Comença la sessió. La llista de les preguntes a respondre oralment en ple està inclosa en el dossier del Ple i, d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran ara mateix com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta nova sessió plenària. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] D'acord amb el que estableix la Moció 111/XII del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions, des de l'inici d'aquest any hi ha un total de 810 víctimes mortes i desaparegudes a la Mediterrània. [[Interpel·lació al Govern sobre la necessitat de garantir la seguretat ciutadana (posposada)]] [[300-00181/13]] També els faig avinent que, d'acord amb l'article 160.6 del Reglament, i atesa la sol·licitud que han formulat el Govern i el Grup Parlamentari de Ciutadans, la interpel·lació al Govern sobre la necessitat de garantir la seguretat ciutadana, que figura com a catorzè punt de l'ordre del dia, queda posposada per a la sessió plenària següent. Per tant, modifiquem, en aquest cas, l'ordre del dia. I passem ja a les preguntes al Govern. [[Pregunta al Govern sobre l'inici del curs escolar]] [[310-00309/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre l'inici del curs escolar. Formula la pregunta la diputada senyora Nogay Ndiaye, del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Gràcies, presidenta. Senyor conseller, vostè que sovint repeteix que l'educació no va de percentatges sinó d'aprenentatges, i que els canvis proposats tenen un sentit pedagògic..., doncs la pregunta és: la privatització encoberta que està preparant per a aquest proper inici de curs i a la que està empenyent a la majoria de famílies de Catalunya persegueix algun objectiu pedagògic o és només per alimentar amb diners públics el lobby de la concertada i de les empreses privades de l'àmbit educatiu?
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Gonzàlez-Cambray, conseller d'Educació.
Gràcies, presidenta. Diputada Ndiaye, diputats, diputades, consellers, conselleres, no fem, evidentment, cap privatització.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Nogay Ndiaye.
Durant les darreres setmanes, vostè ha fet bandera d'una de les mesures estrella del Departament d'Educació: la reducció de ràtios a P3. Una mesura que ja venia garantida per la davallada de la natalitat dels darrers anys; una reducció que no ha estat res més que una reducció de places a la pública en favor de la concertada. Atès que aquesta reducció de ràtios no ha anat en cap cas acompanyada d'una ampliació de línies ni d'un augment de professorat, aquesta reducció de ràtios ha consistit merament en la desaparició de cinc places a cada una de les línies de P3 de tots els centres educatius de Catalunya. Un robatori de places a l'escola pública que no s'ha dut a terme a l'escola concertada, la qual continua mantenint les ràtios a vint-i-cinc, que, a més, continuaran rebent diners públics per aquestes vint-i-cinc places, tot i no omplir-les; un vessament de diners públics a entitats privades per pagar serveis que no duran a terme. Però lluny d'acontentar-se només amb això, ha decidit fer el monstre encara més gran mitjançant una altra de les propostes amb les que s'omplia la boca, la de garantir la continuïtat de l'alumnat de secundària als cicles formatius de grau mitjà. I el doble termini de preinscripció que vostè ha decidit posar a sobre la taula ha condemnat centenars d'alumnes que cursen l'educació secundària o el curs d'accés a cicles formatius de grau mitjà a les escoles d'adults a buscar una alternativa de formació privada o a abandonar els estudis i provar sort en el món laboral. Al vostre eslògan d'«Educació al llarg de la vida, li falta un bocí: «Educació al llarg de la vida per als que se la puguin pagar. I si encara li semblava poc, la seva darrera proposta estrella: garantir el temps de lleure gratuït per a tot l'alumnat per a les tardes de setembre, també un despropòsit de privatitzacions sense planificació ni organització que ha acabat sent una pífia. No té monitors per garantir les extraescolars al mes de setembre. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Bé, doncs, bon dia de nou. Anem a veure, diputada Ndiaye, el que vostè està explicant no s'ajusta al que realment està passant. Nosaltres no reduïm places a la pública. Davant d'un sis per cent menys d'infants a infantil 3, el que fem és incrementar en un vuit per cent els grups. Per tant, incrementem les places de l'oferta pública. I això és així, vostè, s'ho miri com s'ho miri. Per tant, incrementem l'oferta de la pública. Què més fem? Abaixem ràtios, incrementem grups, lluitem contra la segregació –molt important–, canvi de paradigma: el que fem és identificar l'alumnat en situació de vulnerabilitat abans de que entri al sistema educatiu. Fem un salt endavant: d'identificar-ne el set per cent, de cara al curs vinent n'identifiquem el divuit per cent gràcies a la feina que es fa des dels ajuntaments conjuntament amb el departament. Reservem aquestes places i fem una distribució equilibrada d'aquest alumnat, amb acompanyament econòmic des del primer alumne. Per tant, el que fem és: abaixem ràtios, incrementem grups a l'escola pública i distribuïm equilibradament l'alumnat en situació de vulnerabilitat. Per tant, el que fem és una aposta clara per lluitar contra la segregació. En primera opció, entraran les famílies amb números molt similars: un noranta-dos per cent de famílies –nou de cada deu– entraran en primera opció, i, per tant, són números molt similars, pràcticament idèntics, als de cursos anteriors. I, com cada any, a les famílies –com cada any– que no entren en primera opció, se'ls fa tot l'acompanyament que cal. Vostès viuen instal·lats en la protesta. No podem lluitar contra la segregació i alhora que hi hagin famílies que només triïn una opció d'escola, una escola concreta. Nosaltres el que fem és donar resposta amb més d'un noranta-dos per cent a les primeres opcions, lluitem contra la segregació i defensem l'escola pública. I totes les famílies que només triïn una escola pública tindran plaça en una escola pública. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre la valoració del curs escolar 2021-2022. [[Pregunta al Govern sobre la valoració del curs escolar 2021-2022]] [[310-00305/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Esther Niubó, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Conseller, falten pocs dies perquè finalitzi el curs escolar 21-22. Volia demanar-li quina valoració fa d'aquest seu primer curs com a conseller.
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Gonzàlez-Cambray, conseller d'Educació.
Bé; gràcies, presidenta. Gràcies, diputada. Doncs, com vostè sap, ha estat un curs molt intens, apassionant, aprenent molt dia a dia, amb fermesa per tirar endavant les transformacions que el sistema educatiu..., l'horitzó 2030 de les transformacions que requereix el sistema educatiu. No perquè fins ara no ho féssim bé, sinó perquè necessitem començar una nova etapa després de la pandèmia, perquè precisament aquest curs encara ha estat un curs de la pandèmia. Hem començat el curs en pandèmia i vam tenir un mes de gener amb una sisena onada molt difícil, molt complexa per als nostres centres educatius. Ara estem sense mascareta, però encara tenim tots els efectes emocionals de la pandèmia. I per això aprofito, diputada Niubó, també per emplaçar-la a mantenir i defensar amb fermesa els recursos covid d'acompanyament del fons estatal, que de moment ens han dit que el curs vinent no arribaran.
Per repreguntar, té la paraula la diputada senyora Esther Niubó.
Gràcies. Doncs miri, conseller, nosaltres entenem que el seu departament necessita millorar, i molt. Vostè suspèn en escola inclusiva. Vostè no ha desplegat, no ha fet cap pla d'impuls del desplegament del decret del 2017. Vostè, doncs, no ha impulsat cap pla, cap formació específica als centres; ha retallat recursos docents a centres de màxima complexitat i també a centres singulars, com l'Eladi Homs, de Valls, quan aquest Parlament ha votat per incrementar-ne els professionals. I fent això no està contribuint a la lluita contra la segregació, després de molts anys d'inacció i d'inèrcies que el que han fet és provocar un increment de desigualtats. I, si no, com s'explica que un departament suposadament d'esquerres mantingui una hora més a la concertada i no recuperi una hora a la pública? Això és tractar com a alumnat de segona l'alumnat que va a la pública, i entenem que nosaltres això no ho volem, i és un llast que arrosseguem des de fa molts anys. I això seguirà passant el proper mes de setembre, on, si vostè no improvisa nous canvis, la pública farà tot el mes tres hores i mitja lectives davant les sis que farà la concertada. I això, conseller, és un escàndol en termes d'equitat. I què me'n diu de l'alerta de les direccions, que han dit que existeix –i obro cometes– «un risc real que tot el sistema educatiu públic col·lapsi i no es pugui garantir el funcionament de l'escola pública amb uns estàndards mínims de qualitat? Però, quina tranquil·litat dona això a les famílies? Prou de desgovern; prioritats clares, i l'educació n'és una. I, realment, ens ha sorprès molt –perdoni que ho digui així– aquesta barra de culpar el Govern espanyol de retirar els recursos covid quan ara no tenim un problema de covid; el que tenim és un dèficit estructural de docents i personal de suport educatiu des de fa molts anys, realment, des de que vostès governen. En matèria d'FP, hem dit que l'increment de l'oferta anunciat és insuficient –estem al mes de juny, no tenim els decrets de currículums. I, sobre la gratuïtat de l'I2, hem dit prou que serà gràcies a l'aportació importantíssima dels ajuntaments de tots els colors polítics, però sobretot d'aquells que, a més, han fet tarifació social i que estan renunciant, per ara, a la universalització. Vostè s'havia compromès també a fer quaranta-quatre construccions escolars aquest any, i finalment sembla que en seran vint-i-dos. Voldríem saber a quins vint-i-dos municipis dirà que no. Però, en definitiva, vostè ha provocat un curs escolar altament tens, amb protestes que feia molts anys que no es veien –demà una nova jornada escolar–, amb un alt grau d'incertesa, de malestar per les decisions preses al marge del diàleg i de l'acord. I, efectivament, vostè aguanta, està aguantant aquesta pressió, però no s'enganyi: el sistema educatiu i la seva qualitat se sustenten en els docents i en els centres. I, si volem que el proper curs millori substancialment el que ha estat aquest, vostè s'ha d'esforçar més, vostè ha de fer canvis importants en el seu sistema de governança. I, per tant, li vull preguntar quins seran aquests canvis. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Gràcies. Vostè, diputada Niubó, ho deia molt bé: el sistema educatiu té molts reptes. Jo li trasllado alguns dels reptes als quals donem resposta el curs vinent com a novetat. «Novetat vol dir que és nou, que fins ara no havia passat, i, per tant, actuacions que fins ara no havien passat al sistema educatiu i que tots compartirem que són bones per a l'alumnat –totes són bones per a l'alumnat. L'hi deia: reducció de ràtios, inici del camí de reducció de ràtios; acord per a la gratuïtat per a l'escolarització de l'infantil 2, una política de país per a igualtat d'oportunitats i cohesió social. El que li explicava a la pregunta anterior: un acord també en la lluita contra la segregació per a aquesta distribució equilibrada, amb acompanyament econòmic des del primer alumne, per distribuir equilibradament tot l'alumnat en situació de vulnerabilitat. Si tenim escoles segregades, un cop les tenim segregades hi destinem el màxim de recursos, però continuen segregades, i, per tant, el que havíem de fer és un canvi de mirada a l'entrada del sistema educatiu a infantil 3 i a primer d'ESO. Increment, com no s'ha fet mai, de l'oferta de formació professional. Incrementem més per al curs vinent del que havíem incrementat els darrers cinc anys junts. I, per tant, jo estic convençut de que serà suficient per donar resposta a totes les sol·licituds. I, això, en tot cas, ara no disposem de la informació per saber-ho, però estic convençut de que serà d'aquesta manera, i, si no, actuarem en conseqüència. Protegir, amb el suport dels quatre grups de la cambra –molt important–...: ha estat un curs on també hem refermat el model d'escola catalana i hem protegit jurídicament els centres educatius. I, de cara al setembre, escolti'm: els centres públics i els centres concertats al setembre faran la mateixa proporció d'hores lectives que fan a l'octubre, al novembre i al desembre, i això serà d'aquesta manera. I, pel que fa a les construccions, les farem totes. En tot cas, entenc de la seva pregunta que els terminis de construccions a vegades es van adaptant, però les farem totes. En tot cas, si hi ha retard no és per voluntat del Departament d'Educació, sinó pel ritme de construcció. Gràcies.
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre les actuacions relatives a Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya. [[Pregunta al Govern sobre les actuacions relatives a Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya]] [[310-00306/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Jordi Terrades, del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar.
Senyor vicepresident, la línia de Llobregat-Anoia-Bages és una realitat que té un dèficit d'inversions, en manteniment, de noves inversions anunciades i no materialitzades, actuacions que millorin la velocitat comercial del ferrocarril i el facin competitiu. Seria fàcil – em seria molt fàcil tirant del seu manual o del manual del seu Govern– quan passen incidents o accidents en altres línies, a operadors diferents, fer-li la crítica amb el to que la fan vostès. No ho faré. Senyor vicepresident, quan el Govern de Catalunya farà inversions estructurals a la línia Llobregat-Anoia-Bages?
Per respondre, té la paraula el senyor Jordi Puigneró, vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori.
Gràcies, presidenta. Diputat Terrades, miri, quan venia avui cap al Parlament pensava, quina pregunta em faria vostè sobre..., relativa als ferrocarrils, no? I pensava si serien vostès capaços, doncs, de preguntar-me i comparar-me, en aquest cas, les inversions que fem nosaltres a Ferrocarrils, comparades amb les que van vostès a Renfe. O, per dir-ho així, les no inversions que fan vostès a Catalunya. Miri, en matèria d'inversions segurament vostès volen ser els «d'aquest any, sí però em sembla que van camí de ser «aquest any, tampoc, eh? I, en tot cas, li puc ben assegurar que la línia Llobregat-Anoia serà una prioritat en aquesta legislatura, igual com ho ha estat la línia Vallès en els passats anys, per part de la Generalitat de Catalunya.
Per repreguntar, té la paraula el diputat senyor Jordi Terrades.
Senyor conseller, venir d'Igualada a Barcelona en Ferrocarril és poc atractiu: noranta-quatre minuts, el doble que en bus. I això que encara no tenim el Bus-VAO d'entrada a Barcelona. Via única, retards, corbes tancades, velocitat limitada per no disposar d'una infraestructura adequada, passos a nivell en superfície, aparcaments petits o molt petits, inseguretat. El Govern ha anunciat molts plans, però poques concrecions pressupostàries i execució, també, substancialment millorable. Vostès, que critiquen tant, vostè que critica tant, s'hauria d'autoexigir el mateix que els hi demana als altres. Al ramal del Bages tenim dèficits similars respecte l'R-6, poc competitiva, també. A més, hi hem d'afegir diverses denúncies dels maquinistes al voltant del manteniment d'aquesta infraestructura, sobretot en els ponts metàl·lics. Voldríem conèixer, conseller, com ho resoldran. I dues qüestions finals. Vostès han anunciat que volen gestionar, des de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, la línia a l'aeroport, que estarà enllestida a principis de l'any 2024, que, per cert, deixarà sense accés directe els Vallesos. Quan pensa signar el Govern el contracte amb Alstom per construir els trens que haurien de donar servei a aquesta nova línia? Perquè fer un tren i homologar-lo, pel cap baix, són uns trenta-sis mesos i ja anem fora de termini. I, finalment, senyor conseller, ens agradaria conèixer per què a Catalunya no hi ha una comissió d'investigació d'accidents de Ferrocarril, independent de l'operador i de la gestió de la infraestructura. Sembla raonable que quan hi ha un accident o un incident la investigació tècnica no la faci directament l'empresa afectada, com passa a Catalunya. Pensa modificar la... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, diputat. [[Aplaudiments.]] Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori.
Gràcies, presidenta. Diputat, m'ha fet un reguitzell de preguntes, miraré d'intentar respondre-les totes. No sé si podré esgotar..., en tot cas, podria fer ús del trenta-sis per cent del temps, però el faré servir tot, eh? I, per tant, en aquest sentit, doncs, en primer lloc dir-li que el que no s'hi val és «xantatgejar o fer xantatge al Govern de la Generalitat amb el tema de la compra de combois de trens per part de Renfe. Ho tenen molt fàcil, eh?, que ens traspassin els diners i ja els comprarem nosaltres. Però no vinculin aquesta compra a un contracte programa, en aquest cas, amb un operador que..., com vostè molt bé sap, estem en negociacions amb vostès a Madrid precisament per veure com volem que sigui el model de rodalies del futur a Catalunya. I crec que aquest és un dels consensos importants de país. Fixi's, avui..., avui hem tingut un gran acord de consens, eh?, amb el tema català. Jo celebro que vostès hi siguin, eh? El CEO diu que a Catalunya hi ha alguns consensos que representen més del setanta per cent de la societat. El del català n'és un. I els felicito i els agraeixo que hi siguin. L'altre és el del referèndum, eh?, que no hi són. Però l'altre és el del traspàs de rodalies. I aquí vull veure si vostès, quan arribi l'hora de la veritat, vostès seran en aquest traspàs, i, per tant, es preocuparan dels ciutadans de Catalunya que cada dia utilitzen rodalies. I miri, no li donaré les xifres del que en aquests moments està invertint l'Estat a Catalunya en matèria d'inversions, eh?, el trenta-sis per cent respecte el cent vuitanta de Madrid. Sort, sort, eh?, que la ministra és del PSC. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en Ple sobre la gestió del presumpte cas d'abusos sexuals a agents del Cos dels Mossos d'Esquadra. [[Pregunta al Govern sobre la gestió del presumpte cas d'abusos sexuals a agents del Cos de Mossos d'Esquadra]] [[310-00307/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Ramon Espadaler, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies. Sí, moltes gràcies, senyora presidenta. Honorable conseller, a través dels mitjans de comunicació i també dels sindicats, hem conegut la presentació de fins a cinc denúncies concretes per part d'agents del Cos de Mossos d'Esquadra per presumpte assetjament sexual per un metge que treballava al Departament d'Interior. Voldríem conèixer com valora vostè l'acció del Departament que lidera, que presideix, particularment en l'aplicació del protocol contra les violències sexuals. Gràcies.
Per respondre, té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior.
Bé, presidenta, diputat. En primer lloc, el que vull és aprofitar l'oportunitat per condemnar aquests fets. Són realment espantosos, presumptament delictius. Ho són, a sobre, perquè parteixen des d'una posició de superioritat i ens explica, també, que és possible, que això pot passar arreu. I, per tant, ens obliga a estar absolutament amatents, a tots, naturalment més que ningú, els responsables polítics, i en particular en aquest cas, el conseller d'Interior. Hem practicat una sèrie de mesures; unes mesures que, des del juny del 2021, s'han anat implementant sobre la base d'expedients a la persona presumptament delinqüent. I hem aplicat, també, els mecanismes interns que estaven establerts, en particular el protocol i també la COVAS, per al seu desenvolupament. I és veritat que s'ha produït per part de les persones, de les víctimes, un conjunt de queixes vinculades sobretot al seguiment i a l'acompanyament, que hem intentat solucionar. I, en aquest sentit, doncs, estem en un moment de canvis i de revisió del protocol, també de la mà dels sindicats, amb els quals vam estar parlant sobre aquesta qüestió al Consell de la Policia. I, posteriorment, li explicaré quines són les mesures concretes que hem aplicat del de juny de l'any passat. Gràcies.
Per repreguntar, té la paraula el diputat senyor Ramon Espadaler.
Sí; gràcies, senyora presidenta. Senyor conseller, en primer lloc sumar les nostres paraules a la condemna i a la repulsa dels presumptes fets per part d'aquest metge, només faltaria, en nom del Grup Parlamentari al que poso veu, no? Miri, el 30 de juliol vostès varen aprovar una modificació d'un protocol per a la preservació i detecció de les actuacions..., resolució de situacions d'assetjament sexual, que, en teoria, haurien d'haver aplicat. I dic «en teoria, perquè, si ens atenem a com han anat esdevenint els fets, és el juny de l'any passat que es fa la primera denúncia, és el juny de l'any passat que el jutge imputa aquesta persona per un presumpte delicte d'agressió sexual i és fins un any després que el Departament d'Interior no aparta aquesta persona d'aquest lloc de feina. Fins a un any després. Cal una denúncia, cal una segona denúncia, cal una tercera denúncia..., i van prenent mesures tímides, primer, de preveure que no pogués fer visites a dones del Cos de Mossos d'Esquadra i als altres cossos del Departament d'Interior; després, que aquestes hagin de ser amb cita prèvia..., vostès han estat dubitatius. I els voldria recordar que el protocol és molt explícit en aquest sentit. El protocol que van aprovar vostès el 30 de juliol de l'any 2020. I parla, entre altres coses, de crear circuits d'intervenció ràpids i eficients. Entre els objectius parla de la celeritat. Perquè estem parlant d'un tema tremendament sensible. Imagini's com estan les víctimes que han fet aquesta denúncia i les potser existents víctimes que encara no s'han atrevit a fer-la. Imagini's si es triga un any a apartar aquesta persona, doncs, se'ns fa molt, molt difícil d'entendre. I després apareix..., vostè ho diu ara i l'altre dia el secretari general, diu: haurem de canviar alguns aspectes del protocol. No, no..., el que caldrà canviar és la manera com s'aplica el protocol. Potser el que caldrà canviar són alguns dels responsables del departament que no han fet cas del que ells mateixos havien «mentat en aquest protocol. El problema no és el protocol. El problema és el Govern i és el Departament d'Interior, que no ha estat capaç ni de tenir la celeritat, ni la fermesa davant d'un tema tan greu com el que ens ocupa, que és l'assetjament sexual a membres del Cos de Mossos d'Esquadra. Gràcies, senyora presidenta. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior.
Gràcies. Diputat, el juny de l'any passat vam tenir membres del departament coneixement d'aquesta situació. El primer que es va fer és el que no s'havia fet, que és oferir-li assistència legal a aquesta..., a la víctima en concret. Una vegada vam tenir coneixement dels fets a través de l'assistència legal el que es va fer va ser obrir un primer expedient, que, com saben, quan està judicialitzat de seguida s'ha de tancar i només es poden prendre mesures provisionals i així..., cautelars, i així es va fer. Posteriorment, en el segon cas, també es va oferir a la víctima l'assessorament legal. En aquest cas, va preferir no tenir-lo. No acollir-s'hi. I quan vam tenir coneixement de l'expedient administratiu, aquesta persona... va ser també obert expedient, tancat l'expedient per obligació com a conseqüència que hi ha una situació..., un judici penal, i fer una mesura que no s'havia pres des de feia molts i molts anys, perquè és especialment complicat en els expedients administratius, que és expulsar, suspendre d'ocupació i de sou la persona. S'han pres mesures i se n'han de revisar d'altres, naturalment. I per això estem... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, conseller. [[Aplaudiments.]] [[Pregunta al Govern sobre la situació de l'educació davant l'inici del curs 2022-2023]] [[310-00296/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en Ple sobre la situació de l'educació davant l'inici de curs 2022-2023. Formula la pregunta el diputat senyor Jordi Jordan, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Bon dia, conseller. Primer de tot, un incís respecte de les preguntes que ja li han fet els diputats i diputades del PSC, benvinguts al consens sobre la crítica al conseller Cambray. Els animo a fer un pas més i aquesta vegada, sí, a sumar-se a la petició de dimissió del conseller en comptes [[aplaudiments]] de seguir-lo avalant una i altra vegada...
Si us plau, senyor Jordan, centri's en la pregunta, gràcies.
...com hem vist aquestes últimes setmanes. I ara sí, senyor conseller. Sincerament, era complicat que una bona notícia com la baixada de ràtios acabés també en un nou fracàs de la seua conselleria. No n'hi havia prou a tenir tot el professorat en contra, que ara s'han sumat als damnificats per Cambray els centenars de famílies que es quedaran sense plaça a l'escola pública, tot i haver-la demanat. I tot això, la mateixa setmana que vostè mateix ha reconegut que no hi haurà prou monitors de lleure per fer-se càrrec d'allò que vostè també va anunciar des d'un faristol, i sense dialogar amb ningú, com és l'avançament del calendari escolar. A la manca de diàleg ara li hem de sumar la manca de planificació en una qüestió positiva com era la rebaixa de ràtios. Però que, tal com vostè l'ha plantejat, s'acabarà convertint en un «bizum del Govern a les privades i concertades. En definitiva, senyor conseller, arribats a aquest punt, nosaltres només li podem fer una pregunta. Què espera vostè a presentar la seua dimissió? [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el senyor Josep González-Cambray, conseller d'Educació.
Bé, doncs, jo al que els emplaço, com sempre faig, és que, més enllà del soroll d'alguns, vagin als fets. Vagin a totes les decisions orientades a l'alumnat, que el que faran és avançar el sistema educatiu. Unes decisions que vostès, al Consorci d'Educació de Barcelona, amb el quaranta per cent del Consorci d'Educació de Barcelona, les prenen totes conjuntament amb el Departament d'Educació, totes. Totes les decisions que prenem per a l'educació del país també les prenem a la ciutat de Barcelona. Amb vostès. Amb el quaranta per cent del Consorci d'Educació de Barcelona, des de fa anys. I més aquest darrer any, amb totes les novetats, vostès han estat a favor. Per tant, fan el que acostumen a fer darrerament, que em sorprèn venint de vostès, que és que diuen una cosa aquí i diuen una altra cosa fora. No he reconegut cap manca de monitors en el lleure. No ho he reconegut. No ho he reconegut perquè estem treballant en la proposta que més consens té després d'haver escoltat a tothom. Hem dit el que vam dir que faríem: avançarem el curs cinc dies a les escoles, tres dies als instituts, i escoltarem a tothom. I és el que hem fet durant mesos. I, per tant, la proposta que té més consens és la del Departament d'Educació, i, per tant, les entitats en el lleure garantiran aquesta hora: temps educatiu al matí en hora lectiva; migdia, temps educatiu; educació en el lleure a la tarda. I les entitats garantiran aquesta oferta de monitors d'educació en el lleure amb l'acompanyament del Departament d'Educació, per tal de que les direccions els facilitem tota la gestió.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Jordi Jordan.
Miri, senyor conseller, cregue'm que ho lamento profundament, però no és el moment d'arreglar els seus errors, este temps ja ha passat. Li vam demanar una moratòria per al calendari per poder establir el diàleg que no havia fet des del principi. Per cert, a Barcelona sí que s'ha fet a les escoles bressol, aquesta moratòria. Li vam demanar que sumés recursos a l'escola pública per complir amb la rebaixa de ràtios. I vostè el que ha fet ha sigut reduir un onze per cent l'oferta de places públiques al nostre sistema. Li vam demanar que segués amb els partits, amb els sindicats a negociar, a dialogar i que evités una vaga educativa i que també ho fes amb les famílies, i, evidentment que no ho ha fet. I, per tant, arribats a aquest punt, l'únic que li demanem a vostè i també al president Aragonès és que busquin un relleu al capdavant de la conselleria de cara al setembre, perquè Catalunya no es pot permetre una legislatura perduda en matèria educativa. I vostè sap que ha perdut la confiança de la comunitat educativa, dels pares, de les mares i de la majoria d'aquest Parlament.
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Avançament de curs –mesura–; tothom hi coincideix, és una mesura bona per a l'alumnat. És una mesura de conciliació familiar al cent per cent. No afecta els drets laborals dels mestres, fan les mateixes hores de classe. I el Departament d'Educació hem avançat, per fer-ho possible, tots els nomenaments estructurals. Per tant, el que no acabo d'entendre és que davant d'una bona mesura per a l'alumnat vostès continuïn, continuïn, continuïn posant pals a les rodes. Reduccions de ràtios: increment de l'oferta pública –increment de l'oferta pública. Es redueix un sis per cent l'alumnat a l'entrar al sistema, a infantil 3, i incrementem un vuit per cent dels grups. Distribuïm equilibradament l'alumnat, lluitem contra la segregació i, a més a més, la resposta a les primeres opcions de les famílies es manté en la línia i amb la mateixa proporció numèrica que els darrers anys, cap al noranta-dos per cent. Per tant, tota la confiança amb que des d'aquest Govern i des del Departament d'Educació continuem impulsant amb la comunitat educativa, més enllà del soroll d'alguns, les polítiques que realment faran avançar l'educació d'aquest país. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre els processos de vacunació contra la covid. [[Pregunta al Govern sobre els processos de vacunació contra la covid]] [[310-00302/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Jordi Fàbrega, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, presidenta. Honorable conseller, la pandèmia de la covid-19 ha estat la pitjor crisi sanitària de les nostres vides. A Catalunya han mort més de 27.000 persones. Manllevant les paraules del Comitè Científic Assessor de la Covid-19, la vacunació ha estat la mesura de salut pública més eficaç per a la seva prevenció, especialment de les formes més greus i de la mortalitat associada; ha minimitzat l'impacte de la pandèmia sobre el sistema sanitari i l'economia, protegint especialment els més vulnerables. S'estima que a Catalunya ha salvat més de deu mil vides i ha evitat més de 38.000 hospitalitzacions. El programa de vacunació s'ha fet seguint l'estratègia del Consejo Interterritorial del Sistema Nacional de Salut. La priorització dels grups a vacunar es va realitzar segons criteris ètics i d'evidència científica: primer els més vulnerables i amb un major risc d'exposició i de transmissió, el personal sanitari i sociosanitari; després, els col·lectius considerats essencials, i, finalment, la població general en funció de l'edat. Aquesta primera etapa va estar marcada per una disponibilitat limitada de les dosis de les vacunes i de les modificacions a les vacunes a emprar degut als problemes de seguretat de la vacuna AstraZeneca, i això va obligar a retardar la vacunació en els col·lectius menors de seixanta anys. A Catalunya s'han administrat gairebé 16 milions de dosis de vacunes contra la covid-19; una campanya sense precedents i logísticament molt complexa, gràcies a l'esforç de milers de persones, i ha posat de manifest la solidaritat de la ciutadania i la seva confiança en els professionals de la salut. Les cobertures vacunals a Catalunya són de les més elevades del món un 91,2 per cent en els majors o igual a dotze anys. Una campanya de vacunació elogiada arreu del món i que ha rebut les felicitacions de tota la comunitat científica mundial. Davant d'aquesta campanya exitosa, les togues de la injustícia espanyola han obert una investigació per un presumpte retard en la vacunació dels agents de la Policia Nacional i de la Guàrdia Civil. Una agressió judicial intolerable als quatre professionals que han liderat la superació de la covid-19 a Catalunya. Aquesta agressió judicial ha desencadenat una resposta de solidaritat mai vista a tota la sanitat catalana, amb incomptables mostres de suport de tot el sector i manifestacions davant de tots els centres sanitaris del país. Voldríem saber, conseller, quina és l'opinió del departament davant d'aquesta injusta investigació. I des de Junts per Catalunya, volem deixar palès el nostre més profund reconeixement i agraïment a la doctora Carmen Cabezas, al doctor Adrià Comella, a la senyora Sara Manjón i al senyor Xavier Rodríguez. [[Aplaudiments.]] El vostre compromís professional i de servei són inqüestionables. Com us ha dit tot el sector i tot el país, excepte aquells que l'odi a Catalunya els cega, 16 milions de gràcies, Carmen, Adrià, Sara i Xavier. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Maria Argimon, conseller de Salut.
Gràcies, presidenta. Diputat, diputades, diputats... Vostè ho ha explicat molt bé, l'estratègia que s'ha seguit per vacunar és una estratègia basada en l'estratègia europea i adaptada per la Comissió Nacional de Salut Pública que es basa principalment en el risc, i aquest risc sobretot es dona amb l'edat i, per tant, la gent més vulnerable per edat, la primera, i aquelles persones que per raó de la seva professió també tenien més risc. Aquesta ha estat una estratègia que ha sigut d'èxit, i d'èxit gràcies a milers i milers de persones i també gràcies a aquestes persones que han estat organitzant tot aquest procés de vacunació. I vostè també ha dit que ha rebut, doncs, la felicitació d'institucions com l'OMS. El dia que vam estar presentant amb el president de la Generalitat el pla de salut, el propi director general de l'OMS ho va lloar –com també s'han lloat altres indrets, però concretament aquí a Catalunya–, i també s'ha reconegut..., o ha tingut premis reconeguts explícitament i jo crec que implícitament per part de tota la ciutadania, que ha vist un procés o un procediment, doncs, que té un repte logístic molt important, però que s'ha fet de manera efectiva. De manera també..., buscant la universalitat; hem estat treballant, doncs, per exemple, amb els sensellar, amb totes les entitats per poder vacunar els sensellar. Hem buscat estratègies de mobilitat, amb busos, per a aquells indrets on les taxes de vacunació eren més baixes i, per tant, no tindre només els punts fixos, sinó també tots aquests punts mòbils. Hem estat d'alguna manera intentant aconseguir el màxim percentatge de vacunació. I, com deia, ha rebut premis, premis i reconeixements. I explícits i implícits, i algun d'implícit també, com el de la Policia Nacional, com el de la Jefatura Nacional de la Policía, que el setembre de l'any 21, el dia de la Policía Nacional es va rebre una carta..., una de les persones que avui està, al meu entendre, injustificadament, doncs, assenyalada va rebre una carta que deia així..., o, més ben dit, se li va lliurar una placa que deia així: «La Jefatura Superior de Policía de Cataluña, en reconocimiento a su colaboración con esta jefatura, en la gestión de la covid-19. És a dir, també la pròpia Policía Nacional reconeix... [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Ostres! Reconeix... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments. Aplaudiments.]]
Se li ha acabat el temps, conseller. [[Pregunta al Govern sobre l'enfortiment de la llengua catalana en el sistema de coneixement]] [[310-00303/13]] Pregunta el Govern a respondre oralment en ple sobre l'enfortiment de la llengua catalana al sistema de coneixement. Formula la pregunta la diputada senyora Judith Toronjo, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, presidenta. Molt bon dia, president, consellers, consellera Geis. Som plenament conscients que vivim temps complexos, i m'atreviria a dir que també convulsos pel que fa a la nostra llengua. Aquesta pulsió homogeneïtzadora i dèria de l'Estat espanyol és més viva que mai i n'és un reflex i una prova evident el sistema educatiu, que està a debat. Perquè els qui no volen que visquem plenament en català no s'aturen i mai aturen tampoc els seus aparells, i ara també busquen altres àmbits, altres objectius, com per exemple les universitats i els centres de recerca. Malgrat que al davant s'hi trobaran, sense cap mena de dubte, un sistema fort, un sistema cohesionat, i també un govern que aposta, que pren el seu compromís en la defensa per la llengua a l'educació superior, però alhora en la divulgació científica o en la transferència del coneixement. En aquest sentit, si analitzem el context i analitzem les dades facilitades per les universitats al departament, veiem com la comunitat universitària del nostre país ha patit algunes ocasions vulneracions dels drets lingüístics, de la mateixa manera que sempre que s'ha produït un canvi de llengua de docència d'una assignatura la llengua perjudicada sempre n'ha estat el català, i d'entre un llarg etcètera, podríem posar altres exemples, altres qüestions, altres dades, però voldria destacar com la llengua catalana és la llengua majoritàriament emprada per part dels graus universitaris, i com encara queda bon marge i millora pel que fa als màsters i els doctorats. És evident, per tant, que aquesta qüestió no és menor, consellera, i que cal posar fil a l'agulla per seguir garantint els drets lingüístics de tots i totes. El català es defensa parlant-lo, sens dubte, però també es defensa amb accions ambicioses i determinades, com vam veure la setmana passada en la presentació del pla d'enfortiment del català, on de nou vam comprovar que el sistema és un bloc granític en defensa de la llengua. Deia Yásnaya Aguilar, la lingüista, que cap llengua es salva sola del silenci, perquè les llengües es salven sempre en comunitat. I, de fet, no ho entendríem d'altra manera, que tirar endavant aquestes mesures pel futur del país, pel futur de la llengua, pel coneixement dels joves, requereix consens de la nostra comunitat universitària com a clau de l'èxit. Per tot això, consellera, voldríem que avui, malgrat saber que es tracta d'un pla molt extens, ens detallés algunes de les mesures més importants d'aquest pla d'enfortiment del català. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera Gemma Geis, consellera de Recerca i Universitats.
Bon dia, presidenta, president, consellers, diputats, diputades. Doncs, efectivament, a l'inici de la legislatura ens vam marcar enfortir el català com a llengua científica del país al sistema universitari de recerca i, per tant, vam aprovar un ambiciós pla d'enfortiment de la llengua catalana, de més de seixanta pàgines, en el Consell Interuniversitari de Catalunya i en la Comissió de Política Lingüística. Els objectius bàsicament són fer plenament efectiu l'ús del català com a llengua pròpia i d'ús normal a les activitats de les universitats catalanes; garantir els drets lingüístics de tota la comunitat universitària i de recerca; millorar l'oferta de la docència en català amb l'objectiu d'arribar a un vuitanta per cent d'assignatures en català el 2025 –per tant, els estudiants han de poder desenvolupar els graus en català i també hi ha d'haver més formació de màster en català–; incrementar l'ús del català a la recerca i impulsar la transferència i la divulgació científica en català; universalitzar l'acollida lingüística i cultural dins la comunitat universitària i ampliar-la també als centres de recerca. Enfortir també les relacions entre la comunitat universitària i de recerca i els territoris de parla catalana. De les mesures que hi han concretes en aquest pla, que és extens, en destacaria que per primera vegada totes les universitats públiques i privades sense ànim de lucre recolliran de forma unificada i precisa les dades d'usos lingüístics per millorar els indicadors; nous protocols per a la gestió d'incidències i la millora de la informació sobre la llengua de docència; els professors hauran d'acreditar el nivell C de català, amb algunes exempcions en cas de temporalitat, i fer-ho per una via oficial; hem creat un nou programa d'intercanvi d'estudiants Joan Fuster en els territoris de parla catalana a la Xarxa Vives d'Universitats, que es posarà en funcionament el segon semestre del curs 2022-2023, amb una durada de cinc mesos de beca; i hem creat també una nova línia de produccions audiovisuals en català dins la convocatòria d'ajuts Joan Oró per al foment de la cultura científica en català, i també hem incrementat la convocatòria d'ajuts per a les tesis doctorals en català. El que volem és que el català sigui reconegut com una llengua de docència, una llengua de recerca, una llengua científica i una llengua també per poder fer carrera acadèmica, i que es reconegui l'ús del català. I tot això ho hem fet amb rigor, amb serenitat i amb consens, i amb una mirada àmplia, perquè és possible –perquè l'ADN de les universitats catalanes té aquesta internacionalització– continuar enfortint la presència de les universitats catalanes i el sistema de coneixement al món amb la defensa de la llengua catalana. Perquè el català és una llengua científica i és un punt de trobada. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre el dèficit d'inversions en infraestructures. [[Pregunta al Govern sobre el dèficit d'inversions en infraestructures]] [[310-00304/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Mònica Sales, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia a tots. Vicepresident Puigneró, el greuge que patix Catalunya per formar part encara de l'Estat espanyol és visible de moltes maneres. Recentment hem viscut dos episodis que són part d'aquest patiment, també en forma de repressió política i judicial. Per una banda, el que ha estat el major cas d'espionatge massiu, amb el sistema Pegasus, que ha donat lloc al «Catalangate, fent més evident que mai que Espanya, en lloc de ser un estat de dret, el que fa és tirar pel dret; que Espanya és una democràcia defectuosa que perseguix idees, idees precisament democràtiques, pacífiques i sobretot legítimes, com són la independència i creure en una Catalunya estat. Per altra banda, hem viscut en pròpia pell la persecució a un element nuclear de la nostra nació: la llengua catalana. El que no han aconseguit guanyar amb manipulacions i enganys cap a la societat ho acaben imposant a través dels tribunals a cop de toga. Però que no s'enganyen, l'escola serà en català ara i sempre. Tanmateix, els greuges que vivim a Catalunya van molt més enrere en el temps. En el cas de les infraestructures són greuges estructurals, perquè de forma perllongada en el temps, durant dècades, afecten directament la vida dels ciutadans, de tots, voten el que voten. La xarxa de rodalies, operada per Renfe i gestionada per Adif, així com les infraestructures viàries dependents de l'Estat acumulen centenars de retards, manca de finançament i inversions i altres problemàtiques, que fan senzillament que no tinguem un bon servei de transport públic. En definitiva, l'Estat no complix amb Catalunya. I això és un tema cabdal, perquè Catalunya, com a país divers, heterogeni i amb diferents realitats territorials que és, fa de les seues connexions una eina clau per a la vertebració de totes les comarques i poblacions. No es tracta només d'una qüestió de mobilitat, sinó també d'una qüestió d'equilibri territorial, de no penalitzar aquells ciutadans que vivim lluny de les grans ciutats. És un dret poder disposar d'una xarxa que et permet anar de punta a punta del país, que siga generadora d'oportunitats i de progrés. Per tot això, vicepresident, des de Junts voldríem saber quin és el dèficit d'inversions en infraestructures per part de l'Estat que patix Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula el senyor Jordi Puigneró, vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori.
Gràcies, presidenta. Diputada, miri, el dèficit que patim és, evidentment, endèmic, estructural. Crec que els ciutadans de Catalunya ho saben. I, per tant, hem de mirar cap al futur per veure com això es corregeix, almenys mentre siguem en aquest Estat. No podem ser ciutadans de segona en aquest Estat espanyol. En tot cas, el que sí que tinc molt clar és com no han de ser aquestes inversions en els propers anys, eh? I podríem fer, per exemple, un repàs dels rècords negres d'infraestructures de l'Estat a Catalunya, perquè n'hi han alguns de simptomàtics. I em referiré a tres perquè tenia on triar. Miri, per exemple, l'accés..., tot lo que és l'accés ferroviari a l'aeroport de Barcelona, eh? La T4 de Madrid i la T1 de Barcelona es van projectar al mateix moment, i els seus accessos ferroviaris..., el 2009 es van fer els projectes. Barajas es va acabar el 2011. A l'aeroport del Prat som al 2022 i encara ens diuen que possiblement el 2025 estaran acabats. Per tant, una diferència abismal. La B-40. Escolti quinze quilòmetres en quinze anys, a un quilòmetre per any. És totalment inadmissible, però és que el rècord –el rècord– de la més negra, diguéssim, infraestructura, allò de lentitud d'infraestructura, el té –segurament que molts la coneixereu, i potser hi ha algú aquí–..., és la variant de Vallirana, eh? La variant de Vallirana va anar el ritme de dos-cents metres per any. Per tant, escolti, això..., segur que així no podem continuar. I aquí n'hi ha alguns que hi tenen molta responsabilitat. Finalment, per parlar també de trens, el desdoblament de l'R3, que està en aquests moments amb obres i que felicitem que això sigui així, eh? Està en el tram d'obres el tram Parets - la Garriga. Això representa avui un vint-i-cinc per cent del que hi ha projectat d'aquesta obra, que data, diguéssim, el primer estudi, del 2001. A aquest ritme –a aquest ritme– arribarem a Vic el 2100, eh? [[Rialles.]] Ho dic perquè per aquí hi ha l'alcaldessa de Vic. Doncs que sàpiga que el 2100 arribarà aquest desdoblament a la seva ciutat. En tot cas, mirin, el que és evident és que s'ha de fer un replantejament amb l'Estat del que signifiquen les inversions en infraestructures a Catalunya. El trenta-sis per cent que hem conegut, aquesta xifra, és inadmissible. Si la comparem amb el que s'està invertint i executant en altres zones de l'Estat, evidentment és... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al vicepresident i aquest continua parlant uns moments. Aplaudiments.]]
Se li ha acabat el temps. [[Pregunta al Govern sobre el garantiment del dret dels alumnes a rebre exàmens en castellà]] [[310-00297/13]] Pregunta el Govern a respondre oralment en ple sobre el garantiment del dret dels alumnes a rebre exàmens en castellà. Formula la pregunta el diputat senyor Joan Garriga, en nom del Grup Parlamentari VOX.
[[L'orador comença a parlar sense fer ús del micròfon, motiu pel qual no n'han quedat enregistrats els primers mots.]] ¿...a garantizar el reparto de exámenes de las PAU también en español o negarán este derecho como a los escolares? Porque les recuerdo que, como ustedes negaban ese derecho a los estudiantes que se examinaban de selectividad, tuvieron que venir los tribunales a garantizarlo. Y nosotros venimos, antes de las pruebas de este año, a recordárselo.
Per respondre té la paraula la senyora Gemma Geis, consellera de Recerca i Universitats.
Bé; bon dia, presidenta. La ultradreta és un fenomen a què s'ha de barrar el pas, perquè el que pretén és desestabilitzar les societats democràtiques, i s'ha de fer en tots els espais. Jo no contribuiré a donar altaveu a les seves falsedats i encara menys aquí en seu parlamentària. El que em preocupa és el mateix que preocupa a tots els pares i mares, i també a tots els estudiants, que és que les proves de selectivitat es desenvolupin com sempre, amb la màxima normalitat, posant els estudiants al centre, perquè tothom comprendrà, de la mateix manera que jo, que és una prova prou important per al seu futur professional. Per tant, com sempre, garantirem els drets lingüístics i, com sempre, posarem els estudiants en el centre. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar té la paraula el senyor Joan Garriga.
Señora consellera, estamos muy acostumbrados a que el separatismo no respete nada ni respete que en Cataluña tenemos dos lenguas, que la libertad de utilizar las dos lenguas, sobre todo la común, es un derecho que no se puede pisotear. Pero ustedes ni respetan los derechos ni respetan las libertades. No entienden que las pruebas de acceso a la universidad son muy importantes para los estudiantes, que se juegan muchísimo: el acceso a una carrera y la elección de una universidad. Y es lógico que unos las prefieran hacer en catalán, y otros, en español, sin tener que pedirlo expresamente. Pero ustedes se han acostumbrado a no respetar los derechos de los catalanes y nos obligan a acudir a los tribunales a buscar amparo. Pero, cuando los tribunales actúan y dictan sentencia, ustedes son tan totalitarios que no lo respetan y no las cumplen. Y el auto fue claro: estimó que debe prevalecer el derecho de los ciudadanos a elegir el idioma de su elección, de cómo se relaciona con los poderes públicos y la administración, y no a la inversa. También afirmó que los alumnos no tienen por qué expresar en público su opción lingüística en unas pruebas de estas características. Y en esas estamos, a siete días de la selectividad y usted sin contestar. ¿Seguirán pisoteando el derecho a recibir exámenes en español sin tener que pedirlo en igualdad de condiciones que el catalán? Desde VOX, se lo recordamos. Aquí y ahora. Y les advertimos que seguiremos luchando por este derecho, en la universidad con los estudiantes, en el Parlament, en los tribunales. Y cuando gobernemos también lo haremos. Igualmente, promoveremos una sola prueba de selectividad igual en toda España, porque el título de bachillerato es un título nacional con un mismo sello y las pruebas tienen que ser iguales en toda España para todos los estudiantes españoles, también para los catalanes. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera de Recerca i Universitats.
Bé, com que més que una pregunta, com sempre, és una amenaça, jo el que els demano és que deixin les PAU en pau. Que deixin les PAU en pau. Que deixin les PAU en pau. Que deixin de mentir. Jo ja sé que vostès fan les interpretacions dels tribunals de justícia perquè hi tenen els seus col·legues. I, per tant, doncs, escolti, aquesta consellera i l'equip de la conselleria actuaran amb convicció. Perquè vostès el que proposen per a Catalunya és una presó on es vulneren els drets de les dones, on fan comentaris racistes. I estic segura que aquesta presó no és la que vull per als meus fills. I, per tant, actuaré amb tota la convicció i amb tota la fermesa en la defensa dels drets lingüístics i en la defensa de la bona organització de les PAU. I li torno a repetir: deixin les PAU en pau. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre l'impuls a l'esport femení. [[Pregunta al Govern sobre l'impuls a l'esport femení]] [[310-00288/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Marta Vilalta en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia a tots i a totes, consellera Vilagrà. Malgrat el silenci i malgrat la invisibilitat, el cert és que les dones practiquem esport des de fa molt temps i també competim, tant a nivell de l'elit com ho fem per simple gaudi o per fer salut. I malgrat també tots els entrebancs i sostres de vidre en aquest àmbit, també estem aconseguint a poc a poc ocupar l'espai que ens pertoca en els àmbits directius de clubs, de federacions, que sempre han estat fortament masculinitzats. Tenim exemples d'esportistes d'èxit com la ciclista de muntanya Ramona Gabriel, la futbolista Alexia Putellas, la motorista Laia Sanz, també la nedadora Mireia Belmonte, l'atleta María Vicente o la jugadora de bàsquet Laia Palau. I podria seguir. Exemples, però sobretot –sobretot– referents. Referents per a les properes generacions d'esportistes catalanes que veuen que sí, que tot és possible. Per això, des de les institucions hem de dotar d'eines, d'empoderament i d'acompanyament les esportistes en actiu i també les que vindran d'aquí a un temps. Perquè l'esport femení, ja ho sabem, és una història de lluita, però també de reivindicació, també de reconeixement, i això vol dir que ho hem d'acompanyar amb fets. Ara ens toca, doncs, donar més visualització i certament prestigiar encara més l'esport femení i totes les que el practiquen, totes les esportistes, siguin de la categoria que siguin, practiquin l'esport que practiquin, des de la base, importantíssim, fins a l'elit. I hem de garantir, per tant, que totes les persones puguin gaudir-ne sense violències, sense estereotips ni rols imposats. De fet, la pràctica esportiva ha de ser sobretot un espai també de garantia de drets i d'igualtat d'oportunitats per a tothom i això requereix una aposta decidida en visibilitat, ja ho dèiem, però també en recursos i en eines. Des d'Esquerra Republicana estem determinades a posar fi a la manca històrica de suport a l'esport practicat per dones, al menysteniment també que han patit durant molts anys i a les discriminacions, com per exemple la bretxa salarial també en aquest àmbit, la segregació entre esports, la dificultat per a la conciliació també amb totes les esportistes, així com la falta de referents, que, per sort, ho anem canviant, o la sexualització de les esportistes, així com la infrarepresentació en els òrgans directius o en els mitjans de comunicació, entre molts altres reptes. Consellera, com vostè diu, com diu el president, de fet, com diu el conjunt d'aquest govern, aquesta és la legislatura de l'esport femení. I, en aquest sentit, li preguntem per les mesures que ja s'estan posant en marxa i s'estan fent des del Govern.
