Mødet er åbnet. I dag er der følgende anmeldelser: Transportministeren (Benny Engelbrecht): Lovforslag nr. L 167 (Forslag til lov om ændring af lov om infrastruktur for alternative drivmidler. Lovforslag nr. L 168 (Forslag til lov om ændring af lov om anlæg og drift af en fast forbindelse over Femern Bælt med tilhørende landanlæg i Danmark. marts 2020)). Social- og ældreministeren (Astrid Krag): Lovforslag nr. L 169 (Forslag til lov om ændring af lov om social service. Lovforslag nr. L 170 (Forslag til lov om ændring af lov om social service. Klima-, energi- og forsyningsministeren (Dan Jørgensen): Lovforslag nr. L 171 (Forslag til lov om ændring af lov om naturgasforsyning, lov om fremme af vedvarende energi og forskellige andre love. Justitsministeren (Nick Hækkerup): Lovforslag nr. L 172 (Forslag til lov om ændring af lov om undersøgelseskommissioner og retsplejeloven. Erhvervsministeren (Simon Kollerup): Lovforslag nr. L 173 (Forslag til lov om ændring af lov om markedsføring. fra forbuddet mod markedsføring af forbrugslån og forbrugslånsvirksomheder i forbindelse med markedsføring af spil og spiludbydere)), Lovforslag nr. L 174 (Forslag til lov om supplerende bestemmelser til forordningen om ENISA (Den Europæiske Unions Agentur for Cybersikkerhed), om cybersikkerhedscertificering af informations- og kommunikationsteknologi og om ophævelse af forordning (EU) nr. 526/313 (forordningen om cybersikkerhed) (lov om cybersikkerhedscertificering)), Lovforslag nr. L 175 (Forslag til lov om ændring af lov om realkreditlån og realkreditobligationer m.v., lov om finansiel virksomhed og lov om et skibsfinansieringsinstitut. på baggrund af kapitalkravsforordningen (CRR))) og Lovforslag nr. L 176 (Forslag til lov om ændring af lov om produkter og markedsovervågning, lov om erhvervsfremme, lov om sikkerhed til søs, lov om fyrværkeri og andre pyrotekniske artikler og lov om maritim fysisk planlægning. Uddannelses- og forskningsministeren (Ane Halsboe-Jørgensen): Lovforslag nr. L 177 (Forslag til lov om ændring af lov om Danmarks Innovationsfond, lov om Danmarks Forsknings- og Innovationspolitiske Råd og Danmarks Frie Forskningsfond og lov om Danmarks Grundforskningsfond. Skatteministeren (Morten Bødskov): Lovforslag nr. L 178 (Forslag til lov om ændring af afskrivningsloven, ligningsloven, pensionsafkastbeskatningsloven og lov om afgift af svovl. Karina Lorentzen Dehnhardt (SF) m.fl.: Beslutningsforslag nr. B 164 (Forslag til folketingsbeslutning om gratis psykologhjælp til ofre for psykisk, fysisk eller seksuel vold). Kristian Pihl Lorentzen (V) og Jacob Jensen (V): Beslutningsforslag nr. B 165 (Forslag til folketingsbeslutning om udarbejdelse af en national råstofstrategi). Titler på de anmeldte sager vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor). Jeg skal meddele, at spørgsmål nr. 12 til udlændinge- og integrationsministeren stillet af hr. Morten Messerschmidt, Dansk Folkeparti, udgår af dagsordenen.
Det første spørgsmål er til statsministeren, og det er stillet af hr. Lars Christian Lilleholt med hr. Karsten Lauritzen som medspørger.
Værsgo til hr. Lars Christian Lilleholt for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det, formand. Spørgsmålet til statsministeren er: Har statsministeren fortsat tillid til sin forsvarsminister, der tilsyneladende er i konflikt med både Forsvarets chefer og soldater, jf. det fælles opråb, som forskellige dele af Forsvarets personel leverede den 9. februar 2021 i et indlæg i Berlingske?
Statsministeren.
Ja, selvfølgelig har jeg det.
Tak for det, statsminister. Man kan bare undre sig, når så store dele af forsvaret, både ledende medarbejdere, faglige organisationer, Soldaterforeningen og interesseorganisationer på området stiller sig frem og har en så velbegrundet kritik og peger på, at der tilsyneladende på politisk niveau mangler en hel grundlæggende forståelse af, hvad Forsvaret er for en størrelse. Er statsministeren ikke enig i, at det er en meget, meget markant kritik?
Statsministeren.
Det er helt utrolig vigtigt, at vi har et velfungerende dansk forsvar. Det er en af de uden sammenligning vigtigste søjler, vi overhovedet har i vores samfund, og jeg har fuld tillid til, at forsvarsministeren kan varetage de opgaver, der er forbundet herved. Og jeg noterer mig i øvrigt, at vi lige har lavet en bred aftale om udvidelse af kapaciteter i Arktis, som jo både udenrigspolitisk, sikkerhedspolitisk og forsvarsmæssigt er en stadig vigtigere del af det danske engagement. Så svaret er fortsat, at ja, selvfølgelig har jeg tillid.
Spørgeren.
Men er det ikke en reel bekymring, at så stærke kræfter i forsvaret tilsyneladende ikke mener, at der er den nødvendige tillid til ministeren på området? Jeg synes jo, det er stærkt bekymrende, at faglige organisationer og ledere inden for forsvaret peger på, at der er enorme udfordringer, og at man ikke har tillid til det samarbejde, der skal være med ministeren.
Statsministeren.
Det ligger naturligvis forsvarsministeren meget på sinde at have både et godt samarbejde internt i det danske forsvar, men også eksternt med alle de samarbejdspartnere, som Danmark bliver nødt til at have, hvis vi skal kunne levere det, vi skal levere sikkerhedspolitisk, eksempelvis i NATO-samarbejdet. I forhold til de konkrete organisationer kan jeg forstå, at der har været afholdt et møde inden vinterferien, og at man der eksempelvis har aftalt, at der etableres et fast dialogforum, hvor man kan drøfte de forskellige forhold, som man måtte finde relevante, og det synes jeg er en god måde at organisere sit arbejde på.
Så er der adgang for medspørgeren til to runder. Værsgo til hr. Karsten Lauritzen.
Tak til statsministeren for svaret. Når vi i Venstre tager sagen op her i dag, skal statsministeren jo også tage det som et udtryk for et politisk signal. Nu har jeg selv, inden jeg var gruppeformand for Venstre, været forsvarsordfører, og nu har vi en ny forsvarsordfører, hr. Lars Christian Lilleholt. Efter vores opfattelse – det har vi simpelt hen behov for at sige i offentlighed til statsministeren – er der samarbejdsvanskeligheder og udfordringer med forsvarsministeren. Det viser sig i forsvarsforligskredsen – det kan vi såmænd nok komme over, det overlever vi, men vi synes, det er mærkeligt – men vi er oprigtigt bekymrede over den linje, som forsvarsministeren lægger over for medarbejderne i forsvaret, og at forsvarsministeren tilsyneladende uden megen omtanke går i krig med sine egne soldater og sine egne chefer. Det er altså et meget, meget voldsomt indlæg, der blev bragt i Berlingske tidende den 9. februar 2021: »Læg linjen om, Trine Bramsen, hvis du vil bevare et effektivt forsvar«. Jeg skal bare bede statsministeren om at forsikre os om, at forsvarsministeren ønsker et godt samarbejde med de faglige organisationer, men også med forligskredsen.
Statsministeren.
Ja, det siger jo sig selv, at selvfølgelig ønsker både forsvarsministeren, statsministeren og den samlede regering at have et rigtig, rigtig godt samarbejde både internt i det danske forsvar og eksternt med de samarbejdspartnere, vi måtte have, og sådan set også med forligskredsen. Der er der jo ofte flere, der bærer ansvaret for, hvordan samarbejdet pågår. Når vi nu taler om politik og forsvarspolitik, er det vigtigste i mine øjne som landets statsminister, at vi har et stærkt dansk forsvar, og at vi engagerer os der, hvor vi skal engagere os. Der forstår jeg, at der fortsat er bred politisk opbakning til et stærkt dansk engagement, både indenlandsk og udenlandsk, ikke mindst selvfølgelig i den NATO-ramme, som udgør selve grundstenen for den danske sikkerhedspolitik. Jeg noterer mig også, at vi netop er blevet enige om en kapacitetspakke, hvad angår Arktis, og vil da i øvrigt gerne takke Venstre for at tage ansvar i den sag.
Hr. Karsten Lauritzen.
Tak. Det er jo en kapacitetspakke, som jeg tror ligger meget i forlængelse af det, den tidligere regering arbejdede med, så det ville være mærkeligt, hvis vi problematiserede det. Vi ønsker et godt samarbejde, og det føler vi nu vi har med statsministeren i forhold til det udenrigs– og sikkerhedspolitiske, men vi bliver også bare nødt til at sige, at vi godt synes, at forsvarsministeren kunne sikre et bedre samarbejdsklima i den forligskreds, der er, og med de partier, som står sammen om det politiske. Vi gør efter vores opfattelse det, vi kan, men vi har også brug for, at forsvarsministeren opper sig, for at sige det lige ud. Og det duer ikke med en forsvarsminister, der ligger i krig med sine egne soldater, som der desværre blev givet udtryk for i Berlingske den 9. februar 2021. Det forstår jeg at statsministeren er helt enig i, og så er vi jo enige om det. Det er dejligt.
Statsministeren.
Der kan være et ønske om at drøfte forskellige forhold i den forsvarsforligskreds, som vi heldigvis har i Danmark, og som vi i mine øjne bør fastholde. Dansk udenrigs- og sikkerhedspolitik skal jo ikke skifte, blot fordi der kommer en ny regering, hvis ellers vi på det her område evner at holde fast i det, der har kendetegnet dansk politik igennem rigtig mange år og også årtier, nemlig et bredt politisk samarbejde, og hvor man ikke bruger oppositionsperioder til at være i opposition, men til at være i arbejdstøjet, nøjagtig som man skal være det, når man er i regering. Men hvis der er et ønske om at have nogle konkrete drøftelser i en forligskreds, skal man jo rejse spørgsmålet i forligskredsen, og det vil da gerne opfordre til man gør i den her sag.
Så er det hr. Lars Christian Lilleholt til en sidste runde. Værsgo.
Jeg er meget enig med statsministeren i, at der skal være et godt og fortroligt samarbejde på området. Det er der også. Men forudsætningen for, at det skal lykkes, er også, at der er tillid til ministeren, også tillid blandt forsvarets ansatte. Og der må jeg bare sige, at der bekymrer det indlæg, der var i Berlingske, os stærkt. Er statsministeren ikke enig i, at det er en udfordring, når der kommer så massiv en kritik fra forsvarets egne ansatte, i forhold til at sikre at der er den nødvendige tillid?
Så er det statsministeren.
Nu er det jo ganske svært for undertegnede som statsminister at gå ind i alle de drøftelser, der måtte være på alle ressortområder, men det siger sig selv, at en minister altid har et meget stort ansvar for at sikre, at der er et godt samarbejde, og det er min klare vurdering, at det ansvar lever forsvarsministeren op til. Som jeg sagde det før, kan jeg forstå, at der inden vinterferien har været afholdt møder mellem forsvarsministeren, forsvarschefen, departementschefen og de faglige organisationer, og at man der har aftalt at nedsætte et dialogforum for den jo helt naturlige og nødvendige kontinuerlige drøftelse, der bør være mellem de parter, jeg netop har nævnt. Det forekommer mig at være en god fremgangsmåde.
Således tak til statsministeren for besvarelsen af spørgsmålet, og tak til spørgerne. Det næste spørgsmål er stillet til justitsministeren, og det er stillet af hr. Naser Khader fra Det Konservative Folkeparti.
Værsgo til oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det, formand. Spørgsmålet lyder: Er ministeren bekendt med, at danske bandemedlemmer, både udviste og med opholdstilladelse i Danmark, bruger det sydlige Spanien som base for deres kriminelle aktiviteter, hvor de tæt på de spansk-marokkanske hashruter – i øvrigt også i forhold til trafficking og i forhold til andre ruter – der er storleverandører af hash til Danmark, i ro og mag kan udføre deres kriminelle aktiviteter, og hvad agter ministeren at gøre for at sætte en stopper for bandemedlemmernes ageren? Tak.
Justitsministeren.
Jeg er faktisk ikke, udover sådan på rygtebasis og anekdotisk basis, bekendt med sådan mere substantielle informationer om, at danske bandemedlemmer, uanset om de er udvist af Danmark eller ej, anvender det sydlige Spanien som base for deres kriminelle aktiviteter, herunder jo det, der bliver anført, nemlig narkokriminalitet. Jeg tror, at hvis jeg skal give en sådan mere dybdegående besvarelse af det, skal jeg have en høring af Rigspolitiet, og det kan jeg jo af gode grunde ikke gøre i et § 20-spørgsmål, men det kan vi måske få lejlighed til at arbejde med på en anden måde. Det, jeg synes er vigtigt, er, at jeg ved, at dansk politi har et godt samarbejde med bl.a. sine europæiske kolleger om at bekæmpe grænseoverskridende kriminalitet og alvorlig kriminalitet, f.eks. narkokriminalitet, og at man er opmærksom på kriminelle aktiviteter, som udspringer også af bandemiljøet på tværs af landegrænser. Det ved vi jo også i forhold til f.eks. Sverige osv. For bandekriminalitet, og det ved jeg vi er enige om, hører ikke hjemme i Danmark, og det skal vi tage meget alvorligt. Vi har i regeringen, men jeg tror i øvrigt, at langt de fleste initiativer er taget sammen med Det Konservative Folkeparti, lavet en række opstramninger, som gerne skulle ramme bandekriminaliteten, bl.a. jo initiativerne i forhold til vanvidskørsel, og ikke mindst indgik vi lige før jul en flerårsaftale for politi og anklagemyndighed, som også gerne skal føre til, at vi får taget mere fat på den alvorlige og organiserede kriminalitet. Der bliver etableret en ny, stærk national efterforskningsenhed, som skal kunne styrke opklaringen af de her typer kriminalitet, ligesom vi jo får flere betjente, 450 nye betjente, der bliver oprettet 20 nye nærpolitistationer, osv. Jeg skal lade være med at gennemgå hele aftalen, men der er bare mange initiativer, som gerne skulle trække den rigtige vej, også i forhold til at bekæmpe bandekriminalitet.
Spørgeren.
