Bon dia, diputats, diputades, reprenem la sessió. [[Proposició de llei de lluita contra la corrupció i protecció dels denunciants (debat de totalitat)]] [[202-00017/12]] El següent punt de l'ordre del dia és el debat de totalitat sobre la Proposició de llei de lluita contra la corrupció i protecció dels denunciants, que, tal com es va acordar a la Junta de Portaveus, es veurà en un mateix debat, conjuntament amb el debat relatiu a la Proposició de Llei de protecció integral dels alertadors en l'àmbit competencial de la Generalitat, presentada pels grups parlamentaris de Junts per Catalunya, Grup Parlamentari Republicà, Socialistes i Units per Avançar, Catalunya en Comú Podem i el Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. L'altra proposició, no ho he dit, ha estat presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per tant, amb tot això, d'acord amb l'article 116.2 del Reglament, en primer lloc té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans i per un màxim de quinze minuts, el diputat senyor Ignacio Martín. Quan vulgui.
Bon dia, president, gràcies. Bon dia, senyores i senyors diputats, per mi és avui un honor estar davant de tots vostès aquí per adreçar-me i parlar d'un tema que crec que ens interessa a tots. Un d'aquells temes dels quals, des de Ciutadans sempre estem dient que són els problemes que realment interessen als catalans, en contraposició a altres temes, que creiem que ocupen l'agenda política catalana, sense que la majoria dels ciutadans de Catalunya, la majoria de la població de Catalunya tingui un especial interès o tingui un interès excessiu en aquells temes. És evident la contraposició que estic fent, a ningú no se li escapa, entre el fet que, fa molts anys que a Catalunya parlem, cada dia, sobre la qüestió de les relacions entre Catalunya i la resta d'Espanya, sobre la qüestió de si Catalunya hauria d'esdevenir un estat independent, al marge d'Espanya i de la Unió Europea, el debat identitari... Jo crec que tot això, que té un interès per una part de la ciutadania de Catalunya, molt respectable, no és un dels problemes que preocupen de forma principal als ciutadans de Catalunya. La corrupció i l'atur són els problemes que preocupen la majoria dels ciutadans d'Espanya, i, concretament, crec que no podem destriar, crec que no es pot dir que els ciutadans de Catalunya estiguem exempts d'aquesta preocupació o tinguem menys preocupació per la corrupció que afecta les nostres institucions, que afecta el nostre sistema polític. És veritat que hi ha un detall curiós, que és que el Centre d'Estudis d'Opinió, a diferència del CIS, fa un parell d'anys que ha deixat de preguntar als ciutadans de Catalunya sobre la preocupació per la corrupció. Jo crec que aquest és un detall, si més no, simptomàtic de fins a quin punt la corrupció ha tingut, a Catalunya, un punt de voluntat de silenciar el discrepant, o silenciar el denunciant; silenciar tots aquells que denunciaven la corrupció d'una manera oberta i sense embuts. Això sí, el CEO, de preguntes sobre si volem ser un estat independent, sobre si volem ser un estat federat, sobre si volem ser un estat confederal o una república imaginària, ens fa preguntes a cabassos; però, sobre corrupció, no se'n parla gaire. Doncs bé, segons dades de l'organització Transparència Internacional i del Consell General del Poder Judicial, Catalunya va liderar, entre el juliol del 2015 i el setembre del 2016, el rànquing de les comunitats autònomes amb més processats i acusats per casos de corrupció, amb 303 persones, a l'espera de judici o en fase d'instrucció. Aquesta dada suposa que els catalans, el conjunt dels ciutadans de Catalunya, la nostra comunitat autònoma, superi amb escreix la resta de les comunitats autònomes d'Espanya; dobla la segona, que és Andalusia, en aquest cas, amb 153 casos de corrupció, amb persones processades i acusades per casos de corrupció, i, jo crec que és important, i em vull detenir amb aquesta dada, perquè aquí, el principal problema que crec que hem tingut a Catalunya, quant a la corrupció, és el cofoisme, l'excés d'autocomplaença. És una crítica que la faig com a diputat de Ciutadans, però la faig, també, com a ciutadà de Catalunya. El cofoisme ens fa petits, ens fa..., ens impedeix progressar. Considerar que tot ho fem bé, que tot el que passa a Catalunya és fantàstic i és, sobretot, millor que el que passa a la resta d'Espanya, és un dels grans llastos, una de les grans noses que tenim a la nostra vida política. Jo recordo un dia en què l'ínclit Salvador Cardús, membre de l'antic Consell Assessor per a la Transició Nacional, un dels «xiringuitos que va muntar l'anterior Govern, que ara ha estat substituït per uns altres i, per tant, per això no cal patir, va dir, literalment, que: «La corrupció és una conseqüència de l'espanyolització de Catalunya de les últimes dècades. Caram, veient que Catalunya és el territori, és la comunitat autònoma amb més casos, amb més processats i acusats per corrupció, sembla que aquesta espanyolització ha estat aclaparadora i entusiàstica; lamentablement, només per allò dolent. Jo crec que, des d'aquest punt de vista, torno a dir que l'autocomplaença ha generat grans problemes a Catalunya. Considerar que la corrupció a Catalunya és un problema d'Espanya, és un problema que ens imposen forces foranes, és realment un plantejament surrealista, que gairebé té gaires patològics. A Catalunya ha governat durant gairebé trenta anys, dels quaranta anys que fa, des de l'adveniment de la democràcia a Espanya, un partit que és Convergència Democràtica de Catalunya; ara el PDECAT, però que, en definitiva, és la Convergència de tota la vida, el partit del 3 per cent. Que, per cert, fa poques setmanes hem conegut la notícia que ha estat expulsat del Partit dels Liberals Europeus, d'ALDE, precisament per les seves pràctiques corruptes que ALDE ha considerat, literalment, incompatibles amb els valors i principis del partit. Avui, precisament, se celebra el Congrés Europeu d'ALDE a Madrid, i Convergència no hi serà. No hi serà per la seva irresponsabilitat quant a la corrupció; no hi serà, a més, per la seva supèrbia, considerant que..., el que deia abans, que la corrupció era una cosa dels espanyols, com si no tingués res a veure amb nosaltres, concretament amb els catalans. I no hi serà, en definitiva, per aquesta oposició que hi ha entre el projecte liberal europeu i els seus plantejaments corruptes i de patrimonialisme de les institucions. Tanmateix, tot i la importància del problema de la corrupció, aquest Parlament encara no ha aprovat una llei contra la corrupció i de protecció dels denunciants com la que nosaltres portem avui a debat. És una llei que, evidentment, no la votarem avui, no s'aprovarà avui, però que és una llei que podria haver-se aprovat perfectament la passada legislatura, quan Ciutadans va presentar-la. Ciutadans va presentar la seva llei, i, de fet, la resta de forces parlamentàries, llevat de Ciutadans i el Partit Popular, van fer una altra llei que, jo crec que totes dues poden ser perfectament conjuminables, poden ser perfectament compatibles, i crec que sobre això, hi hauria d'haver un debat que ens permetés tirar endavant una llei imprescindible. Una llei que es necessita, que ja ha tardat massa, però que, en tot cas, mai no és tard quan arriba. Jo crec que estem encara a temps de fer, entre tots plegats, perquè jo els confesso també que, després de tanta crispació, després de tanta divisió, després de tants discursos abrandats durant aquests anys, a l'escalf del procés, tinc ganes de fer alguna cosa, entre tots plegats, que valgui la pena, que interessi al conjunt dels ciutadans. I la corrupció, efectivament, és una preocupació del conjunt dels ciutadans de Catalunya. Des de Ciutadans, fa temps que denunciem que el nacionalisme ha donat prioritat a qüestions que no són, ni de bon tros, prioritàries per a la majoria dels catalans. Una d'aquestes és la corrupció. Però, compte, jo crec que la corrupció no està absolutament deslligada del nacionalisme, perquè precisament el patrimonialisme institucional amb què ha governat Catalunya el nacionalisme català, ha fet que alguna gent hagi tingut por a dir o a denunciar el que eren unes pràctiques corruptes que es veien a venir des de feia molts anys. El fet que algú et pugui assenyalar com a «anticatalà, pel fet de dir que a Catalunya, al Govern de Catalunya hi ha pràctiques corruptes, quan parlàvem del tres per cent..., ha fet que hi hagi hagut una omertà que realment ha estat..., fa feredat pensar que a Catalunya hi ha pogut haver aquesta voluntat de silenciar els ciutadans o els funcionaris que hagin pogut denunciar aquests casos de corrupció. Des d'aquest punt de vista, jo vull recordar una escena, un episodi que es va produir en aquest Parlament, no fa tants anys. Va ser, crec, al febrer del 2005 quan, l'aleshores president de la Generalitat, Pasqual Maragall, va dir, referint-se a l'aleshores cap de l'oposició, Artur Mas, li va dir: «Vostès tenen un problema, i aquest problema es diu tres per cent. En aquell moment, jo era un jove que acabava d'acabar la carrera de periodisme, o estava acabant, perdó, la carrera de periodisme i, realment, m'interessava molt la cosa pública, m'interessava molt la qüestió política, i em va fer autèntica vergonya, com a ciutadà de Catalunya, veure l'espectacle que es va produir en aquest Parlament, quan un president de la Generalitat deia el que deia, i el cap de l'oposició li imposava, el comminava a retirar aquella declaració, si no volia que li retirés el seu suport en una qüestió política que tenia a veure amb els seus interessos. Una qüestió política que, per mi, tenia una connotació nacionalista. Però, en tot cas, no entrarem ara a valorar si l'Estatut tenia una voluntat de continuar avançant en aquesta confrontació amb la resta d'Espanya. No, no entraré en això, però el que dic és que, quan un partit de l'oposició obliga, commina el partit de Govern a retirar unes paraules, perquè, si no, li retirarà el seu suport en una qüestió tan important, demostra, doncs, que l'omertà, per desgràcia, s'havia apoderat de Catalunya. Més enllà del que comentava abans, sobre el senyor Cardús, exmembre del Consell Assessor per la Transició Nacional, sobre el fet que la corrupció a Catalunya era culpa dels espanyols, que és una cosa que jo he sentit a dir per diversos polítics a Catalunya; vull recordar també un vídeo que he trobat aquests dies, quan estava preparant aquesta intervenció, que em sembla paradigmàtic i que, realment, no té pèrdua, és impagable, és una joia. Es tracta d'un vídeo de 1991, en què l'expresident Pujol, en una entrevista a Antena 3 diu, literalment –fa gràcia realment recordar-ho–, que «la corrupció és culpa de la picaresca espanyola. I ara alguns ens expliquem per què, pocs anys abans, l'havien nomenat «espanyol de l'any, perquè efectivament, com a corrupte..., si realment la corrupció és una qüestió de picaresca, ell en sabia un niu. Ciutadans va arribar a la vida política, precisament, per acabar amb les pràctiques corruptes. Va arribar a la vida política per altres coses, és veritat; moltes vegades, des d'aquest Parlament se'ns diu que vam arribar..., alguns pretenen dir-ho, per acabar amb la llengua catalana. No, no..., al contrari; nosaltres per al que vam arribar és per acabar amb l'hegemonia nacionalista que el que feia era generar una omertà sobre diferents qüestions: sobre la corrupció de Convergència, sobre el fet que molts ciutadans de Catalunya plantegen que el sistema educatiu, el sistema de llengües que hi ha a la nostra escola, ha de ser un sistema plurilingüe, un sistema que, si més no, respecti el bilingüisme de la societat catalana, i, en el millor dels casos, el trilingüisme, sense cap mena de voluntat de perjudicar o d'anorrear la llengua catalana. És una cosa que jo crec que els diputats de Ciutadans demostrem de forma constant, en el nostre dia a dia, en les nostres converses privades, en la nostra vida pública, i crec que hem de començar a clarificar les coses. Ciutadans va néixer, precisament, per acabar amb la corrupció de tota mena que hi ha hagut a Catalunya durant tots aquests anys. I que l'omertà nacionalista ha intentat tapar i ha intentat evitar que aquest debat fos una mica més porós i una mica més obert. De tota manera, aquell dia que..., aquell dia luctuós, vergonyós, en què Artur Mas li va exigir al president de la Generalitat que retirés les seves paraules, li'n demanava proves, el senyor Mas. Doncs bé, les proves van tardar a arribar, però van arribar: tretze anys després, Convergència Democràtica de Catalunya era condemnada pel cas Palau, a pagar 6,6 milions d'euros, per haver-se lucrat a través de comissions irregulars, en el cas del Palau de la Música. I ara, un any després, no encara, Convergència Democràtica ha estat expulsada per corrupció, del Partit dels Liberals Europeus, com deia abans. En tot cas, jo estic convençut que els ciutadans de Catalunya, o que molts ciutadans de Catalunya, comparteixen la vergonya que jo i molts de nosaltres vam compartir en aquella sessió parlamentària de febrer del 2005. I crec que, amb aquesta proposició de llei, juntament amb tot el que pugui venir, de la proposició, de la resta de forces, que estem absolutament oberts a plantejar esmenes, a parlar en ponència, a parlar en comissió, a fer realment una llei, que és una de les lleis que interessen realment als ciutadans de Catalunya. Tornant al debat aquest, sí efectivament, hi ha moltes coses que interessen als ciutadans de Catalunya que han quedat absolutament tapades i bandejades del debat públic a Catalunya per la voluntat de separar Catalunya de la resta d'Espanya. Aquesta llei que portem avui aquí al Parlament de Catalunya és una llei contra la corrupció, però és també –i per mi, sobretot– una llei de protecció dels denunciants. És a dir, té com a objectiu posar en relleu la feina que fan els nostres funcionaris, que fan els nostres interventors, que fan els nostres secretaris, que és una feina fonamental per garantir la qualitat de les nostres institucions, de la nostra vida institucional i, en definitiva, de la nostra democràcia. Perquè quan tenim a la cúspide del nostre poder polítics..., que no tots, és evident; jo crec que aquí s'ha de fer una crida a prestigiar l'activitat d'aquells polítics que amb honestedat fan les coses, amb netedat, de forma absolutament reglada i sense intentar subvertir la llei. És veritat que hi ha hagut una tendència, una pràctica bastant estesa a Catalunya i al conjunt d'Espanya d'intentar passar-se, doncs, els reglaments, la llei, tot el que tingui a veure amb la legalitat..., quan, per exemple, qüestions com la contractació pública, que ha fet que els funcionaris s'hagin vist en moltes ocasions en situacions realment incòmodes... Els funcionaris que denuncien pràctiques corruptes són autèntics herois, i jo crec que és el moment de posar en valor la seva honradesa, la seva honestedat, la seva valentia, quan han hagut de denunciar casos en què sabien positivament que amb aquesta denúncia es podien veure abocats a un menysteniment per a la resta de la seva vida professional, i és molt incòmode, m'imagino que ha de ser molt incòmode treballar en un entorn en què, per la teva honestedat, per la teva visió del món amb una certa lleialtat cap als ciutadans, que en definitiva són la base de la democràcia..., doncs, et pugui acabar perjudicant. Jo crec que des d'aquest punt de vista estem davant d'una possibilitat important de presentar als ciutadans de Catalunya la idea que els diputats d'aquest Parlament som capaços d'arribar a acords per fer coses importants tots plegats, «per fer alguna cosa junts, que diria Ortega y Gasset. Per cert, hi ha un últim element que vull citar, que és l'informe Greco del Consell d'Europa, que aquests dies s'ha citat molt per part d'alguns diputats de la majoria parlamentària nacionalista, i fins i tot també per part del seu síndic, del síndic de greuges –i dic «seu perquè va defensar únicament i exclusivament els interessos dels partits i dels ciutadans que defensen la causa separatista. Aquest informe Greco del Consell d'Europa s'ha de llegir amb molta profunditat. És un informe que efectivament jo, com a espanyol, us dic que fa un seguit de crítiques al nostre país que cal entomar, que cal tenir en compte que hem de ser autocrítics, que no podem pensar que la democràcia espanyola funciona perfectament; és evident que hi ha crítiques. Ens diu que del darrer informe, de l'anterior informe, Espanya no ha fet els deures, però, en canvi, vull recordar una cosa: l'informe Greco cita textualment l'acord de legislatura, l'acord d'investidura al qual van arribar Ciutadans amb Pedro Sánchez, que no va ser reeixit finalment, les nostres mesures contra la corrupció, per exemple, pel que fa al nomenament dels membres del Consell General del Poder Judicial, que ha de ser estrictament per jutges: els jutges i magistrats que conformen la judicatura espanyola han de nomenar els membres del Consell General del Poder Judicial. Són recomanacions en les quals aquest informe Greco posa en valor, precisament, la nostra proposta. Però diu una cosa que és molt important que els vull recordar a tots els diputats de la bancada separatista...
Diputat, se li ha acabat el temps.
...–deu segons–: que no hi ha dubte sobre l'alta qualitat del sistema judicial i penal espanyol ni de la forta vocació de servei públic i dedicació dels jutges espanyols. Així que aquells que aquells que pretenen que la democràcia espanyola és una democràcia no homologable...
Diputat...
...o de baixa qualitat, crec que han de començar a replantejar els seus plantejaments. Gràcies, senyors diputats. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. [[Proposició de llei de protecció integral dels alertadors en l'àmbit competencial de la Generalitat (debat de totalitat)]] [[202-00022/12]] És el torn ara de la resta de grups parlamentaris proposants, en aquest cas amb un torn de, màxim, deu minuts per a cada grup. I el primer és el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar; té la paraula el diputat senyor Jordi Terrades.
Gràcies, president. Consellera, diputades, diputats, escoltant el diputat senyor Martín tinc la impressió o tinc la impressió i tinc la sensació que, si no som capaços, a l'abordar el debat d'aquesta llei, d'extreure'ns de la situació política que viu el país i que ha viscut el país en els darrers temps, no aconseguirem fer una llei on la tècnica jurídica sigui l'objectiu central, perquè el que ens hi estem jugant com a societat és molt, eh? Perquè la transparència, la participació dels ciutadans i les ciutadanes forma part de l'evolució i dels desafiaments de les democràcies d'aquest segle, del segle XXI. Perquè, és cert, la corrupció és un problema greu que cal afrontar de manera decidida en els sistemes democràtics, perquè deteriora les institucions, els serveis públics, el creixement econòmic, la competitivitat dels països... I, per tant, els treballs que avui encetem en el Parlament de Catalunya són importants. No són uns treballs aïllats, aïllats o únics que agafem aquí, són uns treballs que en aquests moments corren i correran en paral·lel a la nova directiva europea que s'està discutint en aquests moments, i també a una llei que s'està discutint al Congrés dels Diputats que té l'objectiu de protegir els alertadors o els denunciants de corrupció. Jo crec que aquest és l'objectiu central d'aquesta llei; no fer un repàs de la situació política del país, que probablement explica algunes coses, però del que es tracta en aquesta llei i per al que estem en aquí és justament per protegir els alertadors. Perquè protegir els alertadors és garantir, des del nostre punt de vista, la llibertat d'expressió, per un costat, i la llibertat d'informació; és, en definitiva, respectar la democràcia. Estem convençuts que la salvaguarda de la confidencialitat haurà de contribuir a establir canals més eficaços per a la notificació de casos de corrupció, d'irregularitats, de frau... I, per tant, la protecció efectiva, des d'un punt de vista jurídic, dels denunciants, dels alertadors, pot facilitar la detecció –estem convençuts de que així serà– de malversació de cabals públics. Per tant, hem de fixar garanties per als treballadors i treballadores, no només del sector públic –no només del sector públic. Tenim dues lleis o dues proposicions de llei que es discutiran en paral·lel. N'hi ha una que és més unicomprensiva, que és la que hem presentat diversos grups parlamentaris, perquè va més enllà de protegir els alertadors que només són del sector públic; nosaltres pretenem protegir el conjunt d'alteradors, per tal de que... I, per tant, el que estem dient és que treballadors i treballadores que estan en el sector privat i fins i tot a entitats o plataformes puguin donar coneixement d'irregularitats o males pràctiques de les que siguin testimonis, sense que això els comporti cap tipus de represàlia per part dels poders públics o econòmics, eh? I hem de ser conscients, diputades i diputats, que a dia d'avui en molts casos els denunciants són objecte de represàlies, d'intimidacions o intents de pressió per dificultar-los o impedir-los la presentació d'una denúncia, o bé de dissuadir-los perquè ho facin, eh?, o bé de sancionar-los per haver-ho fet, perquè de tot hem vist en aquests darrers anys, no? I, per tant, hauríem de concloure que en aquests moments la posició dels treballadors, treballadores..., estan en una posició més dèbil respecte als ocupadors, que poden exercir formes de pressió. I sobretot en el nostre país, en l'Estat espanyol; també a Catalunya. Espanya és l'únic país en aquests moments de l'OCDE que no protegeix de manera efectiva els denunciats de fets de possible corrupció. Molt sovint s'ha expressat la preocupació que els denunciants siguin víctimes d'hostilitat, d'intimidació o d'assetjament al lloc de treball, o fins i tot de dificultats per trobar un nou lloc de treball si aquesta denúncia ha procedit d'algun treballador o treballadora que estigui en una empresa privada vinculada o que presti serveis en el sector públic, i fins i tot hi ha hagut pressió a familiars en forma d'amenaces. I això que ha passat i que passa pot tenir un efecte descoratjador respecte a aquesta situació, no?, de posar negre sobre blanc algunes de les irregularitats que es poden produir a les administracions públiques. De fet, la llei del que hauria de ser capaç és d'establir canals adequats d'alerta i protecció, perquè serveixin millor, aquests canals, per protegir les persones que denunciïn fets irregulars, per protegir ja no només els alertadors, que també, sinó sobretot els interessos públics i dels ciutadans, perquè també estem parlant d'això, no? Es desprèn, per tant, de la nostra intervenció que pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar la protecció no es pot entendre, ho torno a repetir, només als treballadors i treballadores públiques. Aquesta protecció s'ha d'estendre també al conjunt de persones, en especial també a les plataformes ciutadanes i a periodistes, per garantir que no pateixin represàlies. De fet, tenim un cas paradigmàtic, no?, el de l'expresidenta de la comunitat autònoma de Madrid, en el que es va fer voler passar per culpables la periodista que va denunciar els fets i el mitjà que va denunciar aquestes conductes irregulars. Per tant, hauríem de ser capaços de que el paraigua s'obrís per a tothom, eh?, en els casos que ens estan ocupant. També hem d'aconseguir que els mecanismes siguin equilibrats. Què vull dir, amb això? Que s'ha de garantir la protecció dels alertadors, dels denunciants, però també s'ha de garantir el ple respecte als drets legals de les persones contra les que s'informa; això també hauríem de ser capaços de garantir-ho en aquest debat que encetem avui, no? També hem de garantir i hem d'establir que els canals de denúncia siguin clars. Vull dir, com més senzilla sigui la manera d'actuar i més clara estigui l'operativa, millor per a tothom. Caldrà analitzar i buscar solucions, les més idònies, per tal que aquests canals siguin clars, perquè es pugui protegir els alertadors o alertadores, sobretot en aquelles unitats administratives més petites o en aquelles administracions més petites. I en aquest cas al que m'estic referint és a l'Administració local, perquè en el país tenim ajuntaments molt grans, però tenim ajuntaments més reduïts, eh?, on probablement si no establim bé els canals, si no establim bé l'operativa, podrem descoratjar a que hi hagin persones que puguin denunciar fets irregulars per por a represàlies. I, parlant de represàlies, hauríem de ser també capaços de fer propostes per tipificar penalment i sancionar de forma clara si es trenca aquesta norma de confidencialitat i hi han actuacions de represàlia respecte als alertadors i alertadores. Finalment, voldria agrair els treballs que ha fet la plataforma Xnet, que ha comportat, entre altres coses, la presentació per part de diversos grups parlamentaris d'una proposició de llei i, per tant, induir el debat que haurà de portar a l'aprovació d'aquesta norma. És evident que tenim dos textos per discutir, que es discutiran en paral·lel, i jo espero que siguem capaços, ho torno a repetir, d'abstreure'ns de la situació política que viu el país, de confrontació evident, per treure i per ser capaços d'aprovar una llei que des d'un punt de vista jurídic sigui tècnicament forta per a l'objectiu que pretenem, que és protegir els alertadors i alertadores en aquells casos de possible corrupció per part de membres de l'Administració. Gràcies.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, de la senyora Susana Segovia.
