Austatud Riigikogu, tere hommikust! Alustame Riigikogu täiskogu VI istungjärgu neljanda töönädala teisipäevast istungit. Nüüd on võimalik üle anda eelnõusid ja arupärimisi. Eelnõusid ja arupärimisi üle anda ei soovita. Läheme teadete juurde. Kolmapäeval, 9. oktoobril s.a osalevad infotunnis järgmised valitsusliikmed: peaminister Andrus Ansip, haridus- ja teadusminister Jaak Aaviksoo ja välisminister Urmas Paet. Head kolleegid, teeme kohaloleku kontrolli! Kohalolijaks on registreerunud 71 Riigikogu liiget, puudub 30. Head kolleegid, teeme kaheminutilise juhataja vaheaja. Jätkame 10.04.
Vaheaeg on lõppenud. Alustame istungi päevakorrapunktide käsitlemist.
Esimene päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud tervishoiuteenuste korraldamise seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 481 esimene lugemine. Palun ettekandeks kõnetooli sotsiaalminister Taavi Rõivase!
Austatud juhataja! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Tutvustan teile tervishoiuteenuste korraldamise seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 481, millega võetakse üle Euroopa Liidu piiriülese tervishoiu direktiiv. 25. oktoobril jõustub Euroopa Liidu piiriülese tervishoiu direktiiv, mis võimaldab patsiendil saada vajaminevat tervishoiuteenust ükskõik millises Euroopa Liidu liikmesriigis. Kõige olulisema muudatusena tekib Eesti ravikindlustatud isikutel õigus saada hüvitist teistes Euroopa Liidu liikmesriikides osutatud plaaniliste tervishoiuteenuste, nende raames määratud ja väljastatud retseptiravimite ning meditsiiniseadme kaardi alusel müüdud meditsiiniseadmete eest. Rakenduva korra kohaselt peab patsient kogu tervishoiuteenuse maksumuse esmalt ise tasuma ning seejärel taotlema Eesti Haigekassalt hüvitist. Kui välismaal saadud tervishoiuteenus maksab rohkem, kui on haigekassa hinnakirjas olev summa, siis tuleb patsiendil endal vahe kinni maksta. Eestis nagu ka kõikides teistes liikmesriikides luuakse riiklik kontaktpunkt, mis hakkab jagama teavet Eesti patsientidele, teiste liikmesriikide patsientidele ja tervishoiuteenuse osutajatele. Kontaktpunktist saab edaspidi igakülgset infot ravivõimaluste kohta teistes liikmesriikides ja kehtivatest hüvitamisreeglitest. Kontaktpunkt hakkab tegutsema Sotsiaalministeeriumi juures ning võrgustikupõhist koostööd tehakse Eesti Haigekassa, Terviseameti, Ravimiameti ja teiste organisatsioonide ning tervishoiuteenuse osutajatega. Samuti tehakse teabe saamiseks ja vahendamiseks koostööd teiste riikide kontaktpunktidega. Et parandada tervishoiuteenuste kättesaadavust riigisiseselt, luuakse eelnõuga võimalus kasutada ministri määrusega nimetatud erialadel patsientide piiriülest õigust ka riigi sees. Patsiendil tekib võimalus minna Eestis enda valitud tervishoiuteenuse osutaja juurde, maksta ise teenuse eest ning saada hiljem haigekassa hinnakirja järgi kompensatsiooni. Muudatused soodustavad koostööd teiste liikmesriikidega tervishoiuteenuste osutamisel, eriti piirialadel, näiteks Valgas, aga samuti tegelikult ka Tallinnas, haruldaste haiguste diagnoosimisel ja ravil, e-tervise valdkonnas, tervisetehnoloogiate hindamisel ning tugivõrgustike väljaarendamisel tervishoiuteenuste osutajate ja eksperdikeskuste vahel. Eelnõu ettevalmistamisel tehti vägagi tihedat ja üsna pikaajalist koostööd mitmesuguste huvigruppide ja valitsusasutustega. Ma palun eelnõu toetada, et me jõuaksime selle õigeaegselt jõustada. Aitäh!
Suur tänu! Asume küsimuste juurde. Palun, Maret Maripuu!
Aitäh! Hea minister! Küsin sedasama, mida küsisin ka komisjonis. Nimelt on apteekrid mures, et neid ei ole eelnõus määratletud tervishoiutöötajatena. Mida neile vastata ja kuidas ministeerium plaanib siin edasi minna?
Aitäh! Nii nagu kõik suured otsused Eesti tervishoius, teeme ka selle otsuse, kas nimetada apteekrid ametlikult tervishoiutöötajateks, ja kui nimetada, siis milliste teenuste osutamisel neid kaasata ja kuidas seda rahastada, selles ringis või vähemasti konsulteerides selle ringiga, kes on seotud tervishoiu hea tahte kokkuleppega ja mis hõlmab kõiki osapooli. Juba peaaegu aasta tagasi, kui me selle kokkuleppe allkirjastasime, panime paika konkreetse kuupäeva, millal me just nimelt apteekrite tervishoiutöötajateks nimetamise teema lahkamise ja debateerimiseni jõuame. Mina usun küll, et olemuslikult võiksid apteekrid tervishoiuteenuseid osutada ja seda võiks ka niimoodi nimetada, sest nagu me teame, osutavad apteekrid juba praegu inimestele vägagi laialdast konsultatsiooniteenust. Samas tuleb selleks, et kõik küsimused oleksid eos lahendatud, mitu asja selgeks vaielda. Milliseid teenuseid nad osutavad, kas selleks on vaja seada teatud lisatingimusi ja kuidas seda rahastada – me soovime enne otsuse tegemist kõik need detailid läbi vaielda. Eksitav on info, nagu oleks apteekri nimetamine tervishoiutöötajaks otseselt seotud kõnealuse direktiiviga. Direktiiv seda kuidagimoodi ei nõua ega kajasta. Seetõttu, nagu te teate, ei panda hea õigusloome tava kohaselt direktiivi ülevõtmise eelnõudesse, mis on oma loomult väga ajakriitilised, selliseid teemasid, mis võivad tekitada ühiskonnas natuke laiemat debatti. Ma loodan, et apteekrite tervishoiutöötajateks nimetamine tekitab laiema debati. Me aga ei soovi ju, et selle väga vajaliku debati tõttu jääks väga vajaliku eelnõu menetlus venima. Niisiis, me kindlasti räägime sellest teemast, aga me räägime sellest eraldi, mitte eelnõu raames.
Aitäh! Palun, Viktor Vassiljev!
Aitäh, proua juhataja! Hea minister! Minu küsimus puudutab patsientide vaba liikumist Eesti piires. Kas nüüd on tõesti õnn tulnud meie õuele ja Brüssel on andnud loa Eesti inimestel valida vabalt arsti Eestis või oli see võimalus meil siiski ka seni olemas?
Aitäh! Võimalus minna Eesti-siseselt endale meelepärase arsti või tervishoiuteenuse osutaja vastuvõtule meil juba on ja ma usun, et inimesed teavad seda päris hästi. Isegi siis, kui teil on saatekiri mõne konkreetse eriarsti juurde mõnda konkreetsesse raviasutusse, võite ise sellesama saatekirjaga minna mõnda teise raviasutusse sama eriala arsti juurde ja seal teenust saada. Mida see eelnõu muudab? Ta veel ei muuda, aga ta annab võimaluse sotsiaalministril haigekassa nõukogu ettepanekul kehtestada erialasid, kus on võimalik n-ö ravijärjekorraväliselt kasutada esialgu tasulist teenust. Siis ei ole enam järjekorras mitte inimene oma pakilise ravivajadusega, vaid selle operatsiooni maksumus, mis ootab selle ajani, kuni inimese ravijärjekord kätte jõuab, ning seejärel haigekassa hüvitab inimesele teenuse maksumuse. Oleme hästi palju debateerinud selle üle, kas see on ikka kõigile soovijatele kättesaadav lahendus. Ma usun, et lahenduseks saab olema see, et finantseerimise mõttes on tegemist klassikalise faktooringulahendusega. On juba olnud kuulda, et mitu finantsasutust on tundnud huvi selle n-ö sildfinantseerimise vastu. Ehk põhimõtteliselt peaks olema võimalik luua selline rahastamisteenus, et inimene ise maksab ainult intressikulu, võib-olla mõni protsent operatsiooni summast, ja kogu ülejäänud finantseeringu aitab teha finantsasutus, kes ootab ise selle raha laekumist haigekassalt. Miks see on oluline muudatus? See on oluline seetõttu, et kui Eesti inimestel tekib võimalus minna väljaspool järjekorda operatsioonile Lätti või Soome, siis võib see tähendada, et see tervishoius väga oodatud ja vajalik raha, mis haigekassa kaudu nende inimestega kaasas käib, läheb samamoodi Eesti riigist välja. Seda me loomulikult ei soovi. Seetõttu ma usun, et see muudatus, mille on välja käinud eratervishoiuteenuste osutajad ja mille teised tervishoiu osapooled on heaks kiitnud, on kindlasti vajalik.
Suur tänu! Palun, Peeter Võsa!
Aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud minister! Teada on, et raviteenuste keskmine hind on Eestis neli korda odavam kui Euroopa Liidus. Ma ei usu, et keegi hakkaks kinni maksma meie patsientide neli korda kallimat ravi väljamaal. Küll usun ma seda, et Euroopa Liidu muudest riikidest, kus meditsiiniteenused on kõvasti kallimad, tulevad inimesed siia ja ummistavad meie ravijärjekorrad. Ma saan aru, et me peame praegu seda tegema, mis me teeme, aga öelge nüüd ausalt, kas see on meile ka kasulik.
Aitäh! Jah, see on Eesti patsiendile väga kasulik, sest tal on suuremad valikuvõimalused. See on Eesti tervishoiuteenuste osutajatele väga kasulik, sest rohkem patsiente annab võimaluse investeerida välispatsientide pealt teenitud raha Eesti patsientide ravimiseks. Nagu te teate, ei võta mitte ükski Eesti haigla dividende või omanikutulu. Iga euro, mis Eesti haiglatesse tuluna tuleb, läheb ka otseselt inimeste ravimisse. Kui neid eurosid tuleb rohkem välispatsientidelt, siis on see äärmiselt tänuväärne, sest see aitab investeerida sellesse, et Eesti patsiente paremini ravida. Teoreetiliselt on võimalik, et ühel või teisel erialal võib välispatsientide vool olla sedavõrd suur, et see hakkab takistama Eesti patsientide ravi, aga ma ei pea seda tõenäoliseks. Aga juhul kui selline asi peaks tekkima, on sotsiaalministril õigus piirata välispatsientide sissevoolu sellele konkreetsele erialale ja tagada Eesti patsientidele tervishoiuteenuse kättesaadavus. Nii et see mure, mis te välja tõite, on vägagi lihtsate vahenditega väga operatiivselt lahendatav. See väide, et igal pool mujal on raviteenused kallimad, ei ole ka lõpuni korrektne. Kui me võrdleme põhjanaabritega, siis jah, põhjanaabrite juures on raviteenuste hinnad kallimad, aga kui me võrdleme lõunanaabritega, siis seal on need jällegi kordades odavamad. Võtame lihtsa näite, mis huvitab kindlasti Valga haiglat. Sealt lõuna pool umbes 50 kilomeetri raadiuses sünnitusabi ei anta ehk Põhja-Läti jaoks on Valga haigla olnud täiesti arvestatav sünnituskeskus juba praegu. Kui me võtame tavalise ravijuhu, tavalise sünnituse, siis Eesti Haigekassa hinnakirja järgi on selle maksumus 778 eurot, mis haiglale kompenseeritakse, Lätis on see aga umbes 250 eurot. Vahe tuleb kahest kohast. Vahe tuleb sellest, et kindlasti pole Läti patsientide omaosalus mitte protsentides, vaid on kordades suurem kui Eestis konkreetse ravijuhu puhul. Samuti tuleb vahe loomulikult sellest, et Eesti tervishoiuteenuste osutajate võimalused on tänu nendele hindadele ka märksa paremad ja meie tervishoiutöötajate palgad märksa kõrgemad kui Lätis.
Aitäh! Palun, Tarmo Tamm!
Aitäh, proua juhataja! Lugupeetud minister! Mismoodi hakatakse tulevikus haigekassa eelarvet paika panema? Me ei tea ju nende patsientide hulka, kes hakkavad väljamaal ravil käima, see on n-ö määramatu suurus. Mismoodi seda eelarvet planeerima hakatakse? Minu meelest võib sealt tulla päris suuri üllatusi. Nagu teiegi ütlesite, on lõunapool hinnad odavamad ja pole välistatud, et väga palju patsiente hakkab näiteks Lätis ravil käima. See on haigekassa eelarves täiendav kulu, mida ei suuda kuidagi planeerida. Kuidas see paika pannakse ja kuidas planeerimine hakkab tulevikus toimuma?
Aitäh! Tegelikult on ju vastupidi. Kui haigekassa kompenseeriks Lätis osutatavat odavamat teenust, siis oleks see haigekassa jaoks hoopis kasulik. Aga ma ütlen ausalt, et mina isiklikult ei usu, et Eesti patsientidel oleks väga suur huvi minna kas Lätti või Soome ravile, sest ma arvan, et Eesti tervishoiusüsteem on nii kvaliteedi kui hinna mõttes mõlemas suunas konkurentsivõimeline. Pigem ma usun, et selle direktiivi ülevõtmine on võimalus meie tervishoiuteenuse osutajatele. See annab võimaluse eksportida teenuseid, mis on just seda liiki eksport, mida Eesti majandus vajab. See on kõrge lisandväärtusega teenuste ekspordipotentsiaali loomine. Ja Lätti ravile minek tähendaks Eesti patsiendi jaoks ka seda, et tal on omaosalus märksa suurem kui Eestis. Seetõttu arvan, et Eesti patsientide huvi on jätkuvalt Eestis ravi saada.
Palun, Mihhail Stalnuhhin!
Aitäh, proua juhataja! Härra minister! Mul on täpsustav küsimus. Võtame ühe konkreetse meditsiiniteenuse, millel on Eesti patsiendi jaoks kindel hind. Kas on võimalik selline olukord, et patsiendile, kes tuleb välismaalt, kus selle teenuse eest makstakse teises rahas, palju rohkem, kehtestatakse mingi teine hind? Lühidalt, kas on võimalik, et hinnad varieeruvad sõltuvalt sellest, mis riigist patsient on, kas Eestist või väljastpoolt Eestit?