Alt det er vi med på. Det er en fin aftale, politiaftale, vi har lavet. Det synes jeg. Det er udmærket med flere betjente og flere ressourcer – alt det her er fint. Det, der bekymrer mig, er, at det, vi gør i forhold til banderne her i Danmark, bl.a. går efter dem, udviser dem, jo bliver undermineret, altså vores indsats undermineres, hvis mange af dem vælger at bosætte sig i Spanien, og så er der heller ikke så langt til Danmark. Så spørgsmålet er, om regeringen vil tage fat i den spanske regering og spørge, om de har hånd i hanke med det, der foregår, eksempelvis i en by som Malaga, hvor der er kommet – jeg har da i hvert fald set billeder – bandemedlemmer fra Danmark, hvoraf nogle er udvist. Danske turister har mødt dem i området. Og så tænker jeg: Hvorfor er de ikke blevet udvist til deres oprindelige hjemlande? Hvorfor opholder de sig i en by, der i øvrigt er tæt på Marokko, hvorfra store dele af hashhandelen kommer, men også trafficking og narkotika? Så hele den indsats, vi laver her i Danmark, bliver jo undermineret, hvis det hele bare ender i Spanien, og det virker, som om de spanske myndigheder har opgivet. Så spørgsmålet er: Vil ministeren og vil regeringen tage fat i de spanske myndigheder og høre lidt nærmere om, hvad det er, der foregår, bl.a. i en by som Malaga?
Justitsministeren.
Jamen senere på året skal vi have fat i bandespørgsmålet igen, og jeg kender jo ikke problemstillingen i bund, men jeg synes faktisk, det er relevant, at hvis man kan forestille sig, at danske bandemedlemmer, og det er det, jeg nærmest hører, kan finde sådan et fristed, eller hvad man skal sige, væk fra vores retshåndhævelse og måske ikke er omfattet tilstrækkeligt af den spanske retshåndhævelse – det ved jeg jo slet ikke noget om – så synes jeg da, det er et problem, som vi skal prøve at kigge ind i.
Spørgeren.
Tak. Det næste, jeg vil ind på, er, at det er sådan, at på gadeplan i Danmark vil prisen på 5 kg hash være ca. 0,5 mio. kr. Og værdistigningen fra Sydspanien og Marokko til gaderne i Danmark betyder, at hash er et meget lukrativt marked for de kriminelle, også fordi der er konstant efterspørgsel på det. Ministeren har i øvrigt også svaret på spørgsmål i forhold til unge, der sælger hash uden for Christiania, og angiveligt er der tale om 4-5 marokkanske organisationer, der står for indsmuglingen til Europa. Hvilke midler tager man i brug på dansk plan, EU-plan, for at lægge pres på Marokko, så man kan stoppe den her trafik?
Ministeren.
Det er også et godt spørgsmål, men det er jo et helt nyt spørgsmål i forhold til det spørgsmål, som jeg har forberedt mig på. Jeg vil meget, meget gerne også vende tilbage i forhold til den del af det. Jeg tror sådan set, at det er rigtigt, altså det med, at man sagtens kan forestille sig, at der foregår en betydelig hashhandel og narkotikahandel op igennem bl.a. Marokko og ind i Europa, den vej, ligesom vi jo har oplysninger om, at der også længere nede i Afrika foregår transport af narko. Men jeg har simpelt hen ikke forberedt mig konkret på Marokkospørgsmålet.
Sidste runde. Hr. Naser Khader, værsgo.
Tak. Jamen jeg er glad for imødekommenheden. Jeg synes, at de ting hænger sammen: Bandemedlemmer opholder sig i nærheden af Marokko, og det gør de, fordi hashtrafikken er tæt på de byer i Sydspanien, hvor de opholder sig. Så i forhold til det med hashhandel og det med bandemedlemmer er det sådan, at vi udviser nogle af dem, men opholder de sig der, underminerer det vores indsats. Hvis regeringen og justitsministeren ville gå i dybden med problemstillingen, ville vi være meget, meget glade.
Justitsministeren.
Men jeg synes, at vi skal notere det på den lange fælles seddel, vi har, over opgaver, som skal håndteres, i forhold til at bekæmpe bandekriminalitet.
Tak til hr. Naser Khader for spørgsmålet, og selvfølgelig også tak til justitsministeren. Der er endnu et spørgsmål til justitsministeren, og denne gang er det stillet af fru Mette Thiesen fra Nye Borgerlige.
Værsgo til oplæsning af spørgsmålet.
Tusind tak. Hvad tænker ministeren om, at erhvervsdrivende, der får stjålet materialer og har overvågningsbilleder af tyv og nummerplade, oplever, at politiet ikke reagerer på anmeldelsen?
Justitsministeren.
Det korte svar på det spørgsmål er, at det jo er uacceptabelt, hvis man er borger og anmelder et tyveri og ender med at få den opfattelse, at politiet ikke tager anmeldelsen alvorligt. Det gælder jo ikke mindst i en situation, hvor man måtte have bevismateriale i form af overvågningsbilleder, som har fanget gerningsmanden, om jeg så må sige, på fersk gerning. Jeg har selvfølgelig en forventning om, at politiet tager anmeldelser af alle strafbare forhold alvorligt, og at man kan regne med, at politiet er der, hvis man har brug for det. Vi er jo heldigvis i den situation, at vi har lavet en ny bred aftale for politiet og anklagemyndigheden, som jo også omfatter Nye Borgerlige, og som bl.a. sætter fingeren på, at det her er noget, vi skal tage fat i – med flere beredskabspatruljer, mere nærpoliti, flere politibetjente med et større meroptag af studerende. Så systemet er ikke perfekt, som det er i dag. Der er taget en lang række initiativer, som forhåbentlig kan hjælpe med til, at man kommer den type problemer til livs.
Spørgeren.
Tusind tak for svaret. Grunden til, at jeg spørger ministeren, er, at jeg er blevet kontaktet af Royal Stage, som ligger ved FrederiksborgCentret i Hillerød, hvor både ministeren og jeg bor og er valgt for den sags skyld. Royal Stage har oplevet, at store og dyre lamper til en kunstgræsplæne er blevet stjålet. De har overvågningsbilleder af tyvene og deres bil, hvor nummerpladen er læsbar, men de oplever, at politiet ikke gør noget ved det. Hvad tænker ministeren at der konkret kan gøres for at genoprette tilliden?
Justitsministeren.
Det er i virkeligheden her, spørgsmålet bliver svært. Jeg har selvfølgelig også hørt om den konkrete sag, og jeg har også fået en henvendelse fra direktøren for FrederiksborgCentret, Carsten Larsen. I virkeligheden er det både rart og ikke rart at få sådan en henvendelse, for når man er justitsminister, og hvis man så går ind og siger til anklagemyndigheden, at nu skal de tage fat i den her sag, så risikerer man, at alle mulige andre vil sige: Det er jo bare, fordi du kender vedkommende. Og så bliver det den rene nepotisme osv. Så det, jeg kan gøre i den type sager, er jo at pege på de generelle problemer. Så forstår jeg, at sagen er under efterforskning, og derfor skal jeg være endnu mere tilbageholdende med at kommentere på den konkrete sag.
Fru Mette Thiesen.
Både ministeren og jeg har jo meget, meget stor respekt og ros tilovers for vores dygtige politifolk. Det skal der ikke herske nogen tvivl om. Jeg tror ikke, det kan underkendes, hvor meget det betyder for danskernes tryghed og sikkerhed, og derfor er det også rigtig vigtigt, at man som borger oplever, at ens anmeldelse bliver taget seriøst. Royal Stage har nemlig også oplevet at få en traktor stjålet, hvor Københavns Vestegns Politi meddelte, at den stod på en parkeringsplads, og at Royal Stage skulle skynde sig at hente den, for ellers ville den nok blive kørt væk. Hvad tænker ministeren om, at borgerne og i dette tilfælde erhvervsdrivende bliver opfordret til lidt selv at agere politi?
Justitsministeren.
Jeg kender ikke den konkrete sag, og derfor kan jeg ikke kommentere på den, og selv hvis jeg kendte den, ville der også være problemer i, at jeg kommenterede på den. Men vi skal jo have en situation, hvor politiets opgave, når der kommer en anmeldelse, er at sikre, at forbryderne bliver fanget, og at den forbrydelse, der er begået, bliver opklaret, og selvfølgelig skal der også være et element af at skaffe tingene tilbage. Det er jo ikke politiets primære opgave, men man kan sige, at det ligger i naturlig forlængelse, at folk, hvis man har fat i koster, så får de koster tilbage igen.
Så er det fru Mette Thiesen for sit sidste spørgsmål. Værsgo.
Tusind tak for svaret. Mit sidste spørgsmål vil jeg egentlig mere benytte til at give en invitation til ministeren til, at vi sammen besøger Royal Stage, så ministeren – også selv om jeg kan høre, at ministeren har hørt noget af historien – med egne ører kan høre begge de her historier og Royal Stage kan høre, hvad den ansvarlige minister tænker om sagen. Det er en åben invitation.
Ministeren.
Jeg har faktisk en gammel aftale med Carsten Larsen om, at jeg skulle komme ned og se den ny tilbygning, og den eneste grund til, at jeg ikke har fået gennemført den, er, at vi befinder os i de her underlige covid-19-tider. Så det har jeg bestemt tænkt mig at følge op på og tage ned og se. Det er vigtigt – og det ved jeg også at spørgeren synes – at man har kontakt til folk i sit eget valgområde
Tak til spørgeren, og tak til justitsministeren for besvarelsen af spørgsmålet. Det næste spørgsmål, spørgsmål nr. 4, er også til justitsministeren, og imens der bliver gjort klar til den næste spørger, vil jeg meddele, at de af Michael Aastrup Jensen fra Venstre under nr. 16 og 17 opførte spørgsmål til indenrigs- og boligministeren udgår af dagsordenen efter ønske fra spørgeren. Men nu tilbage til dagens spørgsmål nr. 4, og det er spørgsmål til justitsministeren stillet af hr. Søren Søndergaard.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Jeg skal læse mit spørgsmål til justitsministeren op, og det lyder: Hvordan har ministeren det egentlig med, at vigtige dokumenter vedrørende den uopklarede mordbrand på »Scandinavian Star«, som burde være i myndighedernes varetægt, forsvinder – nu senest referatet af møde den 10. april 1990 (journalnummer R-M-206, Justitsministeriet, 3. kontor), hvoraf det fremgår, at de amerikanske myndigheder ikke alene ønskede at blive holdt underrettet om opklaringsarbejdet, men også ønskede at fremkomme med oplysninger vedrørende deres tidligere undersøgelser af skibet?
Justitsministeren.
Vi deler jo en opgave med at få håndteret den fortsatte udredning omkring »Scandinavian Star«. Det er jo en sag, som er 30 år gammel, og vi er ved at prøve at finde rammer for en ny undersøgelse, og jeg går ud fra, at baggrunden for spørgsmålet i dag er min besvarelse af spørgsmål nr. 540 fra Retsudvalget, som blev oversendt til udvalget i sidste uge, og i besvarelsen oplyser Justitsministeriet, at hverken Justitsministeriet eller Københavns Politi umiddelbart april 1990 har viden om, at de amerikanske myndigheder bl.a. ønskede at få lejlighed til at fremkomme med oplysninger. Som det fremgår af min besvarelse af spørgsmålet, havde Justitsministeriet i forbindelse med besvarelsen ikke umiddelbart Når jeg har svaret sådan, hænger det sammen med, at der jo er tale om, og det ved spørgeren også rigtig godt, en meget omfattende sag, der går tilbage til, før vi havde elektroniske journaler, og en fuldstændig tilbundsgående søgning efter konkrete dokumenter i sagen ville være meget tidskrævende og blev derfor ikke foretaget i forbindelse med besvarelsen af spørgsmålet. Justitsministeriet var ikke umiddelbart netop efter 540 til Retsudvalget. Som jeg nævnte indledningsvis, og som spørgeren ved, er vi jo i gang med at finde ud af, hvordan vi skal få lavet en ny
Hr. Søren Søndergaard.
Må jeg ikke godt starte med at takke justitsministeren for at være den første justitsminister i hele det her lange sagsforløb, som har åbnet op for nye undersøgelser? Det synes jeg justitsministeren fortjener stor ros for. Jeg håber, at vi når i mål med det, og derfor er spørgsmålet jo heller ikke personligt ment, men det ændrer jo altså ikke ved, at det er et problem, at det er borgerne, der skal indsende papirer til Justitsministeriet, som burde være i Justitsministeriets varetægt, især når der er tale om, at det betyder, at Justitsministeriet ikke kan svare på de spørgsmål, der bliver stillet af Folketinget. For spørgsmålet er jo: Hvilken betydning har det, at amerikanerne har tilbudt det her? Kan man følge det op med det, ministeren svarede: Det ved jeg ikke, for vi kan ikke finde dokumentet – før en borger så sendte det ind? Der må man jo også undre sig, altså, det her er jo ikke biltyveri. Det er 159 mennesker, der er blevet dræbt i en uopklaret mordbrand, og det betyder jo, at den her sag aldrig forældes, og derfor skal alle materialer af relevans selvfølgelig være tilgængelige. Hvordan skal man ellers vurdere nyt materiale, der kommer ind, hvis ikke relevant materiale er tilgængeligt? Så det er jo det, der ligesom er problemet i det. Så jeg håber virkelig, at det her også vil bidrage til, at justitsministeren meget hurtigt får sikret, at alle materialer i den her sag er tilgængelige, umiddelbart tilgængelige, så de ikke kun kan indgå i undersøgelsen, men jo også, sådan at ministeren får mulighed for – hvad jeg er sikker på ministeren er interesseret i – at svare Folketinget på de spørgsmål, som Folketinget stiller.
Justitsministeren.
En af de vigtigste opgaver, man har som minister, er selvfølgelig at svare Folketinget ordentligt, for ellers kan Folketinget jo ikke foretage den parlamentariske kontrol, som Folketinget skal foretage. Derfor er det også vigtigt, synes jeg, at understrege, at jeg i forbindelse med besvarelsen af spørgsmålet jo relativt grundigt gjorde rede for, hvad det var for en undersøgelse, der var lavet, altså at man havde foretaget søgning i det digitaliserede materiale og i det digitale sagsbehandlingssystem i Justitsministeriet, men at man ikke havde foretaget en komplet gennemgang af det ganske omfattende materiale, som sagen her jo indeholder - et ganske, ganske omfattende materiale.
Hr. Søren Søndergaard.
Nu står jeg her med en kopi af et andet dokument, det er fra advokatfirmaet Reumert & Partnere og er sendt til Frederiksberg Politi den 13. juli 1990, og det viser, at dansk politi få måneder efter branden faktisk var klar over de tætte forbindelser til det amerikanske SeaEscape. Da jeg spurgte til det svar i ministeriet, fik jeg følgende replik: Københavns Politi kan oplyse, at det pågældende brev ikke umiddelbart kan identificeres i sagen. Altså, endnu et papir af central betydning, der ikke kan identificeres. Og så må jeg altså spørge: Er ministeriet interesseret i at modtage en kopi af det brev fra Reumert & Partnere, sådan at det kan gå videre til Københavns Politi og indgå i den videre efterforskning?