Bé, bon dia. Diputats, diputades, presidència, la Mesa, avui és un d'aquells dies que jo particularment em sento bastant orgullosa d'estar aquí, en aquest Parlament, no només com a representant de les persones que ens han votat, sinó també per formar part dels grups parlamentaris que ajuden a fer possible la tramitació i aprovació d'una iniciativa legislativa que no prové d'aquests grups de diputats i diputades, sinó que prové, un cop més, de la societat civil organitzada. Com la ILP de renda garantida de ciutadania o la 24/2015, és la societat civil organitzada els que fan avançar aquest Parlament en aspectes clau per a la nostra salut democràtica, en el nostre deure per garantir una vida més digna per a catalans i catalanes. En aquest cas, i parlant d'una llei que suposarà un canvi clau en la lluita contra la corrupció a Catalunya, hem de reconèixer la feina, l'expertesa i el compromís de la xarxa Xnet, un dels referents al nostre país i al món en la lluita contra la corrupció; Xnet, que també ha impulsat i protagonitzat campanyes i casos exemplars, com el 15MpaRato, i que ha aixecat tota la corrupció del cas Bankia. Hi insisteixo, nosaltres aquí som bàsicament canalitzadores d'una iniciativa ciutadana. La ponència que treballarà aquesta llei ho haurà de fer respectant l'esperit, els objectius i els drets que caracteritzen aquesta proposició de llei d'iniciativa ciutadana. Saludem les companyes d'Xnet i esperem que segueixin acompanyant-nos, assegurant-nos i exigint-nos durant tot el procés d'elaboració i aprovació d'aquesta llei com a diputats i diputades; esperem estar a l'alçada del que ens demanen. La Proposició de llei per a la protecció integral dels alertadors de corrupció serà una peça clau per garantir la protecció de les persones que amb valentia i posant en risc la seva feina, la seva llibertat i a vegades també la seva vida decideixen denunciar els abusos i els casos de corrupció dels quals són testimonis, posant-se un pas per davant d'institucions, partits polítics i sovint també del sistema judicial en la lluita contra la corrupció i en la defensa d'una democràcia més sana i més justa. Com per exemple Hervé Falciani, que, amb la denúncia de més de cent mil noms i dades de possibles evasors fiscals amb comptes a un banc suís, va posar en evidència aquesta alerta. Per fer-ho va haver de fugir de Suïssa, on és perseguit per la justícia, i resideix aquí a Espanya. Falciani va estar sis mesos a la presó el 2012 a Madrid, fins que la justícia espanyola va denegar la seva extradició. Però el passat mes d'abril va tornar a ser detingut després que Suïssa emetés una ordre internacional de detenció, després d'haver-lo condemnat, en absència, a cinc anys de presó. Va tornar a ser posat en llibertat i encara ara segueix al nostre estat combatent la corrupció. Per protegir gent com l'Hervé Falciani és que donem pas en aquest Parlament a aquesta iniciativa legislativa ciutadana en forma de proposició de llei. Ja s'ha comentat que la corrupció és la segona preocupació més important després de l'atur entre els nostres ciutadans, però sí que m'agradaria dir als companys de Ciutadans que el fet que això preocupi no vol dir que altres coses deixin de preocupar, i que les llibertats i els drets van molt més enllà de l'atur i la preocupació per la corrupció. Per tant, no crec que sigui adequat fer una jerarquització de preocupacions, perquè hi ha molta ciutadania aquí també preocupada per quin és l'estat de les llibertats i els drets a Catalunya i a la resta de l'Estat i quin és el sistema judicial que els ha de garantir, i només ens hem de remetre a les darreres actuacions que ha fet el poder judicial. La corrupció és un problema polític de primer grau, perquè és un símptoma de la degradació moral i social a que pot arribar a una societat quan els representants polítics sovint es comporten com una aristocràcia. No respecta les normes legals i democràtiques, utilitza les institucions com si fossin patrimoni privat; els tractes de favors són els garants de privilegis, màsters, cursos aprovats, tràfics d'influència. La corrupció és una forma perversa de desigualtat social. Maquiavel deia que la corrupció naixia de la desigualtat de la societat, i un règim on l'1 per cent acumula la mateixa riquesa que el 70 per cent és un règim potencialment corrupte. La desigualtat posa en qüestió la nostra democràcia. A Espanya hem pogut fer fora un govern responsable civil a título creativo..., lucrativo –y creativo, también– d'una de les pitjors trames de corrupció. La moció de censura, una moció de la decència, ha obert una etapa de regeneració democràtica i de transparència cívica, malgrat el Partit Popular i Ciutadans, que en aquest cas no tenia tantes manies amb la corrupció, perquè va votar en contra de la moció de censura. A ningú se li pot escapar que la higiene democràtica a la Moncloa no hauria estat possible sense la denúncia d'una alertadora que va fer possible destapar el cas Gürtel. Ciutadans, efectivament, ha proposat una llei al Congrés, i ara la proposa al Parlament, però que no protegeix ni garanteix seguretat jurídica de cap mena a aquest tipus de ciutadania. La proposta de Ciutadans és una proposta que no valora el paper de la ciutadania per posar fre a la corrupció i que la «ninguneja, que no la protegeix, que no l'apodera, quan, segons els mateixos companys d'Xnet, el 70 per cent dels casos de corrupció no els destapen les institucions sinó les persones. No podem oblidar tampoc que a Catalunya vivim en un país amb dos-cents investigats per corrupció, 161 casos de corrupció urbanística i prop de 25.000 milions d'euros de frau fiscal; un país amb casos vergonyants com el cas Palau, el 3 per cent, les ITV, el cas Mercuri, el cas Pretòria, casos de corrupció on alguns dels partits que donen suport a aquesta proposició de llei hi han estat directament implicats, alguns amb canvi de nom inclòs, per intentar que sembli que no són els mateixos. Esperem a veure, al llarg d'aquesta tramitació, si realment el seu compromís per la lluita contra la corrupció els porta a preparar i a pensar mecanismes que evitin que els seus polítics tornin a fer el que han fet fins ara. Gràcies a entitats ciutadanes com Xnet i a l'acció dels ajuntaments, ajuntaments com el de Barcelona, com el de València, com el de Madrid, ha estat possible impulsar des de dintre de les institucions una nova ètica política, amb noves eines. I ara, sí, parlaré també de l'Ajuntament de Barcelona, que ja ho està fent. Barcelona ha estat considerada com una de les ciutats més transparents d'Espanya, segons tres indicadors externs. El compromís en la lluita contra la corrupció sistèmica ha portat l'Ajuntament de Barcelona a implementar aquests anys mesures que també suposen un abans i un després, i que això no es podrà canviar. Per una banda, la creació de l'Oficina per la Transparència i les Bones Pràctiques, que ha desplegat polítiques públiques innovadores en matèria de regeneració democràtica: la implementació de la Bústia Ètica i de Bon Govern, una eina digital cuinada a foc lent també amb el col·lectiu Xnet i treballant colze a colze amb l'Institut Municipal d'Informàtica per protegir el denunciant però també el denunciat, amb prop de cinc-centes denúncies rebudes a través de la Bústia Ètica, de les quals se n'estan investigant 126 i valorant la viabilitat de 126 més, i amb la creació d'un comitè d'ètica i un consell assessor per la transparència. Els ajuntaments han iniciat un canvi en la cultura política del país, que ara volem que es faci i sigui obligatori per tot Catalunya i també per al Govern de Catalunya. Així que iniciem el debat d'aquestes dues proposicions de llei, una, com s'ha dit, ja presentada pel Grup de Ciutadans, i que és semblant a la que ja va presentar al Congrés dels Diputats. Nosaltres volem plantejar com a mínim tres aspectes problemàtics d'aquesta proposició de llei que esperem que puguem treballar al llarg del treball de la ponència. Per una banda, la manca de garanties jurídiques bàsiques en l'operativa de l'organisme autònom proposat; pot ordenar escorcolls, interrogatoris sense mandat judicial. La protecció del denunciat es redueix –com ja s'ha comentat anteriorment també– al grup dels funcionaris i treballadors públics, deixant exposada i desprotegida la gran majoria d'alertadors i denunciants. La prohibició de la denúncia anònima, contradient el que recomana la fiscalia espanyola i els tractats internacionals. En contraposició a aquesta proposició de Ciutadans, la que presenta Xnet amb el suport de cinc grups parlamentaris, i que precisament planteja una protecció integral de l'alertador, sense distincions. Per cert, un detallet: dels set grups que hi han en aquesta cambra, sis estem implicats d'alguna manera en aquestes dues proposicions de llei; sis de set. Endevinin quin grup parlamentari no està en cap d'aquestes dues iniciatives, perquè potser ells són més de converses amb el senyor Villarejo que no de proposicions de llei contra els alertadors. [[Aplaudiments.]] Aquesta proposició de llei aposta clarament per protegir l'alertador, a totes les persones alertadores, siguin funcionàries o no, per garantir l'anonimat del denunciant, però també protegint l'anonimat del denunciat fins que no s'investiga de manera apropiada; per la rigorositat en el tractament de les dades i la informació; per garantir l'assistència jurídica gratuïta com a garantia en cas de que es derivin accions judicials per haver fet l'alerta i la denúncia; per molts altres mecanismes i garanties de protecció a la ciutadania que és testimoni directe o indirecte de casos de corrupció, i que, gràcies a aquesta llei, trobarà el camí i les facilitats per poder-ho denunciar sense por a represàlies. Amb aquesta proposició de llei ciutadana aquest Parlament té l'oportunitat de marcar un abans i un després en la lluita contra la corrupció a Catalunya. Espero que estiguem a l'alçada i entomem el repte. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Ara, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la senyora Maria Sirvent.
Bé, tenim la meitat de temps que els altres grups així que intentaré ser molt ràpida. I, en primer lloc, volem posar en valor la feina feta per part de la societat organitzada i, en especial, la feina feta per Xnet en l'elaboració de la llei que avui debatem. Que Ciutadans compari independentisme amb corrupció i ho posi tot en el mateix sac, doncs nosaltres no ho podem acceptar, perquè la corrupció forma part del sistema i es troba implícita en el capitalisme i l'exerceixen els rics d'aquí i d'allà que s'enriqueixen gràcies a la pobresa de la classe treballadora. I vostès, Ciutadans, defensen la versió més regulada del capitalisme i, per tant, la que més obra les portes a la corrupció, i els ho demostrem amb exemples. Per exemple, preguntin-l'hi a l'exregidora de Logronyo i a l'extresorera de Ciutadans; preguntin-l'hi al PSOE amb el cas Filesa; a Esquerra o a Iniciativa o al PSC amb Innova; a Convergència amb el cas Palau; a Esquerra Unida amb les targetes black o al PP, per exemple, amb la Gürtel. Les constants notícies de processaments d'expresidents, d'exconsellers, ministres i alts càrrecs constaten que la corrupció no és un fet aïllat. No és una poma podrida dins d'un cistell sinó que és un fet estructural en la nostra societat i és el cistell sencer el que està podrit. Per la CUP - Crida Constituent la lluita contra la corrupció ha estat, és i serà un pilar en la nostra tasca política. En aquest sentit i conscients de la limitació per abordar la corrupció amb les eines d'unes institucions pensades precisament per defensar aquest sistema, a la CUP hem treballat més enllà de l'àmbit institucional de la mà de la ciutadania organitza que lluita contra aquesta realitat. Una realitat que, per cert, gaudeix de plena impunitat. Ho vam fer amb la publicació, per exemple, del llibre Llums i taquígrafs, en el que també va col·laborar Xnet. Per altra banda, i en l'àmbit institucional, hem destapat diversos casos de corrupció com el cas Innova, el cas Mercuri i des que tenim presència al Parlament hem presidit dues comissions que aborden aquesta qüestió. A la desena legislatura vàrem presidir la Comissió d'Investigació sobre el Frau i l'Evasió Fiscals i les Pràctiques de Corrupció Política i a l'onzena legislatura vam assumir la presidència de la Comissió d'Estudi de les Mesures de Lluita contra la Corrupció. I és precisament en aquesta comissió que es van establir unes determinades condicions i es va establir l'obligació de normativitzar que totes les institucions públiques comptin amb un canal de denúncia segur que garanteixi la reserva d'identitat de la persona alertadora en cas de que s'hagi identificat. I, per tant, es tracta de que l'existència i el funcionament d'aquests canals afavoreixin la revelació de situacions irregulars, que d'altra manera continuarien ocultes, i permetre que la institució gestioni la correcció de les irregularitats esmentades. Es va posar sobre la taula també la necessitat d'establir normativament mecanismes de protecció que assegurin una alternativa segura al silenci, entre d'altres riscos de corrupció. La llei que s'obre la debatem avui i respon precisament a aquestes necessitats i prové, com ja ha dit la senyora Segovia, directament de la societat civil. I, de fet, volem tornar a remarcar que aquesta proposta sorgeix de la feina que ha fet Xnet durant més de quatre anys per crear una de les lleis de protecció dels alertadors més avançada del món. I ara ens toca a nosaltres treballar-la, aprovar-la i fer-la efectiva. Denunciar els abusos, com diu Xnet, no hauria de ser un acte heroic, hauria de ser la normalitat. Una normalitat tan assumida que el seu efecte dissuasori la faria gairebé innecessària. I, per tant, nosaltres el que volem és ara treballar perquè aquesta llei sigui, al més aviat possible, una realitat, perquè ja ens adverteixen les companyes que han portat a debat aquesta llei a aquest Parlament que el 70 per cent dels casos de corrupció no els destapen les institucions encarregades, sinó que ho fan persones. Persones que tot i que denuncien i són essencials per fer aquestes denúncies, finalment, s'acaben trobant amb el problema de que acaben patint represàlies i persecucions per haver denunciat una situació que ens afecta a totes. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Gerard Gómez del Moral.
Gràcies, president. Conseller, diputades i diputats, doncs, tornem a ser aquí en aquest cas per parlar de corrupció, d'una mesura legislativa, diguéssim, en aquest cas per als alertadors, però jo avui no puc començar sense fer referència i tenir un record per la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, que tot just avui fa un any ingressava per primera vegada a la presó. Una vergonya democràtica europea tenir la presidenta d'un parlament democràtic, com el català, a la presó senzillament per haver permès debatre i per haver permès als grups poder presentar les seves iniciatives legislatives. Aquesta no és una situació normal i avui des d'aquí també el màxim afecte, escalfor personal a la presidenta Carme Forcadell. [[Aplaudiments.]] I deixin-me recordar també una altra persona, i atès el cas concret de què parlem, que és el diputat Lluís Corominas, vicepresident de la Mesa del Parlament, amb el qual tota la legislatura passada vam estar treballant de manera intensa les mesures pel que fa a la Llei de transparència, a la Comissió contra la Corrupció i a moltes mesures, doncs, per lluitar en contra de la corrupció. I avui el senyor Lluís Corominas, també gràcies a la fiscalia, s'enfronta a una multa i s'enfronta a un any i vuit mesos d'inhabilitació, com molta altra resta dels diputats d'aquesta cambra, senzillament per haver fet política. Una situació, hi insisteixo, que no és normal. Dit això, ja entrem en les dues proposicions de llei que avui debatem. I deixin-m'ho fer fent potser un punt de context històric, no?, perquè en la primera intervenció sembla que aquí a la que arriba un diputat, sigui qui sigui –i això no l'hi dic amb cap to despectiu–, sembla que comenci ell, i que aquí hi hagi omertà i que ens hàgim tapat tots i no sé què, però és que, escolti'm, fa cinc anys que hi han comissions per estudiar la corrupció i que han posat mesures concretes per contrarestar, diguéssim, la greu situació –que li comparteixo la diagnosi– que teníem. Primer va ser en la legislatura 12-15, amb una comissió que tenia un nom més llarg però que va acabar dient-se «la del cas Pujol –tot i que tenia un nom més llarg–, o l'any passat amb la Comissió de les Mesures contra la Corrupció i a favor de la Regeneració Democràtica. Una comissió, per cert, on hi havia el senyor Espinosa, que va fer unes grans conclusions amb, en fi, no sé quantes propostes, però crec recordar que eren vora dues-centes o més, fins i tot, no?, i de les quals es desplegaven moltíssimes de les tasques que cal fer com a país. I és que tenim sort, és que com a país ens hem posat, per sort, les piles, en aquest assumpte, i fa molt temps que hi treballem. I aquí no hem de pensar que tot neix gràcies a nosaltres i que, en fi, que la resta no volen fer res. No, no, és que és al contrari –és al contrari–, fa molt temps que hi treballem. I és al contrari, perquè, per exemple, vostè, senyor Martín, clar, ha obviat una part molt important, no? De fet, ara estem en l'aniversari, justament, dels deu anys de l'Oficina Antifrau, una institució pionera, que la primera que es va crear va ser a...? Catalunya; no a cap altre lloc de l'Estat espanyol, a cap altra comunitat autònoma. No, no, va ser a Catalunya. Fa deu anys que es va crear una oficina justament per lluitar contra la corrupció i contra el frau. Vostè deia: «No, el CEO ha eliminat la pregunta sobre la corrupció. Bé, és clar, és que a Catalunya és l'únic lloc on fem un baròmetre concret només per la corrupció –només. I, de fet, vostè tindrà l'ocasió d'aquí a un mes de rebre les conclusions del baròmetre que fa el CEO conjuntament amb l'Oficina Antifrau i de fer l'anàlisi detallada, perquè per sort fem un informe, un baròmetre, exclusiu per aquesta problemàtica, perquè miri si ens preocupa que no volem que només sigui una pregunta en els baròmetres generals, sinó que fem un informe, un baròmetre específic per la corrupció. Llavors, vostès poden dir: «Bé, sí, no..., i fem una mica de mareig, però és que, clar, és que és justament el contrari, és que som l'únic lloc on fem un baròmetre específic per analitzar els problemes respecte a la corrupció. O les bústies anònimes, que vostè no n'ha parlat, i aquí, en els últims anys, l'Oficina Antifrau ha obert bústia anònima o, s'ha de dir, l'Ajuntament de Barcelona, i de manera pionera, doncs, també ho hem fet, com a exemple, com a territori o administracions més avançades, justament per revertir aquestes..., en fi, per revertir la corrupció i per posar mesures perquè no es pugui aplicar. I n'hi hauria moltes altres, eh? Podríem parlar, per exemple, de la Llei de transparència que va fer aquesta cambra, i que és –i dit també en el Congrés dels Diputats, eh?– de les lleis més avançades que hi havia a l'Estat espanyol per descomptat, i a Europa, en aquell moment. Podríem parlar del registre de lobbys del Parlament, també pioner a l'Estat espanyol, i que tenim, i que per cert en el seu dia Ciutadans no hi estava gaire a favor, o fins i tot de les agendes públiques, que, per cert, Ciutadans tampoc hi estava gaire a favor, quan les vam implementar, i ara, doncs, per sort, tots els diputats, diguéssim, hem de fer o publicar les nostres agendes. Per tant, s'hi ha fet molta feina. I jo no entraré, diguéssim, en per què va néixer Ciutadans o no, no ho sé; ho intueixo, ho crec, però segur que tenim visions molt diferents. Crec que sí, que efectivament per rebentar la immersió lingüística i en contra del català, però és igual. Però en qualsevol cas l'experiència..., diguéssim, com que el naixement queda molt lluny, és igual per què van néixer, jo li faig confiança i em crec que el que vostè va dir. Però l'experiència és que han nascut o han crescut o han viscut, més que néixer, per apuntalar el poder. Perquè vostè ara diu: «Oh, aquí a Catalunya, etcètera, els Pujol, el 3 per cent, tot això... I és veritat, i per això el Parlament de Catalunya s'hi ha posat, però molt «en sèrio, però mentre vostès donaven suport a M. Rajoy, sense despentinar-se –sense despentinar-se–, quan vostès votaven en contra de la moció de censura perquè l'M. Rajoy seguís –seguís– com a president del Govern després de l'escàndol del cas Gürtel i del cas Bárcenas, mentre vostès eren tan influents a l'Estat espanyol, tan influents a l'Estat espanyol que feien que fos això Alícia al país de les meravelles, doncs, resulta que l'informe Greco –que crec que vostè s'ha llegit perquè n'ha fet menció– diu que Espanya no ha aplicat cap mesura, totalment. Cap. Zero. Mentre vostès eren tan influents i treballaven tan intensament per la regeneració, l'Estat espanyol ha fet zero mesures, totalment, de les que es demanaven en l'informe Greco. O podríem entrar en transparència internacional, que justament respecte a la percepció en la corrupció el pitjor resultat de la història de tota la seqüència històrica és quan vostès han sigut tan influents en el Govern de l'Estat apuntalant M. Rajoy. Doncs bé, això és el que tenim. Ara bé, és cert que llavors Ciutadans ve aquí al Parlament a fer mesures, diguéssim, si m'ho deixa dir, potser un punt cosmètiques, no? Perquè vostè parlava justament de la llei que van presentar la legislatura passada i diu: «Es podria haver aprovat la legislatura passada. Doncs, miri, no. Doncs, miri, no, perquè la llei que vostès presentaven, que era per combatre tota la corrupció, els alertadors, tot, tot, tenia cinc articles, una pàgina; per arreglar-ho tot, es veu. Llavors, vostès el que fan és, doncs això, unes mesures cosmètiques que suposo que els serveixen en alguns àmbits, no ho sé, però en qualsevol cas, si volem treballar, diguéssim, d'una manera més o menys rigorosa, això no serveix gaire. I no ens serveix la seva proposició de llei, i ho ha dit el senyor Terrades i ho ha dit també la senyora Segovia i, per tant, ja ho han dit els que m'han precedit en l'ús de la paraula, perquè nosaltres creiem que no ha de ser només en el sector públic; perquè vostès no defensen d'una manera clara, tampoc, l'anonimat; perquè vostès fan una barreja molt gran entre..., utilitzen, de fet, el terme «denunciant, que es podria confondre amb el terme «denunciant de la LECrim, i no parlen de «alertadors, que és un concepte que està àmpliament estès a nivell europeu, però que és el que s'utilitza també aquí, no? O, fins i tot, en el seu dia hi havia el problema de les llistes de denunciants. Vull recordar-los que de fet contra la seva proposició de llei es va fer una campanya per part de la societat civil, que fa molt temps que lluita contra la corrupció, que li deia: «Vuelve la Stasi. Aquestes eren les conclusions que feia la societat civil respecte a la seva proposta de llei per revertir la corrupció i de protecció dels denunciants. Per tant, nosaltres avui presentem, conjuntament amb cinc grups parlamentaris de la cambra, una proposició de llei, per la qual jo vull donar les gràcies molt sincerament a la Simona Levi, que ens acompanya. I a qui dono la benvinguda al Parlament per la seva tenacitat, per la seva feina i per tot el treball que hem fet, perquè, com li deia, amb ella ja portem uns quants anys treballant i unes quantes legislatures, i portem molt temps, doncs, treballant en aquesta llei, que vam començar a fer la legislatura passada, que es va acabar..., ja ho saben vostès, i no hi entraré, perquè després no digui que només parlem d'un sol tema. No. Vostè n'ha parlat molt. Jo parlaré d'«alertadors, que és el que crec que ens correspon. I que vam estar-hi treballant, que l'hem millorat, diguéssim, aquest any, i que ara hem tornat a presentar. I que ara obrirem la ponència, i entre tots segur que podrem fer aportacions, millores, i acabar d'arreglar el que potser no estigui prou bé, segur, però que és una feina intensa, de treball amb la societat civil, de treball amb Xnet, de treball amb la Simona, i que nosaltres ens en sentim molt orgullosos, perquè entre tots el que hem de fer és justament buscar consensos, és justament treballar plegats i posar mesures contra la corrupció, que és el que la ciutadania ens demana. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Seguidament és el torn, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, de la senyora Gemma Geis.
Bé, bon dia, diputats, diputades. Gràcies, president Torrent. No podem fer veure que vivim en una situació normal. Hi ha represaliats, exiliats i presos polítics a qui l'Estat demana més de dos-cents anys de presó. Per això jo acuso l'Estat espanyol de mentir, de vulnerar drets fonamentals i criminalitzar l'independentisme. Exigim l'arxivament de la causa i la llibertat de tots els represaliats. No ens rendirem. Avui estem aquí per debatre aquestes dues propostes de llei, una presentada per Ciudadanos i l'altra presentada per la resta dels grups parlamentaris, amb excepció del PP, que sorgeix de la iniciativa d'Xnet i que amb nosaltres, de seguida que la Simona Levi es va posar en contacte, doncs, va tenir tota l'empatia i la capacitat de treballar i tirar-la endavant. La veritat és que jo aquí em plantejava..., i també volia saludar en Jordi Foz, secretari general de Transparència. La veritat és que quan havia de defensar aquesta proposta de llei, la meva discussió era «quin debat faràs, de caràcter més polític, de caràcter més tècnic... I la veritat és que crec que el repte que tenim és tan important que crec que més enllà de les discussions i de sentir que el nacionalisme..., i que la corrupció..., crec que el repte és prou important perquè fem un debat tècnic i fem una bona llei. Per tant, tota la capacitat de treball perquè aquestes dues lleis –especialment crec que la que proposem nosaltres s'adapta més a la directiva que s'està impulsant, a les recomanacions del Consell d'Europa i és molt més transversal i molt més integral quant a la corrupció–..., doncs la puguem millorar, donant gràcies, agraint la feina feta per la Simona. En aquest sentit, jo crec que avui és important, perquè el Parlament recull una iniciativa legislativa treballada des de la societat. Moltes vegades, quan estudiem lleis o coneixem lleis, se'ns fa difícil aplicar-les pels operadors jurídics, perquè estan fetes des d'un punt de vista teòric. I en aquest cas ens trobem una proposta de llei que sorgeix des de la pràctica, i des de la pràctica es permet molt més establir quins són els límits, quin és el perímetre, per tal que sigui fàcil –i assequible– d'aplicar pels operadors jurídics, i, sobretot, sigui pràctica. Quin és l'objectiu d'aquesta llei? Bàsicament, doncs, oferir una protecció integral a les persones alertadores –alertadores, homes i dones, per tant, «persones alertadores, i evitem el llenguatge sexista– que denunciïn irregularitats o accions susceptibles de causar danys a l'interès general. Aquí es parlava de la corrupció. Jo no hi era, a l'anterior legislatura, però sí que vaig veure, doncs, la tasca que havia fet, per exemple, el president de la Comissió d'Estudi de les Mesures de Lluita contra la Corrupció i de la Regeneració Democràtica, que feia una informe, i que aquesta llei crec que continua i va en la línia de l'informe que havien exposat ja els meus companys. I, per tant, aquesta llei s'emmarca en aquesta directiva europea, s'emmarca en les recomanacions del Consell d'Europa. Per tant, hem de protegir totes aquelles persones que coneguin irregularitats, i la llei els ha de donar la màxima cobertura jurídica, des de l'anonimat, que s'entén que és la millor protecció. Per què? Perquè són importants aquestes institucions netes, és important aquest canvi, aquesta transformació. Vostè, senyor Martín Blanco, citava el baròmetre, no?, i li parlava el meu company, Gerard Gómez del Moral, d'aquest informe que hi ha respecte a la corrupció. Però és que el baròmetre d'opinió pública del 2018, el recent, sí que fa referència a quines són les preocupacions dels catalans, i, per exemple, el tema de la corrupció hi està posat, amb un 6,5 per cent. També és veritat que quan fan referència a la problemàtica de la independència i l'autogovern, està situat en un 16, i només el supera la manca de feina, l'atur. O, per exemple, en el baròmetre del CIS del 2018, la corrupció se situa en un 38,3 per cent, entre la primera, la segona o la tercera preocupació de totes les persones que viuen a l'Estat espanyol. Per tant, no digui –com li deia el diputat Gerard Gómez del Moral– que el CEO no fa atenció a la corrupció, quan hi ha un informe específic, o que en les darreres, diguem-ne..., la preocupació, en aquesta enquesta que es fa als ciutadans i ciutadanes, s'hi fa..., i hi surt específicament. I també dir-li, quan parla de nacionalisme..., no ho sé, ha parlat d'algun tipus de qüestió que tenim els nacionalistes, els independentistes o... Escolti, dir-li que vostès van donar suport al president M. Rajoy, que el van aguantar fins al final i que el Partit Popular al qual vostès donaven suport, i van donar-li suport fins al final, és el partit amb més casos de corrupció. Per tant, aquesta esmena sí que la volia fer. El que volem fer amb aquestes dues lleis és treballar-les, incloure els principis de regulació i de tècnica legislativa que hi ha a Europa, el better regulation, que estableix quines són les millors tècniques legislatives perquè els cossos legislatius puguin tenir la millor aplicació per part dels operadors jurídics. Que al final és el que més ens preocupa, no fer una llei, sinó que als operadors jurídics que l'hagin d'aplicar, doncs, els posem les màximes facilitats possibles. Perquè, al final, al centre del que estem dient hi ha una frase que diu: «Denunciar un abús no ha de ser un acte heroic. Molts ens hi hem trobat: quan vols denunciar és un acte heroic; quan vols denunciar una irregularitat, hi ha silenci, hi ha assetjament, hi ha girades d'esquena..., i, per tant, aquesta necessitat és una necessitat real de qualsevol persona que treballa a l'Administració, que té contacte amb l'Administració, de protegir... I estic molt d'acord amb la referència que feia el diputat Terrades, perquè aquí estem per sumar i per construir, que és molt important també tenir el mapa de quina tipologia d'administracions tenim, i que és molt diferent un ajuntament amb cinc funcionaris que un ajuntament amb tres-cents. I, per tant, hem de ser capaços d'aplicar i de fer una llei que doni aquesta cobertura a tota la diferent tipologia d'administracions públiques i a tot el perfil que nosaltres tenim. Però aquí també els volia fer dues consideracions finals. El Tribunal Europeu de Drets Humans ha dit que la protecció dels alertadors forma part del dret a la llibertat d'expressió, i aquí estem totalment d'acord. Però també els voldria fer dues consideracions, que és que moltes vegades, i també ho hem vist –i aquí no posarem exemples, perquè volem construir–, també a través de les denúncies anònimes es pot fer un dany polític, moltes vegades. I en aquesta pretesa, no?, recerca d'anar contra de la corrupció es posen moltes vegades al mateix calaix el que és una irregularitat administrativa, que es pot solucionar i que té els seus mecanismes legals de solució, i el que és una irregularitat penal. I, per tant, aquí hem d'establir mecanismes, com existeixen a altres lleis, perquè les persones que denunciïn, els alertadors..., doncs hi hagi bona fe, no hi hagi abús i no hi hagi persecució política injustificada. Perquè, a més a més, nosaltres estem en un context de repressió i això, per tant..., hem d'establir les màximes garanties possibles, sense elevar-ho a categoria. I en segon lloc també els voldria fer una consideració. Nosaltres destinarem aquesta llei..., i serà el màxim de transformadora possible. Però aquí hi ha el senyor Jordi Foz. La Llei de transparència de Catalunya va ser una de les lleis més innovadores i que va molt més enllà de la Llei de transparència espanyola. I vostès, diputats i diputades, estaran d'acord amb mi que hi havia una llei, que hi ha un article de la Llei catalana de transparència, que també hi ha en altres comunitats autònomes, que estableix que, en tots aquells casos en què els ciutadans i ciutadanes demanin informació de l'Administració, hi ha un termini d'un silenci positiu, no? I, per tant, vostès diran: «Escolti, doncs és molt interessant que en una llei catalana –que no estableix aquest silenci positiu la llei espanyola–, doncs, qualsevol ciutadà o ciutadana que demani informació en el termini d'un mes, si l'Administració no li atorgava, hi hagués un silenci positiu. És positiu. Era innovadora la Llei catalana de transparència? I tal. La lleu espanyola ho establia? No. Què ens ha passat? Sentència de 4 d'octubre del Tribunal Constitucional: declara que el silenci positiu administratiu de la Llei de transparència és inconstitucional. Per tant, aquí ens trobem una altra vegada amb un límit de la configuració autonòmica estatal, que no ens permet avançar –no ens permet avançar. Per tant, nosaltres treballarem aquesta llei d'alertadors. Per què? Perquè quan diem que estem aquí per fer política republicana..., crec que lluitar per unes administracions transparents, per unes administracions amb ètica, per unes administracions que siguin capaces de retre comptes, ens hi trobaran sempre. Però també no deixem d'obviar els límits competencials que tenim, perquè nosaltres, com deia la Simona Levi, estem mirant a Europa, estem mirant..., amb les màximes garanties que estableix la directiva europea que s'està treballant o les recomanacions del Consell d'Europa. Per tant, nosaltres estem per la república, creiem que aquesta és una llei clarament republicana. Quan parlem de fer polítiques republicanes, aquesta llei, creiem que és una bona mesura. Tenim els límits competencials autonòmics que nosaltres, òbviament, no compartim, i que, per exemple, en la Llei de transparència de Catalunya una altra vegada el 4 d'octubre, amb la sentència del Tribunal Constitucional, hi hem optat. Però la nostra capacitat de transformar, la nostra capacitat de ser honestos amb aquesta llei..., intentarem treballar al màxim de manera unida, perquè el repte que tenim per protegir els alertadors i les alertadores i fer que les administracions siguin netes ens prioritza respecte a qualsevol altra consideració política. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
[[Gràcies, diputada. Finalment, és el torn del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Té la paraula el senyor Santi Rodríguez.]]