Aitäh! Ei, see oleks vastuolus direktiivi põhimõtetega. Küll aga on lubatud patsientidele osutada rohkemal või vähemal määral seonduvaid teenuseid. Juba praegu me teame tegelikust elust, et need patsiendid, kes tulevad Põlvasse või Valka sünnitama, elavad enne sünnitust ja võib-olla ka peale sünnitust üsna pikka aega näiteks haigla vastas asuvas hotellis, saavad hotelliteenust. See ei ole konkreetselt haiglaga seotud, aga selliste seonduvate teenuste käive kindlasti Eesti riigi jaoks tekib ja selle kaudu loomulikult ka maksutulu. Need turistid, kes tulevad siia tervishoiuteenust saama, tarbivad peale tervishoiuteenuste ka teisi teenuseid.
Aitäh! Palun, Maret Maripuu, teine küsimus!
Aitäh! Küsimus haakub Eesti Eratervishoiuasutuste Liidu ettepanekuga. Eelnõusse on sisse kirjutatud, et sotsiaalminister võib haigekassa nõukogu ettepanekul kehtestada määrusega loetelu tervishoiuteenustest, mida võivad väljaspool haiglavõrgu arengukava olevad haiglad osutada. Komisjonis tekkis meil arutelu sel teemal, et eelnõus on kirjas, et hüvitatakse nendele, kellel on tervishoiuteenuse osutamise ajal kehtiv ravi rahastamise leping haigekassaga. Küsimus on selles, et kui mõni arst otsustab avada erapraksise ja tema teenus läheb sellesse nimekirja, mille minister on kehtestanud, aga tal puudub leping haigekassaga, kas siis patsient võib tema juurde minna või mitte.
Aitäh! Kõige lihtsam ja loogilisem lahendus sellisel puhul oleks, et see uue praksise avav arst taotleb haigekassa lepingut ja haigekassa selle lepingu ka temaga sõlmib. Me räägime erategijate mõttes või eraomandis olevate erategijate mõttes praegu peamiselt statsionaarsest ravist. Statsionaarse ravi osutajaid ei ole Eestis sedavõrd palju, et nendega ei oleks võimalik kõigiga sõlmida haigekassa lepingut. Samas oleme arutanud ka võimalust, et selleks, et seda paindlikkust suurendada, oleks selles direktiivis või selles ülevõtmise eelnõus säte, et ei eeldata haigekassa lepingut, vaid eeldatakse vastamist teatud põhimõtetele. Mõlemat pidi on mõeldav, aga minu isiklik eelistus oleks see, et haigekassa lepingu nõue on küll sees, aga kõikidel erategijatel, kes printsiibis haigekassa lepingu tingimustele vastavad, oleks see leping ka Eesti-siseste teenuste osutamiseks olemas. Ma arvan, et see, kui meil on tervishoiuturul ka teatud konkurentsielement, ei tule kindlasti valdkonnale kahjuks. Aitäh!
Aitäh! Palun, Marika Tuus-Laul!
Aitäh! Austatud härra minister! Palun nimetage, millistes Euroopa riikides ei ole apteeker tervishoiutöötaja, vaid on tavaline teenindaja nagu poemüüja või kingsepp! Kui apteeker oleks ikkagi tervishoiutöötaja, siis oleks riigil ka kohustus näiteks väikseid maa-apteeke, proviisoriapteeke toetada, mis oleks ju väga vajalik. Miks me seda ei tee? Ma olen kuulnud, et ka õiguskantsler on tahtnud selle küsimuse üles võtta.
Aitäh! Ütlen veel kord: õigusloome hea tava on, et direktiivi ülevõtmise eelnõu külge ei panda teemasid, mis ei ole otseselt selle ülevõtmisega seotud, sest ülevõtmise aeg on alati piiratud. Ka praegu me palume, et parlament seda eelnõu võimalikult kiiresti menetleks. Apteekrite tervishoiutöötajateks nimetamine on kindlasti oluline teema ja ma arvan, et sellega tulebki edasi minna. Samas vajab see läbiarutamist just selles osas, mida see täpsemalt riigi või haigekassa kohustuste näol kaasa toob, mida see patsiendi jaoks kaasa toob. Olemuslikult ma näen siin võimalust, et patsiendi jaoks muutub tervishoiuteenus paremini kättesaadavaks, kui apteeker võib üht või teist teenust pakkuda. Ma arvan, et see suund iseenesest on õige. Eesti apteekrit ei ole mõtet nimetada poemüüjaks, nagu te tegite. Kogu austuses poemüüja kutse vastu pean siiski ütlema, et apteeker on kõrgharidusega, tervishoiualase kõrgharidusega isik, kes on igati kvalifitseeritud andma teile nõu, millist ravimit osta ja kuidas seda manustada, seletama, millised on võimalikud kõrvaltoimed. Ma olen ka korduvalt avalikult öelnud, et soovitan Eesti inimestel apteekreid usaldada. Ma soovitan esimese kontaktpunktina lihtsamate kaebuste puhul just nimelt apteekri käest nõu küsida, sest apteekri vastuvõtuaega ei pea tavaliselt minutitki ootama. See on olemuse poolest loomulikult kõige kättesaadavam kontaktpunkt Eesti inimeste jaoks.
Aitäh! Palun, Kaja Kallas!
Aitäh! Hea minister! Ma haaran kinni kolleeg Maret Maripuu küsimusest ja teie vastusest sellele. Teatavasti pole ju haigekassa sõlminud lepingut liiga paljude tervishoiuteenuse osutajatega ehk siis pigem kõikidel pole praegu võrdset võimalust haigekassa lepingut saada. Seetõttu pole ju järgitud tervishoiuteenuste korralduse esialgset mõtet, mille järgi patsient valib endale tervishoiuteenuse osutaja, kui teenust osutatakse meditsiinilistel näidustustel ja tervishoiuteenuse osutaja vastab tingimustele. Kas nüüd, kui me võtame üle selle direktiivi ja inimene saab valida välismaiste tervishoiuteenuste osutajate vahel, ei võiks tal ikkagi olla võimalus valida korrektselt ka kõikide Eesti tervishoiuteenuse osutajate vahel, kes vastavad tingimustele?
Aitäh! Eestis on haigekassa leping kõikidel haiglavõrgu arengukava haiglatel, mida on kokku 19, pluss päris mitmel eraomandis oleval kliinikul või tervishoiuteenuste osutajal. Kui vaadata neid, kes osutavad statsionaarset ravi ja kellel lepingut ei ole, siis ega see ülemäära suur hulk ei ole. Praegu me arutame ikkagi neid valdkondi, kus potentsiaalsed ravijärjekorrad on väga pikad ja peaks kehtestama riigisisese täiendava liikumise. Seal, kus ravijärjekorrad ei ole hirmus pikad, on inimesel ka praegu võimalik vabalt valida, millise teenuseosutaja juurde ta läheb. Nagu ma ütlesin, minu eelistus on, et rohkem n-ö erategijaid – see ei ole terminina lõpuni korrektne, aga ma arvan, et kõik mõistavad, kui ma nii ütlen – oleks ka haigekassaga lepingulistes suhetes. Seda eeskätt seetõttu, et kui ma lähen patsiendina eraomandis oleva teenusepakkuja juurde ja saan sealt kas siis ambulatoorset või statsionaarset teenust, siis ei tohiks olla otseselt vahet, mismoodi haigekassa minu eest tasub või tasumata jätab. Ma olen seesama patsient, kellel on ikka seesama soov teenust saada, ning kui ma olen ravikindlustatud ja tean, et seal osutatakse kvaliteetset teenust, miks mind siis kuidagi ebavõrdselt koheldakse? Ma usun, et järgmise aastaga algav uus lepinguperiood võiks tuua haigekassa jaoks rohkem lepingupartnereid. See ei ole teema, mida ma oleksin tahtnud ministrina poliitiliseks teha. Kindlasti ei ole ministri asi öelda, milline haigla kui palju lepingumahtu peaks saama, aga üldpõhimõttena ma leian, et lepingupartnerite hulk võiks olla suurem, ja seda ka statsionaarsete teenuste osutamisel.
Aitäh! Palun, Tarmo Tamm, teine küsimus!
Aitäh! Lugupeetud minister! Meie arstiabi kvaliteet kindlasti ei sunni inimesi minema arstiabi järele teistesse riikidesse, aga seda sunnib ravijärjekord. Kui ravijärjekord on pikk, kaua sa siis ikka kannatad, tulebki teise riiki ravile minna. Kas selline vabaturg pikendab või lühendab Eesti inimestele ravijärjekordi? Mina arvan, et ta pikendab. Aitäh!
Aitäh! Mina arvan, et pigem lühendab. Esiteks on Eesti inimesel ka võimalik minna ravile riigist välja, kuigi ma ütlesin, et mina isiklikult näen siin konkurentsieelist pigem Eesti tervishoiul. Teiseks toon ma lihtsa näite. Kui ühe haigla aastane lepingumaht on 100 konkreetset operatsiooni, aga ruumiressursi ja inimressursi mõttes suudaks ta teha neid märksa rohkem ning sinna tuleb näiteks operatsioonile 20 või 50 välispatsienti, siis see toob haiglale rohkem raha sisse. See võimaldab jaotada püsikulud rohkemate ravijuhtude peale. Igaüks, kes majandusloogikat mõistab, saab aru, et seetõttu jääb ka rohkem raha kätte. See raha, nagu me teame, ei lähe Eesti haiglates mitte sugugi dividendideks, vaid läheb tagasi tervishoidu. Nii et iga euro, mille Eesti tervishoiuteenuste osutajad suudavad teenida välispatsientidelt, on tänuväärne ka Eesti patsiendi jaoks, sest seda võib käsitleda kui lisatulu, mis ka meile lisavõimalusi annab. Pole ju saladus, et teisedki riigid näevad patsientide vabas liikumises võimalusi, selleks valmistutakse päris hoolega, et välispatsiente vastu võtta. Ma arvan, et ka Eesti peaks selleks valmistuma, sest nagu ma ütlesin, nii kvaliteedi kui hinna mõttes on Eesti tervishoid kindlasti konkurentsivõimeline.
Aitäh! Palun, Rein Randver!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Austatud minister! Te olete Eestimaal palju ringi liikunud. Kindlasti olete ka lõunapiirkondades olnud ja külastanud seal tervishoiuteenust osutavaid asutusi ehk haiglaid ning teate, et eri perioodidel on haiglavõrgu arengukava ikka üles võetud. Minule meenub, et viimati võeti haiglate arengukava uuesti üles seoses kiirabiteenuse osutamisega riigihanke korras. Selle direktiivi ülevõtmisel toimub ka Eestis hindamine, kokkuvõtete tegemine oli vist aastal 2015 ja siis iga kolme aasta tagant. Kas selle direktiivi täitmine Eestis saab ka üheks aluseks või arvamuse avaldamise võimaluseks meie haiglavõrgu arengukavas? Et nende haiglate puhul, kus see direktiiv väga hästi toimib, võiks ka arengukavas muudatusi teha ehk neile teisi pakkumisi teha?
Aitäh! Jah, kui me võtame näiteks piiriäärsed haiglad Lõuna-Eestis, kas või sellesama Valga haigla, siis mina näen Valga haiglal tänu sellele, et on piiriülene vaba liikumine, potentsiaali osutada senisest veelgi enam teenuseid ka Läti patsientidele. Kui ühel või teisel erialal on piisavalt Läti patsiente, kes seda teenust saavad, siis võib see tähendada ja tõenäoliselt tähendabki, et seda konkreetset eriala on võimalik ülal pidada ka Eesti patsientide jaoks. Ainult Valga maakonna inimeste ravijuhtusid oleks võib-olla nii vähe, et see ei kannataks majanduslikult ülalpidamist. Mõneti võib juba praegu öelda, et sünnitusabi toimib Valga haiglas tänu lätlastele, sest viimasel ajal on seal iga aasta sündinud Läti lapsi rohkem kui Eesti lapsi. Nendest 120 Eesti lapsest kindlasti üksi ei piisaks. See, et seal on sündinud ka 140 Läti last, on aidanud Valga haiglal tegelikult sünnitusosakonda ülal pidada. Ma arvan, et Valga maakonna pered on selle üle ainult rõõmsad, et niisugune võimalus on. Samasuguseid mõtteid võiks Valga haigla mõelda ka näiteks ortopeediateenuste puhul, küllap nad teavad, mida mõelda. Juhuslikult on Valga haigla juhil 25. oktoobril sünnipäev ja ma loodan, et selle direktiivi jõustumine 25. oktoobril saab olema ülekantud mõttes talle ka väikseks sünnipäevakingiks.
Aitäh! Palun, Mailis Reps!
Lugupeetud juhataja! Lugupeetud minister! Väga tore on vaadata, et vähemalt te ise olete veendunud selles, millest te räägite. Aga kahjuks on mul tunne, et on mitmeid murelikke patsiente ja ka Riigikogu liikmete hulgas on neid, keda te ei ole veel ära veennud. Proovime uuesti. Kui me võtame tavalise inimese, patsiendi, kelleks olete ka teie, siis võib-olla keskmisest suurema sissetulekuga inimesel on võimalik minna näiteks Saksamaale või Soome mõnda tervishoiuteenust saama, sest haigekassa ei kata selle tasust ära mitte enam kui 20%, ülejäänu tuleb endal maksta. Tegelikult tavalisel Eesti patsiendil valikuvõimalused ei suurene. Praegu on sul selline tagasihoidlik võimalus, et kui sa ei suuda enam haigekassa järjekorras püsida, siis on sul võimalik minna pärastlõunal sama arsti juurde tasulisse vastuvõttu. Nüüd saavad need tasulised vastuvõtud olema täis soomlasi ja rõõmsaid sakslasi. Minu küsimus on: kuidas minu kui patsiendi valikud laienevad?