Justitsministeren.
Jeg kender heller ikke det dokument, men sådan som jeg hørte det, var svaret også, at man ikke umiddelbart kendte dokumentet. Jeg vil gå ud fra, når vi får etableret den undersøgelse, som vi har et fælles ønske om, at der så bliver en grundig gennemgang af alt det materiale, og jeg vil da også gå ud fra, at de her dokumenter, som måske ikke er registreret elektronisk, også vil være til stede i den proces.
Værsgo til hr. Søren Søndergaard.
Men justitsministerens problem er jo, at justitsministeren har svaret Folketinget og henholdt sig til svaret fra Københavns Politi om, at det her dokument ikke var tilgængeligt, og det er jo det, der er problemet: at ministeren gang på gang bringes i problemer af sit system, fordi ministeren ikke kan svare Folketinget ordentligt, fordi man ikke kan finde papirerne eller de er helt forsvundet i Københavns Politi eller i Justitsministeriet. Og det er jo dybt utilfredsstillende. Men tilbage står vel egentlig, om justitsministeren vil komme og hente papiret, eller om jeg skal gå over og aflevere papiret til ministeren, sådan at ministeren kan lade det gå videre.
Justitsministeren.
Nej, jeg vil gerne sige: Altså, det svar, som jeg har afgivet, har jeg afgivet på baggrund af den viden, jeg havde, og jeg modtager selvfølgelig meget gerne yderligere dokumenter, og hvis der skulle være mere, modtager jeg også meget gerne det. Nu er jeg lige optaget af at svare på spørgsmål, og det kan jeg se at jeg er et stykke tid endnu, men mon ikke vi kan lykkes med at få den transaktion gennemført.
Således tak til justitsministeren, og tak til hr. Søren Søndergaard for spørgsmålet. Det næste spørgsmål stilles også til justitsministeren, og det stilles af hr. Dennis Flydtkjær, Dansk Folkeparti.
Værsgo til hr. Dennis Flydtkjær for oplæsning af spørgsmålet.
Spørgsmålet lyder: Er ministeren enig i, at reglerne, som danskerne skal følge i forbindelse med håndteringen af covid-19, skal give mening, og mener ministeren, at de gør det, når det efter Justitsministeriets fortolkning af forsamlingsforbuddet er sådan, at man ikke må være samlet seks personer i en privat garage, hvis den ikke er en integreret del af boligen, men man godt må, hvis garagen er bygget sammen med boligen, samtidig med at man godt må være samlet seks personer i et telt i indkørslen eller haven, men altså ikke i garagen, hvis den ikke er bygget sammen med boligen?
Justitsministeren.
Vores forsamlingsforbud, som for tiden er på maksimalt fem personer, er jo bare et blandt en række restriktioner og forbud, som har det ene formål at sikre, at smitten med covid-19 blandt danskerne håndteres og inddæmmes på bedst mulig måde, sådan at vi kan leve så trygt som muligt. Og selvfølgelig skal de regler, som danskerne skal efterleve i forbindelse med covid-19, give mening. Forsamlingsforbuddet er som sådan et vigtigt redskab, når vi skal minimere smitteudbredelsen, og det er derfor også vigtigt, at man respekterer det. Man skal med andre ord lade være med at arrangere eller deltage i arrangementer med mange mennesker i forbindelse med f.eks. fester eller lignende. Hvis vi ser på forsamlingsforbuddet, gælder det som udgangspunkt alle indendørs og udendørs arrangementer, begivenheder, aktiviteter og lignende. Det, der så er sagen, er, at der findes en række undtagelser fra forsamlingsforbuddet, og en af dem er, at det ikke gælder i private boliger og i haver i tilknytning hertil, som kun beboerne råder over. Det er så en konkret vurdering i de enkelte tilfælde, hvornår der er tale om en privat bolig i forsamlingsbekendtgørelsens forstand. Det kan udledes af forarbejderne til epidemiloven, at begrebet privat bolig først og fremmest skal forstås som det sted, hvor boligens beboere overnatter. Derudover er det Justitsministeriets opfattelse, at også andre rum, som er en integreret del af boligen, er undtaget fra forsamlingsforbuddet. Det vil f.eks. sige, at forsamlingsforbuddet ikke gælder i det hus eller den lejlighed, som den pågældende bor i. Det er sådan set kernen i det. Jeg vil i den forbindelse gerne præcisere, at det ikke er afgørende, at der er tale om en privat ejendom. Regeringen har imidlertid herudover besluttet, at også private haver i tilknytning til den private bolig skal undtages; at der altså her gives mulighed for noget ekstra aktivitet. Men det gælder altså ikke i garager, medmindre de er en integreret del af boligen. Det er jo et udtryk for et forsøg på på den ene side at gøre det så effektivt som muligt i bekæmpelsen af smitten og på den anden side tage hensyn til privatlivet. Det er jo den slags afvejninger, som vi bliver nødt til at lave hele tiden.
Hr. Dennis Flydtkjær.
Tak for besvarelsen. Jeg er jo enig med ministeren i, at det er fornuftigt at have et forsamlingsforbud, at det er vigtigt, at vi ikke samles mange mennesker. Jeg synes jo også ligesom ministeren, at det er en dårlig idé, hvis man holder fester og er samlet mange, også selv om det er i ens private bolig. Det skal man jo så vidt muligt lade være med. Men det vigtige i den sag og grunden til, at jeg rejser den, er jo, at reglerne også skal være klare og tydelige for danskerne, for så undgår vi for det første, at der er nogle, der kommer i klemme, men vi undgår for det andet også, at der kan være nogle, der siger, at de slet ikke følger reglerne, fordi reglerne kan blive for uklare eller ikke giver mening. Det er egentlig lidt det sidste, der er sagen her, for det virker jo mildest talt lidt ulogisk, at man godt må være seks personer i ens private garage, hvis den er bygget sammen med huset, eller at man må, hvis det er et telt i haven. Der må man gerne være over seks personer, fordi det er på ens egen grund eller i ens indkørsel. Men hvis der nu skulle være en meters mellemrum mellem huset og garagen, så må man ikke være seks personer. Det er jo dér, kæden hopper lidt af, for det virker mildest talt ulogisk. Jeg tror egentlig, at undtagelsen er kommet med en henvisning til grundlovens § 72 om boligens ukrænkelighed. Men hvorfor er det, man har lavet den bestemmelse, at det lige præcis er i en garage, der ligger uafhængigt af huset, man ikke må være forsamlet, mens man, hvis den er bygget sammen med huset, godt må? Ministeren læste det jo rigtigt nok op, som det også er beskrevet for mig tidligere i et svar på et skriftligt udvalgsspørgsmål. Men hvorfor skal det være sådan? Kunne man ikke også sige, at det både er bolig og garage? Hvorfor er der den her skelnen mellem, om det er en garage, der ligger separat, eller en, der er bygget sammen med huset?
Justitsministeren.
Når der er den sondring, som der er, så er det jo, fordi man, dengang loven blev lavet, lavede forarbejder, hvor man skrev ind, hvordan de her regler skal forstås. Og det er altså noget af det, som kan fortolkes ud af nogle af de bestemmelser til forarbejderne til epidemiloven, som ikke gik med videre, men hvor der var et behov for, at det her kunne udgøre fortolkningselementer.
Hr. Dennis Flydtkjær.
Men hvis vi forhåbentlig kan blive enige om, at reglerne skal give mening for danskerne, så det er nemmere ikke at komme i klemme, men man sådan set også bedre kan følge dem, så håber jeg også, at vi kan blive enige om, at det ikke giver så meget mening, at det lige præcis er, om garagen er bygget sammen med huset eller ej, der er det afgørende. Jeg tror ikke, man smitter mere, hvis man er seks personer samlet i en garage, der er bygget sammen med huset, end hvis man er sammen i en garage, der ikke er bygget sammen med huset. Kunne man ikke godt lave de her regler lidt mere sådan, at det gav mening og var nemmere for danskerne at følge dem? Det er ikke, fordi jeg anbefaler, at man skal være mere end seks personer samlet – det er sådan set ikke en god idé – men reglerne skal jo trods alt være tydelige og klare, og det håber jeg da vi kan være enige om. Så mit spørgsmål til ministeren er egentlig, om man ikke vil tage initiativ til at få ændret den her bekendtgørelse, så man får en klar definition af, hvad det er, der indgår i en bolig og i en have, og at man måske også kan indse, at det ikke er særlig smart, at der i haven og i boligen godt må være seks personer, men ikke i garagen.
Tak. Det er justitsministeren.
Det er jo det, der er sagen med næsten enhver regulering, som vi laver, altså at det hele, når man er i kernen af området, så giver mening og er let at forstå, og at der, når man bevæger sig ud i periferien af reglerne, så næsten altid vil være nogle tilfælde, som enten falder lige inden for reglerne eller lige uden for reglerne, og hvor man kan spørge: Hvorfor skal det, der falder lige indenfor, ikke ligge udenfor, eller hvorfor skal det, der ligger udenfor, ikke præcis høre indenfor? Det er jo i virkeligheden det, der her er diskussionen, altså at det, når vi siger boligen, og når vi siger haven, så er et forståelsesspørgsmål, hvad det så er, der er boligen.
Hr. Dennis Flydtkjær til en sidste runde. Værsgo.
Men kunne man ikke løse det ret let ved bare at sige, at det er ens private ejendom, som ligger på ens private grund? Undskyld, det lidt direkte sprog, men det virker jo lidt til grin, at det skal være afgørende, om garagen er bygget sammen med huset eller ej. Det burde da være til at skrive sig ud af, så det var klart og tydeligt for befolkningen, så man ikke kom ud i de her tvivlsspørgsmål. Jeg tror faktisk, der er mange, der synes, at deres garage er en del af deres bolig. De sover der naturligvis nok ikke, men det kan jo være, at de har et køleskab med lidt ekstra sodavand eller et par frysepizzaer eller et par øl, eller hvad det nu kan være, der. Jeg tror, der er mange, der har sådan et ekstra køleskab og som egentlig har deres havestole til at stå der om vinteren og sådan nogle ting, og det er da en del af ens private bolig. Jeg synes bare, det er ærgerligt, at danskerne kommer i klemme på sådan nogle sager, som jo egentlig overordnet set har et godt formål, altså at vi skal have nogle værnsregler for ikke at få covid-19 spredt i samfundet, men kunne vi ikke gøre det lidt bedre og få det gjort lidt mere simpelt, så det ikke handler om, om garagen er bygget sammen med boligen eller ej?
Justitsministeren.
Det centrale her er jo, som der også bliver sagt, at vi undgår en unødig spredning af covid-19, og det er jo den type regler, som vi hele tiden kæmper med at prøve at få til at virke på den rigtige måde, og hvor vi jo netop nu har taget de første skridt i retning af at åbne op og lempe nogle af de regler, som vi ellers var underlagt, og på et eller andet tidspunkt når vi selvfølgelig også til spørgsmålet om, hvordan forsamlingsforbuddet så skal håndteres.
Tak til justitsministeren for besvarelsen af dette og det forrige spørgsmål, og tak til hr. Dennis Flydtkjær, også for at gøre talerpulten klar til den næste spørger. For det næste spørgsmål er spørgsmål nr. 6 til social- og ældreministeren, og det er stillet af fru Karina Adsbøl fra Dansk Folkeparti.
Værsgo til oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Mener ministeren, at det er værdigt, når kommuner udsætter handicappede borgere for overvågning af fremmede mennesker for at vurdere, om borgeren har talt sandt i relation til sit behov for hjælp? Der henvises til artiklen »Gymnasieelev blev overvåget i fjorten nætter« fra www.dr.dk.
Social- og ældreministeren, værsgo.
Tak for det. Jeg skulle lige have rømmet pladsen, så jeg kunne komme hen til min mikrofon. Tak for spørgsmålet. Jeg vil gerne starte med at sige meget klart, at nogle af de beskrivelser af observationer, som man kan læse om i bl.a. artiklen, som er afsæt for spørgsmålet her, på mig virker grænseoverskridende, og jeg vil også sige, at jeg synes ikke, det virker til at være i orden. Det må aldrig være et stopur, der afgør, hvilken hjælp en borger får. Kommunerne skal selvfølgelig sørge for at afklare borgerens behov ud fra en konkret og individuel vurdering, men der er grænser. Kommunerne skal behandle mennesker ordentligt. Observationer skal laves med en grundlæggende værdighed for den enkelte og respekt for borgerens ret til privatliv. Det betyder, at observationer kun må bruges, når det er nødvendigt, og observationerne må ikke vare længere end højst nødvendigt. Hvis observation i et par timer, en dag, et døgn er tilstrækkeligt, må observation ikke varer i flere uger – det burde sige sig selv. Og man må selvfølgelig heller ikke læse borgernes private sms'er, som jeg tror er noget af det der har været fremme i pressen. Det skal stoppe, det hører ingen steder hjemme, hvis det finder sted. Et besøg hos en borger skal foregå med en grundlæggende respekt for den enkeltes værdighed. Besøget skal tilrettelægges i dialog med borgeren, så både borger og kommune ved, hvorfor der observeres, og hvad formålet er. Og det skal Jeg mener, vi har et meget vigtigt arbejde foran os med at sørge for, at mennesker med handicap ikke oplever systemet som en modspiller. Vi skal have genoprettet den tillid, der på handicapområdet desværre har lidt et knæk gennem flere år. Det er det problem her et eksempel på, og derfor ser jeg også frem til resultaterne af den undersøgelse fra Ankestyrelsen, som jeg har sat i gang, af det her med observationerne, så vi kan komme til bunds i problemet. Når vi har resultaterne af den undersøgelse, vil jeg se, hvad der kan gøres for at sikre en mere værdig sagsbehandling.
Fru Karina Adsbøl.