[[Gràcies, president. Senyores i senyors diputats, quan preparàvem la intervenció amb relació a aquestes proposicions de llei, des del meu grup em deien: «Porta tota la llista de casos de corrupció que afecten tots els partits, perquè sortiran els casos de corrupció que afecten el PP amb la voluntat d'esquitxar i d'embrutar. M'hi vaig resistir molt. Al final l'he portat a l'hemicicle, però l'he deixat a l'escó. Perquè jo crec que no és aquest, el debat. El debat no és que «tu tens més corrupció que l'altre, «l'altre té més corrupció que tu, «tu no ens tens, perquè, entre d'altres coses, si no governes, doncs és difícil que puguis acabar de tenir àmbits d'influència en què puguin haver-hi persones temptades de cometre corrupció. Perquè, al final, la corrupció és una característica sovint molt inherent a les persones.]] [[Però permetin-me que els digui una cosa, i cadascú, doncs, que ho assumeixi com vulgui. Saben a qui li fan més mal els casos de corrupció que apareixen dintre de l'organització a la que un pertany? Sap a qui li fan més mal els casos de corrupció que poden haver aparegut i que han aparegut en el Partit Popular? No en tinguin cap mena de dubte: als milers i milers i milers de persones, la majoria d'ells –els que tenim càrrecs electes som pocs privilegiats–, els que altruísticament treballen amb la voluntat de dur a terme un determinat projecte polític en el que creuen sense esperar absolutament res a canvi. Per tant, no es pensi ningú que això de la corrupció és un esport per a ningú. I estic convençut que no ho és per a ningú; la corrupció és inherent a les persones.]] [[I, per tant, al que venim aquí és a intentar adoptar i prendre mesures per anar limitant la possibilitat de que es duguin a terme casos de corrupció; i que, si es donen, hi hagi la facilitat d'atacar aquests casos de corrupció amb les màximes garanties possibles.]] [[I és en aquest sentit que es presenten aquestes dos proposicions de llei, una de Ciutadans i una altra signada per tots els altres grups. I per què no hi és el PP? Doncs aquesta és la resposta que jo esperava de les seves intervencions. Per què no hi és, el PP? Doncs perquè no en van passar la signatura. Per això esperava jo que vostès em donessin una resposta de per què no està al PP en aquesta proposició de llei.]] [[Però, tant se val, ja ho han vist vostès, no hem presentat esmena a la totalitat, perquè entenem que les dues proposicions de llei són voluntarioses. La de Ciutadans és més voluntariosa, segurament, que pràctica. L'altra que es presenta, segurament perquè té, doncs, el suport de l'entitat Xnet, és una proposició de llei que, de veritat, és força completa i que jo crec que pot ser realment útil, no?]] [[Certament, la de Ciutadans està molt més orientada a la protecció dels llocs de treball de les persones que poden alertar amb relació a determinats casos de corrupció. L'altra, la conjunta dels altres grups, jo crec que utilitza el concepte més ampli o té la visió centrada en el concepte més ampli de l'anonimat del denunciant, la qual cosa, entre el que significa, també implica la protecció del lloc de treball dels ciutadans.]] [[La de Ciutadans se centra més en el sector públic. La conjunta se centra no només en el sector públic, sinó també en empreses que treballen per al sector públic.]] [[I en aquesta segona proposició de llei també es fa referència a una sèrie d'elements que creiem que, efectivament, han de formar part del sistema d'alerta, com és establir sistemes de notificació, com és establir canals de notificació, com és determinar també quin és el paper de l'Oficina Antifrau de Catalunya amb relació als alertadors, sobre quines són les obligacions que es tenen respecte d'aquestes persones i, en definitiva, la protecció que s'ha d'oferir a totes aquestes persones.]] [[Creguin-me, no m'ha donat la sensació que estiguem davant d'una llei d'una república ni de la república, sinó que jo crec que és la llei de Catalunya i que, en tot cas, continuarà sent la llei de Catalunya. Cadascú li pot posar els adjectius que vulgui, però la realitat serà una: serà una llei de la comunitat de Catalunya.]] [[Gràcies.]]
[[Gràcies, diputat.]] [[Acabat el debat i tenint en compte que no s'han presentat esmenes a la totalitat dels dos textos, aquestes dues iniciatives segueixen la seva tramitació i, per tant, segueixen endavant en el seu procés de debat.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'acció exterior i la transparència]] [[302-00021/12]] Seguim amb el següent punt de l'ordre del dia i entrem en l'àmbit de les mocions. El punt vint-i-quatrè és una moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'acció exterior i la transparència, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per defensar-la té la paraula diputada senyora Susana Beltrán.
Gràcies. Les voy a explicar otra historia a la que ustedes, el lado izquierdo del hemiciclo, están acostumbrados: ¿qué pasó a nivel internacional los años previos, los meses previos a que se cometiera el golpe a la democracia el 6 y 7 de septiembre de 2017 y las DUIs, las declaraciones unilaterales de independencia, que se aprobaron en este Parlamento por las fuerzas independentistas en el mes de octubre? ¿Qué es lo que pasó? Miren, 2013, Diplocat y la delegación catalana de Estados Unidos contrataron, con un lobby que se llama Independent Diplomat, por un valor aproximado de 1.700.000 euros, un lobby que está especializado en procesos de secesión..., tanto Diplocat como la delegación catalana de Estados Unidos contrataron este lobby. Desde la legislatura pasada, por tanto, ya llevamos casi tres años pidiendo información sobre este lobby –¿con quiénes hablaron?, ¿para qué se dedicó ese dinero?, ¿por qué no tenemos los informes o cuáles eran los informes que tenía este lobby especializado en procesos de secesión con la Generalitat de Catalunya?–, y reiteradamente nos han ido negando esa información –tanto que se hablaba antes de la Ley de transparencia catalana y todas sus virtudes–, todos estos años nos han ido negando esa información. Meses previos al 6 y 7 de septiembre de 2017, se contrata otro lobby, el lobby americano SGR. Ese lobby SGR..., y después también de insistir muchísimo y de presentar varias quejas en la Mesa del Parlamento, hasta que al final se constituyó un órgano de transparencia independiente que nos dio amparo, y nos dio amparo en cuatro ocasiones, y eso implica la obligación del Govern de la Generalitat de darnos esa información, siguen negando esa información, siguen sin darnos esa información. Al final nos dan unos escritos, porque están obligados por la Ley de transparencia americana de lo que tuvieron que registrar en Estados Unidos, y en esos escritos, y después de mucha insistencia, se puede ver como los meses..., no los meses, los días previos al golpe a la democracia del 6 y 7 de septiembre y los días posteriores hubo llamadas de teléfono, hubo correos, hubo reuniones con personas que tienen nombres y apellidos, que están publicados en ese registro de transparencia americano, en donde se vieron con congresistas, con senadores tan relevantes como Marco Rubio, con medios de comunicación muy, muy importantes y con toda suerte de detalles. Ustedes, que tanto presumen de transparencia..., yo creo, compañeros, que esto tendríamos que publicarlo: esto es el registro americano de transparencia [[l'oradora mostra un full a la cambra]] en donde constan días, reuniones, etcétera, y esto es lo que nosotros pedíamos de Diplocat [[l'oradora mostra un altre full]] , los visitantes internacionales, las visitas, fechas, etcétera, y en menos de media página, ¿eh?, nos dan las visitas de 2014 a 2017, con una vaguedad tipo: «siete periodistas de mitjans europeos, 2014. Esta es la transparencia del Govern de la Generalitat de Catalunya [[l'oradora torna a mostrar el darrer full]] ; esta es la transparencia de los Estados Unidos [[l'oradora torna a mostrar el primer full]] . Nosotros queremos, obviamente, la transparencia de los Estados Unidos y que la aplique el Gobierno catalán aquí. Fíjese, nosotros creemos que Diplocat actuaba como una especie de tinglado; si no, ¿por qué reiteradamente nos están negando esta información desde hace años? Aquí no ha pasado nadie, en este Parlamento, a dar explicaciones; no han dado la cara ante los ciudadanos de lo que estaban haciendo desde 2013 hasta la actualidad, porque siguen reiterando... Y esto no es acción exterior; esto es acción separatista malversadora y muy cobarde, porque no vienen aquí a dar la cara ante los ciudadanos, a explicar lo que ha hecho [[aplaudiments]] y someterse al control del Parlamento. Conseller, diputados, mai més, esto no puede volverse a repetir, porque es gravísimo. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades té la paraula, en primer lloc, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, a través del diputat, el senyor Ferran Pedret.
Gràcies, president. Conseller, diputats i diputades..., diputada Beltrán, ens presenta el Grup de Ciutadans una moció subsegüent a la interpel·lació que va formular en el seu dia al conseller que conté elements bastant diferents. Per tant, ja li avanço que en alguns aspectes hi podrem donar suport, en d'altres no podran comptar amb el suport del nostre grup. Perquè en alguns aspectes planteja qüestions que tenen a veure, crec, amb la transparència i amb la facilitació d'informació als diputats i diputades que la sol·liciten, en aquest cas, demanant que es faciliti al conjunt de la cambra; en això no hi podem tenir cap inconvenient, i menys quan el seu grup –i vostè, individualment, com a diputada– ha rebut empara de la Mesa d'aquest Parlament amb les sol·licituds d'informació que ha efectuat, o almenys en algunes d'elles. Després, hi ha algun element que té a veure amb demanar que es presentin, diguem-ne, informes podríem dir de seguiment o d'execució o de compliment dels objectius de desenvolupament sostenible, que creiem que també han de facilitar la tasca de control al Govern que aquesta cambra ha de realitzar, i, per tant, també hi estem d'acord. I després hi ha qüestions que tenen a veure –i aquesta és una discussió que hem tingut sovint a la comissió d'Exteriors– amb el coneixement previ de l'agenda del conseller d'Exteriors quan es desplaça en els seus viatges, doncs, a parlar, a interlocutar amb homòlegs o amb entitats, organitzacions de qualsevol mena. Nosaltres pensem que això en moltes cambres és una pràctica habitual; permet, a més, que la conselleria, que el departament, conegui quin és el sentir general de la cambra per adreçar-se a qualsevol interlocutor que tingui a l'estranger, i em sembla sa i bo que pugui haver-hi debats previs sobre aquella agenda que es vol traslladar i, fins i tot, sobre els continguts de les reunions si hi ha temes interessants per al conjunt del país, i, per tant, em sembla que també val la pena donar-hi suport. Però, després, hi ha tot un apartat en el que vostès el que plantegen és una solució, diguem-ne, dràstica, eh? És com pensem, i crec que amb raó, que, des del Govern de la Generalitat de Catalunya actual, es fa un mal ús dels instruments institucionals a disposició de l'acció exterior de la Generalitat de Catalunya, doncs, practiquem, diguem-ne, la mutilació, l'automutilació: com no ens agrada l'ús que en fan, aleshores, senzillament, no s'han d'obrir noves delegacions, noves oficines a l'exterior, aleshores no hi ha d'haver instruments com el Diplocat, que és hereu d'instruments anteriors que havien fet les seves tasques sense, diguem-ne, major polèmica política. I a nosaltres ens sembla que és una solució excessivament dràstica, diguem-ne. Els termes de la comparació són, diguem-ne, inexactes o desproporcionats, perquè la magnitud és d'un altre ordre, però en el fons és el que li retraiem al conjunt de l'independentisme quan diu: «Tenim un marc institucional, un marc de convivència a Espanya que no ens satisfà, el que pensem que ens minoritza, que pensem que no representa bé els interessos –creuen ells– «de la majoria dels catalans, o almenys així ho perceben, i, per tant, trenquem amarres, la secessió és l'única solució disponible. I nosaltres tampoc compartim aquesta opinió. Per tant, em sembla excessivament dràstic. Ara bé, el que denuncien és cert. És a dir, hi ha hagut durant molts anys una confusió del conjunt del món nacionalista a Catalunya –per cert, una característica que crec que comparteixen amb tots els nacionalismes, també amb el nacionalisme espanyol–, una tendència a confondre partit, institució, país, a vegades fins i tot amb una identificació directa entre determinats líders nacionalistes i el mateix país, no?, que és absolutament contrària, d'entrada, als principis republicans que diuen defensar, i, segur, als principis democràtics. Perquè si les delegacions a l'exterior, i si Diplocat –bé, Diplocat seria més discutible, perquè hi ha una participació de la Generalitat, però també hi ha privats, etcètera, no?–, però si les delegacions a l'exterior són part de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, doncs, diguem-ne, la neutralitat de l'Administració de la Generalitat de Catalunya és un requisit evident, el principi de lleialtat institucional també ho és, el principi de pluralisme també ho és, i no em sembla que manifestacions com les del mateix president dient que «ara aquestes oficines es dedicaran a internacionalitzar la causa política de Catalunya siguin compatibles amb tots aquests principis, que, per cert, es contenen també a l'Estatut, també a la Llei d'acció exterior de Catalunya, i que no s'hi està donant compliment. Perquè, clar, vostès identifiquen la causa política de Catalunya amb la seva causa política. I és veritat que tenen una majoria parlamentària que els permet accedir al Govern, però no poden fer de la seva causa política la causa general del país. I això és el que nosaltres els retraiem i el que, des de la nostra tasca d'oposició parlamentària, exigíem que es faci...
Diputat...
...–acabo–, però sense necessitat de prescindir dels instruments institucionals que són necessaris per al conjunt del país.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, de la diputada senyora Susanna Segovia. Quan vulgui.
Moltes gràcies. Diputats, diputades..., malgrat que jo tenia moltes esperances de tractar aquesta moció, perquè deia que parlava d'acció exterior i transparència, quina llàstima que parla de tot menys d'acció exterior i de transparència, com acostuma a passar, que s'utilitzen conceptes que sembla ser que tenen a veure amb el tema per parlar de l'altre tema, que segueix sent el procés, l'independentisme, etcètera, el «monotema, com vostès mateixos diuen. Sempre fan el mateix, diuen que volen parlar d'altres coses i de les coses que preocupen els catalans i les catalanes, però sembla ser que l'únic que preocupa els catalans i les catalanes és el procés, malgrat que a la intervenció anterior han dit que era la corrupció i l'atur. Jo és que a vegades no acabo d'entendre per on va el fil argumental i l'estratègia política del Grup de Ciutadans. Jo els diré de què no parla, que és que no parla d'acció exterior de veritat, de quines són les competències i quins han de ser els objectius de l'acció exterior de Catalunya, ni tampoc parla de transparència. De què parla? De no autoritzar, de dissoldre, de persecució dels interessos separatistes. Jo no he acabat d'entendre com ho deien aquí, aquesta frase, perquè és: «Posant remei amb caràcter immediat als dèficits d'informació pública, de deslleialtat institucional i la persecució dels interessos separatistes. Sembla que el que vulguin és posar fi a la persecució dels interessos separatistes que es fan des d'acció exterior. És molt difícil d'entendre tot això. I per això jo no m'he preparat una intervenció gran, sinó que aniré punt per punt a explicar-los per què no votem que no als punts d'aquest acord, a gairebé tots menys un. El primer, doncs, perquè parlen dels principis d'unitat d'acció a l'exterior, lleialtat institucional i defensa dels interessos i valors d'Espanya a l'exterior. Si aquests interessos i aquests valors són la venda d'armes a l'Aràbia Saudita, ho sento molt, però no crec que l'acció exterior de la Generalitat de Catalunya hagi de mantenir lleialtat a aquests principis de l'acció exterior. Com una persona que ha treballat molt de temps en cooperació al desenvolupament, ens hem trobat que moltes vegades aquests principis de lleialtat institucional i d'unitat d'acció exterior eren principis que s'utilitzaven perquè no donéssim suport a grups organitzats, a moviments socials i a gent que estava plantejant demandes als seus governs, com el dret a l'educació, la regularització de terra o posar fi a l'explotació petroliera en determinades zones. Nosaltres no creiem que la Generalitat i la política exterior de Catalunya hagi d'estar subordinada als interessos de l'Estat espanyol, sobretot, quan no tenim massa clar aquests interessos a què responen, ja que podríem tornar a parlar de la coherència de polítiques i del paper que fan les empreses espanyoles a l'exterior en temes de vulneracions de drets humans. No, no creiem que això ho hàgim de fer així. Va haver-hi un altre tema en el punt 3... –hauré d'anar ràpid. Bé, el segon punt és dissoldre, no? No és construir, és dissoldre. En el punt 3, la seva intervenció va fer unes preguntes molt concretes sobre la necessitat de transparentar despeses. I estem d'acord amb això, però amb aquesta proposta de resolució l'acord no parla d'això. Per què no ha preguntat o per què no ha posat com a acord el que va dir en aquella intervenció la necessitat de demanar aquesta transparència? S'utilitza aquest acord per una altra vegada tornar a parlar de l'1 d'octubre, del separatisme i de tot el que va passar. En el punt 4, nosaltres pensàvem que podíem arribar a un acord, que finalment no ha estat possible. I ja saben que els hi vam fer una esmena on creiem que el que havíem de parlar és del que sí que ha de fer l'acció exterior. I, per nosaltres, una part important de l'acció exterior de la Generalitat de Catalunya és la cooperació al desenvolupament. I per poder-la fer bé cal el 0,7 per cent dels recursos propis de la Generalitat en un termini raonable. Els hi proposàvem de deu anys. El que no podien fer és condicionar això, una altra vegada, als principis d'unitat d'acció, de lleialtat institucional, perquè no. La defensa dels drets humans, a vegades, no té a veure amb la lleialtat institucional amb els estats, i ho hem vist en moltes de les propostes de resolució que es porten i es portaran a la Comissió d'Acció Exterior, on estem segurs que amb el Grup de Ciutadans ens podem entendre molt més. Per tant, una llàstima no haver pogut arribar a un acord en aquest punt. Pensem que podem seguir treballant amb vostès en, realment, trobar quin és l'àmbit d'actuació que ha de fer l'acció exterior de Catalunya. I potser no els agrada, però, la veritat i pels anys que jo he tingut a la cooperació i al desenvolupament i com hem treballat, la cooperació catalana i l'acció exterior catalana han estat un referent en molts llocs en resolució de conflictes i defensa dels drets humans. I això ho hem de respectar, ho hem de defensar a mort. I hem de seguir posant-hi recursos perquè això pugui ser. I això també és acció exterior. Com els deia, votarem en contra de tot això perquè bàsicament no parla d'acció exterior i transparència. Hi ha un punt que és el dels ODS, que està relacionat amb una moció que també es debatrà properament, que creiem que com a mínim és un punt que parla d'acció exterior, que parla de desenvolupament sostenible i que parla de fites concretes. Així que, com que és l'únic punt que creiem que va del que se suposa que va la moció, els hi votarem a favor. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Seguidament, i per fixar la seva posició, té la paraula en primer lloc, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el senyor Carles Riera.
Bé; gràcies, president. Bé, en primer lloc, volem dir que avui dediquem les nostres intervencions a la presidenta Forcadell, a la Carme Forcadell, injustament empresonada per defensar la democràcia davant del despotisme de l'Estat espanyol. Per tant, Carme va per tu. [[Aplaudiments.]] Mirin, nosaltres, efectivament voldríem una acció exterior, una diplomàcia pública de la Generalitat, que fos efectiva, eficaç i orientada, per posar només alguns exemples, a la projecció exterior no només de Catalunya, sinó del conjunt de la nació dels Països Catalans; que, efectivament, fos eficaç i efectiva a l'hora de presentar el conflicte polític que vivim en el nostre país, entre el legítim dret a l'autodeterminació i la repressió com a única resposta per part de l'Estat i que efectivament posés sobre la taula de tots els fòrums i institucions internacionals la necessitat d'una resolució democràtica d'aquest conflicte i una mediació internacional eficaç. També voldríem que la nostra acció exterior fes del nostre país un actor efectiu en el nostre sistema de les Nacions Unides, en el sistema internacional, promovent unes noves relacions globals basades en la pau, en la solidaritat, en la cooperació i en la sostenibilitat a escala global. Voldríem una acció exterior eficaç i efectiva en el suport als drets col·lectius dels pobles, des de Palestina fins als pobles d'Amèrica, sota l'opressió colonial o extractivista d'estats i empreses multinacionals. També que contribuís netament a un nou marc euromediterrani de relacions, lliure de la Troica i de l'OTAN, etcètera. Podríem posar molts més exemples que efectivament voldríem que presidissin la nostra acció exterior tant si l'Estat espanyol ho vol com si no ho vol, i efectivament amb tota mena de transparència. I és per això que no votarem aquesta moció de Ciutadans. I, sigui dit de pas, ja que els estem sentint parlar molt de «xiringuitos i també respecte a l'acció exterior de la Generalitat..., per parlar de «xiringuitos o de barraques de fira, que és una expressió catalana que jo crec que ho expressa molt millor, potser hauríem de parlar de la casa reial, una colla de paràsits, no?, que viuen com a reis, efectivament, del Consell d'Estat; també, potser, hauríem de parlar d'alguns tribunals que no tenen cap mena d'independència política i tampoc respecte a les empreses de l'IBEX 35 i de la banca, com ens han demostrat amb les seves decisions respecte a les hipoteques, etcètera. O també hauríem de parlar de tota mena de «xiringuitos relacionats, i barraques de fira, amb les portes giratòries de l'Estat amb relació al sistema polític. Per tant, tenen prou feina amb...
Diputat...
...els seus «xiringuitos perquè l'Estat espanyol avui, sobretot, el que sembla és una barraca de fira. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. És el torn seguidament, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, del diputat Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Des de l'escó. Per nosaltres, té molt de sentit el títol de la moció que presenta el Grup de Ciutadans: «relacions exteriors i transparència. Perquè si alguna cosa és absolutament opaca en aquest Govern, i des de fa uns quants anys, són precisament les relacions exteriors. I, en aquest sentit, el cas d'Independent Diplomat és una cas que vàrem estar treballant molt intensament, l'any 2014, també conjuntament amb el Grup Socialista, també hi va estar treballant molt intensament. Vam haver de demanar empara en diverses ocasions a la presidenta del Parlament, no ens en vam sortir. Vam haver de demanar empara també al Síndic de Greuges –digui'm ingenu, però ho vam fer–; evidentment tampoc ens en vam sortir. I a hores d'ara, quatre, cinc, sis, set anys després, doncs encara no tenim absolutament cap mena d'informació amb relació a quines eren les funcions i quins eren els informes mensuals de les tasques que desenvolupava aquell lobby, Independent Diplomat, que després, efectivament, es va substituir. Per tant, per nosaltres té absolutament tot el sentit del món la moció, en la línia d'altres mocions que s'han debatut en legislatures anteriors amb relació a les mateixes qüestions, sobretot amb relació a exteriors i transparència, i, per tant, el nostre grup hi donarà suport. Segurament la diferència d'alguns «xiringuitos que s'acaben d'esmentar amb relació als «xiringuitos de relacions exteriors de la Generalitat de Catalunya és que els altres són transparents, i aquests no hi ha manera de saber exactament què és el que fan. Gràcies.
Gràcies, diputat. Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari Republicà, és el torn del diputat senyor Ruben Wagensberg.
Gràcies, president. Diputats, diputades, també volem començar enviant una forta abraçada des d'aquí a la presidenta Forcadell, de la mateixa manera que també ho volem fer a l'Adri i a la Tamara, que per fi l'Audiència Nacional sembla que deixa d'investigar, sembla que ja no són uns terroristes, sembla que els seixanta furgons de guàrdies civils tapats, amb escopetes presentant-se a les portes de casa seva –en algun cas sense èxit, perquè se'ls van escapar per la porta del darrere–, doncs ja no serveixen per re, ja no són golpistas, no? [[Aplaudiments.]] En tot cas, sí que els demanaria, ja que els agrada molt utilitzar tots aquests termes, que almenys els diguin a partir d'ara «presumptes golpistas, no?, tant que creuen en la justícia espanyola, almenys que els diguin això. De la mateixa manera que els demanem que parin d'utilitzar, i ahir ho van tornar a fer repetides vegades, termes com «supremacistes. Perquè la nostra rèplica podria ser perfectament parlar del grup feixista de Ciutadans. Cada cop que parli de vosaltres, podríem parlar del «feixista del Carrizosa, de la «feixista de l'Arrimadas, seria exactament el mateix. De fet, podríem dir que vosaltres esteu literalment més a prop del feixisme en el moment que us manifesteu al costat de Vox...
Diputat...
...en el moment que marxeu del Parlament...
Diputat, diputat, diputat...
En tot cas...
Ei, diputat, un moment, si us plau. Diputat, tots..., ahir vaig fer una crida a comportar-se responsablement des del faristol, per a tots els diputats. Ahir es va faltar a diputats d'aquesta cambra i a membres del Govern de la Generalitat.
Correcte.
I vaig dir que no ho tornaria a tolerar. Per tant, no ho consentiré a cap diputat, sigui de la bancada que sigui, no ho consentiré a ningú més. Per tant, demano, diputat, que es retracti de les seves paraules, que retiri l'exposat, i a partir d'ara, hi insisteixo en això, seré molt estricte en aquest sentit; per a tothom, això va per a tothom. Continuï, diputat.