Per respondre, té la paraula la senyora Laura Vilagrà, consellera de la Presidència.
Gràcies, presidenta, diputada. Bé, com sempre explica l'Anna Caula, la nostra secretària general de l'esport, les dones fa molt de temps que practiquem esport a l'elit, però ara estem en un moment dolç, en un moment que és un punt d'inflexió. Vostè em parlava de les Laies. De la Laia Palau, del bàsquet de l'Uni Girona, que de fet després de trenta títols, de moment, abandona l'esport d'elit, però no abandona l'esport femení i segur que ens seguirà ajudant, o de la Laia Sanz, que s'ha obert camí en un esport molt masculinitzat i, en aquest sentit, amb uns èxits aclaparadors. Però també aquest cap de setmana passat vàrem viure la revolta, la volta ciclista femenina, amb sortida i arribada a Sant Cugat. O bé el Barça femení va fer el triplet estatal. O el reconeixement, com vostè deia, d'esportistes com la Alexia Putellas o l'Aitana Bonmatí. Però també m'agrada destacar l'europeu de l'Hoquei Club Palau o la medalla olímpica de la Queralt Castellet. Són exemples per als nens i per a les nenes d'aquest país. L'objectiu del departament és que més persones facin esport des de la base, com vostè deia. De fet, ho fem també amb Salut amb la recepta esportiva en els CAP d'aquest país, però també volem que hi hagi més federades, més persones, en aquest cas dones, a l'elit. Hem aconseguit avançar molt. En els darrers deu anys s'han incrementat un vint per cent les llicències federatives i ja arribem en aquests moments a 163.000 federades. Però som el vint-i-set per cent, només, per tant, encara ens queda camí. Més visualització, més prestigi, evidentment, més recursos. I aquí parlem d'esponsorització, privada i pública. I avui m'agrada explicar, m'agrada dir que publiquem, justament avui, les quatre bases de subvenció, d'ajuts, en les quals es quadrupliquen els diners destinats a esport femení. Perquè és una prioritat absoluta per a aquest govern, però també m'agrada reconèixer la feina que fan les federacions i els clubs per tenir més esportistes, més equips, més tècniques, més directives, més àrbitres. I també m'agrada posar un exemple: INEFC Seu d'Urgell, esports de muntanya, direcció femenina i més del cinquanta per cent de les matrícules, dones. Ho vàrem ficar com a objectiu i ho vàrem aconseguir. Per tant, un govern focalitzat cap a l'esport femení. Estem començant a obtenir resultats. Les dones d'aquest país esportistes han fet els deures i ara només ens queda, òbviament, al Parlament i al Govern, acompanyar-les i ho farem. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre els tràmits per revocar les concessions a les centrals hidroelèctriques. [[Pregunta al Govern sobre els tràmits per a revocar les concessions de les centrals hidroelèctriques]] [[310-00299/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Eugeni Villalbí, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Bon dia, consellera. Des de la creació del Departament d'Acció Climàtica, que vostè lidera, s'ha estat treballant per revertir anys d'inacció, tant, d'una banda, amb el desplegament de mesures fiscals i legislatives que ens permetin fer front al canvi climàtic, com també amb l'aturada que estàvem vivint en l'àmbit de les energies renovables, un element clau per la transició energètica del nostre país. Ens queda, de fet, molta feina per fer, però les dades confirmen el bon camí iniciat: del juny de l'any passat a ara els projectes que s'han posat en marxa en energies renovables han passat dels seixanta als 1.200 megawatts de potència –en informació pública– i hem tancat el primer trimestre del 2022 amb més de 25.500 instal·lacions d'autoconsum, duplicant així el nombre d'instal·lacions d'autoconsum a Catalunya en tan sols nou mesos. L'energia solar i eòlica són claus, però per assolir els objectius establerts el 2030 i el 2050 necessitarem disposar d'altres fonts d'energia. I aquí l'energia hidroelèctrica hi juga un paper clau, un paper important, perquè representa entre el cinquanta i el setanta per cent de l'energia renovable del país i perquè és entre el vuit i el tretze per cent de la producció elèctrica total a Catalunya; una energia que té un pes estratègic pel fet de ser gestionable i emmagatzemable, ajudant a compensar així el sistema en punts de baixa producció i a fixar preus més baixos de l'energia. Al nostre país aquesta energia prové de les més de 230 centrals hidroelèctriques de què disposem a les conques internes; una energia que volem respectuosa amb el medi ambient, al servei d'una economia verda i a les mans de la ciutadania. És per això perquè sempre hem dit que no entenem la transició energètica com un simple canvi de combustibles de fòssil a renovable, sinó que sempre hem cregut que és una palanca per un canvi de model, un canvi de model participat, democràtic, distribuït i desnuclearitzat. És per això que el Parlament ha votat en diferents ocasions que la gestió d'aquestes centrals hidroelèctriques sigui pública, estigui a les mans de la ciutadania i les incorporem a l'energètica pública que el Govern està impulsant. Consellera, fa pocs dies hem vist com s'anunciava la recuperació de les tres primeres centrals hidroelèctriques: Sant Quirze de Besora, Ripoll i Bescanó. Ens pot donar..., ens agradaria que ens donés més detalls sobre el pas a l'energètica pública d'aquestes tres primeres centrals, així com que ens expliqui els propers passos que el Govern té previstos. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Moltes gràcies, presidenta. Diputat, doncs, efectivament, eh?, aquest departament i el Govern, extremadament decidits en la transformació verda i, evidentment, també, en la sobirania energètica. Ho hem fet ja, hem començat amb aquests tres primers expedients, per tal de revocar aquestes concessions de les centrals hidroelèctriques. Vostè les anomenava: Sant Quirze de Besora, Ripoll i també Bescanó, que ja formaran part d'aquesta energètica pública i passaran, per tant, a ser gestió pública. Una pinzellada de cada una d'elles. La primera, la de Sant Quirze de Besora, en aquest cas Can Trinxet, de la mà de l'ajuntament, evidentment, el que hem fet ja és començar a comunicar, ja, a través de l'agència, de l'ACA, de l'Agència Catalana de l'Aigua, doncs, que havia acabat ja el termini; de fet, finalitza el 30 de juliol del 24, i hem començat ja el reguitzell d'expedients. La segona, la Cúbia, a Ripoll, és un cas extremadament diferent. En aquest cas, se li va atorgar la concessió per setanta-cinc anys i, evidentment, a través de documents, doncs, hem esbrinat que això va succeir, en aquest cas, l'any 1946; es pot imaginar, doncs, que això ja ha caducat, i, per tant, hem començat els terminis per actuar. I la tercera, la de Vilanna, a Bescanó; en aquest cas, doncs, aquí hem iniciat un expedient d'extinció, perquè, entre altres casos, hi ha un incompliment reiterat de les condicions bàsicament del cabal, en aquest cas després de vuit avisos, diguéssim, també, de l'Agència Catalana de l'Aigua a aquesta concessió. Però no ens quedem aquí, evidentment; aquí parlem de tres, hem començat, però, en qualsevol cas, el camí, evidentment, és llarg. Jo vull recordar, ho vaig fer també en seu parlamentària, que revisarem tots, extremadament, tots, els expedients de les concessions hidroelèctriques de les conques internes. Vostè parlava de més de dos-centes; imagini si ens queda feina per davant, però decidits, òbviament, a fer-la. Això vol dir que analitzarem amb profunditat, amb extrema profunditat, tota aquesta documentació, històrica, molta d'ella, bàsicament de tots aquests expedients concessionats, per veure o per trobar tres coses, eh?: primera, doncs, bàsicament la vigència, important, eh?, perquè aquí hi ha moltes anomalies; una segona, també important, és el compliment dels cabals ambientals, també molt important, o una tercera, que pot ser qualsevol irregularitat. En definitiva, governar..., per nosaltres governar no és altra cosa que transformar i fer les coses..., intentar que les coses passin, eh? I, de moment, doncs, estan passant. I, en aquest sentit, doncs, tenir clar que els recursos econòmics s'han de posar sempre al servei de la col·lectivitat. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre el servei del Cos de Mossos d'Esquadra a les comarques gironines. [[Pregunta al Govern sobre el servei del Cos de Mossos d'Esquadra a les comarques gironines]] [[310-00300/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Jaume Butinyà, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Conseller, bon dia. L'augment sostingut de la població a Catalunya en els darrers anys ha fet que el nombre de serveis demanats als cossos d'emergències i seguretat s'hagin vist incrementats de manera significativa. En conseqüència, el departament ha vist com se li demanaven, per part dels responsables dels cossos de seguretat, alcaldes i alcaldesses, més agents i recursos materials per garantir de forma adequada i suficient l'atenció a la ciutadania. El nostre grup parlamentari considera imprescindible dotar-se d'un model de seguretat integral i efectiu a tot el territori, un model policial de proximitat que vetlli i garanteixi l'exercici dels drets i llibertats de les persones. En aquest sentit, el mes de novembre, vostè, conseller, anunciava l'acord amb el Govern espanyol per augmentar el nombre d'agents de Mossos d'Esquadra fins a 22.000. Recentment, i per primera vegada en set anys, s'han destinat nous agents a les àrees policials fora de l'entorn de l'àrea de Barcelona. També sabem que el mes de febrer passat va fer una visita a les obres de construcció de la nova comissaria de Mossos d'Esquadra a la Jonquera, comissaria que dona servei directe a tretze municipis de l'Alt Empordà, un equipament policial necessari en un punt estratègic. Per tot això, conseller, el nostre grup parlamentari volem preguntar-li quants agents d'aquesta darrera promoció s'han destinat a les diferents regions policials i amb quins criteris; quants agents de les futures promocions de Mossos d'Esquadra es preveuen destinar a la regió policial de Girona, i finalment quines millores i noves inversions estan previstes fer a curt termini a la regió policial també de Girona? Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior.
Gràcies, presidenta. Efectivament, quan vam arribar, ara fa un any, el nou equip a la conselleria teníem dos objectius que eren condició necessària: un, aixecar el sostre, elevar el sostre del número de mossos que podíem contractar, i per això l'acord de la Junta de Seguretat de Catalunya, 22.000, i també la jubilació anticipada, que la jubilació anticipada permetia rejovenir el Cos de Mossos d'Esquadra. Però això són grans xifres, i després això s'ha de concretar. Això té una finalitat, això té un objectiu, que té una paraula, que es diu «proximitat; estar al costat de la gent, al costat dels veïns i veïnes, en col·laboració amb els ajuntaments, en col·laboració amb les policies locals. I, efectivament, això s'ha concretat a les comarques de Girona, que, efectivament, com deia, doncs, feia molts anys que no havia s'hi havia incorporat nous agents i tanmateix se n'havia anat perdent com a conseqüència del pas dels anys, de les jubilacions, etcètera, i s'ha concretat amb la incorporació de 134 agents nous. Això suposa un dotze per cent més d'agents a les comarques gironines. He tingut l'oportunitat de parlar-ne amb uns quants alcaldes –algunes estan presents aquí–, sobre la necessitat que hi havia d'això. I del que es tracta és que aquestes grans xifres, que les polítiques que es fan, es concretin en la realitat de la vida de la gent, no? I que hi hagi divuit agents més a Banyoles, que suposa un 36 per cent, o trenta-cinc nous a Girona, que suposa un 18 per cent més, o disset a Salt, ajuda a millorar la vida concreta dels ciutadans i les ciutadanes. També com apostar per dotar de nous mitjans, no? I en aquest sentit, doncs, arriben vuitanta-cinc vehicles nous; han arribat vuitanta-cinc vehicles nous a les diferents ABPs de les comarques de Girona per fer més feina, per poder servir millor als ciutadans i poder-se coordinar millor. I també una mesura, que l'ha comentat vostè, que és aquesta estratègica comissaria de la Jonquera, amb una inversió de 3 milions d'euros. Però hi ha una mesura que potser passa més inadvertida però que és més determinant, i és: els sectors de trànsit que estava previst tirar enrere –és a dir, suprimir-los–, mantenir-los; en concret, el d'Olot i el de Sant Feliu de Guíxols, que fan una feina essencial. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Molt bé. [[Pregunta al Govern sobre les polítiques de transició ecològica]] [[310-00301/13]] Pregunta el Govern a respondre oralment en ple sobre les polítiques de transició ecològica. Formula la pregunta el diputat senyor Ernest Maragall en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Consellera Jordà, gràcies també per la seva determinació, com ens acaba de demostrar, ara en l'àmbit de la transició ecològica, en el tema del turisme. Deixi'm començar per una afirmació clara: el turisme és un fenomen d'altíssima significació social i econòmica; un fenomen de tan positiva i espectacular evolució, que ara el que cal és regular-lo per protegir-lo dels excessos que ell mateix acaba generant. És un cas d'èxit indiscutible, acompanyat, això sí, d'evident externalitats negatives, que els veïns i veïnes viuen molt sovint en directe i en primera persona: massificació, desgast de l'espai públic, efectes secundaris negatius sobre l'habitatge i sobre la convivència en determinats barris. En aquest entorn, el rol creixent dels creuers que opten pel port de Barcelona o altres ports del país com a punt d'inici, d'arribada o de trànsit, en pren el relleu i demana efectivament atenció i regulació específica, tant pel que fa a la massificació de l'espai públic proper com molt especialment per l'afectació en l'àmbit de la contaminació i l'evident contradicció amb les polítiques adreçades a combatre el canvi climàtic. Hem arribat a un punt crític en la transformació necessària del model turístic, d'un model turístic avui obsolet i contraproduent. I per això hem de prendre mesures, no? I jo crec que hi ha una resposta múltiple i urgent a donar, eh? Hi ha plena consciència de l'excés actual en nombre, grandària i capacitat dels creuers i també pel nombre de passatgers que cada any desembarquen al nostre país –a Barcelona, però no només. Conclusió: hem de posar sobre la taula aquest nou model; un turisme per viure a la ciutat, no per consumir-la. Una ciutat no és només un escenari objecte d'abús sense mesura, no pot ser-ho. La ciutat és un subjecte viu que demana respecte, que exigeix respecte, i demana un ús proporcionat a la capacitat de l'espai públic i privat que ha d'acollir el turisme. Hem de prendre mesures, ja; hem de governar el turisme des de l'entesa i la complicitat positiva amb el sector, a favor de la ciutat i del propi turisme. Volem garantir a mitjà i llarg termini la immensa significació econòmica i social del turisme. Això es fa planificant i regulant la transformació d'aquest model. A Barcelona, avui, la millor forma de fer-ho és seguint iniciatives com la que vostè planteja, amb criteris de justícia ambiental, com amb la recent iniciativa que vostè ha anunciat per al Govern de la Generalitat... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, diputat. [[Aplaudiments.]] Per respondre, té la paraula la senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Gràcies, presidenta. Moltes gràcies, diputat Maragall. De fet, sí, eh?, ho ha dit vostè clarament, un dels problemes –un dels problemes– que té la ciutat de Barcelona justament és la qualitat ambiental. I, precisament, la qualitat de l'aire és una de les coses, un dels factors que més preocupa els barcelonins i barcelonines; també preocupa i ocupa, òbviament, el departament i el Govern del país. De fet, quan parlem de la qualitat de l'aire no parlem de res abstracte; parlem, si m'ho permet, en definitiva, de millorar la qualitat de vida dels nostres ciutadans i ciutadanes; parlem, en definitiva, també, de fer les nostres ciutats i les nostres viles, òbviament, més habitables. I com que l'aire no entén de fronteres, també és evident que Barcelona no pot estar d'esquena, evidentment, a la resta del país. Per això, en la cimera de la qualitat de l'aire que vàrem celebrar el passat mes de març, allà ja vàrem acordar, doncs, desplegar les zones de baixes emissions en aquelles ciutats de més de vint mil habitants abans d'acabar l'any 2025. Però, més enllà d'això, un apunt respecte als creuers, que és una altra de les problemàtiques, una de les derivades, també, de la qualitat de l'aire, la massificació dels creuers al port de la ciutat. Jo estic convençuda que vostè estarà d'acord amb mi –de fet ho ha dit d'una o altra manera– que hem d'actuar ja, que no n'hi ha prou amb cartes, que no n'hi ha prou amb proclames i que de ben segur tenim ja masses estudis en molts dels armaris de la Generalitat. Cal actuar ja. I és per això que des d'aquesta tardor estem treballant de manera decidida per fer un impost que reguli les emissions, en aquest cas, dels creuers, de tots els ports del país –òbviament, també el de la ciutat de Barcelona–, en base a la llei del canvi climàtic, que és la llei que ens empara i que va ser a bastament aprovada en aquest Parlament. Tenim eines, hi estem treballant, i jo estic convençuda que hi podem sumar encara més actors i que hi podem sumar encara més administracions. I, en aquest sentit, els anuncio que aquesta conselleria, la que tinc l'honor d'encapçalar, conjuntament també amb el Departament d'Economia, estem dissenyant ja un impost, un impost als creuers, que s'aplicarà de forma progressiva, deixi-m'ho dir així, també segons els nivells de contaminació generats a partir de l'any evidentment 2023, de l'any que ve. No ens volem quedar només amb una taxa que empari la premissa aquella de qui més contamina més paga –que també, eh?–; volem anar més enllà i volem transformar el model d'activitats de grans vaixells. Volem establir llindars, volem establir uns topalls, si em permet, que regulin aquesta activitat. En definitiva, el que volem és millorar la qualitat de l'aire, perquè això vol dir millorar la qualitat de vida dels nostres ciutadans i, evidentment, també preservar la biodiversitat. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre l'activitat inversora del Departament de Polítiques Digitals i Territori. [[Pregunta al Govern sobre l'activitat inversora del Departament de Polítiques Digitals i Territori]] [[310-00298/13]] Formula la pregunta el diputat Nacho Martín Blanco, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Senyor conseller Puigneró, s'han plantejat deixar en algun moment la política del victimisme i de la confrontació per passar a fer una política responsable i realista en les relacions de Catalunya amb la resta d'Espanya?
Per respondre, té la paraula el senyor Jordi Puigneró, vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori.
Gràcies, presidenta. Diputat, des del departament i des del conjunt del Govern, treballem pels ciutadans de Catalunya. Treballem per resoldre els seus problemes i, evidentment, també treballem per resoldre el major problema que entenem que té Catalunya, que és un Estat que no el representa.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Nacho Martín Blanco.
Bé, senyor conseller, com esperàvem, cofoisme; com esperàvem, falta d'assumpció de la realitat, falta d'assumpció de les responsabilitats pròpies. I jo li he de dir algunes coses: des del Grup Parlamentari de Ciutadans trobem a faltar un discurs, un debat públic més racional, un debat públic més basat en dades, un debat públic més basat en una aproximació mínimament objectiva i pragmàtica del que és la realitat de la nostra comunitat. Ho dic perquè fa molts dies, fa uns dies que vostès han posat en marxa una brama, una campanya, diguem-ne, de victimisme i de cofoisme, una vegada més, per intentar presentar tots els problemes de la nostra comunitat com a responsabilitat del Govern d'Espanya. I li he de dir algunes coses. En aquesta campanya, vostès obliden desastres, autèntics desastres, com el de l'L9, la línia 9 del metro de Barcelona, que és responsabilitat seva, senyor conseller, l'hi recordo. Altres responsabilitat seves, com el canal Segarra-Garrigues, que també és responsabilitat seva, senyor conseller, l'hi recordo. Altres responsabilitats seves en l'Eix Transversal, per exemple, un seguit d'obres públiques que vostès han protagonitzat amb un resultat bastant galdós. I, des d'aquest punt de vista, per això, li dic que nosaltres li demanem una mica de responsabilitat, una mica d'assumpció de responsabilitats i el plantejament d'un debat racional en el conjunt de les administracions públiques. Nosaltres, des de Ciutadans, som els primers que exigim, demanem un major compliment dels pressupostos de totes les administracions públiques, no només de l'Administració General de l'Estat, també de la comunitat, de la nostra comunitat. Però en tot cas és evident que vostès a l'única cosa que juguen és a la profecia autocomplida. En comptes de treballar per als ciutadans de Catalunya, vostès no es plantegen si és possible que bona part de la inversió que l'Estat ha de fer a Catalunya quedi o se'n vagi en orris per culpa de la seva irresponsabilitat i de la seva frivolitat. Què passa amb els 1.700 milions d'euros pressupostats o que s'havien de pressupostar per part del Govern central per a l'ampliació de l'aeroport del Prat? Que vostès, amb els seus socis parlamentaris, l'han enviat en orris. Exactament igual que altres inversions que haurien pogut arribar a Catalunya, com ara les inversions derivades d'una candidatura conjunta amb l'Aragó, una candidatura conjunta per als Jocs Olímpics d'Hivern. Senyors del Govern, deixin el cofoisme, deixin l'autocomplaença, deixin la confrontació i posin... (La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.)
Se li ha acabat el temps, diputat. Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori.
Sí; senyor Martín Blanco, deia William Edwards Deming, un industrial americà que va ajudar el Japó a sortir..., després la Segona Guerra Mundial, a industrialitzar-se, deia que sense dades, no som més que una altra persona amb una opinió. Les seves opinions són molt respectables, però és veritat que hem d'anar sempre a les dades i anar-hi amb rigor, tots plegats. Crec que, des d'aquesta perspectiva, vostè i el seu grup no sé si se sentirien més còmodes presentant-se, diguéssim, com a diputats o en llistes a altres comunitats, a Múrcia, a Madrid, perquè podrien fer aquest discurs de no defensa del que són, evidentment, doncs, les inversions per a Catalunya. Segur que se sentirien més còmodes, perquè no els veig mai en el seu grup a Madrid fent ni una sola esmena per defensar infraestructures claus per a Catalunya, i hi tenen uns quants diputats per fer-ho. I se senten molt còmodes i obvien que Catalunya pateix un triple dèficit, eh? Pateix un dèficit fiscal des de fa molts anys. Pateix també un dèficit de pressupostat que incompleix any rere any l'Estatut, que diu que hauria de ser equivalent la inversió que es fa a Catalunya, en aquest cas, doncs, al PIB que genera. I després un tercer dèficit que és el del de no execució, el de no execució, que és el més baix i està a la cua de l'Estat. I vostès no fan res. Vostès són aquí per defensar els interessos dels ciutadans i ciutadanes de Catalunya, en una matèria que no és la independència de Catalunya, que són precisament les infraestructures, que són evidentment els serveis de la Generalitat. Facin una miqueta de recapitulació. Exactament vostès, on defensen Catalunya quan en tenen l'oportunitat? I, miri, si tot això que li he explicat... –i segurament no hi estarà d'acord i és un terme que a vostès no els agrada, que és el terme aquest de l'«Espanya ens roba–, si això no és un «Espanya ens roba, s'hi assembla molt. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre les denúncies contra un metge del Departament d'Interior pels presumptes abusos sexuals a agents del cos de Mossos d'Esquadra. [[Pregunta al Govern sobre les denúncies contra un metge del Departament d'Interior pels presumptes abusos sexuals a agents del Cos de Mossos d'Esquadra]] [[310-00308/13]] Formula la pregunta, en nom del Grup Mixt, la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; muchas gracias, presidenta. Señor Elena, hace apenas una semana saltaba a la prensa la denuncia de tres mujeres, agentes del Cuerpo de Mossos d'Esquadra, contra un médico adscrito al Departamento de Interior por abusos sexuales. La primera de las denuncias tuvo lugar a inicios del 2020, pero este médico ha seguido visitando hasta hace apenas algunas semanas. Nos gustaría saber por qué.
Per respondre, té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior.
Bé, tal com he explicat abans, en aquest camí des de que vam tenir coneixement d'aquests fets –en aquest cas, al departament on jo soc conseller des del mes de juny de l'any anterior– vam iniciar tota una sèrie de tràmits, inicialment donar defensa jurídica a les persones, a les víctimes, perquè, efectivament, fins a aquell moment no la tenien, i donar-los el recolzament i, alhora, també iniciar els tràmits administratius –que posteriorment li explicaré– per poder finalitzar en aquest segon expedient, que ha permès que deixi d'estar treballant al departament. Moltes gràcies.
Per repreguntar, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí, gracias. Mire, conseller, ya son cinco las denuncias por abusos sexuales que pesan sobre este médico. Usted dice que han tomado una serie de medidas, yo le digo que son insuficientes. De hecho, el propio secretario general, Oriol Amorós, reconoció el otro día no poder asegurar que durante todo este tiempo que el médico ha seguido en su puesto de trabajo no haya abusado de más mujeres. A mí esto me parece gravísimo. Se me ponen los pelos de punta, señor conseller. No solamente por lo que cuentan las agentes, sino también por como las ha tratado el departamento. Estas mujeres se han sentido solas, abandonadas y, en algunos casos, también cuestionadas. La propia jefa de psicología del departamento llegó a pedirle a una de las víctimas comprensión, porque era un compañero suyo. Se ve que eso del «hermana, yo sí te creo solamente funciona cuando el escándalo no te salpica, si no, pues, es mejor callar y tapar. Dice usted que les han dado asistencia legal; solo faltaría, es su obligación como trabajadoras de la Administración. Mire, en marzo del 2020 llega la primera denuncia. No pasa nada, el médico sigue visitando. En junio del 2021 usted es nombrado conseller. El señor Oriol Amorós, secretario de Interior, reconoce que en esa fecha ya tiene conocimiento de los hechos. No pasó nada, el médico siguió visitando. Unos meses después, el departamento se persona como acusación pidiendo para este médico prisión, pena de cárcel de dos años y medio por el delito de abusos sexuales. No pasó nada, el médico siguió visitando. Me puede explicar, señor Elena, ¿cómo puede ser que ustedes vean indicios de delito como para pedir dos años y medio de cárcel, de prisión para este médico y que, sin embargo, siguiera en su puesto de trabajo visitando a mujeres? ¿Así es como ustedes protegen a las mujeres? A mí me parece un despropósito. Mire, conseller, luchar contra el acoso o los abusos sexuales no consiste en escribir un protocolo y luego dar una rueda de prensa o en crear una conselleria de Feminismos para hacerse los superfeministas. No. Ustedes lo que tenían que haber hecho era proteger a esas trabajadoras, pero las han dejado indefensas a ellas y también al resto de mujeres que podían haber acabado en esa consulta. Y, mire, si el señor Amorós lo sabía y no hizo nada, ahora a quien le toca actuar es a usted cesándolo.
Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior.
Bé, abans he volgut fer referència a la condemna d'aquests fets. També vull aprofitar –perquè ho he fet també personalment– per agrair a algunes de les víctimes la valentia, el coratge, la força i la determinació per denunciar. I vagi per endavant que aquest conseller mai mai mai amagarà cap cas d'aquests, sinó que els perseguirà fins que no es tornin a produir mai més. No en tingui cap mena de dubte. El primer que vam fer quan es va conèixer aquest fet, quan vam arribar, va ser, en primer lloc, donar assistència jurídica. Sí, perquè no la tenien. Una vegada vam tenir la informació dels fets, el segon que vam fer va ser obrir un expedient. I, en aquest expedient, garantir i preservar que cap més dona assistís a aquella consulta. Quan vam tenir coneixement del segon cas, vam obrir un altre expedient i va ser expulsada, suspesa d'ocupació i de sou aquesta persona. I, sí, hi han cinc casos, entre altres coses, perquè una altra mesura de les que vam adoptar va ser obrir una bústia anònima per garantir que totes les persones que n'haguessin estat víctimes ho poguessin denunciar. I gràcies a aquesta bústia, justament, algunes de les víctimes ho han pogut fer. I és veritat que hi ha hagut queixes respecte a l'acompanyament psicològic. I el que hem fet quan això s'ha produït han estat dues coses. Una, oferir, si ha estat acceptat, assessorament psicològic extern a les víctimes, perquè hem d'estar al seu costat absolutament sempre. I, segona, modificar totes aquelles coses que siguin necessàries, que s'hagi percebut que no han funcionat en tot aquest procés, i fer-ho de la mà també dels representants sindicals en el marc del Consell de la Policia. No tingui cap dubte que estarem al seu costat absolutament sempre. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Passem a les preguntes al president de la Generalitat. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la valoració del balanç de seguretat i activitat policial 2021 dels Mossos d'Esquadra]] [[317-00175/13]] Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. Formula la pregunta el diputat senyor Alejandro Fernández, en nom del Grup Mixt.
Gracias, presidenta. ¿Cómo valora el balance de seguridad y actividad policial 2021 presentado por los Mossos d'Esquadra?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Doncs, senyor diputat, agraint a tots els agents del cos de Mossos d'Esquadra la seva tasca i posant en relleu les mesures de caràcter estructural que en aquest darrer any hem portat a terme des del Govern del que és, doncs, l'ampliació fins a vint-i-dos mil efectius del topall màxim d'agents acordat amb la Junta de Seguretat; l'increment dels recursos materials i el fet, doncs, que cada any estem entrant una nova promoció de més de vuit-cents nous agents per rejovenir el cos, entre d'altres mesures, també, per tenir un cos preparat, el més eficaç possible. I per tant, això requereix també uns agents que puguin treballar en les millors condicions laborals possibles, els acords que hi ha hagut recentment per rebaixar l'edat de jubilació i equiparar-la a altres cossos policials.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidenta. Le he preguntado sobre el balance de seguridad 2021 presentado por los Mossos d'Esquadra. Imagino que no se lo habrá leído a fondo porque la respuesta ha sido bastante decepcionante, ha repetido lo que siempre dice. Yo le voy a refrescar algunos datos que son impactantes. En 2021 se han incrementado en Catalunya un 10,87 por ciento los delitos penales y en los tres primeros meses de 2022 pasa a un veintinueve por ciento. Noventa delitos por cada mil habitantes en el Área Metropolitana de Barcelona, que es un dato escalofriante. El cuarenta y ocho por ciento de las ocupaciones ilegales de toda España se concentran en Cataluña. Ninguna región, comunidad, Länder en Europa presenta datos similares. Se supone que Catalunya es una sociedad occidental moderna, pero estos datos nos ponen directamente al límite y trasladan un severo problema de inseguridad ciudadana. ¿Por qué ocurre esto en Cataluña cuando disponemos de excelentes profesionales? Es evidente que hay un problema de gestión, de mala gestión en este caso, pero también hay un problema político de fondo, el desarrollo durante la última década de una infeliz coincidencia de tres fenómenos: políticos haciendo pedagogía constante de la desobediencia a la ley; políticos haciendo, incluso, directamente apología del delito, y un desprecio por parte de ellos y estigmatización de los agentes del orden. De esas tres ideas, nace una retórica muy presente en este Parlament según la cual el criminal es víctima del sistema, la víctima pasa a ser sospechoso de fascista, y la policía es directamente facha por definición. No es una hipérbole que me saque de la manga, así se les trata constantemente aquí, especialmente en la bancada de la CUP, y su Gobierno, señor Aragonès, de la mano del señor Elena, callando o directamente riéndoles las gracias frente a esos constantes insultos. Esto no puede seguir así. Urge dotar de medios y prestigiar también a nuestros policías. Son ellos los que garantizan nuestra libertad y nuestra seguridad, porque sin seguridad, no hay libertad. Muchas gracias.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Senyor diputat, l'any 2021, en alguns determinats tipus delictius, va haver-hi un increment dels delictes registrats respecte al 2020. Entre altres coses, perquè el 2020 l'activitat de tota la societat es va paralitzar, i també es va paralitzar l'activitat d'aquella extrema minoria de la societat, aquelles persones que es dediquen a l'activitat delinqüencial. L'increment de la mobilitat interna al país també ha comportat una recuperació d'uns nivells –que no volem arribar-hi– d'activitat delinqüencial, que estem, doncs, clarament decidits a poder revertir. Abans li he fet referència a mitjans personals i a mitjans materials. Per a vostè, això, són qüestions que no importen. Després, en la seva rèplica, ha fet referència que aquestes eren les mesures que havíem de prendre. Doncs sí, seguirem prenent mesures per reforçar els mitjans personals, per tant, el nombre d'agents del Cos de Mossos d'Esquadra, i els mitjans materials dels que comptem. El que nosaltres no farem amb la policia és fer «operacions Catalunya, com van liderar vostès quan lideraven el Ministeri de l'Interior i el Govern espanyol per intentar influir en resultats electorals [[aplaudiments]] i atacar amb mentides a l'oposició política. Això és el que no farem; la policia per a defensar els drets dels ciutadans, no per manipular-los i atacar-los com han fet vostès. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre qui el rep fora de Catalunya]] [[317-00171/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Carlos Carrizosa, en nom del grup parlamentari de Ciutadans.
Señor president, ¿a usted quien le recibe fuera de Cataluña?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyor diputat. Doncs miri, estem desplegant una intensa agenda institucional, i per primera vegada hem tingut a Catalunya una visita de la presidenta de la Comissió Europea, en la que vaig tenir l'oportunitat d'exposar-li precisament els projectes més rellevants que des de Catalunya estem portant a terme amb relació al mecanisme de recuperació i resiliència. Per tant, si la seva preocupació és aquesta, doncs no es preocupi. Estem incrementant la relació internacional i recuperant-la. I de fet, fins i tot, imagini's, fins i tot en la meva recent visita al Parlament Europeu em van venir uns estudiants convidats per Ciutadans que em demanaven fer-se una foto amb mi. I per tant, imagini's, genera interès fins i tot en el que a vostès no els hi agradaria. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Carlos Carrizosa.
Señor president, la presidenta de la Comisión Europea venía a un acto al Cercle d'Economia, no se apunte usted el tanto. Mire, usted declaró que iba a Bruselas a resituar Cataluña en las instituciones europeas, y para ello se reunió..., realmente la reunión que tuvo usted sonada fue con el señor Puigdemont, fugado de la justicia. Y así, todo; a reunirse con un fugado le llaman ustedes «resituar Cataluña en las instituciones europeas, al chantaje le llaman «diálogo, a la decadencia de Cataluña le llaman «model d'èxit y así hacen con todo. Todo lo que hacen es fake. Cuando Pujol guardaba al menos una apariencia de lealtad, al presidente de la Generalitat le recibían con honores de Estado gracias a los buenos oficios de la diplomacia española, y ahora en Cataluña hemos pasado de los buenos oficios a los turbios manejos de Puigdemont con Putin. Y así van ustedes hundiendo la imagen de Cataluña en el mundo. Antes de que su obsesión rupturista lo anegara todo, el presidente de la Generalitat, como mandatario de una comunidad autónoma importante como la catalana, era recibido por todo el mundo. Ahora usted es el sucesor de un condenado inhabilitado como Torra, que ya nos puso en evidencia en Europa con sus escritos calificados como racistas y xenófobos por los principales partidos europeos. Y también sucede al señor Puigdemont, fugado de la justicia, que sigue jugando a ser presidente en detrimento de usted y con dinero de origen desconocido. Y a usted, como a ellos, no les recibe nadie, son apestados en las democracias de nuestro entorno y eso objetivamente perjudica sobremanera los intereses materiales de Cataluña, a nuestros negocios, a nuestra economía, a nuestro lugar cultural en el mundo, y hace que otras comunidades autónomas, además, adquieran la importancia que nosotros paulatinamente perdemos. Ayer mismo, en una entrevista a TV3, el presidente del Comité Olímpico Español decía que el Comité Olímpico Internacional sigue con atención las vicisitudes de nuestra posible candidatura a los Juegos Olímpicos de Invierno, y que desde fuera no entienden nada de lo que está ocurriendo aquí. Desde luego, aquí los catalanes sí que entendemos lo que pasa. Están ustedes tirando por la borda el prestigio de Cataluña en España y en el mundo, solo para seguir viviendo del momio.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Primer, crec que hem de cuidar les paraules, i vostè no acostuma a fer-ho. Avui diu: «Vostès són com empestats. Si jo ara digués això de vostè en la resposta ens muntarien aquí un sidral que, vaja, ompliria titulars de mitjans de comunicació estatal, que els hi són molt afins i que els fan la gara-gara. Jo no hi entraré. Em sorprèn que vostè es preocupi per l'acció exterior del Govern de Catalunya, vostès que s'han dedicat a dir que tot això són «xiringuitos. És a dir, de fet, és el que han estat bàsicament fent, desaprofitant les oportunitats de defensar les qüestions que, segons vostès, realment interessen a la gent. De les qüestions que, segons vostès, realment interessen a la gent, poc que me'n pregunta, en aquesta sessió de control, perquè veuria la resposta, que és que el Govern se n'ocupa, el Govern ho té com a prioritat, i el Govern treballa per tenir totes les eines per poder-hi fer resposta, que són les eines d'un estat. Per tant, no es preocupi, nosaltres seguirem fent l'acció exterior, seguirem mantenint aquesta interlocució, l'ampliarem encara més. Ara sí, també li dic una cosa, ho farem amb respecte per totes les persones de Catalunya, amb respecte també per tots els expresidents de la Generalitat de Catalunya, especialment pel president Puigdemont, que en aquests moments, si no pot ser a Catalunya és per culpa de la repressió de l'Estat. I per això, quan vaig a Brussel·les també m'hi reuneixo, amb ell, i m'hi reuniré les vegades que faci falta. Amb qui no em reuniré és amb els seus eurodiputats, que utilitzen aquesta plataforma per desprestigiar Catalunya, per desprestigiar les institucions catalanes, i això no ajuda gens ni a la bona interlocució a les institucions europees ni ajuda gens a la captació d'inversions. Per tant, vostès, que són una agència de deslocalització, són una agència de desconnexió de Catalunya amb les institucions europees... Nosaltres el que farem és tot el contrari: connectar-nos-hi més, ser-hi més presents que mai i defensar els interessos de Catalunya a Europa i a tot arreu. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat per respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre els motius pels quals no vol negociar el decret de mesures per a combatre la crisi social derivada de la invasió d'Ucraïna]] [[317-00169/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Jéssica Albiach, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Gràcies, presidenta. Bon dia a totes i a tots. President, després de quatre mesos de la invasió de Putin sobre Ucraïna per fi arriba a aquest Parlament un decret per fer front a la crisi social que se n'ha derivat. I, malauradament, he de dir, perquè no és cap sorpresa: el que veiem és un pla de mínims, que arriba tard, que no s'ha negociat i que, a més, no servirà veritablement per a fer front a aquesta crisi, perquè el que estan patint les famílies catalanes té un nom, que es diu «inflació, i això vol dir que tenen dificultat per traslladar-se, per desplaçar-se a treballar o a estudiar, vol dir que la cistella de la compra cada dia és més cara i vol dir que la llum i els subministraments s'estan menjant els sous. Per combatre-ho, nosaltres li vam proposar tres mesures que són molt concretes. Ho torne a dir: molt concretes. I vostès ens han dit que no. Estem parlant de rebaixar el preu del transport públic, un xec energètic per a les famílies vulnerables i també actualitzar la renda garantida de ciutadania. I ho torne a dir: vostès ens han dit que no. Segurament vostè ara me dirà que és que el Govern central ha de fer més, i jo li dic que sí, i que sempre que vostès li reclamin més al Govern central nosaltres hi serem. Però això no pot ser una excusa per quedar-nos de braços creuats. I, si no, mirem al País Valencià, que fa dos mesos ja –dos mesos ja– va aprovar un pla per 1.000 milions d'euros. Per tant, president, la pregunta és molt concreta: per què vostès no volen negociar aquest decret? Gràcies.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Nosaltres des del primer moment, just abans de l'aprovació del decret, fins i tot abans de l'aprovació del decret llei al Govern, hem estat en contacte amb diferents grups parlamentaris –també amb el seu–, perquè coneguessin en primer lloc el contingut d'aquest decret llei, i després, doncs, evidentment per parlar-ne, perquè aquest decret llei estableix, entre d'altres, agilització de tot el que són els tràmits d'implantació d'energies renovables a Catalunya, l'adaptació en matèria de protecció de menors, també, de determinades normes especialment urgents i absolutament necessàries davant de l'arribada de refugiats procedents d'Ucraïna, alguns d'ells menors –necessiten tota l'empara de la Generalitat de Catalunya–, adaptacions també en altres àmbits relatius a ajuts socials, i també per deixar enrere algunes de les restriccions amb rang legal que hi havia amb relació a la covid-19 i que ara, feliçment, podem superar. El Govern valencià el que ha fet és, atès que no havia gastat els diners de les ajudes de solvència, recol·locar-ne una part. Nosaltres aquestes ajudes les vam gastar en un noranta per cent. Per tant, bé per a ells, però nosaltres no podem tirar d'això, perquè vam fer la feina l'any passat i vam tenir aquesta oportunitat. El que hem reclamat a l'Estat és que de la mateixa manera que hi va haver un fons covid –que, per cert, la covid no ha desaparegut, perquè vam tenir la pitjor de les onades en forma de contagis el primer trimestre d'aquest any–, no només que el mantingui sinó que també hi hagi un fons perquè els ajuntaments i la Generalitat de Catalunya puguin actuar amb relació a les conseqüències de la guerra d'Ucraïna. Però, malgrat que no ha existit aquest fons, hem anat fent coses, i aquesta mateixa setmana s'ha produït el pagament de 20 milions d'euros en ajuda als treballadors afectats per ERTO, precisament un dels col·lectius de treballadors que afronten aquesta pujada de la inflació amb una motxilla de precarietat més gran. Això ho ha fet el Govern i, evidentment, seguirem treballant en aquesta línia.
Per repreguntar, té la paraula la diputada Jéssica Albiach.
Sí; gràcies, president. Aquest decret és clarament insuficient, i vostès el que han fet no ha sigut negociar, ha sigut informar. I també, si m'ho permeten, veure qui es ven més barat a l'hora d'aconseguir els suports, i ja els dic que a nosaltres ahí no ens hi trobaran, perquè estem parlant del patiment de les famílies catalanes. Vostès han fet dues reunions amb els partits, sense retorn i sense negociació, i un diàleg social que, si m'ho permeten dir així, és fake, com els mateixos sindicats estan denunciant. I jo la veritat..., és que em costa d'entendre. És que no és comprensible, perquè amb els socis que vostès tenen, amb la seua poca voluntat de negociació i amb la seua manca d'ambició, tinc la sensació que la legislatura se'ls pot fer bastant llarga. De totes maneres ja els dic: ara mateix nosaltres estem en un «no a la votació d'aquest decret de la tarda, perquè és clarament insuficient. N'hi han hores per davant. Si en lloc de fer, doncs, un decret que és insuficient, vostès volen fer un veritable escut social català, ja saben on estem. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Un escut social sense recursos sí que és un escut fake. I els recursos no els tenim perquè el Govern de l'Estat no ha habilitat fons. El Govern de l'Estat es va comprometre a la Conferència de Presidents de La Palma a assumir totes les despeses que provocava l'arribada de refugiats d'Ucraïna a Catalunya, i no ha pagat ni un euro –ni un euro. [[Aplaudiments.]] Per tant, crec que abans d'exigir, el que necessitem són recursos, i aquests recursos no han arribat. I, per tant, totalment d'acord en que cal un escut social? Absolutament d'acord. Però, sense recursos, aquest escut social és fum, i la gent no vol fum, vol fets. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les mesures per a combatre els casos d'infiltració i espionatge a l'independentisme i als moviments de lluita social]] [[317-00176/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Eulàlia Reguant, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Bon dia, presidenta. Ahir La Directa destapava la infiltració d'un policia espanyol al principal sindicat estudiantil del país i al Moviment Popular per l'Habitatge de Barcelona. A finals de 2019, li atorgaven la identitat falsa: Marc Hernàndez Pon. Amb aquesta falsa identitat s'ha infiltrat al SEPC, al Casal Popular Lina Òdena i al col·lectiu Resistim al Gòtic. Fins i tot, tot el país el va poder veure per TV3 participant de la roda de premsa del moviment Batec que promou la vaga de pagament a Renfe. Aquesta operació es posava en marxa a la mateixa època que el Ministeri d'Interior i el CNI donaven l'ordre d'intervenir amb Pegasus el seu telèfon, junt amb molts d'altres. Així que podem concloure que l'operació d'infiltració forma part de la mateixa operació d'espionatge massiu. Quines són les garanties de no repetició que li ha donat el Govern espanyol, tal com vostè va exigir? Quines mesures pensa emprendre el seu Govern?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyora diputada, doncs, miri, li he de dir que, malauradament, el Govern de l'Estat no ha posat cap garantia de no repetició. Per aquesta raó, doncs, continuem jutjant d'una manera molt negativa quina ha estat la gestió del Govern de l'Estat de l'afer d'espionatge del «Catalangate, i, per tant, nosaltres procedirem amb les actuacions que havíem anunciat. I, per tant, en els propers dies, per part meva, continuarà endavant el que és la presentació d'una querella davant dels tribunals de justícia per arribar fins al final, conèixer els responsables, i, per tant, allò que es va publicant en premsa, de suposats documents secrets, es puguin desclassificar i puguem comprovar, doncs, la poca solidesa argumentativa dels arguments que es van fer servir per justificar aquest determinat espionatge. Ahir vaig poder també tenir coneixement dels fets que vostè ha denunciat, i des d'aquí vull expressar la meva solidaritat amb les organitzacions polítiques que han vist vulnerat el que és el dret a la seva sobirania organitzativa, i a una militància honesta, i una militància sincera..., com estic convençut que la resta de membres d'aquestes organitzacions porten a terme des del seu posicionament ideològic, que, a vegades, en alguns aspectes no compartim, però el dret a la participació política també és defensar-lo de les ingerències, doncs, il·legítimes, com s'ha produït en aquest cas.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Eulàlia Reguant.
President, vostè ho ha dit. En el fons, gairebé dos mesos després que es destapés el «Catalangate, encara és hora que el president espanyol li doni cita. I avui tenim sobre la taula un nou cas d'espionatge. Això porta a pensar que alguna cosa greu falla en l'agenda del diàleg i del reencuentro. Francament, és una farsa, que l'únic que busca és bloquejar l'agenda independentista del país. Li preguntem, quan pensa desbloquejar aquesta agenda i recuperar la iniciativa política? Però el seu Govern també ha de resoldre algunes qüestions vinculades al cas d'espionatge o d'infiltració. En quines condicions aquesta persona ha ocupat una plaça pública d'estudiant a la UB? Com se l'ha avaluat? Posi a treballar la consellera Gemma Geis i al Departament de Recerca i Universitats. Una altra qüestió, com a mínim en una ocasió, l'infiltrat va ser identificat pels Mossos, juntament amb altres militants pel dret a l'habitatge en un desnonament. A tothom li va arribar una multa, però a ell no. Li pertoca al conseller d'Interior, al senyor Joan Ignasi Elena investigar aquesta qüestió. Per tant, president, posi les seves conselleries a investigar en aquest cas, però, sobretot, abandonin el marc del fals reencuentro i desbloquegin l'agenda independentista del país. No es facin còmplices d'aquesta situació. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Senyora diputada, els departaments ja estan portant a terme les actuacions en els seus àmbits de responsabilitats per tal d'obtenir tota aquesta informació que vostè diu. El que sí que li puc assegurar és que aquest Govern no té ni ha tingut cap mena de complicitat amb aquesta qüestió; només faltaria. Per tant, es tindrà tota la informació. I com dic aquest Govern, puc dir el mateix per la Universitat de Barcelona i pel seu rector. N'estic absolutament convençut. I el mateix per tots els professionals que estan, doncs, al servei de les institucions catalanes. Per tant, obtindrem la informació, i no tingui, doncs, cap mena de dubte que, com que serà pública, també hi tindrà accés. L'agenda del reencuentro no és la nostra. Aquesta és la proposta del president del Govern de l'Estat, que després no es concreta quan hi ha una inversió en infraestructures com la que és, o com un cop, doncs, ja fets els indults, creuen que ja ho han resolt tot. Nosaltres no deixarem de defensar el dret a l'autodeterminació i l'amnistia com a solució del conflicte polític amb l'Estat davant de..., en tots els àmbits on puguem fer-ho. Ho farem davant del Govern de l'Estat, ho farem conjuntament amb la societat catalana, ho farem en aquest Parlament, sempre defensant...
Se li ha acabat el temps, president. [[Aplaudiments.]] [[Pregunta al president de la Generalitat sobre si vol convertir Catalunya en Saint-Denis, on la multiculturalitat ha provocat greus alteracions de l'odre públic]] [[317-00170/13]] Pregunta al president de la Generalitat per respondre en ple sobre la situació política. Formula la pregunta el diputat senyor Ignacio Garriga, en nom del Grup Parlamentari VOX.
Señor Aragonès, los incidentes ocurridos durante la final de la Champions League en Saint-Denis han provocado que muchos de los que hasta ayer negaban los peligros del multiculturalismo y la imposición del islam reconozcan ya el fracaso de las políticas de integración. ¿Piensa convertir nuestras ciudades en Saint-Denis?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. L'extrema dreta constantment intenta vincular la religió d'alguns ciutadans amb episodis de violència, l'origen d'alguns ciutadans amb episodis de violència, la ideologia d'alguns ciutadans amb episodis de violència. Per tant, per dignitat d'aquest Parlament, no respondré a aquest diputat. Ja n'hi ha prou de blanquejar el feixisme. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Ignacio Garriga.