Tak for det. Jeg undrer mig bare over, at ministeren ikke får stoppet den praksis, for tilbage i juli 2020 stillede jeg netop ministeren spørgsmål i forhold til anvende de her stopursmetoder. Der svarede ministeren netop, at man skal anvende den mindst indgribende måde. Så kommer de her artikler, og vi ser så, at den unge gymnasieelev er blevet overvåget i 14 nætter. Altså, det hænger jo ikke sammen med mindst indgribende metoder. Så jeg kan simpelt hen ikke forstå, at ministeren ikke får stoppet den her praksis med det samme. Det er den ene ting. Ministeren vil så vente på en undersøgelse. Så kunne man også spørge: Hvornår kommer den undersøgelse? Hvornår er Ankestyrelsen færdig med den? Mener ministeren, at det er grundlæggende nødvendigt, eller mener ministeren, at man sagtens kan afdække borgerens behov på andre måder, som ikke er så indgribende, som de mange historier, der har været bragt, bl.a. også om den unge gymnasieelev Simon Kjær og de 14 nætter, beretter – det er godt nok meget grænseoverskridende? Så vil jeg høre ministeren, hvornår undersøgelsen er færdig, og hvorfor ministeren ikke vil stoppe den her praksis med det samme. Som jeg sagde tidligere, er det jo ikke første gang, at jeg som handicapordfører har stillet spørgsmål til de her artikler, vi har læst og set, og de borgerhenvendelser, vi også har fået. Så hvor lang tid skal borgerne vente på, at der sker mindre indgribende tiltag, så de kan undgå at blive overvåget? Er det overhovedet lovligt, at man på den måde sådan kan overvåge borgere i eget hjem? Kan de sige nej til det, og hvad sker der, hvis man siger nej? Det var en række opfølgende spørgsmål, som jeg håber ministeren vil svare på.
Tak. Det er ministeren.
Tak for det. Det var jo ganske mange spørgsmål og tak til ordføreren for også at være optaget af det her. Et problem i forhold til det, ordføreren siger, om, hvorfor vi ikke får stoppet den her praksis, og om det ikke er meget tydeligt, at det er ulovligt, hvad der foregår, er jo, at det ikke er meget tydeligt. Altså, det samlede overblik over, hvad det er for en praksis, der er med observationer, er der mig bekendt ikke nogen der har. Det er jo det, jeg har bedt Ankestyrelsen om at indhente, så vi kan finde ud af, hvordan de her bestemmelser anvendes. Men jeg synes nu, at jeg i mit svar gjorde det ganske klart, at der er grænser. Nu er min tid løbet, men det er jeg sikker på jeg får lov til at uddybe.
Det er helt korrekt, minister. Værsgo.
Jamen det var ikke det, jeg sagde. Altså, lovligt eller ej – er det sådan et samfund, vi vil have, hvor kommunen skal ind og overvåge mennesker med handicap, og her et eksempel på 14 nætter? Nej, det er i hvert fald ikke sådan et samfund, Dansk Folkeparti ønsker. Vi ser overhovedet ikke, at det er værdigt for de mennesker, det handler om, at man på den måde skal overvåges i eget hjem. Så spørger jeg ministeren: Hvad sker der, hvis borgeren siger nej? Hvis nu Simon her, som er i artiklen, som jeg har henvist til, havde sagt nej til det her, hvad var der så sket? Havde han så mistet sin hjælp, eller hvad?
Ministeren.
Tak. Jeg synes jo faktisk, at jeg svarede ret klart. Altså, det må aldrig være et stopur, der afgør, hvad det er for en hjælp, en borger får. Og det er også sådan, at observationer kun må bruges, når det er nødvendigt, og hvis man ikke kan tilvejebringe den viden, observationerne giver, på anden vis. Har man brug for at anvende dem, må det ikke være længere end højst nødvendigt. Det vil sige, at hvis observationer i en dag eller i et døgn er rigeligt, så må man selvfølgelig ikke observere en borger i flere uger. Man må selvfølgelig ikke læse borgerens private sms'er. Det skal ske proportionelt i forhold til det, man løser ved at have observationen. Og jeg vil gerne sige meget klart, at hvis det ikke er sådan, altså hvis man sidder derude og har sat nogle til at lave observationer, som f.eks. overskrider retten til privatliv, så skal det ophøre nu.
Værsgo til fru Karina Adsbøl i sidste runde.
Men derfor mangler jeg jo også at høre, at ministeren handler – ud over en undersøgelse. For vi har jo set, hvad der foregår. Vi har set det og læst om det i artikler. Vi hører om 14 nætters overvågning eller andet, hvor man simpelt hen skal sidde og blive overvåget, for at folk kan finde ud af, hvor meget hjælp man har brug for. Er det så ikke en grundlæggende mistillid, man skaber, i forhold til det menneske, der netop har brug for hjælp? Og kan man sige nej til det? Kan man sige nej til det, og vil man så været sikret hjalp? Derfor mangler jeg svar. Der er den her undersøgelse, som ministeren så heller ikke vil svare på hvornår foreligger. Og ministeren vil først handle, når den undersøgelse foreligger. Så kan man jo faktisk videreføre den her praksis.
Det er ministeren. Værsgo.
Tak for det. Det er vigtigt, som jeg også sagde i min besvarelse, at har man behov for at lave observationer, skal de være proportionale; de skal være afgrænsede; og det skal være, hvis man ikke kan tilvejebringe den viden, man har brug for, på anden vis. Det skal tilrettelægges i dialog med den borger, der skal observeres. Både borgere og kommune skal vide, hvorfor de gør det her. Hvad er rammerne, hvad er formålet? Og det skal overvejes, om man som kommune kan få de oplysninger på en mindre indgribende måde. Jeg forventer, at undersøgelsen er klar til efteråret.
Tak for besvarelsen. Der er endnu et spørgsmål til social- og ældreministeren, også stillet af fru Karina Adsbøl.
Værsgo til oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Mener ministeren, at det er nok at »undersøge« kommunernes brug af overvågning, eller vil ministeren af respekt for borgere med handicap standse den uværdige praksis, så de ikke uden grund skal føle sig under mistanke, når kommunen sender folk ud for at overvåge deres hverdag i flere dage?
Ministeren.
Tak for det. Jeg mener, at undersøgelsen er et nødvendigt første skridt for at få afdækket det konkrete problem til bunds. Vi har brug for mere viden, vi har brug for et overblik, før vi skrider til handling, og derfor er Ankestyrelsen nu blevet bedt om at afdække området. Når de er færdige med det, vil jeg se på initiativer, der kan sikre en mere værdig sagsbehandling med respekt for det enkelte menneske. Og jeg vil gerne gøre det meget klart, at jeg ikke udelukker nogen greb på nuværende tidspunkt. Med det sagt mener jeg bestemt heller ikke, at undersøgelsen er nok, kan stå alene, er det eneste, der skal til i forhold til at gøre noget ved de problemer, der er på handicapområdet i øvrigt. Derfor har jeg heller ikke tænkt mig at sidde med hænderne i skødet og vente på, at omgørelsesprocenterne i Ankestyrelsen bare af sig selv falder over tid, for der er meget andet, vi kan og skal gøre for at styrke handicapområdet – både for at få tilliden tilbage og for at sikre, at mennesker med handicap får den hjælp, de har behov for. Derfor har regeringen allerede taget en række vigtige skridt til at rette op på flere års manglende prioritering af handicapområdet. Først og fremmest er vi i gang med at genoprette økonomien i kommunerne, og derfor har vi sat et stort velfærdsløft i gang i kommunerne på mere end 3 mia. kr. i de seneste to økonomiaftaler. Samtidig har vi lavet et mere retfærdigt udligningssystem, så der kan blive bedre råd til velfærd i hele landet. Vi har også fået gjort op med sparekonsulenter i kommunerne, så borgerne ikke risikerer at få reduceret deres hjælp, fordi en konsulent, der tjener penge på at finde besparelser for kommunen, har været i gang. Det synes jeg er værd at glæde sig over, for no-cure-no-pay-tankegangen må aldrig vinde frem i det offentlige system på velfærdsområdet. Endelig vil jeg fremhæve evalueringen af det specialiserede socialområde, som skal danne grundlag for en specialeplanlægning på området og dermed sikre, at bl.a. mennesker med handicap får den hjælp, de har behov for. Med resultaterne fra evalueringen i hånden har vi et bedre grundlag for at sikre, at vi får de rigtige og nødvendige løft af handicapområdet. Og til sidst kan jeg nævne det nyeste initiativ fra finanslovsaftalen i år omkring borgerrådgivere i kommunerne. Så nej, det er selvfølgelig ikke tilstrækkeligt med den undersøgelse, jeg har bedt Ankestyrelsen om at lave, men det er også en vigtig brik i arbejdet her.
Fru Karina Adsbøl.
Ja, man kan sætte rigtig mange undersøgelser i gang, men vi ved jo faktisk, hvordan det ser ud på handicapområdet. Vi ved i hvert fald, at borgere oplever, at de ikke får den hjælp, de har behov for, og at de oplever, at de bliver mødt med mistillid. Så mener ministeren, at der er grund til generelt at møde borgere med handicap med mistillid og en formodning om, at de lyver om deres behov for hjælp? Så i forhold til det, vi har læst og været vidne til omkring overvågning og den måde, man gør det på, og stopursmetoder – altså at når man sidder på toilettet, skal der tages tid på, hvor lang tid man er om det – mener ministeren, at det er værdigt? Altså, ministeren kan jo stoppe den måde at overvåge på, ministeren kan stoppe den måde at bruge stopursmetoder på over for mennesker med handicap, men ministeren vil vente på den her undersøgelse. Og det undrer mig bare, for når ministeren siger, at man skal lave det mindst indgribende, kan ministeren jo godt se, at det da ikke er det mindst indgribende, at man skal overvåges 14 nætter i forhold til at få hjælp. Det kan jeg da i hvert fald ikke se er det mindst indgribende. Så hvad er baggrunden for, at ministeren ikke vil stoppe det og simpelt hen lave en vejledning eller andet, i forhold til at overvågning af borgere ikke er acceptabelt, og at brug af stopursmetoder heller ikke er acceptabelt?
Ministeren.
Men det er jo meget klart i dag: Det må ikke være et stopur, der afgør, hvilken hjælp borgeren får. Man skal sørge for at vurdere behovet for hjælp på den mindst indgribende måde – det skal være proportionalt, og det skal ske med respekt for den enkeltes ret til privatliv. Og nej, selvfølgelig skal man ikke møde borgerne med mistillid og med et grundlæggende udgangspunkt om, at de er løgnere. Men det er jo ikke det eneste, der sker på det her område, at vi nu får afdækket anvendelsen af observationer i kommunerne. Jeg ved ikke, om spørgeren ligger inde med nogle tal og noget viden, jeg ikke har. Men jeg har i hvert fald ikke et overblik over kommunernes brug af observationer; jeg har nogle triste historier, som jeg jo meget tydeligt her i dag har givet udtryk for at jeg synes er over grænsen.
Spørgeren.
Jeg behøver simpelt hen heller ikke at have et overblik over, hvor mange kommuner der gør det. Det handler ikke om antal for Dansk Folkeparti; det handler om, at mennesker med handicap får en værdig og ordentlig behandling. Og hvis der er eksempler på, at det foregår, som vi jo har set, så handler det for Dansk Folkeparti om at stoppe de her metoder, som handler om overvågning, og som handler om brug af stopuret. Der kan man indgå i dialog med de mennesker, det handler om, og spørge ind til deres behov og ønsker, i forhold til hvordan det bedst kan fungere med hjælpen til deres behov. Men i stedet bliver man mødt med mistillid, man bliver mødt med overvågning, og man bliver mødt med stopursmetoder. Så det mener jeg at ministeren kan stoppe allerede nu, hvis ministeren ønsker det, og hvis ministeren også kan se, at det er uværdigt, at man skal behandles på den måde.
Ministeren.
Men jeg bliver nødt til at sige, at hvis observationer foregår med respekt og i dialog med borgeren, så kan observationer af fagfolk – en fysioterapeut, der er ude, eller andet – jo også være med til at afdække, hvordan borgeren faktisk kan blive mest muligt selvhjulpen i eget liv, og det går jeg ud fra at ordføreren også er enig i, altså at det har vi alle sammen og ikke mindst de borgere, der er brug for hjælp, en interesse i. Så observationer kan jo være et brugbart redskab, et fælles redskab; der, hvor det er et problem, er der, hvor det bliver oplevet som noget, der skrider ind i privatlivets fred, noget, der ikke er proportionelt, noget, der er alt for voldsomt i forhold til omfang, og det er ikke i orden – det er det ikke med den gældende lovgivning. Det her handler for mig ikke om at få overblik over bare antallet, men også over, hvordan kommunerne anvender det her. Og når vi har den viden, kan vi jo se, om der er brug for ændringer, ligesom vi gjorde det i forlængelse af undersøgelsen af de her no-cure-no-pay-konsulenter.
Så er det fru Karina Adsbøl i en sidste runde. Værsgo.
Altså, jeg undrer mig bare over, at man skal vente på en eller anden undersøgelse, når man nu kan se, hvordan det ser ud på handicapområdet i kommunerne. Når man nu kan se de eksempler, der kommer frem, både med stopursmetoder og med overvågning, kan man jo gøre det klart over for kommunerne – hvis man ville som minister – at det ikke er acceptabelt at gøre det på den måde, og at man skal anvende den mindst indgribende metode, og at dialog baner vejen. Alle de ting kunne man jo allerede gøre nu. Der behøver man jo ikke at vente på en eller anden undersøgelse fra Ankestyrelsen – endnu en undersøgelse, som man altid venter på. Man kunne allerede nu som minister handle og sige, at det er fuldstændig uacceptabelt og uværdigt, og at det vil vi som samfund ikke have.
Ministeren.
Men jeg ved ikke, om spørgeren ikke har hørt, hvad jeg har stået og sagt her de sidste to runder. Jeg har netop sagt, at hvis man læser folks sms'er i forbindelse med observationer, hvis man gennemfører ugelange observationer, der kunne have været klaret på et døgn eller nogle timer, så er det ikke i orden, og så skal man se at få det stoppet. Når vi skilles her, skal jeg videre ud til Kommunernes Landsforening, hvor der afholdes et seminar sammen med Danske Handicaporganisationer om deres fælles arbejde for god borgerinddragelse i sagsbehandling. Der foregår rigtig mange vigtige ting på det her område, og jeg tror også, at vi skylder hinanden nogle gange at lade være med at lade, som om der er en eller anden snuptagsløsning, som jeg eller Dansk Folkeparti kunne bruge, og så var alt godt. Det her er et langt, sejt træk. Vi bliver nødt til at være fælles om det her. Ambitionen er vi enige om: Man skal mødes med tillid, man skal mødes med værdighed og respekt, og det skal ikke være en kamp at få den hjælp, man har brug for.
Tak til social- og ældreministeren for besvarelsen af spørgsmålet, og tak til fru Karina Adsbøl for at stille spørgsmålet. Den næste minister, der får spørgsmål, er sundhedsministeren. Det første medlem, der har spørgsmål til sundhedsministeren, er hr. Jan E. Jørgensen fra Venstre.
Værsgo til oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Hvad forstår ministeren ved fuldstændig epidemikontrol, og er ministeren enig med statsministeren i, at de ældre skolebørn først kan komme tilbage i skole, når regeringen har opnået fuldstændig epidemikontrol?