Retiro les paraules. Agraeixo que a partir d'ara sigui estricte. A veure si realment continuem així. Parlem de la moció, una moció que realment quan la vam rebre ens va fer esclatar una mica a riure perquè realment això és un barrija-barreja de tot plegat. M'he apuntat alguns punts: en principi sembla que parlen d'acció exterior; ens demanen que defensem els interessos i els valors d'Espanya..., no ho sé, potser hem d'esperar que sigueu vosaltres o que sigui l'Estat espanyol que surti a explicar el que realment passa a Catalunya. Ens demanen que dissolguem totes les estructures dissenyades, ambaixades... No ho sé, acreditin..., potser el conseller ens ho pot dir: tenim alguna ambaixada a fora? Crec que no. Acrediti'ns, quan parlen d'ambaixades, què volen dir. O el Diplocat, el Diplocat, que és un consorci públic format per diferents entitats, universitats, bancs, etcètera; per tant, no és ben bé el Govern. No ho sé... Ens demanen també complir la normativa autonòmica de la Generalitat en matèria de transparència. Acreditin quan també no s'ha donat dintre dels terminis establerts aquesta informació. Els costos i les activitats de les delegacions al Govern, sempre que se'ls ha demanat..., se'ls ha donat. Aquesta informació era perfectament pública, de fet, abans de l'aplicació del 155. Els costos dels suposats observadors internacionals. Bé, durant l'1 d'octubre va venir moltíssima –moltíssima– gent de fora. És un fenomen que interessa –interessa– el món. La prova d'això és que vam obrir els telenotícies de tot el món. Per tant, més que observadors internacionals, el que va venir és moltíssima gent pel seu compte interessada pel que passava a Catalunya. Però llavors, marxen una mica del tema i parlen de «la passivitat dels màxims responsables d'Interior davant de les accions violentes dels CDRs. No ho sé, em sembla que, d'això, estàvem parlant d'exteriors. De la mateixa manera que quan comencen a barrejar el tema del mal funcionament de la DGAIA... No estem parlant d'Exteriors en aquesta proposta? L'afectació del patrimoni públic de la Generalitat en diferents casos de corrupció. No sé de què parlen. Passin-nos els casos i en parlem, en tot cas. Després tornen a l'acció exterior, demanen que s'elabori i es presenti en seu parlamentària en el termini de tres mesos un pla d'optimització de despesa de l'acció exterior. Bé, optimització..., crec que ja està prou optimitzada amb el 0,28 per cent que és el pressupost..., del pressupost total. En tot cas, el que volem fer és fer-ho més potent, si pot ser. I parlen de mantenir la promoció turística, comercial i cultural, i en algun moment en què un grup parlamentari, molt encertadament, els fa una esmena que parla de la cooperació i el desenvolupament, del 0,7, en aquest cas, llavors, no els l'accepten. Aquí potser sí que ens haguéssim trobat, llavors. Informar en seu parlamentària sobre l'agenda europea i internacional del Govern. Abans de fer les trobades hem d'informar? Perquè ens deixin..., decidim quines es poden fer i quines no? En tot cas, aconsegueixin fer govern i podran decidir quines trobades institucionals o no es fan. Però passar-les abans sí que entendreu que és una mica estrany, no? I, en tot cas, cap problema a explicar-les un cop s'han fet aquestes trobades, de la manera que el conseller ha comparegut fins a tres vegades, si no ho recordo malament, a la CAERIT. «Cessar immediatament tots els càrrecs institucionals que tinguin la condició d'investigats –aquí no són «golpistas, aquí són «investigats–; bé, però no, no es cessaran. I, finalment, arribem al punt 8, que és on comencem a parlar, ara sí, de veritat, de l'acció exterior, parlem del..., bé, sí, en aquest punt estem d'acord, no? No hi votarem a favor, perquè el que hem fet és passar-lo a la moció que discutirem d'aquí uns moments i no només l'hem passat, sinó que a sobre l'hem ampliat; crec que aquí ens hi hem trobat. Però crec que aquest és el camí. Aquí sí que ens podem trobar. Aquí el compliment dels disset objectius del desenvolupament sostenible de l'Agenda 2030, amb el 0,7..., en tot això hi podem fer molta feina i l'hem de fer, n'estic segur. Però, ostres, és que això..., està tot barrejat aquí. Per tant, informo que votarem –votarem– en contra de tot i, en tot cas, parlarem d'això a la següent moció. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, Francesc Ten. [[Remor de veus.]]
Escoltin –escoltin–, diputats, calma, eh? [[Persisteix la remor de veus.]] Els crido a l'ordre. Senyor Carrizosa i senyor Wagensberg, primer avís; els crido a l'ordre. [[Remor de veus.]] Prou. Ja he cridat a l'ordre el diputat Wagensberg i el diputat Carrizosa, i saben quines són les conseqüències: article 233 del Reglament. Diputat, quan vulgui.
Gràcies, president. Avui –per cert, 9-N– no podem fer veure que vivim en una situació normal. [[Persisteix la remor de veus.]] Fa un any que la presidenta d'aquest Parlament va entrar a la presó. Massa tristes efemèrides. Hi ha represaliats, exiliats i presos polítics a qui l'Estat demana més de dos-cents anys de presó. Per això jo, com els meus companys, acuso l'Estat espanyol de mentir, de vulnerar drets fonamentals i de criminalitzar l'independentisme. Exigim l'arxivament de la causa i la llibertat de tots els represaliats. No, no ens rendirem mai. Ja els avanço que d'aquesta moció sobre l'acció exterior i la transparència, hi votarem en contra. És un barrija-barreja, com deia el diputat Wagensberg, i hi ha punts en què no es podria votar –i perdonin– a favor ni les preposicions. Jo diria que és una moció sobre la no acció exterior, que em sembla que és el que potser els agradaria que Catalunya fes i tingués: no acció exterior. L'esperit de la seva moció és sobretot aquest: automutilació, com deia el diputat Pedret, i malfiança. No ens interpel·la, no ens agrada i no hi votarem a favor. No tinc temps de repassar punt per punt, repassem-ne alguns. Per exemple, el punt 7, en el qual parlen de «fugats i d'«encausados i de la mateixa cantarella de sempre. Mirin, anem a l'arrel: quan la defensa de la legalitat empara la injustícia, que és el que està passant..., ho repeteixo, quan la defensa de la legalitat empara la injustícia de la justícia, l'imperi de la llei, aquesta terminologia «rimbombant que a vostès els agrada, però, sobretot també la societat tenim un problema. I vostès, Ciudadanos contraseparatistes, ho saben i no ho volen solucionar, perquè en treuen rèdit, de no solucionar el conflicte. Si és per vostès, no s'arreglaria pràcticament res: no acció exterior i no acció interior. Els exiliats, de qui fugen és de la injustícia espanyola. A vostès els molesta que el molt honorable president Carles Puigdemont i la resta d'exiliats internacionalitzin la causa republicana catalana. A nosaltres ens indigna aquesta batalla de trampes, filibusterisme i injustícia suprema. Del punt 4, l'esmena de Catalunya en Comú Podem era una manera de fer política i d'avançar el que el debat de política general havia aprovat, i certament ha estat una llàstima que Ciudadanos no vulgui avançar seriosament en cooperació exterior, en parlar de pau i en parlar de desenvolupament sostenible i de drets humans. Malauradament, potser entra en la seva lògica. Si parlem d'acció exterior no parlem només com si fossin escorrialles i, com ho transmet el punt 4, perdonant la vida, de «promoció comercial, turística i cultural. L'acció exterior és aquesta promoció comercial cultural, turística i comercial, sí, però moltes i moltes coses més. Un país s'ha de poder explicar. I s'ha de poder explicar tranquil·lament a l'exterior. El Diplocat té per objectiu explicar Catalunya al món i incidir en l'opinió pública internacional per tal de millorar la imatge i el prestigi del país a l'exterior. Hem d'entendre que si la imatge de Catalunya millora, tots n'hem d'estar contents, no? O aquest és realment el problema? El seu problema? Les ganes que no millori la imatge de Catalunya? Que Catalunya no pugui prosperar, que no millori TV3, que no millori l'escola catalana, que no millori la cultura... Què els agrada de Catalunya? Quins trets? Diferencials o no, quins trets els agraden de Catalunya? Jo, a vegades, m'ho pregunto. Per acabar, anem al punt 1. Saben a què instem, nosaltres, no el Govern de Catalunya sinó el de l'Estat? A no autoritzar l'ús dels recursos de tots els catalans per fer propaganda i per exercir la violència contra Catalunya. I a deixar exercir les seves competències estatutàries i les de la Llei 16/2014 en matèria d'acció exterior. Instem l'Estat que deixi aplicar la llei vigent. Per cert, PSC: si ja és una llei vigent, que vostès van votar, fer-ne una esmena en els principis rectors d'aquesta llei..., a mi em resulta estrany. Ciudadanos i senyor Borrell: deixin aplicar la llei i que Catalunya tingui presència internacional, i que ni el 155 ni el PSOE-Borrell mai més pugui tancar les delegacions. I, posats a dir: instem l'Estat que l'Institut Cervantes en matèria d'acció exterior i cultura promogui totes les llengües de l'Estat i que el ministre Borrell sol·liciti al Parlament Europeu l'ús del català. Això sí que seria diàleg i lleialtat institucional, i que defensa els valors de l'Estat a l'exterior. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora diputada Susana Beltrán.
Gràcies, president. No hem acceptat cap esmena, per tant la moció queda tal qual la vam presentar. Miri, m'agradaria dir-li al diputat de Juntos por Cataluña..., ho dic perquè quan nosaltres parlem en català, doncs, ens dirigim com a «Junts per Catalunya i tal..., i, en canvi, vostès, quan parlen de nosaltres, tant si parlem en català com en espanyol, doncs, ens diuen «Ciudadanos, i jo no acabo d'entendre per què. Perquè... [[aplaudiments]] , en tot cas, ens agraden tres llengües –en tot cas, ens agraden tres llengües. Miri, el problema és que nosaltres volem que hi hagi acció exterior, però no hi pot haver acció exterior si hi ha acció separatista. O és una o és l'altra. I el problema que tenim és que continua havent-hi acció separatista: Diplocat; el fet que no donin aquesta informació des de fa anys, el fet que estiguem ja en emparament i segueixi el Govern de la Generalitat sense donar cap mena d'informació..., o que és la que estem demanant, reitera encara més aquesta manca de transparència. Si vostès no renuncien a la unilateralitat, si vostès no són transparents de veritat i assumeixen responsabilitats polítiques en aquest Parlament..., no hi pot haver acció separatista. I m'agradaria acabar..., i precisament avui, 9 de novembre –que, per cert, també és el meu aniversari–, una dedicatòria a totes les institucions espanyoles, que podem tenir moltes crítiques, però els dedico tota la feina, i també ho dedico a la bona feina i tot el patir que van tenir molts milions de ciutadans, molts milions d'espanyols, que van viure amb dolor el 6 i 7 de setembre de 2017 i les declaracions d'independència que van votar els partits separatistes l'octubre de l'any passat. Gràcies a tots ells. Visca Catalunya, visca Espanya i visca Europa! [[Aplaudiments.]]
Sí, senyora Segovia, havia demanat una votació separada, i no... [[Susanna Segovia Sánchez intervé sense fer ús del micròfon.]] Punt 8, molt bé. Sí, senyor Wagensberg, per què em demana la paraula?
Sí, per una qüestió d'ordre.
Digui.
Bé, jo he retirat les meves paraules. Sí que quan he passat per aquí el senyor Carrizosa m'ha dit: «Vete “parriba”, nos vemos afuera. Li agrairia que digués aquí a l'hemicicle, públicament, el que em vol dir fora, que m'ho digui aquí, públicament, en tot cas. [[Aplaudiments i remor de veus.]]
Gràcies. [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Sí, senyora Granados, digui, digui...
Per demanar votació separada dels punts 1, 2 i 4.
Conjuntament?
Sí.
Digui'm, senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Por alusiones del señor Wasemberg.
«Wagensberg. Digui, sí.
Si es que se llama así... Mire, señor diputado, yo, cuando usted quiera, hablamos de lo que a usted le parezca, ya que somos diputados, todos, representantes de los catalanes. Creo que hay que tener un poco más de respeto por los compañeros en el hemiciclo, y, por tanto, pues le..., como ya le he dicho, cuando quiera usted, hablamos de cuestiones de respeto, de cuestiones políticas, fuera de este hemiciclo. [[Aplaudiments.]]
Senyora Sirvent, per què em demana la paraula?
Per una qüestió d'ordre i per observança del Reglament, sobretot.
Digui.
Doncs, en primer lloc, nosaltres no volíem fer cap circ, de tot això. Però és que això que ha passat és molt i molt i molt greu, en aquest Parlament. Com que un diputat li diu, quan surt de fer una intervenció, a un altre: «que nos vemos en la calle? Això què vol dir? [[Remor de veus.]] «Nos vemos fuera –«nos vemos fuera. Aquí ho hem sentit tots –ho hem sentit tots. [[Persisteix la remor de veus.]]
Callin, si us plau. Té la paraula la diputada senyora Sirvent.
Així que, president, des de la CUP - Crida Constituent li demanem que emprenguin les accions que siguin oportunes, en base al Reglament, perquè aquesta situació no es torni a repetir en aquest Parlament. [[Veus de «Molt bé i aplaudiments.]]
He cridat a l'ordre els dos diputats, ho han escoltat i els he avisat. [[Veus de fons. Pausa.]] No seguirem per aquest camí. Queda constància a l'acta d'aquesta crida a l'ordre; queda constància, òbviament, de tot el que han dit vostès, i no em voldria veure obligat a fer més crides a l'ordre i acabar expulsant a ningú d'aquest hemicicle. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]] Senyor Carrizosa, ja ha intervingut. [[El vicepresident segon intervé sense fer ús del micròfon.]] Digui, per què em demana la paraula?
Sí, para negar categóricamente que yo le haya dicho a este señor que «nos vemos en la calle. Y, entre otras cosas, jamás me atrevería a bajar a las calles, que son suyas, para discutir nada con el señor Wasemberg. [[Aplaudiments.]]
En fi, hi insisteixo, els dos diputats estan cridats a l'ordre, però també faig la crida extensiva, com he fet abans, al conjunt de l'hemicicle. [[David Cid Colomer intervé sense fer ús del micròfon.]] Al conjunt de l'hemicicle, senyor Cid, al conjunt de l'hemicicle. [[David Cid Colomer torna a intervenir sense fer ús del micròfon.]] Exactament, hi ha moments que sembla un pati d'escola, i ara vostè hi està contribuint, senyor Cid. [[Remor de veus.]] Per tant, calli i respecti qui té el torn de paraula, que en aquest cas soc jo. La paraula la dono o la trec jo, soc jo qui gestiono aquest Ple. I com a gestor d'aquest Ple dic que no tornaré a acceptar cap falta de respecte, ni des del faristol ni des dels escons. He cridat a l'ordre dos diputats, espero no haver-ho de tornar a fer avui i espero no haver d'acabar expulsant ningú d'aquest hemicicle. Seguim tal com estava previst a l'ordre del dia i passem a la votació d'aquesta moció. S'ha demanat votació separada de l'1, 2 i 4, i del 8. Votarem primer els punts 1, 2 i 4. Comença la votació. Aquest punt ha quedat rebutjat per 38 vots a favor, 72 en contra i 17 abstencions. Passem ara a votar el punt número 8. Comença la votació. Aquest punt queda rebutjat per 62 vots a favor, 65 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció queda rebutjada per 55 vots a favor, 68 en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació sobre l'Agenda 2030 per al desenvolupament sostenible]] [[302-00022/12]] Seguim ara amb el següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'Agenda 2030 per al desenvolupament sostenible. Presentada pel Grup Parlamentari Republicà, té la paraula, per defensar-la, el senyor diputat Ferran Civit. [[Pausa.]]
Bé, aquest és el torn del senyor Ferran Civit... No sé si ara el president ha llegit el punt de que es tracta... Entenc que sí... [[Veus de fons.]] No ha anunciat el punt que es tracta? [[Pausa.]] Sí? [[Veus de fons.]] No li ha donat la paraula. Bé, té la paraula vostè, senyor Ferran Civit, per un temps de cinc minuts, per defensar la moció subsegüent.
Perfecte; moltíssimes gràcies, president. Conseller, conselleres, representant del CADS aquí present, esperem que aquest punt generi més consens. Aprofitem per dir que en la batalla campal anterior algú s'ha descuidat un bolígraf; que no sigui una víctima col·lateral... L'agenda 2030, com saben, és un acord de mínims, ens quedaran moltes coses pendents per fer, és un punt de partida molt potent, però tenim claríssim que, fins que no canviem el model productiu econòmic, continuarem fent pedaços fins a l'infinit. És el mateix que els acords de París, que, com saben, van marcar dos graus per intervenir, per lluitar contra el canvi climàtic, però després els estudis ens han dit que, si no anem a 1,5 graus i combatem això, no ens en sortirem. I aprofito per dir, doncs, un monogràfic que va fer el diari La Jornada, molt interessant, sobre el tema, i que, per desgràcia, ara fa poc el diari La Jornada va desaparèixer. Per tant, aprofito per reivindicar el periodisme de qualitat i compromès, que aquí a Catalunya, i a tot arreu, ens fa molta falta. Anem tard i malament, amb l'Agenda 2030, amb el canvi climàtic... S'ha de reconèixer que és la iniciativa global més important que hi ha hagut fins ara, té un cert consens, però hem de fer que aquí a Catalunya aquest acord de mínims globals sigui un acord de màxims. Perquè s'ha arribat, a nivell global, amb tantes sensibilitats, a uns certs mínims consensuats i fins i tot s'han introduït coses en què, si em permeten, doncs –el feminisme, l'ecologisme, la diversitat sexual–, en aquesta mateixa cambra, en legislatures anteriors, alguns partits ahir, avui, o els hereus d'anteriors partits, haguessin votat coses diferents. Conceptes com «feminazi, «hippy, «desviat o «desviada..., per sort, el que abans es considerava anormalitat, per sort és una normalitat i per sort va a més, perquè aquesta és la normalitat bona i la que toca, la justa i la que busca el benefici per a tothom. L'agenda 2030, en part, recull aquest avenç. També queda clar que amb l'Agenda 2030 no s'acaben, ni molt menys, tots els objectius que tenim pendents. Hi haurà uns nous objectius globals, uns nous objectius que hauran de ser més ambiciosos i, sobretot, que vagin a l'arrel del problema. I l'arrel del problema és canviar el sistema econòmic i polític, no només d'aquí, sinó de tot arreu, perquè necessitem un model econòmic i un model polític que siguin més justos i més democràtics. Quins reptes tenim, quins reptes s'ha marcat l'Agenda 2030? Fi de la pobresa: aquí a Catalunya, tenim una societat occidental molt desigual, agreujat amb la crisi. Fam zero: tenim gent –i aquí al costat del Parlament– que dorm als carrers, i gent que no arriba a final de mes. Salut i benestar: tenim a Catalunya altes esperances de vida, però no sempre de qualitat. Educació de qualitat, l'altre objectiu: tenim aquí grans professionals, però encara ens falta molt combatre el fracàs escolar. Igualtat de gènere: com està claríssim, ni en sous ni en violència sexual estem on hauríem d'estar. Aigua neta i sanejament: tenim a Catalunya més de cinc-centes depuradores, però som 941 municipis. Energia neta i assequible: aquí a Catalunya, i a la immensa majoria de llocs del món, no ho hem fet bé; només aquí a Catalunya, tenim el 8 per cent d'energia renovable, sense pràcticament autoconsum i amb gran benefici per als oligopolis energètics. Treball digne i creixement econòmic; per mi, més que el creixement econòmic, l'important és la redistribució dels ingressos i l'ocupació. Indústria, innovació i infraestructures: efectivament, més productivitat, però sobretot menys impactes negatius. Reducció de les desigualtats: com saben, el principi aquell de trickle-down no funciona, i la crisi ha fet els rics encara més rics. Ciutats i comunitats sostenibles: la immensa majoria, per venir aquí, hem contaminat la qualitat de l'aire d'aquesta ciutat, d'aquesta i de totes on vivim. Consum i producció responsable: això significa més comerç just i de proximitat. Acció climàtica; aquí ja n'hem parlat, que és el gran repte global. Vida submarina: amb unes costes que estem a punt de perdre'n el corall, i lògicament les mateixes platges. Vida terrestre: la biodiversitat, que corre el perill de la sisena gran extinció. Pau, justícia i institucions sòlides, que és el gran camí per córrer. Però tot això no serà possible sense redistribució de la riquesa, sense sobirania alimentària, sense un estat del benestar potent, sense una escola de qualitat inclusiva, sense lluita contra l'heteropatriarcat –perquè ja sembla, per desgràcia, eternopatriarcat–, sense una nova cultura de l'aigua, sense un model energètic cent per cent renovable i cent per cent democràtic, sense sous dignes i condicions laborals encara més dignes, barris i pobles per a tothom, sense consumisme, sense regateig dels recursos primaris, sense destrossar el medi ambient ni afectar les poblacions originàries, garantint la llibertat de moviment de les persones arreu, sense preservació de la biodiversitat a la terra i a l'aigua, tot garantint també els drets dels animals, sense exèrcits ni venda d'armes –no sé si lo estás escuchando, Felipe VI–, al cap i a la fi, garantint tota i cada una de les sobiranies possibles. Per tant, més democràcia i més llibertat. No hi ha canvi possible sense més llibertat per a la ciutadania. L'Agenda 2030 és un bon punt de partida. Aprofitem-lo, incidim-hi. Però, sobretot, això ens interpel·la tothom, no només la gent d'aquesta cambra, i lògicament els que van endegar-ho al Govern anterior. Això va per vosaltres, Raül, Dolors, Josep, i sempre per tu, Carme. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Civit –el bolígraf queda aquí a la Mesa, per si algú el troba a faltar. A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula, pel Grup Parlamentari de Ciutadans, la senyora Blanca Victoria Navarro.
Buenos días, señor presidente. Diputados, Cataluña es una gran comunidad autónoma de este gran país que es España. Decía Italo Calvino que «los futuros no realizados son solo ramas del pasado, ramas secas. Ramas secas, señor conseller, ramas secas. ¿Serán los bellos propósitos de la Agenda 2030 una rama seca más, muerta a los pies de los caballos del procés? Está pasando el tiempo, señor conseller, ¿lo escucha? I mentrestant el senyor Torra ens ha dit que ha vingut aquí a fer efectiva la república catalana. ¿Y de los problemas de los catalanes, qué? Bla, bla, bla. Pero la Agenda 2030 no va de fantasía, va de los problemas reales de los catalanes, va de evitar la exclusión social, va de disminuir las listas de espera, va de garantizar una educación inclusiva, equitativa y de calidad, y entre otras muchas cosas va también de conseguir la recuperación económica de Cataluña. O sea, va de resolver los problemas de los catalanes. Y, sin embargo, en Cataluña las listas de espera aumentan y siguen aumentando. ¿Se han enterado de que faltan médicos? ¿Se han enterado de que a los que hay se les ha exprimido tanto que van a la huelga? ¿Sí? En Cataluña miles de empresas se han ido y se siguen yendo. ¿Y la educación? Pues ya se ha visto que no es equitativa para todos los niños que son castellanoparlantes. Pero no, este Govern tiene como prioridad seguir abriendo chiringuitos en el extranjero para hablar mal de España, y para pretender desarrollar competencias que no les competen, y seguir abriendo chiringuitos fake para colocar a sus amiguetes, para generar confusión y seguir rompiendo Cataluña mientras el tiempo se les escapa entre los dedos. Porque el año 2030 está a la vuelta de la esquina. La pasada legislatura, Ciudadanos ya presentó propuestas de la agenda. Lo que faltaría saber es en qué medida se ha avanzado desde entonces, pero esto de rendir cuentas parece que no les gusta mucho. Señores de Esquerra, esta era una moción de maquillaje, para que... el Govern pogués dir..., fer veure que fa però realment sense fer. Porque las esmenes que nos han aprobado son las que dan consistencia a su moción. No hace falta crear otro grupo de trabajo para seguir hablando de la agenda. Lo que hace falta es repartir los objetivos entre las diferentes conselleries, que periódicamente se emitan informes de cumplimiento y que els consellers vayan a cada una de las comisiones respectivas para dar cuenta. Porque, si no, todo se queda en bla, bla, bla. Y lo más grave aún: claro que las regiones son importantes para la agenda. ¿Por qué no empiezan a coordinarse con el resto de las comunidades autónomas? Y en el punto 6 no han sido capaces de poner por escrito que se tienen que coordinar con el Gobierno de España, y eso que son socios de su Gobierno. Vamos a ver, entre otras cosas, la agenda no entiende de fronteras internas, que entre otras cosas va de cambio climático, ¿que la contaminación sabe cuándo pasa la Franja? No, ¿no? Miren aquí [[l'oradora mostra un full a la cambra]] : «Plan de acción para la implementación de la Agenda 2030: Hacia una estrategia española de desarrollo sostenible. Página 98, Cataluña. Esto es el principio de realidad. No vivimos en la república de Narnia. Por más que quieran jugar al Tabú, ¿se acuerdan de aquel juego en el que no se podían decir una lista de palabras? Por más que quieran no utilizar la palabra España y no utilizar las palabras «comunidad autónoma, Cataluña es una gran comunidad autónoma de un gran país, que es España. Y, si no hay coordinación con el Gobierno de España, difícilmente o será imposible cumplir los objetivos de la agenda. [[Aplaudiments.]] Señor conseller, el año 2030 está a la vuelta de la esquina, y se les echa el tiempo encima. Cada minuto que dedican a fer república, no solamente no nos acercamos a conseguir los objetivos de la agenda, sino que el estado de bienestar en Cataluña se nos sigue cayendo a cachos. Así que, señores del Govern, no dejen de escuchar el sonido del tiempo, y pónganse las pilas, porque será ese mismo tiempo, implacable, el único juez de sus decisiones. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Navarro. També per defensar les esmenes presentades, a continuació és el torn de la senyora Aurora Madaula, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Bon dia. Moltes gràcies, president. Diputades, consellers, treballadors del Parlament i representants de l'honorable poble de Catalunya que ens acompanyeu avui, moltes gràcies, bon dia. L'Agenda 2030 és sinònim de transformació; l'Agenda 2030 és un repte que la societat catalana ha d'entomar amb força, perquè requereix una defensa aferrissada del desenvolupament sostenible. L'Agenda 2030 representa una gran responsabilitat, perquè és el motor de canvi del futur. I quan es tracta d'integrar Catalunya en l'agenda internacional, quan es tracta de fer partícip la ciutadania en la construcció del futur, a Junts per Catalunya ens hi trobaran sempre. És per aquest motiu que el Grup de Junts per Catalunya votarà favorablement a la moció presentada pel Grup Republicà, comprometent-nos a vetllar pel desenvolupament i el compliment dels disset objectius que té l'agenda. Uns ambiciosos objectius, evidentment, acordats per l'Assemblea de les Nacions Unides, entre les quals destaquen, com ja ha esmentat el company del Grup Republicà: l'erradicació de la pobresa i la fam, tot promovent una agricultura sostenible; la construcció d'infraestructures resilients que promoguin el desenvolupament d'una indústria inclusiva i sostenible, així com el consum responsable; el combat, sempre important, al canvi climàtic, o la garantia de l'accés universal a la justícia per a tothom, que ha de ser responsable, efectiva, inclusiva i justa, sobretot justa, que a alguns estats és ben necessari. Donat el caràcter transversal i, per tant, interdepartamental dels objectius de l'agenda, serà absolutament necessària la col·laboració entre els diferents departaments de la Generalitat. Per això els demanem tenir sentit d'estat. Però per aconseguir les fites tan necessàries que ens plantegen en aquesta agenda, cal la col·laboració de tothom. Per això, des del Parlament, i seguint les instruccions donades pel secretari general de les Nacions Unides, ens comprometem a implicar-nos activament per la implementació de l'agenda. Per aquest motiu, agraïm al Grup Republicà que ens accepti l'esmena presentada pel nostre grup parlamentari, i que fa èmfasi en un dels objectius principals de l'agenda, com és la defensa i el desenvolupament dels drets de les dones i la diversitat sexual i de gènere. De fet, fa un parell de setmanes vaig tenir l'honor i l'orgull de representar aquest Parlament, en tant que membre de l'Intergrup de Població, Desenvolupament i Salut Reproductiva. Com deia, vaig tenir l'honor de participar en la Trobada Internacional de Parlamentàries al Canadà, amb la inestimable ajuda i suport de l'Associació de Drets Sexuals i Reproductius, que avui ens acompanyen, als quals dono la benvinguda i els agraeixo el seu ajut. [[Aplaudiments.]] Un dels temes que vam treballar al Canadà va ser el desenvolupament efectiu dels drets sexuals i reproductius de les dones com a part de l'objectiu inclòs en l'Agenda 2030 sobre la igualtat de gènere. D'aquesta trobada internacional, en la qual el Parlament de Catalunya va participar com a membre de ple dret, com a membre de ple dret hi vàrem participar perquè tenim un intergrup que es dedica a temes de reproducció sexual, vam aconseguir escriure un ambiciós resultat de la conferència, en què destaquem que ens comprometem a desenvolupar l'objectiu d'implementar les mesures necessàries per protegir i respectar els drets humans, en concret, la relació dels drets de les dones en matèria d'igualtat. Aquest és només un dels exemples de l'ambiciós pla de l'Agenda 2030. La nostra responsabilitat rau ara en l'aplicació d'aquests objectius. No hi ha cap altre camí possible que comprometre'ns en aquest document, acordat per una basta representació de parlamentàries de totes les regions del planeta, per així contribuir, des d'una perspectiva de gènere i igualtat, al desenvolupament dels objectius de l'Agenda 2030 que avui debatem en aquest Ple. Però no podria acabar sense dir-los que no estem en una situació normal. No podem fer veure que vivim en una situació normal quan hi ha presos polítics, represaliats i exiliats, als quals l'Estat demana més de dos-cents anys de presó. Per això, jo acuso l'Estat espanyol de mentir, de vulnerar els drets fonamentals i de criminalitzar l'independentisme. Exigim l'arxivament de la causa i la llibertat de tots els represaliats. No ens rendirem i no passaran. Gràcies.