Ese es el principal problema que tienen los catalanes, que su Gobierno se está convirtiendo en el principal negacionista de este drama que rompe sociedades, que quebranta los principios de nuestra nación, y que nos conduce directamente al precipicio. Porque los robos, los asaltos y las agresiones, señor Aragonès, son una de las múltiples caras de este problema que en Cataluña afrontamos a diario. Mientras los matrimonios forzosos se multiplican en nuestra región, con el lamentable asesinato de dos vecinas de Terrassa en Pakistán, los separatistas, el PSC y En Comú Podem votan en contra de proteger la libertad de la mujer en esta cámara por temor a hacer frente a las desgracias de la realidad que sufrimos en nuestros barrios y pueblos. Hace unos días, se produjeron tres operaciones antiyihadistas en Cornellà, Castelldefels y Vilanova. Hace unos meses hubo detenciones a simpatizantes de grupos yihadistas pakistanís. La policía también desarticuló una célula que daba cobertura logística, económica y sanitaria a combatientes en Siria. Señor Aragonès, la seguridad, la libertad y la prosperidad de los catalanes está comprometida por esta grave amenaza, una amenaza real y palpable, desde Gerona a Tarragona. Una cruel y dura realidad desde los atracos, a las violaciones y a los matrimonios forzosos. Una amenaza inabarcable a día de hoy e inasumible en un futuro. Señor Aragonès, le exijo que rectifique, y exijo a todos los partidos presentes en esta cámara que rectifiquen. No nos den la razón si no quieren. Utilicen los eufemismos que ustedes prefieran, pero hagan frente a uno de los principales problemas que asolan a nuestra región, o muy pronto, mucho antes de lo que todos ustedes esperan, lamentarán las consecuencias. Y no hablo solo de lugares ya rendidos como Salt, sino de toda nuestra región. Y no lo olviden, sobre sus hombres y sobre sus conciencias pesarán las consecuencias que asolen a nuestros conciudadanos. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat. [[Veus de fons.]] [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la justificació del suport a l'estabilitat del Govern de l'Estat]] [[317-00173/13]] Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre els darrers esdeveniments polítics. Formula la pregunta el diputat senyor Albert Batet, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Molt honorable presidenta, president, membres del Govern, diputats i diputades... President, el Govern espanyol menteix i incompleix. Menteix a tots els catalans i incompleix amb la Catalunya sencera. Ho fa de forma premeditada, com ja advertia el senyor Trias Fargas fa gairebé quaranta anys. I ho fa de forma sistemàtica, governi qui governi –el Partit Popular, el Partit Socialista o el Partit Socialista amb Podemos. El Govern espanyol perjudica els catalans, a tots els catalans, votin el que votin, visquin on visquin, a l'Ebre o al Baix Llobregat, siguin independentistes o no siguin independentistes. Perjudica amb un espoli fiscal crònic i perjudica amb un dèficit d'inversions insuportable. Pedro Sánchez ha eixamplat la base dels greuges amb Catalunya –té mèrit, molt de mèrit. Com ja sabem, ja és conegut i ho hem pogut veure en aquesta sessió de control, l'any passat només es va executar un trenta-sis per cent de la inversió a Catalunya, mentre que a Madrid s'hi va invertir un cent vuitanta-quatre per cent. Amb el seu suposat retrobament, és un autèntic menysteniment. Fa quatre anys que Pedro Sánchez va arribar a La Moncloa i, des d'aleshores, ni resolució del conflicte polític, ni protecció del català, ni compliment de les inversions. Res de res. President, davant d'aquesta situació, com justifica aprovar els pressupostos de Pedro Sánchez? Com justifica donar suport i estabilitat al Govern espanyol? Des de Junts per Catalunya considerem que és l'hora dels fets, que cal passar a l'acció, que cal lideratge. I sap que ens tindrà al seu costat si hi ha voluntat d'actuar de manera coordinada per avançar, perquè la independència és l'única via per garantir el nostre futur. I en aquest sentit, president, voldríem saber la seva opinió al respecte i si pensa canviar la seva estratègia a Madrid. I, miri..., i si comparteix les paraules del seu portaveu a Madrid, que acaba de dir que les persones que van fer possible la declaració d'independència del 27 d'octubre són uns tarats, com el president Puigdemont. Ja n'hi ha prou. Seguirà permetent aquests insults, senyor president? Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, respecte a la darrera part de la seva intervenció, no només no estic d'acord amb aquestes paraules, sinó que en discrepo absolutament. I des d'aquí vull mostrar el meu respecte a tots aquells que han destinat el millor de la seva vida a lluitar per la llibertat d'aquest país. [[Aplaudiments.]] Per tant, això, tingui-ho ben clar per part meva –i ja ho saben– vostè i tots els diputats del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Per tant, en discrepo i no les comparteixo en cap cas. I estic convençut que tindran una explicació, si no una correcció. A partir d'aquí, en matèria d'infraestructures és evident que l'Estat no ha complert. És evident que l'Estat no ha complert i que –vostè citava Trias Fargas– portem molts anys en què aquesta baixa inversió ha estat continuada. I aquesta baixa inversió s'ha produït amb governs de tots els colors. Aquest any posaven com a excusa la covid-19, com si la covid-19 hagués ocorregut només a Catalunya i durant els darrers quaranta anys. Per tant, és evident que cal canviar des del punt de vista estructural, des de la base, per això defensem, entre d'altres coses, entre moltes altres coses, també defensem la independència del país. Vostè citava Trias Fargas, i Trias Fargas constatava, doncs, que realment una autonomia sense recursos no podia avançar, que en les inversions hi havia aquest incompliment. Però Trias Fargas també va negociar; Trias Fargas també va defensar sempre, des del seu posicionament polític, que algunes coses les puc compartir i en altres discrepar..., va defensar en tots els àmbits d'interlocució que va tenir, també com a diputat al Congrés dels Diputats, la seva posició. I això és el que toca fer. No renunciar. Crec que no hem de renunciar a cap espai on puguem defensar allò que compartim, que és la resolució del conflicte polític, entre altres coses, que és la defensa de l'amnistia i del dret a l'autodeterminació. Jo no renunciaré a defensar-ho en qualsevol fòrum. Evidentment, a partir d'aquí, les decisions sobre àmbit parlamentari vostè sap que corresponen als partits i que són els partits els qui han de prendre aquesta decisió, però és evident que per a nosaltres és imprescindible que s'abordi el conflicte polític, que s'abordi amb seriositat el procés de negociació, que el Govern espanyol no ho està fent en aquests moments.
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre els darrers esdeveniments polítics. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la unitat de les forces independentistes per a afrontar els atacs de la dreta espanyola i els incompliments reiterats dels governs de l'Estat]] [[317-00172/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Josep Maria Jové en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Moltes gràcies, presidenta. I moltes felicitats pel congrés d'aquest cap de setmana. I en nom de Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, tot el suport i tot el respecte al president Puigdemont, de tot cor. [[Aplaudiments.]] President, deia un filòsof alemany que la història es repeteix sempre dues vegades; la primera com a tragèdia i la segona com a farsa. En el cas de Catalunya, però, la història és sempre exactament la mateixa: la voluntat d'amplis sectors de l'Estat d'atacar els fonaments més importants de la nostra existència com a poble. I ho tornem a veure aquests dies. D'una banda, les dretes extremes atacant la llengua i l'autogovern de Catalunya. Canvis en els lideratges, sí, però la mateixa irresponsabilitat de sempre. No n'esperàvem cap tipus d'honestedat, però que es parli a consciència d'apartheid lingüístic ens regira l'estómac per l'intent desvergonyit de manipular i dividir la societat. Eleccions a Andalusia i situar de nou com a element central del debat electoral la voluntat d'acabar amb les institucions de Catalunya, una nova mostra que els de sempre segueixen fent i dient el de sempre. Com des de sempre, fan servir les clavegueres de l'Estat per atacar els rivals polítics. Ho hem sabut sempre, però ara se'ls veuen les vergonyes. Per molt que ho intentin evitar, l'espionatge polític contra l'independentisme i els moviments socials, ja sigui amb infiltracions tecnològiques o amb les més tradicionals infiltracions humanes, surten a la llum del dia i els deixen en evidència. Com els deixa en evidència l'incompliment sistemàtic i reiterat cap a la ciutadania de Catalunya per part de tots, de tots els governs de l'Estat, ja sigui amb les inversions ja sigui amb els compromisos de les cimeres extraordinàries. Ja poden exhibir excuses ridícules per justificar uns percentatges inadmissibles i insultants d'execució pressupostària o demanar la col·laboració per fer front a drames humanitaris quan ni en la solidaritat compleixen. Ni un euro ha arribat per als refugiats d'Ucraïna. És la constatació d'aquesta realitat històrica el que ha fet fort i majoritari l'independentisme i són els efectes d'aquesta realitat els que ens exigeixen ser més hegemònics i determinats. Deixar-nos d'una vegada de retrets i d'errar en els adversaris –i sí, nosaltres, els primers–, per centrar-nos en el que necessita el país: una estratègia compartida per respondre a la unitat d'acció de qui vol acabar amb nosaltres. Perquè nosaltres volem fer el contrari del que fan ells: més drets i més llibertats, civils, polítiques i culturals, i per a tothom; bastir consensos, com els que acabem de veure avui al voltant de la llengua; liderar propostes, i complir, sobretot complir, per ajudar la gent. Per això, president, li preguntem: com treballa el seu Govern per afrontar a aquesta situació? Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, moltes gràcies per la seva... (El president de la Generalitat tus.) Perdonin. Moltes gràcies per la seva intervenció. A mi m'agradaria destacar que entremig de tot el que vostè ha posat en relleu, ha esmentat, l'acord ampli, de molta rellevància, que aquest matí, aquest mateix matí, hem pres en aquest Parlament; una demostració de com s'exposa el consens de posar el país per davant de posicions partidàries. I això ho dic en reconeixement a les quatre formacions polítiques que, doncs, han posat el consens de país i han posat els objectius compartits..., per part de les legítimes aspiracions de partit. Hem pres la responsabilitat de legislar. Qui legisla a Catalunya és el Parlament de Catalunya, no els tribunals. Els tribunals han de fer sentències, han d'interpretar les lleis, però qui fa les lleis són els parlaments. I, per tant, m'agradaria destacar aquesta qüestió. També hem vist com en aquesta sessió de control s'ha perdut, de nou, l'oportunitat, per part d'alguns grups parlamentaris, de desmarcar-se d'expressions com «apartheid lingüístic. Si el moderat de la dreta espanyola fa servir expressions com «apartheid lingüístic, ja veiem com és la resta, i defineix la resta. Però això demostra que de moderat res de res –res de res–; que demostra un desconeixement absolut de la realitat catalana, però que, a més, demostra una ignorància extraordinària del que va significar l'apartheid. És una banalització de tot el dolor dels crims i dels morts que va provocar el règim d'apartheid a Sud-àfrica. Aquestes comparacions potser serveixen per generar alguns titulars, però ni construeixen futur ni permeten visualitzar algú com un líder amb un mínim d'ètica acceptable. Aquestes darreres setmanes també hem vist com l'Estat incomplia. I, per tant, això ens ha de portar a reforçar la unitat d'aquells que defensem els interessos de Catalunya, i que els defensem arreu, en les inversions, reclamant que allò pressupostat –que no és un compromís amb els partits polítics que van donar suport al pressupost, és un compromís amb la ciutadania– s'executi. Un trenta-sis per cent d'execució del pressupost no és acceptable. I no és una excepció d'un any, perquè la mitjana dels darrers anys ha estat al voltant del seixanta per cent d'execució pressupostària. En una democràcia, amb l'oposició s'hi arriba a acords, s'hi dialoga, s'hi discrepa, però no se l'espia. I, per tant, precisament per això, hem de seguir més determinats que mai a sumar voluntats, a aconseguir aquesta hegemonia que vostè reclamava i a aconseguir totes les aliances per aconseguir que aquest país pugui decidir per si mateix una república... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al president de la Generalitat i aquest continua parlant uns moments. Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el manteniment de l'actitud de col·laboració amb altres governs i administracions a l'hora de defensar la indústria i els interessos econòmics de Catalunya]] [[317-00174/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Salvador Illa, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Senyora presidenta... Senyor Aragonès, són temps difícils, complexos i amb grans dosis d'imprevisibilitat. Calen governs decidits, cohesionats i amb lideratges forts. No és, penso jo, el que tenim a Catalunya, dit sigui amb tot el respecte. I en aquests temps difícils no abunden les bones notícies. Per això avui en voldria destacar una: la presentació ahir, a Terramar, a Sant Pere de Ribes, de la nova gamma de vehicles elèctrics Cupra, marca Cupra, de SEAT Volkswagen. Una notícia molt rellevant per Catalunya, per Espanya i pel sector de l'automoció. Vostè ahir hi era present –vam tenir ocasió de saludar-nos–; era al seu lloc. I fixi's..., i l'hi vull reconèixer públicament, de la mateixa manera que altres vegades li he retret absències, des del meu punt de vista injustificables, que vostè ahir va fer el que havia de fer. Algú em dirà que una flor no fa estiu, però vostè ahir va fer el que tocava fer, representant el Govern de Catalunya. Senyor Aragonès, mantindrà vostè l'actitud de col·laboració amb altres governs i administracions per impulsar la indústria i l'economia de Catalunya?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, mantindré la defensa dels interessos econòmics i socials del país, que també són els interessos de la indústria de Catalunya. Ahir vam tenir l'oportunitat de constatar aquest pas endavant que la indústria automobilística està fent al nostre país, de la mà de Cupra i SEAT. Per tant, és una bona notícia. N'han de venir més; algunes que depenen de projectes que estem treballant, com per exemple tot l'àmbit del xip europeu, que permetria situar a Catalunya tota la cadena de valor dels semiconductors i posicionar-nos estratègicament a Europa i servir a la nostra indústria. El Govern de Catalunya hi està treballant, i, evidentment, col·laborem amb totes les administracions que treballen en aquest sentit. Però també un dels dèficits importants a Catalunya, que llastra la nostra competitivitat, són les infraestructures. N'hem parlat a bastament en aquesta sessió de control i en els darrers dies. I és evident que aquí el Govern espanyol no va bé, i no va bé des de fa molt de temps; s'ha convertit en estructural. I, per tant, cal un punt d'inflexió; el vaig reclamar a la ministra de Transport. Ella, doncs, ens va emplaçar a aquest 2022, però és imprescindible que es produeixi aquest punt d'inflexió, perquè afecta la competitivitat de l'economia catalana. Seguirem defensant els interessos de la indústria catalana. Seguirem defensant els interessos dels treballadors i treballadores de Catalunya, de l'economia i de la societat catalana. I ho farem amb tothom: quan toqui reivindicar, reivindicant; quan toqui confrontar posicions, confrontant posicions, i quan toqui arribar a acords, arribant a acords.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Salvador Illa.
No m'agrada corregir ningú, però no diria que és, lo d'ahir, «una bona notícia, diria que és «una molt bona notícia. Miri, en podem treure quatre lliçons de lo d'ahir. El camí és el de la col·laboració, no el de la competició; col·laboració entre diferents nivells d'administració: Unió Europea, amb el fons Next Generation; el Govern d'Espanya, amb el PERTE d'automoció; Govern de Catalunya; Govern de Navarra, que també hi era present; Govern de la Comunitat Valenciana, que també hi era present; i els ajuntaments, el de Martorell, el d'Abrera i el de Sant Pere de Ribes. Segona, treball a llarg termini, sembrar avui per recollir demà; tercera, seure, sempre, per parlar, per dialogar, i quarta, política industrial. Una actitud que, si vostè segueix, comptarà amb el suport del meu grup, que està a favor de la política útil. Què ens impedeix parlar amb calma i serenament de com reforçar la indústria a Catalunya? Què ens impedeix actuar conjuntament en benefici de Catalunya? Jo hi estic disposat. Sobre les inversions de l'Estat: s'estan millorant les coses. Recomano, als qui no ho hagin fet encara, que llegeixin l'última publicació del senyor Pere Macias –no precisament una persona d'ideologia coincident amb la que jo defenso–, que parla d'una millora clara en l'àmbit de les rodalies. Vostè comptarà amb el meu suport, per ser exigent, però jo també li demano que sigui vostè autoexigent. Hem sentit en aquesta sessió de control algunes preguntes adreçades al vicepresident senyor Puigneró posant de relleu també algunes mancances en execució, que supera per molt poc el cinquanta per cent del pressupost d'inversions de la Generalitat. Exigència i autoexigència, també, senyor Aragonès. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Catalunya, en aquests moments, té al voltant d'un dinou per cent del seu producte interior brut en el sector de la indústria; ens hem de marcar com a objectiu arribar al 2030 al vint-i-cinc per cent. Catalunya ha estat un territori europeu altament especialitzat en indústria i ho ha de tornar a ser, i tenim les condicions per fer-ho. I les condicions geopolítiques del darrer any ens estan oferint alguna oportunitat que no hem de desaprofitar per relocalització industrial, no només a nivell europeu sinó a nivell també global. Per tant, nosaltres hi serem. L'informe d'execució pressupostària de finals del 2021 indica que en les inversions, capítol 6, inversions reals, l'execució és del 71 per cent, de la Generalitat; capítol 7, transferències de capital, del 88 per cent. La mitjana, un 80 per cent d'execució. Per tant, aquestes són les dades i no unes altres. Si vostè en té unes altres, me les explica i les contrastarem. [[Aplaudiments.]]
Acabada la sessió de control, passem ara al següent punt de l'ordre del dia, el debat i votació de la proposta de tramitació directament i en lectura única davant del Ple de la proposta per presentar a la Mesa del Congrés dels Diputats la proposició de llei de garantia del servei de caixer automàtic als municipis en risc d'exclusió financera i de garantia en l'accés a serveis bancaris. [[Proposta per a presentar a la Mesa del Congrés dels Diputats la proposició de llei de garantia del servei de caixer automàtic en els municipis en risc d'exclusió financera i de garantia en l'accés als serveis bancaris]] [[270-00004/13]] D'acord amb l'article 176 del Reglament, els grups parlamentaris d'Esquerra Republicana, Junts per Catalunya, la Candidatura d'Unitat Popular i el Grup Parlamentari d'En Comú Podem han sol·licitat la tramitació en lectura única davant del Ple d'aquesta iniciativa. La Mesa va acordar elevar al Ple la proposta de tramitació en lectura única sol·licitada pels grups parlamentaris, i aquest primer debat ha de girar entorn de la valoració general del text, l'oportunitat, els principis i criteris que informen la proposta, seguint les regles del debat de totalitat. Segons que vam acordar en la Junta de Portaveus, el temps de què disposarà cadascun dels grups parlamentaris és de cinc minuts. I en primer lloc intervindran els grups parlamentaris proposants. Té la paraula, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, la diputada senyora Eulàlia Reguant. [[Pausa.]]
Gràcies. Bon dia. No tenia previst que em toqués la primera... Avui estem davant d'una proposició de llei que nosaltres entenem que aborda una part molt petita del que hauria d'abordar un debat al voltant de la banca, el sistema financer; un tema que és absolutament necessari i indispensable si el que volem és parlar de drets de la majoria versus els rapinyaires de la minoria. I és que des de finals de la dècada dels setanta es va promoure, ordir i atiar el neoliberalisme econòmic a fi i efecte de desprendre's del control polític i públic del sistema financer; bancaritzar les caixes i eliminar qualsevol model públic o social que fos un entrebanc per les finances privades i els seus fins especulatius. En diversos països europeus, a més a més, a l'inici de la crisi econòmica es van utilitzar recursos públics tant estatals com europeus per rescatar les entitats financeres, promocionar i subvencionar operacions de concertació bancària, facilitar l'adquisició de les caixes d'estalvi a baix preu per part de la gran banca i dirigir tot el desenvolupament econòmic i social al sosteniment dels interessos bancaris privats. És a dir, a tot Europa es van tapar els forats dels balanços bancaris i es va procedir a la distribució de remuneracions per aquells que estaven dirigint els bancs privats. Aquí també tenim exemples, amb les caixes, i un exemple paradigmàtic seria Catalunya Caixa. De fet, a l'Estat espanyol s'han produït, des de l'inici de la crisi, diversos processos de gran calat al sector bancari. Mentre es va facilitar a la banca privada la compra massiva de les caixes d'estalvi o es va instar a la seva conversió a formats bancaris, també es va produir un fenomen de concentració bancària inaudit per la seva intensitat i velocitat. Però és que a més a més el fenomen aquest de conversió i adquisició de les caixes d'estalvi pels bancs –els problemes de les quals, d'aquestes caixes d'estalvi, exigien reformes que en cap cas passaven per convertir-se en bancs– es va fer a un preu irrisori i després d'una neteja pública dels seus balanços i amb una socialització de les pèrdues. Allò de sempre: privatitzar els beneficis, socialitzar les pèrdues. És àmpliament conegut el que va suposar el rescat bancari, el que van suposar els més de 53.000 milions d'euros públics sol·licitats com a rescat bancari a canvi d'austeritat i ajustos estructurals. No entrarem aquí, perquè no pertoca, però sí que volíem fer una especial menció de la Sareb, del que ha suposat o del que és el «banc dolent i del que ara mateix ha suposat la seva venda i, per tant, exposició als fons voltors. Però, com deia, el retorn o el rescat bancari, aquests 61.000 milions de rescat bancari via FROB, que es van traduir i que s'han traduït en la pèrdua definitiva de més de 40.000 milions d'euros públics..., pèrdua de més de 40.000 milions d'euros públics. I el retorn de la banca a la societat? Cap ni un. De fet, al contrari: aprofitar la nova crisi per tornar a apujar marges; aprofitar la nova crisi per tancar oficines, sucursals i caixers; utilitzar com a excusa la digitalització per augmentar la bretxa digital, i alhora també abandonar tota aquella gent que necessita assessorament financer, i que, a través de la digitalització, i per tant només de l'atenció digital, la banca segueix aprofitant-se per col·locar i vendre productes financers, que el que fa és escanyar encara més la gent. A l'Estat espanyol, segons el Banc d'Espanya, s'han tancat una de cada tres sucursals els últims cinc anys. De fet, a Catalunya, en algunes províncies, el quaranta per cent. A la província de Barcelona, un terç de les poblacions no té ni oficines ni caixers automàtics. Com un exemple paradigmàtic del que significa l'abandonament de la banca privada de la majoria de la població, fa pocs dies es consumava a Trinitat Nova, un dels barris amb renda més baixa, el tancament de l'última sucursal que tenien. Un barri amb 7.600 habitants, un barri on el percentatge de majors de seixanta-cinc anys que viuen sols és d'un trenta-u per cent superior a la mitjana. Classes populars, gent que viu sola, bretxa digital. I què fa la banca privada? Tancar l'última sucursal que quedava. El tancament de sucursals és una qüestió també de classe; deixar encara més abandonats i més als marges les classes populars que tenen difícil accés a molts dels serveis. I no ens equivoquem, però; la solució no és regalar més diners a la banca, la solució passa per treballar definitivament per una banca pública al servei de la gent i lluny de les mans dels rapinyaires. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Joan Carles Gallego.
Bé, doncs... Bon dia. Bé, de què parlem en aquesta proposta de proposició de llei de garantia del servei de caixers automàtics en els municipis en risc d'exclusió financera i de garantia en l'accés als serveis bancaris que volem portar al Congrés dels Diputats perquè s'abordi aquesta regulació? Doncs estem parlant fonamentalment d'un conjunt de reivindicacions que ens van fer arribar aquí, en el Parlament de Catalunya, als diferents grups parlamentaris, organitzacions sindicals, la Federació de Pensionistes de Comissions Obreres, per exemple, o entitats de la gent gran, de pensionistes i jubilats, organitzades, que venien a evidenciar l'existència de dificultats per accedir als serveis financers; uns serveis que teòricament tenen la categoria de serveis bàsics i que no hi podien accedir, perquè s'estaven tancant oficines, perquè no hi havien caixers, perquè no s'atenia presencialment les persones i perquè hi havia una bretxa digital que els hi dificultava. Hi havia una evidència que ens situaven, en nom de la gent gran, un seguit de col·lectius. Però també estem parlant d'un conjunt de resolucions que diferents municipis de Catalunya han anat aprovant al llarg d'aquests darrers mesos, on evidenciaven que els seus municipis s'estaven quedant sense entitats, sense oficines, per oferir aquest servei bàsic als seus ciutadans i ciutadanes. Per tant, aquesta proposta el que pretén és donar resposta a reivindicacions socials i també a les resolucions de bastants municipis de Catalunya en aquest sentit. Perquè hi han unes dades que evidencien la realitat. Per exemple, si parléssim de la ciutat de Barcelona en concret, des de l'any 2020 la banca ha tancat el quaranta per cent de caixers de la ciutat; de 1.124 caixers que hi havien, ara n'hi han 717. D'això alertava clarament l'Ajuntament de Barcelona i demanava que es regulés el paper de la banca privada per garantir aquests serveis bàsics. O diferentes enquestes que s'han fet situaven que només el quaranta-vuit per cent de les persones que tenen més de vuitanta anys fan ús del servei de banca online; s'evidenciava que més del cinquanta per cent dels majors de cinquanta anys tenen dificultats per accedir digitalment als serveis bancaris. I aquesta és una realitat. I aquesta realitat no és perquè sí; aquesta realitat és fruit d'accions polítiques en determinats moments, però també del poder polític que les entitats financeres han anat desenvolupant al llarg del temps. D'entrada, perquè hem de recordar com va traduir el Govern de Mariano Rajoy, el Govern del Partit Popular, la normativa europea amb relació a la regulació de les entitats financeres per fer el servei bàsic, aquest, de les finances, no? Perquè quan Europa deia que els serveis que permetin retirar en la finestreta o en els caixers automàtics fora de l'obertura de l'entitat de crèdit diner en efectiu de dit compte, dins de la Unió Europea, regulava això, que era servei bàsic poder retirar diners a la finestreta o en els caixers automàtics fora de l'obertura de l'entitat de crèdit, aquí a Espanya es va traduir com «la retirada de diner en efectiu en les oficines de l'entitat o en els caixers automàtics..., però va retirar «o en els caixers automàtics fora de l'entitat, amb la qual cosa ens vam trobar amb unes entitats financeres que, en un procés de reconversió important del sector financer, van dedicar-se a tancar entitats, oficines, però al temps que tancaven oficines tancaven els caixers, incomplint així allò que deia la normativa europea, perquè podien haver-hi oficines, però els caixers podien estar també fora de les oficines. Per tant, ens vam trobar que les entitats financeres van obrir aquest procés de reconversió important que van fer recaure fonamentalment, aquesta reconversió, en les plantilles i en els usuaris, amb una disminució de costos que només s'explicava per la voluntat d'aquestes entitats de seguir acumulant escandalosos beneficis sense assumir cap responsabilitat social. I el resultat és conegut: milers d'acomiadaments i una major escletxa social pel que fa a l'accés als serveis financers, en forma de tancament d'oficines, de caixers tancats, en forma de pèrdua d'atenció presencial, en forma d'increment de costos i comissions que paguen els usuaris. Aquest escàndol que està protagonitzant el sector financer no el poden pagar els usuaris ni el poden pagar els treballadors. Per això, cal regular que no hi hagi exclusió territorial de l'oferta de serveis financers, que a tots els municipis pugui haver-hi oferta de caixers perquè la gent pugui interactuar, però també que hi hagi oferta presencial per atendre aquelles persones que tenen aquesta dificultat de l'accés digital, i que tot això es faci sense que impliqui cost per a l'usuari ni cost per als poders públics, que tot això es faci amb els fons de garantia que les entitats financeres han de dotar per garantir l'accés als serveis bàsics financers del conjunt de la ciutadania i arreu del territori de Catalunya. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Jordi Munell.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputades, diputats. Després de la intervenció del senyor Gallego ja quasi no em queda gaire res a afegir, eh? En qualsevol cas, jo sí que vull agrair, en aquest cas al Departament d'Economia i al conseller Giró, que posessin sobre la taula aquest problema que afecta el nostre país, que tenim uns 250.000 habitants, un quart de milió d'habitants, al nostre país, especialment en comarques allunyades de les àrees metropolitanes, sense accés físic a treure diners o fer operacions bàsiques bancàries; que, a més a més, moltes d'aquestes operacions bàsiques bancàries són necessàries a la vegada per tramitar, doncs, des d'un ajut de serveis socials, o un tràmit municipal, o els ajuts a la rehabilitació d'habitatges per a persones grans, o unes beques de menjador, o unes beques pels llibres escolars; qualsevol tràmit que hagis de fer amb una administració, amb un ajuntament, amb un consorci de benestar social, pel mig has de poder aportar un certificat bancari, has de poder aportar un extracte bancari o has de poder aportar un rebut bancari. Tenim un quart de milió de població sense accés bàsic a aquest servei, i, per tant, tenim un problema de país; un problema de país que lamentablement no tenim la capacitat legislativa –com un país que voldríem ser, com un país que ens reclama la ciutadania– per posar-hi solució. I, per tant, ens veiem en l'obligació d'instar, en aquest cas, doncs, qui sí que té la capacitat de legislar els serveis bancaris, que és l'Estat central..., d'instar-lo, a través d'aquesta proposició de llei, perquè reguli aquest mecanisme. Ho ha explicat el senyor Gallego: quan el país del costat va transposar la directiva europea, no ho va fer de forma correcta, perquè han quedat persones aïllades des del punt de vista bancari. L'exclusió geogràfica –ho han dit també en intervencions anteriors– provoca menys drets de la ciutadania; provoca, per tant, risc de despoblament; provoca també, moltes vegades, risc de que, quan has de fer alguna inversió o instal·lar-te en un territori..., doncs busques que tinguis accessos a serveis bàsics, entre ells els serveis d'accedir a tenir, com dèiem, diner físic, o senzillament poder fer algun tràmit bàsic a través dels teus comptes corrents. I també que hi ha moltíssimes persones, doncs, que no estan..., no han tingut l'accés a la formació o a la digitalització, eh?, que el sistema ens ha portat segurament de forma molt ràpida, i que la crisi i el confinament del covid, doncs, ho han accentuat. Per tant, tenim un desequilibri territorial, tenim un desequilibri de la població pel que fa als seus drets financers, i això hem de revertir-ho. I aquest fet, per tant, és l'objecte de la proposició de llei. Segurament ja s'ha dit: no seria suficient i podríem estar debatent amb moltes altres mesures –segurament–, però aquesta és una proposició de llei que està pensada per ser efectiva, per ser de tramitació ràpida, per solucionar de forma ràpida un problema que té el nostre país. I, per tant, doncs, segurament no inclou moltíssims punts per canviar però sí que els necessaris per revertir una situació. I aquest és l'objecte. Vam explicar-ho ja al mes de febrer, quan es va presentar també aquí en el Parlament. Avui què demanem? Què demanem als grups parlamentaris? Que s'aprovi la possibilitat de la seva tramitació per lectura única, per guanyar temps; per guanyar temps perquè això pugui arribar al Congrés dels Diputats, i per tant posar sobre la taula del debat de qui en té la responsabilitat, que és el Govern de l'Estat, de revertir aquesta situació, que, com dèiem, afecta moltíssimes comarques, moltíssims pobles, moltíssims dels nostres habitants. I jo diria, a més a més, que són en molts casos persones amb dificultats de mobilitat; persones, com deia, amb dificultats de tenir coneixements digitals. I, per tant, no podem permetre'ns tenir ciutadans, en aquest sentit, de primera o de segona pel lloc de residència, de primera o de segona per les seves capacitats, de primera o de segona per la senzilla raó que puguin accedir a un servei financer. Per tant, volem revertir aquesta situació; per això aquesta proposició de llei i per això avui demanem que ens donin suport perquè es pugui tramitar en lectura única. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Lluís Salvadó.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, molt bon dia a tothom. Bé, el fet de que quatre formacions polítiques tan diferents presentem conjuntament una proposició de llei per tramitar-la davant del Congrés dels Diputats no és gaire habitual, i segurament això és prova que el tema que s'està plantejant i s'està posant damunt de la taula respon al sentit comú. I avui, com també s'ha dit, proposem tramitar esta proposició de llei per lectura única, perquè el que pretenem no és afinar el detall de l'articulat sinó que el que pretenem és, com bé s'ha dit, posar este tema damunt de la taula de la cambra parlamentària que té les competències, que és lo Congrés dels Diputats. I no és la primera vegada que en parlem en este plenari ni que es parla al Congrés dels Diputats; de fet, al passat debat de política general es va debatre, es va aprovar una proposta de resolució. A nivell del Senat, s'ha proposat i s'ha debatut el fet de que es desenvolupe per part del Govern de l'Estat un reglament que fixe el nombre mínim tant d'oficines com de caixers automàtics necessaris per a cadascun dels territoris per a poder garantir un servei que ha de ser universal. I, de fet, també, com s'ha explicat, estem davant d'un tema que és competència de l'Estat: l'article 149.1 de la Constitució atribueix a l'Estat la competència exclusiva en l'ordenació del crèdit i de la banca. I per això qualsevol aproximació que hi fem en aquesta cambra l'hem de fer des de competències col·laterals, com bé està fent en estos moments el Departament d'Empresa i Treball, que ja va aprovar el passat 30 de novembre la memòria preliminar del que ha de ser l'avantprojecte de llei de modificació del codi de consum de Catalunya, una modificació del codi de consum que proposa abordar el risc d'exclusió financera, regular les condicions i les prestacions mínimes que han d'oferir les entitats financeres als consumidors. Per altra banda, també recentment l'Estat espanyol va impulsar, al febrer passat, la signatura del que s'anomena el «protocol estratègic per a reforçar el compromís social i sostenible de la banca, un protocol que pretén garantir la inclusió financera. Tot i això, som conscients que un protocol s'aborda des del voluntarisme i no pas des de l'obligatorietat, i, per definició, un protocol no garantirà i no pot garantir absolutament res. I tot i estes iniciatives, l'exclusió financera continua creixent. I per això, per la urgència del tema, plantegem que s'aprovi per lectura única en esta cambra. Des del 2008, a Catalunya s'ha tancat un seixanta-quatre per cent de les oficines bancàries, el seixanta-quatre per cent; en teníem 8.200, en estos moments ne tenim 2.900. I la tendència continua sent a la baixa com a mínim fins al 2025. Tot i això, també s'ha de reconèixer que, segons el Banc Central Europeu, l'Estat espanyol manté 4,7 oficines per cada deu mil habitants. És el segon estat de la Unió Europea amb una xarxa d'oficines més densa detràs de França. En termes absoluts també, el 2017 l'Estat espanyol era el segon estat de la Unió Europea amb més caixers automàtics, també darrere de França. I el sector bancari justifica el tancament d'oficines en el fet que només el cinc per cent dels tràmits bancaris en estos moments s'estan fent de forma presencial. També és cert que el 2008 el nombre d'oficines era exageradament alt. Però tot i ser cert tot això, també, com s'ha dit, avui el quaranta-set per cent dels municipis de Catalunya no tenen un caixer automàtic –el quaranta-set per cent–, i el mercat tendeix a abandonar aquests segments de la societat i dels territoris que no generen els beneficis que esperen, i l'exclusió financera, en estos moments, està incidint en la vulnerabilitat per raons d'edat, de formació, o senzillament per falta d'equitat territorial. Barris metropolitans perifèrics, municipis menuts, famílies afectades per la fractura digital veuen en estos moments com s'estan incrementant certs factors de discriminació. Si no fem res, veurem com d'aquí a uns anys la totalitat, tots els municipis de menys de dos mil habitants –dos terços dels municipis de Catalunya– no disposaran d'accés a un caixer automàtic, d'accés a diners en efectiu. El desplegament respon a molts de factors. També respon a la manca de serveis com els que avui estem parlant, i cal donar-hi una resposta, una resposta des de la perspectiva de que estem davant d'un servei essencial, i, per tant, ha de tenir unes condicions i unes prestacions de caràcter obligatori. I acabo amb tres conclusions. En primer lloc, la garantia d'accés als serveis financers no es pot deixar en mans de les pròpies entitats financeres. En segon lloc, cal intervenir des de les administracions públiques considerant els serveis bancaris com a serveis essencials. I, finalment, cal exigir que els costos siguen assumits per les pròpies entitats financeres. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, per posicionar-se té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari dels Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Jordi Riba.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputades, diputats, en aquest punt considerem l'oportunitat de la tramitació d'aquesta proposició de llei de garantia del servei de caixer automàtic en els municipis en risc d'exclusió financera. En aquest sentit, manifestar ja d'entrada la nostra posició d'abstenció en aquest punt. Ja vàrem manifestar en el debat sobre la moció fa uns plens que considerem que el contingut d'aquesta proposició va en el bon sentit, però és manifestament insuficient. Precisament per aquest motiu, creiem que la tramitació en lectura única és inadequada, per la complexitat i abast del que es pretén esmenar amb la llei, l'exclusió financera i la garantia del servei, els serveis bancaris, tal com indica el mateix nom de la norma. En el que portem de legislatura s'han aprovat quatre proposicions de llei en lectura única, totes elles amb un o dos articles com a màxim, i n'hi ha cinc més en tramitació en les que ens trobem amb les mateixes característiques, dos articles com a màxim, més disposicions finals addicionals i transitòries. En la proposició de llei que avui ens ocupa, ens trobem amb trenta-dos articles més sis disposicions addicionals i tres finals. Però no és un tema de quantitat, sinó de complexitat. Creiem que no podem pretendre resoldre l'exclusió financera i garantir el dret a l'accés als serveis financers només posant o fent posar caixers en els municipis que no en tenen. Cal fer-ho, sens dubte, però no és suficient per assolir l'objectiu que s'anuncia amb el títol de la llei, que hauria de ser-ne realment l'objectiu. Per això estem convençuts que la tramitació ordinària, la ponència, les compareixences d'experts, de representants dels sectors, dels municipis afectats, també de barris en ciutats que queden exclosos d'aquesta norma, haurien pogut aportar-hi molt. Per altra banda, ens sembla bé, molt bé, l'exercici de mecanismes constitucionals de cooperació legislativa entre administracions amb l'exercici de la iniciativa legislativa del Parlament al Congrés, com es fa en aquest projecte. Però també ens semblaria bé que aquest àmbit de cooperació s'estengués respecte al desenvolupament de normes ja aprovades al Congrés i que contemplen plenament els objectius de la proposició que avui ens ocupa. De fet, amb una perspectiva més àmplia. Em refereixo a la Llei 4 del 2022, de 25 de febrer, de protecció dels consumidors vulnerables. La llei impulsada pel ministre Garzón, que la disposició addicional tercera indica, i que llegeixo literalment, estableix, diguem-ne, que el tancament de les oficines bancàries no porti aparellat el tancament dels seus caixers automàtics; l'increment de personal de suport per ajudar persones amb menors capacitats digitals; la instal·lació de senyals i indicacions de prioritat en l'ús de caixers; promoure la reserva de caixers d'ús exclusiu per a persones vulnerables, tecnologies d'accés a la banca senzilles comprensibles; màxima seguretat davant robatoris, enganys i estafes; mesures per garantir l'atenció presencial a persones de major edat, també mesures per acostar els serveis financers a totes les persones, especialment en el medi rural; llei que no devia estar tan malament quan tots els grups –excepte Ciutadans i VOX– representats en aquesta cambra van donar-hi recolzament. Per tant, també és un tema que s'ha abordat a nivell de qui té la competència a nivell de regulació financera, que és efectivament el Congrés dels Diputats. L'atenció personalitzada, els horaris, les tecnologies d'accés, són també elements essencials com també el fet de garantir l'accés al món rural; també als barris de les ciutats, que no queden contemplats en aquesta proposició de llei, que en feia esment fa uns moments la diputada Reguant. En aquest sentit, recordar com les darreres setmanes s'ha tancat el servei al barri de Trinitat Nova a Barcelona, amb més de 7.600 persones que han quedat sense servei. O a Sabadell, on afecta barris com Can Deu o Torre Romeu, on hi ha afectades milers de persones per aquest problema. I creiem, sincerament, que la tramitació ordinària hauria pogut permetre millorar la norma. Potser hem volgut córrer massa i hem perdut, en aquest sentit, qualitat en la regulació i en poder abastar més àmpliament el conjunt del problema. Em recordava –i per acabar– de la meva intervenció fa uns dies a la Comissió de Justícia, em venia a la memòria un exemple –estic últimament agafant embranzida parlant d'ocells fent intervencions sobre economia, doncs parlarem avui també d'ocells. Em recordava de la bústia que hi ha a l'entrada de l'edifici de Ca l'Ardiaca, referent a quan era seu del Col·legi d'Advocats a final del segle xix. Feia referència a la justícia, em permeto la llicència d'extrapolar-ho a l'àmbit legislatiu. Hi ha representades unes orenetes i una tortuga que simbolitzen l'al·legoria que la justícia, en aquest cas –i hi insisteixo, ho extrapolo a la legislació, en la capacitat legislativa–, ha de ser ràpida com una oreneta, però també segura com una tortuga. En aquest cas potser hem avantposat la velocitat a la seguretat i a emprendre una legislació més àmplia, comprensiva. Moltes gràcies.
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari VOX, té la paraula el diputat senyor Andrés Bello.
Señora presidenta, señor conseller, señores diputados, buenos días. Nos traen hoy, los cuatro partidos que han hablado antes –dos del equipo de gobierno, Esquerra y Junts, más otros dos que han apoyado de forma más o menos constante al Gobierno, la CUP y En Comú Podem–, una proposición de ley para que sea aprobada por el Estado –esto es importante–, es el competente en esta materia según el artículo 149.1 de la Constitución y como, efectivamente, se ha comentado aquí en varias ocasiones, con el objetivo de que todos los municipios dispongan de un cajero automático para su uso por los ciudadanos. La verdad es que esta propuesta causa sensaciones un poco extrañas, ¿no?, porque, efectivamente, hay un problema en el que yo creo que más o menos todos estamos de acuerdo. Es una solución que es parcial, y que se ha expuesto ya por alguno de los ponentes, además es obligatoria –esto, pues, a alguno le encanta, como hemos podido ver–, pero es algo que no nos compete a nosotros, tienen que hacerlo en otro sitio. Pero, bueno, eso nos produce sensaciones un poco extrañas, ¿no? Bueno, creo que todos coincidiremos en que los ciudadanos españoles que viven en municipios pequeños, generalmente, pues, afectados por la despoblación, no disfrutan de unos servicios bancarios de la misma calidad que aquellos que viven en municipios más poblados. Aquí se ha introducido también un apunte importante que es el tema también de algunos barrios, ¿eh? De sobras es conocida por todos la rápida evolución que ha tenido el acceso a estos servicios por parte de los ciudadanos, que, de estar basados en la presencia física, en la presencialidad, se han pasado a prestarse generalmente mediante el acceso a internet, y la rapidez de estos cambios ha hecho que muchas personas, normalmente las más mayores y aquellas en situación de dependencia, hayan visto dificultado su acceso a estos servicios. Ante esta situación, hay que recordar que el pasado 21 de febrero se firmó la actualización del protocolo estratégico para reforzar el compromiso social y sostenible de la banca, suscrito entre la Asociación Española de Banca y la Confederación Española de Cajas de Ahorro. Y, además, en la firma de este protocolo estaba presente el Gobierno de España; gobierno del que forma parte, curiosamente, uno de los que proponen esto. En este protocolo se recogen una serie de medidas que pueden ser una buena iniciativa para ayudar a proteger a estas personas. Respecto a la proposición que hoy debatimos, creemos, como he dicho al principio, que se queda corta, pues solamente habla de cajeros automáticos; que, incluso, hay que recordar que para utilizarlos es preciso disponer de herramientas, tarjeta, libreta de ahorro, y conocimientos, de que alguna de estas personas afectadas, pues, carece, ¿no? Y no se habla de servicios bancarios en general, que creemos que es el problema. Como suele ser habitual en las propuestas de estos grupos, no se contempla ningún tipo de ayuda o rebaja fiscal a las empresas que están obligadas a prestar este servicio, sino que se obliga a prestarlo, ¿no? Y, además, también estas empresas, pues, deberán soportar todos estos costes de compra de los cajeros, del mantenimiento, de la operación... Y ya una cosa que llama la atención es que deben incluso pagar todos los tributos que genera esta actividad, aunque no lo hagan voluntariamente, sino que se les obliga, o sea, «te obligo a hacerlo y encima te cobro impuestos. Curioso. Bueno, teniendo en cuenta, como se ha dicho, que es una competencia estatal –nadie lo discute– y que, por tanto, debe ser el Estado el que llegue a acuerdos con las entidades de crédito, sorprende, aunque, bueno, ya estamos acostumbrados a sus incongruencias, que, como ya he dicho, uno de los grupos que hacen esta propuesta al Gobierno de España, En Comú Podem, sea a su vez miembro de ese gobierno. Sorprende. Algo parecido podemos decir de alguno de los grupos separatistas socio del Gobierno de Pedro Sánchez, con quien podría perfectamente haber negociado esta propuesta directamente en el Congreso de los Diputados. Nosotros, desde VOX, creemos, y así lo hemos propuesto en el Congreso de los Diputados, que deben adoptarse las medidas que sean necesarias para que los servicios financieros constituyan un servicio social básico y esencial para las personas mayores y en situación de dependencia, especialmente en las zonas rurales, promoviendo acuerdos y compromisos con las entidades financieras para garantizar su acceso y presencialidad, que creemos que este es el gran problema, así como un servicio adecuado a sus necesidades. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Joan García.
Conseller, diputats, diputades, presidenta... Bé, tenim aquí un debat que d'alguna forma és la continuació d'altres debats que hem tingut en aquest Parlament sobre la necessitat d'incrementar o, com a mínim, donar un accés als serveis financers a tota la ciutadania de Catalunya i a la societat catalana. I, de fet, aquest és un debat que podem extrapolar a tot Espanya i possiblement a tot Europa. I això ja depèn una mica també de la distribució territorial que tinguem en cada en cada espai o en cada lloc. Avui tenim un debat sobre aquest tema, i ho fem..., de fet, votarem sobre si és o no adequat que es faci per lectura única. El que s'ha dit, creiem que no, creiem que no és adequat que es faci per lectura única. Ens abstindrem, perquè hi ha una part, un fons de la qüestió que podem compartir, però creiem que aquest és un debat que s'ha de tenir de forma relaxada, i que creiem que hi ha una complexitat al text suficient com perquè es faci d'una manera molt més treballada per part de tots els grups parlamentaris. És una cosa que fem o s'ha fet molt en aquest Parlament, perquè moltes vegades es parla de la capacitat o del número d'articles que té una llei que es porta aquí per lectura única, però a vegades crec que és més important la complexitat i, sobretot, la transcendència que té aquest debat. Avui hem tingut, de fet, un altre debat sobre una lectura única sobre un tema tan important com és la llengua o el bilingüisme a Catalunya, i també s'ha fet per lectura única. Creiem que era una proposta, una llei, que s'hauria d'haver debatut, perquè es parla moltes vegades d'arribar a consens, però els consensos mai s'acaben basant en el debat parlamentari. Però a part d'aquest tema, nosaltres no creiem que haguem de donar suport en aquest moment, o almenys directament, a la lectura única. Hi ha un fons de la qüestió que podem compartir, però creiem que aquí es torna a pecar moltes vegades, suposo que per la composició d'aquells que proposen aquesta proposició de llei, deixant fora Junts per Catalunya, que encara no sé molt bé com els podria definir ideològicament, perquè a vegades voten o proposen coses amb la CUP, i altres vegades, doncs, s'associen amb la dreta, diguéssim –al Congrés dels Diputats ho han fet moltes vegades–, més conservadora, però és igual, m'imagino que algun dia s'acabaran definint. Però a part d'això, creiem que és una llei insuficient, és una llei possiblement incapaç de donar resposta a les necessitats que tenen els catalans sobre aquest tema, i que anirà molt lenta en el seu tràmit, perquè també s'ha dit. Bé, està bé que consolidin aquesta visió de que formem part de la sobirania nacional i que hem d'anar al Congrés dels Diputats a debatre les coses que són competència del Congrés dels Diputats, que a mi em sembla molt bé, però és evident que el tràmit serà lent, i molt probablement, tenint grups, com tenen tots vostès, inclús algun d'ells que està al Govern, doncs, per fer-ho allà, ho podrien solucionar de forma més ràpida. Però moltes vegades això no és més que una forma de tenir un brindis al sol, de tenir un titular avui sobre que es preocupen sobre algunes necessitats que segurament, doncs, no tenen capacitat de donar resposta d'una altra manera. S'ha dit abans, la situació a Espanya, a Catalunya, sobretot a Espanya, de caixers automàtics, doncs, no és tan dolenta. De fet, el 2019, teníem els mateixos caixers automàtics que França, i França té 20 milions d'habitants més; els mateixos que Itàlia, que també té una població molt més alta. El problema és..., i aquí és on volíem entrar nosaltres en la queixa, és un problema de complexitat i de distribució territorial d'aquests caixers, i és evident que es deixa la iniciativa privada a això, però crec que aquesta llei no dona resposta a una necessitat molt més bàsica, que és si es pot donar resposta –ja no només als caixers, sinó a les oficines bancàries– a la vulnerabilitat de grups de poblacions que no tenen la capacitat ni el coneixement de digitalització o el coneixement digital per accedir-hi. Hem d'afrontar, i si es vol afrontar, una llei no només per tenir caixers al territori, sinó també perquè les actuals entitats bancàries i les actuals oficines bancàries puguin donar una resposta accessible als usuaris que no tenen la capacitat encara per fer-ho. Això crec que es pot fer amb iniciatives que aquí s'han donat com segells de qualitat de serveis bancaris, i altres iniciatives que nosaltres hem defensat. I, per tant, com a conclusió, perquè no tinc pràcticament més temps, i ens estendrem més en el text de la mateixa..., quan es faci el debat definitiu, per nosaltres s'ha de tenir..., s'ha de donar una iniciativa que incentivi, que protegeixi l'incentiu a les entitats bancàries perquè puguin donar aquest servei, però crec que l'obligació que veiem al que seria aquest intervencionisme, doncs, no funcionarà, com no funcionen altres iniciatives que vostès també porten a aquest Parlament. Gràcies.
I, finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidenta. Bueno, estamos ante un caso en el que las formas y el fondo entran en colisión. Las formas, cuando me refiero a que el sistema de tramitación en lectura única no es el más adecuado para una iniciativa de estas características. No lo es desde el punto de vista político porque…, en fin, resta profundidad en el debate, pero es que incluso desde el punto de vista reglamentario, si uno analiza el Reglamento con un poquito de rigor, verá que no hay por dónde cogerlo. Por lo tanto, que quede claro que, desde el punto de vista de las formas, no es la mejor manera de tramitarlo. Entra en colisión con el fondo, porque hay una parte del fondo que está plenamente justificada, y es así. Aquí yo creo que todos o prácticamente todos lo podemos tener muy claro. El sistema bancario tiene una serie de ventajas estructurales que no provienen de la libre competencia, sino que provienen del triunfo del crédito como sistema de progreso y crecimiento económico en las economías occidentales modernas, y que, en consecuencia, como tiene algunas ventajas que no vienen de la libre competencia, también tiene una serie de responsabilidades, y esas responsabilidades deben ser cubiertas por la banca, y exclusivamente por la banca, efectivamente. Pero, hombre, esto hay que hacerlo y hay que estudiarlo mejor. Aquí se aplica un poquito de brocha gorda en alguna de las frases del texto con algunos prejuicios ideológicos que consideramos que son, en fin, fuera de lugar, ¿no? Por lo tanto, de ahí, de esa falta de rigor en la forma y algunas discrepancias en el fondo, nos abstendremos en la votación. Gracias.
Com que el diputat no ha consumit tot el temps, faig ara les crides a votació i procedim a votar. [[Pausa llarga.]] Acabat el debat, doncs, procedirem a la votació de la proposta de tramitació, directament i en lectura única davant del Ple de la proposta per presentar a la Mesa del Congrés del Diputats la proposició de llei de garantia de servei del caixer automàtic a municipis en risc d'exclusió financera i de garantia d'accés als serveis bancaris. Entenem que els vots afirmatius són favorables a la seva tramitació i en lectura única i els vots negatius són vots en contra. Comença la votació. [[Remor de fons.]] Aquesta proposta de tramitació en lectura única ha obtingut 78 vots a favor, 12 vots en contra i 38 abstencions. Vist el resultat de la votació, aquesta proposició de llei es tramitarà en lectura única davant del Ple i la mesa fixa el termini per a presentació tant de les esmenes a la totalitat com les esmenes a l'articulat... El termini finirà el divendres 10 de juny a les dues hores del migdia. Suspenem la sessió fins a tres quarts de quatre. Gràcies.
Comencem. [[Interpel·lació al Govern sobre un any de transformació republicana]] [[300-00189/13]] Reprenem la sessió amb el sisè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre un any de transformació republicana, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. I té la paraula, per fer-ne l'exposició, la diputada senyora Marta Vilalta.
Moltes gràcies, presidenta. Bona tarda. Estem en família, però..., benvingudes i benvinguts tots i totes. Avui, certament, doncs, fem una interpel·lació a la consellera Vilagrà, perquè fa poc més d'un any el nostre país tenia un nou govern, el nou Govern del nostre país començava a caminar. I això vol dir que les conselleres i els consellers d'aquest nou Govern republicà vau prendre possessió, i uns dies abans ho havia fet el president, el president Pere Aragonès; de fet, el primer president d'Esquerra Republicana de Catalunya des que Josep Tarradellas va poder tornar de l'exili vuitanta anys després que el feixisme estronqués la presidència i la vida del president Lluís Companys. Vuitanta anys després, aquest Parlament, les urnes, el 14 de febrer del 2021, havien tornat a escollir un president republicà. I, per tant, per primer cop tornava a presidir Catalunya algú que no provenia de l'establishment polític del règim del 78 ni de l'àmbit socialista ni dels provinents de l'antiga Convergència o el seu entorn. Un tomb que per nosaltres és històric al nostre país, que encetava –que ha encetat– una nova etapa i que obria moltes expectatives de transformació. Unes expectatives de transformació que ja eren presents en la composició d'aquest nou Govern quan va començar a caminar: un govern paritari, un govern amb el feminisme amb veu pròpia, amb aquest nou Departament d'Igualtat i Feminismes, i també..., no només amb la declaració d'intencions de la composició del nou Govern, sinó també amb la voluntat d'articular quatre grans transformacions en forma de quatre pilars fonamentals per tal de bastir les transformacions i les revolucions que creiem que són necessàries al nostre país: la transformació feminista, la transformació verda, la transformació democràtica i la transformació social. Però les expectatives, per molt transformadores que siguin, s'han de traduir en acció política, en fets. I per això avui som aquí, per fer balanç d'aquest primer any del Govern republicà i per veure aquestes primeres bases d'aquesta transformació al nostre país. De fet, consellera, el que volem fer és un exercici de transparència que s'adequa a la nostra manera d'entendre la política, des dels valors republicans, des de la voluntat de donar explicacions, des de la vocació de servei, des de construir confiança cap a la ciutadania retent comptes diàriament, també avui. De fet, si m'ho permeten..., és aquesta posició, aquesta manera d'entendre la política, com una eina per intentar ser útils per a la ciutadania, per resoldre els problemes, per afrontar tots els reptes, per buscar i trobar solucions; és complir els compromisos i fer l'art de fer que les coses que vols que passin, i contribuir, per tant, així, al bé comú. Moltes vegades hem de fer autocrítica perquè no ens en sortim; altres, però, sí que és possible i sí que ens en sortim. Dèiem de fer balanç. Un any més tard volem avaluar aquesta feina feta, i, segons el nostre parer, doncs, déu-n'hi-do si hi ha feina feta sobre la taula, ja. El balanç de govern, aquest balanç rigorós i transparent..., indicava fa uns dies el mateix president que estàvem sobre el trenta..., gairebé el trenta-quatre per cent de feina feta només en aquest primer any. Trenta-tres, trenta-quatre per cent de feina feta en el vint-i-cinc per cent de la legislatura, que és aquest primer any dels quatre anys que han de tenir les legislatures. I, per tant, com diríem abans, com es deia a l'escola, «progressa adequadament. Sentíem l'altre dia justament el president Aragonès i el vicepresident Puigneró explicar, doncs, aquestes dades concretes. Unes xifres que, certament, si només ens les agafem com a xifres, com a dades, en fi, poden semblar fredes o poden quedar abstractes i sense sentit, però, si entrem en la part del contingut, veiem que aquestes dades, aquests percentatges, prenen tot el sentit. De fet, abans d'acabar l'any ja vam veure com teníem –i per primera vegada en els últims deu anys– uns pressupostos aprovats abans de que finalitzés el desembre, i, per tant, uns pressupostos que van començar a estar a disposició del país el mateix 1 de gener. Uns pressupostos on un de cada dos euros d'increment anaven a parar a sanitat i a educació; uns pressupostos de la via àmplia, negociats amb la CUP, finalment aprovats amb Catalunya en Comú, gràcies, doncs, a intenses negociacions. I creiem que va ser normal que s'aprovessin aquests pressupostos amb la complicitat de l'esquerra, perquè superaven amb escreix la despesa corrent prèvia de les retallades, perquè recuperaven el pols inversor, perquè ampliaven l'impost d'habitatges buits a tots els grans tenidors, siguin empreses o particulars; que han permès implementar al proper curs l'infantil 2 de forma gratuïta, que permetran la reducció de ràtios i que han permès, per exemple, el pla d'equitat menstrual, que ja ha començat a repartir copes i compreses reutilitzables a tots els instituts de Catalunya i s'anirà desplegant. Uns pressupostos que, en la seva llei d'acompanyament, doncs, també ens servien per fer la moratòria d'incineradores, per posar-ne alguns dels exemples. Unes xifres de compliment que deia que no són només dades, o que poden semblar fredes si només les agafem com unes dades, però que es tradueixen en canvis, en transformacions per a la vida de les persones en el seu dia a dia. Una transformació, per exemple, per a les famílies, que podran portar els seus fills i les seves filles a l'escola perquè justament a partir del proper curs l'infantil 2 serà gratuït per primer cop. Tindrà tot el sentit..., no aquestes xifres, sinó justament la realitat, per a aquells infants vulnerables el fet de trobar a P3, a partir del proper curs, l'infantil 3, les ràtios, doncs, més petites. I es beneficiaran també d'aquest avançament escolar, que és bo justament per a la igualtat d'oportunitats dels infants més vulnerables. Que això és transformació, perquè és garantia d'equitat, perquè són polítiques que ens aproximen cap a la igualtat d'oportunitats, i, per tant, per combatre les desigualtats, sobretot dels més petits del nostre país. Una acció de govern que va més enllà, com li deia, de percentatges i que esdevé real per a tots aquells, per exemple, activistes que han vist la Generalitat retirar i rebaixar les seves acusacions, i, per tant, que no patiran algunes de les acusacions perquè des del Departament d'Interior s'assegura que no s'apliqui la llei mordassa. I, per tant, es defensaran, sí, els funcionaris d'agressions, però no es perseguirà ningú de forma ideològica, com, malauradament, havia pogut passar. Una acció que pot ser molt ràpida o petita fins i tot d'explicar, però que no ha sigut possible fins ara, i abans, doncs, no havia passat. Han hagut d'arribar un president republicà i un conseller d'Interior també republicà per garantir que les polítiques d'ordre públic de la Generalitat de Catalunya són coherents també amb els valors republicans, i, per tant, no són unes polítiques ostatge de la llei mordassa, encara de Mariano Rajoy, que és la que està vigent a l'Estat espanyol. Una transformació republicana que cobra vida, per exemple, en el dia a dia i cobrarà més intensament vida en el dia a dia de les alcaldesses i alcaldes dels municipis del nostre país, sobretot dels micropobles; d'aquells alcaldes i alcaldesses sobretot dels municipis més petits o micropobles, que veuen com després d'anys d'estar desades en un calaix, doncs, es posa fil a l'agulla a mesures com, per exemple, l'estatut dels municipis rurals o com s'aprova ja l'agenda rural per desplegar un model que garanteixi l'equitat territorial al nostre país. Perquè el que volem és un país sencer, no un país de desigualtats o desequilibrat. I, a nivell de la resta de municipis, es reactiva el Consell de Governs Locals i el consell del món local. També una transformació republicana que la notaran els alumnes a les universitats i les seves famílies quan hagin de pagar un trenta per cent menys dels preus públics per accedir a la universitat. I això també és igualtat d'oportunitats o combatre les desigualtats preexistents. O unes accions que ja han pogut beneficiar els joves a través d'aquell pla de suport o pla de xoc per l'ocupació juvenil, que pràcticament va tenir 1.000 milions d'euros ja de bon inici de caminar aquesta legislatura. S'adonaran del canvi aquells, doncs, que vegin que els beneficis de les concessions hidroelèctriques ja no va a mans dels de sempre, sinó que es reverteixen i que es posen en mans també de la Generalitat i de l'energètica pública. Ho notarem com a país quan anem implementant, com s'està fent..., accelerant les energies renovables, gràcies també al nou decret de renovables que va aprovar aquest Govern ja fa uns quants mesos. Una acció de govern que ha permès pactes i acords com el procés d'estabilització de milers i milers de treballadors i treballadores públiques al nostre país; una mesura també històrica per a l'estabilitat dels treballadors públics, per als funcionaris i funcionàries de Catalunya, que són els que han de garantir justament més bon servei de la Generalitat cap a la ciutadania. O una aposta decidida i ambiciosa després de massa temps, malauradament, d'estancament de la llengua catalana i de les polítiques de foment de la llengua catalana al nostre país. També ha hagut d'arribar, en aquest cas, una consellera republicana perquè es pogués liderar aquest nou pacte nacional per la llengua, que ara és de país, ja, perquè hi participen, perquè hi treballen entitats i organitzacions..., un gran consens també polític, doncs, d'aquest Parlament i d'aquest país. I, per tant, una nova traducció en fets d'aquestes vocacions i voluntats transformadores. Consellera, deixo per després una part important, que és, en fi, les dificultats i les complexitats que tenim pel fet de no tenir totes les eines i tots els recursos, i aquesta voluntat transformadora lligada als grans consensos i als lideratges. En tot cas, després en podem parlar, però sí que m'agradaria, doncs, que pogués fer una primera valoració sobre quines són aquestes accions de govern que estan impulsant i quins són els propers passos, justament, per seguir desenvolupant les grans transformacions que li convenen al nostre país. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en el temps de resposta, té la paraula la consellera de la Presidència, senyora Laura Vilagrà.
Sí; gràcies, presidenta. Diputada... Vull començar aquesta primera part recordant on ens trobàvem fa un any quan vam iniciar la nova etapa d'aquest Govern republicà. És important posar context previ, si ens disposem a fer balanç d'aquest any. I la realitat era, des d'un punt de vista social, sanitari i econòmic, doncs, que havíem d'afrontar encara una situació de pandèmia molt complicada, havent de prendre decisions molt contundents amb afectacions a la tardor i a l'hivern passat, encara. Però, si ja costa recordar que només fa uns mesos, aquest passat gener, patíem una onada important de la covid-19, crec que encara veiem més lluny allò que va passar fa just un any, i, per tant, convé no oblidar-ho. Per sort, gràcies a l'esforç de tothom, i especialment a la col·laboració de la ciutadania amb la vacunació, n'hem pogut superar els efectes en la salut, però encara en patim, i molt, els efectes en aspectes emocionals, econòmics, socials, que, evidentment, fan estralls encara. Permeti'm que li expliqui que abans de començar aquesta etapa política treballava en el camp social. Donàvem suport a persones, doncs, amb moltes dificultats des de molts punts de vista, i li he de dir que allò em va servir per veure, aquella etapa em va servir per veure que la motxilla social de la crisi del 2008 encara no l'hem superada, i que les necessitats socials i de suport han crescut de forma alarmant en els darrers temps. I la Generalitat, fent ús de les seves competències, hi va donar resposta i hi estem donant resposta, però les situacions són molt crues. I, per més recursos que hi hem posat, les necessitats han augmentat per sobre d'aquests recursos disponibles, també els que hi han posat els ajuntaments o el món local. I això és dramàtic, agreujat ara per la crisi d'Ucraïna, l'increment dels preus exponencials en matèries primeres, energia, dificultat per trobar materials... I això afecta, doncs, des de famílies fins a negocis i els ajuntaments catalans, amb licitacions desertes, etcètera. De fet, després podrem parlar-ne una miqueta més, en un decret que, si tot va bé, convalidarem, i, per tant, en parlarem amb més profunditat. Així doncs, el tema és clau, les necessitats socials són molt importants. I, per tant, treballem intensament des de tots els departaments, però també des del meu, des del de la Presidència, de la mà dels ajuntaments, de la mà dels consells comarcals o altres ens locals. Hem de treballar sectorialment, evidentment, d'una banda, però, de l'altra, trepitjar territori. I li he de dir que jo mateixa he pogut visitar ja una setantena de municipis, i, per tant, ser molt conscient del pols del país. Som totes i tots els servidors públics, des del president de la Generalitat fins al darrer treballador que s'ha incorporat a la Generalitat, els que treballem en aquest sentit, perquè els republicans i les republicanes i el conjunt del Govern que represento treballem incansablement. I avui el que li expressaré és un balanç amb xifres, amb dades –per tant, amb transparència, com ens agrada fer la feina–, però també amb rigor. D'una banda, per mitjà de l'avaluació i seguiment del pla de govern. De fet, la setmana passada el president i el vicepresident van poder fer aquest balanç i presentar la posada en marxa d'una aplicació on el conjunt de la ciutadania podrà veure la feina feta i els compromisos contrets i com estan desenvolupats. Per tant, s'ha desenvolupat coordinadament amb tots els departaments un conjunt de seixanta indicadors per fer el seguiment de l'impacte de l'acció de govern. Es tracta de poder avaluar les polítiques públiques, una assignatura pendent encara a l'Administració pública. La propera actualització pública d'aquest avenç del pla de govern es proposa a finals de setembre, coincidint amb un any de l'aprovació del pla de govern i del debat de política general, i la previsió és fer-ne una actualització cada sis mesos. Per a la següent actualització del pla, es procurarà també incorporar els terminis d'execució de les mesures, a fi de reforçar aquesta idea d'un visor com a eina de gestió comuna per al Govern. Un pla de govern que, com saben, treballa en aquestes quatre transformacions que ens hem proposat –la democràtica, la social, la verda i la feminista–, que es divideix en cinc eixos: per un país més just, amb un bon govern i referent democràtic al món; per un país de drets, d'igualtat d'oportunitats i de benestar; l'eix tres, per un país basat en una economia del coneixement, digital, emprenedora; l'eix quatre, per un país verd, equilibrat i connectat, i l'eix cinc, per un país feminista fonamentat en la garantia de drets humans. Són també desplegats en dinou àmbits, amb setanta-sis objectius, 782 mesures. I el que estem, doncs, constatant, lluny de titulars malintencionats o de diagnosis esbiaixades, és que hem assolit aquest 33,9 per cent de compliment del pla de govern, és a dir, gairebé un trenta-quatre per cent. És un terç que hem fet en un quart de legislatura, com vostè deia. Però, en qualsevol cas, més enllà de les xifres, que, evidentment, ens donen una informació veraç, però, en tot cas, quantitativa, volem entrar més en detall i parlar més de la qualitat de les mesures. I, en aquest sentit, baixarem a les prioritzacions. I això és el que ens vàrem marcar: 238 mesures concretes, que ja signifiquen un compliment del trenta-cinc per cent d'aquest pla. I, si ho fem per eixos, doncs, des de l'eix u, en un 30,7; a l'eix dos, un trenta-vuit per cent; a l'eix tres, un 32,7; a l'eix quatre, un 39,7, i a l'eix cinc, un vint-i-set per cent. Però, més enllà de les xifres, com li deia, li parlo de prioritats, i ens hem marcat unes prioritats molt clares. D'una banda, que aquesta sigui la legislatura de l'esport femení –i avui hem tingut ocasió de parlar-ne–, o de projectes concrets com el projecte Aina en polítiques digitals –que ens sembla molt important de tirar endavant–, o de la inversió rècord en polítiques d'ocupació. Un pressupost, com deia, el 22, aprovat l'1 de gener, clarament enfocat a la reactivació econòmica i a l'enfortiment de l'estat del benestar: el programa TempsxCures, que, com sap, és el canguratge públic –importantíssim, també–; l'obertura de delegacions al Japó, a Corea del Sud, a Andorra o a l'Àfrica meridional; la gratuïtat de l'I2 a les escoles bressol, però també la reducció de ràtios a primària; l'augment d'un setanta per cent dels ajuts als grups de recerca; l'impuls claríssim de la transició energètica i l'aprovació de l'agenda rural; el reforç del sistema de salut mental –evidentment, un element molt rellevant–, com també de l'atenció primària; l'ampliació, el rejoveniment i la feminització del Cos de Mossos d'Esquadra; l'aprovació del marc d'acció per a l'abordatge del sensellarisme; els primers passos del pacte nacional per la llengua –vostè també en feia ressò–, o bé mesures adoptades per fomentar el català a la justícia. Són només una quinzena d'exemples, però que serveixen per explicar on estem en aquest assentament dels fonaments de la transformació. Sent atrevides, valentes, imaginatives i innovadores, per tant, sempre fugint del curtterminisme, governant amb una visió de futur. En definitiva, fent que les coses passin, perquè aquest és l'objectiu, transformar el país amb tota l'ambició i adoptar decisions que millorin el dia a dia de la ciutadania. També en la recerca de grans consensos, que són el de la immensa majoria de la població, desbloquejant situacions que paralitzen el conjunt del país, com la pròpia investidura d'aquesta legislatura, la renovació dels diferents organismes estatutaris, el propi acord de pressupostos o de defensa de la llengua a l'escola com el que hem aprovat avui. Per tant, capacitat d'arribar a acords en temes imprescindibles, perquè som un país plural i divers. En aquest sentit, li donaré alguns exemples de concrecions recents. D'una banda, vam aprovar fa dos governs que en la contractació pública de serveis d'alimentació es prioritzin els productes saludables, sostenibles, davant del preu. I ens sembla que aquesta és una mesura molt rellevant també per promocionar els productes del país. Ahir el Govern vam aprovar el pla de seguretat alimentària. O també, en l'anterior govern, vàrem aprovar l'elaboració de l'agenda estratègica del Pirineu 2030, perquè més enllà dels Jocs, com sempre hem explicat, tenim un full de ruta per impulsar el desenvolupament de les comarques de l'Alt Pirineu i l'Aran, i Solsonès, Berguedà i Ripollès, prioritzant la dinamització econòmica, la sostenibilitat, l'arrelament de la ciutadania. Per altra banda, en altres comarques que estan patint, doncs, des d'un punt de vista de reequilibri territorial i econòmic, hi farem una especial incidència, com són l'Alt Urgell, el Pallars Sobirà, el Baix Penedès, el Berguedà i el Priorat. Per altra banda, hem estès la xarxa de fibra òptica al vuitanta-quatre per cent de les comarques del Pallars Sobirà, arribant a nuclis de població ja molt petits, i també a l'Aran, amb 5G. Ha arrencat el pacte per la moda circular, per reduir els residus tèxtils a Catalunya, amb una cinquantena d'adhesions. O bé vàrem poder visitar el final de les obres per la riuada DANA a la Conca de Barberà, amb una inversió important per part de la Generalitat: 1,5 milions d'euros a Montblanc, 569.000 a l'Espluga de Francolí, entre molts altres municipis. Les vàrem visitar juntament amb el consell comarcal, alcaldes de la Conca i alcaldesses, i vàrem comprovar la resiliència, la col·laboració i la solidaritat que hi ha en aquest país. Vostè també ho deia, l'equitat menstrual; hi hem posat les primeres passes. També hem aprovat 8 milions d'euros per prevenir incendis a Lleida, a l'Alt Pirineu, o el pla Alfa, tan necessari per aturar situacions complicades en els parcs naturals i en altres indrets, importantíssim aquest estiu davant de la complicació amb relació als incendis. La presentació de l'agenda rural, entre altres qüestions relacionades amb el món rural, també reforçant la primera acollida, informació i suport a l'atenció a les dones. En la segona part de la rèplica li explicaré més temes concrets vinculats al món local, però deixi'm també dir que també vull parlar, òbviament, del conflicte polític amb l'Estat i com l'estem abordant en aquesta legislatura. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Bé, moltes gràcies. Passem al tercer punt de l'ordre del dia... Perdó. [[Pausa.]] Disculpeu, que no pensava que faríeu rèplica. Doncs tornes a tenir la paraula, Marta Vilalta.
Moltes gràcies, presidenta. Avui fem rèplica, perquè ens han quedat moltes coses per dir, per poder explicar i compartir. De fet, ara ho feia la consellera: havíem parlat molt del què i ella apuntava també el com, la manera de fer les coses. Vostè deia «la capacitat d'arribar a acords, que també s'ha vist; a nosaltres ens agrada dir «aquesta vocació de generar i de treballar pels consensos de país. De fet, des d'Esquerra Republicana sempre hem tingut molt clar que una via per avançar és aquesta via àmplia on hi càpiga el màxim de gent, és a dir, la via dels consensos, de defensar els consensos de país existents, i quan s'esquerden, quan es dilueixen, doncs, poder-los preservar, poder-los reconstruir. Avui n'hem tingut una prova, un exemple pràctic, aquí. Ha costat, però hem aprovat la llei de la protecció del model d'escola catalana davant de les imposicions judicials, amb percentatges de castellà a l'escola. I allò que semblava impossible, finalment, doncs, amb negociació, amb empatia, fins i tot, dedicant-hi l'esforç i el temps necessaris, ho hem fet possible. Però els consensos també es forgen amb lideratge; com deia, eh?, amb empatia, amb generositat, però també amb lideratge. I avui jo també vull fer un reconeixement, en primer lloc, al president de la Generalitat, Pere Aragonès, per aquest lideratge constant i ferm, aquesta dedicació absoluta com a primer servidor públic; per tenir, doncs, al cap aquesta Catalunya sencera que ens fem nostra, arribant arreu, incloent tothom en totes les decisions, sense oblidar cap territori i sense deixar ningú enrere. Aquesta és la manera de fer republicana. Un reconeixement a un lideratge que també li volem fer a vostè, consellera, per ser aquest lideratge femení d'aquest Govern i que volem fer extensiu a tots els consellers i conselleres d'aquest Govern. I, per tant, un agraïment. Perquè som conscients que transformar el país no és una tasca fàcil. I fixi's que una de les principals mancances, que a la vegada ens explica per què volem ser una república catalana, és justament no poder disposar de totes les eines, de tots els recursos i de totes les competències. Avui, i malauradament des de fa massa anys, ens trobem amb el mur de l'Estat espanyol, que és l'autèntic dic de contenció de les transformacions que volem fer a Catalunya. Un exemple: aquest Parlament va aprovar la llei de contenció de rendes, és a dir, de limitació dels preus dels lloguers –àmplia majoria, també, consensuat amb les entitats. I què acaba passant? Que acaba sent recorregut i que s'acaba suspenent quan arriba a l'Estat espanyol –en aquest cas, doncs, pel Tribunal Constitucional. Un estat deixa de tenir sentit quan no és útil per als seus ciutadans, quan no garanteix el progrés ni la prosperitat compartida, quan no garanteix les oportunitats o quan no és útil per combatre les desigualtats, i, per tant, no garanteix futur. I això és el que li passa avui a la ciutadania d'aquest país, de Catalunya. És el que li passa avui: que aquest Estat ha deixat de ser útil –ha deixat de ser útil– per a la majoria de la ciutadania de Catalunya. I si els deia que ha hagut d'arribar un president de la Generalitat republicà, doncs, perquè algunes coses canviessin, malauradament mani qui mani al Govern de l'Estat tot segueix massa igual: incompliments constants –ho hem vist aquesta setmana–, inadmissibles; xifres d'execució baixíssimes, Catalunya a la cua de les inversions de l'execució dels pressupostos generals de l'Estat –després farem una interpel·lació..., el company Ernest Maragall farà una interpel·lació en aquest sentit. Un estat amb un govern al capdavant, liderat pel PSOE-PSC, que davant d'una crisi democràtica com la de l'espionatge actua com a tolerant, justament, d'aquestes clavegueres, d'aquesta vulneració de drets, en lloc de ser el primer defensor dels drets i de l'Estat democràtic i de dret. Per tant, cal que aquest Estat actuï, que compleixi amb els seus compromisos. O un dels incompliments principals, el de la resolució del conflicte polític, aquesta situació de bloqueig no pas per voluntat pròpia de la part catalana, tot i que ens hauria agradat que la part catalana estigués més forta i cohesionada. Qui ha situat aquest incompliment, aquest bloqueig, de la resolució del conflicte polític entre Catalunya i l'Estat és, justament, doncs, la part espanyola, el Govern de l'Estat espanyol, que ha anteposat sempre interessos partidistes o particulars abans d'avançar en aquesta resolució del conflicte polític. Avui seguim veient com hi ha persecució judicial, com la repressió és ben viva, com hi ha espionatge massiu a les institucions catalanes i la societat catalana. I això no genera confiança. I, per contra, nosaltres tenim molt clar què volem, que és justament el contrari del que ens ofereix aquest Estat espanyol, que no només no ens deixa tenir les eines, les competències i els recursos, sinó que incompleix aquells acords als quals arribem, incompleix aquells compromisos amb els quals justament s'ha compromès. Nosaltres volem, justament, tot el contrari: garantir drets i llibertats per a tothom, ser un estat, una república catalana per posar-la al servei de la ciutadania. I volem fer-ho democràticament, i això és també apel·lant als consensos, autodeterminació i amnistia. I, en canvi, no sabem quina proposta té l'Estat per a nosaltres, més enllà dels incompliments. Per tant, consellera, sabem que tot és molt complicat. També li agraïm i fem un reconeixement a la feina feta aquest primer any, però els encoratgem a seguir treballant –hi ha deures pendents– i a seguir mantenint una actitud, si cal, encara més ferma davant d'aquest Estat espanyol, i sobretot liderant aquests consensos de país que ens han de portar a un estat, a una república catalana de drets i llibertats per a tothom. Moltíssimes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula, en el torn de rèplica, la consellera Laura Vilagrà.
Gràcies, presidenta. Bé, diputada, com bé sap, també soc responsable de Funció Pública, i, per tant, de l'actiu més important que té la Generalitat, que són, doncs, els seus recursos humans. I dir que, en aquest sentit, també hem arribat a acords a la Mesa de la Funció Pública sobre mesures per a la conciliació, però també en aquest procés d'acabar amb la temporalitat, que en aquests moments se situa per sobre del quaranta per cent, a la Generalitat. I, per tant, un acord unànime dins la Mesa, que, evidentment, és molt rellevant. També..., responsable en la interlocució amb el món local. I, en aquest sentit, doncs, vostè ho deia, la llei de governs locals. Volem obrir el meló de parlar de competències, de finançament i de totes aquelles qüestions que afectin el món local. Altres diputades i altres grups també ho han reclamat, però el seu també, i, per tant, aquí hi treballarem intensament. També la llei de l'estatut dels pobles rurals, per fer més equilibrat, reequilibrat, aquest país, i, evidentment, afavorir el repoblament. Però també la bilateralitat amb els municipis grans: amb Barcelona, que ja hi hem celebrat dues sessions intenses i importants; amb l'Hospitalet, amb Terrassa, amb Badia del Vallès, per la seva idiosincràsia. Per tant, treballar intensament amb els ajuntaments, consells comarcals i tots els altres ens locals. Per exemple, avui..., recordar que són dos-cents anys de les diputacions catalanes i que farem un acte per recordar-ho. Per altra banda, el conflicte polític amb l'Estat –l'hi he anunciat abans. Vull recordar que, a l'inici d'aquesta legislatura, partíem d'una situació d'atzucac a la sortida política del conflicte, amb un abandonament de les relacions bilaterals, com vostè sap, i per l'obstinació d'aquest Govern, que estem treballant intensament, doncs, les hem tornat a reprendre. Li he de dir que el balanç no és positiu, és minso. I, en aquest sentit, ni la reunió de la comissió bilateral ni la d'infraestructures ni la de temes econòmics i financers no estan donant els resultats que voldríem. Tampoc l'execució del pressupost –aquest Ple n'hem parlat. Una execució del pressupost que clarament va en detriment de la ciutadania, i probablement de la més vulnerable, que pot utilitzar un transport públic que en aquest moment no té, en fi, la competitivitat amb altres vehicles, i això fa que Barcelona tingui una situació de col·lapse –o altres ciutats metropolitanes. Per tant, aquí hi som, treballant en aquest sentit. I és que el Govern central necessita, si m'ho permet dir, diguem-ne, de forma planera, posar-se les piles en aquesta qüestió, invertir en infraestructures a Catalunya. La negociació ha de donar resultats tangibles. El Govern de l'Estat no pot escapolir-se de les seves obligacions amb Catalunya. També, com deia vostè mateixa, resoldre la greu crisi de confiança amb relació a l'espionatge a l'independentisme català. I, per tant, el Govern del PSOE ha de reconèixer..., va reconèixer en el seu moment un conflicte polític, i això va ser una bona manera d'abordar-ho. Va reconèixer que calia actuar en la desjudicialització del conflicte, i es va acordar un espai per debatre la resolució d'aquest conflicte. Nosaltres teníem clar quina era la nostra proposta i quina és: amnistia i autodeterminació. Però, com vostè mateixa ha dit, encara no coneixem la proposta del Govern de l'Estat. Per tant, ens reafirmem en l'aposta de la negociació i l'acord, però la manca de transparència, d'assumpció de responsabilitats, de garanties que no torni a passar amb relació a l'espionatge sobre el moviment independentista, és obvi que posa en entredit el procés de negociació i la voluntat real del Govern d'abordar la resolució del conflicte polític. Nosaltres som on hem estat sempre, al costat de la gent. Per tant, les paraules buides, les proclames sense contingut de l'Estat, a nosaltres no ens serveixen. La feina, el Govern català l'està fent, complint amb els compromisos amb la ciutadania, executant el nostre pressupost, fent sempre tot el que cal. La pregunta que ens hem de fer és si el Govern de l'Estat està complint amb la ciutadania. I la resposta d'aquest Govern és clara: en aquests moments no hi ha els compromisos complerts. Per tant, treballarem intensament per revertir aquesta situació, perquè s'ho mereix la ciutadania de Catalunya i ens ho mereixem, doncs, pel respecte a aquesta cambra. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Ara sí. [[Decret llei 5/2022, del 17 de maig, de mesures urgents per contribuir a pal·liar els efectes del conflicte bèl·lic d'Ucraïna a Catalunya i d'actualització de determinades mesures adoptades durant la pandèmia de la covid-19]] [[203-00023/13]] Passem al tercer punt de l'ordre del dia, el debat i votació sobre la validació del Decret llei 5/2022, del 17 de maig, de mesures urgents per contribuir a pal·liar els efectes del conflicte bèl·lic d'Ucraïna a Catalunya i d'actualització de determinades mesures adoptades durant la pandèmia de la covid-19. En primer lloc, d'acord amb l'article 158.2 del Reglament, intervindrà la consellera de la Presidència per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Té la paraula la consellera Laura Vilagrà.
Bé; gràcies, presidenta. Consellera, conseller, diputades, diputats... Comparec avui per demanar el vot favorable a la validació del Decret llei 5/2022, de 17 de maig, de mesures urgents per contribuir a pal·liar els efectes del conflicte bèl·lic d'Ucraïna a Catalunya i actualitzar determinades mesures adoptades durant la pandèmia de la covid-19. En aquesta ocasió, i com en tantes altres, ho faig com a consellera de la Presidència, on la nostra feina és la coordinació, cosir i fer ponts entre les diferents conselleries del Govern, amb l'objectiu de ser el màxim d'útils a la ciutadania de Catalunya, a les entitats, ajuntaments, empreses, a tots els agents. I sobre això els vull parlar. Miri, fa uns dies vaig visitar Torrefarrera, un municipi de quatre quilòmetres quadrats... –ai, perdó, perdó–, a quatre quilòmetres de Lleida [[la consellera riu]] , que no arriba als cinc mil habitants. Una de les pastisseries del poble va ser guardonada l'any passat amb el reconeixement Mestre Pastisser, i vaig tenir l'oportunitat de parlar amb dos germans, els que regenten el negoci, en Carles i en Joaquim Ribes. I ells, què m'explicaven? Doncs segurament algunes circumstàncies que segur que els ressonen: augment dels preus de l'electricitat, del gas, estimats en quinze mil euros en un any; pujada de preu de la farina –uns cèntims cada quinze dies–; pujada del preu del cartró amb el que embolcallen els seus productes. I això, sumat a les afectacions que ja han tingut des de l'inici de la pandèmia, unes circumstàncies que feia molts anys que no vivien. De fet, segurament les persones més joves d'aquesta cambra no deuran recordar una situació d'inflació com la que viu Catalunya, on els preus arriben a pujar fins a un 9,5 d'un any per l'altre. Per tant, una inflació desbocada, que no es pot repercutir en els preus dels productes. Per altra banda, els ajuntaments del país també estan patint, i molt. No arriben els subministraments per fer front a les obres que tenen en marxa. I això, a la pràctica, vol dir concursos deserts, perquè s'han encarit els subministraments un cinquanta per cent en alguns casos, veient-se obligats a tornar a licitar a uns preus el doble de cars. I tot això, fent malabars pendents de complir amb els terminis per no perdre els diferents ajuts. En el cas de la Generalitat, ja hem anunciat una pròrroga dels PUOSC 2021-2022 precisament per fer front a aquesta situació. Permetin-me que els hi digui també que abans d'aquesta etapa política, com ja deia abans, treballava en el camp social, en la fundació Ampans, que dona eines, suport, oportunitats a persones amb discapacitat intel·lectual afectades de salut mental o persones grans vulnerables. I els hi he de dir que aquells anys em van servir per veure que aquesta motxilla social de la crisi del 2008 encara no l'hem superada, i les necessitats socials, la necessitat de suports, havien crescut de forma alarmant. Evidentment, la Generalitat hi ha hagut de donar resposta, i la resposta ha estat, doncs, fer front a situacions molt crues. I, per més recursos que hi ha posat la Generalitat –també, òbviament, no em vull oblidar dels ajuntaments d'aquest país, consells comarcals i altres administracions, no cal dir-ho–, les necessitats sempre han superat els recursos disponibles, i això és dramàtic. Per tant, som molt conscients que continuem vivint en una situació de necessitat social importantíssima. I tot això la Generalitat ho afronta sense tenir totes les eines. És per això, també, que volem ser un estat, per tenir totes les eines i tots els recursos per fer front a situacions de crisi com les que vivim. Unes crisis vinculades al conflicte bèl·lic a Ucraïna. Un conflicte que, més enllà de les repercussions econòmiques –que evidentment avui en parlarem, d'això–, té unes greus afectacions en les persones directament afectades o en les que fugen de la guerra. Una guerra que fa ja quatre mesos que deixa víctimes civils i centenars de persones refugiades, moltes d'elles a casa nostra; de fet, més de vint mil persones, moltes d'elles menors d'edat. Davant l'experiència viscuda durant la pandèmia de la covid-19, a què vam haver de fer front des del Govern català, reaccionant a una situació d'emergència que va anar sorgint amb la promulgació de diferents decrets, en aquesta ocasió hem volgut fer l'esforç de tenir reunides totes les mesures en una única norma. Davant una societat en recuperació de les diferents onades de la pandèmia de la covid-19, atesa l'evolució d'aquesta darrera onada, també s'ha aprofitat per deixar sense efecte mesures adoptades de manera urgent durant la pandèmia que afectaven drets de la ciutadania per flexibilitzar l'adopció d'altres mesures, en cas que es donin situacions similars. Però, com els deia, nosaltres fem la feina. I aquí, en aquest context definit, els exposaré quines són les principals regulacions amb relació a aquest decret llei que avui portem a convalidació. D'una banda, en temes energètics, en l'àmbit econòmic i d'emergència climàtica, i sobre el que els comentava, l'increment de preus de l'energia, cal tenir present que el Reial decret llei estatal 6/2022, de 29 de març, pel qual s'adopten mesures urgents en el marc del pla nacional de resposta a les conseqüències econòmiques i socials de la guerra, simplificava, simplifica el procediment d'autorització dels projectes de generació mitjançant energies renovables, en aquest cas de competència de l'Administració general de l'Estat. A la vista d'aquesta simplificació, esdevé urgent simplificar també el procediment d'autorització de la Generalitat, que ens permeti ser més àgils en la promoció de les energies renovables. Així, l'article 1 regula mesures d'agilització en el procediment relatiu a projectes d'energies renovables. Es declaren d'urgència, per raons d'interès públic, els procediments d'autorització de projectes de generació mitjançant energies renovables de potència igual o inferior a cinc megawatts. A l'article 2, es regulen mesures de flexibilització per a la implementació de plantes solars fotovoltaiques en sòl agrícola i forestal. Sabem que hem d'anar més lluny. Sabem que aquest decret no acaba res i que cal seguir treballant, evidentment, per reduir la dependència dels combustibles fòssils. Seguim treballant amb els grups parlamentaris que estiguin en aquesta línia i que, per tant, vulguin actuar decididament en aquesta transició energètica. I així ho farem, i així s'hi ha compromès la consellera Jordà. Pel que fa a persones refugiades, la crisi derivada d'aquest conflicte constitueix, evidentment, una emergència des del punt de vista de l'afectació d'aquestes persones. I, atès que no descartem que es puguin produir fluxos importants migratoris de refugiats i refugiades a Catalunya més enllà dels que tenim actualment, la protecció civil és un àmbit essencial per donar resposta a aquesta crisi. En conseqüència, hem establert regular que no s'aplicaran les obligacions d'autoprotecció a les instal·lacions i als espais temporals que es tractin dels usos destinats a l'atenció a la població afectada per una emergència, facilitant així l'atenció i la rapidesa, doncs, a aquestes persones. S'incorporarà la possibilitat d'activar els plans de protecció municipals en escenaris de crisis migratòries i de manca de subministrament de serveis bàsics. D'altra banda, el conflicte bèl·lic, com dèiem, ha produït, doncs, una afluència de persones desplaçades procedents d'aquest país, entre les quals es troba una gran quantitat de menors no acompanyats que han de ser objecte, òbviament, de la protecció que toca. En aquest context, preveiem unes mesures de protecció dels infants i joves. També s'adopten mesures que cal prendre de forma imminent en matèria de suport a les persones i famílies en situació vulnerable econòmicament per la seva vinculació amb les persones desplaçades per la crisi bèl·lica. En aquest sentit, l'article 7 afegeix dos nous supòsits de prestacions socials de caràcter econòmic; concretament, la mesura cautelar de guarda provisional en família extensa o aliena, i la guarda protectora, mitjançant l'acolliment, per una persona o una família. S'incorpora també en els articles 8 i 9 la modificació dels percentatges de l'indicador de renda de suficiència de Catalunya per garantir el reconeixement de família monoparental, així com l'actualització d'aquest índex anualment a la llei de pressupostos aplicables al llindar de la pensió d'aliments per la consideració de família monoparental. També es pretén facilitar la posada a disposició d'habitatges a les persones més vulnerables, incloent-hi també el col·lectiu de persones refugiades. En aquest marc, es reforcen urgentment tots els instruments de captació d'habitatges per part de les administracions públiques. Es preveu la inclusió explícita de les persones refugiades com a possibles beneficiàries del programa de cessió d'habitatges a l'Administració. També s'amplia l'oferta d'habitatges disponibles per a persones refugiades amb un enfocament per superar la temporalitat inherent als centres de primera acollida. En aquest sentit, aquesta és una mesura que moltíssimes persones ens demanaven, però també els ajuntaments del país, i creiem, des del departament corresponent, que és absolutament necessari tirar-la endavant. Per altra banda, amb relació a mesures per a la covid en l'àmbit de la salut, actualment l'impacte clínic més baix ens fa abordar la pandèmia d'una forma diferent. I sovint parlem que hi ha aspectes que han vingut per quedar-se, com, per exemple, agilitzar l'impacte de la pandèmia mantenint, regulant la recepta electrònica o la tramitació telemàtica de les prestacions farmacèutiques a càrrec del Servei Català de la Salut, i també la gestió dels residus sanitaris. Aquests són dos exemples importants que ens sembla rellevant de mantenir per la simplificació i implementació de l'Administració electrònica que signifiquen. I, finalment, també regulem determinades actuacions sanitàries en centres residencials, amb l'objectiu de garantir la seguretat de les persones residents com a persones sanitàries més vulnerables i per minimitzar l'entrada del virus en aquests centres. Per tot plegat, estem convençudes que..., evidentment, sempre es podria anar més lluny si tinguéssim més recursos, però, en qualsevol cas, és un avenç substancial per afrontar aquesta emergència. I, per tant, els demano el vot favorable a la convalidació d'aquest decret. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament intervindran els grups parlamentaris per fixar la seva posició, i aquest torn de paraula serà d'un màxim de deu minuts per grup parlamentari. Té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Silvia Paneque.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats, diputades... Voldria començar amb un agraïment a tots els companys del Grup Parlamentari Socialistes amb qui hem preparat de manera conjunta la nostra posició sobre aquest decret. I voldria començar fent algunes consideracions prèvies abans d'entrar en matèria dels diferents àmbits que regula aquest decret. Segur que convenim, consellera, que el més raonable en les institucions catalanes és que es treballi amb un cert ordre. I, des d'aquest punt de vista, nosaltres preferiríem avançar des de fonaments sòlids, en lloc de fer-ho amb decrets contenidor de caràcter generalista que actualitzen, com diu, algunes mesures adoptades durant la pandèmia i n'incorporen d'altres a efectes de la guerra. No obstant això, entenem que les circumstàncies són de resposta excepcional a causa d'una guerra. Però, també tenint en compte això, s'imposa el comentari que, de fet, fa més de cent dies de l'inici d'aquesta guerra injusta. Les respostes de la Unió Europea i del Govern d'Espanya varen ser fermes, unitàries i ràpides. L'executiu va aprovar el pla de xoc contra l'impacte de la guerra, que tenia ajudes per a famílies, treballadors, persones desplaçades, també ajuts al teixit econòmic i empresarial, i actuacions en l'àmbit de transport, d'energia i de ciberseguretat. Malgrat la importància d'aquell moment, Junts i Esquerra hi varen votar en contra, tot i que hi havia 6.000 milions d'euros en ajuts directes i rebaixes d'impostos, com als carburants, i tot i que s'hi destinaven 10.000 milions d'euros com a avals ICO. També penso que seria bo que s'ho repensessin, com a mínim amb relació al benefici al conjunt de la ciutadania catalana, quan arribi aquesta qüestió al Congrés dels Diputats en la seva pròrroga. I una última consideració. El president del nostre grup parlamentari va enviar al president de la Generalitat un pla de resposta per l'impacte econòmic i social de la invasió de Putin a Ucraïna. Ho vàrem fer amb el màxim rigor i amb la màxima celeritat. Vint-i-cinc mesures, vint-i-cinc actuacions a curt termini i també de caire estructural. I han passat els dies, i han passat les setmanes: dues reunions, un compromís de taula d'agents econòmics i socials, però ni hem obtingut cap resposta per part del Govern ni s'ha constituït tampoc aquesta taula. I li dic –i l'hi amb la màxima cordialitat– que no ens sembla que aquesta sigui la millor manera de teixir consensos o de treballar amb el partit amb major representació a Catalunya. En tot cas, el nostre grup parlamentari no barreja, no condiciona votacions que no estan relacionades, i tampoc renuncia a ser part activa d'una qüestió tan important com el desplegament de les energies renovables a Catalunya. I dic «de les renovables perquè em sembla un dels aspectes que volem aprofundir sobre la regulació d'aquest decret. I, en aquest sentit, li haig de dir que esperàvem mesures de més recorregut o més ambicioses per eliminar la dependència exterior i mitigar els efectes dels conflictes geoestratègics relacionats amb l'energia, que, lamentablement, cada vegada són més freqüents i són més intensos. És moment que el Govern de Catalunya aixequi les barreres que impedeixen el desplegament i agilitzi la transformació del model energètic a Catalunya. I, com que sovint es fa més cas de veus neutrals o externes, li voldria citar l'estudi de la transició energètica a Catalunya del Col·legi d'Enginyers Industrials. Arriba a una conclusió clara: «si no es fan canvis radicals, anem cap a un fracàs estrepitós i no complirem les obligacions que tenim amb el compromís de descarbonitzar l'economia catalana. I l'hi he llegit de manera literal. I, a més, hi ha algunes dades que corroboren aquestes paraules que, de ben segur, ens preocupen a tots. Si mirem el percentatge de cobertura de la demanda elèctrica a Catalunya amb fonts renovables, en aquests moments estem al vint per cent, inclosa l'energia importada, perquè, si no, estaríem a un quinze; a la resta d'Espanya, un 54,6. Un vint a Catalunya, un 54,6 a la resta d'Espanya. L'endarreriment de Catalunya ja era de vint punts, però és que en aquests quatre anys s'ha incrementat fins a trenta-cinc punts. Les moratòries encobertes, la lentitud, la manca de recursos destinats al canvi, fan que les empreses agrupin projectes per tramitar-los amb el ministeri. L'últim anunci, el de l'empresa elèctrica pública noruega Statkraft, es va presentar primer el setembre del 2020 a la ponència d'energies renovables a Catalunya, però la manca de resposta els ha portat a agrupar projectes de cinc parcs eòlics i anar al ministeri. Hem de voler assumir la responsabilitat des de Catalunya i donar respostes clares, perquè el resultat d'aquesta paràlisi és que actualment la Generalitat tan sols tramita el tretze per cent de la nova capacitat renovable a Catalunya. La resta, el vuitanta-set per cent, ho està fent el ministeri de manera subsidiària. O aquests més de mil megawatts que parla la consellera..., el ministeri n'està tramitant set mil –set vegades més. En conseqüència, els vull traslladar una reflexió sobre l'ambició que Catalunya pot tenir i ha de tenir respecte a les polítiques energètiques i de creixement verd. Primer, cal aplicar de forma immediata i generalitzada les recomanacions derivades del pla RePower Europa que ha presentat la Comissió Europea per la necessitat urgent d'accelerar la transició energètica a Europa i reduir la dependència energètica de tercers, especialment del gas rus. Com? Aquest document, el RePower Europa, estableix que les energies renovables són d'interès públic primordial i descriu mecanismes per simplificar i accelerar l'autorització d'energies renovables. La realitat a Catalunya és que falta aquest esforç de simplificació, també de recursos humans tècnics, per agilitzar aquests projectes que fan cua. I per això els proposem que ho reconsiderin, que ho considerin. En aquest decret han optat per accelerar la tramitació dels projectes solars i eòlics més petits, els de fins a cinc megawatts –vostè en feia esment–, però cal tenir en compte que aquesta mena de projectes representen només 450 megawatts dels que estan en cua a l'espera d'aprovació. I això, finalment, és una part molt petita dels dotze mil megawatts que necessitem. Des del nostre punt de vista, caldria ampliar aquests processos de simplificació fins als cinquanta megawatts per obtenir un impacte real en l'acceleració de les renovables. També és necessari tenir una posició valenta referent al MidCat. Hi ha hagut diferents veus dins del seu Govern en això, també, sobre aquesta qüestió. I per això insistim en la importància de tenir una política clara en aquesta qüestió. O sobre l'hidrogen verd, o sobre l'enfortiment de cadenes de subministrament de renovables, i d'això vostès no n'han fet cap esment. Per tant, des del nostre punt de vista, aquest apartat és un intent massa tímid d'esmena del nou decret de renovables aprovat fa només sis mesos, i és també una oportunitat perduda per incorporar aquestes mesures del RePower Europa a Catalunya i agilitzar així els projectes de renovables, ampliant l'abast de les mesures preses als parcs de fins a cinquanta megawatts. Respecte a l'àmbit social. En l'àmbit de suport a les famílies, valorem positivament la incorporació a la llei de prestacions de caràcter social, de suport econòmic a famílies que acullen una persona, una família en règim de guarda protectora. Ara bé, durant tot el decret, veiem que hi ha quelcom que fa referència a quan parlem de prestacions o d'habitatge, que és la seva relació amb l'índex de renda de suficiència. I és que el Govern ha congelat aquest índex a Catalunya des de l'any 2010. Després d'una crisi mundial, després d'una pandèmia, vostès, no actualitzant aquest índex, condemnen més persones a l'exclusió social. El Govern d'Espanya sí que ho va fer; vostès, no. Estem d'acord amb la disposició transitòria segona, on proposen que l'increment del quinze per cent de l'ingrés mínim vital fet pel Govern de l'Estat com a mesura per pal·liar les conseqüències de l'elevada inflació en els col·lectius més vulnerables no sigui comptabilitzat com a ingressos per al càlcul d'altres prestacions. Ara bé, haguéssim trobat més just incrementar la renda garantida, com ho ha fet el Govern d'Espanya amb l'ingrés mínim vital. Però no, ni l'índex ni la renda garantida, dos elements cabdals per lluitar contra les desigualtats a Catalunya. En referència a l'àmbit sanitari, compartim la regulació de mesures organitzatives i de tramitació que havien tingut un caràcter provisional durant la pandèmia, que han tingut bons resultats i que ara es consoliden. També compartim el retorn de les residències, en sentit ampli, al Departament de Drets Socials, amb totes les seves competències. Ho avalem, ens en fem partícips. Ara bé, és evident que també cal abordar com queda el model amb la nova agència social i sanitària. Estem a l'espera de la seva creació, i, tal com saben, també s'hagués pogut utilitzar aquest decret per consolidar algunes mesures més sobre aquesta qüestió. I, en el tercer bloc de l'àmbit sanitari, el paquet de caràcter econòmic, hi ha derogatòries de tots els sectors menys del de salut, on la disposició final segona ho prorroga fins al 31 de desembre del 2022. Mantenir això es justifica per la situació epidemiològica. Hi podem estar d'acord, però no voldríem perpetuar aquesta situació de privilegi cap a la sanitat privada. Respecte als plans de protecció civil i gravàmens en les tres qüestions que plantegen, hi estem fonamentalment d'acord. I, per tant, i per acabar, no divergint de cap de les modificacions que vostès ens proposen, sí que pensem que el recorregut en energies renovables podria ser clarament més ambiciós, i el nostre grup podria fer una abstenció en aquest decret si comptem amb un compromís clar d'incorporar aquesta línia de treball amb el nostre grup parlamentari per tal d'agilitzar tots aquests tràmits en els parcs de fins a cinquanta megawatts, i una aposta clara per la transició energètica al nostre país, no només en termes d'acció climàtica, sinó també d'oportunitats econòmiques per a Catalunya. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari de VOX, té la paraula el diputat senyor Antonio Gallego.