Aitäh! See loogika on üsna lihtne. Väga paljudel erialadel, kus on pikad järjekorrad – te rääkisite praegu ambulatoorsetest vastuvõttudest, aga pikki ooteaegu on ju ka statsionaaris –, ei ole sugugi mitte alati tegemist ruumi- või inimressursi piiratusega, vaid väga tihti on tegemist raharessursi piiratusega, see on n-ö rahajärjekord. Kui rahajärjekorras on ka sama teenust tarbivad välispatsiendid, siis mina väidan, et seda rahajärjekorda on pigem võimalik sedakaudu lühendada. Nagu ma enne seletasin, teenuste osutamise püsikulud on võimalik jagada rohkemate teenusejuhtude peale. Kui võtta konkreetne näide, seesama Valga kaasus, siis ma arvan, et sünnitusabi kättesaadavus Valga maakonnas on tänu piiriülesele liikumisele, mis juba praegu selles konkreetses valdkonnas toimub, märksa parem, kui see oleks ilma piiriülese liikumiseta. Või võtame näiteks ortopeedia. Ma arvan, et potentsiaalselt võiks Lõuna-Eesti haiglates tehtavate ortopeediliste operatsioonide maht oluliselt kasvada. Mõnda haiglasse, kus seda teenust praegu ei osutata, võib see eriala täiesti suures ulatuses tulla just tänu sellele, et teeninduspiirkonnaks ei ole mitte ainult üks maakond, vaid ka naabermaakond teisest riigist. See on see koht, kust Eesti inimeste jaoks tuleb võit teenuse kättesaadavuses. Mis puudutab teistes riikides ravil käimist, siis ütlen veel kord: ma arvan, et Eesti inimestel on jätkuvalt mõistlik eeskätt Eestis ravil käia, aga me oleme täiesti teadlikult loonud võimaluse, et eriti haruldaste juhtumite puhul, mida võib Eestis olla näiteks alla kümne, ei looda Eestis eraldi kompetentsi, sest see läheks hirmkalliks, vaid makstakse patsientidele 100% ulatuses kinni ravi mitte enam Eesti Haigekassa hinnakirja järgi, vaid 100% ulatuses mõnes välisriigis. Meil on näiteks kokkulepped Helsingi Ülikooli Keskhaiglaga Soomes. Sellised haruldased operatsioonid nagu laste südameoperatsioonid tehakse kõik seal ja need kulud makstakse Eesti peredele tõesti 100% kinni, kui sellist operatsiooni peaks Eesti lastel vaja minema. Selline koostöö kindlasti jätkub, sest ei ole lihtsalt praktiline kõiki väga spetsiifilisi pädevusi Eestis välja arendada, eriti kui neid juhtumeid on alla kümne aastas.
Aitäh! Palun, Marika Tuus-Laul, teine küsimus!
Aitäh! Hea minister! Veel kord apteekrite staatusest. Ma väga austan apteekreid, farmatseute ja proviisoreid. Just sellepärast ma selle küsimuse püstitasingi, et nad on kõrgelt koolitatud, ja kuna järjekorrad ambulatoorses arstiabis on meil väga-väga pikad, siis saab apteegist tihti abi. Kas ei oleks ikkagi aus nimetada neid tervishoiutöötajateks? Apteekrid ise on ju aastaid selle eest võidelnud, aga kahjuks tulemusteta. Ma küsin veel kord üle: kui palju on neid riike Euroopas, kus apteeker pole tervishoiutöötaja? Aitäh!
Aitäh! Mina olen nõus siit puldist apteekreid täie lugupidamisega kohe tervishoiutöötajateks nimetama ja ma olen valmis laskma teil seda ka seadusesse kirjutada, aga ma arvan, et Riigikogu on minuga päri, kui ma ütlen, et selle lihtsalt deklaratiivselt seadusesse kirjutamine ei ole ei apteekrite ega Eesti inimeste eesmärk. Eesmärk oleks see, et apteekrid aitavad tervishoiuteenust veelgi enam kättesaadavaks teha ja nende tervishoiutöötajaks nimetamine toob inimeste jaoks kaasa mingi tuntava võidu. Selleks, et see võit oleks tõepoolest tuntav, tuleks kõigepealt täpsemalt kirjeldada, mida me soovime apteekritelt saada. Kas piisab sellest, kui nad mõõdavad veresuhkrut? Kas me peaksime apteekri erialal õpetama ka näiteks seda, kuidas süsti teha? Praegu näiteks farmatseute ja proviisoreid koolis süstima ei õpetata. Uskuge või mitte, aga seda vägagi ravimitega seotud tegevust nad praegu teha ei tohiks, sõltumata sellest, mis me seadusesse kirjutame. See on konkreetselt õppekavaga seotud. Nii et ma arvan, et see on vägagi vajalik debatt. Nagu ma ütlesin, kõik sellised suured, põhimõttelised muudatused me arutame läbi tervishoiu hea tahte kokkuleppe osapooltega, ja ma ei näe, et seal oleks mingi tohutu vastuseis. Küll aga näen ma väga paljudel puhkudel küsimusi detailides. Loomulikult on üks suur küsimus, millises ulatuses peaks neid lisanduvaid teenuseid rahastama haigekassa. Üks konkreetne asi, mida apteekrid on ise soovinud lisaks teha, millest Eesti patsientidel oleks minu arvates palju võita ning mida mitmel pool maailmas tehakse, on see, et inimestele pakendatakse eri ravimite doosid hommikuks, pärastlõunaks ja õhtuks. Ma arvan, et eakate inimeste jaoks on see väga mugav, kui nad ei pea ise kõiki erineva sagedusega võetavaid ravimeid doseerima. Mõnda ravimit peab võib-olla võtma kaks korda päevas, mõnda neli korda päevas ja on hea, kui doosid on täpselt pakendatud. See on selline üsna lihtne asi, mida näiteks Ameerikas tehakse paljudes apteekides n-ö müügitegevuse osana. Ma tean, et Eesti apteekritel on ka huvi seda teenust osutada. Küsimusele, mitmes riigis apteekrid pole tervishoiutöötajad, ma vastaksin kirjalikult, ma võin seda kindlasti järele kontrollida. Ma ei ole seda eraldi uurinud. Aga ma arvan, et varem või hiljem on ka Eesti see riik, kus apteekrid on tervishoiuteenuse osutajad.
Aitäh! Palun, Kaja Kallas, teine küsimus!
Aitäh! Selle direktiivi rakendamiseks on väga oluline see teave, mida patsient saab, kuidas patsient teabele ligi pääseb. Eelnõuga luuakse kontaktpunkt ja info või teave jagatakse elektrooniliselt ning puudega inimestele sobivas vormis. Eelnõu seletuskirja kohaselt on kontaktpunkti jaoks ette nähtud ainult üks töökoht. Milline on teie hinnang, kas see võimaldab saavutada teabe saamise eesmärki? Teisest küljest, juhul kui tekib lisaküsimusi, tuleb ette muid organisatoorseid ja informatiivseid asju, kas see üks inimene suudab siis seda ülesannet täita?
Aitäh! Alustame ühe töökohaga. Kui tõesti selgub, et nõudlus on nii suur, et on vaja rohkem inimesi, küllap me leiame siis võimaluse ka rohkem inimesi palgata. Sotsiaalministeeriumi inimjõud on sedavõrd piiratud ja ülesandeid sedavõrd palju, et n-ö varuks me töökohta ei loo. Me peame olema töökoha loomisel kindlad, et seal on tõepoolest täiskoormus. Aga ma arvan, et kui Eesti inimene helistab ükskõik millisele Sotsiaalministeeriumi tervisevaldkonna numbrile või kui ta helistab ka Eesti Haigekassasse, siis küllap ta saab ka sealt nõu. See, et meil on selline ametlik kontaktpunkt, tuleb rohkem direktiivi üldpõhimõttest, et eri asutuste jaoks peab olema üks selline punkt, kustkaudu kogu info liigub, et kogu info oleks ühte kohta koondatud. Aga Eesti on selline väike riik ja ma arvan, et inimlikult me saame teinekord asjad märksa paremini aetud. Kui haigekassast või Sotsiaalministeeriumist küsida, siis ei jäeta kellelegi vastamata.
Aitäh! Palun, Tõnu Juul!
Austatud juhataja! Lugupeetud ettekandja! Töötegemise ja teenimise võimaluste avardumine on alati teretulnud ja see direktiiv pakub kindlasti ühe võimaluse. Ma küsin praktilise küsimuse. Juba praegu lonkab kolme jalaga see, kuidas välisriigi kodanikule osutatud teenuse eest raha kätte saada. See on väga raske, sageli välisriigid jätavadki maksmata. Kas direktiivi jõustumise järel võtab vahemeherolli endale haigekassa, st kui välisriigi kodanik, Euroopa Liidu kodanik on kindlustatud, siis maksab haigekassa meie hinnakirja alusel teenuse osutajale raha välja ja pärast esitab nõuded välisriigile, või jääb see paberite mäng ikkagi teenuse osutajate õlgadele?
Aitäh! Haigekassal on kindlasti siin oma vahendajaroll mängida. Minu teada on nad juba Soome ja Läti kolleegidega kohtunud või kohe-kohe kohtumas, et mängureeglid paika panna. Põhjus, miks mõne naaberriigi haigekassa analoogid või kindlustussüsteemid on vahel mõne makse tegemisel tõrkunud, on see, et nad peavad hindama, kas tegemist on olnud vältimatu abiga, mida nad rahastavad. Kui tegemist on plaanilise abiga, siis seda nad praegu kehtiva korra järgi ei rahasta. Kui nad nüüd peavad hakkama rahastama ka plaanilisi juhtumeid, siis on võimalus rahastamisest keelduda minu hinnangul märksa väiksem. Eks me näe, kuidas see praktikas toimima hakkab. Loomulikult on kõikide riikide esmane huvi ju oma tervishoiusektorit hoida, mis selles mõttes on omamoodi paradoksaalne, et kõnealuse direktiivi mõte on luua patsiendile just nimelt vabadus valida ka üle piiri. Eks siin teatud huvide konflikt on, aga ma usun, et olukord läheb paremaks küll, kui välisriigi kindlustuselt on võimalik vähema bürokraatiaga ja selgemate reeglite järgi raha kätte saada.
Aitäh! Palun, Valeri Korb!
Aitäh! Lugupeetud härra minister! Mind huvitab eelloa saamise küsimus. Kas keskused, mis hakkavad tegelema eelloa andmisega, hakkavad töötama teie ministeeriumi katuse all või haigekassas ja kui palju võtab aega nende keskuste loomine?
Aitäh! Kõik sellised asjad jäävad haigekassasse. Ma usun ja loodan, et haigekassa jõuab need valmis teha selleks ajaks, kui direktiiv jõustub ja patsientidel eelloa järele vajadus tekib.
Aitäh! Palun, Mailis Reps, teine küsimus!
Aitäh, lugupeetud Riigikogu aseesinaine! Hea minister! Me oleme nüüd vahepeal mitu teemat läbi käinud, aga tuleks korraks tagasi patsiendi juurde. Ma küsin niipidi. Kas selle eelnõu ettevalmistamisel – ma jätan direktiivi eelloo kõrvale – olete teie ministrina, ministeerium ja haigekassa läbi analüüsinud ka selle, millises ulatuses suureneb nende nn uute rahade tulekuga ja üldkulude võimaliku katmisega patsiendi jaoks haigekassa lepingute hulk? See, et haigla saab endale võib-olla näiteks suurema garderoobi ehitada, on ka kindlasti tore, aga minu küsimus on, mitu lepingut tuleb sellega juurde, kui siia tulevad näiteks toredad Saksa pensionärid.
Aitäh! See sõltub hästi palju sellest, kui palju üks või teine haigla suudab teenuseid väljapoole müüa. Ma usun, et need haiglad, mis asuvad vahetult piiri ääres, olgu siis lõuna või põhja pool, suudavad neid kindlasti müüa. Samuti võib-olla ka need haiglad, mis asuvad piirkondades, kus on hästi palju suvitajaid. Päris palju sõltub igast konkreetsest haiglast endast. Mina olen iseenesest optimistlik. Ma näen, et ettevalmistusi tehakse, et Eestis võetakse võimalust ka välispatsiente teenindada, tõsiselt. Kindlasti on see huvi väga suur erakliinikutel. Väga raske on öelda, kui ruttu, kui suurel hulgal, millistele erialadele konkreetselt ja millistest sihtriikidest patsiendid tulema hakkavad, aga Eesti tervishoiusektor peaks tegema kõik selleks, et neid tuleks. Ma arvan, see on lähemate aastate küsimus, et tervishoiuteenuste eksport Eestis oluliselt kasvab.
Aitäh! Palun, Mihhail Stalnuhhin, teine küsimus!
Aitäh, proua juhataja! Lugupeetud härra minister! Ma tean ainult ühte Eesti patsienti, kes on välismaal operatsiooni tegemas käinud, ta kas ei jaksanud siis enam järjekorras seista või ei usaldanud Eesti arste. See oli president Ilves. Huvitav oleks teada aga üldisemat statistikat. Kui mitmele patsiendile maksis haigekassa 2012. aastal kinni ravi välismaal ja millise protsendi nad moodustavad kõigist neist, kes samal aastal Eestis raviteenust said? Sellega seonduvalt veel üks küsimus: mitu välismaa patsienti sai eelmisel aastal Eestis raviteenust?
Aitäh! Konkreetse arvu peaksin paluma haigekassal teile kirjalikult saata. Mina saan kirjeldada teile üldpõhimõtet. See arv kõikide ravijuhtude hulgas ei saa olla kuigi suur, sest Eestist välja on patsienti põhjust saata haigekassa rahalisel toel ravile ikkagi peamiselt siis, kui tegemist on väga haruldase haigusega, kui tegemist on väga spetsiifilise operatsiooniga. Neid ei saa juba olemuslikult olla väga palju, tegemist on ikkagi väheste juhtumitega. Nagu ma ütlesin, üks selline valdkond on laste südamekirurgia. Eestis on väga kvaliteetsel tasemel välja arendatud täiskasvanute südamekirurgia, nii invasiivkardioloogia kui ka kirurgia. Laste südamekirurgia juhtumeid, võib ilmselt öelda, on õnneks sedavõrd vähe, et ei tervishoiusüsteemi ega ka patsientide seisukohast ei ole otstarbekas seda pädevust Eestis väga spetsiifiliselt välja arendada. Mõistlikum on saata Eesti patsiendid üle lahe Soome, kus on väga suur Helsingi ülikooli haigla. Nende teeninduspiirkond on natuke suurem kui Eesti rahvaarv ja neil on võimalik see eriala väga kvaliteetselt välja arendada. Need arvud saab haigekassa kindlasti teile saata, aga ambulatoorsete ja statsionaarsete ravijuhtude koguarvus ei ole kindlasti märkimisväärselt neid juhtusid, kus patsient on väljapoole Eestit ravile saadetud.