Moltes gràcies, senyora Madaula. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el senyor Jordi Terrades.
Gràcies, president. Consellera, conseller, mireu, els objectius 2030, els objectius de desenvolupament sostenible i els reptes que ens plantegen són reptes universals i que s'han d'abordar conjuntament per a tots els territoris de tots els països. Són reptes que ens interpel·len, a les administracions, però són reptes que hem d'aconseguir que siguin reconeguts pel conjunt de la ciutadania, perquè afecten també el seu futur, reconeixement que ha de buscar la seva implicació en les decisions. Necessitem un marc institucional clar, capacitat de planificació, mecanismes participatius, col·laboració a tots els nivells de govern, promoure la subsidiarietat i també promoure la col·laboració del sector privat per aconseguir aquests objectius. Però no tindrem èxit sense una distribució més justa dels recursos i de les inversions. Necessitem inversions massives, públiques i privades, per millorar les infraestructures resilients pensant en els efectes del canvi climàtic. Inversions per a garantir també els serveis bàsics, per a compensar les desigualtats, recolzar les economies properes, promoure la cultura com a impulsor del desenvolupament, per fer front també als impactes del canvi climàtic. Necessitem transformar l'Agenda 2030 en polítiques i accions concretes. No em podré referir a tots els objectius de desenvolupament sostenible, però amb les polítiques públiques que el Govern de Catalunya està tirant endavant creiem, des del nostre grup parlamentari, que no acabem d'anar bé per assolir els objectius. Mirin, Catalunya està molt lluny d'Europa. Les retallades constants, des del 2011, i l'absoluta inactivitat en polítiques socials efectives durant aquests anys ens han portat, com apunta l'UNICEF –no aquest grup parlamentari– que la pobresa infantil a Catalunya es situï quatre punts per sota de la mitjana de la Unió Europea. És a dir, un de cada quatre nens i nenes es troben en risc de pobresa. Catalunya també presenta una taxa d'abandonament prematur dels estudis. L'any 2017 va ser un 17,1, molt per sobre del 10,6 de mitjana europea i, de nou, l'UNICEF ens alerta que la inversió pública en educació a Catalunya és inferior a la del conjunt dels països de la Unió Europea. De fet, entre els anys 2010 i 2015, la reducció es va situar al voltant d'un 14 per cent. Estem a la cua d'Europa. És a dir, si volem complir els objectius 2030 hem d'esmerçar recursos i polítiques públiques a transformar aquesta realitat. Perquè la desigualtat de renda a Catalunya continua tres punts per sobre de fa una dècada, i quatre dècimes per sobre de la mitjana de la Unió Europea. El nostre país, és cert, té una de les esperances de vida més altes d'Europa, però la tenim tots i totes?, o bé, depèn d'on naixem i vivim, la nostra esperança de vida serà una o altra? Si ho mirem només a Barcelona ciutat, la capital de Catalunya, hi ha més de sis anys de diferència entre Pedralbes o el Raval. En termes de salut és més important el codi postal que el codi genètic. El Govern està fent bo que la salut i la pobresa s'hereten. Tenim un sistema universal, és ben cert, però amb greus problemes d'accessibilitat. És saludable tenir 166.000 persones en una llista d'espera per a una intervenció quirúrgica? O 123.000 esperant una prova diagnòstica? O 434.000 persones esperant una visita a l'especialista? Creiem que per assolir els objectius de l'Agenda 2030 o canviem els criteris i els enfocaments de les polítiques públiques al nostre país, prioritzem les inversions públiques en el sentit que jo els estava esmentant, o difícilment aconseguirem assolir els objectius de l'agenda de desenvolupament sostenible que ens planteja, amb molt encert, Nacions Unides.
Gràcies, senyor Terrades. A continuació és el torn del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Té la paraula la senyora Susanna Segovia.
Moltes gràcies. Doncs vull dir-li al Grup Republicà que donarem suport a la seva moció, perquè novament és una moció de mínims i de bones paraules i de declaració d'intencions que no diu res. És molt difícil no donar suport a les bones intencions i a les paraules boniques. Jo sí que vull fer una alerta, i és que ull, també, amb utilitzar l'Agenda 2030 per parlar de tot el que s'ha de fer i dels compromisos i de cap a on hem d'anar, però després no fer-ho. Els que venim del món del desenvolupament i de la cooperació, de la justícia global, ja vam viure els Objectius del mil·lenni, que eren només vuit, i que, bé, per quan arribés l'any 2000 allò havia de ser la bomba del desenvolupament i s'havia d'erradicar la pobresa, la violència masclista, les nenes havien d'anar a ensenyament... Si fem una avaluació del que va passar amb els Objectius del mil·lenni, doncs comprovarem que no va passar re, bàsicament perquè, més enllà d'una declaració d'intencions de Nacions Unides i dels seus estats membres, els seus estats membres no van aplicar cap mesura realment encaminada per aconseguir els Objectius del mil·lenni. No es van augmentar els recursos, més aviat es van retallar els recursos que es destinaven des del nord cap a combatre la desigualtat i la injustícia al sud; no es van aprovar legislacions, ni declaracions, ni resolucions de Nacions Unides d'obligat compliment que, per exemple, evitessin l'ús de menors en conflictes bèl·lics, el tràfic d'armes... Tota una sèrie de mesures estructurals per avançar cap a un món més just i més igual, que és el que en principi buscaven els Objectius del mil·lenni, i que no es van complir i que com ho hem resolt? Doncs ara objectius 2030, no?, Objectius de desenvolupament sostenible. Ara la comunitat internacional té uns nous objectius cap al 2030. Els objectius –de desenvolupament sostenible, en aquest cas– requereixen: resultats, indicadors mesurables, polítiques públiques, accions i recursos –recursos–, que és el que els grups del Govern mai volen comprometre en les seves mocions i en les seves propostes de resolució, i que normalment voten en contra quan algun dels altres grups els demana que a banda de dir el que s'ha de fer diguin com ho pensen fer i amb quins diners ho pensen fer. El compromís d'aquest Parlament i del Govern de la Generalitat amb els Objectius de desenvolupament sostenible s'ha de concretar en polítiques concretes i en despeses, en recursos. A Catalunya, per poder parlar dels objectius de desenvolupament sostenible, hem de parlar dels podis de la vergonya, que ja els hem anat enumerant i que avui no hi entraré perquè tinc altres dades que refresquen més. I, sobretot, cal entrar en una proposta de fiscalitat progressiva i fiscalitat verda i en polítiques de redistribució dels ingressos i de la riquesa. Fins que no fem això, deixem de parlar dels ODS perquè n'estem molt lluny, ara i el 2030. Jo he agafat l'informe que va presentar UNICEF, sobre la situació de l'Agenda 2030 en clau d'infància a Catalunya, al maig del 2018; suposo que la majoria de diputats i diputades d'aquesta cambra se l'han pogut mirar, per tant ja els sonarà tot el que digui. No agafaré tots els indicadors ni tots els objectius de què ells parlen, que de fet ells en fan només set dels disset; només n'agafaré uns quants, i només amb el subtítol ja és prou eloqüent. No ens podem despistar, perquè el 2030 sembla lluny, però no ho està. Aniré rapidet repassant-ne alguns. L'Objectiu de desenvolupament sostenible 1: posar fi a la pobresa en totes les seves formes. A Catalunya, un de cada quatre nens viu sota el llindar de pobresa; UNICEF recomana augmentar la inversió social i establir una prestació per fill a càrrec, de caràcter universal. Ho faran, senyors del Govern? Objectiu de desenvolupament sostenible 3: garantir una vida sana. Un 18 per cent de nens tenen problemes d'obesitat, un 5 per cent tenen probabilitats de patir trastorn mental, el suïcidi és la principal raó de mort de joves entre quinze i vint-i-quatre anys. El Síndic de Greuges denuncia com afecten els nens i les nenes les llistes d'espera, i com no poden accedir a serveis bàsics com el dentista o el podòleg, perquè no ho poden pagar. UNICEF recomana augmentar recursos; hi ha una vaga de metges perquè no hi ha suficients pediatres. Què farà el Govern, per assolir aquest objectiu el 2030? Garantir una educació inclusiva, equitativa, de qualitat. A Catalunya l'abandonament escolar és del 17 per cent, la segregació escolar és alarmant i la inversió en educació està dos punts per sota de la mitjana de la Unió Europea. UNICEF recomana augmentar la inversió fins a arribar a aquest 5 per cent. Què farà el Govern, com ho farà i amb quins recursos ho faran? Aconseguir ciutats inclusives, segures i sostenibles; habitatge i pobresa energètica: amb quins diners? Què pensen fer i com pensen avançar per garantir això per a tot Catalunya? I així podria seguir fins a disset objectius. No tinc temps, i no volia deixar d'esmentar que això també va de coherència de polítiques i això també va de drets humans, i això també va de l'observatori i del treball que s'ha de fer des de Catalunya per garantir que les empreses catalanes compleixin els drets humans. Això també va ser una proposta de resolució que es va aprovar en aquest Parlament i que ha quedat en paper mullat. Quan ho tindrem? Gràcies.
Gràcies, senyora Segovia. [[Aplaudiments.]] A continuació, pel Subgrup Parlamentari CUP - Crida Constituent, és el torn del senyor Carles Riera. [[Veus de fons.]] Sí? [[Pausa.]] Senyor Riera? [[Pausa.]] Perdó –perdó–, veig que ho tenia mal apuntat aquí... Disculpi, és que... La senyora Natàlia Sànchez.
Bon dia a tots i a totes. Des del nostre punt de vista, l'Agenda 2030 és obertament neoliberal, i intentaré explicar-me. En termes generals es podria arribar a valorar positivament aquesta agenda i els seus disset objectius: molt bones intencions, però passats tres anys els resultats no semblen brillants, bàsicament, també, perquè és una agenda i uns compromisos que no són vinculants, que no hi ha cap mesura per fer-ne un seguiment ni per obligar-ne al compliment. Per exemple, la fam torna a augmentar després de quinze anys, i afecta una de cada deu persones segons la FAO; el treball infantil afecta 152 milions de menors; es constata el canvi climàtic amb temperatures per sobre de l'escletxa històrica mes rere mes; la desigualtat creix –la desigualtat al món no para de créixer–; l'ONU reconeix obertament el perill dels conflictes bèl·lics, el nacionalisme i el feixisme creixent i la violació dels drets de les persones migrants i refugiades. Com han dit diversos activistes, l'agenda no és quelcom de què puguis estar a favor o en contra; és un exemple de les negociacions entre estats, i el resultat, que aquests estats poden aportar a la transformació social i a la justícia. Una declaració d'intencions amb una clara voluntat de fer veure que el capitalisme, que bàsicament el que fa és matar-nos i aniquilar la vida, és reformable; nosaltres pensem que el capitalisme no és reformable. Podríem dir que aquesta agenda, malgrat que puguem compartir la seva intencionalitat, ens allunya de l'arrel dels problemes, evadeix responsabilitats. Per exemple, dos mesos abans d'aprovar aquesta estratègia contra la pobresa, entre altres coses, i la desigualtat, saben què feien els mateixos estats? Doncs els països enriquits a costa de la major part de la població mundial –els occidentals–, bloquejaven una proposta de creació d'un organisme independent per a la lluita contra el frau i l'evasió fiscal. D'altra banda, també a l'agenda dels països signants de l'Agenda 2030 es proclamen els promotors de les societats pacífiques, i són els mateixos que no paren de vendre armes a territoris amb conflictes bèl·lics. Un altre exemple d'això és el que deia Salil Shetty davant de l'ONU, en una cimera de l'ONU –el secretari general d'Amnistia Internacional–: no poden llançar aquests Objectius de desenvolupament sostenible i paral·lelament negar una ruta segura a les persones refugiades. Paraules i paraules que no serveixen per a res, i com ja han dit altres grups, concretament pel que fa a aquest Parlament i a les polítiques que apliquen des de les seves conselleries, estem no a anys llum, és que no estem ni veient l'horitzó d'aquesta Agenda 2030: polítiques públiques de privatització, polítiques públiques de no-redistribució de la riquesa... És això el que estem veient i avui ens plantegen un blanqueig del seu pla de govern i del capitalisme. Nosaltres creiem que el que cal fer és construir consciències crítiques al carrer, com demà farem a la Marxa pel Clima, a les dotze a Arc de Triomf; mobilitzats i organitzats contra aquest capitalisme que el que fa és vulnerar el dret a la vida.
Gràcies, senyora Sànchez. [[Aplaudiments.]] En últim lloc, té el torn el Subgrup Parlamentari del Partit Popular, el senyor Santi Rodríguez. Des de l'escó, sí? [[Pausa.]]
Sí, des de l'escó, president; gràcies. Per anunciar el nostre vot favorable a aquesta moció que presenta el Grup Republicà. Val a dir, fa ja alguns anys, des que va aparèixer l'Agenda 2030 pel desenvolupament sostenible, que al Parlament s'han anat aprovant mocions i propostes de resolució també en comissió, la majoria –algunes d'elles– generalistes, d'altres més concises i més particulars, i, per tant, no tenim absolutament cap mena d'inconvenient a donar suport una vegada més a una moció d'aquestes característiques. Home, el que sí que ens xoca una mica és que sigui un grup dels que dona suport al Govern el que presenti una declaració d'intencions a través d'una moció. Creiem que el que es podria fer des del Govern és prendre més acords de govern i presentar menys mocions, per d'aquesta manera demostrar que, efectivament, el compromís amb l'Agenda 2030 és un compromís real i no només una declaració d'intencions, com aquesta moció. Gràcies.
Gràcies, senyor Rodríguez. Finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Ferran Civit, per un termini de dos minuts.
«Bones de nou. Primer de tot és per anunciar, doncs, que s'ha transaccionat amb el Grup de Junts per Catalunya una esmena, també amb el Grup de Ciutadans la immensa majoria. Lògicament, l'única que no s'ha transaccionat, i, per tant, no se sotmetrà a votació, és la que vostè diu que és una paraula tabú, però no pateixi, que jo esmentaré la paraula tabú: «Espanya, «Estat espanyol. I li diré encara més: visca Espanya, puxa España i viva España, en la meva llengua paterna. «Viva España ho direm tantes vegades com vulguin; el problema és que per nosaltres és: viva España republicana, en lloc d'una monarquia corrupta. [[Aplaudiments.]] Viva l'Espanya justa, la que no té presos polítics; viva l'Espanya lliure, on tots els ciutadans són realment lliures i on la diversitat col·lectiva i individual és respectada; viva Espanya sostenible, la que no està sota l'autoritarisme de l'oligopoli energètic; viva l'Espanya pacifista, la que no trafica amb armes; viva l'Espanya solidària, la que acull immigrants i no fa retorns en calent o té CIEs; visca l'Espanya internacionalista, que dona suport al cas del Sàhara i al de Catalunya per igual; visca l'Espanya feminista, la que en una violació no hi veu un abús i no deixa lliure La Manada; visca l'Espanya reivindicativa, la que no posa a la presó manifestants o acusa de terroristes gent com la Tamara Carrasco o l'Adri Carrasco o gent del sindicat SAT a Andalusia; visca l'Espanya neta, la que està lliure de corrupció; visca l'Espanya democràtica, on tot se soluciona políticament i no amb repressió; visca l'Espanya amb memòria, que treu dictadors de mausoleus, recupera els 116.000 enterrats en vorals i fosses comunes i jutja franquistes, cosa que no ha passat mai; visca l'Espanya que estimo, que és aquesta, i que ara mateix, per desgràcia, és minoritària. Aquesta és l'Espanya que estimo, la que es basa no només en la bandera sinó en valors, i això també és Agenda 2030. Dit això, ens veiem demà a la Marxa pel Clima, i la companya Sànchez i la companya Segovia ja saben que personalment molt del que han dit ho comparteixo. Hem de transformar-ho tot i fer possible un altre món, una altra Espanya i una Catalunya millor. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Hem cridat a votació. Passarem a la votació. No sé si hi ha alguna sol·licitud de votació separada... [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]] Sí?
Sí, per demanar votació separada del punt 6.
Alguna petició de votació separada més? [[Pausa.]] No? Votem primer el punt 6 i després votarem la resta de la moció. Comencem votant, doncs, el punt 6. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 87 vots a favor, cap en contra, 36 abstencions i 4 diputats o diputades presents que no han votat. Passem ara a votar la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció ha estat aprovada per 123 vots a favor, cap en contra, cap abstenció i 4 diputats o diputades presents que no han votat. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els plans exteriors d'emergència de les centrals nuclears]] [[302-00023/12]] Seguim ara amb l'ordre del dia. El punt vint-i-sisè és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els plans exteriors d'emergència de les centrals nuclears, presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Té la paraula, per defensar-la, el diputat senyor Lluís Salvadó.
Gràcies, president. Insistir que avui fa un any que la presidenta de un parlament democràtic europeu va ser empresonada. La Carme, una ebrenca de pedra picada, és avui segurament la més digna representant d'un poble, que ho farà tot per la seua democràcia i per la seua llibertat, i que..., la digna representant d'un país que ho farà tot per aturar els hereus del franquisme, que continuen prohibint-nos el seu dret a vot, el nostre dret a vot. I aquest debat que volem obrir des del grup parlamentari de la Carme va també de dignitat. I amb aquesta moció volem denunciar una gravíssima negligència de l'Estat espanyol que algun dia els pot costar molt, molt car als ciutadans de les comarques del Camp de Tarragona i de les Terres de l'Ebre. Fa més de set anys que el món va descobrir, amb l'accident de Fukushima, que calia preveure l'evacuació, com a mínim, dels vint quilòmetres al voltant de les centrals nuclears. Europa va aprovar el 2014 una directiva que havia de ser transposada abans de l'agost de l'any passat, i el Govern espanyol, com sempre, ni l'ha transposada, ni ha fet la feina per adaptar els seus plans nuclears al nou paradigma de la inseguretat nuclear. Vandellòs i Ascó tenen als mesos d'estiu centenars de milers de ciutadans residents al radi de vint quilòmetres, i l'Estat sap, com sabem tots, que és incapaç de gestionar la seua evacuació, la seua descontaminació i el seu abastiment en cas de confinament. I, per això, des de fa trenta anys que no s'atreveixen a fer cap simulacre general d'emergències, perquè sap que es posarien en evidència les seues vergonyes. I es salta les lleis europees, les seues pròpies lleis i les seues normatives que obliguen a fer un simulacre general cada tres anys. Posen en risc a centenars de milers de persones o provoquen centenars de terratrèmols i no passa res: ningú assumeix responsabilitats, i els tribunals li donen cobertura i encobreixen els que, des de l'Administració general de l'Estat o des de les grans empreses del règim, ho provoquen. Però ves amb compte que no deixes parlar en aquest Parlament de segons què, que acabes immediatament en presó preventiva. I, mentre, Renfe tanca l'estació de Móra la Nova, estratègica per a una possible evacuació, i els trens passen per Ascó a seixanta quilòmetres per manca d'inversions al manteniment de la via, i algun dia d'algun any acabaran el molt anunciat desdoblament de la via de tren que passa per la costa a l'alçada de la central nuclear de Vandellòs. I tenim el Cecat de la Generalitat perfectament preparat, i gestiona tots els plans d'emergència del nostre país, i prefereixen gestionar el Penta des d'un Cecof absolutament infradotat tecnològicament per no assumir la seua incapacitat i la seua incompetència. I quan des d'aquest Parlament aprovem un impost nuclear que destina els seus fons per preparar el futur econòmic dels territoris afectats per les nuclears i a millorar els plans de seguretat nuclear, la resposta de l'Estat és la de sempre: recurs d'inconstitucionalitat i l'impost aturat des del 2014. En lloc de preocupar-se per la nostra gent, quan ho fem des de Catalunya el que fan és bloquejar-ho amb l'eficiència i celeritat habitual del Tribunal Constitucional. L'Estat mai falla, i els seus tribunals i els seus jutges mai s'erren, al costat de Florentino, al costat d'Endesa i el lobby nuclear, al costat dels bancs, al costat d'Ercros, abans que al costat de la nostra gent. Som un territori que ens hem hagut d'acostumar a conviure amb els riscos nuclears, amb 800.000 tones de residus tòxics a l'embassament de Flix, amb els terratrèmols del Càstor, amb les amenaces reiterades de l'Estat de buidar el nostre riu, a pagar peatges caríssims i a que els trens i les línies d'alta tensió passen de llarg. Som un territori que mos veiem obligats a patir els reiterats incidents nuclears i els abocaments d'Ercros al riu amb silenci i resignació. Perquè sabem que, quan tanca la fabrica d'Ercros, Flix queda tocat de mort com a poble, i sabem que quan tancaran les nuclears, si no hem fet abans la feina, haurem de tancar mitja Ribera d'Ebre. I no volem ser més còmplices d'aquesta situació. Volem que aquest Parlament s'hi arromangue i que exigeixi respecte i dignitat. I si l'Estat és negligent li hem d'exigir responsabilitat i li hem d'exigir responsabilitats, i hem d'exigir a l'Estat espanyol que faci la seua feina, que transposi la directiva, que adapti el Penta, que posi les infraestructures necessàries i que, almenys, quan Catalunya fa alguna cosa per preveure el futur, no mos facin nosa. Em sembla que aquest Parlament té l'obligació que aquesta qüestió no quede en una simple moció, i ens cal estar-hi a sobre i analitzar amb detall totes les mancances existents mitjançant una comissió parlamentària, una comissió d'estudis que continue fent el seguiment de tota aquesta qüestió. I, sobretot, també mos cal i instem també el nostre Govern a fer tot allò que siga possible, que estiga a les seues mans, per a poder assumir les competències de totes les emergències, i també de l'emergència nuclear. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. Seguim ara amb les intervencions per defensar les esmenes presentades. I, en aquest cas, té, en primer lloc, la paraula, i en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Jordi Terrades.