Sí; muchas gracias, presidenta. Es innegable que la ilegal, inmoral e inaceptable invasión rusa de Ucrania está afectando de manera directa a España. La guerra está comportando el desplazamiento de millones de refugiados, especialmente mujeres, menores y ancianos, hecho que genera claros efectos económicos y sociales. Las administraciones públicas tienen que reaccionar de manera coordinada, y lo decente y lo correcto es responder con solidaridad a la emergencia humanitaria, y sobre esto no puede haber debate partidista. También es cierto que la invasión rusa está contribuyendo a que se agudicen importantes desequilibrios macroeconómicos y sociales en Cataluña y en el resto de España, desequilibrios que venimos arrastrando desde hace mucho tiempo. Claro que la guerra influye en el mercado energético y en los flujos comerciales y en el crecimiento de nuestra economía, pero no es la única causa de nuestros problemas. A algunos les parece muy bien el pretexto de la guerra de Ucrania para maquillar su lamentable, irresponsable y frívola gestión. Es más, yo diría que la guerra ha sacado a relucir las vergüenzas, el exceso de dogmatismo progre y las carencias de sensatez que venimos arrastrando. Ahora mucha gente se está dando cuenta de muchas de las vulnerabilidades que venía señalando VOX desde hace años. Algunos ejemplos: la enorme dependencia energética de nuestra nación; la alocada y aceleradísima transición energética, que pone en riesgo la prosperidad y el trabajo de miles de familias; la necesidad de ayudar a nuestros agricultores y ganaderos para reforzar la soberanía alimentaria española –mucho más con la que nos viene encima–; que los españoles tenemos que velar por nuestros propios intereses y no regalar la soberanía a élites europeas y presidentes de multinacionales que no ha elegido nadie; que tenemos que revertir la profunda y gravísima desindustrialización que hemos venido acumulando a lo largo de los últimos años; que debemos reforzar nuestra seguridad, nuestras fronteras y nuestra defensa nacional, entre otras cuestiones. Pero también es muy importante una cosa que hemos puesto ya sobre la mesa en muchas ocasiones: la necesidad de sanear las cuentas para hacer frente a imprevistos. Incrementando sin límite la deuda pública..., fabricar dinero como churros, pues, genera inflación, lo está ahora viendo todo el mundo, y hay que empezar, desde luego, a recortar el gasto político superfluo para atender las necesidades de la gente. Del año pasado a aquí, leía el otro día, según el Banco de España, ha crecido en más de casi 4.000 millones de euros la deuda pública catalana. Dice: «No, es que hacemos esto, hemos pagado aquello... Es que, claro, son 4.000 millones de euros más de deuda. Eso no es responsable, y mucho menos con la que se nos viene encima en términos económicos y sociales. Así que, señora consellera, pues..., en fin, usted conoce, usted lo ha detallado en su intervención, estamos entrando..., o estamos, no sé, ya en la enésima crisis social, energética, alimentaria, que tendrá unas gravísimas consecuencias para miles de familias. Usted lo ha dicho: la inflación desbocada, ¿no?, casi por encima del ocho por ciento. Los impuestos, en máximos. Los tipos de interés están ya creciendo sin parar; esto está ya amenazando a muchísimas familias con hipotecas a tipos variables. Y todo esto está destrozando el poder adquisitivo de familias. Y, entonces, ¿el decreto ley que usted nos trae hoy aquí hace frente de manera contundente a este panorama desolador, desde mi punto de vista? Pues no. Por eso no podemos darle el visto bueno a este decreto, porque ni baja impuestos, ni hay medidas concretas para paliar la pobreza energética, ni reduce el gasto político superfluo, ni se anticipa a la hipotética y cada vez más cacareada por los expertos interrupción de alimentos básicos en Europa y también en España; tampoco levanta la espada de Damocles sobre la energía nuclear, que, como decían antes, cubre la mitad de la demanda energética de Cataluña, ni toma medidas de contingencia económica ante la escalada de tipos de interés. Por lo tanto, nos parece un decreto simplón, con muy pocas a medidas, que muy poco van a ayudar a corregir el actual panorama económico y social de Cataluña. Echamos en falta muchas medidas que son de raíz, las basadas en estos elementos a los que yo le hacía referencia hace unos minutos, ¿no? Por lo tanto, no es un decreto que nos satisface. A VOX no le gusta. Este decreto se podía haber ido mucho más... ¿Es un poco más completo que el último que nos trajo, que era de un folio? Sí –sí. ¿Es suficiente? No, ¿eh? Y, con respecto a las principales medidas, sí que me gustaría hacer algunos comentarios, ¿no? Nos parece positivo agilizar la normativa para el autoconsumo en pequeños proyectos en renovables, pero creo que han vuelto a perder una buena ocasión de aligerar trámites para que también en Cataluña se puedan instalar grandes parques de energías renovables, ¿no? Limitar a cinco megas esta reducción de burocracia y esta agilización –presunta agilización– de permisos nos parece escaso. Lo hemos dicho en muchas ocasiones: no podemos renunciar a ninguna fuente de energía –de verdad, a ninguna–, pero yo creo que hay que empezar a pensar en grande. Algunos proyectos de mayor tamaño que cinco megas pueden ser interesantes, sobre todo si su plan es acabar con la energía nuclear. Dice usted que quiere acabar con la energía nuclear en el año 30 y están autorizando parques de cinco. Pues yo qué sé, igual tenemos que llenar Cataluña de cientos y cientos o miles de parques pequeñitos de cinco para intentar compensar ese plan suyo, pero no cuadra, no es inteligente, no es razonable. Una empresa privada no lo haría así; por lo tanto, ahí pensamos que se equivocan. También pensamos que se equivocan dejando de lado las comunidades de regantes que amenazan las tierras de regadío. Están estableciendo incentivos para que muchos propietarios de terrenos potencialmente agrícolas opten por destinarlos a pequeñas instalaciones renovables. Dejan de lado, señora consellera, decía..., la frase empezaba así: dejan de lado a los regantes y amenazan a las tierras de regadío. Pensamos que es compatible..., debe ser compatible impulsar las fotovoltaicas, las renovables, con mantener nuestro potencial agrícola, y más con las amenazas de soberanía alimentaria a las que antes hacía referencia. También –y esto sí que nos parece grave– nos parece grave que intenten aprovechar este decreto para hacer frente a las consecuencias de la guerra de Ucrania y el covid para cambiar prácticamente la ley del derecho a la vivienda. Hombre, yo creo que este tema merece un debate aparte. Es un tema suficientemente potente. Es un tema, hombre, que yo creo que se merece algo más que meter este cambio legislativo de tapadillo y cambiar un poco..., en fin, cambiar sustancialmente la ley, la ley del derecho a la vivienda. Es un error y es una cacicada política. Y esto lo tienen que hacer mejor, francamente; no aprovechar que estamos hablando de la energía, de las renovables, de las ayudas a las familias que acogen a personas de Ucrania para cambiar la ley de vivienda. Es un poco exagerado, ¿eh? Yo creo que aquí han patinado. Y, además, les digo una cosa: nos preocupa. ¿Por qué nos preocupa? Porque cada vez que intentan legislar sobre vivienda la cosa va a peor. Además de que toman muchas decisiones ilegales y que el Tribunal Constitucional se las afea sistemáticamente, es que encima están consiguiendo los resultados contrarios a lo que buscan: los alquileres cada vez van a más; el precio de la vivienda está disparado; no hay vivienda social que nosotros veamos, de momento. «No, son planes a cinco años... Ya, ya, sí, sí; pero, de momento, no. Entonces, francamente, es una cacicada cambiar ese pedazo de ley –si me permiten la expresión– en este decreto. Es tramposo desde el punto de vista político. Y acabo. Agradecemos que por fin hayan rectificado, hayan puesto hilo a la aguja para que..., que aprueben prestaciones para la acogida de menores tutelados ucranianos, para las familias que acogen temporalmente a niños que han huido de la guerra de Ucrania. Y eso lo vemos positivo, ¿eh?, no todo lo vemos negativo. Sí que es cierto que hasta un reloj estropeado acierta dos veces al día a dar la hora, y ya sabe lo que hay que hacer con los relojes estropeados, ¿no?, que ya no pueden ser arreglados, que ya no tienen arreglo. Pues, al final, lo que hace normalmente la gente es tirarlos a la papelera, que es lo que tendríamos que hacer con este Gobierno. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Dolors Sabater.
Gràcies, presidenta. Bon dia..., bé, bon dia i bona tarda, diputades, diputats, conselleres. Amb calçador i emparats en l'excusa de la urgència per la guerra d'Ucraïna, vostès ens han engaltat un decret llei òmnibus decebedor, amb algunes cireretes, això sí, però també amb moltes omissions i uns quants gols per l'escaire. Nosaltres no és el primer cop que ho diem: una cosa és recórrer a un decret llei quan no hi ha més remei per atendre una urgència i l'altra és convertir-ho en la norma, en la manera de fer habitual d'aquest Govern i d'aquest Parlament. Aquesta és una fórmula poc respectuosa amb la participació, amb els drets de participació parlamentària, i no se'n pot abusar, i aquest Govern n'abusa. I ja els avanço que nosaltres hi votarem en contra. Vostès ens planten aquí un decret llei que impulsa canvis legislatius barrejant temes de drets socials, de sanitat, de protecció civil, d'habitatge i d'energies renovables. Aprofiten diferents necessitats legislatives que no tenen res a veure entre elles i les barregen en un poti-poti on hi podem trobar, això sí, bones notícies, com la modificació de la Llei 18/2007, del dret a l'habitatge, on modifiquen l'article 3 sobre habitatge buit, que ja no inclou aquelles excepcions de l'àmbit rural. És una millora que no només hi estem d'acord, sinó que també l'hem defensat en aquest hemicicle. Però també hi ha males notícies, no?, com les noves modificacions del decret de renovables, inacceptables, fetes sense cap tipus de treball de consens, cap treball amb la participació del territori, una cosa a la que ja ens tenen acostumats i que, evidentment, no podem acceptar. Algunes d'aquestes modificacions del decret de renovables, per cert, tenen una interpretació difícil, confusa, que obren, com sempre, la porta a la concertació publicoprivada i que deixen molts interrogants. Ara entraré en el detall. Primer parlem un moment de l'excusa que vostès han posat per incloure aquests canvis en el decret de renovables, i és l'efecte de la guerra, de la guerra d'Ucraïna. A veure, vostès diuen que això..., la pujada dels preus de l'energia. Però és que vostès saben perfectament que aquesta pujada del preu de l'electricitat ve de fa molt més temps. El juny del 2021, just ara fa un any..., llavors dèiem que estàvem arribant..., que el preu de l'electricitat havia arribat al seu màxim històric. Llavors eren 94,63 euros el megawatt. L'havia superat, el gener del mateix any, el preu aconseguit pel temporal Filomena. A veure, la guerra va començar el febrer del 22. Per tant, el motiu no ens serveix d'excusa. És veritat que hi tenim una bona notícia, en totes les modificacions que vostès aporten al decret de renovables. Article 1.1, hi estem molt d'acord, ja ho saben. Ho hem defensat des del primer dia, que cal facilitar que els projectes de generació d'energia renovable de potència igual o inferior a cinc megawatts es puguin facilitar. D'acord, doncs, en aplicar-hi caràcter d'urgència. Però rotundament en contra de l'1.2, perquè és una modificació aberrant. La modificació de l'article 18.1 del Decret llei 16/2019..., que ara diu que l'òrgan competent en matèria d'energia haurà d'autoritzar la construcció dels projectes encara que l'òrgan urbanístic no s'hi hagi pronunciat. Sí que diu que després ja s'hi pronunciarà, però s'imagina què passarà si, quan el projecte ja està en marxa, quan el promotor ja l'ha posat en marxa, comença a construir sense aquest permís urbanístic, després Urbanisme el tomba? Què passarà? Indemnització «al canto. I a banda de la pressió que això suposa sobre l'òrgan urbanístic que ha de decidir. També hi ha un altre punt: vostès han eliminat la lletra f de l'article 9.1 d'aquest Decret 16/2019, que no permetia la instal·lació fotovoltaica en espais de regadiu. Com en diuen, vostès? En diuen «mesures de flexibilització per a la implantació de plantes solars fotovoltaiques en sòl agrícola i forestal. Llavors, la protecció a les terres, a la producció agrícola, on queda? Una altra vegada, per la porta del darrere han anat modificant lleis per adaptar-les al gust i necessitats dels promotors dels grans projectes, mentre mantenen aquella taula de diàleg social que té una nul·la incidència sobre el model de desplegament massiu i intensiu que vostès, com a govern, estan facilitant. Fins aquí, tot el que té a veure amb renovables, que, per cert, l'excusa és la sobirania energètica i no hi hem vist ni un sol apunt cap a l'energètica pública. Una altra de les motivacions d'aquest decret és la de derogar aspectes que ja estaven legitimats per la urgència de la pandèmia. I aquí ens trobem, a nivell sanitari, amb un article 3, amb el que podem estar completament d'acord, sobre la recepta electrònica, però després tenim un article 4 i un article 5 que, sincerament –sincerament–, obren una porta enorme a actuacions sense cap tipus de precisió. I ens preocupa, perquè aquí no es matisa si quan parlen de «reforçar es refereixen al que han fet fins ara –majoritàriament ha sigut tancar serveis i centres. I, pel que fa a residències, doncs, entenguin que ens generi molta desconfiança deixar que tinguin les mans lliures, totes les competències per fer i desfer d'una manera tan oberta. La veritat és que aquest decret en general genera decepció, perquè..., no només a salut, eh? –també–, i parlaré de les omissions que té respecte als serveis públics. Vostès a l'exposició de motius realment obrien moltes expectatives, i després aquestes expectatives no hi són, en l'articulat. Els en posaré un exemple. Un dels paràgrafs de l'exposició de motius en la part primera diu: «L'arribada de persones refugiades implica la mobilització de recursos d'emergència i un increment sobtat de les persones usuàries dels serveis públics, serveis que han de tenir capacitat de reacció, adaptació i coordinació per poder donar resposta efectiva a les seves necessitats, amb una atenció especial a la protecció dels i les menors. I a la part tercera de l'exposició de motius, vostès insisteixen en que cal reforçar les estructures assistencials i la salut pública en la mesura que siguin necessàries. Però què ens trobem? Perquè vostès ja saben que en reforçar serveis públics ens trobaran sempre al costat, perquè nosaltres defensem cent per cent els serveis públics, però és que aquest decret no parla de serveis públics, ni de reforçar la primària, ni parla de pediatria –estem parlant d'afavorir la infància que ve d'Ucraïna, no ens parla de pediatria. Per no parlar, no parla ni d'educació ni parla del lleure ni parla de l'accés a la llengua ni parla dels plans d'acollida municipals. Bé, tot això sobta, no? Passem a l'habitatge. Ja ho he dit abans, celebrem el canvi respecte als habitatges buits, però la resta..., cap mesura especialment rellevant, totes dins aquest mateix marc de sempre, el d'apuntalar la iniciativa privada. Cap iniciativa per provocar un canvi substancial en la gravíssima situació de crisi habitacional en què estem subsumits en aquest país, estem immersos en aquesta crisi. Sembla que no siguin conscients de la magnitud i dels efectes que té sobre la majoria de les vides de la gent aquesta situació tan greu de l'habitatge. Les meses d'emergència habitacional estan a més de dos anys de llista d'espera; no trobem aquí res que hi tingui a veure. Parlem de drets socials. Fins i tot el que seria una bona notícia, com el reconeixement de la monomarentalitat, torna a quedar subsumit en aquest magma d'operació burocràtica en el que la vulnerabilitat sempre s'ha de demostrar passant per un entramat de dificultats que estigmatitzen la persona demandant, situant-la en un rol d'inferioritat, en una situació d'inferioritat i d'arbitrarietat que deshumanitza la pobresa i no posa en relleu aquest caràcter estructural. Evidentment, no puc acabar de comentar tots els articles que té la llei –se m'acaba el temps–, i acabaré amb el que és més essencial en la crítica d'aquest decret. Ja ho hem dit en altres moments –i s'ha dit sovint–, aquesta comparativa punyent de com s'ha actuat envers unes refugiades i no s'ha actuat envers unes altres –les més recents, d'Afganistan i Síria–, aquest racisme institucional latent que marca l'agenda política. I el que cal dir aquí és que no ens serveix l'excusa que és l'Estat qui marca les quotes, és l'Estat qui decideix quines persones refugiades respecta i quines maltracta. Nosaltres trobem a faltar una aposta política pròpia més enllà del marc que l'Estat imposa. Trobem a faltar una voluntat decidida a combatre la desigualtat i forçar el límit. Per nosaltres, la confrontació amb l'Estat i forçar els límits de l'autonomisme passen per aquesta aposta rotunda, que inclou, dins la defensa de la república catalana i de la independència, que no deixa ningú enrere –i acabo, presidenta–, l'autodeterminació també en temes tan cabdals com la política envers les persones refugiades. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Acabo, presidenta. Cal que nosaltres ens contraposem a les maneres de l'Estat, a la seva llei d'estrangeria, la seva mortífera política de fronteres, a la seva connivència amb el comerç d'armament, al seu militarisme estructural, al seu suport a la monarquia corrupta, còmplice directe de l'armamentisme. Contra la guerra, per una acollida correcta i una recuperació dels serveis públics òptims, avui nosaltres votem en contra d'aquest decret. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Joan Carles Gallego.
Bé, bona tarda. Voldria començar donant la solidaritat als veïns i les veïnes de Torrefarrera, tota la nostra solidaritat i suport. És una llàstima que tinguessin la visita de la vicepresidenta, que ella detectés realment els problemes d'encariment de preus de l'energia..., evidentment, d'aquest llast de pobresa que s'instal·la quan els preus pugen, però la vida, els salaris es mantenen, i que després la vicepresidenta torni a Barcelona, al cap i casal, i no sigui capaç de, en el decret, incorporar mesures directes que trenquin aquesta lògica d'empobriment i de males condicions de vida i de creació de riquesa que es produiran en aquest país a conseqüència dels efectes econòmics que està provocant la guerra d'Ucraïna. Per tant, la meva solidaritat, perquè no hem sigut capaços de donar resposta concreta a les persones concretes que tenen problemes concrets derivats de la mala situació econòmica i social producte del conflicte bèl·lic que està vivint el món. Jo, quan he volgut analitzar, i conjuntament amb tot el grup, el decret aquest..., hem agafat el decret llei per un cantó, hem agafat l'informe econòmic que des d'Acció s'ha fet sobre l'impacte econòmic que té la guerra d'Ucraïna a Catalunya, i hem agafat també la memòria econòmica amb relació al decret llei que ha de fer el Govern. La primera sorpresa és que la memòria econòmica té quatre fulls. M'ha semblat, d'entrada, així, poca memòria econòmica per un decret que es titlla d'urgent i per pal·liar els efectes de la guerra. Però també, posant en relació el decret amb l'informe d'Acció, també he vist algunes certes contradiccions. El decret llei parla de mesures urgents, parla de pal·liar els efectes del conflicte bèl·lic i parla d'actualitzar les mesures del covid. Això és lo que ens diu, en el títol, que vol fer aquest decret llei. L'informe econòmic d'Acció ens parla d'increment de preus de l'alimentació, d'increments de preus de combustible, d'espiral inflacionista, de pèrdua de poder adquisitiu..., i tot això ho acaba situant en els efectes que té sobre l'activitat econòmica, especialment de les petites i mitjanes empreses, i una perspectiva econòmica negativa que situa l'informe econòmic; negativa des del punt de vista de l'estructura econòmica, i negativa des del punt de vista de les persones. I agafo la memòria econòmica i veig que totes aquestes mesures urgents per pal·liar els efectes i actualitzar les mesures es concreten en 1 milió i mig d'euros; 1 milió i mig d'euros destinat únicament i exclusivament en l'apartat de protecció dels infants i els joves, perquè amb relació a persones i famílies en situació de vulnerabilitat econòmica, habitatge, protecció civil, salut, cultura, activitat econòmica, serveis socials i d'atenció a la infància i a l'adolescència, i per fer front a l'emergència derivada del canvi climàtic mitjançant l'impuls de les energies renovables, diu que no té cost econòmic per a l'Administració catalana. Bé, m'he sentit una mica decebut, perquè veig que parlen de mesures urgents quan ja portem quatre mesos –per tant, la urgència no es veu–, i parla de pal·liar efectes. I no es pal·lien els efectes directes a les persones, però tampoc s'avancen canvis d'estratègies que ens permetin situar-nos millor amb relació als efectes que encara vindran pitjor, possiblement, després d'aquest estiu. Sembla més un decret de tràmit, perquè defuig mesures directes que arribin a les persones, que arribin als sectors que n'estan patint les conseqüències. És cert que ens parla de moltes coses, però de les coses que ens parla és simplement de tràmits, de tramitacions administratives, fins i tot de transferir a les administracions municipals més facilitat per fer les coses, però que després hauran d'assumir, les administracions municipals, els costos d'aquestes coses que puguin o vulguin fer, o necessitin fer, perquè no se'ls transfereix els recursos per fer allò que se'ls hi facilita que puguin fer de manera més ràpida. Per tant, creiem que és un decret no només insuficient, sinó que no vàlid per les mesures que hauria de prendre, perquè desatén les persones, i desatén especialment les persones més vulnerables que són les que ho estan patint més. Però ja no és només el contingut del decret. És també que al darrere del decret hi han dos visions, dos maneres de fer política i dos maneres d'abordar el futur econòmic o el model econòmic de Catalunya. I creiem que també són qüestions greus, perquè políticament aquest decret que arriba aquí al Parlament es fa sense diàleg social ni diàleg polític. No s'han construït unes mesures per pal·liar una situació complicada, complexa, negativa, per a les persones i per al país, no s'ha construït això des del consens polític. S'han fet dos reunions, hem posat propostes sobre la taula. No hi ha hagut una negociació amb els grups polítics que construïssin un decret que pogués ser validat per tothom, o per la majoria. Però és que tampoc s'ha fet amb els agents econòmics i socials. Tampoc s'ha construït un acord amb les associacions empresarials o patronals i les organitzacions sindicals que permetessin donar respostes. No hi ha ni acord social ni polític. No hi ha diàleg social ni polític. I això, políticament, crec que no és bo per al país, abordar reptes, crisis com aquestes, sense construir consensos, sense abordar el diàleg. Però també preocupant, econòmicament. No avança en la definició d'un model econòmic que avui ha de canviar, un model productiu que ha de canviar, un model energètic, un model de mobilitat. Hem de canviar moltes coses per fer front als reptes que vindran després de la conjuntura que estem vivint en el món i en el nostre país en concret, no? I, per tant, ens decep, aquest decret. I ens decep, perquè nosaltres teníem propostes i perquè les hem posat sobre la taula; hi hem posat propostes clares, concretes, que arriben de manera directa a les persones que tenen problemes. Hem situat qüestions amb relació al transport, perquè hem volgut parlar de transport; perquè podem adequar-ne les tarifes, perquè podem abordar un nou model de mobilitat, que no només sigui més sostenible, sinó que ens faci més independents o més sobirans energèticament, que permeti que la nostra balança comercial sigui millor, perquè dependrem menys dels combustibles fòssils. Un nou model de mobilitat a partir de donar ajuts directes a les persones, que es puguin moure de manera més barata en un moment on la carestia de la vida els està afectant i impactant negativament. Hem situat la possibilitat d'un xec energètic, d'abordar no només el canvi de model energètic, sinó també de fer ajuts directes a unes persones que avui estan pagant més cars els costos energètics. Podíem estudiar-ho, podíem negociar-ho, podíem concretar-ho. I hem situat la renda garantida de ciutadania com una resposta que calia donar –són els sectors més vulnerables de la societat–; una renda garantida de ciutadania situada en 641 euros mensuals –641 euros–, amb una inflació mitjana del nou i escaig per cent a Catalunya, de la qual el catorze per cent impacta més a les rendes inferiors als trenta mil euros que en les rendes superiors. I la renda garantida no la toquem. I ara era el moment de tocar-la, perquè les rendes més vulnerables és quan més necessitat tenen d'actualitzar la seva capacitat adquisitiva per mantenir un nivell de consum digne en relació amb la qualitat de vida. Però no només per mantenir això, sinó també per mantenir la demanda interna del país sobre la qual es genera activitat econòmica. I, clar, si quan la inflació augmenta, la ciutadania perd poder adquisitiu i deixen d'estirar la demanda, l'activitat econòmica se'n ressent. Si no actuem ara de manera directa amb ajuts directes a la ciutadania i als sectors, la demanda agregada patirà. I quan la demanda agregada patirà, l'espiral deflacionista i l'espiral depriment de l'economia continuarà. Per tant, nosaltres teníem propostes que permetien millorar, que volíem negociar-les, que haguessin millorat aquest decret i haguessin pogut impactar de manera directa sobre els problemes que teníem. Malauradament, no ha estat així; no ha estat possible. Crec que el Govern ha preferit no negociar. Crec que fins i tot el Govern prefereix l'abstenció del PSC, encara que simplement sigui declaratiu l'intercanvi que puguin fer, que no asseure's a negociar amb nosaltres i amb qui vulgui, per fer mesures concretes que arribin a la gent concreta que té problemes concrets i que avui els hem de solucionar perquè els hi va a ells la qualitat de vida, i al país, la situació general. Per tant, ens ha decebut aquest decret, ens ha decebut l'actitud de no voler dialogar, i votarem que no; votarem que no, malauradament. I votarem que no, perquè nosaltres som més de Dàmaris Gelabert; com tothom sap, una poetessa i música catalana que... Nosaltres som més d'això, no?, perquè «si tingués la màgia d'un mag, / de les bales faria flors, / dels fusells, trombons i fagots, / i dels trons, poemes d'amor. // Si tingués la màgia d'un mag, / de la gana faria blat, / dels canons, prismàtics gegants, / i dels tancs, camions de gelats. // Si tingués la màgia d'un mag, / dels soldats, en faria clowns, / dels tinents, ocells de paper, / ballarines o castellers. // Si tingués la màgia d'un mag, / de les mines faria daus, / de les bombes, jocs malabars, / i dels corbs, coloms de la pau. Perquè era possible continuar la màgia d'un mag des de la negociació social i política, des de la construcció d'un acord, des de la voluntat política necessària, per donar respostes concretes als greus problemes que ens està generant una guerra, injusta evidentment, però que podríem pal·liar fent la màgia d'un mag des dels poders públics, des de la capacitat de construir acords que donessin respostes concretes. Malauradament, no ha estat possible i votarem que no. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Joan García.
Consellera, diputats, diputades... El senyor Gallego sempre fa el mateix: acaba amb una poesia. I jo no estic preparat, no estic al nivell. I la veritat és que m'ho començaré a plantejar a partir d'ara. L'únic, que al final acabarem aquí amb una espècie de jocs florals insuportables, en molts casos –en el meu cas almenys–, que jo crec que no ens mereixem. Bé, anem al decret, perquè bona part del que s'havia de dir ja s'ha dit. Jo crec que estem pecant d'utilització del conflicte d'Ucraïna, moltes vegades, per donar i incloure modificacions legislatives que crec que moltes vegades ni tan sols estan pensades per pal·liar la situació que ens ha provocat la terrible invasió de Rússia a Ucraïna. Hi ha una part..., aquest decret n'és un exemple. Hi ha una part a aquest decret que ens ho mostra. Hi ha una part que sí, que, de fet, va directament, doncs, dirigida als refugiats, que podríem discutir si és suficient, però com a mínim hi ha una voluntat de que sigui així. I després ens porten aquí altres iniciatives en forma de decret, que –també em sumo a les crítiques que fan altres grups– utilitzen de forma pràcticament massiva i en forma, moltes vegades, pràcticament de llei d'acompanyament o de llei òmnibus o com li vulguin dir, sumant, introduint mesures que no tenen res a veure les unes amb les altres. Perquè, sincerament, consellera, doncs, per exemple, totes les mesures que tenen a veure amb la salut i amb l'eliminació de les situacions específiques que hi havia durant la pandèmia de la covid, doncs, es podrien haver introduït en qualsevol altre moment i no en aquest decret, que realment és molt complicat d'agafar. I, clar, els decrets al final s'han de justificar també. Jo els recordo que no és una fórmula legislativa que no s'hagi de justificar; s'ha de justificar per què es fa un decret i se n'ha d'explicar la urgència. I, clar, quan un escolta que és urgent un decret per implementar polítiques de renovables, que portem deu anys sense conèixer-ne a Catalunya; doncs sí, és urgent; és urgent des de fa deu anys, sí –és urgent des de fa deu anys–, fer polítiques energètiques alternatives, que és una de les parts que vostès introdueixen en aquest decret. Perquè aquest decret, al final, crec que parla de dos temes d'intensa i profunda importància dels diferents governs de la Generalitat a Catalunya durant els últims deu anys, i un és l'energia, i un altre, l'habitatge. Ara sembla que tenim pressa per legislar. La primera part –ja s'ha dit, i ho torno a repetir–: no s'han fet polítiques d'energies renovables a Catalunya. Però és que també, al mateix temps, es continua parlant de l'eliminació de l'energia nuclear, que és actualment l'única energia estable que ens dona la capacitat, com a mínim, de poder encendre el llum a casa i de no incrementar els preus increïblement entre els ciutadans a Catalunya. Si nosaltres l'únic que demanem és que siguem realistes; si no tenim alternatives, si no les hem construït, perquè no s'han fet, perquè és una història d'inoperància clara, si no s'ha fet els últims deu anys, els hi demano que ara això no ens ho fiquin en un decret d'aquesta forma i d'aquesta manera. Hi ha d'haver o s'ha de fer un debat i, en aquest cas, jo crec que no s'està fent. Per tant, història i inoperància sobre l'energia; història i inoperància en polítiques d'habitatge. Perquè tampoc s'ha fet política d'habitatge a Catalunya, perquè hi havien altres, diguéssim, prioritats. Quan parlaven, en altres legislatures que dissortadament hem hagut de viure, d'altres prioritats, de voluntats polítiques molt superiors a la de donar resposta a la realitat i als problemes reals dels ciutadans de Catalunya, vostès, mentrestant..., mentre deixaven o continuaven o parlaven només del procés i d'alguns dels conceptes que encara continuen per aquí vagant com perduts a l'oceà, com és la república i tots aquests «delíriums que ens expressen moltes vegades, mentre feien això, nosaltres vèiem i el que denunciàvem en aquest Parlament és que no hi havia polítiques d'habitatge, que la inversió mínima que s'havia de fer, doncs, cada any en polítiques d'habitatge, en construir habitatge, bàsicament, no es feia. I les polítiques que s'han pres aquí, de, bàsicament, utilització d'aquell habitatge que suposadament no estava..., estava buit, i que aquell habitatge que havia de tenir o que era dels grans tenidors, que és una mínima part de l'habitatge que hi ha a Catalunya, no era suficient i no ha sigut suficient, i totes les polítiques d'habitatge que s'han fet a Catalunya no han funcionat. De fet, abans parlava..., en la interpel·lació anterior la senyora Vilalta li parlava a vostè de la limitació de rendes. No ha funcionat. I deia: «No, és que hem anat a Madrid al Constitucional; ens ha dit que no és constitucional. Però si ho va dir el Consell de Garanties Estatutàries! Avui parlàvem del Consell de Garanties Estatutàries, com si fos bàsicament, doncs, el destí final de totes les decisions que s'han de prendre a aquest Parlament. Aquest matí es parlava d'això. Doncs el Consell de Garanties Estatutàries ja va dir que aquella llei no funcionava, que aquella llei no era constitucional i que, per tant, no s'havia d'aplicar. Però vostès la van aplicar. Per què? Perquè avui, així, la senyora Vilalta pot sortir aquí i dir: «Oh, consellera, hem fet política d'habitatge social i no l'hem pogut implementar, no hem pogut utilitzar els recursos que hem de tenir perquè no ens deixen a Madrid. Hi ha aquest terrible tribunal, que és el Tribunal Constitucional, que no ens deixa fer això. Facin les lleis bé. Però és que avui també ens tornen a fer lo mateix: ens porten aquí, doncs, una..., per mi una, diguéssim, iniciativa que ho acaba ajuntant tot de forma crec que equivocada. Per tant, no s'ha fet política energètica, no s'ha fet política d'habitatge. Vostès ho porten en un decret. Ja amb això crec que podríem votar-hi en contra. Però, clar, al final acaben introduint aquí altres temes. Ja he dit abans que parlaven de l'eliminació de les situacions específiques i especials que va generar la pandèmia, la covid. Bé, hi estem d'acord, en algun moment hem de normalitzar la situació, tot i que hem de recordar que hi continua havent casos i que aquesta pandèmia o aquesta realitat o aquesta malaltia no ha desaparegut, tot i que a vegades ho sembli. Però també ens porten aquí mesures, per exemple, relacionades amb això sobre residències. Hi han mesures o hi han hagut debats en aquest Parlament sobre la gestió de les residències que podrien vostès haver aprofitat en aquest decret. Hi ha tota una sèrie de mesures o de realitats, com l'assistència sanitària pública a les residències, per exemple, en què es podria haver introduït aquest decret i altres mesures importants que ens han demanat els antics usuaris de residències, els usuaris de residències i també les patronals, i que aquí no hi entren. És a dir, el decret intenta..., suposo que han volgut introduir totes les novetats legislatives que tenien en un mateix text. No tenen una relació evident i no aprofundeix en les necessitats que tenen els ciutadans, si parlem de la crisi real que estan patint els catalans degut a la guerra d'Ucraïna. Perquè tampoc parlen de fiscalitat, per exemple. Perquè un dels problemes que estan patint els catalans, bàsicament, és la pujada de preus. Perquè podríem estar parlant també de mesures –per què no?– fiscals i d'eliminació d'alguns impostos, que crec que no estan funcionant o no ens han funcionat a Catalunya, o de la deflactació també dels impostos directes. És a dir, hi ha una sèrie d'iniciatives que vostès podrien haver assumit de forma valenta en aquest decret. No ho han fet. Per nosaltres, doncs, és molt difícil donar suport a això. Però, bé, ja m'imagino que també tenen ja tancades les seves aliances. M'ha semblat entendre inclús el que deia el senyor Gallego, i com estava d'indignat perquè no han volgut dialogar amb vostès. Ara no. Crec que li ha sabut més greu al senyor Gallego que no hagin volgut parlar amb els comuns que no el decret que hi havia, que pràcticament és un autèntic desastre, no? Però, bé, ho ha sabut arreglar amb el seu últim poema, que dintre del que cap pot compensar bàsicament el que ha dit. Per nosaltres essencialment..., consellera, no creiem que sigui la solució. Creiem que hi ha d'haver un debat, això sí, parlamentari sobre aquest tema. I res més. Diputats, diputades... [[Alguns aplaudiments.]]
En nom del Grup Mixt, té la paraula ara la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; muchas gracias, presidenta. Buenas tardes, consellera y consellers, y al resto también de los diputados, obviamente. Bueno, no voy a ser muy original en mi intervención, porque, de hecho, pues, ya el resto de portavoces que me han precedido se lo han dicho. De hecho, el título ya es un poco, pues, aquí..., como una ensalada, ¿no?, que digo yo, con todo mezclado: por un lado, el conflicto bélico de Ucrania y, por el otro lado, pues, una adaptación de medidas de la pandemia. Pero es que no solamente va el decreto del conflicto en Ucrania y de medidas sobre la pandemia, es que va más allá. Al final, això és, una mica, una barreja, no?, de naps i cols –permeti'm, consellera, que l'hi digui–, i li han dit la resta, també, de companys. Yo creo que no es la primera vez que nosotros desde aquí criticamos ya, pues, esa afición que ha cogido el Govern de la Generalitat con los decretos ley. Es cierto que durante la pandemia hubo un uso excesivo, pero creo que estaba justificado –creo, no, estoy convencida de que estaba justificado–, porque estábamos en una situación de emergencia y además con un parlamento que estaba bajo mínimos. Y, por tanto, creo que era importante que el Gobierno, en este sentido, pues, legislara y lo hiciera de la manera más efectiva y más rápida posible. Eso fue un momento determinado, pero ustedes han cogido una carrerilla que hemos cambiado de gobierno y no la han soltado. Entonces, creo que no es la manera de legislar correctamente. Primero, porque se nos hurta también la posibilidad a los grupos de poder hacer enmiendas y quizá encontrar un texto que genere más consenso entre todos y que pueda salir adelante. Hoy, este decreto ya sabe usted que no cuenta con un apoyo, pues, mayoritario, como quizá hubiera podido ser si esto se hubiera tramitado mediante otro procedimiento. Nosotros tampoco estamos de acuerdo no solamente en que se utilice excesivamente la figura del decreto ley, sino que tampoco estamos de acuerdo con que se utilicen pretextos como, por ejemplo, el del conflicto en Ucrania, pues, para legislar sobre otras materias que o tienen muy poco que ver o están mínimamente conectadas, pero que hay que hacer un esfuerzo de interpretación y de comprensión grande para entender que esto esté dentro de este decreto. Insisto que es un ejemplo clarísimo lo que tenemos hoy aquí, con alguna medida que sí que tiene que ver, pero con otras, no. Por ejemplo, ustedes, mediante este decreto, quieren promover el uso de las energías renovables –que no me parecería mal a priori. Pero, claro, esto se hace con el pretexto –inventado, porque no es cierto– de que la guerra de Ucrania encarece la energía o ha encarecido la energía. Puede ser uno de los factores –yo no digo que no–, pero usted sabe perfectamente que arrastramos una crisis energética mucho antes, con un encarecimiento de los precios de la luz muy anterior al conflicto de Ucrania. Ese mantra que nos vende el presidente Sánchez, como si todos tuviéramos una amnesia aquí repentina... Pero no es así. Y, por tanto, que utilicemos este decreto y que, además, se intente vender esta falsa historia o este mito de que, por culpa de la guerra, pues, ahora tenemos los precios encarecidos, no. ¿Que ha podido, evidentemente, agravar la situación? Eso, por supuesto, yo no se lo reprocho en ninguno de los casos, ¿no? Este decreto sigue un poco, pues, la estela ya del decreto del Gobierno de España, el Real decreto ley 6/2022, y, por tanto, ustedes introducen aquí medidas para simplificar los procedimientos de autorización de proyectos de generación de energía renovable en el ámbito de competencia de la Generalitat. Concretamente, se declaran de urgencia, por razones de interés público, los procesos de autorización de proyectos de generación de energía mediante renovables. Y, al final, pues, ustedes lo que han hecho mediante este decreto es flexibilizar la implantación de plantas solares fotovoltaicas en suelo agrícola y suelo forestal. Insisto que, quizá, como medida suelta, si ustedes lo hubieran hecho mediante otro procedimiento, nosotros podríamos estar de acuerdo. Pero, claro, primero, que tampoco nos parece que vayan a aliviar la factura final del consumidor. Es cierto que puede aliviar a una parte; es cierto que va a contribuir, seguramente, en la lucha contra el cambio climático; pero no va a reducir el precio de la energía, y, por tanto, me parece que es una medida estéril en ese sentido, o como mínimo insuficiente en este sentido. Otra de las medidas que incorpora este decreto es en el ámbito sanitario; concretamente, lo que se actualizan son medidas que ya se tomaron durante la pandemia: por ejemplo, con el tema de la receta electrónica; también para facultar al conseller Argimon, en este caso, pues, para efectuar las modificaciones en los indicadores de la situación epidemiológica. Es decir, cosas que ya habíamos tratado en el tema de la pandemia y que ustedes han actualizado mediante este decreto. Sobre este punto, nosotros tampoco tenemos nada que objetar. Ahora, me parece que llega tarde, porque es cierto que estamos, afortunadamente –o queremos pensar que afortunadamente–, ya en esa fase final de la pandemia y quizá, pues, esto se hubiera podido resolver antes, sobre todo, todo lo que hace referencia a las residencias con la detección de esos brotes colectivos de personas vulnerables que a nosotros nos parece, evidentemente, importantísimo, porque es un colectivo de riesgo que ha sufrido muchísimo durante esta pandemia. También modifica la legislación de protección civil para que, en las instalaciones, en los espacios temporales destinados a la atención de la población afectada por una emergencia, pues, no se apliquen obligaciones de autoprotección. Esta es la primera de las medidas dentro del decreto que puede estar conectada, al menos, con lo que está pasando en Ucrania. Tenemos que llegar a la tercera medida para encontrar alguna conexión con este conflicto bélico. En cuarto punto, también, introduce este decreto ley medidas en los ámbitos de los servicios sociales. Y aquí, sí, aquí le digo que esto son, evidentemente, medidas fruto de la guerra y de las consecuencias humanitarias que está causando. Concretamente, aquí se amplían dos nuevos supuestos de prestaciones sociales de carácter económico que tienen que ver en los casos de acogida de carácter temporal. Muchísimas familias estaban reclamando, pues, poder obtener esas ayudas. Es cierto que estamos en una situación humanitaria muy muy grave y que, por tanto, lo que tenemos que hacer es, a aquellas familias que tienen esa intención de acoger o que están ya en esa situación de acogida, ponérselo fácil. Por tanto, aquí ya le digo que es una medida que a nosotros nos parece correcta. Se modifican también los porcentajes del indicador de la renta de suficiencia para las familias monoparentales, y, por tanto, nosotros aquí en este punto también..., bueno, nos parece que sí que va con el tema y la temática y que sí que se podría haber legislado..., o que es correcta esa técnica del decreto ley. Y luego, también, en este ámbito ustedes han introducido modificaciones de la ley del dret de l'habitatge, ¿no?, del derecho a la vivienda, y a partir de ahora dejan de considerarse vacías las viviendas que hayan sido abandonadas en una zona rural en proceso de pérdida de población –que esto tampoco tiene que ver con el conflicto bélico ni tampoco tiene que ver con la pandemia del covid-19–; se amplía también la mediación social en el alquiler y en la cesión de vivienda a favor de la Administración para que puedan beneficiarse refugiados de guerra –aquí sí, aquí sí vuelva a tener conexión. Y ya, por último, esas disposiciones finales, pues, actualizan también medidas adoptadas durante la crisis. Si esto fuera un decreto que nosotros pudiéramos votar por puntos, pues, seguramente daríamos apoyo a muchos de estos puntos. Si ustedes hubieran utilizado otra técnica legislativa, como un proyecto de ley del Gobierno, también podríamos haber introducido enmiendas, podríamos haber abierto la ponencia correspondiente y seguramente también hubiéramos dado, como mínimo, ese primer apoyo al trámite inicial. Pero es verdad que tal y como estaba configurado, y tal y como está redactado el decreto, a nosotros ahora mismo nos cuesta darle apoyo. La verdad es que, insisto, creo que se está abusando de esta figura y que tendrían que hacer un replanteamiento, porque, a lo mejor, con esa voluntad, con ese objetivo de..., bueno, pues hacerlo todo de manera más rápida y más urgente, lo que están consiguiendo es todo lo contrario, y estamos ralentizando medidas que, insisto, seguramente obtendrían otro consenso si la técnica utilizada hubiera sido otra. Así que, consellera, nosotros no le vamos a dar apoyo en esta ocasión a este decreto ley, a pesar de que, como le digo, pues, hay cosas que nos hubiera gustado apoyar, pero nos parece que no es la manera y que tienen que replantearse esta manera de legislar, porque, además, creo incluso que, en términos democráticos, pues, no es todo lo óptima que podría ser. Muchas gracias.
Seguidament, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Francesc de Dalmases.