Aitäh! Palun, Tõnu Juul, teine küsimus!
Austatud istungi juhataja! Lugupeetud ettekandja! Haigekassa ja teenuse osutaja vahelist suhet reguleeritakse lepinguga, paika on pandud täpsed mahud, kui palju sa tööd teha saad. Kui nüüd tuleb välisriigi, Euroopa Liidu kindlustatud kodanik ja talle osutatakse teenust, kas see läheb siis sellesama mahu sisse, mis on lepingus kirja pandud, või saab selleks lisarahastust?
See peaks minu arusaamist mööda ikka lisarahastuse saama, sest lepinguline maht, mis ette antakse, on välja kalkuleeritud Eesti patsientide vajadust arvestades. Kui tervishoiuteenuse osutajal on võimalik selle kõrvalt müüa teenust välisriigi patsiendile, siis see ei tohiks kindlasti haigekassa lepingu mahtu tema jaoks vähendada. See on haigla jaoks ikka lisatulu.
Palun, Lembit Kaljuvee!
Aitäh, proua juhataja! Hea minister! Kuulan teid ja mõnes mõttes jagan teie optimismi. Tööd tuleb haiglatele ja polikliinikutele juurde, aga ega sellega arste juurde ei tule. Millegipärast süvenes minus seda juttu, küsimusi ja vastuseid kuulates selline tunne, et meie patsiendi olukord läheb keerulisemaks, raskemaks. Siia tuleb inimesi välismaalt, ilmselt on neid raha mõttes natuke huvitavam ravida ja järjekorrad lähevad hoopis pikemaks. Katsuge mind kuidagi rahustada, et see nii ei ole.
Aitäh! Teie mure on inimlik ja mõistetav, aga ma olen üsna veendunud, et see nii ei ole, ja seda kahel põhjusel. Esiteks, välismaalt tulev raha ei ole arsti jaoks kuidagi kopsakam. Direktiiviga sätestatud reeglites on paigas, et nad ei tohi küsida teise riigi patsiendilt teistsugust hinda, kui on Eesti Haigekassa hind. Seetõttu niisugust olemuslikku eelist ei teki. Ma arvan, et kõik tervishoiuteenuste osutajad on jätkuvalt huvitatud sellest, et haigekassa kui nende suurim klient neilt ikkagi Eesti inimeste ravimist telliks. Seda esiteks. Teiseks, Valga haigla näitel me juba rääkisime sellest, mismoodi välispatsiendid võiksid aidata ühte või teist eriala ka Eesti inimeste jaoks avatuna hoida. Kolmandaks, kui me vaatame majandust tervikuna – tervishoiust räägitakse väga harva kui majandusharust, aga ma arvan, et sellest peaks rääkima nagu majandusharust –, siis tervishoid moodustab Eesti SKT-st umbes 6%. Nii et see on väga tõsine majandusharu. Kui me räägime Eesti majanduse eesmärkidest tervikuna, siis meie suur eesmärk on kõrge lisandväärtusega toodete ja teenuste eksport. Need on teenused, kus kasutatakse väga palju halle ajurakke ja teisest küljest väga vähe keskkonda – loodust säästes ja halle ajurakke kulutades valmistatud tooted ja osutatud teenused. Tervishoiuteenus on täpselt selline teenus. Mida see annab meile, kui me müüme oma teenust väljapoole ja toome raha sisse? See muudab ühiskonna jõukamaks, see võimaldab maksta arstidele ja teistele tervishoiutöötajatele paremat palka, see võimaldab kasvatada haiglate käivet. Ja nii nagu ma ütlesin, kõik avalikus omandis olevad haiglad suunavad oma käibe, kõik tulud sajaprotsendiliselt tagasi tervishoidu, sealt ei võta keegi dividende ja ma loodan, et ei kavatse kunagi ka võtma hakata. Seetõttu, kui me saame patsientide sissevoolu ja raha sissevooluga kompenseerida või ka peatada arstide väljavoolu, siis see on see tulemus, mille poole tasub kindlasti püüelda. Kindlasti ei juhtu see aastaga või üleöö. Aga põhimõtteliselt, kui meil on Euroopa Liidus valida, kas aktsepteerida seda, et las arstid lähevad ära ja teenivad seal kuskil piiri taga suuremat raha, või luua võimalused, et neil oleks Eestis võimalik väärilist palka teenida ja seda osaliselt ka välispatsientide abiga, siis mina arvan, et patsientide sissevool on kindlasti meelepärasem kui arstide väljavool.
Rohkem küsimusi ettekandjale ei ole. Suur tänu, minister Taavi Rõivas! Ma palun kaasettekandeks kõnetooli sotsiaalkomisjoni esimehe Margus Tsahkna!
Hea juhataja! Head kolleegid! Sotsiaalkomisjon arutas seda eelnõu kahel istungil, 19. septembril ja 24. septembril. Ma ei hakka eelnõu sisu ümber rääkima, sest minister tegi seda juba põhjalikult, vaid annan ülevaate komisjonis toimunud arutelust ja põhiküsimustest, mida komisjoni liikmed esitasid. Komisjoni 19. septembri istungil andis eelnõust ülevaate sotsiaalminister Taavi Rõivas. Küsimused ja teemad, mida komisjonis tõstatati, olid järgmised. Esimene oli see, kas apteekrid peaksid olema tervishoiutöötajad või mitte. Komisjon läheb selle teemaga kindlasti edasi, kuna veel on lahtine küsimus, kas direktiiv ikkagi sätestab nõude, et proviisorid on tervishoiutöötajad. Peale seda komisjoni istungit on meile laekunud ka asjaomase valdkonna pöördumised ja õiguslikud analüüsid. Nii et kui esimene lugemine siin saalis täna lõpetatakse, siis enne teist lugemist tegeleb sotsiaalkomisjon kindlasti selle teemaga eraldi. Oli küsimus, kui pika aja jooksul tekib haigekassal kohustus kompenseerida Eesti inimesele mõnes teises Euroopa riigis saadud raviteenuse arve. See eelnõu ise sätestab maksimaalse piirina kuus kuud, kuid haigekassa on oma töögraafikud sättinud niimoodi, et inimene saab selle kompensatsiooni kolme kuu jooksul. Sellega seoses tekkis küsimus, kas on juba kuulda, et finantsturul hakatakse pakkuma nn faktooringuteenust, st kui inimene läheb välisriiki teenust saama, siis ta ei pea oma taskust raha välja käima, vaid mõni finantsasutus n-ö annab laenu ja sõlmib otselepingu haigekassaga. Kindlasti selline teenus tuleb, kuid see ei ole selle konkreetse eelnõu teema. Eraldi teema oli see, mida direktiiv meilt otseselt ei nõua, kuid mille Sotsiaalministeerium on eelnõusse sisse pannud, ehk patsientide Eesti-sisene liikumine. Minu arvates on väga hea, et oleme lisaks kohustuslikule direktiivi nõudele, mis puudutab Euroopa Liidu liikmesriikide vahelist patsiendi liikumist, avanud põhimõtteliselt ka selle teema, et patsient saaks Eesti sees liikuda. Kuid kui me vaatame haigekassa praegust rahastamissüsteemi ja ravijärjekordi, mis on eelkõige rahapõhised, mis ei ole seotud mitte niivõrd tervishoiuteenuse osutajate võimekusega ega meie arstide n-ö töövõimekusega, vaid pigem sellega, kui suured lepingumahud igal raviteenust osutaval asutusel on, siis sätestab eelnõu ka vajalikud piirangud, et meie süsteem kokku ei kukuks. Haigekassa nõukogul on võimalik teha konkreetsete teenuste puhul sotsiaalministrile ettepanek. Kui nähakse, et kuskil on rahalist ressurssi alles ja patsient saaks seal oma probleemi kiiremini lahendatud, siis Eesti-sisene patsientide liikumine tervishoiuteenuste osutajate vahel on selle eelnõu järgi võimalik. Tingimuseks on lihtsalt see, et raviasutusel peab olema leping haigekassaga. Komisjoni istungil tuligi välja vajadus täpsustada seaduseelnõu teksti selles suhtes, kas peab olema kehtiv rahaline leping või kui täpselt peab selle konkreetse raviteenust osutava asutuse suhe haigekassaga olema määratud. Selle me suudame koos Sotsiaalministeeriumiga sõnastada parandusettepanekuna juba teiseks lugemiseks. Loomulikult tunti muret selle pärast, kas Eesti patsiendid muutuvad välisriigist saabuvate patsientide järel kuidagi teisejärguliseks. Ka selle jaoks on eelnõus olemas piirangute sättimise võimalused. Kindlasti peame siin saalis vaatama eelnõu selle pilguga, kuidas tagada eelkõige oma patsientidele, kellel on haigekassa ravikindlustus, teenuste kättesaadavus vähemalt sellel tasemel, mis meil praegu on, kui mitte paremal. Nagu minister on siit puldist öelnud, kui me suudame tuua siia märkimisväärsel arvul välispatsiente, siis annab see patsientide vaba liikumise direktiiv raviasutustele võimaluse teenida lisaraha, et oma ravikeskkonda parendada. Eraldi teema oli see, millise hinnakirja järgi hakatakse Eestis raviteenust osutama nendele patsientidele, kes tulevad väljastpoolt Eestit ehk europatsientidele. Küsimuse mõte oli selles, et kui meil on vaba turg ja näiteks Soome, Saksamaa või mis iganes kõrgemate hindadega riigi patsiendid tulevad Eestisse, kas siis see hind, millega neile hakatakse teenust osutama, on kõrgem kui praegu haigekassa lepingutes kinnitatud hind ja kas see ei hakka kuidagi survestama seda, et ka haigekassa on sunnitud oma teenuste hinda tõstma. Direktiivi tekstis on aga fikseeritud, et neid teenuseid osutatakse Eestis kehtivate hindade järgi. Siin on siiski võimalus sõnastust tõlgendada ja seda me peame järgnevas menetluses kindlasti jälgima. Laias laastus need olidki põhiteemad, mida kajastati. 24. septembril kutsusime komisjoni istungile huvitatud osapooled, et kuulata ära nende seisukohad. Kohal olid Eesti Haigekassa, Eesti Eratervishoiuasutuste Liidu, Eesti Patsientide Nõukoja, Eesti Arstide Liidu, Eesti Haiglate Liidu ja Sotsiaalministeeriumi esindajad. Üldiselt peab tunnistama, et Sotsiaalministeerium on selle eelnõuga pikalt tööd teinud ja osapooled on olnud ka laua taga. Väga teravaid teemasid otseselt välja ei toodud. Eraldi olid kõne all mõned tehnilised teemad ja, nagu ma juba varem ütlesin, tuleb üks suurem nõupidamine apteekrite tervishoiutöötajateks nimetamise teemal. Sellel istungil me küsisime ka haigekassa prognoosi, kas haigekassa eelarve peab turu avanemisele vastu. Toodi välja mitmesugust statistikat nendest riikidest, kes on juba leppinud kokku patsientide vabas liikumises. Isegi samas keele- ja kultuuriruumis asuvate riikide vahel ei ole tegelikult sellist suurt ja massiivset patsientide liikumist ühest riigist teise toimunud. Haigekassa on praegu arvestanud esmaste kuludega. Aga juhul kui Eesti riigil peaks minema liiga hästi ja patsientide väljavool kujuneb nii suureks, et see hakkab tekitama probleeme haigekassa eelarvele, siis saab riik panna siin piirangud peale, et tagada haigekassa eelarve jätkusuutlikkus. Teiselt poolt, kui siia hakkab nii palju patsiente sisse tulema, et me ei suuda neid teenindada või puudu jääb arstide tööjõust, siis on samamoodi võimalik piirangud kehtestada. Üks oluline teadmine on, et patsient ei saa suvaliselt, lihtsalt omal tahtel minna suvalisse Euroopa Liidu riiki ja seal teenust küsida, vaid selleks peavad olema eelluba ja saatekiri. See väljaminek on Eestis registreeritud, me teame, kui palju patsiente hakkab selle süsteemi raames Eestist välja minema, ja see annabki võimaluse asjakohaselt käituda. Sotsiaalkomisjon otsustas saata eelnõu esimesele lugemisele 8. oktoobriks ettepanekuga esimene lugemine lõpetada (poolt oli 8, vastu 0 ja erapooletuid 1). Istungil otsustati ka teha ettepanek määrata muudatusettepanekute tähtajaks 16. oktoober kell 17.15 (see otsus oli konsensuslik). Probleem on selles, et see direktiiv tuleb meil üle võtta 24. oktoobriks, 25-ndal peaks see juba kehtima. Aga sotsiaalkomisjoni esimehena ütlen, et pigem käsitleme seda asja siin põhjalikumalt. Meie suhetes Euroopaga ei juhtu midagi, kui me täpselt selleks kuupäevaks ei jõua, sest eelnõu on menetluses ja me liigume sellega jõudsalt edasi. Aitäh!
Suur tänu! Kas ettekandjale on küsimusi? Kõik on selge, ettekandjale küsimusi ei ole. Me avame läbirääkimised, kui on kõnesoove. Palun, Viktor Vassiljev Keskerakonna fraktsiooni nimel! Kaheksa minutit.