Gràcies, president. Malgrat la terminologia que el diputat Salvadó ha fet servir, i que fa servir la mateixa moció –nosaltres segurament l'haguéssim redactat de manera diferent–, els hi votarem a favor, aquesta moció, excepte, ho sap el diputat, els punts cinquè i sisè; que és on el nostre grup parlamentari havia presentat dues esmenes, que finalment no han estat possible ni transaccionar, ni acceptar per part del grup proposant. Nosaltres el que instàvem, o el que instem, és a ambdós governs, el de la Generalitat de Catalunya i el Govern de l'Estat, a negociar aquests dos punts, perquè creiem que el que cal és una negociació i un pacte, sobretot per retirar el recurs d'inconstitucionalitat que l'anterior Govern va presentar a la Llei de l'impost sobre els residus radioactius. I, en tot cas, que el Govern de la Generalitat de Catalunya també faci la seva feina, que és prioritzar el debat sobre aquells recursos que consideren que s'han de retirar, eh? Allà on el Govern de la Generalitat va fixar la seva prioritat s'ha establert aquesta negociació, ja se n'han retirat dos, i estem en vies d'arribar, també, a un acord sobre la important Llei de canvi climàtic que l'anterior Govern també va recórrer. I, miri, estem d'acord amb..., perquè la vam votar al Parlament de Catalunya, aquest impost que gravava la producció de residus radioactius. On no estem d'acord és en la priorització del Govern de com s'han de destinar aquests recursos. Perquè és cert que quan les centrals nuclears les substituïm per altres fonts d'energia haurem de fer uns programes per substituir el que en aquests moments són monocultius industrials en aquelles comarques. Hi ha una diferència abismal: nosaltres els proposàvem, des de l'inici, que el 50 per cent d'aquesta recaptació es destinés a aquests territoris amb centrals nuclears, cosa que no hi ha hagut manera de posar-se d'acord ni amb el Govern del president Puigdemont, i em sembla que amb el del president Torra tampoc. Amb els temes de seguretat nuclear, que jo crec que ha der ser un dels objectius que ens ha de congregar a tots..., perquè és veritat en qualsevol activitat industrial el risc zero no existeix, eh?, sempre hi ha riscos residuals; però, clar, el risc residual en una central nuclear, com hem vist allà on s'han produït accidents, doncs, són molt complexos, molt perillosos. Ara, creiem que el que hem de fer és dotar de més competències, de més recursos i de desenvolupar una política, un informe, a través del Consell de Seguretat Nuclear. Jo crec que el fons de la qüestió, més enllà de com actuem amb els riscos que comporta aquest tipus d'energia, en el fons és el debat de què fem amb les centrals nuclears. Miri, mes passat, octubre del 2018, Catalunya: la cobertura de la demanda elèctrica a Catalunya el 58,3 per cent prové de les centrals nuclears; només un 0,4 per cent prové de les solars fotovoltaiques; un 0,1 de la solar tèrmica; un 13,6 de l'eòlica; un 7,3 de la hidràulica; de cicles combinats –és a dir, ja amb energies fòssils–, un 14,7, i amb l'ecogeneració, que també utilitza gas, un 11,7. Diputades, diputats, tenim un problema que aquest Govern no vol encarar. Fa dos mesos ja que aquest Ple va acordar que s'havia d'iniciar un debat sobre el Pla nacional de la transició energètica, queden quatre mesos, perquè ens vam fixar un calendari de sis mesos. Jo no sé si la resta de grups parlamentaris en té notícia, de com pensa el Govern encarar aquest debat, el meu grup no. I els hi recordo, un 58,3 per cent de la demanda elèctrica del mes passat es va cobrir amb energia nuclear al nostre país. O fem una política de substitució massiva, a través de les renovables, o, malgrat les paraules, que a vegades pronunciem en aquest hemicicle..., a vegades tinc la impressió que una part del Govern de Catalunya el que vol és no veure les centrals nuclears tancades en el nostre país. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn del diputat senyor Lucas Ferro. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Diputats i diputades, Catalunya és un país on la sàtira política és un element central de la nostra tradició, de la nostra forma d'entendre la política, de construir-la i de relacionar-nos entre nosaltres. I en un moment com aquest, en què la censura posa en risc aquesta tradició, és també necessitat reivindicar-la. Sovint estem massa acostumats en aquest Parlament, i avui tristament no ha sigut una excepció, com l'insult o l'ofensa explícita és el principal vehicle a través del qual es comuniquen els grups parlamentaris. I, davant d'aquesta degeneració parlamentària, m'agradaria reivindicar la sàtira i la ironia com una forma millor i més punyent de fer política a Catalunya. Aprofito que no està el president per comentar que he vist al Twitter, que hi ha tuitaires que escriuen el seu nom amb ca de kilo per comparar-lo amb el líder suprem de Corea del Nord. Deu ser perquè veuen en el president un líder tradicionalista a l'altura..., un guardià de les essències a l'altura del líder nord-coreà. I jo la veritat que quan el veig mirant amb ulls d'enamorat l' català que va presidir el Consell de la República, o quan el veig cantant És l'hora dels adéus amb la passió nacional d'un militant Juche, entenc el paral·lelisme amb el president. Però avui que venim a parlar de seguretat nuclear fora bo que l'empenyéssim a sortir del personatge i a marcar distàncies. L'energia nuclear no és garantia de respecte a cap país del món, especialment si no tenen aliances internacionals a l'altura, i no és una via segura per al futur de la ciutadania de Catalunya. Catalunya importa el cent per cent de l'urani que consumeixen les seves centrals nuclears, i, per tant, no és garantia ni de sobirania energètica ni d'independència respecte als mercats exteriors. I, a més, com vam veure en el cas de Fukushima, l'any 2011, o de Vandellòs, el 1989, no és una forma segura de produir energia per al conjunt de Catalunya. Catalunya té memòria i és moment avui també de reivindicar que va ser el moviment ciutadà i popular qui va reclamar el tancament després de l'accident, no d'un dels reactors, sinó dels dos reactors nuclears de Vandellòs. Avui els companys d'Esquerra ens presenten una moció per parlar de seguretat nuclear, i nosaltres hem presentat tres esmenes que ens han acceptat, perquè parlar d'inversions en seguretat nuclear en aquest país no torni a ser l'excusa per a prorrogar sense fi les concessions administratives de les centrals nuclears. Les concessions administratives expiren el 2020, en el cas de Vandellós II, i en el 2021 en el cas d'Ascó I i d'Ascó II. La Llei catalana del canvi climàtic dona un marge una mica més ampli per a la desnuclearització de Catalunya de fins al 2027. Però inclús assumint aquest marge, el moment per parlar seriosament sobre seguretat nuclear, sobre desmantellament nuclear i sobre sobirania energètica és ara; ara és l'hora de parlar-ne, després de dècades de desmantellament del nostre teixit industrial, de condemnar Catalunya a la precarietat i la inseguretat nacional i laboral, de reconstruir el nostre teixit productiu. I és el moment i l'oportunitat històrica d'exigir al Govern de l'Estat que obligui els operadors privats que s'han estat folrant amb diners caiguts del cel que assumeixin els costos del desmantellament nuclear. Igual que és ara l'oportunitat històrica per exigir al Govern de l'Estat que obri un fons per al desenvolupament social i econòmic del territori que acabi amb una dècada d'austeritat, d'abandonament del territori i d'impostos al sol, i que permeti a Catalunya liderar un nou model energètic i productiu propi. Per això hem presentat les tres esmenes, perquè parlar de seguretat no sigui l'excusa per a no parlar del futur productiu i energètic que necessita Catalunya. Nosaltres votarem positivament a la moció, com no podria ser d'una altra forma. És hora d'exigir a l'Estat seriositat amb la seguretat nuclear a Catalunya, però el que volem és que el Govern de la Generalitat, quan s'assegui amb el Govern de l'Estat, s'hi assegui amb una proposta productiva i energètica pròpia que permeti construir un futur diferent a Catalunya. Una proposta que aposti per la sobirania energètica, que no és una altra cosa que apostar per les energies renovables i perquè Catalunya pugui reconstruir el seu teixit productiu, i, sobretot, que els treballadors no tornin a ser, com ho han sigut en el cas de la venda d'armes a Aràbia Saudita, la moneda de canvi per tapar les vergonyes de ningú. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Ara és el torn, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, de la diputada senyora Teresa Pallarès.
Moltes gràcies, president. Senyores, senyors diputats, consellera, no podem fer veure que vivim en una situació de normalitat. Hi ha represaliats, exiliats i presos polítics a qui l'Estat demana més de dos-cents anys de presó. Per això jo també acuso aquest Estat espanyol de mentir, de vulnerar drets fonamentals i criminalitzar l'independentisme. Exigim l'arxivament de la causa i, per descomptat, la llibertat de tots els represaliats i represaliades. No ens rendirem. Mirin, avui, parlem d'energia, i parlar d'energia és parlar de futur. Això també va de «resolver los problemas de los catalanes, això també va de tirar endavant el nostre país, però l'Estat espanyol, històricament, no ha fet els deures en matèria d'energia, i nosaltres el que volem ara és construir el nostre propi futur. Un futur que ha de ser un exemple de sostenibilitat i de competitivitat per mantenir el model català d'economia productiva, una activitat econòmica que crea llocs de treball qualificat, que han de ser, també, sostenibles. Per això, no tenim cap dubte que ens hem d'alinear amb els objectius proposats per la Unió Europea per complir la fita del 32 per cent en energies renovables el 2030. I per fer-ho, per apoderar els nostres usuaris, per apoderar les nostres empreses, considero que un dels pilars de la sobirania del nostre passa per aquesta independència energètica. Eliminar, com deia el company de Catalunya en Comú Podem, els impostos al sol, parlar seriosament de l'autoconsum, promoure xarxes tancades per a la nostra indústria. Amb la Llei de canvi climàtic 16/2017, de l'1 d'agost, ja posàvem els fonaments per a aquest pla de transició energètica, que passa per la descarbonització, per la descentralització d'aquestes xarxes, òbviament, per la digitalització, però també per la desnuclearització. I és per això que el debat sobre l'energia agafa més força que mai, i especialment l'energia nuclear. Aquesta cambra ja es va definir sobre el futur de les centrals nuclears a Catalunya, i ja en aquesta llei esmentada s'establia un pla de transició per al seu tancament, que no va més enllà, com s'ha dit, del 2027, vetllant, però, i d'una forma molt important, per la preservació dels llocs de treball, directes i indirectes, i pels plans de reindustrialització al nostre país. Aquest període de temps, però, ens ha de servir per impulsar aquesta transició energètica. Sabem que això suposa un gran esforç per a les pròpies empreses energètiques, però també per a l'Administració que hi ha d'estar al costat, en tots els àmbits, sobretot, com deia, al costat del Departament d'Empresa i Coneixement, amb els plans de reindustrialització i la tasca dels alcaldes i alcaldesses de les zones en les quals han de tindre incidència. Pel que fa al contingut d'aquesta moció, és important remarcar que la responsabilitat en matèria de seguretat nuclear és estatal, i l'Estat espanyol, històricament, no ha fet els deures. I, per què ho dic? Punt número 1: tenim infraestructures pendents d'executar i d'acabar llargament demandades pel nostre territori, que són absolutament necessàries en cas d'una hipotètica situació d'emergència nuclear, com per exemple l'A-7 i, per què no?, l'A-27. Fins i tot a nivell ferroviari, la línia R15, com ha comentat el diputat Salvadó, o, fins i tot, els equipaments adequats en els serveis hospitalaris referents en tasques de desintoxicació per contaminació nuclear. L'Estat té pendent, després d'un any, de donar compliment a la transposició de la directiva 2014/87 Euratom, que, com deia, ja fa un any que va sortir, no?, i que estableix aquesta millora de les instal·lacions en l'àmbit de la seguretat. Això ens dona cobertura per a un nou Plaben, és a dir, per a un nou marc dels plans bàsics, i també, amb el nostre Penta. Per tant, tenim un Departament d'Interior que està preparat per assumir, en matèria de gestió, aquests plans de seguretat, i nosaltres el que demanem és que l'Estat ens deixi fer la feina, perquè nosaltres sí que estem constituint i que estem construint el futur, i volem que ens deixin fer els deures, que ja estem preparats per tirar-ho endavant. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Ara és el torn del senyor Francisco Javier Domínguez, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans. Quan vulgui.
Gracias, president. Bueno, es cierto que la nueva directiva de 2014, de la Unión Europea, tenía que haberse traspuesto al ordenamiento jurídico español antes de agosto del 2017, por eso apoyaremos ese punto, a pesar de que no han aceptado la enmienda. También es cierto que hay una nueva versión del Plaben, del Plan básico de emergencias nucleares, que anda por ahí en un cajón, que ya tiene el visto bueno del Consejo de Seguridad Nuclear y que está pendiente de aprobación; primero, quedó pendiente por el Gobierno del PP, y ahora queda pendiente de aprobación por el Gobierno del PSOE, con el apoyo de Convergència en su momento. Aún así, también apoyaremos este punto, para que se apruebe este plan y para que se pueda redactar el nuevo Penta, que es el Plan de emergencia nuclear exterior de Tarragona, a pesar de que tampoco han aceptado nuestras aportaciones. Lo que no entiendo es que les dé igual que no estén renovados los convenios de colaboración entre la Generalitat y el CSN. No han aceptado esto, que sí que se podía trabajar desde la Generalitat. También es cierto que buscar recursos para dar cumplimiento a los planes de emergencia es lo más legítimo del mundo, y también daremos apoyo a ese punto. Pero hasta aquí nuestro apoyo a esta moción, porque se usan estos puntos débiles evidentes que hay que reclamar, para montar un relato que pretende mostrar una situación de caos, de que la seguridad ante una eventual emergencia nuclear es un desastre. Y esto es una irresponsabilidad muy peligrosa. Además de poner en duda la profesionalidad de los técnicos del CSN, de las centrales y de todos los responsables de seguridad y emergencia, además crea una desconfianza entre la población que no ayuda en nada a las actuaciones del Penta. Y es que, encima, no es del todo cierto. El Organismo Internacional de Energía Atómica, en un artículo del 26 de octubre dice que el equipo de expertos de esta organización ha apuntado que España ha mostrado un fuerte compromiso con la seguridad nuclear. A pesar de que hace unas recomendaciones de mejorar la coordinación durante la emergencia, y de que el CSN debe completar acuerdos de cooperación con otras autoridades. Y en esa línea iban nuestras enmiendas, que han sido rechazadas. Y hay una cosa que a mí me parece mucho peor que mentir, que es decir verdades mezcladas con medias verdades y con afirmaciones que están relacionadas pero no son del todo..., no tienen nada que ver. Una de esas es presentar las nucleares como instalaciones antiguas, desfasadas, diseñadas con estándares de seguridad de los años cuarenta. Pues, en realidad, en España, para renovar las autorizaciones, se obliga a actualizar las instalaciones, protocolos y medidas de seguridad a la legislación vigente en ese momento, cosa que no pasa en todos los países occidentales. Luego, la idea de que las centrales están desfasadas es falsa. En la parte expositiva se habla de que en el periodo estival, en un radio de veinte quilómetros hay centenares de miles de personas. Yo no digo que no sea cierto, pero, no sé si caben todas en veinte quilómetros a la redonda. En fin, es una manera de exagerar un poco la situación. Otro punto sería el mal estado de la R15, con el mal acceso a las estaciones, que además están cerradas, que dificultaría una eventual evacuación. Pero, ¿de verdad alguien piensa que en un caso de emergencia nuclear se van a evacuar las personas a través del tren? O sea, realmente, que la R15 tiene carencias y que hay que mejorar la línea, pues, estamos todos de acuerdo, pero intentar colarlo por aquí, pues, no me parece lo más... Mejor hacer una moción específica de movilidad, que incluirla aquí en las medidas de seguridad de planes de emergencia. Yo creo que no tenemos que confundir a la gente. Después se ha dicho que no se hacen simulacros, excepto simulacros parciales de despacho. Y es cierto que no se hacen simulacros generales, pero por eso también nosotros en el Congreso vamos a preguntar por qué ningún delegado del Gobierno en Cataluña, ni del PP ni del PSOE, han exigido estos simulacros si tan necesarios son. Pero realmente sí que se han hecho simulacros con intervención de la UME, de los cuerpos de seguridad, de la Generalitat, de Protección Civil, de sanidad y de ayuntamientos. Entonces, el verdadero objetivo, ¿cuál era? Pues presentar un escenario fatalista para conseguir imponer un nuevo impuesto y para pedir la transferencia del Penta. En cuanto al nuevo impuesto, el recurso lo debería resolver el Tribunal Constitucional, y en cuanto a la transferencia, basándose en un mal funcionamiento, es lo mismo que decir lo de siempre: que lo que gestiona la Generalitat está mejor gestionado. Y esto, si vamos a gestionar el Penta igual que la L9, que l'ATLL, o que el Segarra-Garrigues, me da verdadero pánico. Y hasta aquí mi intervención. Solo una breve reflexión del director de Fukushima, que es que decía que el accidente de Fukushima sacó a la luz...
Diputat...
...–sí, enseguida acabo– ciertas deficiencias, que era que las responsabilidades estaban divididas entre varios organismos y no estaba siempre claro en cuál de ellos residía la autoridad. O sea que vamos a intentar no jugar con la seguridad de las nucleares. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Molt bé, diputat. Té la paraula, ara, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el senyor Vidal Aragonés.
Senyor, president, per intervenir des de l'escó. Simplement per explicar per què no estem ni a favor ni en contra d'aquesta moció, i farem una abstenció. Sobre el contingut central d'aquesta moció, que fa referència, evidentment, a uns plans de seguretat necessaris a les centrals nuclears, amb el text original hi estàvem força en contra, però pensem que les transaccions a les quals s'ha arribat, on es parla específicament del desmantellament o del tancament de les centrals nuclears i, fins i tot, d'alternatives ocupacionals, evidentment, nosaltres hi estem a favor. No estem a favor –i és la segona qüestió que volem traslladar– del fet que si mirem el conjunt de la moció, veiem, punt darrere punt: «Exigir a l'Estat, «exigir a l'Estat, «exigir a l'Estat i «exigir a l'Estat. Ja ens sembla bé que s'exigeixi a l'Estat quines són les seves obligacions, però pensem que, davant l'incompliment permanent que coneixem de l'Estat espanyol, hem de tenir alternatives. Exigir n'és una, però n'hem de posar d'altres, que és fer efectives aquelles realitats a què l'Estat espanyol no dona resposta, i més amb un tema com aquest. I la tercera qüestió, sobre el punt primer i el punt segon d'aquesta moció, deuen haver vist vostès que fem referència a demanar i a exigir, de fet, novament a l'Estat, el compliment o la transposició de dues directives de la Unió Europea. Doncs mirin, la que té una data de transposició mes tardana és 15 d'agost del 2017. Deuen conèixer vostès el que significa l'efecte directe, vertical de les directives, que, d'una manera molt planera, el que suposa és que per als estats –de fet, per al conjunt de les administracions–, encara que no s'hagi transposat una directiva, es pot exigir el seu compliment, no demanar que la transposin, sinó exigir. Per tant, facin un requeriment a l'Estat espanyol, si l'Estat espanyol no compleix vagin al tribunal, i descobrirem dues coses, si anem al tribunal: una de dos, que a la Unió Europea aquests tribunals no funcionen o, al contrari, l'exercici d'un dret.
Gràcies, diputat. Ara, i en nom del seu Grup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, és el torn del senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Nosaltres compartim bona part de la moció que es presenta a debat i que estem debatent amb relació a la seguretat nuclear, però el que ens suscita més dubtes és la terminologia utilitzada, no només en la redacció de la moció, sinó també en la defensa d'aquesta. I, per tant, nosaltres creiem, ens dona la impressió, que, més que la voluntat que efectivament es duguin a terme les reformes legislatives i la modificació dels plans de seguretat el que s'està buscant és crear un cert alarmisme amb relació a aquesta qüestió. Nosaltres el que jo crec que hem de dir és: és cert que falta aquesta adequació de la normativa, és cert que fa falta l'adequació d'aquests plans d'emergència, és cert que s'han d'adoptar aquestes noves mesures d'emergència per adequar-se a aquesta nova directiva europea, també és cert, i que la directiva europea podria ser d'aplicació directa sense necessitat de transposició, si no hi és; però el que no és cert és que en aquestes centrals hi hagi en aquest moment menys seguretat que el dia abans que caduqués el termini per transposar les directives. El nivell de seguretat és exactament el mateix. S'ha de millorar? Sí, evidentment. Per tant, donarem suport, votarem favorablement aquesta moció, excepte –jo crec que amb un altre grup hem coincidit en el mateix– en el punt 5 i en el punt 6. El 5, que és aquell que fa referència a la seva dèria per als impostos i a l'aplicació una vegada més d'aquell..., de tot tipus d'impostos, i el 6 és aquell que fa referència al fet que la Generalitat assumeixi, d'alguna manera, competències en matèria de seguretat nuclear. Creiem que no és adequat segregar la competència en seguretat nuclear i, per tant, també hi votarem en contra.
Gràcies, diputat. Ara, i finalment, per posicionar-se sobre les esmenes acceptades o rebutjades, té la paraula de nou el diputat Lluís Salvadó.
Alguns comentaris ràpids sobre les qüestions que s'han posat damunt de la taula vinculades a les esmenes plantejades. Demanar-li a..., o agrair, en principi, el suport parcial de diversos grups. En este sentit, no he estat capaç, no hem estat capaços de transaccionar amb el grup del Partit Socialista, entre altres coses perquè el seu enfocament és exigir al Govern de la Generalitat que exigisca al Govern de l'Estat. I, segurament, el que seria més raonable és que, com a partit de govern a l'Estat espanyol, assumisquen directament el seu paper de partit de govern i que, en lloc d'exigir a la Generalitat que destine el 50 per cent d'un impost que al mateix temps no estan desbloquejant, facen el que els correspon, que és crear un fons social que, dels milers de milions d'euros que ingressen de les centrals nuclears, ne destinen una part a fer allò que és obligatori fer, que és preparar els plans de desmantellament i els plans socials. Sobre els comentaris de Ciutadans. Coneix, li sonen Salou, Cambrils, l'Ametlla de Mar, municipis on a l'estiu hi han centenars de milers de turistes? I és així, per a la seua informació. I, sí, ens agradaria que el Penta se gestionés com el Plaseqta o es gestionés com molts dels plans d'emergències que gestiona la Generalitat. Ens agradaria que fos així, i malauradament no ho és. I seria bo que..., moltes de les coses que hem incorporat en aquesta moció surten, literalment, d'un informe del Consejo de Seguridad Nuclear, que lamenta de forma insistent la manca d'inversions per part del Govern de l'Estat en les gestions i en les infraestructures que se'n deriven i que són necessàries per a una bona gestió del pla Penta. Hem acceptat les esmenes en la línia general tant del grup dels comuns com del grup de Junts per Catalunya perquè ens sembla que milloren i enriqueixen la moció. I, finalment, reconèixer..., no hem parlat de seguretat interior, és cert. S'han fet deures en la seguretat interior de les centrals nuclears i no s'ha fet cap deure en la seguretat exterior i en els plans d'emergència. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A la intervenció el senyor Rodríguez ha demanat votar separadament 5 i 6. No sé si conjuntament... [[Pausa.]] Sí? Alguna altra petició de votació separada? [[Pausa.]] No? Doncs votarem, primer, els punts 5 i 6... [[El president de la Generalitat demana per parlar.]] Sí, digui'm, president. [[Pausa.]] Digui, digui.
No era present a l'hemicicle, però hi ha hagut unes paraules del senyor Silvano que m'agradaria saber..., si vostè, doncs, les manté o no les manté. Certament el sentit de la ironia que vostè té no coincideix amb el meu. Això és evident. És possible que tampoc coincideixi amb els milers i milers de nois i noies que van als esplais i als caus d'aquest país. En qualsevol cas... [[Veus de fons.]] Sí, no ho sé..., és possible que ells tampoc no hi coincideixin. En qualsevol cas, jo m'he sentit ofès per la comparació que vostè ha fet respecte a mi i a un dictador amb el qual em sembla que tots estarem d'acord que és aberrant. Per tant, voldria saber si vostè manté o no aquesta ofensa. [[Lucas Silvano Ferro Solé demana per parlar.]]
Digui, diputat.
Senyor president, he començat, com ha dit vostè, la meva intervenció fent una defensa de la ironia parlamentària, en un moment en què aquest matí hem vist paraules jo crec que més grosses que aquesta. Jo ho he dit en sentit irònic. Si vostè s'ha sentit ofès, jo disciplinadament ho retiro, però ho he dit en sentit irònic, i crec que això hauria de quedar clar. I crec que en un moment en què la ironia i la sàtira política..., pesa sobre elles la condemna de la censura, fora bo que tothom assumís un esperit irònic i satíric en les coses que es diuen i no tinguéssim la pell tan fina. Però, en tot cas, jo ho retiro.
Molt bé. Doncs ara sí, seguim, o comencem la votació d'aquesta... Digui'm, senyor Carrizosa. Per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada.
He preguntat si hi havia algun altre grup que demanava votació separada i m'han dit que no.
És que jo he aixecat la mà...
Doncs digui, digui.
...però estava el senyor Torra i vostè ha reparat abans en ell.
Digui.
El punt 4, si us plau. Ai, perdó... [[Veus de fons.]] Sí, el 4? [[Veus de fons.]] Quatre.
El 4? I 6? [[Algú diu: «No, el 4 per un cantó i el 5 i 6 separadament.]] El 4 per un costat, i el 5 i el 6 de l'altre.
I el 5 i el 6 per altre.
Molt bé. Doncs votarem, primer, el punt número 4, posteriorment 5 i 6 juntament, i la resta de la moció en darrer terme. Per tant, comencem la votació amb el punt número 4. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 86 vots a favor, cap en contra i 40 abstencions. Passem ara a votar els punts 5 i 6, conjuntament. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 67 vots a favor, 38 en contra i 21 abstencions. I votem ara la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció ha estat aprovada per 122 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la seguretat viària]] [[302-00024/12]] Seguim ara amb el següent punt de l'ordre del dia, el vint-i-setè, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la seguretat viària, presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Té la paraula, per exposar-la, el diputat senyor Josep Riera. [[Pausa.]]
Gràcies, president. Consellera, diputats, diputades, convidats, no podem fer veure que vivim en una situació normal. Hi ha represaliats, exiliats i presos polítics, a qui l'Estat demana més de dos-cents anys de presó. Per això, jo acuso l'Estat espanyol de mentir, de vulnerar drets fonamentals i de criminalitzar l'independentisme. Exigim l'arxivament de la causa i la llibertat de tots els represaliats. No ens rendirem. Doncs sí, no tenim cap intenció de normalitzar aquesta situació d'excepcionalitat, i per molt que alguns grups d'aquesta cambra insisteixin en aquesta falsa normalitat, nosaltres posarem en evidència la situació d'anormalitat sempre que calgui. Perquè encara que alguns, com ara la senyora Arrimadas, diguin sovint que estan cansats, a nosaltres treballar per Catalunya no ens cansa, o sigui que treballarem en les coses normals, però no deixarem de posar en evidència l'anormalitat. Avui la nostra feina normal ens porta a parlar d'aquesta moció de seguretat viària que deriva de la interpel·lació que jo mateix vaig fer al conseller d'Interior fa quinze dies. No els repetiré les xifres, que, de fet, ja queden recollides en l'exposició de motius de la moció. Sí que m'agradaria destacar que en l'últim cap de setmana llarg, el de Tots Sants, no es va produir cap víctima mortal a les carreteres catalanes. Tant de bo que sigui un indicador que anem bé, que la intensificació de tota mena de mesures per revertir la tendència negativa dels últims mesos comença a tenir efecte i que tornem a la tendència de continuar apropant-nos a l'objectiu de víctimes zero, tant de bo! Aquesta moció que debatem avui insisteix en aquesta feina. Per això insta la Generalitat a continuar i intensificar els controls policials a la xarxa viària catalana, amb una bona coordinació dels Mossos d'Esquadra i les policies locals. També fent campanyes preventives, com ara accions de formació i d'educació viària dirigides a diferents col·lectius, perquè el problema és el mateix, però les situacions són diferents. També és l'hora d'incorporar les innovacions tecnològiques en aquesta lluita contra la sinistralitat. I aquí hi ha camp per córrer. I, de manera més global, s'ha de mantenir el procés de millora integral de la xarxa viària. I, pel que fa al que podem fer des d'aquí, des d'aquest Parlament, a part d'instar la Generalitat a prendre totes aquestes mesures possibles, és fer reflexions com la que els plantejava fa quinze dies amb un exemple ben senzill: si mentre estem parlant qualsevol de nosaltres des d'aquesta tribuna no se'ns acudiria d'agafar el telèfon, doncs, per què ho fem quan estem conduint? Doncs reflexionem, reflexionem sobre això, plantegem a la gent del nostre entorn en quines situacions no se'ls ocorre agafar el mòbil, i per què sí que ho fan quan conduïm? Pensem-hi i escampem aquesta sensació, perquè jo crec que sí que és una feina que podem fer des d'aquí. I, en aquesta moció, que és política però també té un alt contingut humanitari –tots som sensibles a les víctimes d'accidents–, no voldria acabar aquesta intervenció sense fer una altra reflexió, o un altre prec, que enllaça amb el que va fer ahir el diputat Guinó sobre fer política i tenir humanitat, i tenir-la en la situació de represaliats, exiliats i presos polítics. Agraeixo intervencions com la de la diputada Moreta, ahir, que reivindicava la seva empatia i humanitat cap a la situació dels presos i exiliats. Tant de bo que, a més de les paraules, passin als fets; tant de bo, perquè, lamentablement –i ho lamento molt, de veritat–, el seu grup continua instal·lat en l'actitud que van demostrar el dia que hi havia els familiars dels presos als seients dels convidats, que ni es van posar dempeus, ni van aplaudir, ni els van mirar a la cara. O instal·lats en el que va dir el senyor Iceta –no recordo si era aquell mateix dia–, que ens deia que ell venia aquí a fer política, no humanisme, com si una cosa i l'altra no poguessin ser compatibles. Repensin-s'ho, demostrin-ho amb fets i començarem a anar bé. També em dirigeixo al PP i al grup de Ciutadans, malgrat que en intervencions repetides com la de la senyora Roldán ahir sembla difícil que estiguin disposats a fer política amb humanitat. No li respondré jo, li respondrà Jordi Turull, senyora Roldán. Diu Turull en un tuit: «L'únic privilegi que m'ofereix la presó, tant a Lledoners com a Estremera, és la de conèixer persones que, tot i el seu empresonament, tenen molta més humanitat i alçada moral que alguns membres del Parlament amb qui he compartit tants moments. Prego per no ser mai com ells. Pensin-hi. S'imaginen com podria ser un debat estrictament polític sobre l'autodeterminació de Catalunya sense presons, sense exilis, sense jutges, sense policies interferint en la democràcia? Debatre amb el senyor Junqueras?, amb el senyor Jordi Sànchez? Això sí que seria apropar-nos a la normalitat. Pensin-hi, pensem-hi tots. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la senyora Assumpta Escarp.