Gràcies. Gràcies, presidenta. Conselleres, consellers, diputades, diputats, a Catalunya ja estem gairebé acostumats a viure en una mena de falsa normalitat com a nació espoliada, com a nació reprimida, però, a més a més, aquests darrers anys ens ha tocat evitar territoris inexplorats en la nostra història recent, que és el que ha significat, primer, la pandèmia de la covid, i després la guerra d'Ucraïna. I permeteu-me un parèntesi, perquè veig que hi han hagut alguns somriures quan he parlat de repressió, d'aquesta normalització de la repressió. Els que insisteixen a parlar de reencuentro són els que neguen aquesta repressió. Si m'ho permeteu, unes dades només. En les properes dues setmanes –només en les properes dues setmanes–, trenta-tres activistes aniran a judici amb reclamacions de penes de fins a set anys de presó i quinze més rebran citacions judicials. És a dir, quaranta-vuit persones afectades per la repressió en dues setmanes. Déu-n'hi-do la gent del reencuentro i déu-n'hi-do per somriure gaire amb aquestes coses. En tot cas, tanco el parèntesi, perquè donar respostes a les emergències que té Catalunya no implica normalitzar aquesta situació de repressió. I, com us deia, en aquests temps que hem viscut en aquests terrenys inexplorats, hem avançat sense mapes, sense receptes conegudes, sense saber molt bé com havíem d'afrontar el dia següent. I en tots els casos, amb una característica comuna, que és que ho hem fet sense eines, i el que és més greu, sense poder comptar amb els recursos que genera el conjunt de la societat catalana, sense comptar amb totes les eines que ens podria facilitar aquesta sobirania que volem completa a través d'un estat. Al contrari. En el cas de la covid, vam viure un episodi brutal de recentralització de Catalunya per part de l'Estat, valgui la redundància. I amb la guerra d'Ucraïna, doncs, ens ha tocat acollir sense tenir competències en l'acollida, i hem mirat d'afrontar els efectes de la crisi econòmica sense capacitat legislativa real i efectiva en matèria econòmica i energètica. El decret llei que presenteu el Govern mira de compensar, per tant, les competències i els mitjans que no tenim amb la determinació i l'acció de govern que sí que volem tenir. Perquè, efectivament, la invasió d'Ucraïna per part de Rússia té efectes constants sobre la vida de les persones a Catalunya, en forma d'increment de preus immediats, però també d'efectes econòmics i polítics nocius a mitjà termini per a Catalunya que encara anirem veient. La Guerra d'Ucraïna, però, també ha ofert la millor versió de Catalunya, la millor cara de la societat catalana. Tots coneixem persones, tots coneixem organitzacions que han actuat i actuen davant de l'horror, dels horrors de la guerra d'Ucraïna. Per tant, des de Junts per Catalunya, gràcies a totes i cadascuna d'aquestes persones i d'aquestes organitzacions que s'hi han implicat. De fet, segueixen la millor tradició de la societat catalana, que ja va actuar en conflictes i en guerres de mal record, però de molt bon record pel que fa a la cooperació i la solidaritat: el cas de Bòsnia o el de Kosovo, o encara ara en el cas de Síria. Catalunya, la societat catalana, malgrat que alguns no vulguin que sigui així, continua sent un país d'acollida, hi insistim, malgrat no tenir les competències sobre immigració que ens ho permetria. I aquesta iniciativa de la societat civil obliga el Govern a fer, a estar a l'alçada, i això vol dir garantir habitatge social, garantir els drets de les persones refugiades, les capacitats. I aquest decret llei va d'això, també, i va de com els diferents departaments del Govern s'han hagut d'entendre i es continuen entenent per fer-ho possible; amb les conselleres, sobretot, de forma destacada –la consellera Alsina, la consellera Cervera i la consellera Verge–, pel que heu treballat en aquesta qüestió. I aquest decret llei té en compte no només les víctimes directes, sinó també les persones refugiades, sinó també les persones a qui la guerra no ha permès tornar a casa o els familiars que pateixen separació familiar a causa de la guerra; com us deia, en la millor tradició del que ha fet aquest país. I també d'Ucraïna, però no només d'Ucraïna ens arriba un dels pitjors efectes del que estem patint: l'augment dels preus de l'energia. I el Govern fa el que pot, i per això donarem suport, només faltaria, a tot aquest decret llei, que no podia ser d'una altra manera. Ara bé, de què parlem quan parlem del preu de l'energia? Des de Junts, fa temps que exigim a l'Estat que actuï per abaixar el preu de l'energia. Com recorda sovint en Joan Canadell, i com va aprovar a una moció que va defensar ell mateix en aquest faristol, cal abaixar el preu del gas i cal abaixar el preu de l'energia que produeixen nuclears i hidroelèctriques. És possible compensar els increments de preu amb impostos extraordinaris. Escoltin-me bé els que esteu al Govern de l'Estat: és possible compensar els increments de peu amb impostos extraordinaris. Europa ja va dir que era possible i legal. Les sis hidroelèctriques principals que operen a l'Estat guanyen avui al voltant de 3.000 milions d'euros cada mes –3.000 milions d'euros mensuals. Abans de la crisi, guanyaven de l'ordre de 200 milions d'euros cada mes. En qualsevol situació, aquesta xifra seria un escàndol. En temps de patiment per a la majoria de la societat catalana, aquests beneficis són alguna cosa més que un escàndol. És una qüestió que es pot resoldre, que cal resoldre. Abans, els companys dels comuns ens deien: «Li trobo concreció... Li trobo a faltar concreció a aquest decret llei. Practiquin amb l'exemple. Vostès que poden, facin alguna cosa, perquè estic segur i estic convençut que és així, que aquestes xifres els hi semblen, com a nosaltres, un escàndol. Cal un impost extraordinari per a aquests beneficis, i amb aquests diners lluitar des de la pobresa energètica, ajudar pimes i emprenedors; ajudar, per exemple, les universitats. Suposo que saben que bona part de les universitats dels Països Catalans aquest hivern han tingut problemes per gestionar la calefacció dels seus edificis. És a dir, estudiants, que no treballen amb la normalitat que haurien per culpa de que les hidroelèctriques tinguin aquests beneficis tan minvats. I això és possible. Només cal voluntat política i un estat disposat a fer-ho. Per part nostra, amb aquest decret també facilitem la posada en marxa de projectes d'energies renovables a Catalunya. Però no n'hi ha prou. Ens falten eines i mitjans, que Catalunya, paradoxalment, genera. I també en l'àmbit de la salut i després de l'enorme impacte patit en el nostre sistema sanitari, aquest decret llei agilitza, per exemple, el sistema de recepta, la seva connexió amb la xarxa farmacèutica. Però no n'hi ha prou. Perquè sense fons covid el sistema sanitari de Catalunya tornarà a tensionar-se, malgrat que Catalunya genera els mitjans i els recursos per mantenir-lo. I en el camp residencial aquest decret llei també impulsa i facilita l'atenció als pacients. Però no n'hi ha prou. En el camp sociosanitari, els nostres avis, les persones que es veuen abocades a viure en aquests centres..., ens falten els recursos que Catalunya genera i no reté. Quan un país viu al límit de la fallida i el col·lapse per un dèficit fiscal insuportable i ineficient, genera una vulnerabilitat tal que el més mínim sotrac posa en perill el benestar de massa població. La covid i la guerra d'Ucraïna ho han deixat en evidència. I el Govern treballa i genera estratègies per posar-hi remei, malgrat treballar hipotecat i amb una mà lligada a l'esquena. I mentre ho fem, perquè cal fer-ho, cal recordar aquell «hi ha una altra manera de viure que cantava en Lluís Llach. Una vida amb més justícia social, política i econòmica, una vida en què ningú queda enrere, en què ningú s'empobreix per escalfar-se, en què cap fàbrica o taller s'atura pel preu de l'energia, i en què cap hospital ha de reprogramar les seves operacions per falta de mitjans. És la vida del país que viu amb allò que genera i on no existeixen beneficis caiguts del cel per als oligopolis que han traslladat la seu a la llotja del Bernabéu. A aquest país i a aquesta manera de viure només s'hi arriba per dos camins: o independència, o independència. I a Junts ja hem triat: independència. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
I, finalment, té la paraula, en nom d'Esquerra Republicana, la diputada senyora Raquel Sans.
Gràcies, presidenta. Conselleres, conseller, diputades, diputats, em toca ser la darrera en intervenir avui, per tant, moltes de les qüestions ja s'han plantejat, però hem de parlar de les conseqüències de la guerra d'Ucraïna, que, com ja s'ha dit també –ho deia, de fet, la consellera–, són devastadores a nivell humanitari, però estan tenint conseqüències i efectes en l'àmbit econòmic i en l'àmbit social que estan afectant a tot el món, estan afectant especialment Europa, i malauradament el nostre país no se n'escapa. I, per tant, cal donar-hi resposta. L'evolució dels mercats, la inflació, la pujada del preu de l'energia o l'arribada de desenes de milers de persones refugiades provinents d'Ucraïna al nostre país són algunes d'aquestes derivades de la guerra, a les quals, com dèiem, amb aquest decret que avui portem a convalidació, que el Govern porta a convalidació, s'intenta donar resposta. Un decret que, com bé indica el seu títol, és un decret de mesures urgents, de mesures necessàries. Alguns grups feien referència a la necessitat de debatre, de parlar pausadament sobre aquestes qüestions. L'emergència no pot esperar. Aquestes persones que arriben no poden esperar, les necessitats no poden esperar. I, per tant, del Govern de la Generalitat el que esperem és que, davant d'una situació de crisi humanitària com la que estem tenint, doni respostes. Respostes que, per cert, es concreten en aquest decret, sí, però que també es concreten d'altres maneres. Aquesta mateixa setmana s'aprovava, doncs, una nova línia d'ajuts als treballadors en ERTO, 20 milions d'euros que no estan recollits en aquest decret, però que sí que són mesures que està fent el Govern de la Generalitat en aquesta situació tan complexa, on hi ha tantes famílies que ho estan passant malament. Com els deia, aquest decret és un decret una mica excepcional, perquè intervenen fins a nou departaments del Govern de la Generalitat; no és habitual un decret amb tants departaments implicats. I, per tant, voldria agrair, doncs, la feina a tots i a totes els que hi han estat treballant. Es deia «aquest decret és un decret extens –a prop de disset pàgines–, però que aborda bàsicament tres qüestions que ja s'han dit aquí. D'entrada, la crisi generada per les conseqüències socials i econòmiques derivades de la invasió russa a Ucraïna. La necessitat d'adaptar la regulació de les mesures relatives a la covid-19 a l'evolució de la pandèmia. La pandèmia ha evolucionat i, per tant, calia, doncs, també actualitzar totes les mesures que havien estat aprovades. I, finalment, l'abordatge de l'emergència derivada del canvi climàtic, agreujada per l'increment dels preus de l'energia. Començaré pel que fa a les conseqüències més directes d'aquesta guerra d'Ucraïna, que és on hi havia la necessitat més urgent, perquè estem parlant de mesures de caràcter humanitari. Tots i totes vam aplaudir aquestes mesures, aquestes mostres de solidaritat –de fet, avui també ho hem sentit en aquest faristol–, amb el rescat de famílies senceres, de molts menors, de molts nens i nenes que arribaven al nostre país i que, per tant, calia, doncs, donar aquesta acollida. És per això que el decret que avui el Govern porta a convalidació preveu una prestació econòmica per a les famílies que acullin els menors no acompanyats. L'impacte econòmic d'aquesta solidaritat no pot recaure en les famílies. L'impacte econòmic no pot recaure en aquestes famílies que ja han fet aquest exercici de solidaritat. Per tant, calia garantir una prestació econòmica per a aquestes famílies que estan fent l'acolliment. Costa d'entendre que hi hagi grups que avui votin en contra de donar aquest suport a aquestes famílies, perquè evidentment és una necessitat urgent. I segur –després en parlarem–, segur que el decret podria incloure moltes mesures, moltíssimes, però aquestes eren necessàries i aquestes tenen un impacte directe en la vida d'aquestes famílies. També costa d'entendre que avui es voti en contra d'incloure les famílies refugiades en els programes de cessió d'habitatge. Costa d'entendre, perquè hi ha unes necessitats d'habitatge, perquè hi ha hagut mesures provisionals. Com els deia, són moltes les famílies ucraïneses que viuen a Catalunya, que han acollit a casa seva aquestes persones. Però això és una solució provisional. Hem de garantir també l'autonomia de les persones que arriben i, per tant, calia garantir aquest dret a l'habitatge. I jo voldria posar algunes xifres per entendre la magnitud del que estem parlant. Mirin, en els darrers quatre mesos –quatre mesos–, han arribat a Catalunya 21.847 persones. Imaginin la situació d'aquestes famílies, per negar-los ara qualsevol tipus d'ajut. Les solucions de xoc inicial, com els deia, aquesta acollida a les llars de persones ucraïneses que han estat solidàries amb els seus veïns i veïnes, doncs, han tingut una resposta immediata, però és que hem de donar..., hem de superar aquesta resposta, per dir-ho d'alguna manera, de xoc. I aquí permetin-me, doncs, com ha fet la consellera Verge ja en diverses ocasions, reiterar que el Govern de l'Estat està fent deixadesa de les seves funcions. Només el vint-i-sis per cent de les persones refugiades, per tant, d'aquestes 21.000, només 5.688, per ser més precisos, s'allotgen en recursos facilitats en el pla estatal, que porten a la pràctica de manera excel·lent entitats com Creu Roja; però és que només és el vint-i-sis per cent d'aquestes famílies. La resta, el setanta-quatre per cent restant, han anat, com els deia, a cases d'aquests familiars i coneguts, i són ateses, aquestes persones, per recursos públics de la Generalitat, per recursos públics de molts ajuntaments, que són els que estan en la primera línia d'aquesta emergència. I això té un cost econòmic; un cost econòmic que està assumint, en aquest cas, el Govern de la Generalitat, que està veient com no els són transferits els recursos que arriben d'Europa. Per tant, s'està donant resposta a aquestes 16.159 persones. Estem parlant d'escolarització, estem parlant de beques menjador, estem parlant de transport escolar, estem parlant de targetes sanitàries, que està assumint, en aquest cas, el Govern de la Generalitat i que també estan assumint els ajuntaments. I sí que és cert que el Govern de l'Estat, doncs, diu –en aquest cas, el ministre Escrivà–: «Vagin fent, vagin fent i guardin les factures. Però fins quan? Necessitem una resposta i necessitem també una transferència d'aquests recursos. Aquestes són algunes de les mesures, doncs, que inclou aquest decret, però –també se n'ha parlat– hi ha altres mesures que tenen a veure, en aquest cas, amb l'increment dels preus de l'energia. Crec que ha estat la diputada Sabater que parlava d'ara fa un any el cost del megawatt/hora. Em sembla que parlava de noranta-un euros, no em voldria equivocar, ara fa un any o al juny de l'any passat. Avui, 8 de juny el preu mitjà del megawatt/hora és de 185,45 euros. Avui –avui. La factura de la llum que paguen les famílies, que paguem les famílies és un quaranta per cent més cara que la d'ara fa tot just un any. És evident que ja veníem amb moltes necessitats, amb uns preus de l'energia disparats, però és veritat també que aquest conflicte bèl·lic ha agreujat aquesta situació i, per tant, des del Govern de la Generalitat calia donar-hi resposta. També en el context de canvi climàtic que vivim, doncs, aquest decret impulsa una sèrie de mesures, una sèrie de punts que tenen a veure –se n'ha parlat abans– amb les energies renovables i amb aquesta transformació de model. Hem de situar i hem de posar en context que venim, després de deu anys, amb moltes necessitats i moltes mancances en l'àmbit de les energies renovables, que veníem també d'una bombolla especulativa que tenia el territori incendiat i que, per tant, calia posar-hi ordre, i calia canviar també el model d'aquestes energies renovables, no només per fer un canvi de les fonts d'energia, no? –de les fonts d'energia, en aquest cas, fòssils a energies renovables–, sinó també un model..., un canvi de model, un canvi de sistema. Que en aquest decret el que es permet és reduir a la meitat –s'ha dit també– els terminis administratius dels projectes de fins a cinc megawatts. Segurament cal fer molt més i cal seguir treballant, perquè estem en xifres, doncs, encara molt baixes, tenint en compte la necessitat de complir els acords en l'àmbit europeu, aquests acords en l'àmbit de l'agenda 2030, aquests acords en l'àmbit de la descarbonització a la qual hem d'arribar, hem d'assolir el 2050. També hem de dir que, en segon lloc, aquest decret facilita que tots aquells projectes petits i mitjans de renovables puguin evacuar l'energia produïda a la xarxa elèctrica de proximitat i així afavorir la producció local, que la generació i el consum estiguin a prop, i també l'autosuficiència energètica connectada en xarxa entre municipis. I, per acabar, també en l'àmbit de les energies renovables, dir que la darrera modificació permet garantir que els projectes d'energies renovables no perdin el dret d'accés i connexió ni els avals i quedin arxivats. Per tant, són algunes de les mesures que avui aquest decret porta a convalidació, també més enllà de les mesures d'adaptació a les necessitats de la covid-19. Com els deia, les necessitats i la urgència d'aquestes mesures eren evidents. Es podria fer més? És clar que es podria fer més. Es podria fer molt més i això té un impacte econòmic. Els recursos, malauradament, són limitats, però les necessitats d'aquestes famílies refugiades, també de les famílies acollidores, són unes, són immediates i no podien esperar. Com tampoc no pot esperar aquest canvi de model en les energies del nostre país, aquesta adaptació per donar resposta a l'emergència climàtica que estem vivint. I, per tant, necessitàvem aquest decret; un decret que avui..., la Generalitat va aprovar fa uns dies i avui porta a convalidació. Calen moltes més mesures, com els deia, aquests 20 milions que s'han aprovat també d'ajudes directes als treballadors en ERTO o a fixes discontinus. No totes les mesures que ha fet el Govern de la Generalitat ara estan en aquest decret. I, per tant, cal seguir treballant, perquè aquest conflicte bèl·lic ens ha portat moltes necessitats i hi hem de donar resposta. [[Aplaudiments.]]
Acabat el debat, procedirem ara a la votació. I d'acord amb l'article 158.3 del Reglament, s'entendrà que els vots favorables són favorables a la validació del decret llei i els vots contraris són favorables a la seva derogació. Passem a votar sobre la validació del Decret llei 5/2022. Comença la votació. Vist el resultat de la votació, el decret llei ha estat validat amb 63 vots a favor, 36 vots en contra i 31 abstencions. D'acord també amb l'article 158.4 del Reglament, un cop validat el decret llei, pregunto si hi ha algun grup a la cambra que vulgui que es trameti aquest decret llei com a projecte de llei. [[Pausa.]] D'acord. Doncs votarem el tràmit com a projecte de llei d'aquest decret llei. Comença la votació. Vist el resultat de la votació –36 vots a favor, 94 vots en contra–, aquest decret llei ha quedat validat i no es tramitarà com a projecte de llei. [[Proposició de llei de modificació de la Llei 11/2014, del 10 d'octubre, per a garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per a erradicar l'homofòbia, la bifòbia i la transfòbia (debat de totalitat)]] [[202-00026/13]] Passem al següent punt de l'ordre del dia, el quart punt de l'ordre del dia: el debat a la totalitat sobre la proposició de llei de modificació de la Llei 11/2014, del 10 d'octubre, per garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per erradicar l'homofòbia, la bifòbia i la transfòbia. I aprofito per saludar els membres de l'Observatori contra l'LGTBI-fòbia que ens acompanyen avui al públic. Aquesta iniciativa legislativa ha estat presentada pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar. Per presentar-la, té, en primer lloc, la paraula la diputada Basha Changue, per un temps màxim de quinze minuts.
Gràcies, presidenta. Diputats i diputades... Bé, primer de tot, enviar els agraïments a l'Observatori contra l'Homofòbia i a totes les entitats que representa i al Taller de Intervenciones Críticas Transfeministas y Antirracistas per la seva tasca d'incidència, com a societat civil autoorganitzada, davant de la lluita i resistència contra la violència i persecució de la dissidència sexual. Avui obrim la Llei 11/2014, pels drets de les persones LGTBI, per diversos motius: perquè la cisheteronorma és violència estructural, perquè el punitivisme no transforma, perquè no caminem soles i no responem soles, perquè la dissidència sexual no es pot regular, i molt menys des de la mirada occidental. I per això els objectius són molt clars: dotar la Llei 11/2014 de perspectiva de justícia restaurativa, apropant el seu reglament sancionador a la reparació i garantia de no repetició; dotar-la de seguretat jurídica, tenint en compte el principi d'especificitat, i, per tant, harmonitzada amb la Llei 19/2020, d'igualtat de tracte i no-discriminació, i amb les modificacions del Codi penal del 2015, eliminant qualsevol rastre de teràpies de reconversió i tipificant la seva promoció explícitament com a infracció molt greu, tasca en la que es porta un retard vergonyosament inexplicable i al que avui per fi comencem a posar-li punt final; dotar-lo d'una perspectiva interseccional amb el reconeixement del tracte digne a les dissidències sexuals del sud global; garantir la visibilitat de les banderes a les institucions i reconèixer el paper de la comunitat a través del reconeixement de l'entitat com a part interessada als processos de denúncia. Però avui ens centrarem en aquest objectiu concret: perseguir i castigar les discriminacions en l'àmbit dels drets de les persones LGTBI, un objectiu que és necessari i problemàtic alhora; necessari perquè, sí, vivim en un context de creixent violència explícita contra la dissidència sexual, alimentada per discursos d'odi que proliferen fins i tot en aquesta cambra, com veurem en alguna de les intervencions següents; creixement que demostren les dades dels informes de la pròpia Secretaria d'Igualtat i de l'Observatori contra l'Homofòbia, on tenim ja registrades més de cent cinquanta denúncies en aquest 2022. La llei actual sí que persegueix la discriminació, però ho fa des d'una perspectiva individual, i no oblidem que l'LGTBI-fòbia és estructural, va molt més enllà de discriminacions puntuals: l'LGTBI-fòbia està a l'accés a l'habitatge, a la sanitat o a l'educació o al món laboral, on les taxes d'atur de persones dissidents és escandalosa –per exemple, al col·lectiu de persones trans, on arriba fins al vuitanta per cent–; està en l'accés a la ciutadania a través de la llei d'estrangeria i de les polítiques de migració que se'n deriven. Per tant, l'LGTBI-fòbia és estructural, tot i que aquesta llei es centri en perseguir les discriminacions individuals alimentades per discursos d'odi. Per això, la modificació presentada no pot anar sola; necessita ser acompanyada de polítiques que garanteixin l'accés als serveis públics sense estar condicionat a l'estatus de ciutadania que segrega les persones en un rànquing de drets i possibilitats i que exclou de l'accés a aquests drets la no ciutadania. També és problemàtic anomenar «diversitat sexual a la dissidència; per exemple, els protocols d'atenció socials i educatius que tracten la dissidència com una mera diversitat, com a peculiaritat individual i no com a manera d'habitar al món, com a exercici polític de resistència al règim colonial sexual. Lluitar contra l'LGTBI-fòbia significa reconèixer la multitud de maneres d'existir i resistir, significa qüestionar l'heterosexualitat com a norma, significa qüestionar la colonialitat de les institucions europees. Per transformar el futur, no es pot separar l'LGTBI-fòbia de les conseqüències materials de viure als marges; no es pot permetre que la institució absorbeixi la dissidència, l'ordeni i la validi a canvi de drets i llibertats que neutralitzen la forma de rebel·lió a la norma i la seva capacitat transformadora. La modificació pretén retornar aquest esperit transformador de la dissidència que es celebra aquest juny, mes de l'orgull, i el qual no podem deixar de recordar amb paraules [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i ja acabo, presidenta– de Karence Cole, que diu: «El mes de l'orgull existeix gràcies a una dona; una dona negra, trans i bisexual; una dona negra, trans, bisexual i amb VIH, que era treballadora sexual i que li va llançar un maó a un policia i així va començar una revolta contra l'Estat. El seu nom era Marsha P. Johnson. No ens perdem entre el capitalisme de l'arc de Sant Martí i el racisme descarat a causa del privilegi de ser blanc i gai. Si no feu costat a la gent negra, a les dones trans, a les travestís, a les treballadores sexuals, a les persones vivint amb VIH, no esteu celebrant l'orgull, no esteu celebrant la dissidència. Esteu celebrant el capitalisme de l'arc de Sant Martí i la brutalitat policial. Recolzeu aquesta modificació tan necessària, perquè volem viure una vida digna, volem viure una vida sense por, perquè la dissidència és orgull, i l'orgull és vida. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, i per a la defensa a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari de VOX, té la paraula la diputada senyora Mónica Lora, per un temps màxim de quinze minuts.
Gracias. Bien, la CUP nos presenta hoy una modificación de la Ley 11/2014 para seguir con su agenda ideológica. Las leyes y las normas de nuestro ordenamiento jurídico deben tener como objetivo buscar el bien común y regular las necesidades de las personas centrándose en la necesidad especial y esencial de la sociedad. Y precisamente esta ley, la Ley 11/2014, de 10 de octubre, para garantizar los derechos de lesbianas, gais, bisexuales, transgéneros e intersexuales y para erradicar la homofobia, la bifobia y la transfobia aprobada por el Parlament, no busca como finalidad el bien común, más bien persigue imponer la ideología de género, convirtiéndola así en doctrina oficial legal. Y es por eso que hemos presentado esta enmienda a la totalidad. Y también porque nosotros consideramos que ya tenemos normas y ya tenemos leyes que protegen a las personas, a todas las personas independientemente de su condición sexual. También porque defendemos que hay que derogar todas aquellas normativas que su articulado vulnere los principios básicos de igualdad. También porque respetamos la dignidad de todas, absolutamente todas las personas, y porque las modificaciones que pretenden implantar, como ya expondremos, en ningún caso significan un beneficio para los catalanes. La consecuencia de esta ley y de otras de esta misma índole es que nos lleva a una sobrelegislación. Porque hay que tener en cuenta, además, que actualmente en España tenemos diecisiete leyes LGTBI, más las normas de nuestro ordenamiento jurídico en ámbito civil, en ámbito penal, en ámbito laboral, etcétera. Y esto, precisamente, no garantiza una mejor calidad de vida para las personas, y lo que se está produciendo con ello es una inseguridad jurídica, como estamos viendo en este mismo momento. En su exposición de motivos dicen que pretenden perseguir y castigar la discriminación. Sin embargo, esta ley y su modificación, si algo es, es que es discriminatoria, como todas las que tienen su fundamento en la ideología de género. Y no nos sorprende que una de las modificaciones que ustedes quieren llevar a cabo es llenar todas las instituciones de Cataluña de banderas del lobby LGTBI y, sin embargo, también nos encontramos que de forma sistemática se incumple la ley de banderas en muchos ayuntamientos catalanes que obliga a que ondeen en la fachada de los ayuntamientos la bandera española y catalana. Y es obligatorio el cumplimiento de la ley. Y nos encontramos que separatistas y la izquierda la incumplen constantemente. Y ahora nos quieren llenar las instituciones de banderas multicolor. Y no solo eso, sino que encima hacen ley de eso. Y después nos dirán y nos venderán que a ustedes les preocupan los problemas de los catalanes. Se les debería caer la cara de vergüenza. Y uno de los mayores despropósitos jurídicos que nos encontramos en la modificación que hoy nos elevan a votación es que pretenden marginar el derecho penal, incluso el laboral, para imponer la tipología de infracciones de lo que es sancionable y de lo que no es sancionable; eso sí, con un criterio muy abierto a sus interpretaciones. Y esta propuesta de modificación que se ha impulsado desde l'Observatori contra l'Homofòbia, que hoy los tenemos aquí presentes en esta sesión plenaria, es con la intención de desarrollar el marco jurídico y sancionador, blindar el contenido original de esta ley, y reforzar unos falsos derechos. Porque esta ley es uno de los instrumentos más importantes que tiene el lobby LGTBI en Cataluña para implantar, precisamente, la ideología de género en todos los ámbitos de la sociedad. Y es una ley que invade el ámbito laboral, que invade el ámbito educativo, cultural, de medios de comunicación, de salud, de justicia, etcétera. Y es que imponen por ley algo más que una forma de pensar, una forma de vivir, amenazando así a la libertad individual de las personas; con un elemento muy importante: los niños, con la introducción del adoctrinamiento sexual en edades en las que todavía no se ha alcanzado la madurez suficiente [[aplaudiments.]] Y no sólo eso, sino que también, por ejemplo, nos encontramos en que quieren inculcar conceptos a los niños como «expresión de género, «construcción social de género, «identidad sexual, etcétera. Y, además, pretenden perseguir a todas aquellas familias que no se arrodillan ante la imposición de esta ideología. ¿Para qué más les sirve esta ley y la modificación que hoy nos elevan a votación? Pues para generar una falsa alarma social, para colectivizar a las personas y malgastar los recursos públicos en sus caprichos ideológicos. Por eso se creó precisamente la Dirección General de Políticas Públicas LGTBI, donde se destinan más de 5 millones de euros en hacer estudios, en hacer protocolos, en hacer informes, en hacer encuestas, en hacer macroencuestas, en hacer más macroencuestas, y en destinar también en diferentes fiestas arco iris, como, por ejemplo, la fiesta que se ha vivido este fin de semana en Tarragona, que podemos ver el festival feminista y LGTBI, el Festival Teta; porque en esto se gastan los recursos públicos, y esto es una vergüenza y hay que denunciarlo. [[Aplaudiments.]] Y cuando hablamos de pasar la tijera, hablamos precisamente de cosas como estas. Eso sí, ustedes disfrazan todo esto de un supuesto interés por un colectivo de personas, pero en realidad el tema no son los derechos de las personas LGTBI, protegidas ya por la legislación, como el resto de ciudadanos; porque a ustedes lo que les interesa es el lobby LGTBI. A ustedes lo que les interesa es el lobby LGTBI, que les proporciona votos a cambio de prebendas. Un lobby que se dedica precisamente a repartir carnets de buenos homosexuales; un lobby que ni siquiera representa a todas las personas LGTBI; si no, pregunten a los homosexuales que no comulgan con sus postulados y que son señalados, que son muchos. Y es que a ustedes parece ser que les preocupan mucho también los delitos de odio por orientación sexual, y lamentablemente no se manifiestan tan sensibles cuando los delitos de odio vienen causados por motivaciones que no les resultan útiles para sus causas políticas. Como si cualquier insulto, amenaza o paliza a una persona que no pertenezca a este lobby no fuera igual de miserable e igual de condenable. Y nosotros, como ya hemos demostrado en esta sesión plenaria y en las diferentes comisiones del Parlament, siempre condenamos toda violencia –siempre–, sea quien sea la víctima y sea quien sea el agresor; siempre VOX condena toda la violencia. [[Aplaudiments.]] Y si ustedes o alguien de este Parlament dice lo contrario, miente; al igual que también miente cuando dice que desde VOX estamos en contra de las personas por su orientación sexual, porque eso es mentira. A ver si entienden, de una vez por todas, que discrepar de sus postulados no es odiar absolutamente a nadie. Y para ir acabando, nos encontramos que, bajo una falsa cobertura de una protección de derechos, esta ley y su modificación vulneran libertades. Nos encontramos que esta ley persigue una agenda política de lobbies que está contaminando nuestra legislación. Y no solo eso, sino también que pone en peligro a nuestros menores y atenta contra la igualdad y contra la libertad. Y es que las leyes LGTBI que están vigentes actualmente en España atentan contra los principios básicos de la igualdad, contra el sistema jurídico español y contra la Constitución española. Y nos encontramos que, ante leyes injustas como la que hoy estamos debatiendo y también esta modificación, estigmatizan y señalan a personas por su orientación sexual, y ante esto solo se puede responder con su derogación. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
A continuació, per expressar el seu posicionament, té en primer lloc la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Silvia Paneque.
Gràcies, presidenta. Conselleres, conseller, diputades, diputats, permetin-me que comenci donant la benvinguda i un agraïment també als representants de l'Observatori contra l'Homofòbia, pel seu treball constant en favor dels drets LGTBI, dia rere dia, més enllà d'assistir avui a aquesta sessió plenària. I anunciar també el nostre vot contrari a aquesta esmena a la totalitat del Grup Parlamentari de VOX. Dividiré la meva intervenció en dues parts: una primera, sobre l'oportunitat d'aquesta proposta, i una segona, amb algunes consideracions sobre el contingut d'aquesta. Sobre l'oportunitat de la proposta, dos apunts. Com vostès saben, en aquests moments, hi ha en marxa un grup de treball LGTBI encarregat d'elaborar un document de conclusions i propostes d'actuacions per a l'erradicació de la LGTBI-fòbia a Catalunya. Tal vegada ens hagués semblat més prudent esperar el resultat d'aquest grup de treball, com a primera consideració; entre d'altres coses, perquè ens trobarem que molts dels compareixents tornaran a comparèixer en la ponència i probablement amb conclusions o amb consideracions molt similars. La segona, sobre l'oportunitat d'amplis consensos polítics que requereixen la generositat de no aparèixer aquest o l'altre, sinó de buscar els màxims partits polítics possibles. Hem treballat amb vostès, amb la CUP, en aquest àmbit en alguns temes, de manera correcta. Pensem que hagués estat possible arribar a acords en aquesta qüestió, també; i especialment amb una llei que ja va néixer amb un ampli consens polític. Com els deia, en aquest grup de treball han comparegut multitud d'entitats que fa molts anys que treballen pels drets LGTBI, també de professionals vinculats a l'atenció a les víctimes, a la prevenció, i també del món acadèmic. De les compareixences que s'han produït fins a aquest moment, crec que hi ha diferents reflexions que han anat apareixent en aquest grup de treball i que ens poden ajudar en aquest debat d'avui. Primera reflexió: hi ha un ampli consens, amplíssim, sobre la necessitat urgent de desplegar un règim sancionador vinculat a la Llei 11/2014, a través del Reglament de la Llei 19/2020, d'igualtat de tracte i no-discriminació, que també podria ser d'aplicació com a règim sancionador per garantir els drets LGTBI. No totes les situacions de violència o discriminació per LGTBI-fòbia poden ser constitutives de delicte, però sí que es requereixen vies de sanció administrativa perquè les administracions puguem actuar. I un dels objectius d'aquesta Llei 11/2014 era precisament aquest: desplegar un règim d'infraccions i sancions a través del seu capítol IV. I la realitat és que després de vuit anys, de manera inexplicable, això encara no s'ha fet per part del Govern de la Generalitat. Segona reflexió. Es considera de manera majoritària que el marc actual és més o menys adequat, però que l'endarreriment de vuit anys en el desplegament del règim sancionador ha limitat aquells efectes positius que s'esperaven d'aquesta llei i que, de fet, va ser pionera a nivell espanyol i a nivell europeu. Tercera consideració. L'origen de les agressions LGTBI-fòbiques és un problema estructural. Actuar de manera individual sobre el comportament concret no farà desaparèixer aquestes causes estructurals. Per tant, tornar a modificar el marc legal sense assegurar un desplegament real de la pròpia llei o de recursos en l'àmbit de l'educació, de la sanitat, no assegura la millora de la situació en aquests moments, una situació amb unes dades difícils. Així, doncs, potser haguéssim considerat més òptim esperar les conclusions d'aquest grup de treball per veure quines modificacions legislatives podrien ser útils a criteri dels diferents compareixents i presentar una proposta consensuada no només entre els grups polítics, sinó també amb els professionals i amb les entitats. I també cal dir que no volem generar noves expectatives entre el col·lectiu LGTBI d'una nova modificació legislativa que no vagi acompanyada, aquesta vegada sí, d'un impuls polític decidit per part del Govern de la Generalitat. Sobre el contingut, dues consideracions d'addició a aquella proposta de base que la CUP ja presenta. Creiem que s'oblida de nou i ens agradaria introduir-hi o aprofundir en la discriminació múltiple, que és molt útil en realitats on la víctima no només rep la discriminació LGTBI-fòbica. Pensem també que caldria incloure plans específics de no-discriminació LGTBI als plans d'igualtat de les empreses, i pensem que també seria útil millorar el redactat de l'article 10 sobre formació i sensibilització. Pensem que valdria la pena també adaptar alguns dels continguts o propostes que ens proposen a d'altres marcs normatius per evitar possibles conflictes de competències. No voldríem que d'aquesta modificació en pogués resultar una confrontació estèril, inútil i que vindria a afegir, doncs, elements negatius a una situació que ja és prou complicada. Alguns temes de llenguatge. Sobre l'article 34.a, vostès afegeixen al redactat original «d'una manera intencionada i reiterada; a un text original on només posava «d'una manera reiterada. Hem de tenir en compte que, si afegim «intencionada al redactat original, caldrà demostrar aquesta intencionalitat per poder sancionar. I, des del nostre punt de vista, obrim una porta al fet que s'argumenti per part de l'infractor que no hi havia aquesta intencionalitat. Pensem, per tant, que valdria la pena deixar en aquest cas el redactat original. En definitiva, algunes modificacions de llenguatge, d'altres de més calat, que permetin millorar aquesta llei i que, tot i que, com els hem dit, es produeix amb un calendari solapat, amb un grup de treball específic i amb unes formes allunyades dels grans consensos polítics que varen acompanyar la llei, en tot cas, des del nostre grup parlamentari hi treballarem, en favor de la millora de les dades actuals d'agressions LGTBI-fòbiques a Catalunya, amb un clar creixement, tal com indiquen les pròpies dades de l'Observatori contra l'Homofòbia. I demanem al Govern de la Generalitat que despleguin ja com una realitat les sancions associades a les accions LGTBI-fòbiques, simplifiquin els processos i, sobretot, treballem en solucions estructurals al costat de les punitives, vinculades a estendre la tolerància i, en definitiva, la civilitat o, si m'ho deixen dir d'una altra manera, la civilització. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera –ara mateix no hi és–, jo volia començar també agraint..., ai, perdó!: ara mateix s'ha mogut de lloc, més aviat. [[L'oradora riu.]] Volia començar també donant les gràcies a les entitats que ens acompanyen, a l'Observatori contra l'Homofòbia i a la Plataforma LGTBIcat. També tenim representants d'Entenem Santa Coloma, que és també una de les entitats que ha pogut comparèixer en el grup de treball. I crec que estem, una vegada més, en una iniciativa que nosaltres volem agrair a la CUP que hagi facilitat que es presenti, perquè tornem a estar en una cosa que és potser de les millors coses que podem fer des d'aquest Parlament, que és ser canalitzadors de les propostes legislatives de les entitats i del moviment organitzat de defensa de drets, que utilitzen aquest Parlament per exigir més drets i per exigir més acompliment. Per tant, jo discreparia una mica del tema de la pertinença que comentava la companya del Grup Socialistes. Crec que és molt pertinent. És cert que tenim un grup de treball que està en marxa, però també és cert que podem avançar en les dues coses en paral·lel i que segurament les conclusions del grup de treball serviran per alimentar la ponència d'aquesta llei. Per tant, nosaltres celebrem i agraïm la presentació d'aquesta llei, que, a més a més, creiem necessària; però evidentment, i com ja hem dit altres vegades, creiem necessari que vagi acompanyada d'una reflexió, i que crec que és una de les reflexions que han estat presents diria que en totes, pràcticament tota la unanimitat de les compareixences que hem tingut fins ara al grup de treball, i és que les lleis han de ser alguna cosa més que un text escrit sobre un paper. Les lleis, a banda de ser declaratives, que és important, a banda de tenir principis simbòlics, que és important, a banda de tenir principis de reconeixement de drets, que és important, necessiten recursos que les facin realitat. És a dir, que tot allò que diu aquesta llei sigui veritat, que hi hagi un abans i un després de l'aprovació d'una llei, que les persones a les quals aquesta llei busca garantir drets i protegir enfront dels atacs LGTBI-fòbics sentin que, gràcies a aquesta llei, els seus drets estan més reconeguts i estan més protegits enfront de les agressions. Clar, la valoració que fem després de vuit anys –no només nosaltres, sinó, com els hi dic, la majoria de les entitats que hi han estat presents– és que això no ha passat. És a dir, la Llei 11/2014 és una llei que no s'ha desplegat, que no se li han donat els recursos necessaris perquè aquella llei sigui una garantia de drets per a les persones LGTBI. I portem molts anys. Portem molts anys que s'hauria d'haver desplegat una xarxa de SAIs, de serveis d'atenció integral a les persones LGTBI, que no s'ha desplegat, que no se li han posat els recursos perquè passi, que depenia molt de la capacitat que tenien els ajuntaments, de la mobilització que hi havia de les organitzacions socials. Tenim SAIs que funcionen tots els dies de la setmana, en tenim d'altres que funcionen dues hores a la setmana, en tenim alguns que estan portats per les mateixes persones que porten el SIAD, que no tenen per què tenir formació especialitzada per poder atendre les persones LGTBI que s'hi adrecen. Per tant, segurament són bones professionals en temes d'igualtat, però potser no en temes de drets LGTBI i, per tant, no estan donant el servei que necessiten. A més a més de que els hi toca fer de tot amb les mateixes hores i amb molta precarietat. Per tant, és una llei que no s'ha desplegat; no s'ha desplegat a nivell de transversalització de les polítiques; no s'ha desplegat a nivell de garantir l'accés a la salut, el dret a la salut, a totes les persones LGTBI i amb totes les seves especificitats i necessitats especialitzades. Continua havent-hi moltes dificultats perquè les persones trans, els homes trans puguin accedir a un ginecòleg, perquè si tenen el nom canviat i són homes, doncs, ja resulta que no poden anar com a homes trans, per exemple. I això s'ha denunciat moltes vegades. Continua havent-hi problemes per accedir a la medicació que necessiten les persones trans, perquè no es garanteix una medicació adequada i suficient. Continua sent una gran mancança, i és una de les coses que també més s'ha denunciat, que tota aquella part que diem que és molt important i que les entitats mateixes reclamen com a molt important, que és tota la part de prevenció, sensibilització i formació per transformar aquesta societat patriarcal i que permet aquesta LGTBI-fòbia, que, com es deia, és estructural i col·lectiva, canviï. Perquè no podrem donar resposta a les agressions LGTBI-fòbiques una per una, serà impossible donar aquesta resposta. L'única manera de donar resposta és evitar-les. I com les evitem? Doncs, sí, efectivament, amb aquesta sensibilització, amb aquestes campanyes, amb aquesta educació, amb aquesta formació. Però no formació –i ens ho deia l'altre dia una de les entitats que compareixia, la cooperativa Candela–..., no una formació que sigui un powerpoint que omplim i contestem així els diputats i diputades, que és, a més, el que passen als funcionaris i funcionàries de la Generalitat. Una formació en drets LGTBI no és un powerpoint, va molt més enllà. Com garantim que les persones que estan atenent les persones LGTBI des de l'Administració pública incorporen aquesta perspectiva LGTBI i aquesta perspectiva intersectorial? Evidentment, requereix molt més que un powerpoint. I anem al tema de les escoles, que és un tema que reiterativament surt. És una altra de les coses que se'ns ha dit. Quina formació, quin acompanyament tenen els professionals del món educatiu per poder donar resposta a les necessitats específiques que tenen les persones LGTBI al món de l'educació? Hi han protocols, però quina formació es fa d'aquest protocol? Quines eines es donen perquè puguin realment aplicar aquest protocol i acompanyar bé? No n'hi ha. I això ho han denunciat, insistint-hi molt, les entitats. Educació sexoafectiva. Tornem al tema, tenim el Coeduca't, que és una bonica pàgina web amb un munt de recursos penjats. Però exactament la coeducació..., o sigui, la coeducació i l'educació sexoafectiva en què es tradueix a les escoles? En la majoria dels casos en res. Per tant, jo estaria bastant tranquil·la per part de la diputada de VOX, perquè, malauradament –segurament, afortunadament per a ella–, justament el que no s'està podent fer és fer aquesta formació i aquesta educació als nens des de la més petita edat, per evitar que puguin acabar convertint-se en persones que cometen agressions LGTBI-fòbiques. Perquè és molt important aquesta formació. I garantir els drets dels nens i les nenes és també impedir que si tenen famílies que són LGTBI-fòbiques els impedeixin a ells no fer-ho. Per tant, crec que és un pas endavant en aquesta llei que no s'ha pogut desplegar, perquè no hi ha hagut els recursos necessaris. Dit això, ja, sobre el contingut de la llei, jo crec que és una proposta de llei que s'ha de poder treballar, que hem de poder tenir les compareixences, que potser algunes sí que es duplicaran, però que la idea és que es facin centrades sobre el text. Que l'adaptació al règim sancionador de la 19/2020 era una necessitat per evitar entrar en contradiccions; és a dir, si era una discriminació per motiu LGTBI-fòbic tenia una sanció, si era per racisme en tenia una altra. Això no tenia cap mena de sentit. Per tant, és important avançar en aquesta homogeneïtzació. És important que en una llei es reconegui –i també ho fa, de fet, la 19/2020– que es poden penjar banderes LGTBI als balcons i que no hi haurà algú que ho denunciarà a la Junta Electoral Central de torn perquè hi han unes eleccions i diu que no, que això en realitat és partidisme i és propaganda electoral. Per tant, és important que això estigui reconegut en una llei com una bandera que reivindica drets. És important; aquesta incorporació crec que és molt necessària. I des del punt de vista, també, de l'acció exterior, que s'incorpori dintre de les prioritats –a més a més, ara que farem un nou pla director de cooperació al desenvolupament– tota aquesta perspectiva d'incorporar els drets de les persones LGTBI; els drets de les persones refugiades, però també els drets de les persones que pateixen aquesta discriminació i violació de drets al seu país. I és important que el departament se la cregui. És important que el departament se la cregui i que el departament aporti i que el departament, des de la seva experiència –que, a més a més, aviat també podran comparèixer en el grup de treball–, ens faci les seves aportacions a partir d'aquesta experiència, com han anat les coses, faci una avaluació, i es decideixi quina d'aquestes coses es treballi perquè siguin reals i perquè millorin la llei. Insistim que segurament el que més la milloraria seria augmentar el pressupost, però, a banda, d'això crec que hi han propostes que sí que podem tenir en compte. I parlant de propaganda..., i jo no soc massa de cartellets, però com que es fa i n'hi ha que han fet propaganda de l'Ajuntament de Tarragona, doncs, jo aprofito per fer propaganda de la campanya de l'Ajuntament de Barcelona i convidar-los a tots l'Orgullosa d'aquest juny 2022, on més de 4.500 persones podran sortir a celebrar i a gaudir aquesta dissidència i aquesta reivindicació de la diversitat sexual i de gènere. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Anna Grau.