Værsgo til sundhedsministeren.
Tak for det, og mange tak for spørgsmålet, som jo er hyperaktuelt. Netop i dag har regeringen med et flertal i Folketinget indgået en aftale om det næste skridt i genåbningen af Danmark. Det handler bl.a. om de ældste skoleelever, der kan vende tilbage til skolen, og det sker på baggrund af anbefalinger fra indsatsgruppen, herunder sundhedsmyndighederne, og nogle meget omfattende beregninger. Det indebærer, som det er sagt, en regional genåbning i Nordjylland og Vestjylland samt på Bornholm, hvor smitten er lavere end i andre landsdele. Det er det, som indsatsgruppen har anbefalet. Og de resterende dele af Danmark kommer så i rul i de kommende uger, i takt med vi følger epidemien tæt og altså oppebærer en kontrol med epidemien. Det er en klar prioritet for os, at elever i de ældste klasser i resten af landet snart kan vende tilbage, særlig eleverne i afgangsklasserne, som referencegrupperne jo også har peget på. Det er også afgørende, at det sker på en forsvarlig måde, hvor smitten ikke løber løbsk, og vi skal i særlig grad være opmærksom på de nye og mere smitsomme virusvarianter. For nylig har vi jo set – det var Kolding sidst – hvor hurtigt smitten kan sprede sig, når det går galt med konkrete udbrud, og derfor lægger sundhedsmyndighederne vægt på, at genåbningen af samfundet sker gradvis og kontrolleret. Det er afgørende, at vi bevarer epidemikontrollen i forbindelse med fjernelsen af restriktioner, så vi ikke ender i en situation, hvor sundhedsvæsenets kapacitet ikke kan følge med længere. Det er det, statsministeren tidligere har givet udtryk for, og jeg er selvfølgelig hundrede procent enig i dette. Så vil jeg derudover sige, at regeringen vil indkalde alle Folketingets partier med henblik på at udarbejde en strategi for den videre genåbning af samfundet, både på kort og på længere sigt. Tak, formand.
Værsgo til hr. Jan E. Jørgensen.
Tak for det, og tak for svaret, som jo ikke var et svar, for jeg spurgte, hvad man forstår ved begrebet fuldstændig epidemikontrol. Jeg er jo enig med ministeren i, at vi ikke skal have en situation, hvor epidemien løber fuldstændig løbsk, men at løbe fuldstændig løbsk og så have fuldstændig epidemikontrol er jo ikke det samme. Jeg ved godt, at der er mange, der sikkert vil synes, at jeg lyder lidt som en ordkløver, men når man betænker, hvor stor en spredning lige præcis de ord fuldstændig epidemikontrol fra statsministerens side fik, og hvor meget skuffelse der var, og hvor mange lys der blev slukket i ikke mindst de unge menneskers øjne, da de ord kom ud af statsministerens mund, ærgrer det mig alligevel, at sundhedsministeren ikke vil svare på spørgsmålet. For fuldstændig epidemikontrol, altså i enhver sådan almindelig forståelse af det begreb, må jo betyde, at smitten er banket helt ned. Det er i hvert fald det, man ser for sit indre blik, og hvis det ikke betyder det, så sig det dog. Altså, sig: Fuldstændig epidemikontrol betyder ikke, at vi skal have sådan fuldstændig kontrol, men at vi skal have kontrol og vi skal sikre, at det ikke løber løbsk; det gør det en gang imellem, det kan ske i Kolding osv., men så lukker vi lokalt ned, osv. Men fuldstændig epidemikontrol er altså at trække den meget, meget langt. Jeg synes, det var rigtig flot, da vores statsminister, da vi stod i coronaens start, erkendte, at regeringen ville begå fejl, at der ville blive begået fejl, for ingen ville kunne have kommet igennem denne krisehåndtering uden at begå fejl. Men der, hvor jeg synes det så er lidt ærgerligt, er, når man end ikke vil erkende små fejl, som f.eks. at man ved at bruge udtrykket fuldstændig epidemikontrol altså har skabt en bekymring og en frygt, som vi jo nu kan se er unødvendig. For vi har ikke fuldstændig epidemikontrol i dag. Ministeren har selv lige sagt, at Kolding eksempelvis har haft lokale smitteudbrud osv., og ikke desto mindre lukker man lidt op for skolerne igen – ikke så meget, som Venstre kunne have ønsket sig, men man lukker dog lidt op, og tak for det, og respekt for det. Så jeg vil gerne gentage spørgsmålet: Hvad forstår ministeren ved fuldstændig epidemikontrol?
Sundhedsministeren.
Jeg forstår begrebet fuldstændig epidemikontrol, som at vi har kontrol med epidemien og også kontrol med de ændringer, der sker hele tiden. Nu har vi mutationerne, der hele tiden ændrer sig og hele tiden udfordrer os – mutationer, som er væsentlig mere smitsomme, og som det tyder på, i hvert fald ifølge foreløbige undersøgelser, også medfører mere indlæggelse. Så det er jo noget af det, som vi skal være sikre på vi har kontrol med, og det er præcis det, der menes med den udtalelse, og derfor er jeg fuldstændig enig i den udtalelse.
Spørgeren.
Ja, okay, altså jeg havde håbet, at ministeren ville sige, at det måske var lige at stramme den lidt for meget. For sandheden er jo, at vi aldrig nogen sinde får fuldstændig epidemikontrol, hverken med corona eller med noget som helst andet. Vi får aldrig nogen sinde fuldstændig kontrol med smittespredning af diverse sygdomme, det gør vi ikke, for det er et vilkår, som vi må leve med, altså at der kan opstå smitsomme sygdomme, virus og andet, som gør, at nogle folk bliver syge. Men jeg hører i hvert fald, at ministeren er enig i, at det ikke skal være sådan, at corona er fuldstændig væk, før vi kan genåbne, og det er trods alt det vigtigste.
Sundhedsministeren.
Ja, lige præcis. Det er også det, man kan se af den plan, der er lagt frem fra myndighedernes side, og som vi altså støtter fra regeringens side, og som et flertal heldigvis også støtter, nemlig at vi har plads til at åbne mere op. Det betyder mere smitte, flere indlagte, og så er kunsten, opgaven selvfølgelig at sikre, at antallet af de flere indlagte ikke vokser for hurtigt, så vi mister kontrollen, og så kapaciteten i sundhedsvæsenet bliver løbet over ende. Det er præcis den opgave, vi har sat os for at løse. Det handler ikke om, at der ikke må være en eneste smittet her i Danmark, for det vil være en umulig opgave at løse, og det ville betyde, at vi skulle lukke samfundet meget mere ned, også mere ned, end vi gør i øjeblikket, og det ville få meget store omkostninger på andre parametre.
Og en sidste runde til hr. Jan E. Jørgensen. Værsgo.
Det synes jeg sådan set lyder forholdsvis positivt. Kan ministeren her til sidst måske løfte lidt af sløret for, hvornår de beregninger er færdige, altså de beregninger, som viser, om vi har, skal vi kalde det en tilstrækkelig epidemikontrol, til at vi kan genåbne i hvert fald efterskoler og højskoler i hele landet og ikke kun i de få udvalgte kommuner, der er tale om på nuværende tidspunkt?
Ministeren.
Det vil jeg gerne prøve. Jeg tror, vi er lige på kanten af spørgsmålet her, og det vil sige, at det er en uforberedt spørgetime, vi har med at gøre her, så Folketinget må lige tolerere, at der må være en vis elastik i det, jeg siger her. Men det, vi går efter, og hvis det kan lade sig gøre, for vi skal jo lige spørge vores eksperter, hvad de har brug for af beregningsting, tal osv., er, at når næste rul kommer – der er en anbefaling, der løber i 14 dage, og den første er altså den 1. marts, og den næste vil så være den 15. marts – vil man så tage nogle flere landsdele med, og til den tid vil vi også have nogle beregninger på, om man kan lave nogle boblekonstruktioner på bl.a. efterskoler på lidt mere landsdækkende vis. Men det er altså for tidligt at sige, hvad de beregninger når frem til. Men svaret er altså, at det forhåbentlig er omkring den 15. marts.
Tak til sundhedsministeren, tak til hr. Jan E. Jørgensen for spørgsmålet Der er endnu et spørgsmål til sundhedsministeren, og det er stillet af Venstres hr. Peter Juel-Jensen.
Værsgo til oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det, formand. Vil ministeren i samarbejde med Bornholms Regionskommune være med til at lave en sundhedsfagligt fornuftig genåbning af det bornholmske samfund, som i den seneste tid kun har haft ganske få nye smittede med corona, og vil en sådan bornholmsk genåbning kunne danne skole for en senere forsigtig genåbning af resten af det danske samfund, hvor smittetallene taler for det?
Ministeren.
Jeg må simpelt hen sige ja til det spørgsmål, og så kan folketingsmedlemmet tage hjem til Bornholm og sige, at så har han fået genåbnet Bornholm. Det er jo også i hvert fald delvis rigtigt, men det ville måske være lidt unuanceret at tro, at så er det klaret. Det er jo baseret på et meget, meget grundigt arbejde fra vores indsatsgruppe og sundhedsmyndigheder, som netop har fået til opgave at se på, hvad der er mulighed for at gøre lokalt og regionalt. Og selvfølgelig er Bornholm i en særlig situation, fordi Bornholm geografisk er placeret på en sådan måde, at der forhåbentlig er mulighed for at have en større genåbning end det, vi kan bære i resten af landet på nuværende tidspunkt, fordi der er mindre smitte og en mindre introduktion af daglig smitte på Bornholm. Det følger vi selvfølgelig meget tæt, og vi skal altså også være ærlige og sige til bornholmerne, at det her er et forsøg. Det er ikke rigtig prøvet før. Det vil sige, at det så også kræver, at de er med på at lade sig teste og med på, at de regler, der stadig findes, så i hvert fald også skal overholdes. Men det er jo altså en klart lempeligere version af restriktionerne, man så vil introducere på Bornholm – i et tæt, tæt samarbejde selvfølgelig med alle lokale myndigheder m.m. Så må vi følge det meget, meget tæt, og hvis det viser sig at være en succes – og det er jeg glad for at der bliver spurgt til – hvad kan man så bruge det til andre steder? Det er jo åbenlyst. Danmark er et øsamfund, og der kan være andre øer med tilsvarende situationer, lave smittetal m.m., hvor man så vil kunne tage ved lære af, hvad der sker på Bornholm, og derfor følger vi det meget, meget tæt. Når vi gør det, er det, fordi sundhedsmyndighederne vurderer, at det er noget, vi kan være trygge ved, og at det faktisk også vil være gavnligt for os fremover i vores epidemikontrol at have de erfaringer. Men vi ved jo ikke præcis, hvad der så vil ske, så det er en opfordring til både bornholmere og folk, der vil besøge Bornholm, om, at man altså i særlig grad skal hjælpe til med, at det her vil kunne lykkes. For så får vi altså et lidt mere åbent samfund på Bornholm, og de er så lidt foran resten af Danmark. Vi længes alle sammen efter at få åbnet mere.
Hr. Peter Juel-Jensen.
Tak, og tak for svaret. Ja, det har jeg jo kunnet lytte mig til hele dagen, og det er jeg rigtig, rigtig glad for. Da jeg sad forrige fredag – vi skal jo helt tilbage til den 12. februar klokken lidt i 12 – og formulerede det her spørgsmål, som jeg så skulle stille i dag, tænkte jeg: Arh, det er måske for meget at håbe på. Men jeg kunne jo se, at bornholmerne har formået at være påpasselige, de har formået at tage hensyn, de har levet op til det personlige ansvar, og derfor syntes jeg, det ville være et meget, meget relevant spørgsmål at stille. Jeg glæder mig selvfølgelig over, at man har lyttet og dermed laver en genåbning, men også det med, at man gør Bornholm til sådan en testø. For det er jo rigtig, rigtig vigtigt, hvordan man agerer herfra. Bornholm er jo et lille, lukket samfund, men stadig væk et helt samfund, så der er muligheder for at undersøge tingene og få tingene velbeskrevet. Så jeg vil gerne følge op – ud over selvfølgelig at sige tak – med at spørge: Hvordan vil regeringen i samarbejde med regionskommunen, med arbejdsgivere, arbejdstagere, foreninger osv. sikre, at vi får indhøstet de erfaringer, der gør, at resten af landet kan være lige så heldige som Bornholm lige om lidt?
Ministeren.
Der vil vi bruge alt, hvad vi kender og ved virker, men også ting, vi sådan set ikke har erfaring med endnu i Danmark. Der bliver jo noget med et krav om fremvisning af negativ test. Det bliver sådan, at klasserne skal testes to gange om ugen, og sammen med arbejdsgivere skal der sættes ting op. Vi har selvfølgelig fra centralt hold masser af smitteopsporing, men vi skal også have hjælp fra Bornholm. Når der er smitte, skal vi virkelig have slået det ned. Det skal vi jo i hele Danmark, men det skal ske lynhurtigt på Bornholm, for ellers kan det sprede sig, og så er forsøget mislykkedes.
Hr. Peter Juel-Jensen.
Tak for det. Nu kan jeg selvfølgelig ikke tale på Bornholms vegne, men som jeg kender borgmesteren Thomas Thors, ved jeg jo godt, at han griber alle muligheder for at fremme Bornholm og for at fremme Bornholms muligheder. Så jeg er sikker på, at der vil være medspil der. Arbejdsgivere, arbejdstagere, foreninger osv. vil garanteret også slutte op om det her, for det betyder rigtig meget for Bornholm, at der bliver lukket op, i og med at vi er et lille samfund, hvor alle kender hinanden. For det er hårdt, når man ikke har set sin nabo i lang tid eller har kunnet drikke en kop kaffe med vedkommende. Der er også unge mennesker, som har det rigtig skidt, og der er ældre mennesker, som ikke har fået besøg rigtig længe, og derfor er det noget, som vi vil tage på os, og vi vil bruge knofedt på det og er klar til at gøre en god indsats. Hvordan får vi ...
Tak, tiden er gået, men der kan stilles et ganske, ganske kort spørgsmål.
Et ganske kort spørgsmål: Hvordan får vi de her gode erfaringer spredt ud til resten af landet?
Sundhedsministeren.