Bon dia. Gràcies, president. Jo els parlaré de la Moció de seguretat viària, entre altres coses perquè l'increment de la sinistralitat l'any 2018 és d'un 20 per cent per sobre del 17 i, per tant, és un tema que ens hauria de preocupar a tots, i perquè tenim un objectiu comú, que és el de víctimes zero l'any 2050. Per això em cenyiré en el contingut d'aquesta moció que ha presentat el Govern, tot i que és una mica sorprenent, la presentació d'aquesta moció, perquè el dia 30 d'octubre el Govern va aprovar el programa d'actuacions per a l'any 2018 i més per reduir la sinistralitat de la xarxa viària catalana, dins del Pla de seguretat viària 2017-2019. I si un llegeix les mesures que el Govern va aprovar en aquella sessió del dia 30, doncs, són les de la moció. Potser en falta alguna, potser és més complert el pla de govern que la mateixa moció i, és clar, jo em pregunto per què s'ha presentat aquesta moció, entre altres coses potser per dir que el Govern compleix el que aprova el Parlament. En aquest cas, cal felicitar el Govern, perquè ha sigut més ràpid que el Parlament. En tot cas, si volem parlar de seguretat viària, fem-ho, i fem-ho amb seriositat, perquè realment les dades són clares. I, a més, són molt punyents. Cada any, quan surten els anuncis de la DGT o de la Generalitat –a més entren a les nostres vides, eh?, aquests anuncis–, amb la cruesa dels fets o la cruesa de les conseqüències, tots debatem molt sobre la necessitat o no d'aquests missatges. Però recordar que darrere de cada accident hi ha un pare, una mare, un germà o una germana és important i, per tant, atendre-ho. I això és una crida a la responsabilitat col·lectiva, i aquest és un tema de responsabilitats col·lectives, de responsabilitats per part de tots. Jo, una vegada dit això, he presentat algunes esmenes, el meu grup, a aquesta moció, esmenes que no han estat acceptades. A pesar de tot, votarem aquesta moció, entre altres coses pel que els deia i perquè el meu grup creu en la importància de treballar per la seguretat viària. Però hi ha un tema, i agraeixo la presència del conseller aquí, que em preocupa. És a dir, parlem molt de campanyes preventives, de controls dels principals factors de risc, i hi estem tots d'acord –parlar per telèfon..., bé, ara no parlem, enviem missatges: «ja estic venint... Ja arribarem, eh?–, però, bé, el transport de viatgers, el transport de mercaderies, el transport escolar. Però això no només es fa amb una bona coordinació amb les policies locals, com diu la mateixa moció, sinó que falten més efectius a la Unitat de Trànsit dels Mossos d'Esquadra, i vostè ho sap, conseller, falten més de dos-cents cinquanta..., s'ha de fer una convocatòria per arribar a un nombre no inferior a dos-cents cinquanta, que és el que li reclamen els sindicats i, sobretot, els Mossos d'Esquadra destinats a la Unitat de Trànsit. No ho han volgut acceptar. És una unitat en la qual anualment hi han moltes baixes, moltes baixes per desmotivació, i potser és que no som capaços de reconèixer la important tasca que els companys de Mossos fan en aquest sentit. És a dir, fem moltes campanyes de prevenció, perquè la prevenció és l'element més important, però si no hi han mossos a les carreteres fent el millor element, que és l'element dissuasiu, perquè, escolti'm, molt anunci de radar, però jo quan veig un mosso freno, eh? Vull dir que, d'alguna manera, crec que és important. També, i agraeixo que ens hagin acceptat l'esmena que fa referència a incorporar la gent gran com un dels col·lectius més vulnerables, entre altres coses perquè en els nuclis urbans tots els atropellaments de vianants es produeixen amb gent gran i, per tant, parlem d'educació viària, parlant molt de l'escola, i hi han col·lectius que també necessiten la nostra atenció. I, per acabar, dos esmenes més que tampoc ens han volgut acceptar i que creiem molt importants. Nosaltres creiem que s'ha de posar molta intel·ligència, que s'ha de fer tecnologia, que s'ha d'investigar, que hem de fer molta prevenció i que hem de cridar a la responsabilitat col·lectiva, però també hem de cridar a la tasca de l'Administració en el manteniment de les nostres infraestructures en la xarxa viària, amb l'ús, amb el disseny, amb el mirar. I, per tant, nosaltres demanàvem un mapa de la sinistralitat i quines mesures, diguéssim, des de la Comissió de Territori o des del departament que sigui, es posen per millorar aquelles infraestructures que no responen a criteris clars de prevenció. I vostès ho saben: mil vegades, moltes vegades s'ha comentat. Jo els demanaria que si volem parlar de seguretat viària en aquest Parlament ho fem, ho fem amb seriositat i ens prenguem una de les mesures més importants, que és la prevenció, com una tasca diària. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el senyor Alfonso Sánchez.
Gracias, presidente. Miren, antes de empezar, me parece lamentable que hayan utilizado una moción sobre seguridad vial para ningunear a las víctimas de los accidentes de tráfico y que ustedes se pongan a hablar de su amiguete de Waterloo. Esto no es concebible. [[Aplaudiments.]] Ahora vamos a hablar de seguridad vial. Bueno, hemos leído atentamente esta moción que nos presenta Junts per Catalunya, y para nada acabamos de ver qué es lo que proponen. Ustedes, en la interpelación al conseller, en el anterior Pleno, se echaban las manos a la cabeza cuando mostraban la realidad en nuestras carreteras, que estamos sufriendo el 20 por ciento más de víctimas, que el número de heridos no para de crecer, que estamos preocupados por estas cifras alarmantes, y van y presentan esto, que no propone nada nuevo, no tiene nada de novedades, y con ello demuestran que no saben cómo parar el aumento de las víctimas en nuestras carreteras. Ustedes proponen continuar con los planes de contención y control actuales, continuar con la formación en educación vial actual, continuar colaborando únicamente con la policía local. Ustedes pretenden continuar con una gestión que se ha demostrado absolutamente incapaz de acabar con las muertes en la carretera. Pero ¿saben qué pasa? Que continuar, cuando las cosas no se están haciendo lo mejor posible, no es suficiente. El conseller, en el anterior Pleno, nos hablaba de campañas de concienciación como «Tots tenim família, y que habría más. Claro, por supuesto todos queremos un horizonte cero para el 2050, y estamos totalmente de acuerdo, pero es que ese es el fin de la seguridad vial. Pero el reto, la ecuación a resolver es cómo eliminamos el peligro en las carreteras catalanas. Las campañas de concienciación e información en medios de comunicación son necesarias, pero no se queden ahí. ¿Y si informamos a los conductores directamente en la carretera? Los paneles informativos de autopistas y vías secundarias deben actualizarse en tiempo real con lo que nos encontremos delante. ¿Se hace? Sí, pero no siempre. No sería la primera vez que, yendo por la carretera, me encuentro con un panel luminoso donde pone «Bon viatge, «Buen viaje, y al cabo de unos quilómetros, pues, me encuentro con una retención, con la sorpresa que nos llevamos todos los conductores y el frenazo pertinente. ¿Por qué ustedes no lo hacen al revés? ¿Por qué no informan a los conductores, unos quilómetros antes, para que esa sorpresa se convierta en previsión y entonces pasemos de la sorpresa y el frenazo a la anticipación y a la tranquilidad? Estos paneles informativos, que también son responsabilidad suya, deberían de mantenerlos en tiempo real. En la pasada interpelación, el conseller apelaba a la responsabilidad individual. Claro, el uso de cinturón, eliminar el consumo de alcohol y drogas, distracciones, el uso del móvil... Pero la conselleria también tiene responsabilidades: el estado de las carreteras, carreteras que no cumplen con la normativa, obras que nunca acaban, puntos negros, mala señalización, guardarraíles asesinos... ¿Y eso les suena o no? Nuestro grupo ha presentado tres enmiendas, sobre los puntos 1, 2 y 5, que, por cierto, no han sido aceptadas, todas enfocadas a no continuar con lo que se ha hecho hasta ahora, sino para que apuesten realmente por la seguridad vial, que es la que afecta a todos los catalanes. Y me gustaría explicar nuestra última enmienda, sobre el punto número 5, para que entiendan que hay que colaborar con todas las policías. Les pongo un ejemplo: un conductor ebrio es parado en la frontera con Francia por la Guardia Civil. Y, ante esta situación, la Guardia Civil lo que hace, lógicamente, es llamar a los Mossos d'Esquadra para que envíen un dispositivo y entonces poder realizar la prueba de drogas y alcohol. Los Mossos no llegan. Se procede a una segunda llamada y después de esperar y esperar se procede a una tercera llamada, donde ya los Mossos d'Esquadra informan de que no van a enviar un dispositivo porque no tienen a quién enviar. Así que se nos junta, por un lado, la falta de colaboración entre policías y, por otro, la falta de efectivos y medios. Prioricemos recursos para destinarlos a lo que deberíamos, para que el Cuerpo de Mossos pueda disponer de esos más de 40 millones de euros que ustedes destinan a la burbuja informática del procés, y dotarles de los recursos que necesitan. Y, al final, lo que ocurre es que este conductor ebrio de la frontera duerme unas horas en el coche y luego se va sin conocer realmente su estado y si es un peligro para él mismo y para los demás. Abran los ojos. Esto [[l'orador mostra un full a la cambra]] no es suficiente para nada. La seguridad es un tema que nos concierne a todos y todos los partidos políticos debemos seguir...
Diputat…
Acabo, presidente. Debemos unir esfuerzos para que nuestras carreteras sean cada día más seguras y, conseller, juntamente con el Govern, póngase las pilas y encuentre los recursos necesarios para luchar todos juntos contra los accidentes de tráfico. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula ara, en nom del Grup de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor Joan Josep Nuet.
Gràcies, president. Conseller, consellera, diputats i diputades, l'any 2017 es va tancar amb un increment del 12 per cent de persones mortes en accidents de trànsit. El primer semestre del 2018 registra un increment del 42 per cent de morts i del 30 per cent d'accidents mortals respecte al mateix període de l'any passat. El cap de la Comissaria General de Mobilitat dels Mossos d'Esquadra, el senyor Vicenç Gasulla, en una compareixença informativa feia uns apunts, un primer balanç d'aquest semestre de l'any 2018, en el qual estem, que empitjora molt les dades de l'any passat. Ens deia, i crec que hauria de ser una reflexió col·lectiva, que s'incrementa la mortalitat en dies festius respecte al 2017, que de 21 persones mortes l'any 17, s'ha passat a 40 en dies festius. Ens diu també que hi ha una multivictimització, que en un 20 per cent dels accidents d'aquest primer semestre s'han registrat dues o més persones mortes, durant el mateix període de l'any passat. Ens diu que la velocitat és excessiva o inadequada i que això incrementa un 11 per cent aquest semestre, amb les mateixes causes de l'any passat, que és un factor recurrent, l'augment de la velocitat. Ens diu també que l'alcohol i les drogues en els accidents registrats en dies d'operació especial de trànsit s'incrementen en un 12 per cent, la detecció d'aquestes substàncies en els accidents. I finalment, ens diu també aquest informe que les distraccions, encara que no creixen respecte a l'any passat, continuen tenint un paquet del 24 per cent en tots els accidents mortals i accidents greus. Crec que aquestes dades seria important retenir-les. El nostre grup parlamentari votarà favorablement a aquesta moció. Estem d'acord bàsicament amb el seu contingut, perquè és veritat que s'ha de continuar aplicant el Pla de contenció i la coordinació dels Mossos d'Esquadra i de les policies locals en la realització conjunta de campanyes preventives; que hem de continuar les accions de formació i educació viària, que hem d'aplicar mesures de minimització de la sinistralitat, especialment en l'àmbit educatiu, i que hem d'elaborar programes específics per a la gent gran en aquesta esmena que el Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar ha aconseguit introduir en el text. Que hem d'impulsar projectes d'innovació i recerca tecnològica, i que hem de continuar col·laborant amb les policies locals –clau, les policies locals– en realitzar tasques de control i vigilància. I, finalment, que hem de seguir debatent què està passant. El marc d'aquest debat és, evidentment, l'estratègia de seguretat viària per a la dècada 2021-2030. Sap perfectament el conseller que ens estem allunyant dels objectius que en aquesta estratègia es van adquirir. I, evidentment, hem de parlar del nou pla de seguretat viària de l'any 2020-2022; només la reflexió col·lectiva, les mesures, l'augment de la plantilla dels Mossos d'Esquadra ens podran ajudar a frenar aquesta situació tan preocupant que les dades dia a dia ens colpegen i ens diuen que més gent, més catalans i catalanes deixen la seva vida a les carreteres catalanes. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Seguidament, i en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent.
Sí; aquesta proposta, aquesta moció que ens porten a debat, de sis punts, en tres parla de continuar fent el que ja es fa, i, per tant, tenint en compte que nosaltres no estem d'acord amb el que es fa, doncs, no ens sembla una proposta adequada. Per què? Doncs, perquè aquesta proposta sobretot responsabilitza molt la gent, les conductores, però en cap cas parla de les causes i del perquè i de quines han estat les polítiques que s'han desenvolupat fins a dia d'avui. Veiem una planificació urbanística que ha fomentat de forma absolutament descarada l'ús del vehicle privat i que ha relegat els vianants a un segon pla. Veiem també que no hi ha una aposta clara per un transport públic que sigui d'accés universal, que sigui eficient, que sigui sostenible i que arribi a tot arreu, i, per tant, també ens adonem que moltes persones fan servir el vehicle privat perquè són usuaris captius d'aquest mitjà de transport perquè no tenen una altra alternativa. I entenem que s'haurien d'abordar precisament les causes i s'hauria d'anar a l'arrel de la qüestió. Fer una proposta de resolució en termes genèrics que, ho repetim, insta a continuar fent el que ja es fa quan les dades ens diuen que la situació no va bé, doncs, creiem que no és la solució. Fer una coletilla sobre la innovació i la recerca, doncs, ja hem vist que tampoc és una solució. I, per tant, nosaltres no votarem en aquest punt.
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, del senyor García Albiol.
Sí; gràcies, president. Assenyalar que nosaltres, inicialment, donarem suport a aquesta moció; donarem suport a aquesta moció perquè creiem que totes les propostes que vagin en direcció..., que el que pretenguin és ajudar a millorar la seguretat viària mereixen el suport del Partit Popular. Ara, també els he de dir, amb tota sinceritat, que quan jo he vist, he escoltat la intervenció del representant del grup que proposa aquesta moció, m'he quedat sorprès, perquè ha utilitzat gairebé el 70 per cent del seu temps, no a explicar quines eren les bondats o les propostes positives d'aquesta moció, sinó que ens ha estat parlat dels polítics que estan a presó, ens ha estat parlant..., ens ha estat criticant l'Estat, i després ha fet alguna referència, això sí, alguna referència puntual al contingut d'aquesta, el que denota molt poca voluntat de debò de voler afrontar la problemàtica amb seriositat i amb ganes d'intentar sumar i aportar aquells aspectes que puguin ajudar en aquest àmbit, com és el de la seguretat viària. Assenyalar que..., perquè aquesta moció, que ve d'un dels grups que està governant en aquests moments aquí, a la Generalitat de Catalunya, tingui credibilitat, creiem que li falta..., creiem que seria positiu que el Govern de la Generalitat, d'acord amb aquesta filosofia que nosaltres podem compartir, destini més recursos econòmics a la seguretat viària, seria interessant. I aquí el conseller sap que té el nostre suport que es plantegés la possibilitat d'augmentar la plantilla dels agents que estan a feines, activitats de trànsit, dels Mossos d'Esquadra, perquè el resultat pugui ser encara més positiu, no? Però, amb sinceritat, els haig de dir que una cosa és el paper i la voluntat que vostès plasmen en aquest document, que, hi insisteixo, la podem..., i la compartirem, i l'altra, molt diferent, el que avui hem escoltat aquí, que, lamentablement, creiem que és basant decebedor.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari Republicà, de la diputada senyora Montserrat Fornells.
Moltes gràcies, president. Conseller, consellera, diputats i diputades, bon dia a tothom. Avui un record especial per a tots els presos i preses polítiques, i exiliats i exiliades, i en especial per a la Carme Forcadell. Us volem lliures. Ens trobem davant d'una moció sobre seguretat viària, un tema que des del nostre grup ens preocupa molt, com ja li vam traslladar al conseller Buch a la compareixença a la Comissió d'Interior, i especialment ens preocupa l'augment i el repunt de la mortalitat i l'accidentalitat a les carreteres catalanes aquests darrers dos anys, i que cal aplicar mesures urgents per minimitzar aquesta accidentalitat. El Pla estratègic de seguretat que es va aprovar l'any 2014 marcava que l'objectiu per al 2020 era reduir un 50 per cent les víctimes mortals respecte al 2010. Es portava una bona dinàmica en els últims anys, tret d'aquests dos últims, que hi ha hagut un repunt dels accidents i de la mortalitat. Els accidents de trànsit són un greu problema social, on cal que totes les administracions públiques i tota la societat hi posem la màxima atenció per abordar-ho. Ha de ser una prioritat absoluta, un tema bàsic del país, i cal que hi treballem transversalment per posar totes les eines que hi tenim a l'abast, ja sigui des de l'escoles ensenyant educació viària, amb noves campanyes publicitàries, amb nous cartells i noves senyalitzacions, també amb la millora d'alguns trams de carreteres que són punts crítics. La societat ha de conscienciar-se de la situació, que conduir és una responsabilitat molt gran, perquè afecta la teva vida i la dels altres; conscienciar que quan pugem a un cotxe, a un vehicle, ho hem de fer en plenes facultats i també quan conduïm hem de respectar tota la normativa de circulació. El passat 30 d'octubre el Govern va aprovar el Programa 2018 per a la seguretat viària, amb l'objectiu de reduir la sinistralitat a la xarxa viària catalana. Aquest programa consta de cent vint-i-cinc accions en cinc-centes nou activitats i amb sis objectius estratègics. Com, per exemple, el de protegir els usuaris de la mobilitat i el control de les conductes de risc i també el de coordinar totes les entitats públiques i privades per tenir una mobilitat segura. Ben cert és que ens trobem lluny de l'objectiu de l'horitzó marcat de zero víctimes per a l'any 2050, però hem de segur lluitant i treballant per intentar assolir aquest repte. I cal que tots els grups parlamentaris treballem plegats, unim esforços i ajudem a aconseguir conscienciar la societat per fer-ho possible. És un repte de país, és un repte que ens interpel·la a tots i a totes. El 2017, a Catalunya, hi va haver 220 morts, 220 accidents mortals on van perdre la vida 248 persones; un 7,4 per cent més que l'any anterior. Unes dades esgarrifoses que entre tothom hem de posar-hi fre. Les distraccions com l'ús del mòbil, la ràdio, o les infraccions com, per exemple, l'excés de velocitat o l'alcohol, són els principals factors en els accidents de trànsit. Un 29 per cent de les persones que van morir el 2017 eren motoristes i, un 5 per cent, ciclistes. Dos col·lectius vulnerables que haurem de focalitzar l'atenció i la formació. Millorar la seguretat viària del nostre país ha de ser un objectiu prioritari del Govern, de totes les diputades i diputats i del conjunt de la societat. El Servei Català de Trànsit, juntament i col·laborant amb totes les entitats públiques i privades relacionades amb la mobilitat, han de treballar plegats per reduir la sinistralitat, tant a les carreteres interurbanes com urbanes. Plegats s'ha de treballar per avançar cap a una mobilitat més segura, més sostenible, més saludable i sense víctimes. Respecte a la moció en qüestió, estem d'acord en tos els punts que es plantegen, com el d'establir plans de contenció amb controls policials; noves campanyes preventives; impulsar accions de formació i educació; les mesures de minimitzar la sinistralitat. També d'acord amb l'esmena acceptada per part del PSC que ha presentat sobre un programa específic a la gent gran; la d'implantació a les noves tecnologies; la de col·laboració amb les policies locals amb el control, vigilància, i també col·laboració amb els ajuntaments per establir plans locals de seguretat. Per tot l'exposat, el nostre grup votarem a favor amb aquesta moció. I hi votarem a favor amb l'esperança i el desig que puguem assolir els objectius i puguem reduir i acabar amb les víctimes mortals a les carreteres, i amb el trencament de moltes famílies. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes té la paraula el diputat senyor Josep Riera.
Gràcies, president. Sobre les esmenes no hem acceptat les de Ciudadanos, bàsicament perquè es tractava d'afegir Policia Nacional i Guàrdia Civil cada vegada que fèiem referència als Mossos, i vostès saben que la competència en trànsit és dels Mossos d'Esquadra a tot el territori, i de les policies locals als municipis. Hem acceptat una de les esmenes del PSC, aquesta destinada al col·lectiu de la gent gran. Les altres no, bàsicament perquè ja quedaven englobades en el text de la moció. I senyora Escarp, vull dir, ajudi'ns en això de convocar oposicions, perquè jo crec que el ministeri també hi té a veure en aquí. Al senyor Sánchez, miri que vostè digui que jo he ninguneado les víctimes d'accidents. En fi. Repassi's la meva intervenció i recuperi la interpel·lació que vaig fer fa quinze dies, si de cas. És que... Senyor Nuet, gràcies pel suport, per les aportacions, les dades són les que són. És veritat, és alarmant i ja ens va explicar el conseller aquí les sobremesures dintre de les mesures que ja s'aplicaven i que és una mica el que intentem fer en aqueta moció. Senyor Albiol, he parlat de..., ja li he dit que no parlaria només de la moció perquè la situació és excepcional. La situació és la que és i a vostè no li agrada, però la situació és la que és. I insistirem a dir que la situació no és normal, que és excepcional i que és d'anormalitat. I hi insistirem les vegades que faci falta, vull dir, s'hi posi vostè bé o malament. I senyora Fornells, finalment, moltes gràcies pel suport, pel to i per aquesta crida a la unitat, que em sembla que ha sigut un bon colofó per a aquesta moció. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Senyor Pedret, per què em demana la paraula?
Per una crida a l'observança del Reglament, senyor president.
Digui, senyor Pedret.
En concret respecte a l'article 85.4 del Reglament, que preveu la possibilitat d'efectuar crides a la qüestió a l'orador que està intervenint. Em refereixo a la primera intervenció del diputat Riera, que acaba d'intervenir. Jo crec que més enllà d'un petit excurs, que a tothom se li ha permès sempre en aquest Parlament sobre qualsevol afer, correspon a la Presidència cridar els intervinents a la qüestió, bàsicament perquè crec que en ocasions contribueix a no haver de cridar a l'ordre.
Gràcies, diputat. Sí; senyora Roldán, per què em demana la paraula?
Sí; gràcies, president. D'acord amb l'article 87, per al·lusions personals.
Digui.
Doncs..., al diputado de Junts per Catalunya, el señor Riera, me ha nombrado en este debate, en el que ni siquiera yo he participado, ha dicho que yo no tengo humanidad, ha dicho también que mi grupo no tiene humanidad... Deshumanizar al adversario político es una técnica básica del nacionalismo. Primero no te consideran pueblo de Cataluña... (Forta remor de veus.)
Silenci –silenci. Escoltin.
...luego te deshumanizan, intentando así despojarte incluso de tu propia dignidad como persona. Yo supongo, señor Torrent, que usted que ha llamado al respeto entre los diputados de esta cámara, pues, entiendo que tendrá la misma vara de medir. Porque el respeto hacia el adversario implica, pues, reconocer su condición como mínimo de persona y de ser humano. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Molt bé. Votem aquesta moció. No han demanat cap votació separada, si no m'erro... [[Lorena Roldán Suárez demana per parlar.]] Sí? Digui, senyora...
President, igual que vostè en altres ocasions ha demanat que es retirin aquestes manifestacions, entenc que estem en la mateixa situació, i, per tant, demanaria la seva opinió al respecte, ja que el diputat sembla que no vol retirar les seves acusacions.
Escolti'm: vostè ha demanat per al·lusions, s'ha dirigit al diputat que l'ha al·ludit, vostè ho ha fet, per tant, escolti'm, vostè... Jo li he donat la paraula per fer les al·lusions, ha fet les al·lusions, la crida al respecte la mantinc, ho he dit, i he dit que actuaria contundentment quan ho cregués oportú i quan el llenguatge fos insultant o fos degradant per al conjunt dels diputats o per a qui es dirigia. En tot cas, torno a fer la reflexió amb caràcter general. Abans he hagut de cridar a l'ordre, espero no haver-ho de fer, no en aquest Ple, sinó mai més. En tot cas, seré contundent, com he dit, quan es falti al respecte, però, en tot cas, permetin-me que els traslladi una reflexió a tots plegats. Una reflexió al voltant de si volen continuar per aquesta via, per aquesta línia, i faltar al respecte, no només a vostès mateixos, sinó a través de vostès, al conjunt de la ciutadania d'aquest país, que ens està mirant i que està veient aquests debats, i que està veient determinades expressions. Jo els faig una crida a no degradar aquesta institució, a tots, a tots cent trenta-cinc. A no degradar aquesta institució. I això, hi insisteixo, va per tots, i va per comentaris, va per expressions i va per intervencions que han fet tots els grups parlamentaris, podríem dir, d'aquesta cambra. És una reflexió general, i miro al conjunt dels escons, al conjunt dels diputats i les diputades. En qualsevol cas, jo ho he dit abans, ho he fet abans, i ho mantindré cada vegada que em sembli, que és la crida a l'ordre i no deixar passar qualsevol intervenció degradant per a qualsevol altre diputat. [[Pausa.]] Senyor Riera, per què em demana la paraula?
Per les al·lusions. Ella ha posat en boca meva paraules que no he dit...
Digui.
...i jo he donat veu a un diputat d'aquesta cambra que no hi pot ser perquè és a la presó, i, en tot cas, si s'ofèn, li he pogut donar veu perquè aquest pres respongués al que ella va dir ahir. I ja està. I que si vol disculpes, que vagi a la presó, i llavors, que les demani. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Passem a la votació. Entenc que no hi ha petició de votació separada, almenys cap grup s'ha manifestat en aquest sentit. Per tant, votaríem el conjunt de la moció. Comença la votació. Aquesta moció ha estat aprovada per 121 vots a favor, cap en contra, cap abstenció i 4 diputats o diputades presents que no han votat. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la garantia de l'exercici dels drets fonamentals a l'espai públic]] [[302-00025/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és el vint-i-vuitè, i en aquest cas és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la garantia de l'exercici dels drets fonamentals a l'espai públic, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Té la paraula, per defensar-la, el diputat senyor Matías Alonso.