Proua juhataja! Head kolleegid! Direktiiv nagu direktiiv ikka, meilt oodatakse, et me võtame selle vastu, ja väidetavalt teist võimalust ei ole. Ma tänan muidugi sotsiaalkomisjoni esimeest, aga kõige rohkem tahan tänada sotsiaalministrit suurepärase, väga asjatundliku ettekande eest, mis oli faktiliselt väga täpne, hästi ettevalmistatud ja asjatundlik! Ilmselt peavad sotsiaal- või tervishoiuministrid praegu paljudes Euroopa Liidu riikides samasuguseid kõnesid, veendes oma parlamente milleski sellises, milles neid veenma ei pea. Kas see direktiiv võetakse vastu või ei võeta – ta võetakse muidugi vastu –, ega see suurt midagi ei muuda. Samasuguse regulatsiooni, et on võimalik minna Saksamaale ravile ja hiljem maksab haigekassa 20–25% ravi hinnast kinni, oleksime võinud tekitada ka ilma mingisuguse Euroopa Liidu direktiivita, sest massiliselt keegi sinna ei läheks. Sellisteks raviturismi reisideks on võimeline võib-olla 6% meie elanikkonnast, mitte rohkem. Nemad on ka siiamaani välismaal ravil käinud ja maksnud selle oma taskust kinni. Teatud elatustaseme juures ei olegi eriti tähtis, kas sa saad pärast haigekassalt 20% raha tagasi või sa võtad selle oma firmast välja dividendidena, tagastamatu laenuna, lihtsalt niisama pätsad või lased raamatupidajal kuidagi selle asja ära vormistada – vahet ei ole. 94% elanikkonnast ei võida sellest mitte tühjagi. Tegelikult on patsientide vaba liikumine toimunud Euroopas kogu aeg. Võtame näiteks sellise väikse nunnu riigikese nagu Taani, mis on võrreldav Eestiga. Taanis ei ole tervishoidu täies ulatuses, ei tehta kõiki operatsioone, ei osutata kõiki teenuseid samamoodi nagu Eestiski sel lihtsal põhjusel, et ei ole mõtet. Taanis ei ole näiteks mõtet teha südamesiirdamist, sest vajadus on väike, nii nagu Eestiski ei ole mõtet seda brigaadi välja koolitada ja ülal pidada. Taanlased on teatud operatsioonideks alati saatnud oma patsiente Inglismaale, Saksamaale ja Prantsusmaale, on olemas vastavad lepingud, haigekassad arveldavad omavahel. Mingit probleemi ei ole, sest nendel omavahel erinevad haigekassade hinnakirjad 10%, võib-olla 15%. Pealegi on seal ravikindlustus natuke teistsugune. Mitmes riigis on lisaks riiklikule kindlustusele ka erakindlustused, nii et need 10–15% tasandab kuidagi ära. Meie puhul asi niimoodi ei toimi. Euroopa Liit ei ole alati selline roosa ja nunnu, tal on ikkagi küüned ja kihvad ka. Euroopa Liit üldiselt ongi tekitatud selleks, et reguleerida turgu, et jagada teenused ära. Ja et ei toimuks mingit stiihilist patsientide liikumist, korrastatakse seda turgu eri riikide ja haiglate lepingute kaudu. Kindlasti on see kellelegi kasulik, Eestile sellest suurt kasu küll ei tõuse. Ei tule sakslased siia massiliselt ennast ravima ega operatsioone tegema, sest Saksa patsiendil pole mingit vahet – haigekassa maksab igal juhul arve kinni, teeb ta selle operatsiooni siis Saksamaal, Inglismaal või Eestis. Miks ta peaks siia trügima? Mingil määral tullakse tegema uuringuid, sellepärast et tomograafe on meil iga nurga peal ja need on tõesti osaliselt alakoormatud. Nii et kui haiglal on võimalik teha 100 uuringut, aga ta teeb ainult 80, siis võib ta ju 20 uuringut teha välismaalastele, ainult et need ressursid, see raha, mille toovad siia sakslased, prantslased ja ma ei tea kes iganes veel, ei lähe ju haigekassasse. Meie elanik ei saa sellest mitte midagi, haigemaja ostab selle raha eest endale veel ühe tomograafi ja hakkab veel rohkem teenust väljapoole pakkuma. Jah, tõepoolest, see sektor majanduses võib-olla natuke kasvab, võib-olla tekitab see paar kohta juurde ja alles väga-väga kaudselt, pika ahela tulemusel võib-olla laekub siis natuke rohkem sotsiaalmaksu haigekassale, aga ega see meid suurt ei päästa. Vaadake, iga riigi majandusel ja üldse majandusel kui sellisel peavad olema mingid sotsiaalsed eesmärgid ning me peaksime majandama ennast niimoodi, et me suudaksime seda suurte poiste mängu kaasa mängida. Jah, need on suurte poiste mängud, milles osalemiseks meile ettepanek tehakse. Me oleme maru uhked – näe, teised poisid mängivad neid mänge, meie tahame ka. Ainult et meil on lühikesed püksid jalas ja ega meid seal eriti tõsiselt ei võeta. Ükski asi pole nii roosa, nagu seda ette söödetakse. Ei ole see Euroopa Liit ka nii roosa, pehme ja karvane. Asjal on alati kaks külge, kui mitte kolm. Nagu iga endast lugupidava riigi lipul on kolm värvi, mõned on heledamad, mõned on tumedamad, on ka sellel asjal tumedamad pooled täitsa olemas. Mis puutub hambaravisse, siis juba praegu käivad soomlased siin hambaravil Soome haigekassa raha eest. Muuseas, kui soomlane tuleb siia, siis ta ostab haigekassa kulul endale prillid ja laseb hambad panna ning teatud tingimustel makstakse talle ka laevapilet välja, sellepärast et Soome riigil on odavam, kui ta käib siin neid asju tegemas. Meie puhul kunagi, mitte praegu, vaid millalgi hiljem avastatakse, et turg on avatud, tervishoiuteenuste turg on kogu Euroopas avatud – okei, väga hea, aga mõelgem hindadele. Prantsusmaal, Saksamaal, isegi Taanis on võrreldavad hinnad, aga Eesti tegeleb dumpinguga. Seda ma veel ei tea, millise mehhanismiga või kuidas, aga siis meile öeldakse, et vaadake, kui teie tahate meiega mängida, siis pange korralikud püksid jalga, ja meid sunnitakse hindu reguleerima. Nii et praegu me osutame selle direktiivi järgi teenuseid nii eestlastele kui ka sakslastele Eesti hindade järgi, aga hiljem need hinnad tõusevad ja sellega juba pannakse väga korralik põnts mitte ainult Eesti tervishoiule, vaid ka Eesti majandusele. Jah, direktiiv on direktiiv ja kuidas me siin ka ei talitaks, peame selle ilmselt vastu võtma. Aga miks mina kui Riigikogu liige pean hääletama asja poolt, mis läheb käiku täiesti sõltumata minu tahtest? Jah, patsientide vaba liikumist on tarvis, aga veelgi tähtsam on tõsta meie majandus sellisele tasemele, et me suudaksime tõepoolest pakkuda oma inimestele ravi nii siin kui ka Euroopas, ja selleks peab olema mingi kindel majanduslik plaan, mida ma praegu ei näe. Mina selle eelnõu poolt hääletada ei saa. Aitäh!
Suur tänu! Kas on veel kõnesoove? Kõnesoove rohkem ei ole, sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjoni ettepanek on eelnõu 481 esimene lugemine lõpetada. Esimene lugemine on lõpetatud. Määran eelnõu 481 muudatusettepanekute esitamise tähtajaks s.a 16. oktoobri kell 17.15.
Aitäh! Palun, Inara Luigas!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Austatud minister! Ühele küsimusele te vastasite, et tulevikus on tervishoiuteenuse osutajatel ehk haiglatel haigekassa lepingust tulev tulu ja on oma teenitud tulu, mis tuleb teiste liikmesriikide patsientidelt. Ma arvan, et eelistatumateks osutuvad kindlasti need tervishoiuteenuste pakkujad, mis on praegu rohkem välja arendatud, Tallinna ja Tartu haiglad. Tekib oht, et Kagu-Eesti haiglad jäävad vaeselapse rolli. Ja need, kes teenivad rohkem, saavad ka haiglat rohkem edasi arendada. Kas sellise ebavõrdsuse kompenseerimiseks saavad Kagu-Eesti haiglad tulevikus haigekassalt näiteks suurema mahuga lepinguid?
Aitäh! Ma mõtlesin, kuhu te selle küsimusega välja tüürite. Ma arvan, et Kagu-Eesti haiglad on just need, kellel on patsiendi vabast liikumisest kõige rohkem võita, sest nemad asuvad naaberriigi piiri ääres ja naaberriigi kodanikud on vägagi huvitatud kvaliteetse tervishoiuteenuse saamisest Eestis. Kui me võtame ükskõik millise Kagu-Eesti haigla, siis neil kõigil, nii Põlva, Lõuna-Eesti kui ka Valga haiglal, on juba kolme liiki tulusid. Esiteks, haigekassa leping, teiseks, muud siseriiklikud tulud, mida nad saavad muude väljaspool haigekassa lepingut osutatud teenuste eest, ja kolmandaks on neil kõigil juba praegu välisriigi patsientide ravi tulud. Põlvas ja Võrus on päris palju vene patsiente, kes võivad loomulikult jääda, direktiiv seda kuidagi ei takista. Nüüd muutuvad need haiglad aga potentsiaalselt atraktiivsemaks ka Läti patsientide jaoks, ma ütleksin, veelgi atraktiivsemaks. Valga Haigla on seda juba praegu vägagi. Kui ikka Valga haiglas sünnib rohkem lätlasi kui eestlasi, siis on see minu arvates juba märgilise tähendusega. See tähendab, et Läti patsiendid on võtnud Valga haigla omaks ja hindavad teda väga kõrgelt. Sünnitus on ju selline sündmus, kus iga pere väga hoolega mõtleb, millisesse haiglasse minna. Seetõttu ma arvan, et Kagu-Eesti haiglate jaoks on siin kindlasti suuri võimalusi. Mis puudutab nende haiglate tulevikku, siis mina arvan, et nende kindlustunnet suurendab kõige rohkem see, kui nad teevad mitmesuguste teenuste osutamiseks tihedat koostööd oma piirkonna kõige kõrgema järgu haigla ehk Tartu Ülikooli Kliinikumiga. Kui üksinda on ühe või teise eriala arsti Põlvasse väga raske leida, siis koos Tartu Ülikooli Kliinikumiga ja miks mitte ka omavahel koostööd tehes on seda probleemi tihti märksa lihtsam lahendada. Olen väga rõõmus, et nad liiguvad päris kenasti selle koostöö suunas. Ma arvan, et see on ka kogu Eesti tervishoiu trend. Selleks, et igas maakonnakeskuses saaks kohapeal kvaliteetselt aktiivravi osutada, tuleb teha omavahel tihedat koostööd, ja mitmel erialal on see väga-väga hästi õnnestunud.
Aitäh! Palun, Inara Luigas, teine küsimus!
Aitäh! Austatud minister! Mu teine küsimus on ka Kagu-Eesti kohta. Kindlasti tuleb palju kliente hambaarstidele, sest hambaarsti teenus on meil näiteks Saksamaa või Soomega võrreldes suhteliselt madala hinnaga. Kuidas oleks tulevikus sellest direktiivist ja seadusmuudatusest lähtudes võimalik parandada näiteks hambaarstide klientuuri? Praegu on Kagu-Eestis hambaarste, kes teenindavad näiteks kaks nädalat Eesti inimesi ja siis sõidavad teatud ajaks Soome tööle. Kas haigekassa ei võiks olla vahendaja ja korraldada nii, et mitte hambaarst ei sõidaks Soome tööle, vaid Soomest suunataks kliente Värska hambaarstide juurde?
Aitäh! See on päris huvitav mõte. Muidugi ma ei usu, et haigekassa võiks muutuda selliseks EAS-i laadseks müügiedenduse võrgustikuks, kuigi ka see on päris põnev mõte. Aga nagu ma Lembit Kaljuveele vastates ütlesin, võiks ükskõik mis erialal olla suund sellele, et Eesti arstid ei pea minema mitte Soome lisatööd tegema ja lisaraha teenima, vaid me anname Soome patsientidele, ja mitte ainult Soome, vaid ka teiste Euroopa Liidu liikmesriikide patsientidele võimaluse tulla Eestisse arsti juurde. Eriti nendesse piirkondadesse, kus arstide töökoormus ei ole kohalike elanike vähesuse tõttu sajaprotsendiline. Arst oleks samas väga huvitatud, et tal oleks selles piirkonnas rohkem tööd, ja piirkonna inimesed oleksid ka huvitatud, sest kui arstil on rohkem tööd, siis see hoiab teda seal paigal. Mina näen siin küll piiriäärsetele aladele suuri võimalusi. Ja nagu ma ütlesin, käib see ka kõikide suvituspiirkondade kohta, kus väga palju suvitab näiteks soomlasi või lätlasi. Võtame kas või Saaremaa, ka seal on soomlastel või lätlastel võimalik kohapeal tervishoiuteenuseid saada. Ei saa öelda, et Kuressaare oleks meil teab mis piirilinn, aga kuna seal on väga palju turiste, siis on see väga selgelt ka Kuressaares asuva haigla võimalus.
Läheme tänase teise päevakorrapunkti juurde, milleks on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni algatatud kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse ja kohaliku omavalitsuse üksuste liitude seaduse muutmise seaduse eelnõu 456 esimene lugemine. Ma palun ettekandeks kõnetooli Riigikogu liikme Neeme Suure!