Den opgave har vores myndigheder, nemlig at følge det meget, meget tæt. En af de ting, vi ikke har erfaring med endnu i Danmark, men hvor vi kan se en mulighed for at lære af de erfaringer, vi kan høste fra Bornholm, er faktisk spildevandsovervågning, hvor man kan teste spildevand. Nogle lande har faktisk gode erfaringer med det. Danmark har ikke haft det i stor skala endnu. Det kan vi så indføre forskellige steder, men særlig på Bornholm vil det jo være interessant at følge, netop fordi man hurtigt kan opdage i spildevandet, hvis der er sygdom, og hvis der er virus i spildevandet, kan man finde ud af, hvor det udbrud kommer fra. Så det er noget af det, vi vil koble til og følge tæt og tage med videre, så vi også opdager den type smitte på Bornholm.
Så til hr. Peter Juel-Jensen, sidste runde.
Sidste runde, og jeg skal nok gøre det inden for tiden, formand. Der er jo stor misundelse, også i min folketingsgruppe, over, at Bornholm får lov til at lukke op. Det, jeg tror rigtig mange gerne vil, er at gå til frisøren, og det er jo en klippeø, så selvfølgelig skal de lukke op først. Hvordan vil ministeren inddrage Folketingets partier i baggrunden for de bornholmske erfaringer, således at alle bliver opmærksomme på de gode erfaringer og de måder, som man kan lukke op på? Bliver det sat til politisk forhandling, således at jeg kan berolige mine gode kollegaer oppe i mit gruppeværelse med, at de også bliver medinddraget, og at de også får mulighed for at drage fordel af de gode bornholmske erfaringer?
Ministeren.
Tak for det her sidste spørgsmål, som er sådan en perspektivering ud i Danmark. Det er jeg fuldstændig enig i. Det er jo netop det, som giver os nogle muligheder – at få de erfaringer fra Bornholm til andre øer, men jo også til større dele af Danmark – for at finde ud af, hvad man kan få befolkningen med på, hvad man kan få arbejdsgivere med på, hvad vi har af muligheder for at finde smitten tidligt og hurtigt og slå den hurtigt ned. Alle de erfaringer skal vi jo bruge, når vi inviterer alle Folketingets partier til både en kort-, en mellem- og en langsigtet plan for et genåbnet samfund i den her situation. Så det er nogle erfaringer, vi vil præsentere for Folketingets partier.
Tak til sundhedsministeren for besvarelsen af spørgsmålene, og tak til hr. Peter Juel-Jensen for at stille spørgsmålet. Mens der gøres klar på talerpulten, kan jeg annoncere, at det næste spørgsmål, nr. 10, bliver stillet til transportministeren, og det bliver stillet af hr. Preben Bang Henriksen fra Venstre.
Værsgo til oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Hvornår forventer ministeren, at regeringen fremsætter forslag om anlægslov vedrørende den 3. Limfjordsforbindelse – og hvilke aktuelle hindringer ser ministeren for, at forslaget kan fremsættes nu?
Transportministeren.
Tak for det. Jeg har glædet mig til at svare på det her spørgsmål, og jeg ved ikke, om vi kan opnå en lige så stor munterhed som ved det foregående spørgsmål – den med klippeøen bliver svær at overgå; det skal jeg indrømme. Men jeg vil i hvert fald først og fremmest sige, at jeg er utrolig glad for at kunne oplyse, at Vejdirektoratet nu har gennemført deres opdatering af den ca. 10 år gamle vvm-undersøgelse fra Egholmlinjen, og det er sådan, at i morgen, altså den 25. februar, vil de vigtigste resultater af den her opdatering blive præsenteret for Folketingets Transportudvalg, og umiddelbart derefter vil den samlede undersøgelse også blive offentliggjort, sådan at ikke kun Folketingets Transportudvalg og Folketinget, men alle borgere også kan læse med. Det tror jeg der vil være rigtig mange der har interesse i. Ved vvm-opdateringen er bl.a. miljøkonsekvensvurderingen, trafikberegningerne og også økonomien for projektet blevet udsat for et grundigt eftersyn, og jeg er meget tilfreds med, at vi nu står med et gennemarbejdet resultat, som vil kunne drøftes nærmere i de kommende forhandlinger om en grøn mobilitetsplan. Som det er spørgeren bekendt, er jeg interesseret i at indgå en bred aftale om de fremtidige investeringer i infrastruktur, hvor klima- og miljøhensyn i langt højere grad tænkes ind og vi får det bedst mulige ud af de tilgængelige transportformer. Jeg mener på den baggrund, at vi bør se de forskellige infrastrukturprojekter i en stor sammenhæng frem for at håndtere dem enkeltvis, og det er selvfølgelig også tilfældet med 3. Limfjordsforbindelse. For at forebygge et eventuelt spørgsmål fra spørgeren om, om der er projekter, som regeringen ikke kan se eller på forhånd har fravalgt i en kommende infrastrukturforhandling, kan jeg sige, at det jo nok er spørgeren bekendt, at regeringen har valgt ikke at gennemføre en vvm-undersøgelse af den ellers planlagte omfartsvej ved Mariager. Men bortset fra det er der jo altså ikke projekter, som ikke kan indgå i de kommende forhandlinger, og derfor ser jeg også rigtig meget frem til det.
Hr. Preben Bang Henriksen.
Den sidste bemærkning tror jeg min kollega fra Bornholm bliver vældig glad for. Den bro derovertil er inden for rækkevidde, kan jeg høre! Nå, spøg til side. Tak til ministeren for at kommentere på spørgsmålet, og tak til ministeren – eller rettere medarbejdere under ministerens ressort – for nu at være blevet færdig med den her opdaterede vvm-undersøgelse. Jeg glæder mig i hvert fald til at se den, kan jeg sige, og det tror jeg også de fleste nordjyder gør. Vi er rimelig optimistiske, med hensyn til hvad den i øvrigt indeholder. For forholdet er jo altså det, at vi har en af de mest belastede trafikstrækninger på E45 med kilometerlange køer og hyppige nedbrud. Det begrænser i den grad de 10 pct. af befolkningen og erhvervslivet, der er nord for Limfjorden for øjeblikket. Vi lagde egentlig grundlaget for en vvm-undersøgelse allerede i 2011, som ministeren nævnte, og vi har fået linjeføringen lagt fast i 14 kommuner, og regioner, erhvervsliv, arbejdsmarkedets parter osv. er alle enige om linjeføringen og om den 3. Limfjordsforbindelses nødvendighed. Aalborg Kommune, eller rettere sagt indirekte erhvervslivet i Aalborg, kommer med 600 mio. kr. til at hjælpe med at få den på plads, og derfor synes jeg måske, at nordjyderne har krav på at få at vide, hvad det så egentlig er, der er til hinder for det. Nu forudsætter jeg lidt optimistisk, at rapporten i morgen er, om jeg så må sige problemfri, i hvert fald ikke til hinder for en forbindelse her. Hvad er det så efter ministerens opfattelse, vi skal igennem, før vi kan sætte spaden i jorden, for nu at sige det rent ud?
Ministeren.
Ja, jeg synes også, der er god grund til at være optimistisk i forhold til undersøgelsen, og det vil jo også være sådan, at spørgeren har mulighed for at blive indsuppleret i Transportudvalget i morgen, hvis det er sådan, at Venstres gruppe tillader det. Men ellers er det jo i princippet blot den politiske beslutning. Derefter vil der selvfølgelig gå noget tid med først ekspropriationer, en nærmere planlægning og den slags ting, før man kan tage det reelle spadestik. Og bare for at tage det, kan jeg sige, at Vejdirektoratets forventning er, at fra man har taget en politisk beslutning, vil der kunne gå 3-4 år, før man er igennem de her processer omkring bl.a. ekspropriationer m.v. Så det vil være den tidsramme, der er, fra man tager en politisk beslutning, til man vil kunne sætte spaden i jorden.
Spørgeren.
Så er vi så inde ved kernen af den politiske beslutning, for det skal ikke være nogen hemmelighed, at mange af ministerens kollegaer var særdeles positive i valgkampen, men aldrig så snart var regeringen kommet til, før bordet blev fejet rent – eller hvilket udtryk der nu blev brugt – og så blev der sagt, at nu venter vi på en klimahandlingsplan, og så venter vi på en infrastrukturplan osv. osv., og alt imens holder bilerne og forurener det halve af Vesterbro i Aalborg og andre steder. I den forbindelse vil jeg lige høre ministeren: Hvad er det for nogle konkrete milestones, vi skal forbi, før man fra regeringens side træffer den politisk beslutning?
Ministeren.
Som sagt kommer den opdaterede vvm-undersøgelse i morgen, og så bliver det næste step de infrastrukturforhandlinger, som venter i det her forår. Og så afhænger det selvfølgelig af den politiske vilje, der er bredt i Folketinget, men som jeg også tidligere har tilkendegivet, bl.a. da man undersøgte holdbarheden og levetiden for den eksisterende forbindelse, som jo heldigvis var markant bedre, end man gik og frygtede, ændrer det, at der er en lang levetid på den eksisterende forbindelse, på ingen måde ved behovet for en tredje Limfjordsforbindelse. Det står jeg naturligvis stadig væk ved.
Værsgo til hr. Preben Bang Henriksen for det sidste spørgsmål.
Det skal jeg gøre kort. Regeringen hviler jo bl.a. på nogle støttepartier, som i hvert fald ikke elsker privatbilismen og bestemt ikke elsker den tredje Limfjordsforbindelse, og det kan jeg rolig sige, for SF er ikke med i forliget omkring linjeføringen, og Enhedslisten er vist nok generelt imod, så vidt jeg kan forstå. Derfor er jeg nødt til at spørge ministeren: I hvor høj grad vil disse partier – jeg taler om SF og Enhedslisten – have vetoret over regeringens holdning i den her sag?
Ministeren.
Det er jo et forlig og en bred aftale om linjeføringen. Det er der jo fortsat et bredt flertal bag. Jeg er ikke i tvivl om, at der, når vvm-undersøgelsen bliver offentliggjort i morgen, garanteret vil komme en fornyet debat om linjeføringen. Men den linjeføring, der er besluttet, står regeringen naturligvis ved. For grunden til, at den beslutning blev truffet dengang, var jo at kunne sætte de mange beboere, som ellers ville stå i en uafklaret situation, fri, sådan at de vidste, hvad de kunne regne med. Så det er jo afgørende. Og den linjeføring, der er lagt op til, er selvfølgelig også den, der bliver arbejdet efter. Så er det klart, at der kan være nogle støjelementer, som vi i givet fald skal tage højde for. Men det kan vi jo vende tilbage til efter i morgen.
Tak til transportministeren. Og tak til hr. Preben Bang Henriksen for spørgsmålet og for at gøre talepulten klar til den næste spørger. Der er endnu et spørgsmål til transportministeren, og denne gang er det stillet af fru Mette Thiesen fra Nye Borgerlige.
Værsgo til oplæsning af spørgsmålet til ministeren.
Tusind tak. Vil ministeren ved de forestående infrastrukturforhandlinger se positivt på mulighederne for at skaffe finansiering til en analyse af, hvordan der kan gennemføres forbedringer på Kystbanen?
Transportministeren.
Tak for det spørgsmål. Jeg vil se positivt på mulighederne for at igangsætte en række analyser, der kan afstedkomme forbedringer af den kollektive transport, herunder også Kystbanen, men jeg finder det selvfølgelig mest hensigtsmæssigt ikke at tage forskud på de kommende forhandlinger konkret her i Folketingssalen. Jeg vil i stedet tillade mig at glæde mig rigtig meget over også at se Nye Borgerlige ved forhandlingsbordet, og jeg vil glæde mig over, at Nye Borgerlige også vil prioritere den kollektive transport. Hvis den linje fortsætter, er jeg sikker på, at vi kan lande en god aftale om de kommende års investeringer i infrastruktur med en god balance mellem vej- og jernbaneprojekter. Når det er sagt, vil jeg egentlig også gerne benytte mig af lejligheden til, når nu det er spørgsmål om Kystbanen, der bliver rejst, også lige at tillade mig at kippe lidt med flaget for de gode resultater, der er opnået her i det forgangne år, altså i 2020, med rettidighed på Kystbanen. Det er faktisk sådan, at hvis man måler på kundepunktligheden, kan man se, at den er steget meget betragteligt i 2020, og det skyldes langtfra alene spørgsmålet om covid, som selvfølgelig har betydet et mindre kundepres, men det skyldes altså også en lang række andre forbedringer. Man er gået fra under 80 pct. i kundepunktlighed til lige over 90 pct. i kundepunktlighed, og det er en meget, meget betydelig forbedring, som jeg synes vi på vegne af passagererne godt kan tillade os at være glade for.
Fru Mette Thiesen.
Man kan altid kun glæde sig over det, når der er forbedringer på Kystbanen, men det manglede også bare, at der kom forbedringer, for det har været tiltrængt i noget tid. Men tusind tak for svaret til ministeren. Jeg mener jo selvfølgelig, at der er et stort behov for at analysere, hvordan de her forbedringer kan gennemføres på Kystbanen. I dag er det jo sådan, at Kystbanen ikke helt matcher de øvrige togstrækninger i hovedstadsområdet, og fire stationer på Kystbanen, Vedbæk, Skodsborg, Klampenborg og Rungsted Kyst, står jo faktisk også til at få skåret antallet af afgange ned fra tre til to i timen, og samtidig står Kystbanen også til at miste den direkte forbindelse til Københavns Lufthavn. Det er store forringelser, der stiller borgerne i området, pendlere, uddannelsessøgende og fritidsrejsende, væsentlig ringere. Mener ministeren, at det er i orden, at Kystbanen og dens brugere bliver prioriteret lavere end resten af hovedstadsområdet?
Ministeren.
Det er rigtigt, at der er en aktuel diskussion om den forestående ændring af køreplanen fra køreplansskiftet i december. Det er jo på den korte bane og ikke på den lange bane, som infrastrukturforhandlinger skal handle om. Og der vil være nogle, der opfatter det sådan, at det er negativt, men det er faktisk også sådan, at for 80 pct. af passagererne er der tale om en forbedring ved at få kvartersdrift dagen igennem. Man kan så sammenholde det med, at vi altså samtidig har set en meget, meget markant forbedring på regulariteten, noget, vi måske i virkeligheden ikke havde turdet forudse, men som jo først og fremmest skyldes en afkobling fra trafikken til og fra Sverige. Det skyldes også andre forbedringer, men bl.a. en afkobling fra trafikken til og fra Sverige. Det er i hvert fald noget, vi skal tage med i de her konkrete analyser, som skal foretages på det her område.
Fru Mette Thiesen.
Tusind tak. Der skal ikke herske nogen tvivl om, at jeg synes, at de her forringelser på Kystbanen er uhørte. Kystbanen er i dag en af de banestrækninger i Danmark med flest passagerer, men punktligheden har igennem mange perioder været ringere end for det øvrige jernbanenet, og nu nedprioriteres den så yderligere. Anerkender ministeren, at de mange passagerer, der spilder tid i forhold til forsinkede tog og mistede forbindelser på sammensatte rejser, medfører et stort samfundsøkonomisk tab?