Moltes gràcies, president. Conseller, consellera, senyores i senyors diputats. Aquesta moció és avui més necessària que mai. Quan fa quinze dies vaig interpel·lar el Govern, escoltant el vicepresident Aragonès, que per cert avui el trobo a faltar, vaig tenir clar que la decisió del Grup Parlamentari de Ciutadans de fer una crida al Govern de la Generalitat perquè garanteixi el lliure exercici dels drets fonamentals a l'espai públic, havia estat molt encertada, i que aquesta moció que defensem avui és més necessària que mai. Mirin, el senyor Aragonès va seguir la línia argumental d'aquest desgovern que patim tots els catalans, pel que fa a negar que la millor garantia per a l'exercici dels drets socials i polítics per a la defensa dels drets fonamentals, per a poder viure en una societat lliure, en pau i llibertat, és el respecte escrupolós a l'ordenament democràtic, a la Constitució, a l'Estatut d'autonomia i a les lleis. És clar que el senyor Aragonès és qui és i ve d'on ve. Cal recordar que el senyor Aragonès ja formava part del Govern que ara fa poc més d'un any va donar un cop a la democràcia. Ara fa quinze dies, el Govern de la Generalitat va tornar a banalitzar sobre la defensa dels drets civils i polítics de la majoria dels ciutadans de Catalunya. Un cop més, el senyor Aragonès, en nom del Govern de la Generalitat, va decidir parlar i actuar per als seus acòlits. Va parlar només per als creients de la nova religió en què s'ha convertit el viatge cap a enlloc que ens proposa el club d'amics de Puigdemont i l'esquerra agermanada amb la dreta més corrupta d'aquest país. Aquesta dreta corrupta que acaben de fer fora de l'aliança dels liberals i demòcrates per Europa, precisament per això, per corruptes sistèmics i per mentiders compulsius. Mirin, senyores i senyors diputats, només els vull puntualitzar algunes qüestions que al parer del nostre grup parlamentari són de primer de democràcia: quan diem «neutralitat, volem dir neutralitat. Un atribut indispensable per a tota l'Administració pública i qualsevol govern. Una cosa és fer política i gestionar la cosa pública, i una altra utilitzar els recursos públics amb finalitat estrictament partidista. És inadmissible com el separatisme, que és minoria a Catalunya, s'ha entestat a identificar els adeptes, i per exclusió, identificar els dissidents i els desafectes de la causa separatista. Pot semblar no-res en un àmbit metropolità com Barcelona o Tarragona, però és una actitud, un cop més, inacceptable en molts indrets de Catalunya. L'espai públic ha de ser un espai en què es respiri llibertat. Hi ha molts llocs de Catalunya en què no se'n respira gens, de llibertat. Hi ha massa espais públics en què l'extremisme separatista fa que l'ambient sigui irrespirable per a molts ciutadans amb plenitud de drets. Garantir la neutralitat, evitar l'assenyalament i l'assetjament i les coaccions és obligació del Govern de la Generalitat i de tots nosaltres com a diputats d'aquest Parlament. És la nostra obligació defensar a tots els ciutadans perquè gaudeixin dels seus drets, dels drets reconeguts i defensats per l'ordenament democràtic, dels drets i les llibertats que han de tutelar els poders públics. Per això presentem aquesta moció, estructurada en dotze punts, que parlen de neutralitat, de garantir la llibertat de moviment i el dret al treball. Mantenir l'ordre públic amb criteris tècnics, mai polítics. De la lluita contra els grups extremistes violents de qualsevol mena. De vetllar per l'ús de l'espai públic que faci compatible el dret a la llibertat d'expressió, reunió i manifestació amb pluralisme, però preservant-los d'un ús continuat per part de qualsevol tipus d'entitats. D'evitar les contramanifestacions sistemàtiques, que volen limitar el dret de reunió i manifestació atorgat conforme a l'ordenament democràtic, de lleialtat institucional entre administracions i amb els cossos i forces de seguretat de l'Estat, de vetllar per la col·laboració lleial i eficaç amb jutges i tribunals. I, finalment, però no menys important, de suprimir l'Oficina de Drets Civils i Polítics, un «xiringuito pensat com un nou instrument al servei del separatisme, i en què s'ha posat de director a una persona que, per la seva trajectòria política en una organització vinculada amb el terrorisme a Catalunya, mai podria defensar els drets i les llibertats de ningú. Ja n'hi ha prou de «xiringuitos i de prendre el pèl a tots els catalans. Gràcies, senyores i senyors diputats. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Alonso. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Ferran Pedret, pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies. Gràcies, consellers, consellera, diputats i diputades. Fent ús de la llicència que abans reclamava que era vigent, que és fer un petit excurs, he de dir que, un cop repassades les intervencions del nostre president de grup d'ahir, en cap cas s'hi pronuncià cap frase ni remotament semblant a la que abans citava el diputat Riera, del Grup de Junts per Catalunya. Simplement perquè consti en acta. Pel que fa a la moció que ens presenta el Grup de Ciutadans, hi ha, com acostuma a passar, diguem-ne, una diversitat de qüestions que s'hi plantegen. Algunes d'elles tenen a veure amb drets fonamentals, i, per tant, amb qüestions que valdria la pena ponderar i matisar molt més del que un debat d'una interpel·lació i d'una moció, pot donar lloc. En aquest sentit, les esmenes que nosaltres hem presentat, que han estat unes quantes, anaven a intentar contribuir a aquesta ponderació de drets en joc i aquesta matisació, creiem nosaltres, necessària, i han tingut, en termes generals, bona acollida per part del grup que proposava la moció, i en aquest sentit, en els punts en què ens hem pogut posar d'acord, doncs, hi haurà la manifestació d'aquest acord en forma de vot favorable, però en d'altres, no... –tampoc havíem esmenat, això també és cert–, no podran comptar amb el nostre suport. Però és que, clar, quan parlem de qüestions com les que es plantegen, entrem a parlar de qüestions extraordinàriament delicades, amb equilibris que han d'estar molt ben compensats. Quan es parla, per exemple, de «la necessitat de la neutralitat de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, nosaltres hi estem d'acord, òbviament. Però, el que no es pot fer és exigir als treballadors i treballadores de la Generalitat de Catalunya o de qualsevol administració, que no puguin concentrar-se davant de les seus de les seves administracions per raons que poden anar, a vegades, més enllà de les estrictament sindicals, de les que tenen a veure estrictament amb la relació de treball que els lliga amb l'Administració. Perquè, si fos així, jo crec que estaríem negant una part significativa de la llibertat sindical, tal com està recollida internacionalment, també a la Constitució, i, per tant, no ens semblava pertinent i entenem que el grup que proposava el text ha reflexionat sobre això, i que a partir de la transacció ens haurem pogut posar d'acord en això. També, respecte a manifestacions que es contenien en l'apartat 3 de la moció, que a nosaltres ens semblaven, també, diguem-ne, que confrontaven amb el dret de vaga. Nosaltres entenem que és perfectament compatible el dret de vaga amb el dret al treball, amb el dret al moviment, i que és una, diguem-ne, un fals dilema el que es planteja cada vegada que tenim, per exemple, una vaga general, no? El que, per tant, no ens semblava assumible, és que hi hagués tot un text –detall, li ho he de dir amb ple respecte, però em sembla de poca tradició liberal–, tot un text que pretenia, diguem-ne, una mena de vaga sense conflicte, cosa que és un impossible en si mateix, no? Les vagues són expressió d'un conflicte social, i polític, sovint, i, per tant, doncs, es desenvolupen com a conflicte que són. El que no vol dir que no s'hagin de protegir els drets de tots els ciutadans i les ciutadanes, participen o no participin de la vaga. Després, respecte a la qüestió de la violència o els actes vandàlics que hi pot haver hagut al voltant de manifestacions, concentracions o a vegades sense vincle directe amb manifestacions o concentracions al llarg de tots aquests darrers mesos, de més d'un any, nosaltres el que volíem és assenyalar que ens sembla un error d'anàlisi intentar fer, diguem-ne, un exercici de part, de dir que només són els altres els que, a vegades, han incorregut en aquest tipus de comportaments. A nosaltres ens sembla que això mereix una reflexió col·lectiva, i en alguna ocasió hem portat textos que intentaven una declaració unànime d'aquest Parlament al respecte d'aquestes qüestions. No ens sembla que es pugui assenyalar només a un actor polític o social com a responsable del que ha passat als carrers, i ens sembla molt preocupant, per exemple, la revifalla de les activitats violentes de grups i individus d'extrema dreta, no? Algun, diguem-ne, molt notori i recent, que hauria pogut tenir, doncs, luctuoses conseqüències. Però, per tant, demanem, també, i en els escassos segons que hem queden, una reflexió més serena i més tranquil·la que la que puguem fer aquí sobre la qüestió de la pluralitat de l'espai públic. Perquè, nosaltres entenem que l'espai públic no ha de ser neutral, ni pot ser un espai asèptic, també és un espai en disputa, un espai en què hi ha expressió dels conflictes socials i polítics de qualsevol societat, i que, en tot cas, del que es tracta és de garantir el seu pluralisme i que tothom hi pugui exercir les seves llibertats en igualtat de condicions. I, per tant, no es tracta de demanar a ningú que retiri pancartes de l'espai públic o retiri llaços de l'espai públic, sinó de garantir que no hi hagi una ocupació tal de l'espai públic que faci impossible el lliure exercici dels drets per part d'altres. I és això el que hem intentat fer amb les nostres aportacions, i esperem que hi pugui haver un consens més general i poder-ne seguir parlant. Gràcies.
Gràcies, senyor Pedret. A continuació, per fixar la posició té la paraula, pel Grup Parlamentari Catalunya en Comú Podem, el senyor Joan Josep Nuet.
Gràcies, president. Consellera, consellers, diputats i diputades, avui el Grup Parlamentari de Ciutadans ens presenta una moció a la qual no donarem suport. I no ho farem perquè creiem, estem convençuts, que és contrària a la Declaració universal dels drets humans, a la Carta dels drets fonamentals de la Unió Europea, a la Constitució espanyola, a l'Estatut de Catalunya i al sentit comú d'una democràcia avançada. Ciutadans ens proposa un veritable Gran hermano, un Gran hermano que només podria ser suportat constitucionalment sota una declaració d'estat d'excepció; un estat d'excepció que és una proposta que només podria ser abraçada per organitzacions polítiques d'extrema dreta. Per això no li donarem suport: perquè la llibertat d'expressió és un dret fonamental, recollit a l'article dinovè de la Declaració universal dels drets humans; perquè la Constitució espanyola, en el seu article 20, regula el dret d'expressió; a l'article 21, també, regula el dret de reunió, que diu que ha de ser pacífic i sense armes; també l'article 28, de la Constitució espanyola, reconeix el dret a vaga, un dret fonamental; també l'article 21.1, de la Constitució espanyola, reconeix el dret de manifestació; també l'article 29, de l'Estatut de Catalunya, reconeix el dret de participació en els afers públics de la ciutadania d'aquest país, i la llibertat d'expressió està recollida a l'article 11 de la Carta de drets fonamentals de la Unió Europea. Finalment, i per acabar, la Constitució espanyola, en el seu article 20, preveu la suspensió del dret a expressar i difondre lliurement pensaments, idees i opinions solament en el cas que s'hagués declarat l'estat d'excepció o l'estat de setge. Si volen, facin un pas més. Ja sabem qui són, però potser alguna gent que encara no ho veu els ha de descobrir. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Nuet. Pel Subgrup Parlamentari CUP - Crida Constituent, la senyora Natàlia Sànchez.
Bé. Primer de tot, comencem, avui, enviant una abraçada solidària i plena d'amor a la Carme Forcadell, a la presidenta d'aquest Parlament, i especialment a la seva família. [[Aplaudiments.]] I concretament a la seva mare, que aquests dies ha hagut d'empassar-se el dolor de pensar que potser disset anys són massa per veure la seva filla en llibertat. A aquestes mares, qui els havia de dir que tornarien a viure la negra nit? Senyors de Ciutadans, vostès no volen un espai públic neutral, ja els ho hem dit moltes vegades: volen neutralitzar l'espai públic, un clàssic de tota deriva autoritària. Volen equiparar el dret a expressar una idea amb el no-dret de rebentar la dels altres. No és el mateix expressar lliurement l'opinió política que censurar-la. És evident, oi? No els agrada el que veuen, però el que veuen no ho canviaran amb discursos de la por i tirant-nos l'extrema dreta en nom del nacionalisme d'Estat. La seva batalla electoral per l'hegemonia del vot conservador a Espanya s'està movent per un rumb perillós, que no només és políticament irresponsable, sinó èticament condemnable. Però la realitat és la que és: la seva crida a limpiar els carrers de Catalunya de llaços grocs i de manifestacions polítiques només l'ha respost l'extrema dreta més ultra, sense cap mena d'espontaneïtat cívica, amb personatges com Jordi de la Fuente, militant d'extrema dreta vinculat a l'MSR, i després es deriva en altres tipus d'agressions, com la que ha patit el fotoperiodista Jordi Borràs per part d'un agent de la Brigada d'Informació al crit de «¡Viva Franco! I després de tot això pretenen que un parlament democràtic avali l'estratègia de la tensió clàssica de l'extrema dreta per tensionar, retallar i restringir llibertats? Parlen del dret al treball. Saben quina és la millor manera per garantir el dret al treball? El dret a vaga. Que vostès, moció rere moció, volen restringir i coartar. Però què s'han pensat? Nosaltres veiem que la realitat és que el 80 per cent de la societat catalana està en contra dels empresonaments. Per tant, és normal que això s'expressi en l'espai públic, en l'espai públic i polític. A vostès, els molesten els llaços grocs perquè els molesta que un 80 per cent de la població catalana estigui en contra del que vostès defensen, que és la ignomínia dels empresonaments dels líders polítics d'aquest país. Nosaltres estem amb les àvies d'Alella, amb un calmat carnisser palplantat al mig del carrer, amb les veïnes de Verges, amb les antifeixistes del Maresme. Ens n'hem sortit moltes vegades perquè som un país amb memòria [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , i no serà l'extrema dreta en ple segle XXI qui ens faci callar. I ja vaig acabant...
Diputada...
...perquè som el país de la Rosa de paper, d'Estellés, i malgrat que l'ajuntament mani cremar la rosa, malgrat que regirin cases i facin interrogatoris, com una consigna continuarà circulant, secretament, de mà en mà, per tot el poble: una rosa de paper, un llaç groc...
Diputada...
...una pancarta, una vaga general, un puny alçat. [[Aplaudiments.]]
És el torn ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, del senyor Xavier García Albiol. Quan vulgui.
Sí; gràcies, senyor president. Assenyalar que des del Partit Popular donarem suport també a aquesta moció. Si em permeten, els ho diré: estem vivint una anomalia. A vostès els agrada molt parlar que estem en una anomalia, una situació excepcional democràticament, però quan des d'aquí al Parlament hi han grups, en aquest cas, o una moció –encara que no sigui executiva, però una moció– d'un grup parlamentari que demana neutralitat en els espais públics i en el nostre cas, que ja hem presentat una proposició de llei que va en la mateixa direcció..., doncs, com els dic, en el moment en què s'han de presentar mocions que demanen una cosa tan bàsica, tan elemental en una democràcia, com és la neutralitat en l'espai públic vol dir que algun problema seriós tenim. I jo crec que estaria bé que tots plegats féssim un exercici de responsabilitat, un exercici d'entendre que no tothom ha de pensar de la mateixa manera, de la mateixa idea, que no tots hem d'estar d'acord amb el pensament únic i que una de les virtuts de la democràcia és precisament això: la pluralitat política i el respecte d'aquell que no pensa com tu. I el respecte d'aquell que no pensa com tu passa, doncs, perquè els espais que són comuns per a tots els ciutadans mantinguin aquesta certa neutralitat. Com els deia, nosaltres donarem suport a aquesta proposta. És una moció; una moció no és executiva per al Govern, però sí que creiem que és una bona ocasió –i així ho hem fet nosaltres a les darreres hores– d'entrar en el Registre d'aquest Parlament una proposició de llei que va en la mateixa direcció i que jo crec que ha de servir, precisament, una mica per intentar que aquest clima de convivència, que està enrarit, o en alguns moments hi ha una certa pressió en algunes zones de Catalunya, doncs, es rebaixi i puguem tots, des del respecte i la pluralitat, expressar les nostres idees, com és normal i lògic a qualsevol país civilitzat. Per tant, assenyalar que donaríem suport a aquesta proposta.
Gràcies, diputat. És el torn ara, per fixar el seu posicionament, del Grup Parlamentari Republicà. I té la paraula, per fer-ho, la diputada senyora Jenn Díaz. Quan vulgui.
Gràcies, president. Conselleres, conseller, diputades, diputats, bona tarda a tothom. Jo també voldria tenir un record per la nostra estimada Carme Forcadell i dir-li des d'aquí que la trobem molt i molt a faltar. [[Aplaudiments.]] Bé, començo molt senzill: cap espai pot ser neutral. Cap espai pot ni ha de ser neutral, perquè els espais, públics o no, han de ser lliures. Vostès, que parlen tant de la Catalunya real, vostès que tan orgullosos se senten d'aquesta societat, aspirant, ho suposo, a representar-la en el seu conjunt, ara resulta que la volen silenciar, que la volen matisar, que la volen anul·lar i neutralitzar, que la volen, en definitiva, controlar. Si és cert que la Catalunya real de la qual tant parlen els importa mínimament deixin que es faci seu l'espai públic. Perquè, quan parlen de neutralitat, en realitat –els ho ha recordat la diputada Sánchez– el que volen és fer desaparèixer tota mostra de diversitat quan la diversitat no els dona la raó. Això té un nom, i l'altre dia el vicepresident, en la interpel·lació, els el va recordar, que és: «Voluntat popular. Sí, l'espai públic no es pot separar amb tanta alegria de la voluntat popular, perquè això és la diferència entre una societat democràtica i moderna i un estat autoritari i dictatorial. Al carrer, a l'espai públic, hem de garantir la pluralitat i no pas la neutralitat. Cap espai, hi torno, ha de ser neutral, perquè un espai neutral és un espai sense vida. Els espais neutrals, nets de tota ideologia democràtica, són espais d'un sistema dominant. Suposo que a vostès ja els està bé, perquè tendeixen a funcionar a cop d'amenaça. Parlen de l'exercici dels drets fonamentals a Catalunya. D'acord, parlem-ne; parlem de llibertat d'expressió. Què els sembla que els delictes d'odi protegeixin col·lectius que no estan perseguits i que es faci un ús pervers i retorçat de la llei? Què els sembla que la llibertat d'expressió no contempli protegir el segrest d'un llibre, un nas de pallasso o una piulada? Què els sembla que, emparats en la llibertat d'expressió, tinguem la Tamara i l'Adri Carrasco perseguits per terrorisme? Ai, no, perdonin..., que ara ja no són terroristes [[aplaudiments]] , que ara l'Audiència Nacional ja no els persegueix per terrorisme i han rebaixat la persecució a un jutjat ordinari. Vaja, suposo que vostès, que han assenyalat els CDRs, que han assenyalat l'Adri i la Tamara com a terroristes, demanaran perdó i es disculparan amb tots dos, que han patit el seu assenyalament, suposo que sí... [[Aplaudiments.]] Suposo que sí, perquè vostès demanen en aquesta cambra que garantim l'exercici dels drets fonamentals. Doncs bé, l'Adri i la Tamara els van exercir i els van acusar de terrorisme. Esperem la seva disculpa, com també els veïns i les veïnes de Sant Andreu de la Barca estem esperant que el senyor Rivera es disculpi amb els professors del Palau, també, per haver-los assenyalat. O és que només volen garantir els drets d'aquells que pensen com vostès? Deu ser que també volen silenciar i controlar els professors, com els carrers, però no podran: no passaran. A aquestes alçades, ja sabem que vostès són uns irresponsables i que el seu discurs polític està per sobre de les vides de la gent. Seguim amb els drets polítics: parlarem de comandos, que els agrada molt. Parlem del comando de Verges? Que van estripar banderes i fer pintades feixistes al carrer? Diria que els carrers neutrals que vostès reclamen no es van respectar, a Verges, però ja ho entenc: si vostès no condemnen, aquí, l'auge de l'extrema dreta al Parlament, com han de condemnar un atac feixista d'un comando? O potser ara els n'hem de dir «Comitè de Defensa del Règim? [[Alguns aplaudiments.]] No cal que contestin. Seguim amb els comandos, i els voldria fer una pregunta: quan vostès demanen que la gent desobeeixi la policia i tregui llaços grocs, què promouen exactament? I ara, com em que queda només un minut, voldria parlar d'un altre dret fonamental: dret de reunió i manifestació, també el dret de la participació política i el dret a la llibertat ideològica. Els diré un nom i ja faran vostès la seva pròpia associació d'idees: Jordi Cuixart. Jordi Cuixart, president d'Òmnium Cultural. Jordi Cuixart, empresonat per demanar que una manifestació pacífica es dissolgués. Jordi Cuixart, empresonat a Soto del Real i Lledoners, empresonat per la vulneració dels seus drets fonamentals. Jordi Cuixart, un home de pau tancat. [[Aplaudiments.]] Bé, els vull dir que la societat civil catalana, encara que no us ho sembli, no està abduïda, no responem a un arquetip de votant i que vostès, que parlen tant de la Catalunya real, d'aquells extremenys i andalusos que van venir, segons vostès, a aixecar Catalunya, quan vostès vulguin parlar –acabo, president– dels castellanoparlants, dels metropolitans, d'aquesta cosa ridícula de Tabàrnia, els vull dir que jo, castellanoparlant metropolitana, filla d'extremenys i andalusos, no em sento representada per vostès, i que ens deixin l'espai públic per compartir-lo lliurement, per conviure amb llibertat i per triar entre tots com volem que siguin els nostres carrers.
Diputada...
Perdoni. Lamento moltíssim que això els incomodi tant. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, de la diputada senyora Anna Geli.
Senyor president, senyores diputades, senyors diputats, conselleres, conseller. No podem fer veure que vivim en una situació normal, hi ha represaliats, exiliats i presos polítics a qui l'Estat demana més de dos-cents anys de presó. Per això, jo acuso l'Estat espanyol de mentir, de vulnerar els drets fonamentals i criminalitzar l'independentisme. Exigim l'arxivament de la causa i de la llibertat de tots els represaliats, no ens rendirem, i avui va per tu, presidenta Forcadell. [[Aplaudiments.]] Abans d'entrar en detall, una consideració prèvia: s'imaginen que avui, sobre la taula, en lloc de parlar de llaços grocs, que vostès mencionen en el seu punt onzè, i que creuen simbologia partidista, en tinguéssim un de banderes preconstitucionals? Saben què passaria avui al Parlament de Catalunya? Doncs, que aquesta proposta de resolució no s'hauria ni plantejat, com a mínim per part de Ciutadans, el grup proposant. Em sembla rellevant assenyalar això perquè crec que identifica molt bé on és el problema. El problema no és sobre la utilització de l'espai públic, el problema no és sobre protestes o aturades laborals, el problema, per a vostès, és la idea de fons, del que simbolitzen els llaços, les aturades o els talls de carreteres. El problema és que vostès saben tan bé com nosaltres que hi ha setze persones a la presó i a l'exili, jutjades per una causa falsa de cap a peus, que és la vergonya d'una Espanya incapaç de mostrar-se al món com un estat de dret. Aquest és el problema i no cap altre. [[Aplaudiments.]] Entrant en el detall de la seva moció, que ja els avancem que no votarem a favor, produeix un cert estupor el paràgraf en el qual vostès insten el Govern a garantir la mobilitat i accés als llocs de treball en els centres de producció. I fan referència als talls de carreteres, i fins i tot, de forma indirecta, es refereixen a determinades afectacions a la xarxa ferroviària. I dic que produeix estupor per no dir que fa por, perquè, amb això què volem dir? Volem dir que el Govern ha de prohibir les accions dels CDR? Volem dir que el Govern ha d'instar la utilització de la força contra els seus membres? Volem dir això? Dedueixo que si es refereixen a això, el Govern també haurà d'utilitzar la força contra els estudiants universitaris, per exemple, quan tallen la Diagonal de Barcelona o l'AP-7 a Bellaterra. Dedueixo també que el Govern caldrà que trobi fórmules per dissuadir els taxistes o els treballadors de qualsevol companyia de transport, quan decideixen fer una aturada reivindicativa per qualsevol motiu. O no molesta a la ciutadania una vaga de transport públic? És el grau d'incomoditat que genera a la ciutadania el criteri que cal fer servir per autoritzar una protesta? Per cert, i amb relació als CDR, com comentava la companya d'Esquerra, que tant els agrada criminalitzar, els recordo que l'Audiència ha deixat d'investigar Tamara i Adrià Carrasco, perquè no hi ha ni terrorisme ni res que s'assembli. És més, l'auto de l'Audiència de Barcelona, amb referència a l'1 d'octubre, reconeix que «van colpejar els ciutadans sense finalitat aparent i van posar en risc la imatge de les institucions. Saben com se'n diu, d'això? Doncs, vulneració de drets fonamentals per l'ús abusiu de la força per part dels Cossos de Seguretat de l'Estat espanyol en l'espai públic. Vostès no s'adonen, o potser sí, que el que han entrat al Parlament de Catalunya és una proposta de resolució que afecta alguns dels drets fonamentals més importants que s'han guanyat en els quaranta anys, durant els darrers quaranta anys, i, a Europa, des de finals de la Segona Gran Guerra, perquè sota l'aixopluc de la paraula «neutralitat –que la utilitzen sovint, per cert– hi amaguen la voluntat d'extingir la llibertat d'expressió, el dret de reunió, el dret de manifestació i el dret de vaga. Què serà el següent, tancar diaris? Perquè TV3 ja ho tenim clar però, diaris també? On és la línia fina que separa el que és i el que no és, o el que podem permetre a l'espai públic? Nosaltres ens referim a la paraula «pluralitat enfront de la paraula «neutralitat, que té més colors. He tingut ocasió de fullejar un llibre de la mà de la Madeleine Albright, secretària d'estat dels Estats Units, i en els primers capítols fa un repàs d'alguns dels argumentaris polítics que es desplegaven sobretot Europa, però també als Estats Units, durant els anys vint. He tingut la preocupant sensació que, en certa manera, això que estem fent avui s'assembla. El títol del llibre molts de vostès ja ho sabran, és Feixisme, i aquí radica la preocupació del meu grup parlamentari. Moltes gràcies, president. Moltes gràcies, senyors i senyors diputats. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per posicionar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, president. Molt breument. Primer, el seu argument no m'ha sorprès la manca d'interès respecte a la moció. Ja em feia veure que probablement no tindria el seu suport. Però miri, dir-li que el Gran Hermano, a Catalunya, està viu, està present, i aquest l'estan patint molts milers de catalans en molts indrets de Catalunya. Ha fet un seguit de retrets a la moció, bé, que no tenen res a veure ni amb el text ni amb l'esperit del text. Potser té a veure molt amb la nova posició del seu grup, seguint una mica Steven Spielberg, allò de «Salvemos a la alcaldesa Colau. Doncs potser el tema va per aquí. Dir-li a la senyora Díaz que suposo, després de la seva intervenció, que sí que defensarà la neutralitat dels edificis del Govern de la Generalitat, que no n'ha fet referència però suposo que sí. I mirin, respecte als CDR, per deixar-ho ben clar: els CDR s'han assenyalat sols. S'han assenyalat sols i hi ha més de setanta-cinc diligències penals referides a un sol dia, instruïdes pels Mossos d'Esquadra, que estan als jutjats, precisament per aquest assenyalament que han fet als CDR. A la senyora Geli dir-li que parlar de mentides des del seu grup, quan els acaben de fer fora d'ALDE, precisament per corruptes i mentiders... [[Veus de fons.]] Bé, el senyor Puigdemont sí que va mentir al senyor Junqueras. Agrair la feina feta pel Grup de Socialistes i Units per Avançar. Hem arribat a una sèrie de transaccions que crec que poden enriquir el contingut d'aquesta moció. Previsiblement aquesta moció serà avui rebutjada, però seguirem lluitant per a la defensa dels drets de tots els ciutadans de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Molt bé. Un cop acabat el debat, passem a la votació de la moció. Entenc que no hi ha cap petició de votació separada... [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Sí, senyora Granados? Quin punt?
Sí, els punts 8, 11 i 12.
8, 11 i 12, que entenc que es poden votar conjuntament. Sí? [[Pausa.]] Molt bé. Doncs farem la votació d'aquests punts, del 8, 11 i 12, primer, i després votarem la resta de la moció. Comença la votació dels punts 8, 11 i 12. Els punts 8, 11 i 12 d'aquesta moció queden rebutjats per 38 vots a favor, 87 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció queda rebutjada per 55 vots a favor, 70 en contra i cap abstenció. Hem votat el conjunt de la moció, no hi ha cap més punt a l'ordre del dia; per tant, s'aixeca la sessió. Moltíssimes gràcies.