Lugupeetud proua juhataja! Head kolleegid! Mul on hea meel esitleda teile eelnõu 456, kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse ja kohaliku omavalitsuse üksuste liitude seaduse muutmise seaduse eelnõu. Kõigepealt sissejuhatuseks. Just äsja, septembris andis Eesti Arengufondi esimees Tõnis Arro siin saalis ülevaate arengufondi tegevusest. Muu hulgas rääkis ta Eesti ettevõtluse üldisest seisust. Vastates kolleeg Paul-Eerik Rummo küsimusele, kuidas saavutada vajalikku hüpet ettevõtluse arendamises, avaldas arengufondi juht lootust, et asjaosalised teevad seda mida senigi loodetavasti natuke paremini kui varem. Head kolleegid! Meil on juba tükk aega olukord, kus lahendused à la "pisut paremini kui varem" ei toimi enam. Kui me räägime riigi regionaalselt ühtlasest arengust, väljarände vähendamisest, jätkusuutlikust perepoliitikast, majanduse arendamisest, siis "pisut paremini" ei kõlba enam. Mis puutub ettevõtluse edendamisse, siis on olemas üldine ühiskondlik arusaam, et riik ja kohalikud omavalitsused peavad sellega tegelema. Me ei saa öelda, et Eesti riigil puuduvad ettevõtluse edendamise meetmed või et riik ei ole pingutanud. On küll. Meil on asjaomased arengustrateegiad, meil on EAS ja PRIA, töötukassa aktiivsed tööturumeetmed ja arengufond, ent kui meid tulemus ei rahulda või kui tulemus end liiga kaua oodata laseb, siis tuleb teha midagi kas rohkem või märksa paremini või siis tuleb teha teisi asju. Riigis on mitmeid poliitilisi dokumente, mis rõhutavad just kohalikul tasemel ettevõtluse edendamise vajalikkust, olgu see siis Eesti ettevõtluspoliitika arengukava, uuesti valmiv Eesti regionaalarengu strateegia või Eesti ettevõtluse kasvustrateegia. Kõik need kavad jäävad aga tühjadeks sõnadeks, kui me ei loo tugevat rakendusmehhanismi. Kohalike omavalitsuste rollist ettevõtluse edendamisel on väga palju räägitud. Siin ei tohiks olla maailmavaatelist kuristikku saali vasaku ja parema poole vahel. Suur osa regionaalministri retoorikast haldusreformi teemal toetub just ettevõtluse edendamisele ja sellele, kui palju omavalitsused suudavad töökohtade tekkele kaasa aidata. Kui seda eelnõu käsitleti maaelukomisjonis, siis ütles kolleeg Aare Heinvee, et meil kõigil siin laua taga on asjast ühesugune arusaam. Regionaalminister kinnitas, et me teame, et paljud tegelevad teemaga, aga me tahaks, et kõik tegeleksid. Nii see tõesti on. Kui rääkida omavalitsuste autonoomiast, siis lõppkokkuvõttes on olemas KOKS ja keegi ei kavatse ju seda kehtetuks tunnistada. KOKS-i § 6 loetleb valdkonnad, mis ühiskonnas arvatakse kuuluvat omavalitsuste ülesannete hulka. Selles loetelus võiks sisalduda ka ettevõtluse edendamine, muidugi koos selleks raha eraldamisega. Läbiviidud küsitluste kohaselt peavad ettevõtjad ise asjaolu, et ettevõtluse edendamine ei ole omavalitsuste seadusest tulenev kohustus, väga suureks takistuseks ja omavalitsuste motivatsiooni vähendajaks. Eelmisel aastal tehtud Eesti Kaubandus-Tööstuskoja uuringust selgub, et 70% küsitlusel osalenutest vastas küsimusele, kas kohalik omavalitsus on soodustanud või toetanud ettevõtte tegevust, eitavalt. Ettevõtjate hinnangul on põhiline probleem kohalike omavalitsuste puuduv huvi ja motivatsioon ettevõtluse arengule kaasa aidata. Nii arvas 66% vastanutest. Seda, et puudub seadusest tulenev kohustus ettevõtlust soodustada, arvas 33%. Üldistatult võib öelda, et ainult ühe kolmandiku vastajate hinnangul on kohalikud omavalitsused ettevõtjasõbralikud. Teine kolmandik leiab, et kohalike omavalitsuste suhtumine ettevõtlusesse on ettevõtjavaenulik, ning kolmas kolmandik peab kohalike omavalitsuste tegevust neutraalseks või ei oska hinnangut anda. Selge see, et ettevõtluse arendamise teema on väga laiahaardeline. Kuidas tõsta omavalitsuste motivatsiooni muude üldiste meetmetega, kas muuta maksupoliitikat või rakendada muid meetmeid – ka need küsimused tuleb lahendada. Kõigepealt me võiks aga kohaliku taseme ettevõtluse edendamiseks teha kõige lihtsamat: panna omavalitsustele kohustus ettevõtluse edendamisega tegelda, määrata selleks teatud summad riigieelarvest ja jätta omavalitsustele vabadus otsustada just kohalikus kontekstis parimate meetmete rakendamise üle. Siit ongi nüüd sobiv edasi minna konkreetselt eelnõu paragrahvide juurde. Eelnõu on küllalt lakooniline. Eelnõu § 1 ütleb, et kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lisatakse lõiked 11 ja 12, mis sõnastatakse järgmiselt. Lõige 11: "Omavalitsusüksuse ülesandeks on korraldada antud vallas või linnas ettevõtluskeskkonna arendamist ja töökohtade loomist." Lõige 12: "Käesoleva paragrahvi lõikes 11 nimetatud ülesande täitmiseks vajalikud rahalised vahendid eraldatakse riigieelarvest. Rahaliste vahendite eraldamise ja kasutamise korra kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega." Eelnõu § 2 teeb kohaliku omavalitsuse üksuste liitude seaduses muudatuse, millega omavalitsuse üksuste liitude eesmärkide hulka lisatakse maakonna ettevõtluskeskkonna arendamine ja töökohtade loomine. Oluline on siinkohal tähele panna, et eelnõu autorid jäävad eelnõuga poliitika kujundamise tasemele, jätavad täitevvõimule tema funktsioonid ning näevad ette, et raha eraldamise ja kasutamise korra kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega. Seda punkti peeti komisjoni istungil problemaatiliseks. Arvati, et tegemist on siiski kohustuse panemisega kohalikule omavalitsusele ning eraldatavad summad ei oleks kunagi piisavad, samuti jääks üles küsimus, kuidas, kellele ja kui palju raha eraldada. Nõnda oleks selle eelnõu jõustumisel vahest tegemist uue põhjusega, miks omavalitsus keskvalitsuse vastu kohtusse võiks pöörduda. Jah, tõesti, selle küsimuse ehk rakenduspõhimõtete väljatöötamise ja kehtestamise saaks lahendada ka Riigikogu tasemel. Näiteks võiksime võtta eeskujuks korrakaitseseaduse, mille Riigikogu võttis vastu 23. veebruaril 2011. Korrakaitseseaduse viimane paragrahv, § 84 "Seaduse jõustumine ja rakendamine", ütleb, et seaduse jõustumise aeg ja rakenduskord kehtestatakse eraldi seadusega. Me võiksime seegi kord samasugust lahendit kasutada. Aga seda me saame teha ainult siis, kui see eelnõu menetlusse jääb. Aitäh!
Suur tänu, kolleeg Neeme Suur! Palun teie küsimus, kolleeg Andre Sepp!
Hea ettekandja! Sirvinud kohalike omavalitsuste arengukavasid, nägin seal küll nii otseses kui kaudses mõttes ettevõtlust puudutavaid peatükke. Tegelikult on see omavalitsuse autonoomia küsimus, neil on vaba tahe neid asju käsitleda. Teie ettekandest selgus, et üks kolmandik ettevõtjatest leiab, et omavalitsuste suhtumine on sõbralik, teine kolmandik arvas, et see on neutraalne. Tegelikult siis ettevõtlusalane koostöö just kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse mõistes justkui toimib. Mul on selline küsimus. Te soovite muuta ka kohaliku omavalitsuse üksuste liitude seadust ning panna ettevõtluskeskkonna arendamise ja töökohtade loomise kohustuse ka liitudele. Mil määral toimivad need liidud MTÜ-dena ega ole avalik-õiguslikud ja milliseid tegevusi te omavalitsuse tegevust tundva inimesena oskaksite reaalselt ette näha?
Aitäh küsimuse eest – väga hea küsimus! See, et omavalitsusliidud on eriseaduse alusel loodavad mittetulundusühingud, on tõsiasi, ja asjaolu, et neil ei ole avalik-õiguslikku staatust, on ka tõsiasi. Neid mõlemaid fakte me peaksime siin saalis väga sügavalt käsitlema ja vähemalt sotsiaaldemokraadid on veendunud, et seda fakti peaks muutma. Praegu saavad nad sellises seisus, nagu nad on, teha kõike seda, mida nad ka teevad. Nad saavad näiteks algatada ühiseid projekte, luua turunduskeskkondi piirkonna ettevõtete arendamiseks, edendada ettevõtlusõpet koolides, siduda omavahel tööjõuturgu ja tööandjaid. Võimalusi on päris palju ka nende praeguse juriidilise vormi korral. Ma juhin teie tähelepanu sellele, et mis puutub kohaliku omavalitsuse üksuste liitude seaduse muutmise ettepanekusse käsitletavas eelnõus, siis siin on juttu maakondlike liitude tegevuse eesmärkidest, mitte kohustustest. Kui maakondlik liit võtab endale tegevuse eesmärgiks ka ettevõtluskeskkonna arendamise, siis selline seadusmuudatus ainult toetaks nende tegevust.
Palun, kolleeg Meelis Mälberg!
Hea ettekandja! Kui nüüd omavalitsustele pannakse kohustus ettevõtlusega tegelda, siis kuidas teie kui eelnõu algataja arvates oleks võimalik riigieelarvest rahastatud kohustuse täitmist kontrollida? Ja millised oleksid sanktsioonid, kui kohustus jäetakse täitmata või kohustuse täitmisel pole tulemusi ehk siis ettevõtlus ikkagi ei arene?
See küsimus puudutab otseselt juba rakendussätteid ehk seda, kuidas peaks süsteem käima minema. Iseenesest kõik summad, mis riigieelarvest omavalitsustele eraldatakse, kui need ei ole omavalitsuse oma tulubaasi hulgas, on sihtotstarbelised ning sellisel juhul annab kohalik omavalitsus aru nende kasutamisest ja selle kasutamise tulemuslikkusest. Igal juhul oleks parem lahend, kui sellise kohustuse panemisega kohalikele omavalitsustele kaasneks ka nende tulubaasi suurendamine. Sellise kohustuse panemine ei saa toimuda olemasoleva tulubaasi arvel. Seejuures tuleks silmas pidada, et tulubaasi suurendamine peaks tõenäoliselt ületama masueelset üksikisiku tulumaksu laekumise protsenti, mis oli enne masu 11,93%. See oleks kindlasti omavalitsuse jaoks parem lahend kui praegu pakutu, et eraldatakse vastav summa riigieelarvest, mis oleks võib-olla kiirem ja lihtsam võimalus. Aga omavalitsuste tulubaasi küsimusega me tegeleme siin saalis tõenäoliselt mitte viimast korda, vaid ka edaspidi.
Palun, kolleeg Tarmo Tamm!
Hea kolleeg! Ma küsin ka omavalitsuse üksuste liitude kohta. Omavalitsustel oleks asi nagu selge: riik kindlustab neid summadega, et nad hakkaksid ettevõtluse teemaga tegelema. Liitudele te raha ette ei näe. Kust liidul peaks see raha tulema?
Eks liitude raha tuleks sealt, kust see tuleb ka praegu: kohalikud omavalitsused koondavad oma vahendid liitude tegevuse finantseerimiseks. Kui omavalitsustele pannakse selline kohustus ja eraldatakse ka raha, siis eelnõu autorite arvates suur hulk nendest vahenditest võiks saada kasutatud kohaliku omavalitsuse üksuste liitude kaudu. Ettevõtluse edendamine on koostöö küsimus. Ja tegemist on finantside koondamisega alt üles. Samas mitte miski ei keela ka Vabariigi Valitsusel luua mehhanismi omavalitsusliitude otserahastamiseks. Ausalt öelda oleks seegi lahendus väga positiivne, sest see tugevdaks kohaliku omavalitsuse üksuste liitude positsiooni maakondades.
Palun, kolleeg Andre Sepp, teine küsimus!
Hea ettekandja! Ma näen seaduseelnõust, et see toob kaasa riigieelarvelised kulud, aga ma ei näe, et te oleksite algatajana soovinud analüüsida ka kaasnevat tulu. Te küll kirjeldate, et see kõik edendab elu, aga kas teil endal algatajana on kas või umbmäärane ettekujutus, kui palju see aitab kaasa töökohtade loomisele, ettevõtluskeskkonna laiendamisele ja seeläbi ka majanduskasvule?
Kui peaksin sellele "kui palju" küsimusele vastama numbritega, siis tõenäoliselt satuksin raskustesse. Kui me räägime kuludest, siis praeguse eelnõu kontekstis peaks kulude suuruse määrama Vabariigi Valitsus, kes eraldaks teatud summad. Ja ette on see nähtud riigieelarve vahenditest järgmise aasta majandusprognoosis ennustatud riigieelarve kasvu arvel. Kui me ennustame, et eelarve kasvab circa 37–40 miljonit eurot, nagu on Rahandusministeerium prognoosinud, ja kui sealt mingi osa eraldatakse kohalikele omavalitsustele, ükskõik kui suur see osa on, siis tõenäoliselt peaks see olema suurem summa kui mittemidagiütlev summa. Ning tulu sellest ei tohiks olla väiksem kui eraldatud summa.
Palun, kolleeg Kajar Lember!
Kuulates seda debatti siin saalis, olen aru saanud, et ka komisjonis olid kõik justkui ühte meelt. Kuidas sulle kui eelnõu autorile tundub, miks selle eelnõuga ikkagi nõus ei olda, kui inimesed retoorikas pigem toetavad selle edasi menetlemist?
See jäi mulle ka pisut segaseks. Tõesti, kui ma komisjonis eelnõu tutvustasin, ei olnud sellist situatsiooni, et me oleksime totaalselt eri meelt olnud. Inimesed said ühtemoodi aru ja regionaalminister avaldas selget toetust sellele arengusuunale. Ka regionaalministri enda sõnavõtud omavalitsusreformi teemal on viimasel ajal olnud väga tugevalt suunatud kohaliku ettevõtluse edendamisele. Hirmud on seotud eelkõige rakendussätetega, et kas ikka õnnestub luua nii vähe ebaõiglast mehhanismi, et see ei suurendaks ebaõiglust riigis. Kellelegi ju midagi antakse ja kellelegi midagi ei anta. Sellega seoses avaldati kõhklusi. Sellepärast ma pakkusingi oma esinemises välja võimaluse, milline võiks olla alternatiiv juhul, kui ei taheta rakendusmehhanismi väljatöötamist Vabariigi Valitsuse poolt. Teoreetiliselt võiks seda teha ka Riigikogu tasandil rakendusseaduse eraldi koostamisega. On selge, et ettevõtluse arendamine on väga lai teema. Kui valitsus arvab, et rakendussätte peaks välja töötama Riigikogu, ja teeb sellise ettepaneku, siis võikski Riigikogu seda teha. See võib olla põhjus, miks hääletustulemus niisugune sai. Väga head muud seletust ei ole.