Ministeren.
Jeg vil gerne se på, hvordan vi kan forbedre Kystbanen og i det hele taget den kollektive transport og jernbanedriften. Men jeg må jo altså også bare minde om, at den konkrete køreplan, som fru Mette Thiesen her rejser spørgsmål om, forbedrer mulighederne for 80 pct. af passagererne. Så er det rigtigt, at der er nogle, der får en forringelse. Hvis man skal lave forbedringer i det længere perspektiv, skal der ganske givet kigges på forskellige elementer, men jeg må også bare minde om, at det ikke er sådan, at regulariteten på Kystbanen er forringet, men at der faktisk er sket det modsatte. Der er i 2020 opnået et historisk godt resultat for rettidighed, en kundepunktlighed på over 90 pct. Det synes jeg faktisk også lige man skal kippe med flaget over.
Så er det fru Mette Thiesen til en sidste runde. Værsgo.
Tak. Det faldt også på et meget, meget tørt sted, for det er ikke noget, der tidligere har været særlig godt. Men det vurderes, at der i 2035 vil være 20 pct. flere rejser i hovedstadsområdet, og trængslen på de nordsjællandske veje ventes samtidig at stige med hele 48 pct. sammenlignet med 2015, og som jeg forstår det, ønsker man at frakoble Kystbanen dens forbindelser til lufthavnen og den svenske forbindelse, fordi mange af forsinkelserne opstår i Sverige. Mener ministeren vitterlig, at de danske borgere skal stilles dårligere, fordi man ikke kan overholde punktligheden i Sverige?
Ministeren.
Nej, og det er jo sådan set også derfor, det giver helt utrolig god mening at kigge på forbedringer, der betyder, at man ikke får forsinkelser ind fra Sverige. Det viser de resultater, som har været i 2020, jo bl.a. også, hvor det ikke er sådan, at der er en direkte afkobling, men den grænsekontrol, der har været, og det medfølgende stop, der så er på Københavns Lufthavns Station, har så betydet, at de her forsinkelser fra Sverige ikke har kunnet sprede sig ind i Danmark. Det har ikke kun været til fordel for Kystbanen, men det har faktisk også været til gavn for regulariteten i store dele af Danmark. Det er sådan, at hele den sjællandske regionaltogstrafik har haft historisk gode resultater, og det synes jeg er ret markant.
Således tak til transportministeren for besvarelsen af spørgsmålene og til fru Mette Thiesen for det seneste spørgsmål. Den næste minister, der skal besvare spørgsmål, er udlændinge- og integrationsministeren, og det første spørgsmål er stillet af hr. Marcus Knuth, Det Konservative Folkeparti.
Værsgo til oplæsning af spørgsmålet.
Først og fremmest tak til ministeren. Hvad mener ministeren om, at op mod 30.000 udlændinge ikke længere skal vejledes om mulighed for hjemrejse?
Ministeren.
Tak for ordet. Sådan som den systematiske vejledning om muligheden for repatriering, som det hedder, fungerer i dag, skal kommunerne vejlede i forbindelse med alle samtaler i selvforsørgelses- og hjemrejseprogrammet og beskæftigelsesforløb, hvor den pågældende er omfattet af den her repatrieringsordning. Det er ministeriets skøn, at ca. 60.800 personer i 2020 var omfattet af både repatrieringsordningens personkreds, altså dem, der kan benytte sig af lovgivningen, og kommunens pligt til at vejlede systematisk. De her 60.800 personer får altså vejledning fra kommunen, når og i det omfang de i øvrigt er i kontakt med kommunen i forbindelse med forløb efter integrationsloven eller beskæftigelsesforløb. Der er ikke nogen formkrav til den vejledning i dag. Det kan altså foregå som en bemærkning i forlængelse af en rådighedssamtale eller ved udlevering af en pjece, eller ved at man får en besked i e-Boks. Det har jeg ikke været tilfreds med, og jeg tror ikke, at det virker. Nu vælger vi så at skabe en særlig dedikeret vejledning målrettet mod de udlændinge med længere ophold i Danmark, der i en længere periode ikke har forsørget sig selv. Små 9.000 udlændinge vil derfor skulle have en selvstændig og en lidt mere dedikeret hjemrejsesamtale, og det er noget nyt. Det betyder samtidig, at kommunen ikke systematisk skal vejlede udlændinge, der i det store hele forsørger sig selv, og danske statsborgere med dobbelt statsborgerskab. Kommunerne vil stadig – ligesom i dag – skulle vejlede alle relevante borgere om muligheden for repatriering, når der i øvrigt er anledning til det. Jeg synes, det giver rigtig god mening, at kommunen skal bruge sine ressourcer i de tilfælde, hvor det kan se ud til, at udlændinge ikke er faldet til i Danmark, hvor de f.eks. er på støtten. Med andre ord: Vi skal vejlede der, hvor det giver mening, og vi skal ikke bruge ressourcerne på konstant at vejlede folk, der er faldet til i Danmark, og som forsørger sig selv. Jeg ser frem til at fremsætte lovforslaget, der skal udmønte de her ændringer af repatrieringsloven, til april. Tak for ordet.
Værsgo til hr. Marcus Knuth.
Tak. Jeg vil gerne begynde med at rose udlændingeministeren, ikke for aftalen, som man lige har lavet – for den synes vi ikke er god – men for det politiske spin, som har været en del af hele processen. Man laver jo vel at mærke en aftale om hjemsendelse, som vi ser som en lempelse, men man får den solgt som en stramning. Man får faktisk også erstattet den eksisterende aftalekreds, hvor både vi Konservative og Dansk Folkeparti og Radikale Venstre var med, og alligevel får man det i medierne til at se ud, som om det er os, der er sprunget fra aftalen eller har gjort et eller andet. Faktisk er det sågar, som jeg nævnte for ministeren før, i Tirsdagsanalysen lykkedes – og jeg håber, at ministeren vil gå ind og se det – at konkludere, at det er os Konservative, der i ledtog med Inger Støjberg peger fingre af aftalen, når virkeligheden er, at det var Socialdemokratiet, der selv gik fra den eksisterende aftale. Pointen er jo, at det er fint med de 9.000, som nu skal til en ekstra vejledende samtale, men i pressemeddelelsen, som ministeriet har sendt ud, nævner man ikke – i hvert fald med tal – de 30.000, som ikke længere skal vejledes om hjemrejse. I pressemeddelelsen står der ganske enkelt bare, at man afskaffer den systematiske vejledningspligt for udlændinge med længere ophold i Danmark, som har bedre kontakt til arbejdsmarkedet. Men virkeligheden er, at for den gruppe på 30.000 er regelsættet, at de kan have været på kontanthjælp i op til halvandet år ud af 3 år. Så mener ministeren virkelig, at man har god kontakt til arbejdsmarkedet, at man forsørger sig selv – for at bruge ministerens ord fra lige før – hvis man har været på kontanthjælp det sidste halvandet år ud af 3 år?
Ministeren.
Jeg har ikke set så meget som et eneste sekund af Tirsdagsanalysen, og jeg tror heller ikke, jeg kommer til det, så det tør jeg ikke gøre mig klog på. Men det, som er det interessante her, er jo, om det her er en aftale, der kommer til at få flere til at benytte sig af repatrieringsordningen, altså at rejse hjem med en pose penge fra den danske stat, eller om færre vil benytte sig af ordningen på baggrund af den her aftale. Det kan selvfølgelig kun være et gæt, men mit kvalificerede gæt er, at markant flere kommer til at benytte sig af den, fordi man nu ikke mere bare kan slå op i e-Boks og se, at man har fået en pjece fra kommunen, men fordi man sidder ned omkring et bord, får en kop kaffe og taler med en person, der siger: Hør her, makker, er du sikker på, at du er i det rigtige land? Du har været på bistand i lang tid, du opholder dig i et andet land end dit eget, måske skulle du tage og rejse hjem.
Hr. Marcus Knuth.
Jamen vi ville jo gerne have været med til at lave aftalen bedre, vi ville også gerne have været med til at kigge på systemet for, hvordan man bliver vejledt i dag. Men når man tager 30.000 ud af 60.000 og siger, at I slet ikke længere på nogen måde skal vejledes, mener ministeren virkelig, at det vil få flere til at rejse hjem?
Ministeren.
En stor del af de 30.000 får slet ingen vejledning i dag, fordi de slet ikke er i kontakt med kommunen. Det, som er det centrale, er, at 9.000 mennesker i fremtiden kommer til at få en egentlig samtale, der handler om hjemrejse, og det tror jeg kommer til at virke. Til gengæld bruger vi ikke så mange ressourcer på den sidste gruppe, hvoraf en stor del i dag ikke får nogen vejledning, og hvor f.eks. dem, der får en vejledning, kan få det som en løs bemærkning i slutningen af en anden samtale. Det er sjusket, og det virker ikke. Lad os fokusere indsatsen på den gruppe, der ikke er faldet til, og som er på bistand.
Spørgeren.
Men nu sagde ministeren jo lige før, at det er ministerens gæt, at han tror, at flere vil rejse hjem. Hvad har ministeren af data, der underbygger, at de få, som nu skal til en dedikeret samtale, opvejer de hele 30.000, som ikke længere skal vejledes?
Ministeren.
Nu er det jo en vurdering, for vi kan ikke putte det ind i et regneark og sige, hvad en halv times samtale vil betyde. Når loven har fungeret i 1 år, vil jeg selvfølgelig være ekstremt interesseret i at se, hvad virkningen af den har været, og hvis virkningen er den modsatte, har vi lavet noget forkert. Men mit bedste gæt er, at virkningen vil være, at flere benytter sig af ordningen, og når vi får evalueret de her ændringer, håber jeg også, at De Konservative vil være med til at se på, hvad effekten af det har været, og hvis der virkelig er en effekt af det, skal vi da skalere det op, bruge det på flere, understøtte det, så flere bliver kaldt til samtale – hvis det er det, der virker.
Tak for det. Spørgsmålet er besvaret. Vi går videre til det næste spørgsmål, som er til den samme minister, udlændinge- og integrationsministeren, og af den samme spørger, hr. Marcus Knuth.
Værsgo at læse spørgsmålet højt.
Tak. Hvad mener ministeren om, at øksemanden, der forsøgte at slå tegneren Kurt Westergaard ihjel, er på fri fod og ikke er blevet udvist af Danmark?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg kan desværre ikke her i salen udtale mig om den konkrete sag, som spørgeren omtaler, men det er selvfølgelig ikke med regeringens gode vilje, at Danmark har personer i landet, som er dømt for terror, og som er udlændinge. Derfor er reglerne også sådan, at en udlænding, der er udvisningsdømt, skal udrejse, når vedkommende løslades, og udsendelsesarbejdet vil som udgangspunkt skulle begynde, allerede når udlændingen har afsonet halvdelen af tiden af sin straf. Er det ikke muligt, vil vedkommende typisk være varetægtsfængslet eller pålagt kontrolforpligtigelse på et udrejsecenter, indtil udsendelsen effektueres. I nogle tilfælde vurderer udlændingemyndighederne dog, at en udvisningsdømt udlænding er i risiko for asylretlig forfølgelse i sit hjemland, og vi kan derfor ikke tvangsudsende den pågældende, uanset hvor uønsket den pågældende måtte være. I de tilfælde vil udlændinge komme på det, vi kalder tålt ophold, og det er vel at mærke efter at have afsonet størstedelen af den straf, som pågældende er idømt. Når det så er sagt, er terrortruslen mod Danmark fortsat alvorlig, og et terrorangreb kan finde sted uden forudgående efterretningsmæssige indikationer. Så der kan ikke gives nogen garantier, selvfølgelig ikke, men Politiets Efterretningstjeneste følger nøje udviklingen i trusselsbilledet, og det gælder også terrordømte og radikaliserede, som løslades fra fængsel eller befinder sig på tålt ophold. PET iværksætter de sikkerhedsforanstaltninger, som situationen tilsiger. Jeg vil også i den anledning gerne henvise til den indsatsgruppe, som Justitsministeriet nedsatte i 2020. Den går under navnet Bjelkegruppen, og her deltager mit eget ministerium også i arbejdet. Den skal netop over det næste år arbejde intensivt på at styrke indsatsen i forhold til løsladte terrordømte og radikaliserede. Ud over Justitsministeriet og Udlændinge- og Integrationsministeriet deltager bl.a. også den nye Hjemrejsestyrelse, bl.a. for at sikre et særskilt fokus på udviste terrordømte, der skal udsendes af Danmark efter løsladelse. Tak for ordet.
Tak. Hr. Marcus Knuth.
Tak til ministeren. Nu siger ministeren, at man ikke kan kommentere den pågældende sag. Forleden var der en kæmpe artikel om sagen i Berlingske, som jeg forestiller mig ministeren er bekendt med. Det er jo en fuldstændig grotesk sag, altså en dømt terrorist, der har forsøgt at slå tegneren Kurt Westergaard ihjel – ham, der lavede Muhammedtegningerne – er i dag på fri fod, i hvert fald mere eller mindre, for han kan i nogle af timerne bevæge sig frit. Det er jo altså en af de mest kendte sager i danmarkshistorien, hvor Kurt Westergaard i dag og resten af sit liv sandsynligvis må leve med politibeskyttelse og manden, der forsøgte at slå ham ihjel, kan vi ikke udvise. Så jeg vil høre helt konkret, om ministeren gør noget aktivt for at få den her person udvist af Danmark.
Ministeren.
Nu nævnte jeg under det foregående spørgsmål, at jeg aldrig har set et sekund af Tirsdagsanalysen, men én ting kan jeg garantere spørgeren, og det er, at den artikel, som omhandler den konkrete sag, som spørgeren henviser til, har jeg selvfølgelig læst mere end almindelig omhyggeligt. Jeg kan også henvise til mit svar på spørgsmål nr. 486 til vores fælles folketingskollega hr. Peter Skaarup, hvor jeg i en fortrolig besvarelse har prøvet at uddybe lidt om den konkrete sag. Ellers vil jeg generelt sige, at alt, hvad der kan lade sig gøre for at udsende folk uden lovligt ophold i Danmark, særlig folk, der er dømt for kriminalitet, og i endnu højere grad folk, der er dømt for terror og den type kriminalitet, vi taler om her, er selvfølgelig absolut topprioritet for regeringen.
Spørgeren.
Det er jeg glad for at høre, og det håber jeg virkelig at ministeren gør alt hvad han kan for at følge op på. Men vi kan jo samtidig høre, at man på Kærshovedgård, hvor den her øksemand skal opholde sig, tilbage i december måned på grund af computersystemer osv. ikke kunne opretholde opholds- og meldepligt. Kan ministeren oplyse, om øksemanden her har været på fuldstændig fri fod, eller om han rent faktisk har opholdt sig på Kærshovedgård?