Bona tarda. Gràcies, presidenta. Gràcies a les entitats també per visitar-nos avui i, bé, per la paciència en general, perquè m'imagino que a hores d'ara ja saben que s'ha de tenir molta paciència amb nosaltres, amb els grups polítics, que això a vegades és com una olla de grills. Bien, para ir despejando incógnitas, adelanto que votaremos en contra de la enmienda a la totalidad de VOX, y, además, con gran satisfacción votaremos en contra. A ver, no cuela –no cuela–; o sea, no cuela. Ustedes han intentado presentarse aquí como defensores de la libertad individual, cosa que no son. Ustedes combaten unos excesos ideológicos con otros. Ustedes combaten una agenda ideológica con otra. De hecho, un verdadero defensor de la libertad, ¿no?, antes se encuentra entre dos fuegos, entre ustedes y el otro. Y «los niños, los niños, los niños... A ver, los niños no son del Estado, no son de la Generalitat, pero tampoco son todos de Santiago Abascal. Yo misma tengo una hija, anteriormente hija, actualmente «hije, no binario, está en un proceso de autodefinición de género, y ¿qué quieren que haga, que me la coma?, ¿que me lo coma?, ¿que no lo respete? Pues yo voy a seguir, quiero ver en qué acaba este proceso de mi «hije, y creo que por el hecho de ser menor de edad no tiene que ser desatendida ni tiene que... En fin, pido un poquito de respeto por todas las circunstancias y un poquito de prudencia a todos los aquí presentes, porque, a ver, es muy cómodo pretender que la violencia no tiene género, pero, en cambio, tiene origen. Ustedes que piden criminalizar a colectivos enteros por según de dónde vienen, en cambio, digamos..., todos los demás tienen ideología, menos ustedes. Pero, en fin, para no perder más tiempo con ustedes..., i dedicar-me, doncs, a la proposició de llei. Bé, respecte a la proposició de llei de la CUP, nosaltres estem a veure-les venir. Deixi'ns dir que d'entrada ens sembla que vostès han vingut aquí, una mica, com ja s'ha dit, em sembla, amb un coet al cul. O sigui, han vingut amb molta pressa per presentar aquesta proposició de llei, que nosaltres també pensem que, al marge de quin és el seu contingut, que ara comentarem, el moment en el que el presenten és una mica raret. Com ja s'ha dit aquí, estem immersos en un grup de treball LGTBI. No només això, sinó que a l'última sessió de la Comissió de Feminismes, el meu grup, Ciutadans, va presentar una iniciativa per donar compliment a aquesta llei durant molts anys aparcada, durant molts anys, o sigui, pendent d'implementació. Vostès tot aquest temps, doncs, no..., sembla que tenien altres prioritats, tenien altra feina, però vaja, vull dir que tampoc s'hi havien trencat cap cama. I deixi'm dir que nosaltres, perquè es vegi que no se'ns cauen els anells d'arribar a acords amb ningú, vàrem consensuar amb els grups del Govern, amb Junts per Catalunya i amb Esquerra Republicana, un marge de quatre mesos, perquè ens van dir: «No, és que això que esteu demanant, hi estem treballant, i d'aquí a quatre mesos. Nosaltres demanàvem tres mesos, com podíem haver dit tres dies o tres setmanes; el que volíem era tallar per algun lloc. Ells ens van donar paraula de que en quatre mesos això estaria fet, i ens sembla normal esperar a veure en què queda. Que d'aquí a quatre mesos el més calent a l'aigüera, sant tornem-hi, no hi ha recursos, no hi ha règim sancionador? Doncs sí, potser serà el moment de treure l'espasa i de treure una proposició de llei com aquesta. Però ara mateix, ja em perdonaran, més aviat sembla que vostès intentin «apuntar-se un tanto o fer-li la punyeta al Govern, cosa que no seré jo qui li discuteixi o li tregui del cap, eh?, vull dir, a mi fins i tot em pot fer gràcia, eh?, que li facin la punyeta al Govern, però diguem-ne que en aquest cas es nota una mica. Anem al contingut de la llei. A part d'això del coet al cul, home, els hi diré una miqueta cordialment el mateix que els he dit als senyors de VOX: que no cola –que no cola. Que a vegades vostès barregen la defensa de drets de les persones, de drets de col·lectius vulnerables, vulnerabilitzats i amenaçats..., no se sap com, això dona el salt a l'orgull..., orgull que a vegades consisteix a apedregar gent d'altres partits que també intenta compartir aquest orgull a les manifestacions. I aquí ho deixo, perquè em sembla que tots sabem de què estem parlant, ¿verdad, compañeros? Resumint, que de l'activisme passem a l'orgull, i de l'orgull a una militarització, de vegades, d'aquestes coses, cosa que crec que tampoc fa un servei. Dius, a veure, jo no crec que totes les lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres, intersexuals, comparteixin al cent per cent l'agenda ideològica de vostès, que pot ser molt respectable o no, però sí que em sembla que vostès intenten, doncs, no tant fer lleis com bíblies, no tant fer polítiques com fer marcar el pas. Clar, llegint-me atentament la seva proposta de llei, per exemple, vostès atribueixen a la cultura occidental tots els mals del col·lectiu LGTBI. Encara sort que a l'antiga Pèrsia, actual Iran, els tracten molt millor que aquí. Vull dir, és clar, tampoc siguem tan ingenus. Vull dir, no és un problema, no tot és... Que en el món hi ha colonialisme? Sí. Que en el món hi ha capitalisme? Sí. Però no fem un poti-poti, perquè això sembla la moció anterior, no?, que barrejava, amb la guerra d'Ucraïna, la pandèmia i la llei de costes. Vull dir, a veure, jo penso que s'ha de treballar..., s'ha de filar una mica fi en aquests temes i no fer tants temes de lletra gruixuda. Vostès insisteixen molt, amb raó, però també es fan, deixi'm dir-ho, una mica, la picha un lío, perquè clar, lamenten, diguem-ne, que el règim sancionador d'aquesta llei hagi arribat tard, o sigui, que el Codi penal hagi passat al davant. Llavors no queda molt clar si els hi sap greu, diguem-ne, que una cosa la castigui el Codi penal i prefereixen que es castigui administrativament. Dediquen, vaja, una pàgina i mitja al tema de la bandera, que, bé, sense treure-li importància, doncs, ja em diran. I es fascinant el detall amb què descriuen infraccions lleus, infraccions greus, i, vaja, mostres d'intolerància generalitzades. Miri, creguin-me, és fantàstic, infraccions lleus entre 300 i 10.000 euros; greus entre 10.000 i 40.000; infraccions molt greus entre 40.001 i 500.000 euros. Miri, si jo totes les agressions que a la meva vida he patit fossin, diguem-ne, per ser membre del col·lectiu LGTBI i no per ser membre d'altres col·lectius vulnerabilitzats, que a vostès els sembla que els és igual, ja tindria una casa a Pedralbes. Vull dir que la podrien venir a ocupar qualsevol dia que els hi vingui bé. De debò que... [[Alguns aplaudiments.]] A veure, que ningú s'imagini que intento frivolitzar aquests temes. És que a mi em sembla que és la proposició de vostès la que ho frivolitza. Dius, a veure, vostès, per exemple, arriben a proposar una cosa que a Espanya només s'ha aprovat per la kale borroka, que és que els pares paguin les multes dels fills quan hi ha actes d'intolerància o d'agressió. Bé, això els hi recordo en el context que es va implementar, i si s'implementés en segons quins contextos, les joventuts del seu partit ho passarien malament i els seus pares no arribarien a final de mes, per molt sobrats que vagin de diners. [[Alguns aplaudiments.]] Dit això, reitero, bé, doncs... Ah, per cert, una altra «txapussa. Vostès estan en contra de les teràpies de reversió, cosa que, vaja, em sembla molt bé, em sembla civilitzat. Des dels anys cinquanta se sap que les teràpies de reversió són un disbarat científic i psicològic, però clar, ho han redactat tan malament que gairebé penalitzen una persona que transicioni, que es modifiqui. Vull dir, vigilin amb això, perquè, diguem-ne, això, segons en mans de qui caigui, els hi pot donar la volta. I, bé, resumint: doncs, que ens sembla, bé, una maniobra política per capitalitzar vostès qualsevol progrés que es produeixi en l'àmbit governamental o parlamentari en la defensa del col·lectiu LGTBI, tan invocat i tan poc atès. Suposo que d'aquí a vuit anys potser ens tornarem a reunir a tornar a parlar-ne. I ja els hi dic, estaria molt bé que en aquests temes hi hagués una miqueta més de sentit comú i de liberalisme, i una mica menys d'excessos, tant a una banda de la bancada como en la otra. Gràcies. Bona tarda. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; muchas gracias, presidenta. Lo hago desde el escaño. No me voy a extender mucho, porque, además, creo que es imposible superar alguno de los discursos que hemos escuchado hoy. Tampoco quiero competir yo en ese sentido. Pero sí que es verdad que a nosotros nos gustaría con este debate... Aprovecho también, que no lo he hecho, para saludar a los miembros del el Observatorio contra la Homofobia que nos acompañan hoy. Me gustaría, pues, un poco, alejar este debate de las perspectivas varias de las agendas políticas que pueda tener cada uno de los grupos, incluso el grupo que trae esta propuesta. Nosotros también coincidimos en que creemos que no es el momento oportuno para traer esta propuesta. Quizá antes de abrir el grupo de trabajo, sí, porque es verdad que durante mucho tiempo hemos reivindicado que la ley que conseguimos aprobar en el 2014, que fue una ley pionera, es cierto, que se quedó a medias. Es cierto que se quedó sobre el papel y que, por tanto, hacía falta desplegar el contenido de esa ley. Pero es cierto que, bueno, hubo un momento en el que este Parlamento también se puso manos a la obra con este grupo de trabajo escuchando a los expertos y nos gustaría poder tener esas conclusiones y no quizá duplicar el trabajo en ese sentido, si es que hoy, pues, esta propuesta pasa el primer trámite, que por lo que he podido escuchar parece que sí. Vamos a poder abrir esa ponencia, vamos a volver a escuchar a los expertos en este tema; que nunca está de más, evidentemente, pero sí que trabajar en paralelo, pues, nos parece un poco estéril, en este sentido, que no va a contribuir a agilizar la materia, que yo creo que es el objetivo que tienen ustedes cuando traen esta ley aquí, si es que no es, insisto, el de ponerse la medalla y marcar su propia agenda ideológica y la del resto de partidos. Bien, a nosotros desde el Grupo Popular nos interesa hacer una oposición útil, responsable, seria, y para eso no hay más que ver los datos. Es cierto que ha habido un incremento en las agresiones LGTBI-fóbicas. Viendo los datos del año pasado, por ejemplo, pues, de los 230 delitos de odio, el cuarenta por ciento estaban relacionados con la LGTBI-fobia y atacaban al colectivo LGTBI. Son datos, están encima de la mesa y, por tanto, creo que, con eso, pues, son datos que son incontestables y que tenemos que hacer algo al respecto. Yo no tengo muy claro que desplegar un procedimiento sancionador sea la solución en este sentido, porque me parece que hay causas que van mucho más allá de que ahora mismo no tengamos un procedimiento sancionador. Son causas estructurales. Seguramente hay que abordar el tema desde una perspectiva muchísimo más transversal, implicando a muchísimos más departamentos. Y, por tanto, creo que el tema, pues, requiere sobre todo un estudio en profundidad. A nosotros no nos parece mal que se abra esta ponencia, teniendo en cuenta también, pues, esos posibles conflictos competenciales de los que ya ha hablado también algún otro grupo. Es cierto que ahora mismo puede cohesionar con otras normativas. Como decía, en el 2014 fue una ley pionera, pero es cierto que ha habido un avance normativo también desde otras administraciones, desde otros estamentos, pero también ha habido un avance en la sociedad y en la calle, insisto, que nos hacen, pues, preocuparnos y ocuparnos sobre el aumento de estas agresiones dirigidas específicamente hacia el colectivo LGTBI. Por tanto, nosotros hoy creemos que se va a poner en marcha la ponencia, participaremos de ella y esperamos poder encontrar, insisto, una solución transversal, pues, para acabar con este incremento de los delitos de odio en Cataluña. Gracias.
Gràcies, diputada. Seguidament, en nom de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Aurora Madaula.
Bé, bona tarda. Ara li deia a la presidenta que intentaria no esgotar el temps, perquè em trobo fatal. Espero que no sigui covid. M'he fet una prova aquest matí i m'ha donat negatiu, però... No perquè el tema no s'ho mereixi, sinó perquè no és el meu millor dia, diguéssim. Bé; moltes gràcies, presidenta. Consellers, públic –en especial l'observatori i la plataforma– que ens acompanya, diputats... No cal ser lesbiana, transgènere, gai, bisexual o intersexual per defensar els drets d'una llei que garanteix els drets d'aquestes persones, d'aquest col·lectiu, de la mateixa manera que només cal ser demòcrata per oposar-se taxativament a qualsevol proposta que vingui de l'extrema dreta, com és aquest cas l'esmena a la totalitat d'aquesta llei. L'esmena a la totalitat que pretén retallar drets, permetre la discriminació, la persecució, i, per tant, vagi per endavant que votarem en contra d'aquesta esmena a la totalitat d'aquesta llei per tal de que segueixi el seu transcurs parlamentari, com hem fet sempre i com ho farem sempre fins acabar amb l'extrema dreta. La Llei 11/2014 objecte d'aquesta modificació, de proposta de modificació de llei, va ser aprovada l'octubre del 2014 amb el vuitanta-sis per cent dels vots d'aquesta cambra; per tant, amb una àmplia majoria. Era, com en moltes altres ocasions, una llei pionera a l'Estat espanyol, la primera llei d'aquestes característiques. Llavors, la dreta hi presentà una esmena a la totalitat. Avui ho fa l'extrema dreta, però amb els mateixos arguments. La negació de l'existència de discriminació i violència contra persones homosexuals, bisexuals o trans és una constant permanent dels sectors més reaccionaris de la nostra societat. En aquell cas, també, d'una part de l'Església catòlica, que s'hi va oposar per boca de l'Arquebisbat de Barcelona. Però malauradament els fets els neguen la raó. Fa poques setmanes, gràcies a l'excel·lent programa Crims de TV3, vam tenir l'oportunitat de recordar l'assassinat de la Sonia Rescalvo, a pocs metres d'aquí. Quan a ella la vam matar no existia cap legislació específica que regulés aquesta mena de delictes d'odi. I recordem-ho, també, la policia espanyola i el Tribunal Suprem es van encarregar de la resta, menystenint el crim i rebaixant la condemna als culpables. Tot i que cal fer –i ara hi ha el conseller d'Interior– un esment especial, en primer lloc, a la col·laboració ciutadana, que va ajudar, i molt, a resoldre el cas, i també als Mossos d'Esquadra, perquè va ser el primer delicte d'aquestes característiques que va gestionar el Cos de Mossos d'Esquadra a Catalunya i que van resoldre. D'aleshores ençà, les agressions amb motivació LGTBI-fòbica no han parat de créixer, desgraciadament, i en gran mesura gràcies a la normalització dels discursos d'odi que fa l'extrema dreta, no només en aquest Parlament, i gairebé impunement. I dic «gairebé impunement, perquè hi ha espais on afortunadament aquestes pràctiques no es toleren. Aquest Parlament i la seva presidenta en són un bon exemple, d'aturar els discursos d'odi. De fet, des de l'inici d'aquesta legislatura, els diputats, quan recollim l'acta de diputat, hem de de signar «sí o «no a una casella on ens comprometem a vetllar per un entorn laboral lliure de sexisme, d'LGTBI-fòbia, d'assetjament psicològic o d'assetjament sexual. Hi ha onze diputats que no l'han signat, que han posat que no vetllaran per un entorn lliure de sexisme, d'LGTBI-fòbia, d'assetjament psicològic o d'assetjament sexual. Són exactament els onze diputats d'extrema dreta que han presentat aquesta esmena, i exactament els onze diputats que mai participen del Grup de Treball contra l'LGTBI-fòbia que fa mesos escolta els col·lectius i les institucions per aprofundir en la situació i trobar-hi solucions. I no, senyors i senyora de l'extrema dreta, els drets no són ideologia de gènere, no s'imposen, no són modes, no formen part de cap agenda; els drets es defensen. Deia que els fets contradiuen els negacionistes, i les dades ho demostren. Així, per exemple, enguany a Catalunya les agressions LGTBI-fòbiques han crescut un setanta per cent i els actes discriminatoris s'han disparat en un cinquanta per cent respecte al 2021, segons dades de l'Observatori contra l'Homofòbia. Si l'assassinat de la Sònia propicià l'estructuració i consolidació de grups trans existents en aquell moment a través del col·lectiu transsexual de Catalunya, per exemple, la posterior lluita de tot el moviment afavoria el sorgiment d'un marc jurídic innovador que va suposar un abans i un després en la defensa dels seus drets, tant en l'àmbit públic com en l'àmbit privat, perquè la creació d'aquesta llei va fer possible el coneixement de problemes que estaven ocults i sense solució. La possibilitat de denunciar o de formular una queixa als organismes competents ha permès treure a la llum les dificultats de les persones LGTBI, les dificultats que troben en la seva vida quotidiana, i per això construir solucions que poden, a més, resoldre problemes individuals, tenint a l'abast..., i, per tant, promoure canvis estructurals a les administracions públiques i a la societat catalana. Per això aquesta llei ha regulat durant tants anys diversos aspectes en àmbits diversos com el món laboral, l'educatiu, el sanitari, els serveis socials, els mitjans de comunicació o les realitats familiars. Entre altres aspectes, es va crear un servei d'atenció integral per donar resposta a situacions de violència; va recollir accions i mesures de sensibilització i reconeixement dels drets i el suport a la no-discriminació. El text també va establir un règim d'infraccions i sancions que inclou multes, inhabilitacions temporals o definitives de l'activitat d'una empresa, així com prohibicions de finançament públic, tot i que aquestes sancions també cal actualitzar-les, i crec que és, a més, un tema important que s'ha de tractar a la modificació de la llei. Els mecanismes per garantir l'aplicació d'aquesta llei, entre d'altres, passen per l'existència del Consell Nacional de Lesbianes, Gais, Bisexuals, Transgèneres i Intersexuals de Catalunya, així com, per exemple, l'òrgan coordinador de les polítiques LGTBI de la Generalitat de Catalunya, i ara, en especial, el Departament d'Igualtat i Feminismes. En definitiva, l'impacte d'aquesta eina legal ha estat d'una gran importància per intentar aconseguir una igualtat de drets que massa sovint es veuen violentats, es veuen vulnerats, es veuen ignorats en la vida real. Aquest seria, vist en perspectiva, el balanç d'una llei pionera que un llunyà setembre del 2016 sancionà administrativament, per primer cop, uns insults homòfobs a Catalunya –i des d'aquí recordar la consellera Bassa, que va ser la primera que va imposar una sanció d'aquest tipus. Com hem vist, la Llei 11/2014 va cobrir un buit social que fins aleshores quedava al marge de la legislació vigent i, en conseqüència, condemnava la desprotecció jurídica d'unes pràctiques que ja començaven a ser freqüents. Per desgràcia, amb el temps l'esvoranc s'ha fet més gran. És raonable creure, perquè les dades així ho demostren i així ho demanen a crits, que cal fer una actualització d'aquesta llei, una adaptació dels continguts que posi al dia les remissions legislatives i els textos legals que en part han quedat obsolets. Ens hagués agradat, per això, que aquesta proposta de llei s'hagués fet també des del consens polític i no des d'una iniciativa unilateral del Grup de la CUP, perquè crec que des del consens polític és d'on podem agafar i abastar les majories que necessita una llei tan important. Les successives modificacions del Codi penal, especialment pel que fa als delictes d'odi, i també la recent aprovació de la Llei 19/2020, d'igualtat de tracte i no-discriminació, obren la porta a revisar i adequar l'esmentat text amb la finalitat d'harmonitzar els drets antidiscriminatoris de Catalunya. Per això també és important el consens social, el consens amb les entitats; per exemple, que sorgís un consens des del Consell Nacional LGTBI a través d'una resolució al Ple per garantir aquest màxim consens, com ja s'havia fet el 2014. I, per tant, des d'aquí també demanar, tornar a demanar aquest consens social per a aquesta modificació. Però, a banda de la consciència de la necessitat de recollir legalment l'ampliació de drets de les noves realitats del col·lectiu, també creiem que l'ampliació, la modificació, no és únicament a través de l'ampliació del catàleg d'identitats personals, sinó que també el camí paral·lel que han de seguir les discriminacions i les agressions el que demana és posar al dia les sancions, tot vinculant-ho de manera directa a la reparació del dany comès a les víctimes i a les noves pràctiques de justícia restaurativa. Molt important l'esment que es fa a la mirada interseccional i a la igualtat real per actualitzar aquesta llei. I també crec que és importantíssim, en aquest conjunt de mesures que s'han pres d'ençà del 2014, calendaritzar l'actualització de la Llei 11/2014, combinar-la amb la llei trans que s'està preparant, i que, per tant [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , totes estiguin d'acord i defensin les necessitats reals del col·lectiu –i acabo, presidenta–, amb l'objectiu, evidentment, d'acabar amb la discriminació del col·lectiu LGTBI i, si pot ser, d'acabar amb l'extrema dreta. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
I, finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula la diputada senyora Jenn Díaz.
Gràcies, presidenta. Jo també espero que no sigui covid, Madaula, [[l'oradora riu]] , perquè ara no netegen els micros. Bona tarda a tothom. Voldria començar, com totes les companyes, fent una salutació a l'observatori i a la plataforma i a Entenem. Venim a parlar de la modificació d'una llei que va ser pionera, ja ho han dit, que es va fer des del consens de les entitats i dels partits polítics, que va ser una llei important i que fa vuit anys d'aquesta llei, no? L'extrema dreta parlava de les lleis que parlen del bé comú, i el problema és que, històricament, aquest bé comú, aquesta cosa comuna era l'heteronorma, i, per tant, doncs, evidentment, no?, quan allò central i allò que se suposa que és allò comú, que és allò universal, deixa gran part de la població en els marges, necessitem que totes les persones tinguin reconeguts els seus drets i, per tant, necessitem lleis específiques per poder pal·liar tots aquests biaixos. Perquè, de fet, aquí la diputada de Ciutadans ha parlat de –voldria fer-ho en català per normalitzar que nosaltres també tenim i podem tenir llenguatge inclusiu– «li sevi filli, no?, i parlem de persones reals, amb problemes reals, problemes materials reals. I, per tant, crec que està bé que puguem parlar d'una sèrie de lleis, no des de la teorització, que, de fet, des dels moviments transexcloents de vegades ens perdem en la teorització i no parlem de persones reals amb problemes reals, específics, que necessiten polítiques públiques específiques. Intentaré recollir una mica totes les coses que s'han anat dient. És veritat que tenim en aquests moments en marxa diverses coses: tenim, per una banda, la llei d'igualtat de tracte i no-discriminació, que es va aprovar la passada legislatura, gairebé al final, fa gairebé un any, i, per tant, doncs, el desplegament està en aquests moments en marxa amb l'oficina; el Grup de Treball sobre l'LGTBI-fòbia també està en marxa; també tenim en marxa des del Govern la llei trans, i, com anunciaven, que vam negociar que es poguessin pactar aquests quatre mesos, també està en marxa el règim sancionador de la llei d'igualtat de tracte i no-discriminació. I, per mirar de ser al màxim de constructiva possible..., hem parlat de la idoneïtat d'aquesta modificació, per tant, de si es feia amb consens, si no es feia amb consens, si potser havíem d'acabar primer el grup de treball o no. Jo crec que, per una banda, molts de nosaltres, els nostres grups parlamentaris, tenim agendes pròpies. És evident, no?, que en aquests moments, com deia, que tenim tantes coses en marxa –com la llei d'igualtat de tracte i no-discriminació, com el grup de treball, com la llei trans des del Govern, com el règim sancionador–, és evident que hi afegim una altra pota més a desenvolupar. I, per tant, per una banda, nosaltres podem tenir la nostra agenda, però també és evident que, des de les entitats i també des de l'oposició, hi ha una altra agenda, i que nosaltres també hem de ser capaços i capaces de poder recollir totes aquestes peticions. I, per tant, per una banda, hi ha el desplegament, que pertany al Govern; per una altra banda, hi ha el Parlament, i voldria ser, com deia, no?, al màxim de positiva possible. Per què? Perquè la passada legislatura vam fer exactament el mateix amb la llei contra la violència masclista, que també, des del grup parlamentari dels comuns, des de l'oposició, es va fer una proposta de modificació, que probablement no estava en l'agenda política en aquell moment d'aquella legislatura, i, tot i això, tinc la sensació que va ser una de les lleis, de la producció legislativa més important de la passada legislatura. I, per tant, un cop hem arribat aquí, jo crec que el més productiu és que tinguem la capacitat de superar les nostres agendes polítiques i posar-nos a treballar, que és el que farem nosaltres; que, més enllà de si estava en la nostra agenda o no, si era la nostra prioritat o no, el que farem serà exactament igual que vam fer amb la llei de violència masclista: deixar-nos-hi la pell. Per tant, en positiu: totes les lleis són millorables. I jo crec que és molt important, tenint en compte que parlem d'una llei del 2014..., parlem de vuit anys. Crec que no són vuit anys qualsevol, sinó que són els vuit anys en què la consciència, l'autoconsciència social i cultural i també política del feminisme, de l'antiracisme, de l'antifeixisme i de la lluita pels drets del col·lectiu LGTBI crec que és més forta que mai. I, per tant, en aquests vuit anys hi ha algunes de les lectures que hem fet de moltes lleis que poden quedar obsoletes. Per què? Probablement, perquè, quan parlem de revisar la llei d'igualtat entre homes i dones, quan parlem de la llei LGTBI, quan vam reformar la llei del 2018 contra la violència masclista, ens adonem que aquesta mirada..., que jo sé que a la companya de la CUP no li agrada la paraula «interseccional, perquè potser pequem ja d'utilitzar-la massa, però és evident que aquesta mirada, que és una mirada que els feminismes negres tenen incorporada des dels vuitanta..., però és veritat que, actualment, és una mirada que hem incorporat en el consens polític i social i al carrer. I, per tant, crec que és important que quan fem aquestes reformes..., i la proposta que presenta la CUP amb l'observatori va en aquesta línia d'assumir, no?, que els drets del col·lectiu LGTBI no són incompatibles amb una lluita antifeixista, antiracista, feminista..., també ho diu sempre la consellera Tània, que les polítiques públiques feministes sense mirada antiracista o contra la LGTBI-fòbia són inútils. I, per tant, totes aquestes propostes que vagin en la línia d'ampliar horitzons, de modificar i de fer aquesta mirada més inclusiva són benvingudes. També haurem d'anar amb compte, precisament perquè tenim totes aquestes potes en funcionament, no?, d'harmonitzar; hem de ser capaces de poder harmonitzar totes aquestes lleis –des del 2014 fins ara hem fet passes importants, no? Però sobretot tenir en compte que hi ha la llei d'igualtat de tracte i no-discriminació, que era el paraigua contra les discriminacions. I, per tant, doncs, haurem d'anar amb compte a l'hora de modificar la Llei 11/2014, de ser capaces d'harmonitzar-la i fer-la al màxim d'òptima possible. Sobre polítiques reparadores –alhora que parlem de règim sancionador–, crec que és important –que moltes vegades ens n'oblidem, no?–, quan parlem d'aquestes violències que són estructurals, com la violència masclista, com la LGTBI-fòbia, com el racisme, a vegades hem tingut la sensació que quedaven en l'àmbit privat i, per tant, doncs, que la solució també era privada. Per tant, en el moment en què nosaltres comencem a assumir aquest «germana, jo també et crec, «la Generalitat també et creu, «el Parlament també et creu, no?, els grups parlamentaris fan totes aquestes propostes, crec que és important que parlem de polítiques reparadores que vagin més enllà de la sanció, que vagin més enllà de multes i que vagin més enllà del punitivisme. Sobretot –ho deia la campanya Basha–, perquè, si no, no transformem. I parlàvem també aquests dies, no?, sobre abolicionisme, sobre prohibicionisme. És que, si no tenim una mirada transformadora sobre la societat, l'únic que fem serà posar pedaços i perseguir i deixar més en els marges les persones que ja hi són. Per tant, valorem positivament aquesta mirada antiracista de la proposta de la CUP. També, l'altre dia, en el grup de treball..., que, per cert, aprofito per dir que hi ha grups parlamentaris aquí de la dreta i de la ultradreta que no venen mai; per tant, que no s'amoïnin perquè tinguem en marxa la ponència i el grup de treball, perquè potser poden triar a quina venen; no hauran de duplicar els discursos ni les compareixences. També l'altre dia parlàvem, no?, justament de drets fonamentals, de l'asil i del refugi de les persones del col·lectiu LGTBI, que és una mirada que potser, de vegades, quan parlem de la mirada antiracista i de les persones LGTBI, parlem de les persones que ja hi són, però quan parlem d'asil, que també són competències d'Igualtat i Feminismes o parlem de refugi, doncs, és important tenir també aquesta mirada contra l'LGTBI-fòbia. L'altre dia, també, el fiscal ens parlava en positiu, i crec que seria molt important que alguns grups parlamentaris negacionistes de moltes d'aquestes violències vinguessin al grup de treball, perquè crec que els seria molt productiu, i, de fet, teníem la proposta de portar-la a Igualtat i Feminismes, que allà no hi falten, perquè els hi pugui explicar el fiscal que les lleis és important que siguin específiques. Perquè evidentment que volem protegir totes les persones i evidentment que les discriminacions i les violències ens són igual si són per al col·lectiu LGTBI, si són persones racialitzades, són dones o altres col·lectius vulnerabilitzats. Evidentment que totes són condemnables. Però a l'hora d'abordar-les i de reparar-les, necessitem lleis i polítiques públiques específiques. Acabo ja parlant del lobby LGTBI i del lobby feminista i del lobby antiracista i del lobby antifeixista. Tant de bo aquests lobbys tinguessin l'hegemonia del poder que té el lobby patriarcal, que és el que ens ha estat governant històricament [[alguns aplaudiments]] dècada rere dècada. Això que vostès en diuen «lobby LGTBI, jo en dic «comunitat. I sort en tenim. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Bé, acabat el debat, per al qual també no sé si deuen haver percebut que hi ha hagut una disparitat de temps..., hi ha hagut grups que s'han cenyit a l'acord verbal de la Junta de Portaveus, com el grup proposant, que li havia concedit els quinze minuts i la pròpia intervinent m'ha dit: «No, l'acord de la Junta de Portaveus era de cinc minuts. I, en canvi, hi ha altres grups que han llegit l'acta, que segurament per un error –l'acta de la Junta de Portaveus– concedia deu minuts als grups parlamentaris. Per tant, hi han hagut tres grups parlamentaris que ho han fet amb cinc minuts, tres grups parlamentaris que ho han fet amb deu minuts i un grup parlamentari que ho ha fet des de l'escó, amb encara menys de cinc minuts, més el grup de l'esmena a la totalitat. Per tant, lamentar aquest fet i demanar les disculpes al grup proposant, perquè s'ha cenyit a l'acord verbal de la Junta de Portaveus i ha disposat de menys temps que la resta de grups. I acabat, doncs, ara aquest debat, procedirem a la votació de l'esmena a la totalitat de retorn de la proposició de llei que ha presentat el Grup Parlamentari de VOX. Comença la votació. Aquesta votació de l'esmena a la totalitat ha obtingut 11 vots a favor, 115 vots en contra i 2 abstencions. Atès que l'esmena a la totalitat ha estat rebutjada, aquesta iniciativa pot continuar la seva tramitació. [[Aplaudiments.]] [[Interpel·lació al Govern sobre la seva política per a donar suport als treballadors inscrits al règim especial de treballadors autònoms]] [[300-00180/13]] I passem al setè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la seva política per donar suport als treballadors inscrits al règim especial de treballadors autònoms, que ha presentat el Grup Parlamentari de VOX. Té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Antonio Gallego.
Muchas gracias, presidenta. Iniciamos esta interpelación, pues, haciendo..., bueno, en fin, curioso, ¿no?, lo que ha ocurrido. Dice, bueno, es una interpelación que presenta el Grupo Parlamentario de VOX, se va a hablar de los autónomos –nada más y nada menos de quinientas mil personas en Cataluña que se ganan así la vida–, y de repente, pum, desaparece el hemiciclo. Mala imagen –mala imagen. Si ha habido un eje conductor a lo largo de este más de un año de legislatura en toda la acción política que ha presentado y ha defendido VOX en este Parlamento ha sido hablar de los problemas reales de los catalanes. Aquí no hemos traído propuestas para hablar de la memoria de las brujas o intentar resolver el problema mundial de las criptomonedas, sin competencias. Intentamos centrarnos en aquellos temas en los que tenemos alguna competencia como mínimo y que afectan a cuestiones reales de los catalanes, ¿no? Si observan estas interpelaciones y las propuestas que hemos venido defendiendo este año, pues, hemos hablado de la creciente inseguridad ciudadana, de los problemas que nos trae el islamismo que nos llevan caminito de Saint-Denis, del infierno fiscal al que ustedes nos someten, del derroche en chiringuitos políticos separatistas, de los paupérrimos servicios sociales que ofrece la Generalitat y, por supuesto, de cuestiones vinculadas con la economía y la prosperidad de las familias. En esa línea hoy –y por eso hemos traído esta interpelación–, para hablar de autónomos. No es normal que se hable en este Parlament sobre los autónomos, pero pensamos que es una realidad importante. No es habitual –no es habitual–, no suele haber iniciativas en este sentido, y pensamos que es positivo que abordemos esta cuestión, ya que es un colectivo absolutamente olvidado, mal tratado y a la intemperie de las respectivas crisis que hemos venido sufriendo. Antes de entrar en lo mollar de la interpelación, pues, nos gustaría agradecer el esfuerzo, el tesón, la paciencia, el espíritu de superación de los autónomos, verdadera espina dorsal de la economía catalana. Hemos de recordar, como ustedes bien saben, que los autónomos se juegan su patrimonio, se juegan su presente, se juegan su futuro, prácticamente no reciben ayudas de ningún tipo, no tienen prácticamente derechos a prestaciones sociales dignas de mención, y para tirar adelante una idea de negocio y generar empleo tienen muchísimas dificultades. Por tanto, no se puede hablar de economía sin recordar la labor de este importante colectivo en Cataluña. Aquí mucho nos llenamos la boca con la palabra «emprendimiento, pero no ayudamos o ayudamos muy poco a los autónomos que emprenden. Solo hay que hablar con algún autónomo en la calle o haber sido autónomo durante algunos años para saber de primera mano que la mayoría están huérfanos de ayudas, que lo están pasando realmente mal y que trabajan mucho para recibir muy poco. Señor conseller, hay que ayudarlos –de verdad, hay que ayudarlos. Sabemos perfectamente que algunas de las competencias que les afecta están en manos del Estado y otras en manos de la Generalitat de Cataluña. Y usted puede hacer mucho más de lo que hace. Francamente, desde el Grupo Parlamentario de VOX pensamos que no están haciendo lo suficiente. Están sufriendo en «primera línea de fuego, entre comillas, las crisis económicas, la ruptura de la cadena de suministro, la inflación por las nubes, el precio de la energía disparatado, el encarecimiento de muchísimas materias primas que utilizan para sus procesos productivos. Y aquí no les apoya prácticamente nadie. Además, sufren una estúpida y asfixiante burocracia que se tiene que resolver: una política fiscal que los está asfixiando y que, como decía antes, reciben muy poco, tras muchas, muchas horas de trabajo cada día. Muchos, cansados, acaban tirando la toalla y dinamitando su modo de ganarse el pan y destruyendo sus sueños. Y eso no lo podemos consentir. Tenemos que apoyarles para que se puedan formar, reinventar, reciclar de manera completa. Tenemos que estar ahí cuando las cosas se ponen feas, alargar la escasa vida media de la mayoría de proyectos autónomos en Cataluña y tenemos que aplicar sobre ellos una política tributaria razonable. Los gobiernos no pueden seguir tratando a los autónomos como si fueran su cajero automático. No. Muchos ya no pueden más, por eso caen. Por eso Andalucía ya supera a Cataluña en el número de autónomos. VOX no asume como propio ese saqueo, ese expolio y ese maltrato económico al que las administraciones los someten. Señor conseller, señor Torrent, aproveche la capacidad de influencia que tienen ustedes en Madrid para pedir el Netflix en catalán o para pedir esas cosas tan brillantes que ustedes van y piden allí, aprovechen esa oportunidad que tienen allí de influencia para ayudar a los autónomos. No puede ser que ustedes hagan el don Tancredo mientras el ministro Escrivá los machaca con un incremento bestial de cotizaciones sociales y que ustedes no digan nada, sigan con sus cosas de sus Pegasus y no hablen de esa cuestión que es absolutamente central para la economía, para quinientas mil personas en Cataluña; que se mejore la ley concursal, etcétera. Hay muchas cosas que ustedes pueden hacer y las pondremos en negro sobre blanco en la moción como consecuencia de la interpelación. Señor Torrent, ayuden a los autónomos para que puedan hacer frente al incremento de la electricidad, el gas, el butano, la gasolina. Dejen de imponerles mayores costes vinculados a la contratación de trabajadores. Dejen de impulsar burocracia, inspecciones, multas, restricciones de movilidad y normas climáticas estúpidas. Ayuden a que esos autónomos que están tirados en la calle puedan trabajar sin miedo a que les metan dos navajazos. Apoyen a esos comerciantes cansados de ver como las mafias de manteros les hacen competencia desleal en sus narices. Corten de raíz con la inseguridad ciudadana, que también está destrozado la imagen de Cataluña, y aparquen la turismofobia que caracteriza a buena parte de la izquierda de Barcelona. Apoyen de verdad al comercio de proximidad, ayúdenles a digitalizarse, apoyen que tengan acceso rápido y urgente al kit digital, al que no están accediendo. Y hagan todo lo posible, desde el punto financiero, para que no se les trate como pseudodelincuentes cada vez que un autónomo va a una entidad financiera a financiarse. Eso son cuestiones que ustedes pueden hacer, además de liderar una verdadera rebaja fiscal hablando con los ayuntamientos, que también buena parte de la tributación municipal está afectando a la vida i a la competitividad de los autónomos catalanes. Y me gustaría dedicar veinte segundos a los transportistas, que es un sector que lo está pasando francamente mal. En su gran mayoría, autónomos cooperativistas que se ven obligados a cambiar sus vehículos por la infausta política de la señora Colau que no les deja entrar en Barcelona. Por cierto, son transportistas que están sufriendo un verdadero infierno, que llevan muchos meses trabajando a pérdidas, con el combustible en máximos, con el precio de los camiones también absolutamente disparados y con unos salarios absolutamente paupérrimos. Y ahí el Govern de la Generalitat también tiene que hacer cosas. Porque ¿acaso les extraña que no haya conductores? ¿Acaso les extraña que no haya relevo generacional en ese sector? Señor Torrent, más de medio millón de personas esperan de ustedes soluciones, acciones concretas potentes y no palabrería. Quieren que se les deje respirar para poder trabajar. E insisto, ¿eh?, en el margen de sus competencias ustedes pueden hacer muchas cosas, pero también pueden ir a Madrid y aprovechar esa capacidad de influencia que tienen en el Gobierno de Pedro Sánchez, que acostumbra a arrodillarse a sus peticiones. Bueno, pues háganlo con alguna cuestión que haga referencia a la mejora de la vida de los autónomos. Hay que acordarse también del «paleta, del agricultor, del fontanero, del librero. A mí me parece bien que ustedes siempre hablen de la start-up, con glamur, y me parece bien, de las grandes empresas. Usted habla mucho de grandes empresas y de start-ups. Está bien, pero muchas veces aquí se echa en falta defender al taxista, al «paleta, ¿eh?, a la verdadera columna vertebral del tejido de autónomos en Cataluña. Es decir, les pedimos que aterricen, les pedimos realpolitik, les pediremos en la moción..., bueno, si quiere luego en la réplica se lo detallaré más, pero les pediremos que los fondos europeos de verdad lleguen a los autónomos –que no están llegando, y mira que llevamos meses hablando de esta cuestión–, que estén orientados a ayudar a las microempresas. Que para obtener una subvención de mil euros no hace falta rellenar dos mil documentos oficiales. Que revisen los condicionados. Que hablen con los ayuntamientos para que para obtener una licencia de obras o de actividad no nos tiremos años para que un autónomo a veces la pueda conseguir; eso es una auténtica locura, desde el punto de vista económico. Y ayúdenles también a combatir la pobreza energética, que, por cierto, en fin, también hacen falta medidas en ese sentido. En definitiva, son las semillas del tejido empresarial. Hay que prestigiarlos, acompañarlos, auxiliarlos y ayudarlos. Y eso no lo está haciendo el Govern de la Generalitat. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula el conseller d'Empresa i Treball, Roger Torrent.
Gràcies, presidenta. Es queixava el diputat que ha fet la interpel·lació de que desapareixien els diputats i les diputades en el moment de fer aquesta interpel·lació, que justament ara que es parlava d'autònoms, de treball autònom, desapareixien els diputats. No és pel tema, no és per la qüestió de la interpel·lació, sinó que és perquè..., per qui la fa, eh?, l'extrema dreta, que ha sortit aquí i l'únic que ha fet és una col·lecció de tòpics, alguns dels quals racistes i xenòfobs, que no aporten absolutament res. [[Alguns aplaudiments.]] Si un autònom ha escoltat el que ha dit el diputat, no li ha aportat absolutament res, més enllà d'una col·lecció de tòpics, als quals ja ens tenen, lamentablement, acostumats. Parlem de treball autònom. A Catalunya, efectivament, hi han 560.000 persones afiliades al règim especial de treballadors autònoms, el seixanta per cent de les quals representen negocis a nivell personal, la majoria dels quals en el sector terciari –de fet, més del setanta-cinc per cent en el sector terciari–, el dotze i mig per cent en el sector de la construcció, el set per cent en el de la indústria i el quatre per cent en el de l'agricultura. Aquesta és la composició del treball autònom al nostre país, que, per cert, presenta també en aquest àmbit una bretxa de gènere: només el trenta-sis per cent de les persones afiliades al règim de treballadors autònoms són dones. Per tant, aquí també, com en la resta del món laboral, hi ha una bretxa de gènere molt evident sobre la qual cal actuar. Aquesta, deia, és la composició de lloc del treball autònom al nostre país, que, per cert, en aquests moments ja ha superat les dades d'abans de la covid. Avui a Catalunya ja hi han divuit mil persones més afiliades a aquest règim de les que hi havia abans de la pandèmia. I aquest increment es deu a moltes coses, algunes de les quals compartides amb la resta dels sectors econòmics i la resta de models d'ocupació o d'autoocupació, i algunes d'específiques del sector del treball autònom, que, efectivament, presenta uns graus de resiliència molt importants i que són els que han fet aguantar, en molts casos, la situació que s'ha donat els dos últims anys. Entre tots aquests elements que expliquen aquest increment d'afiliacions, hi ha, d'una banda, òbviament, l'esforç fet pel teixit empresarial del país, pel conjunt del teixit empresarial del país. Perquè moltes vegades no és només el que pugui fer un o una autònom per si mateix, sinó com les empreses mitjanes i grans, i també pimes, arrosseguen el conjunt de l'economia en determinats sectors i això afavoreix també que en puguin seguir el ritme aquests autònoms. Per tant, el comportament del conjunt del teixit productiu del país hi ha ajudat. D'altra banda, els estímuls al consum, a alguns dels quals hi hem contribuït decisivament des del Govern de la Generalitat de Catalunya precisament per superar la situació de covid, de pandèmia, i recuperar l'activitat econòmica durant aquest 2022..., en bona part del 2021, però específicament el 2022. Hi ha ajudat també la voluntat de concertació i de diàleg social amb els agents socials del país. Bona part d'aquest diàleg i d'aquesta concertació ha comportat algunes de les ajudes directes –de les quals ara en parlaré– que han impactat directament en el col·lectiu. I, òbviament, això, com deia, ha estat acordat amb els agents socials del país, que, en aquest sentit, doncs, també han ajudat i s'han sumat a aquesta vocació de sortir de la situació de covid, de la crisi derivada de la pandèmia, sense deixar cap sector, sense deixar ningú enrere, sense deixar-ne ningú al marge. I, finalment, dos elements que són cabdals; òbviament, els ajuts directes –ho comentava, ara ho especificaré– i les polítiques actives d'ocupació. Pel que fa als ajuts directes als sectors afectats, el Govern de la Generalitat de Catalunya és qui més esforç ha fet –qui més esforç ha fet– del conjunt de les administracions de tots els territoris de l'Estat espanyol per ajudar els treballadors i treballadores més afectats per la situació de covid. Qui més esforç econòmic ha fet, entre d'altres, amb ajudes directes als treballadors i treballadores autònoms. De fet, fins i tot més del que es va planificar a l'inici. Vam preveure ajudes directes als autònoms per valor de 519 milions d'euros, i, al final, amb quatre convocatòries repartides entre el 2020 i el 2021, s'han mobilitzat 804 milions d'euros. El territori de l'Estat que més ajuts en aquest sentit ha fet, que han beneficiat 578.000 persones del nostre país, perquè aquí, òbviament, hi sumem els autònoms, però també altres realitats com els treballadors i treballadores en situació d'ERTO derivat de la covid-19. Però, pel que fa exclusivament al sector dels treballadors i treballadores autònoms, s'han desplegat ajuts per compensar les pèrdues econòmiques durant, com deia, el 2020 i el 2021 per un valor de 659 milions d'euros; 804, deia, en el conjunt dels col·lectius afectats, 659 específicament als autònoms. Per tant, és absolutament mentida que no hi hagin hagut ajudes al sector. Al contrari, 659 milions d'euros; 659 milions d'euros d'ajudes davant d'aquest reguitzell, d'aquesta col·lecció de tòpics que ens ha vingut a dir aquí al faristol. Ajudes directes al compte d'aquests treballadors i treballadores autònoms, que s'han de sumar a les que també hem desplegat fruit del Reial decret 5/2021, d'ajuda a la solvència a les empreses, que hem desplegat durant tots aquests mesos, amb una dotació de 993 milions d'euros, gairebé 1.000 milions d'euros d'ajudes a les empreses i els autònoms afectats, amb un grau d'execució rècord amb relació a les altres comunitats autònomes, sobretot respecte a Andalusia, que vostè ho comentava aquí en el faristol. Cap altra comunitat autònoma, a excepció de les Illes, que tenia un règim diferent d'execució d'aquest Reial decret 5/2021, ha mobilitzat tantes ajudes a empreses i autònoms. Rècord de mobilització, aquests 993 milions d'euros d'ajudes a la solvència empresarial. Això és el que hem fet fins ara: 804 milions d'euros als col·lectius afectats, 659 als treballadors i treballadores autònoms, i 993 a la solvència de les empreses. Gairebé 3.000 milions d'euros mobilitzats en ajudes als sectors més afectats; el territori de l'Estat espanyol que més esforç ha fet en aquest sentit. Però no parem, perquè la nostra vocació, òbviament, era sortir de la situació de crisi sense que ningú en quedés al marge. Però això ho hem fet, ho hem desplegat els últims mesos, i ara el que ens toca, amb aquesta voluntat de transformació del model productiu del nostre país, és continuar ajudant el col·lectiu de treballadors i treballadores autònoms. Fonamentalment en dos àmbits concrets: d'una banda, la formació, absolutament necessària en aquest marc de canvis estructurals que estem vivint –com ajudem els i les treballadores a adaptar-se als nous requisits, a les noves habilitats, als nous coneixements que necessiten per continuar sent competitius–, i, de l'altra, ajudes a l'autoocupació i a la contractació. Per tant, formació i ajudes a l'autoocupació i a la contractació. En el primer dels àmbits, hem desplegat, a través del Consorci per a la Formació Contínua de Catalunya, 91 milions d'euros en diferents programes: programes mixtos, per exemple, d'orientació i formació adreçats específicament a les persones treballadores autònomes, amb 26 milions d'euros; programes formatius d'especialitats de formació formal, amb 9 milions d'euros, dirigits sobretot a fer aflorar els certificats de professionalitat, absolutament necessaris per desplegar-se en el món laboral. Els programes de formació d'especialitats en l'oferta de formació no formal; aquí hi despleguem 32 milions d'euros per millorar les competències més transversals i també més sectorials: més transversals, per exemple, en l'àmbit de la digitalització; més sectorials, per exemple, en l'àmbit de la transició energètica. Per altra banda, també estem desplegant els programes formatius provinents d'Europa, dels fons europeus, dels fons React, amb 23 milions d'euros. Tot això, pel que fa a la formació, absolutament necessària i reclamada pel col·lectiu. Però, a més a més, estem, com deia, desplegant programes d'ajuda a l'autoocupació i a la contractació que ara no em dona temps d'explicar, però que després explicaré [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] . Perquè, davant de la col·lecció, ho torno a repetir, de tòpics i mentides que ha dit, el millor són els fets. I nosaltres podem presentar aquí un llistat de fets; d'una part, ja ho he fet; de la resta, ho faré en la segona part de la meva intervenció.
Moltes gràcies. Seguidament, en el torn de rèplica, té la paraula el diputat senyor Antonio Gallego.
Muy bien, señor Torrent. Yo creo que lo que he explicado en la primera parte de la intervención no eran tópicos. Son realidades contrastadas tras muchas conversaciones con autónomos, tras haberlo vivido yo en primera persona también, por supuesto; hablar con los colectivos y entidades que defienden a los autónomos en Cataluña... No me he inventado nada. No son tópicos. Por cierto, su intervención ha sido de Séneca. Lo mío, tópicos; y lo suyo..., vamos, ha descubierto la penicilina hoy, con su intervención. De verdad, sorprende, ¿eh?, su inexplicable narcisismo político. Mire, la extrema derecha... Esto es un clásico, usted siempre tira de eso, ¿no? Dice: «Bueno, como ya no sé qué decir, pues..., la extrema derecha. Mire, no vamos a aceptar lecciones de democracia de un señor que el día 12 de julio va a declarar por desobediencia. [[Alguns aplaudiments.]] No vamos a aceptar lecciones de democracia de un señor que participó en un golpe de estado juzgado y condenado. No vamos a aceptar lecciones de democracia de unos señores que pisotean la mitad de la lengua de los catalanes. No vamos a aceptar lecciones de democracia de un señor que pisotea..., forma parte de un gobierno que pisotea el derecho a vacunar a policías nacionales y guardias civiles, también, como está condenado. No vamos a aceptar lecciones de democracia de unos señores que jalean y aplauden que se corten carreteras y aeropuertos. No vamos a aceptar lecciones de democracia de los que aplaudían el «apreteu y las barricadas que dieron la vuelta al mundo y que tanto dañaron la imagen de Cataluña. Y no vamos a aceptar lecciones de democracia de unos señores que se han pasado los últimos años en la cárcel porque unos jueces han dicho que habían participado en un delito grave de sedición. Así que, de verdad [[alguns aplaudiments]] , lecciones, las justas. El 12, en el juzgado, hablaremos de su caso, de desobediencia. Ahí nos veremos. No está para dar lecciones de democracia, usted, precisamente, tampoco. Volvamos a los autónomos, que es lo importante, porque usted siempre se va a la extrema derecha y a las cuatro cantinelas y a los cuatro adjetivos estos para ver si asustan a cuatro señoras mayores, a cuatro ancianas: «Ay, que vienen los malos, que viene la derecha... En fin, supere el tópico, porque para tópico usted, con patas –tópico con patas, ¿eh? Menos burocracia. Se lo voy a volver a explicar. Voy a repetir los tópicos, y –yo qué sé– a lo mejor alguno le queda. Más digitalización; menos burocracia; reducir el papeleo; tiempo de licencias de actividad y de obras; ayuda para plantar cara a la inflación, a la energía y a las materias primas; fondos europeos a los autónomos y a las microempresas, que no están llegando. Si usted dice que sí... Dice: «Hombre, algo ha llegado. Hombre, claro, 4.000 millones de deuda pública después y 2.000 millones que le han llegado del Gobierno de España... Hombre, es que, después de 6.000 millones, aquí, si no ha llegado nada... Me habla usted..., presume de ¿cuántos? ¿Seiscientos? Está bien, pero, oiga, no llegan. Vaya a la calle y hable con autónomos. Más seguridad: mejorar la imagen de Barcelona; stop turismofobia; financiación del Institut Català de Finances. ¿Puede hacer más cosas? Por supuesto. ¿El React está llegando a los autónomos? No. ¿Puede hacer algo usted en Madrid para evitar que el ministro Escrivá suba las cotizaciones sociales, como piensa hacer? No sé, no les he escuchado nada sobre este tema. Me parece un tema central para la economía y para la vida de los autónomos. ¿Puede decir si usted va a aprovechar su capacidad de influencia para hablar de esa cuestión? Porque hay quinientos mil autónomos muy preocupados en Cataluña con esa cuestión. Si Esquerra puede hacer algo..., se lo he pedido claro, ¿eh? Formación. Usted hablaba: «Bueno, tal. Muy bien. Oye, por cierto, el programa Consolida't, ¿no?, está muy bien: reciclaje... Un millón de euros. Puede poner más, ¿no? O sea, se gastan 35 millones en propaganda institucional para que los medios de comunicación digan que son ustedes estupendos. ¿Un millón de euros, 1.040.000 euros, para el reciclaje de autónomos? Hombre, yo creo que se pueden hacer muchísimas cosas más. No están para tirar cohetes. Solo se han beneficiado 162 autónomos. De los 500.000 autónomos que hay en Cataluña, solo 162 se han beneficiado de ese programa. Bueno, un poco..., vergüenza ajena, ¿eh? Y que hagan todo lo posible para evitar que los autónomos sigan sufriendo restricciones de movilidad y normas climáticas estúpidas que los están asfixiando. Yo le he vuelto a repetir los tópicos, a ver si alguno le queda bien. Y nos hubiera gustado participar en el Pacte Nacional per a la Indústria, porque tenemos discurso, tenemos mensaje, podemos aportar cosas. Lamento que su rencor y su odio a nuestra formación sean tan importantes que nos omitan de una cuestión tan importante. Será por lo del juicio del 12 de julio. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té la paraula el conseller Roger Torrent.