Aitäh! Palun, Aivar Kokk!
Hea Neeme, idee on hea! Seni on omavalitsused saanud EAS-i kaudu raha küsida, et omale tööstusalasid rajada. Kuidas sa praegu edasist arengut näed? Su jutus on nagu kaks poolt. Üks võimalus on, et omavalitsused panevad raha kokku ja omavalitsuse üksuste liidu kaudu tekib võimalus hakata rajama mingit tööstusala. Teine võimalus on, et raha eraldab valitsus. Äkki on ka kolmas variant, et me leiame Euroopa Liidu vahenditest ja riigieelarvest kokku raha, et EAS-i kaudu seda protsessi ka edaspidi käimas hoida?
Jah, täpselt nii see ongi! Võimalus taotleda raha ettevõtluse arendamiseks EAS-ist ja muudest allikatest on praegugi omavalitsustel olemas. Kindlasti võiks omavalitsused kasutada neid summasid ka omafinantseeringu katteks. Me ju teame, et selleks raha leida pole sugugi lihtne. Selline seadusmuudatus toetaks kõiki neid toiminguid, mida praegu tehakse. Eelkõige on tegemist pigem nagu sellise üldise hoiaku toomisega seadusandlusse. Kui me küsime inimeste käest, mida nad arvavad, kas kohalik omavalitsus peaks ettevõtluse arendamisele kaasa aitama, siis avalikkus ütleb igal juhul, et jah, peaks ja võiks. Kui me küsime konkreetselt, kas teie kohalik omavalitsus toetab või ei toeta ettevõtlust, siis on vastused erinevad. Me teame, et omavalitsused on väga erinevas seisus. Aga selline keskne lähenemine ja spetsiaalsete vahendite eraldamine igal juhul aitaks kaasa.
Aitäh! Palun, Urve Tiidus!
Lugupeetud ettekandja! Te oma ettekande algupoolel nimetasite küsitluste tulemusi – inimesed on väljendanud oma arvamust, kas nende kohalik omavalitsus toetab ja soosib ettevõtlust või vastupidi. Omavalitsused on tõesti erinevad ja suhtumine on erinev, kuid ka võimalused on erinevad, motivatsioon ja tahe on erinevad. Palun selgitage siiski võimalust, millises vormis aitab ettevõtlust toetada konkreetne finantsiline toetus omavalitsustele? Kas see loob töökohti? Küsin sellepärast, et, ütleme ausalt, kui omavalitsusel on tahe olemas, siis ei ole ükski ettevõtlust soosiv ettevõtmine tegemata jäänud. Aga äkki te oskate konkretiseerida?
Alustan küsimuse kõige viimasest otsast – kui on tahe olemas. Täpselt nii ongi! Me ikkagi teame kõik omavalitsuste praegust eelarveseisu. Me teame, et riigi pandud kohustused ja omavalitsustele eraldatav tuluosa ei ole omavahel väga heas kooskõlas. Omavalitsustel napib raha, et täita oma otseselt seadusest tulenevaid ülesandeid. Ning sellisel juhul ongi küsimus, kas omavalitsus ettevõtlust toetab või ei toeta. See on tema jaoks n-ö lisatoiming või -kulu, mida ta kas teeb või ei tee. Me räägime sellest, et ettevõtlust tuleks kohalikul tasandil märksa tugevamini toetada kui praegu. Kõige paremini arenenud haldusvõrgustik Eestis on ikkagi kohalike omavalitsuste võrgustik ja see, et too võrgustik on seaduse tasemel jäänud eemale ettevõtluskeskkonna edendamisest, ei ole õige. Kõige laialdasem ja tugevam haldusvõrgustik, mis meil on, peaks olema kaasatud, ja seda ka seadusaktide tasemel.
Aitäh! Palun, Imre Sooäär!
Austatud ettekandja! Omavalitsusliitude võimekus üle Eesti on regiooniti ja maakonniti väga erinev. On aktiivsemaid, on passiivsemaid – sõltub sellest, kuidas on koostöö punktid kokku lepitud ja kuidas on nende isikute omavaheline läbisaamine, kes omavalitsusi esindavad. Mis te arvate, kas teie eelnõu aitab seda võimekust ühtlustada või pigem tugevamad saavad tugevamaks ja nõrgad jäävad ikka nõrgaks?
Kuna tegemist oleks ka vahendite eraldamisega ja see eesmärgiline säte omavalitsuse üksuste liitude seaduses kehtiks kõigile, siis peaksid kõik hakkama mõtlema selles suunas, kuidas edendada ettevõtluskeskkonda oma maakonnas. See igal juhul tugevdaks omavalitsuste praegusi positsioone ja annaks neile ühtsema suuna, eraldatud vahendid aga pakuksid ka reaalseid võimalusi plaanide elluviimiseks.
Aitäh! Palun, Aivar Kokk, teine küsimus!
Hea Neeme! Arendan seda teemat edasi. Kui riigi toetus tuleb, kas siis omavalitsus ja potentsiaalsed ettevõtjad, kes kohapeal tegutsema hakkavad, peaksid ka oma osa panema? Või me lihtsalt usume, et keegi võiks tulla ja tegutseda, küll riik annab raha? Näiteks Pärnu kandis on seitse ettevõtjat, kes tahaks luua tööstusala, linn samuti toetab, aga füüsiliselt on neid vähe, et kogu seda ala käima panna. Neile oleks vaja mingit toetust ja nad on pöördunud EAS-i poole.
Omavalitsuste ja ettevõtete koostöö on olnud kogu aeg ääretult teretulnud. Kõik need omavalitsused, kes on valgustet, on näoga ettevõtjate poole ja näevad omagi tulevikku kohaliku majanduse arenemises. See eelnõu annab omavalitsustele ühe kindla suuna juurde. See suund ütleb, et omavalitsus on kohustatud tegelema ettevõtluskeskkonna arendamisega. See situatsioon, millest sa rääkisid, kirjeldades ühe tööstusala loomise plaani, on väga konkreetne näide, kuidas omavalitsus saaks aidata kaasa infrastruktuuri rajamisele. Ta saaks aidata lahendada planeeringuprobleeme, mis sellisel juhul kindlasti tekivad, ja kui talle on eraldatud vastavad vahendid, saaks ta ka osa kulusid enda kanda võtta. Ma tean, et ka seni on olemas olnud omavalitsustele mõeldud programm, mis puudutab ettevõtluse infrastruktuuri arendamist, aga praegu me räägime omafinantseerimisest. Eraldatud vahendeid saaks omavalitsus kasutada omafinantseeringu katteks.
Aitäh! Rohkem küsimusi ettekandjale ei ole. Suur tänu, Neeme Suur! Palun kaasettekandeks kõnetooli maaelukomisjoni liikme Priit Sibula!
Austatud juhataja! Head kolleegid! Maaelukomisjon arutas seda seaduse muutmise ettepanekut oma 24. septembri istungil. Eelnõu tutvustas meile Neeme Suur, kes tegi seda siin suures saaliski. Pean ütlema, et diskussioon komisjonis oli üsna sarnane tänasega. Küsijad olid õige mitmed maaelukomisjoni liikmed, mõni erand välja arvatud, ning enamik küsimusi ja arutelu olid sarnased. Nii nagu Neeme mainis, suurem osa jagas arusaama, et ettevõtlustemaatikaga tuleb tegelda kõigil, kaasa arvatud kohalikel omavalitsustel. Aga selles osas, kas seaduses peaks see olema nii või teisiti sõnastatud ning kui sisuliseks, täpseks ja põhjalikuks tuleks minna, oldi eriarvamusel. Komisjonis olid lisaks eelnõu esitajale kohal ka regionaalminister Siim Valmar Kiisler ning Siseministeeriumi kohaliku omavalitsuse ja regionaalhalduse osakonna nõunik Ave Viks, kes tutvustasid valitsuse seisukohta. Valitsus arutas seda eelnõu oma 18. juuli istungil ja nad tegid otsuse eelnõu mitte toetada. Põhjendus oli see, et seadus on liiga üldsõnaline. Arvati, et kui teema on nii lai ja sõnastus üldsõnaline, siis ei pruugi see tegelikus elus mingeid muudatusi kaasa tuua. Eelnõu ei paku konkreetseid lahendusi, sõnastus on ebaselge ja eksitav. Seletuskirjas ei ole eelnõu algataja välja pakkunud, kui palju see muudatus võiks raha nõuda ning kust ja kuidas see peaks tulema. Algataja arvates peaks sellega tegelema Vabariigi Valitsus. Komisjonis olid samasugused etteheited valitsuse seisukohale: see on segane, arusaamatu, veidike vastuolus ja eksitavalt sõnastatud. Põhimõtteliselt arvasid komisjoni liikmed valitsuse kirjast suhteliselt sama kui valitsus eelnõust. Sisuline debatt oli meil sama kui siin suures saalis. Lõpuks pani koosoleku juhataja hääletusele ettepaneku eelnõu 456 esimene lugemine lõpetada. Ettepaneku poolt hääletas 3 inimest ja vastu 4. Seega on komisjoni ettepanek eelnõu 456 esimesel lugemisel tagasi lükata. Kui suur saal peaks arvama teistmoodi, siis muudatusettepanekute tähtaeg on vastavalt kodu- ja töökorra seadusele kümme tööpäeva. Selline oli meie arutelu. Aitäh!
Suur tänu! Läheme küsimuste juurde. Palun, Kalev Kotkas!
Austatud ettekandja! Geomedia määratud omavalitsuste võimekusindeksite esitlusel ütles regionaalminister, et peamine probleem on omavalitsuste vähene motivatsioon ettevõtluse arendamisega tegeleda. Samal üritusel sõnas ta veel, et mahajäänumad vallad peaksid enam mõtlema, kuidas ettevõtluse abil valla arengut kiirendada. Seega valitsus oma retoorikas möönab, et omavalitsused peavad ettevõtluse arendamisega tegelema, aga seadusesse seda kohustust kirjutama nõus ei ole. Kui meie pakutud lahendus ei sobi, milline võiks olla valitsuskoalitsiooni lahendus? Mis on see porgand, mis paneks omavalitsused tegutsema nii, nagu regionaalminister unistab?
Mul on raske öelda, mis on see porgand valitsuse meelest. Aga tõesti, komisjonis oli juttu ja nagu te viitate, ka minister on õige mitmel korral kinnitanud, et selle teemaga peab tegelema. Üldiselt tundub, et head ja konkreetset lahendust ei ole täna ühelgi osapoolel.
Palun, Eiki Nestor!
Ma omast kogemusest tean, et on omavalitsusi, kes selle teemaga tegelevad. Neil on tööpuudus olematu või väga väike. Samas on omavalitsusjuhte, keda solvab isegi sellisele seminarile kutsumine. Nad teatavad, et mis see üldse meie asi on, mis te meist sinna kutsute. Kui ka valitsusel ei ole plaani või porgandit, vahest alustaks siis seaduse muutmisest ja hakkaks asju liigutama? Kus ikkagi see koht on, kust peaks hakkama seda kõike kerima?
Ma mainisin, et eri inimestel olid komisjonis erinevad ettepanekud. Ma saan aru, et enamiku arvates oli sõnastus selline, et tegelikus elus see seadus mingeid muudatusi kaasa ei tooks. Iseenesest on teil õigus, et kusagilt tuleb alustada, aga võib-olla peaks veel arutama ja jõudma kokkulepeteni, mis paljude inimeste arusaamist mööda võiks ka sisulisi muudatusi kaasa tuua.
Kalev Kotkas, palun!
Austatud ettekandja! Nii nagu sinu ettekandes kõlas, valitsuse eitav seisukoht pakub omavalitsuskogemustega inimestele hulga lustlikku lugemist. Muu hulgas tehakse seal ka säärane tavajuriidika piire ületav avaldus, et kui äriühingu osakud või aktsiad kuuluvad omavalitsusele, siis see äriühing tegutseb justkui avalikus sektoris. Veel on valitsuse eitavas seisukohas kirjas niisugused klassikalised fraasid, et omavalitsusele kohustuse panemine ja riigieelarvelise toetuse tekitamine on ebapiisav lahendus ja vaja on kompleksset lahendust. Kas sul regionaalministri lähedase võitluskaaslasena on ülevaadet, milles see kompleksne lahendus seisneb ja millal seda oodata on?
Korra oli sellest juttu ka komisjonis ja te minu meelest ei saanud sealgi sellele küsimusele ammendavat vastust. Kui asjaosalised ise ei suuda vastust anda, siis mul on seda veelgi keerulisem teile vahendada. Aga nagu kolleeg Nestor ütles ja nagu teie ise ka teate, kohalikud omavalitsused tegelevad juba praegu ettevõtlusega, ent üsna erineval tasemel. Teie ja eelnõu algataja loodate, et pärast seda, kui me kirjutame seadusesse kohustuse, kõigi olukord muutub. Samas on kohaliku omavalitsuse korralduse seaduses igasugused ülesanded kirjas, aga eri omavalitsustel on erinev võimekus neid ülesandeid täita. Tõenäoliselt ei muudaks uus seadus suurt midagi.
Aitäh! Palun, Neeme Suur!
Üks etteheide eelnõule oli, et tekst oli liiga üldsõnaline. KOKS-i § 6 ütleb, et omavalitsuse ülesanne on korraldada vallas või linnas sotsiaalabi ja -teenuseid, vanurite hoolekannet, noorsootööd, elamu- ja kommunaalmajandust, veevarustust ja kanalisatsiooni, heakorda jne. Kõik need ülesanded on kirjas üldsõnalisena ja kõiki neid reguleerivad mingisugused alamaktid või erivaldkonna seadused. Täpsemat kirjeldust §-s 6 sõnastada ei olekski võimalik. Kas teie komisjoni esindajana saite aru, miks see üldsõnalisuse süüdistus üles kerkis?
Konkreetselt ei saanud. Ma arvan, et oleks mõistlik nõnda ka kirja panna, vähemalt §-s 6. Aga kui ma mõtlen kogu peetud arutelule, siis võib-olla peaks asjale lähenema kompleksselt ja seaduseelnõud, mis määratleks kohaliku omavalitsuse konkreetsed ülesanded, koos selle KOKS-i muutmisega käsile võtma.