Gràcies de nou, diputat. Ja em semblava a mi que això de parlar dels autònoms era una pura excusa per fer el que ha vingut a fer després aquí, a vomitar el que ha vomitat ara mateix aquí i a parlar de tribunals, que és de l'únic que saben parlar, d'amenaçar aquells que hem defensat la democràcia, que es pogués parlar de tot. Senyor diputat, aquí al Parlament de Catalunya hem defensat que es pogués parlar de tot. I, efectivament, com diu vostè, ens veurem al tribunal, perquè l'únic que saben fer és acusar, amenaçar i seure als tribunals per intentar reprimir la paraula, per intentar reprimir els debats al Parlament de Catalunya. S'ha dedicat una altra vegada a tots els tòpics. Aquesta vegada ja ni ha dissimulat, ja ni ha parlat dels autònoms. Ha tornat a treure tot el reguitzell..., l'excusa per poder parlar del judici del 12 de juliol, per amenaçar-me una altra vegada, per amenaçar a través meu la resta dels diputats i diputades i aquesta institució. I s'ha menjat tot el temps parlant d'això. Espero que li hagi quedat temps per acabar de comprar les entrades del concert de Bruce Springsteen. [[Rialles.]] En tot cas, vostè aquí ha vingut una altra vegada a parlar de lo seu. Els autònoms i les autònomes li importen absolutament gens. Eren una pura excusa per fer el que acaba de fer. I jo no seguiré. Jo em dirigiré, efectivament, als treballadors i treballadores autònoms d'aquest país, que no es mereixen la intervenció que ha fet vostè, i els hi explicaré, els hi acabaré d'explicar quines són les mesures que estem fent en l'àmbit de l'ocupació i l'autoocupació, que voldríem que fossin més, certament, però que, en qualsevol cas, són interessants, i que val la pena que es puguin aprofitar, perquè, des del nostre punt de vista, ajudaran, efectivament, a incrementar les potencialitats i les oportunitats dels treballadors i treballadores autònoms d'aquest país. Ha intentat ridiculitzar el programa Consolida't, eh?, que és d'1 milió d'euros, però que arriba a 540 autònoms d'aquest país –2022, programat, 1 milió d'euros. Però és que no només és el programa Consolida't. Hi ha els programes React de la Unió Europea, 19 milions d'euros per afavorir l'autoocupació; arribaran a 1.360 persones beneficiàries d'aquest país. O el programa Tu +1, que vol impulsar, precisament, l'ajuda a la contractació indefinida. És a dir, un autònom o una autònoma que vol contractar una persona i que no s'hi acaba d'atrevir perquè no ho veu clar, perquè no té les possibilitats..., doncs l'Administració –en aquest cas, la Generalitat de Catalunya– ajudarà amb el programa Tu +1 a incentivar aquesta ocupació. El dotem amb gairebé 11 milions d'euros i esperem arribar a 515 beneficiaris. I el programa d'ocupació per a la transformació, amb gairebé 40 milions d'euros destinats al reciclatge d'aquests treballadors i treballadores autònoms, a qui vostè li importen gens, perquè, hi insisteixo, ha aprofitat... Podíem haver parlat d'autònoms o podíem haver parlat de qualsevol altra cosa, perquè, al final, el que ha vingut a fer aquí és el que fa sempre l'extrema dreta, que és... I això no és un tòpic, és que ho veiem cada dia, nosaltres. No és que ho haguem llegit; malauradament, ho veiem al Parlament de Catalunya. Els veiem i els escoltem, els hem d'aguantar cada dia, a vostès, a venir aquí i a fer els tòpics de l'extrema dreta. Vostè deia: «Escolti'm, és que vostè surt aquí a fer quatre tòpics per veure si espanta no sé quines ciutadanes d'aquest país, comentava. Escolti'm, no cal, perquè la gent d'aquest país, per sort, té memòria, i, sobretot, té memòria democràtica, i té memòria antirepressiva, i sap perfectament el que suposa que vostès estiguin a les institucions, i sap perfectament el que suposaria que vostès governessin algun dia. Per sort, com que hi ha memòria, això no passarà mai. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Passem al vuitè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la desinversió crònica de l'Estat a Catalunya, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. [[Interpel·lació al Govern sobre la desinversió crònica de l'Estat a Catalunya]] [[300-00188/13]] I té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Ernest Maragall.
Sí; gràcies, presidenta. Conseller, benvingut en aquest temple de la democràcia. No... Tingui-ho clar, eh? Acabem d'assistir a un nou episodi d'un vellíssim manual que, lamentablement, ha funcionat a Europa i al món mantes vegades, que és utilitzar la democràcia per destruir la democràcia. Això és el que fa aquest grup polític, eh? I ho fa explícitament, no se n'amaga. Volen destruir la democràcia. A això venen. [[Alguns aplaudiments.]] Això expressen. Això intenten. No ho aconseguiran, perquè som molts més els demòcrates, afortunadament. Parlem d'inversions. Parlem d'inversions, conseller, i de la seva repercussió en l'economia del país. La dada global és inquietant. Efectivament, només un trenta-sis per cent d'execució. És possible? Aquesta dada global és, efectivament, escandalosa, però encara ho són molt més les dades vistes en detall, com ara veurem, com ara hi entrarem. El titular és clar: l'Estat espanyol a Catalunya executa el trenta-sis per cent i a Madrid sobreexecuta fins a un 184 per cent. De més de 2.000 milions d'euros pressupostats per a Catalunya, se n'han executat 739; a Madrid, de poc més de 1.100 milions pressupostats, se n'han executat fins a 2.086. No és una dada aïllada. El Departament d'Economia i Hisenda de la Universitat de Barcelona ha estimat que si durant el període 2002-2017 les inversions pressupostades s'haguessin executat, el PIB català hauria augmentat en 2,6 punts, és a dir, aproximadament 5.800 milions d'euros. És un problema que ve de lluny, i es manté, per cert, mani qui mani. Les dades són clares. Parlem del Ministeri de Cultura, per exemple, amb Miquel Iceta al capdavant: a Catalunya executa el vuitanta per cent del pressupost; a Madrid, el 131. Parlem del Ministeri de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana, amb l'exalcaldessa de Gavà al davant: a Catalunya executa un vuitanta-sis per cent i a Madrid sobreexecuta un 432 per cent. Visca! Ara ens diuen que són dades extraordinàries pel rescat de les autopistes radials de Madrid. Com si no sabéssim que aquelles partides estaven més que previstes, calculades i negociades, o, pitjor encara, com si haguéssim d'acceptar com a normal que la prioritat sigui garantir els beneficis de l'IBEX en comptes, per exemple, d'invertir en rodalies. Però, en tot cas, quines autopistes radials ha hagut de rescatar el senyor Iceta? Les que van del Prado al Reina Sofía, potser? Ja pot anunciar el ministre de Cultura milions d'euros per a la cultura catalana, perquè si d'aquests milions només se'n gasten tres de cada quatre i a Madrid en gasten cinc de cada quatre, doncs, queda molt clar què vol dir cocapitalitat cultural, quan aquest concepte l'utilitzen des de l'Estat. És clar. Tot això..., estem parlant fins ara només de l'Administració general de l'Estat, i és la que més compleix, és la que encara surt bé a la fotografia. Quan examinem el sector públic empresarial, les coses es compliquen. L'Administració general, en si mateixa, efectivament, ha executat prop del noranta per cent o el noranta i escaig per cent, que està bé, o és normal, diguem-ne, però és que el sector públic empresarial, que és qui assumeix la màxima responsabilitat inversora als territoris, ha executat el vint-i-set per cent del pressupostat. És a dir, qui més responsabilitat assumeix és qui més incompleix la seva pròpia obligació. I aquí el campió en pressupostar i no executar és el conglomerat Adif-Renfe, conseller. Adif Alta Velocitat, per exemple, executa..., quant dirien? El 4,6 per cent del pressupostat. Adif, en el seu conjunt, un vint-i-tres per cent. Renfe operadora, un trenta-quatre per cent. En el seu conjunt, doncs, un dinou per cent del pressupostat a Catalunya. Això sí, un cent cinquanta per cent del pressupostat a Madrid. Ja entenc que no deu ser pas que Adif ha de rescatar autopistes de Madrid ni d'enlloc més, no? Encara que, certament, a l'economia del BOE tot és possible, eh? Són, efectivament, dades extraordinàries, tan extraordinàries com inacceptables. Escoltar ahir, per cert, el president Sánchez parlar d'aquesta qüestió al Senat ens feia passar de la vergonya a la indignació. I aquestes dades d'execució, si venen a constatar alguna cosa, és un cert fracàs concret del PSC com a força, com a partit presumptament sobirà i diferenciat. Tenien una oportunitat magnífica aquest any, eh? Els hi recordo cinc elements: unes partides màximes al seu abast –per cert, negociades per Esquerra Republicana–; un govern dependent de l'aritmètica parlamentària i del suport català; en tercer lloc, tota la justificació política, deien, per invertir a Catalunya si volien recuperar rol propi i suport popular; quatre, tenien totes les persones situades en els llocs claus: ministeris, presidències d'empreses públiques, etcètera, i cinc, amb tot això de cara, l'únic que han aconseguit és mostrar la seva impotència i la seva subordinació. De fet, estan empitjorant el seu rècord negatiu. Saben el més greu de tot plegat –i això l'afecta directament, conseller, crec? La inversió pública utilitzada estratègicament, ben utilitzada, té un efecte multiplicador enorme: per cada euro públic invertit en podem mobilitzar fins a deu de privats, segurament. La seva incapacitat, la de l'Estat, és una contribució directa a l'estancament i a la no creació de riquesa col·lectiva i de benestar social. Quants llocs de treball no s'han creat? Quina millora de la productivitat sistèmica de la nostra economia no hem pogut assolir gràcies a la inexistència de les infraestructures pertinents? És un fracàs extraordinari que, en tot cas, cal contextualitzar. Si agafem les dades llargues, de 2015 a 2020, per exemple, a Catalunya s'executa sistemàticament entre un deu i un quinze per cent per sota de la mitjana. És a dir, s'executa..., si a l'Estat s'executa un vuitanta per cent, a Catalunya s'executa entre un seixanta-cinc i un setanta. Val la pena tenir-ho en compte. Perquè algú pot pensar: «Home, potser és que hi han problemes administratius, hi han obstacles, o la dificultat legal de segons quines licitacions, i, per tant, potser la mitjana d'execució reflecteix això. Però, clar, això no pot explicar que a Catalunya això sigui sistemàticament quinze punts per sota i sistemàticament quaranta-tres punts per sobre a Madrid, amb els mateixos procediments, les mateixes normes i les mateixes regles del joc. Tornem al 21. Com deia, l'execució dels pressupostos és extraordinàriament negativa. Catalunya està quaranta-cinc punts per sota de la mitjana i Madrid fins a cent tres per sobre de la mitjana. Ja no diem del pressupostat, de la mitjana. Són dades que farien enrojolar qualsevol amb un mínim de compromís no ja independentista ni catalanista ni federalista, eh?, simplement amb un mínim de lleialtat institucional i de respecte a la ciutadania catalana, a la que tant afirmen voler representar. Això és, també, per cert, una esmena als propis arguments de l'unionisme, aquells que ens diuen: «Vagin allà i canviïn les lleis, si volen un referèndum, per exemple. Bé, per exemple, hi ha una llei que vam acordar, que vam negociar, la llei dels pressupostos. Què passa? Doncs que a Catalunya aquesta llei s'ha complert en un trenta-sis per cent i a Madrid s'ha complert en un 184 per cent. I aquesta sembla ser la regla central i sistemàtica del joc polític al nostre país. Per cert que, en el seu dia, el 2006, vam incorporar a l'Estatut una garantia d'inversió mitjançant una disposició addicional, que estableix que la inversió a Catalunya s'havia d'equiparar a la participació en el PIB per un període de set anys, incloent-hi la transferència a la Generalitat, directa, dels imports no executats. Estem encara acabant de negociar i de rebre els referits..., aquesta transferència indirecta referida fins a l'any 2008, que puja a 759 milions d'euros i que acabarà d'arribar el 2024, és a dir, setze anys després, i encara queden pendents 3.000 milions del període –deguts, efectivament, pel mateix concepte– del 2009 al 2013. Podríem ara comptar què representaria si aquesta clàusula estigués vigent en aquests moments, que seria el natural? Doncs, si aquesta clàusula estigués vigent, només des del 2015 fins ara, fins al 2021, estaríem parlant de 3.745 milions que hauríem de rebre com a transferència directa compensatòria. Per tant... Li estic parlant no de pressupost per sota del PIB, que és el que tocaria, sinó del pressupostat i no executat, eh? Doncs, si volem ser rigorosos, és fàcil identificar on ha estat el problema: qui més pressupost tenia és qui menys ha gastat; en aquest cas, Adif i Renfe molt explícitament. Adif i Renfe tenien pressupostats 600 milions, dels quals se'n van executar 403 el 2020, i el 2021 en tenien pressupostats 1.461, dels quals se n'han executat 282. Aquesta incapacitat d'executar el pressupost és el que explica les dades de despesa del 2021. Si els organismes que tenen l'obligació d'executar gasten un de cada quatre euros, és impossible aconseguir un nivell d'execució decent. Així doncs [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –acabo, presidenta–, el trenta-sis per cent s'ha convertit ja en un símbol del maltractament institucional. I em sembla encara pitjor, en un sentit: s'ha convertit en una marca que defineix ara com ara el socialisme espanyol i català. Qui són? Són els que consideren que Catalunya en té prou amb rebre la tercera part del que li correspon, són els del trenta-sis per cent. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula, en el torn de resposta, el conseller d'Empresa i Treball, senyor Roger Torrent.
Gràcies de nou, presidenta. Gràcies, diputat. Efectivament, parlem d'inversions. I vostè ho encarava, diputat, des de la perspectiva de com ajuden aquestes inversions o no, en el cas del seu defecte, en la competitivitat de l'economia d'un país, en aquest cas, de l'economia catalana. Des d'aquesta perspectiva, al nostre entendre hi han tres elements que són claus i que expliquen aquesta potencialitat respecte a l'economia. D'una banda, la capacitat que té la inversió pública en l'àmbit de les infraestructures per planificar estratègicament, eh?, és a dir, quines plataformes necessitem no només per ser competitius avui, sinó per posicionar-nos d'una manera adequada als canvis tectònics que s'estan produint al nostre entorn. Aquesta perspectiva és sempre necessària, més en aquests moments, que estem vivint disrupcions des de tots els punts de vista, particularment des d'un punt de vista tecnològic i des d'un punt de vista de transició energètica cabdals. L'altre és la inversió pròpiament dita, és a dir, no només és la planificació, sinó l'execució. No n'hi ha prou només amb planificar en els pressupostos, no n'hi ha prou només amb fer projectes; després això s'ha d'aterrar, s'ha de fer. I, finalment, un tercer element, que és la cohesió social: una economia competitiva també respon a un alt grau de cohesió social. Dit d'una altra manera, les societats més cohesionades, més igualitàries des d'un punt de vista social, també són les més pròsperes i les que presenten millor creixement des d'un punt de vista econòmic. I, en aquesta perspectiva, les infraestructures són claus per millorar aquesta cohesió social –després hi entraré. En tot cas, deia: planificació estratègica, inversió i cohesió social. Des del punt de vista de la planificació estratègica, aquí portem anys d'endarreriment, dècades d'endarreriment. L'Estat ha dimitit d'aportar aquelles infraestructures, de projectar aquelles infraestructures que no només el Govern de la Generalitat diu que són cabdals per posicionar-nos en el segle XXI de manera competitiva des de la perspectiva econòmica, sinó que ho diuen els agents socials, ho diuen les patronals, ho diuen les cambres de comerç..., ho diu, en definitiva, un consens absolutament ampli dels agents socials, econòmics i acadèmics del país. Però no passa. Encara que hi hagi aquest consens, que hi hagi aquesta demanda generalitzada, no passa. I, per tant, continuem parlant dia sí dia també, any sí any també, del Corredor Mediterrani, de les connexions del port de Barcelona, del port de Tarragona... Vivim la història tortuosa, per exemple, de la nacional II a les comarques gironines, o la connexió entre l'AP-7 i l'A-2 a Castellbisbal, que ha trigat catorze anys a poder-se executar. Una connexió entre dues carreteres, dues artèries fonamentals per connectar-nos a Europa en un àmbit, el de Castellbisbal, del Baix Llobregat, absolutament industrialitzat, i, per tant, que necessita aquestes infraestructures per internacionalitzar la seva economia. Per exemple, necessita aquesta infraestructura..., necessitava molt abans aquesta infraestructura, que ha trigat catorze anys a poder-se executar, una empresa com CELSA, de la qual en surten centenars de camions cada dia, i que necessiten connexions d'aquest tipus per connectar-se amb aquestes vies que ens porten cap a Europa. Per cert, ja que parlem de CELSA, aprofitem per enviar un missatge per demanar que no es posin traves..., que els fons no posin traves per concretar l'acord al que ha arribat la direcció de l'empresa, perquè CELSA és clau des d'un punt de vista industrial, des d'un punt de vista del manteniment de llocs de treball, en una comarca com la del Baix Llobregat i del conjunt del país. De fet, CELSA per si mateixa representa el sis per cent de l'activitat industrial del nostre país. Per tant, és clau. És clau defensar els seus llocs de treball, i això passa, òbviament, per poder resoldre els acords de finançament, però també per tenir les infraestructures necessàries perquè puguin ser competitives. Portem dècades d'endarreriment en la planificació d'aquestes infraestructures estratègiques, tant que fins i tot Foment quantifica aquest dèficit en 35.000 milions d'euros. És a dir, si anem sumant tot el que no s'ha invertit i no s'ha planificat des d'aquest punt de vista a les últimes dècades al nostre país, sumem, segons Foment, 35.000 milions d'euros acumulats en dotze anys –imaginem-nos si anem més enrere, imaginem-nos si ens referim encara a pressupostos anteriors a aquests dotze anys. I això és fruit, com deia, diputat, d'aquesta visió radial, centralista, «decimonònica, per part de l'Estat, que no canvia governi qui governi. Fins i tot aquells que, quan governen, tenen l'oportunitat de fer al Govern de l'Estat allò que voten i diuen al Parlament de Catalunya..., no acaba passant, no passa mai. I, per tant, anem arrossegant any rere any, legislatura rere legislatura, aquest dèficit. Dèficit que encara és més escandalós si es contrasta. Nosaltres representem el dinou per cent del PIB del conjunt de l'Estat. Catalunya representa al voltant del dinou per cent del PIB de l'Estat, i aquesta ha estat una dada que s'ha mantingut constant els últims anys. Malauradament, també s'ha mantingut constant el dèficit d'inversions al nostre país. Representem el dinou per cent del PIB, tenim el nou per cent d'inversions. Si ho contrastem amb la Comunitat de Madrid: 19,3 per cent del PIB, per tant, un PIB molt similar al que representa Catalunya, però, en canvi, en el cas de Madrid, 25,5 per cent de les inversions territorialitzades dels pressupostos generals de l'Estat. De nou per cent a vint-i-cinc per cent. Però, com deia, no és només una qüestió de planificació de les infraestructures, i, per tant, de com anem acumulant aquests dèficits, sinó de com s'executen. Perquè no n'hi ha prou, dèiem, eh?, de posar una partida específica als pressupostos i ja està; després s'ha de fer, i veiem que no es fa, i no es fa sistemàticament, any rere any. Però el que passa és que venim d'un 2021 de rècord. Malauradament, ja hi estàvem acostumats, però és que hem batut el rècord de tota la sèrie històrica. Com deia vostè amb aquesta xifra –que, lamentablement, ja s'ha fet molt coneguda aquests últims dies–, hem arribat al 35,8 per cent d'execució pressupostària. Estaven previstos 2.068 milions i se n'han executat 740; per tant, aquest 35,8 per cent, gairebé trenta-sis per cent d'execució. I això, clarament, com deia, és una xifra de rècord, de rècord negatiu, perquè som la comunitat autònoma, el territori de l'Estat amb un nivell d'execució pressupostària més baix. I, tornem-hi, si ho contrastem amb altres territoris, això encara és més flagrant, perquè contrasta aquest gairebé trenta-sis per cent amb el 184 per cent d'execució a la Comunitat de Madrid. I tot això, amb una ministra del PSC; tot això, amb el PSC tenint una cartera clau no només en el si del Govern de l'Estat espanyol, sinó fonamental per poder aprofitar totes les oportunitats de caràcter socioeconòmic que es presenten en el nostre país, i que, tenint la capacitat de decidir a Madrid, no només no les estem aprofitant, sinó que les estem deixant passar de llarg. I ens deien al ministeri que això és fruit de la pandèmia, com si la pandèmia només ens hagués afectat a nosaltres. Si fos fruit de la pandèmia, les dades del 2021 serien unes dades aïllades i representarien una fita en negatiu d'una sèrie històrica que, per altra banda, seria positiva. I no és així, perquè, de la sèrie històrica, se'n dedueix que, de mitjana, portem una execució pressupostària del seixanta per cent. Quan tornem a mirar Madrid... –i no és que ens faci massa il·lusió, mirar Madrid, però és que, al final, hi insisteixo, amb el contrast és quan es dimensionen bé les coses–, a Madrid, en el mateix període, una mitjana de 128 per cent d'execució pressupostària. Per tant, de 128 a seixanta –més del doble. Ens deia el ministeri, doncs, que això era fruit de la covid. Si fos fruit de la covid, seria només aquest any, i no, són tots els anys. I, a més a més, si fos fruit de la covid, només ens passaria a nosaltres, i resulta que Castella - la Manxa també té un cent vint per cent d'execució pressupostària, o La Rioja, un cent divuit per cent. Que no hi havia covid, a Castella - la Manxa o La Rioja? També hi havia covid, també hi havia les mateixes circumstàncies, i, en canvi, un creixement de les inversions molt per sobre, doblant les xifres de Catalunya. I això ens perjudica, perjudica la competitivitat de l'economia del nostre país. Es pot mirar de moltes maneres, però és una evidència, que això resta possibilitats al teixit productiu català. De fet, la Cambra de Comerç de Barcelona ho situa en un 3,3 per cent del PIB, eh? Si s'haguessin produït aquestes inversions, haguéssim pogut créixer a nivell de PIB. I és veritat que el PIB és un indicador que cada vegada fem servir menys, perquè determina la riquesa, però no com es reparteix aquesta riquesa. I aprofito aquesta reflexió per entrar al darrer element que volia dir, el de la cohesió social. Escolti'm, no és només aquest dèficit d'inversions..., no és només una qüestió que afecti les empreses, afecta el dia a dia dels treballadors i treballadores d'aquest país, afecta les rodalies, afecta tots aquells autònoms que aixequen la persiana cada dia, afecta el conjunt de la ciutadania, afecta el conjunt dels catalans i les catalanes, votin el que votin, pensin el que pensin. Qualsevol ciutadà d'aquest país es veu perjudicat sistemàticament per aquesta deixadesa per part de l'Estat, per aquesta visió centralista, radial i «decimonònica, que, malauradament, no canvia governi qui governi. Governin governs de dretes o governi, com governa ara, el PSC, això, malauradament, no canvia. I això només vol dir una cosa: que l'Estat ha dimitit d'oferir un projecte engrescador, un projecte de futur, un projecte d'oportunitats per als catalans i les catalanes. Mentrestant, nosaltres seguirem treballant per oferir, efectivament, aquest projecte de futur als nostres conciutadans i conciutadanes. Gràcies, diputat. [[Alguns aplaudiments.]]
Passem al novè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre les polítiques de reducció d'emissions i de transició ecològica, que ha presentat el Grup Parlamentari d'En Comú Podem. [[Interpel·lació al Govern sobre les polítiques de reducció d'emissions i de transició ecològica]] [[300-00182/13]] I té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, presidenta. Bona nit, consellera. Fa pocs anys, l'ONG Transport i Medi Ambient publicava un estudi en què afirmava que Barcelona era la ciutat del món més castigada per la contaminació de creuers –la ciutat del món més castigada per la contaminació de creuers. La segona ciutat era Palma, i la tercera ciutat del nefast rànquing era Venècia. Tres ciutats mediterrànies amenaçades pel mateix problema: pels impactes ambientals derivats del turisme de creuers i per la turistificació, per la massificació turística de les seves ciutats. Venècia ja va obtenir resposta fa un any, parcial però contundent: el Govern va emetre una prohibició d'entrada de creuers a la ciutat, ras i curt. I Palma, la segona ciutat més afectada del món, no n'ha estat una excepció: el Govern de les Illes ha posat límit als creuers, ha establert un màxim de tres creuers al dia i un topall de vuit mil creueristes. Dos governs que han entomat que el futur del turisme i de les ciutats passa per actuar i no per deixar fer, en una perspectiva de lliberticidi que amenaça la viabilitat no només ecològica, sinó també de les nostres ciutats. I, per tant, l'alternativa a aquesta distopia és actuar i posar fre a la massificació i garantir un futur sostenible per al sector turístic. I en aquests governs que han intervingut, com el de les Illes o com el Govern italià, hi falta un govern: el Govern de Catalunya, el Govern on Barcelona és capital, que sortia a l'informe com la ciutat més castigada del món. Nosaltres creiem que aquí manquen tres eixos de resposta que creiem que són necessaris per construir una alternativa a aquest model de turisme. El primer, actuar per posar límit a les grans empreses de creuers. Aquesta no és una reivindicació purament mediterrània: l'hem vist al Carib, l'hem vist fa poc recentment als creuers que travessen l'Àrtic. Perquè tenim un problema compartit: la pròpia Organització Mundial del Turisme reconeix que gairebé el noranta per cent de l'oferta mundial de creuers correspon a tres companyies, un oligopoli en tota regla. Tres companyies que en molts casos domicilien els vaixells en paradisos fiscals i els fan circular per les nostres costes sota banderes de conveniència per no tributar en aquest país, per evitar impostos, per evadir legalitat laboral i per evadir inspeccions ambientals. I amb una perspectiva sobre el mercat de creuers que és purament especulativa i alcista. Hem triplicat el nombre de creuers en dos anys, i les previsions són que segueixi augmentant: dels 23 milions de creueristes el 2015 als 33 milions de creueristes que es plantegen el 2026. I, per tant, el primer repte que tenen les administracions democràtiques de la ciutat i de la Generalitat de Catalunya és posar límits a les grans empreses de creueristes i reivindicar el dret a les ciutats i el dret a la qualitat de l'aire de tots els ciutadans i ciutadanes d'aquest país. I, per tant, permeti'm que li faci tres preguntes: quina opinió té la seva conselleria de l'acord de limitació de creuers que ha aprovat el Govern de les Illes? Per què Catalunya, a pesar d'estar liderant el rànquing de les ciutats més castigades del món, és l'única de les tres que encara no té resposta pública a l'alçada? I la tercera, i evident: impulsarà el seu Govern la limitació de creuers que ha demanat l'alcaldessa de Barcelona? Creiem que, davant de la necessitat de posar fre a les empreses creueristes en el nostre país, hi ha un altre repte i un altre eix que hem d'abordar, que és quin model de turisme volem per al present i per al futur del nostre país. Parlem molt de que volem construir un futur millor –especialment després de la pandèmia–, de lo castigat que ha quedat el nostre país després d'una crisi sanitària sense precedents. I sempre diem allò de que les crisis ens fan millors, i el cert és que no és cert: les crisis no canvien tendències; les crisis les accentuen, accentuen les desigualtats, accentuen les externalitats negatives de l'activitat econòmica, la precarització... Qui canvia tendències són els governs, i qui s'ha d'imposar davant les tendències negatives són els governs, perquè darrere d'aquests discursos el que veiem és que fonamentalment el que s'està fent és reforçar tendències purament negatives. I el model de turisme de creuers és un model de turisme fast food. Gairebé la meitat de creueristes que trepitgen Barcelona s'hi estan menys de quatre hores. Utilitzen la nostra ciutat 1 milió de persones que col·lapsen el centre de la ciutat dia sí dia també, que actualitzen el seu Instagram i marxen de la ciutat. I no hi aporten gaire més. És un turisme de baix impacte econòmic, d'alt impacte veïnal i d'alt impacte ambiental. I, per tant, aquí ens hem de plantar, també. I ens hem de plantar en la defensa d'un model turístic diferent: menys creuers i menys estades llampec. No som un país d'utilitzar i llençar. No som un país de pas, i no volem un turisme que utilitzi les ciutats com si fossin ciutats d'un sol ús. Volem un turisme i un model turístic que reforci les altes estades i que aposti per la qualitat, i no per la quantitat. I el tercer eix que per nosaltres és fonamental i que creiem que cal reflexionar-hi seriosament és quin model turístic volem i com volem que el sector turístic abordi el repte del canvi climàtic en el nostre país. El conjunt del país –i el sector turístic no n'està al marge– té un repte que és fonamental: el repte de construir un futur que no sigui una distòpia, i creiem que en aquests moments és una idea que cal reivindicar. La majoria de discursos polítics avui assumeixen de facto que el futur serà pitjor que el nostre present i que el nostre passat, i crec que hem de reivindicar la capacitat de planificar i de construir un futur millor a pesar de tots els reptes que estem vivint. I això exigeix planificació pública i exigeix valentia als governs que els hi toca afrontar la situació. El model de massificació turística té un clar impacte sobre el canvi climàtic i sobre la qualitat de l'aire. En emissions de carboni, tots sabem que un creuer contamina com milers de cotxes; en emissions de sofre, d'òxids de nitrogen i de partícules... I, per tant, cal construir una alternativa sostenible a les emissions, a la contaminació i a la massificació turística en les nostres ciutats. Però cal fer també una altra reflexió, que és que el sector turístic en el seu conjunt afronta també reptes de futur que són importants planificar perquè sobrevisqui. Som un país mediterrani. La Mediterrània és el punt calent del canvi climàtic a Europa. I el que ens hem de preguntar avui és què serà del nostre sector turístic quan les temperatures a l'estiu ja no siguin atractives per a la majoria de turistes per la calor que hi fa, com passa avui en zones desèrtiques del nostre planeta; què passarà amb el turisme d'hivern al nostre país quan no hi hagi neu, que és una pregunta que ja us anem fent ple sí i ple també; què passarà també amb el turisme enològic quan les vinyes del nostre país ja no siguin productives; què passarà amb el turisme de platja quan no hi hagi platges o hi hagi un retrocés de les platges en aquest país. En definitiva, què passarà amb el sector turístic quan vagi impactant el canvi climàtic en el nostre país. I, sobre això, volíem fer una reflexió: necessitem plans de qualitat de l'aire –ho hem vist en el debat sobre les zones de baixes emissions, ho parlarem avui en el debat sobre creuers–, però també necessitem plans d'adaptació i de mitigació dels sectors econòmics i de les nostres ciutats al canvi climàtic. I li volia fer una última reflexió, abans de la rèplica que li faré: necessitem un govern que lideri. Ho hem dit moltes vegades: en aquest Parlament parlem més de les transformacions de les ciutats del canvi, les de Catalunya, les que hem tingut a la resta de ciutats, que de les transformacions que impulsa el seu Govern. I el debat ha de passar de ser d'un debat d'incompliments del seu Govern al debat sobre l'agenda de transformació i de transició ecològica de Catalunya. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula la consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural, senyora Teresa Jordà.
Moltes gràcies, presidenta. Diputades, diputats, molt bona nit. Diputat Ferro, m'agradaria començar amb una reflexió sobre el dret a l'aire net que estic convençudíssima que vostè i jo compartirem, i, vaja, vull pensar que amb tots els companys que avui tenim a l'hemicicle. Diu l'article 25 de la Declaració universal dels drets humans que tota persona té dret a un nivell de vida adequat que li asseguri, a ell i a la seva família, òbviament, la salut i el benestar. Aquest dret bàsic a la salut també vol dir dret a respirar un aire net, un dret que troba recolzament jurídic, però que també cada cop agafa major importància, per sort, en la consciència de la gent. Aquest Govern està plenament convençut no només de transformar, que també, perquè per transformar jo entenc que hem de liderar, eh?, aleshores, transformem i també liderem, però, en qualsevol cas..., convençuts que hem d'anar més enllà dels marcs legals, eh? A efectes de contaminació, volem –però no només volem, sinó que també necessitem– anar més enllà i fixar com a horitzó els llindars que recomana, sens dubte, l'Organització Mundial de la Salut. Aquesta és la voluntat del Govern, però també del conjunt d'administracions i organitzacions que vam donar suport a l'acord per la qualitat de l'aire. Que, si m'ho permet, intentaré entrar-hi, perquè em sembla extremadament important, i, després, evidentment, entrarem en el tema dels creuers. Jo li ben asseguro que és una prioritat d'aquesta consellera, d'aquesta conselleria, però també d'aquest Govern, garantir el dret dels ciutadans i ciutadanes a gaudir, com no pot ser d'una altra manera, d'un aire net. Per fer-ho possible, el primer pas, com sempre, és rigor i conèixer què hi ha, diguéssim, què és el que hem de solucionar, en qualsevol cas, i conèixer la qualitat de l'aire que respirem. A nivell molt telegràfic, la Xarxa de Vigilància i Previsió de la Contaminació Atmosfèrica és un sistema d'obtenció i tractament dels nivells d'emissions dels contaminants. Actualment disposem al nostre país de més de cent punts de mesura distribuïts al territori que subministren més de 36 milions de mesures anuals, que són consultades online, eh? I hi invertim anualment 2 milions i mig d'euros. Però no tan sols és important disposar d'aquesta informació –que també–, sinó que també cal que aquesta sigui una informació clara, una informació entenedora, de fet, que la puguem explicar a tothom, que sigui accessible a la població. I aquí destinem encara molts més esforços per fer-ho molt més entenedor. Pel que fa a l'avaluació de la qualitat de l'aire al nostre país, en general val a dir que tenim una bona qualitat de l'aire –en general, eh?– per tots els contaminants mesurats, excepte alguns. I aquí entrem a la part, diguéssim, més difícil: excepte els òxids de nitrogen, les partícules de diàmetre inferior a deu micres i l'ozó, en aquest cas, troposfèric. Els nivells més elevats d'aquests contaminants es donen –això no se li escapa a ningú– bàsicament a la conurbació de Barcelona, situada més o menys entre uns quaranta municipis que estan declarats com a zona de protecció especial, en aquest cas, de l'ambient atmosfèric. Podríem entrar en una anàlisi més profunda, però no crec que avui sigui l'objectiu, tampoc. Però, en qualsevol cas –n'ha parlat vostè–, les fonts de contaminació per òxids de nitrogen constaten que aproximadament un vint per cent de les emissions estan associades a l'activitat portuària –un vint, que és un número elevat–; en aquest cas, un cinquanta al transport terrestre –tampoc se'ns escapa– i un vint a l'activitat industrial. En definitiva, el departament, però també el Govern, estem fermament, hi torno, compromesos amb la millora de la qualitat de l'aire. De fet, donem continuïtat a compromisos anteriors, però refermant-los i ampliant-los a tots els sectors. I els ampliem també al país, eh? Hi introduïm actors econòmics, actors socials, i ho ampliem, evidentment, a tot l'abast del país. Estem convençuts que en molts àmbits, però especialment en aquest, és del tot indispensable la implicació de tothom, perquè, si no, no ens en sortirem, i, a més a més, que les paraules, doncs, evidentment, sempre s'han de reforçar amb accions. En aquest sentit, com els deia, l'acord per la qualitat de l'aire signat el mes de març d'enguany per nosaltres va ser un salt significatiu molt important respecte als anteriors. Era molt més ambiciós quant a compromisos, però també en dos factors que crec que avui també és important remarcar-los, eh? D'una banda, l'ampliació de l'acord a tots els municipis majors de vint mil habitants. Aquest acord va més enllà de l'àrea metropolitana, òbviament. Els ajuntaments entenem que n'han de ser els grans aliats, perquè és en el seu territori on passen les coses, i, de fet, competencialment, doncs, també és veritat que els correspon –no correspon al Govern de la Generalitat. Però això no va de competències, sinó que, si m'ho permeten, penso que no m'equivoco si dic que això va de grans aliances, aliances que ens permetin actuar, i, a partir d'aquesta aliança, construir la Catalunya sencera també en l'àmbit de la qualitat de l'aire. Perquè aquest problema afecta tot el país, i, per tant, les solucions les hem d'aplicar també a tot el país, segurament en diferents graus, eh?, però amb aquesta homogeneïtat de criteris per garantir els mateixos drets a tots els ciutadans i ciutadanes. I, com li deia abans, doncs, també els agents econòmics i socials han estat convidats a participar en aquest gran acord. Perquè vull recordar també que un gran responsable de la contaminació del nostre país, com hem dit fa una estona, és la mobilitat en vehicle privat. I justament és en aquest àmbit on s'han de produir les majors transformacions. I, per tant, per fer-ho possible hem de comptar amb tots aquells agents que tenen incidència en la mobilitat laboral al nostre país. I el compromís també, en aquest cas, del Govern també ve donat per dues eines normatives que també són importants i que després, si tenim temps, en parlarem, perquè també vostè me n'ha fet esment: el pla de la qualitat de l'aire i l'avantprojecte de llei de la qualitat, en aquest cas, atmosfèrica. Deixi'm dir que també vam crear la Taula de la Qualitat de l'Aire de Catalunya, que ha de facilitar l'adopció i la coordinació de totes aquestes accions, que, evidentment, s'hauran d'aplicar, doncs, de manera progressiva per millorar la qualitat de l'aire. Penso i crec que no m'equivoco si dic que aquesta és una eina efectiva. La vam convocar tot just una setmana després –ho deuran recordar perfectament– de la cimera per marcar el posicionament comú entre el conjunt de les administracions, davant de la sentència que anul·lava les zones de baixes emissions, en aquest cas, de l'Ajuntament de Barcelona. Un dels altres elements importants en aquest sentit, que es desprèn d'aquest acord de la qualitat de l'aire, és justament aquest desplegament de les zones de baixes emissions a tots els municipis de vint mil habitants abans del desembre del 25. I, com vostès saben, justament la llei del canvi climàtic espanyola estableix l'obligació que els municipis majors, en aquest cas, de cinquanta mil habitants i aquells majors de vint mil amb problemes de contaminació, doncs, hagin d'implementar les zones de baixes emissions abans de l'any 2023. A Catalunya, i fruit d'aquest consens institucional que li deia amb el món local, hem aconseguit que la pràctica totalitat, seixanta-sis dels seixanta-vuit municipis –i això m'agrada posar-ho en relleu, perquè aquí darrere hi ha una implicació de tot el territori, d'aquests municipis, però també, òbviament, de la direcció general i del departament–..., seixanta-sis d'aquests seixanta-vuit, majors de vint mil habitants, s'han compromès justament a implementar aquestes zones de baixes emissions abans d'acabar l'any 2025. És a dir, estem, com no pot ser d'altra manera, al costat del món local, que, davant també de la sentència del TSJ, en aquest cas, recaiguda contra l'ordenança de l'ajuntament de la capital del país que regula les zones de baixes emissions..., el Govern del país, el Govern de la Generalitat, també ha presentat un recurs de cassació, en aquest cas, contra aquesta sentència. I també hi serem si es dicten, doncs, altres sentències. Tema de creuers, perquè, de fet, vostè m'ha parlat pràcticament de creuers, eh? A la segona part també hi faré referència, però em semblava important també posar de manifest tota la feina que havíem fet fins ara. Amb relació als creuers, com bé sap, la llei del canvi climàtic aprovada l'agost del 17 per aquest Parlament preveia la creació d'un seguit d'impostos ambientals dels quals, doncs, hem desplegat en aquest moment l'impost del CO2, de vehicles de tracció mecànica, i n'hi ha dos més, un referit a les activitats que generen gasos d'efecte hivernacle i l'altre sobre els grans vaixells, que estan sent objecte d'un intens treball de definició que esperem, com he dit abans, a pregunta del diputat Maragall aquest matí..., presentarem en seu parlamentària. Compromesos a fer possible que aquells qui contaminen paguin, eh?, sobre aquella premissa, però en aquest impost, concretament, i que detallaré una mica més a la meva intervenció, volem anar més enllà, eh? Més enllà de que qui contamini més pagui més –cosa òbvia–, el que volem fer, doncs, és un impost que vagi amb uns topalls, eh? És a dir, transformar bàsicament per arribar possiblement a on vostè em preguntava, i és que arribin menys vaixells, o que aquells que arribin, òbviament, contaminin menys. Aquesta és la vocació que després, si li sembla, li detallaré una mica més. Al repte, en definitiva, de la qualitat de l'aire, ens hi trobarem totes i tots, sense cap mena de dubte. És un repte, com els deia, que no és només del Govern, sinó del conjunt de les administracions, del conjunt de la ciutadania, però el Govern no dubti que liderarà totes aquestes polítiques per a una millor qualitat de l'aire. [[Alguns aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té la paraula el diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, consellera. Jo ja sé que negociar amb el senyor Damià Calvet no deu ser fàcil, però en l'última part ha fet vostè un joc d'equilibris molt complex per no acabar responent a la pregunta que li he fet sobre la limitació de creuers. Nosaltres entenem que les administracions públiques avui, per liderar una resposta eficient al canvi climàtic i a la necessitat d'adaptar-nos al canvi climàtic, necessiten com a mínim dues coses: recursos –i aquí compartim, evidentment, la reclamació que ja li havíem fet de l'impost als creuers i de desplegar el conjunt de la fiscalitat verda contemplada en la llei de canvi climàtic–, perquè necessitem recursos per adaptar-nos i per lluitar contra el canvi climàtic, però necessitem també una altra cosa, que és ser avantguarda legislativa a l'hora de garantir que els sectors econòmics del nostre país adquireixin criteris de sostenibilitat, i que transformem l'economia i que transformem el conjunt del país per adaptar-nos, però també per complir amb els compromisos de reducció d'emissions, i, per tant, per frenar el canvi climàtic. I aquí hi ha un joc d'equilibris que no compartim. Nosaltres estem d'acord amb la fiscalitat verda, però sabem que la fiscalitat verda no limitarà el nombre de creuers en el nostre país. I, per tant, el que volem és que siguin valents, que siguin avantguarda, com ho han fet a Venècia i com ho ha fet el Govern de les Illes amb Palma, i estableixin un topall al nombre de creuers que poden establir-se en el port de Barcelona. I, per tant, que el Govern de la Generalitat lideri, amb les autoritats portuàries i amb l'Ajuntament de Barcelona, un acord com el que ha liderat el Govern de les Illes Balears. I això és el que demanem, perquè només amb impostos no frenarem el sector dels creuers, i és evident i ho sabem tots. I, de fet, una de les coses que diem sobre les taxes turístiques cada cop que ens diuen «la taxa turística ics o i enfonsarà el turisme en el nostre país és que les taxes turístiques no tenen pràcticament impacte sobre l'arribada de turistes en el nostre país. Tenen impacte en una altra cosa: en la capacitat de generar recursos per disminuir les externalitats negatives ambientals, veïnals, que genera el turisme a casa nostra. I, en això, en la necessitat de ser també avantguarda legislativa, crec que anem tard, perquè el que nosaltres li demanem a la seva conselleria és, primer, que lideri la resposta al canvi climàtic. Sabem que s'ha trobat molta feina en el calaix; sabem que la llei de residus..., ja en tenim l'avantprojecte; sabem que el desplegament de les renovables en el territori no ha sigut fàcil i ha exigit un nou decret d'energia, però sabem que segueixen mancant en aquest país moltes coses. I en manca una que per nosaltres és fonamental: que no només ha de ser el departament d'Acció Climàtica, el que lideri la resposta al canvi climàtic. És que vostè ha d'incidir en la legislació de la resta de departaments, i en això el Govern balear també els porta avantatge. Per exemple, en la seva pròpia llei de residus, que ja contempla exigir al turisme que inclogui elements d'economia circular, d'estalvi energètic, d'estalvi d'aigua, de limitació de places per a turistes i de moratòria a noves places, de malbaratament alimentari, de consum d'aliments de quilòmetre zero... És a dir, incloure en aquest sector quins són els criteris de desenvolupament sostenible que necessita per garantir-se el futur. Però fer-ho també amb la resta de departaments. Necessitem que incideixi sobre el departament d'infraestructures. On estan els aparcaments dissuasius a l'àrea metropolitana i a l'entrada de les grans ciutats del nostre país? On està la tan demandada –i que ens ajudaria molt, també, en la qualitat de l'aire portuari– electrificació del port de Barcelona? Evidentment, compartim i agraïm el seu suport i el seu recurs davant la sentència contra la zona de baixes emissions, però entenem que vostè té una doble funció en aquest Govern: primer, ser avantguarda legislativa per a l'acció climàtica del Govern de la Generalitat, i, després, exigir-li incidir en la resta de departaments perquè hi posin recursos i perquè la sostenibilitat en aquest país sigui abordada de forma transversal per tots els departaments. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, en el torn de rèplica, té la paraula la consellera Jordà.
Molt bé. Gràcies, presidenta. Molt ràpid, senyor Ferro. Bé, primera cosa, no m'ha d'agrair cap recurs, perquè..., només faltaria. El tornaríem a fer cinquanta vegades, i espero que no n'haguem de fer cap més, però és probable que n'haguem de fer algun més. Segona cosa, a mi no em pertoca –no sé si m'agradaria o no, eh?, crec que no, però...– dissenyar el model turístic de la ciutat de Barcelona. No em pertoca. Ho dic perquè vagi per davant, eh? Jo hi torno. Ho he explicat aquest matí, i no s'amoïni que intentaré contestar-li a tot en quatre minuts i mig. Un dels problemes que té la ciutat de Barcelona –perquè en té més d'un, entenc– és justament la qualitat ambiental de la ciutat. I això és una preocupació –la qualitat de l'aire– que ocupa i preocupa no només aquest Govern, sinó sobretot també preocupa els ciutadans i ciutadanes de Barcelona, que reiteradament, doncs..., se sap i així s'ha explicat, eh? A més, val a dir –i també ho hem dit aquest matí– que quan parlem de la qualitat de l'aire no en parlem en abstracte. Parlem, evidentment, de la millora de la qualitat de vida dels ciutadans i ciutadanes d'aquest país, i de fer dels nostres barris, de les nostres ciutats i de les nostres viles, doncs, evidentment, llocs molt més habitables i molt més agradables, i d'un tema, òbviament, de salut, eh? I hi ha una altra derivada que és molt important, que és justament la massificació dels creuers al port de Barcelona. I estic d'acord amb vostè: en aquest sentit, hem d'actuar ja, eh?, però això també ho demano a l'Ajuntament de Barcelona, si m'ho permet. I em sap com greu, eh? Perquè, sap què passa, senyor Ferro? Coincidim en moltes coses, jo crec, vostè i jo, i, a més a més, és un dels diputats que m'agrada molt parlar-hi i discutir-hi, perquè en aquest sentit va a la idea, no? I sap negociar, sap «cinturejar, en el millor dels sentits, cosa... Però, senyor Ferro, el que no m'agrada, si m'ho permet, és que aquí establim gairebé un debat com si fos l'Ajuntament de Barcelona respecte a no sé què o no sé qui. Em dona aquesta sensació. I, clar, llavors, a mi no em queda més remei que haver-li de dir: «Escolti'm, és que al final potser qui ha de complir els acords, i sobretot els acords aprovats, és l'Ajuntament de Barcelona, i liderar l'Ajuntament de Barcelona quan, entre el seu grup polític i, en aquest cas, el PSC, no es posen o no s'acaben de posar d'acord. És a dir, no vinguin aquí a exigir, malgrat que poden exigir el que faci falta, perquè a nosaltres ens agrada liderar... I, a més a més, li ben asseguro que no em tremola la mà, tot i que hi ha coses que tampoc pertoquen a aquesta conselleria, malgrat que és extremadament transversal. I per què l'hi dic, això? Perquè tenen pendent l'estudi de la càrrega turística, tenen pendent la proposta de limitació del nombre de creuers, perquè no hi ha acord entre el PSC i vostès. Llavors, no em vinguin a demanar això, perquè nosaltres ja avancem. Què fem, nosaltres? Doncs precisament aquesta tardor hem començat a treballar en un impost, en un impost molt concret, que –ja l'hi he dit, eh?– reguli les emissions de creuers a tots els ports del país, també al de Barcelona, en base a la llei que ens empara a tots i que hi estem d'acord tots, que és la llei del canvi climàtic. Jo crec que tenim les eines, i aquí hem de sumar-hi més actors i més administracions. Perquè, al final, tot això passarà per crear una taula conjunta i demanar corresponsabilitat, de tots. No ho farem... És a dir, si pensem en millorar la qualitat de l'aire i intentar d'alguna manera mitigar tots els efectes del canvi climàtic, no ens en sortirem amb picabaralles. I ja sé que a vegades tots hem de fer el que convingui, però, en aquest cas, em sembla com molt absurd. Perquè el problema el tenim detectat. Sabem què representen les emissions i què representen els creuers quan atraquen al port de Barcelona –atraquen, surten, marxen..., en fi, hi facin la finalitat que hi facin. Però tenim l'autoritat portuària; tenim Ports de la Generalitat; tenim l'Ajuntament de Barcelona, que hi té molt a dir; tenim també els ajuntaments de l'àrea metropolitana, que hi tenen molt a dir, perquè aquí no hi ha fronteres de re i no juguem diferents partits, juguem el mateix; i tenim el Govern de la Generalitat, amb valentia i amb ganes de liderar. Som els primers en posar a disponibilitat una taula per discutir, per parlar i per avançar. Ho he dit: nosaltres, amb Economia i el departament, estem dissenyant aquest impost de creuers, un impost que volem que s'apliqui de forma progressiva, segons els nivells de contaminació. I volem fer-ho a partir de l'any 2023, que això, diguéssim, és com demà passat, eh? No volem la típica taxa de qui més contamina més paga, no? El que volem és transformar aquest model d'activitat de grans vaixells. Volem establir uns llindars i uns topalls per regular aquesta activitat. Això és el que volem fer, però d'entrada..., i, a més, ho podem fer amb tota la corresponsabilitat del món. Nosaltres així ens hi oferim, eh? És a dir, seiem, parlem-ne, però posin-se d'acord. No és de rebut, senyor Ferro, que em vingui a demanar que lideri quan crec que ja ho faig, amb valentia, i, a més a més, amb el compromís i amb la connivència també amb el seu grup parlamentari, que és molt important, i la tenim en molts aspectes i l'agraeixo moltíssim, perquè la compartim i quan ens l'han de fiscalitzar, la fiscalitzen, però, home, no em demani que lideri una cosa quan, en aquest cas, són vostès qui s'haurien de posar d'acord per liderar-la. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Molt bé. Doncs moltes gràcies. Suspenem la sessió fins demà a les nou. Gràcies.