Aitäh! Palun, Mihhail Stalnuhhin!
Lugupeetud ettekandja! Siin juba kõlas, et mõni omavalitsus tegeleb aktiivselt tööhõivepoliitikaga, mõni ei tee mitte midagi. Seal, kus sellega tegeldakse, saavutatakse mingeid tulemusi. See on ilmtingimata seotud teatud summade kasutamisega ja need on reeglina tulnud omatuludest, tulumaksust. Kas komisjonis ei arutatud sellist olukorda ega pakutud välja, et võiks olla mingi kompenseerimise süsteem, mis haaraks just nimelt neid omavalitsusi, kes aktiivselt tööhõivega tegelevad? Veel enne, kui see KOKS-i muudatus kunagi teoks saab, võiks neile, kes asjaga tegelevad, kulud kuidagi kompenseerida.
Konkreetselt sellist ettepanekut komisjonis ei tehtud. Samas kõlasid komisjoni liikmete ja valitsuse esindaja vahelises arutelus seisukohad, et nii mõningadki praegused arusaamad ja kohaliku omavalitsuse rahastamise süsteem ei innusta kohalikke omavalitsusi sellega tegelema, kuna asi on nii, et kui omavalitsus kasvatab oma tulusid, siis pigem võetakse see raha tasandusfondist ära. Pigem on protsess vastupidine. See võib-olla oli diskussioon, mis teie küsimuse kontekstiga haakub.
Aitäh! Palun, Eiki Nestor, teine küsimus!
Teine küsimus on selline. Kui seadus paneb omavalitsustele kohustuse, siis nad peavad kohustusi täitma ja selleks ka vahendeid planeerima. Kui seadus ütleb, et riik peab neid seejuures aitama, siis riigil tuleb seda teha. Mis on siin puudu täielikust komplekssusest?
Te olete sel teemal arutelu tõenäoliselt siin saalis varemgi kuulnud ja mitu korda rohkem kui mina. Mõtlen väitlust, et kui valitsus kohalikule omavalitsusele ülesandeid juurde paneb, siis kas see rahastus, mis sinna juurde läheb, on ikka piisav. Ja kuigi ka Riigikohus on oma otsuse teinud, jätkub meil tõenäoliselt seda aruteluainet siin saalis ka edaspidi veel üsna palju, enne kui kõik päris ühesugusele arusaamale jõuavad.
Aitäh! Palun, Neeme Suur, teine küsimus!
Ikkagi tundub mulle, et selles arutelus kajastub hirm, et Vabariigi Valitsus ei saa raha eraldamise ja kasutamise korra kehtestamisega hakkama. Ma viitasin korrakaitseseadusele, milles oli ka paragrahv, et seaduse jõustumise aeg ja rakendamise kord kehtestatakse eraldi seadusega. Praegu ongi korrakaitseseaduse rakendamise ja muutmise seadus Riigikogu menetluses. Kas samasugust lahendit ei võiks kasutada ka selle seaduse juures, kui Vabariigi Valitsus ei pea õigeks, et ta ise selle rakendamise ja raha eraldamise korra kehtestab?
Ma ei ole Vabariigi Valitsuse liige, ei ole kunagi sinna kuulunud. Nii on mul raske vastata küsimusele, millised on valitsuse kõige suuremad hirmud seoses selle eelnõuga. Küll aga meenub mulle meie komisjonis peetud arutelu. Üks komisjoni liige, kellel on ettevõtluskogemus, rääkis, et kui ettevõtjad on omavahel arutanud, kuidas kohalik omavalitsus võiks ettevõtlusse panustada, siis on jõutud arusaamisele, et kõige parem on see, kui omavalitsus ei sekku kohalikku ettevõtlusse, ei sega loomulikku konkurentsi. Võib-olla see on kõige mõistlikum. Samas ei tähenda see seda, et omavalitsus ei peaks ettevõtluskeskkonna parendamisele kaasa aitama.
Aitäh! Palun, Kajar Lember, teine küsimus!
Hea ettekandja! Lugedes regionaalministri kooskõlastuskirja, jääb mul sellest põhipõhjendusest, mis on seotud sellesama raha eraldamise temaatikaga, mulje, et minister just nagu ei usalda valitsust. Et valitsus äkki tõesti ei saa hakkama selle summa määramisega. Ma küsin teie kui komisjoni ettekandja käest järgmist. Kas komisjonis jäi kõlama, mis põhjusel siis koalitsioonisaadikud selle vastu hääletasid? Kas see tuleneb ka sellest, et koalitsioonisaadikud ei usalda Vabariigi Valitsust ega usu, et valitsus saaks nende summade eraldamisega hakkama?
Ei, sellist muljet mul ei jäänud. Pigem on nii, nagu ma ütlesin just eelmisele küsimusele vastates, et inimestel on erinevad arusaamad, kui palju ja mismoodi kohalik omavalitsus peaks panustama ettevõtluse arendamisse. Kui ma loen valitsuse vastuskirja Riigikogule ja maaelukomisjonile, siis mulle tundub, et peamine argument on see, et me ei ole neid sisulisi ülesandeid läbi rääkinud. Pigem on jutt ühe või õigemini kahe paragrahvi muutmisest üsna deklaratiivsel ja üldsõnalisel moel. Kohalikule omavalitsusele konkreetseid ülesandeid ei panda. Võib-olla peaksime järgmine kord tõesti panustama õigusaktidele, mis konkretiseeriks need ülesanded ja sätestaks eraldatavad summad. Siis näeksime ka ette, kust need summad tulema peaksid. Võib-olla saaksime siis parema lahenduse.
Aitäh! Palun, Mihhail Stalnuhhin, teine küsimus!
Lugupeetud ettekandja! Ma igaks juhuks küsin, puhtast uudishimust: äkki komisjonis arutati ka alternatiivseid variante, mitte ainult neid, mida pakub see seaduseelnõu? Regionaalminister on paar korda – üks kord Narva-Jõesuus ja üks kord Narvas – rääkinud, et meie regiooni hädade taga on see, et meil ei ole oma maffiat. See sõna jäi kõlama ja inimesed kurvastasid. Kuidas siis nii – teistel on maffia, meil ei ole, ja minister ütleb, et see on paha. Äkki arutati midagi atraktiivsemat, sellist, mis aitaks kohalikel omavalitsustel kas või maffia abil tööhõivet suurendada?
Komisjonis ei olnud juttu ei kuritegelikust majandustegevusest ega millestki muust sellisest, mis võiks regioone aidata.
Suur tänu! Rohkem küsimusi ei ole. Avan läbirääkimised. Palun kõnetooli Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni nimel sõna võtva Kalvi Kõva!
Hea istungi juhataja! Head kolleegid! Sotsiaaldemokraatliku Erakonna arvates on töökohtade loomine ülimalt vajalik ja ülimalt tähtis. Me teame, et Eesti viimase viie aasta väljarände saldo on üle 50 000 inimese – see on rohkem kui Võrumaa jagu inimesi. Ma arvan, et igas valdkonnas, igas sektoris me peame mõtlema sellele, kuidas panustada selleks, et ettevõtlus areneks ja töökohad tekiksid. Küllap sama meelt on siin saalis kõik fraktsioonid. Sotsiaaldemokraatlik Erakond aga tegi ühe väikse sammu, et muuta paradigmat: kirjutada kohaliku omavalitsuse korralduse seadusesse juurde üksainumas põhimõte, et ettevõtlusega tegelemine on ka kohaliku omavalitsuse mure ja ülesanne. Mida see muudaks? Ma näen siin saalis väga palju endisi kolleege, endisi omavalitsusjuhte. Ma tean, et teie omavalitsustes ollakse mures ettevõtluse pärast ja te olete tegelnud ettevõtluse arendamisega, aga on väga palju neid paiku, kus see ei ole teemaks, kus omavalitsuse juht ütleb, et see ei ole kohaliku omavalitsuse ülesanne. Just nende omavalitsuste pärast peamegi muutma KOKS-i ja kirjutama selle põhimõtte sisse. Seda kas või selleks, et siis saavad kohalikud ettevõtjad minna vallamaja uksele koputama ja ütelda: "Vaadake, hea valla juhtkond, ettevõtluse arendamine on kohaliku omavalitsuse ülesanne. Mida teie teete selleks ja mida me võiks kõik koos teha, kuidas siinset ettevõtluskeskkonda parandada?" Kui jääme ootama seda, et kuskilt tekib kompleksne lahendus, siis selleks ajaks on võib-olla Eestist välja rännanud järgmised 50 000 inimest, et otsida tööd Eestist kaugel. Viimane aeg on midagi muuta. Ei ole õige püüda teha natukene paremini, peab tegema palju paremini. Selleks ongi Sotsiaaldemokraatlik Erakond pakkunud välja ühe väikse sammu: lisada KOKS-i see täiendus. Me soovime, et koalitsioonipartnerid muudaksid otsust, mis nad tegid komisjonis, ja hääletaksid meie seaduseelnõu poolt. Kui vaja, saab seda esimese ja teise lugemise vahel parandada. Aitäh!
Aitäh! Ma palun kõnetooli Tarmo Tamme Keskerakonna fraktsiooni esindajana!
Austatud proua juhataja! Lugupeetud kolleegid! Ettevõtluse teema peaks olema Eesti riigis üks kõige aktuaalsemaid teemasid, sest just ettevõtlusega on võimalik riiki arendada. Ja kui praegu konkreetselt sellega ei pea keegi tegelema, siis ma küsin, miks on see nii juhtunud. Kohalikud omavalitsused on ettevõtlusega tegelenud erinevalt. Ka nende võimalused on erinevad. Mida suurem omavalitsus, seda enam on seal ettevõtlusele tähelepanu pööratud. Kõik taandub sellele, kui palju on kohalikel omavalitsustel rahalisi võimalusi ettevõtlust edendada. Kohalik omavalitsus saab ehitada välja korraliku taristu, tagada kiire asjaajamise ja kui vähegi raha on, siis koostöös EAS-iga rajada tööstusparke või tööstuspiirkondi. Ma tuletan teile meelde, et kohaliku omavalitsuse tulubaasi on väga kõvasti kärbitud ja praeguses seisus oleks seda uut sätet väga raske täita, kui sellega ei kaasne konkreetne rahakate. Meil on ju kohaliku omavalitsuse tulumaksuosa kärbitud 11,93%-lt 11,4%-ni. Kohalike teede korrashoiu rahastamist vähendati oluliselt. Näiteks 2008. aastal eraldati kohalikele omavalitsustele teederaha 40,46 miljonit eurot, aga vaadake, milline summa on järgmise aasta eelarves selle rea peal! Kohalikele omavalitsustele pandi laenupiirang peale: nende netovõlakoormus ei tohi olla üle 60% põhitegevuse tulust. See seab ka teatud takistusi, et ettevõtluse teemaga tegelda. Samas tõsteti käibemaks 20%-ni ja kaotati osa kohalikke makse, näiteks müügi- ja paadimaks. Maamaksu kaotamine ei ole täies ulatuses kompenseeritud. Aga üks on kindel: ka ettevõtlusalane asjaajamine tuleb tuua ülevalt alla ehk Tallinnast EAS-ist kohapeale, olgu see maakonna tasand või kohaliku omavalitsuse tasand. Enne asjad ei hakka kohapeal liikuma. Ma toon teile paar konkreetset näidet tööstusparkide kohta. Põlvasse ehitati EAS-i toel eraettevõtjate ja linna kaasabil tööstuspark. Selle investeeringu maht oli 1,1 miljonit eurot. Praegu töötab seal ligi 200 inimest. Need inimesed olid seal piirkonnas juba enne olemas. Ega see tööstuspark kuigi palju täiendavaid töökohti ei ole juurde andnud, aga ta on loonud võimaluse. Ja nüüd ongi küsimus, kes sellega edasi tegeleks. Raha on investeeritud, kõik on välja ehitatud – tänavad, trassid jne –, aga kes tegeleks sellega, et sinna reaalselt töökohti juurde luua? Sellega oleks vaja kohaliku omavalitsuse tasandil edasi tegelda, aga selle jaoks on vaja raha, et tutvustada seda piirkonda mitte ainult Eestis, vaid ka väljaspool. Ma arvan, et kõige parem meetod, kuidas investeerijaid ligi meelitada, on anda neile investeeringutoetust. Mida Tallinnast kaugemale, seda suurem peaks see toetus olema. Teine näide on Võru kohta. Lugesin hiljaaegu, et seal seisab 0,55 miljonit eurot maksma läinud tööstuspark. Sinna ei ole tekkinud ühtegi töökohta. Need on reaalsed summad, mis maksumaksja on välja maksnud, aga reaalsete tulemusteni ei ole jõutud. Meie arvame, et selle teemaga tuleks edasi tegelda ja võiks tõesti KOKS-i sisse kirjutada, et see on kohaliku omavalitsuse kohustus. Aga kui ei ole selge, kuidas seda kohustust rahaliselt kaetakse, siis ei saa seda ka seadustada. Minu jaoks oleks kõige kindlam lahendus, kui kohaliku omavalitsuse tulubaasi suurendataks näiteks tulumaksu protsendiosa kasvatades. See annaks kindluse, et see raha on reaalselt olemas. Keskerakonna ettepanek on teemaga edasi tegelda. Probleem on aktuaalne ja kohalikud omavalitsused võiksid sellega tegeleda. Meie ettepanek on eelnõu mitte tagasi lükata. Aitäh!
Aitäh! Rohkem kõnesoove ei ole. Sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjoni ettepanek on eelnõu 456 esimesel lugemisel tagasi lükata. Me peame seda hääletama. Valmistume hääletamiseks. Austatud Riigikogu, panen hääletusele juhtivkomisjoni ettepaneku eelnõu 456 esimesel lugemisel tagasi lükata. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Ettepaneku poolt hääletas 46 Riigikogu liiget, vastu oli 25, erapooletuid ei olnud. Juhtivkomisjoni ettepanek on vastu võetud, eelnõu 456 on tagasi lükatud ning langeb menetlusest välja. Meie tänane päevakord on ammendunud. Soovin kõikidele kaunist päeva jätku! Kohtumiseni homme! Istungi lõpp kell 12.15.