Ministeren.
Igen vil jeg sige, at jeg desværre ikke kan kommentere den konkrete sag, men det er rigtigt, at der var et kort vindue, hvor pligterne, altså opholds- og meldepligterne, ikke kunne opretholdes på udrejsecenter Kærshovedgård. Det fik vi heldigvis styr på ret hurtigt, men det er korrekt, at der var it-problemer dér i en kort periode.
Spørgeren.
I forhold til at lave en eller anden form for skærpet opholdspligt kan ministeren så undersøge eller i hvert fald bekræfte, at det overhovedet ikke er muligt at øge en eller anden form for frihedsberøvelse for folk, der er af den her ekstreme karakter, altså folk, der vitterlig har forsøgt at slå et andet menneske ihjel? Én ting er en afvist asylansøger eller en person på tålt ophold, som vi ikke kan hjemsende, men når der er tale om en decideret terrorist, er der så noget, vi kan gøre for at skærpe den frihedsberøvelse, der ellers kunne være?
Ministeren.
Jeg tror faktisk, at noget af det bedste, vi har gjort, var at skærpe strafferammen for folk, der bryder opholds- og meldepligter. Så skal der mindre til, for at straffen bliver så hård, at vi kan frihedsberøve folk igen. I praksis tror jeg, det er et af de vigtigste skridt, vi har taget. Det har kostet os nogle penge, for det er ret dyrt at have folk buret inde, men jeg tror, vi har en interesse i, at folk, der har begået den her type kriminalitet og brudt deres opholds- og meldepligter, i det omfang, det er muligt, bliver frihedsberøvet.
Tak. Spørgsmålet er besvaret. Tak til udlændinge- og integrationsministeren og til hr. Marcus Knuth. 921.
Spørgeren er hr. Naser Khader. Værsgo at læse højt.
Tak til ministeren for at møde op. Mit spørgsmål er: Ønsker ministeren fast at støtte sig til neutralitetsprincippet, eller vil ministeren være indstillet på, at kompensationsramte medarbejdere kan modtage lønkompensation, hvis der kan findes hjemmel for det i lov, som ikke konflikter med statens neutralitetsprincip?
Ministeren.
Tak til hr. Naser Khader for spørgsmålet. Min holdning til neutralitetsprincippet og samspillet med lønkompensationsordningen er uændret, nemlig at staten forholder sig neutralt i konflikter på arbejdspladserne. Princippet er udmøntet i en række love på Beskæftigelsesministeriets område, og princippet ligger derfor også til grund for lønkompensationsordningen. Den udlægning af neutralitetsprincippet er delt med arbejdsmarkedets parter i forbindelse med fortolkningen af trepartsaftalen. Hvis hjemsendte medarbejdere skal have lønkompensation, så må konflikterne annulleres eller udskydes. Formålet med lønkompensationsordningen er at holde hånden under danske arbejdspladser, og derfor vil jeg gerne gentage appellen til både arbejdsgivere og lønmodtagere om at udskyde konflikterne på arbejdspladserne, indtil situationen i det danske samfund er normaliseret og vi er på den anden side af coronakrisen.
Spørgeren.
Tak til ministeren for at svare. Jeg synes, det er et positivt svar. Til det vil jeg også lige tilføje, at 3F i perioden fra den 11. marts 2020 til den 18. februar 2021 har varslet 582 konflikter. I samme periode sidste år gennemførte 3F 296 konflikter. Det vil sige, at der er tale om en stigning på ca. 96 pct. Med andre ord har 3F næsten fordoblet antallet af varslede konflikter efter nedlukningen af Danmark. Det er i hvert fald de tal, der kommer fra Fagbevægelsens Hovedorganisation. Det viser efter min mening, at 3F drager fordel af coronaen og gør brug af den magt, de er kommet i besiddelse af, når de kan blokere for, at virksomheder kan modtage lønkompensation under coronakrisen. Her tager 3F medarbejderne, der har familie og børn, der skal forsørges, som gidsler. Mit spørgsmål er: Hvad siger ministeren til, at 3F er ligeglad med ministerens henstilling om at stoppe konflikterne, så længe der er coronakrise? De er fuldstændig ligeglade med ministerens henstilling. Hvad siger ministeren til det?
Ministeren.
Jeg tror, jeg kan svare generelt, nemlig at regeringen og Folketingets partier med lønkompensationsordningen har bredt et sikkerhedsnet ud, så vi i videst muligt omfang får sikret danske arbejdspladser. Det ændrer ikke ved, at vi fastholder princippet om, at staten respekterer de spilleregler, der nu engang gælder, om, at løn- og arbejdsvilkår er et anliggende for arbejdsmarkedets parter. Og for at svare direkte på hr. Naser Khaders spørgsmål har jeg ikke bare en forhåbning, men også en direkte forventning om, at begge parter i de eventuelle konflikter, der måtte være, får dem løst eller udsat, indtil situationen er normaliseret.
Hr. Naser Khader.
Hvad nu, hvis der ikke sker noget og konflikten fortsætter og medarbejderne bliver ved med at være gidsler? Har ministeren undersøgt mulighederne for, om lovgivningen giver mulighed for at tilsidesætte neutralitetsprincippet i sager, hvor medarbejdere ikke kan modtage lønkompensation som konsekvens af en aktiv konflikt mellem fagforening og arbejdsgiver? Har ministeren undersøgt andre muligheder for at hjælpe medarbejderne?
Ministeren.
Jamen helt grundlæggende bygger lønkompensationsordningen jo på en trepartsaftale, og det har alt sammen til formål at holde hånden under danske arbejdspladser. Derfor har neutralitetsprincippet også været det naturlige udgangspunkt, ligesom princippet er det naturlige udgangspunkt i forhold til andre beskæftigelsesfremmende tiltag. Det er også den fortolkning af trepartsaftalen, som er delt med arbejdsmarkedets parter. Og jeg er klar over, at der er medarbejdere, som føler, at de er kommet i klemme på grund af en konflikt mellem virksomheden og en fagforening, fordi deres arbejdsområde er omfattet af konflikten. Derfor vil jeg gerne gentage appellen til både arbejdsgivere og lønmodtagere om at udskyde konflikterne på arbejdspladserne, indtil situationen er normaliseret. Og ud fra, hvad jeg også kan læse i dagspressen, er der også drøftelser i den konkrete konflikt i gang, som giver mig både håb og forventning om, at det rent faktisk også kommer til at ske.
Tak for det. Så er det hr. Naser Khader.
Jeg synes, det er en udmærket indstilling, der kommer fra ministerens side, men der sker bare ikke noget. Vi har medarbejdere, der står og er taget som gidsler i en konflikt under coronaen, en konflikt, der gør, at de ikke kan få dele af hjælpepakkerne, som jo er skatteborgerbetalte hjælpepakker. Jeg vil gerne spørge igen: Hvad har ministeren tænkt sig at gøre udover at indstille til parterne om at afslutte konflikten under coronaen? Er der andet, ministeren har tænkt sig at gøre?
Ministeren.
Jeg skal bare gentage, hvad jeg har sagt nogle gange. Neutralitetsprincippet er jo et princip, der går igen på en lang række lovgivningsmæssige områder, men også på øvrige områder på hele beskæftigelsesområdet. Det er også derfor, at det har været udgangspunktet i forhold til trepartsaftalen om lønkompensation. Der er det helt grundlæggende princip, at vi jo som stat ikke blander os i de konflikter, som parterne har med hinanden, heller ikke, når det handler om at give tilskud til den ene eller den anden part, altså indirekte blande os i de konflikter, de har. Det, vi kan gøre, er derfor at appellere meget, meget kraftigt. Så ud fra det, jeg kan læse mig til i pressen, bliver der også lyttet til det, og der er drøftelser i gang. Jeg håber, at de drøftelser bærer frugt.
Tak for det. Spørgsmålet er besvaret. Tak til beskæftigelsesministeren og til hr. Naser Khader. Da de næste to spørgsmål er udgået af dagsordenen, er det sidste spørgsmål til ministeren for udviklingssamarbejde. Spørgeren er fru Ulla Tørnæs fra Venstre.
Værsgo at læse spørgsmålet højt.
Mange tak. Er ministeren enig i, at der er behov for at styrke indsatsen for at få piger i udviklingslande tilbage i skole i kølvandet på covid-19-pandemien?
Ministeren.
Mange tak, og tak til fru Ulla Tørnæs for det her stillede spørgsmål. Der er desværre ingen tvivl om, at covid-19-krisen har haft voldsomme konsekvenser for børn verden over, men særlig for piger i udviklingslandene og i nærområderne. For dem betyder manglende skolegang – uhyggeligt, men sandt – øget risiko for vold, seksuelle overgreb, børneægteskaber og kvindelige omskæringer, og mange piger risikerer aldrig at vende tilbage til skoleklasserne. Netop derfor har Danmark haft fokus på pigernes skolegang fra starten af covid-19-krisen. Sidste år fremrykkede regeringen 200 mio. kr. til uddannelsesindsatser fra 2021 til 2020 for at afbøde konsekvenserne af den afbrudte skolegang for sårbare børn og unge i udviklingslandene, i nærområderne og i humanitære sammenhænge. Som en del af covid-19 hjælpepakke III sikrede Danmark desuden ekstraordinært 64 mio. kr. til Education Cannot Wait samt 35 mio. kr. til Global Partnership for Education. Dette var med henblik på styrke fondenes kapacitet til at sikre uddannelse under og efter covid-19-epidemien. Begge uddannelsesfonde har fokus på udsatte børn og særlig på piger, som desværre har større risiko for at miste tilknytningen til uddannelsessystemet. Endelig afsatte vi i hjælpepakke III et bidrag på 35 mio. kr. til Verdensbanken til integration af flygtninge i det nationale uddannelsessystem i Etiopien, bl.a. med fokus på pigers adgang til skolegang. Samtidig er pigers skolegang en gennemgående prioritet i den danske uddannelsesindsats. Tak.
Fru Ulla Tørnæs.
Mange tak for svaret. Jeg deler fuldstændig de holdninger, som kom til udtryk i besvarelsen her. Jeg har så kigget lidt på, hvad det rent faktisk er for en fælles udfordring, vi på globalt plan står over for, og det er nogle himmelråbende astronomiske tal, det drejer sig om. Det er tal som 1,6 milliarder børn, der i øjeblikket er uden for skolen, og af dem er en stor del piger. Kigger man på, hvad konsekvensen vil være, når vi forhåbentlig kan se en ende på covid-19, altså pandemien, siger tallene os, at op imod 24 millioner børn ikke vender tilbage til den skole, som de gik i, før pandemien ramte os. Analyser siger også, at for så vidt angår særlig pigernes situation, risikerer vi at blive slået 20 år tilbage, for vi har faktisk de seneste 20 år opnået rigtig mange store og gode fremskridt, for så vidt angår pigers skolegang. Det har vi jo kæmpet for i fællesskab, også her i Folketinget, skulle blive en del af den internationale dagsorden, og vi nåede faktisk i 2018 en milepæl, som betød, at for så vidt angår skolestarten, var der fifty-fifty drenge og piger. Men vi ved jo også udmærket godt, både ministeren og jeg, at ét er skolestart, noget andet er, hvor mange der får mulighed for at afslutte skolen, og der viser det sig desværre, at det fortsat halter for pigerne, på trods af at vi også ved, at for hvert år en pige går i skole, øges hendes egenindtjeningsmuligheder mellem 10-20 pct., og vi ved også, at hvis en pige får mulighed for at gå i skole i 7 år, vil hun typisk også få færre børn. Det er alt sammen noget, der bidrager til den fattigdomsbekæmpelse, som jo er formålet med den danske udviklingsbistand. Så til spørgsmålet: Hvad vil ministeren gøre? Jeg forstod, at det her var en oplistning af, hvad Danmark har gjort isoleret set, bilateralt, men hvad agter ministeren at gøre på den store klinge, altså internationalt i samarbejde med FN og EU?
Tak. Ministeren.
Mange tak. Jeg må blot sige, at fru Ulla Tørnæs har fuldstændig ret. Og jeg er rigtig glad for, at man så bredt politisk greb udfordringen, så tidligt som man gjorde, tilbage i 2020, da pandemien manifesterede sig globalt. Det er jo sådan, at vi reagerede hurtigt i Danmark; det var der, som jeg gav udtryk for, bred politisk opbakning til. Men på samme måde var der jo andre initiativer, også i EU, og jeg må sige, at i de drøftelser, jeg også har haft med Verdensbanken og andre, er det her faktisk et faktum, der bliver taget alvorligt. Piger og kvinder er i en helt særlig udsat og sårbar situation, og én ting er, at de ikke får skolegang nu, men en anden ting er, hvor stor risikoen er for, at de ikke vender tilbage til en skolegang, efter pandemien har sluppet, og der siger UNICEF, at helt op mod 20 millioner piger kan risikere at være i den situation.
Så er tiden også gået i denne runde. Når man er engageret i et emne, kan det være svært at overholde taletiden. Værsgo, fru Ulla Tørnæs.
Det er store spørgsmål, og vi har begge meget på hjerte i en sag, som vi begge kæmper for. Det, som egentlig var mit spørgsmål – og jeg beklager, at jeg på grund af taletiden ikke fik formuleret det særlig præcist – var: Hvordan vil ministeren lægge pres på ligesindede partnere, andre lande, både gennem FN, men også gennem EU og selvfølgelig særlig de organisationer, som arbejder med børn, unge og uddannelse? Ministeren nævnte Global Partnership for Education og Education Cannot Wait, som er en anden vigtig organisation, som Danmark jo arbejder med, men her er det jo vigtigt, at vi får andre med om bord, for Danmark kan jo ikke løfte opgaven alene.
Tak. Ministeren.
Måske vi kunne få mulighed for at få lidt mere tid i dag, formand, for der foregår jo ikke noget i Folketingssalen efter det her spørgsmål, så kan vi få en halv time eller tre kvarter mere? For at svare på spørgsmålet: Nej, vi skal jo lige nøjagtig arbejde sammen med andre, og netop fordi det, som jeg siger, er et faktum, at piger og kvinder, især piger, er i en helt særlig situation, så er det også noget, vi i de drøftelser, jeg har med de nordiske lande – for det er om noget ligesindede lande – er klar over at vi skal yde en indsats over for. Og så er vi i Danmark jo i den særlig gunstige situation, at vi har fået lederskabet i forhold til det, der hedder Call to Action on Protection from Gender-Based Violence in Emergencies. Det er præcis det her, det drejer sig om: Hvordan holder vi hånden under de mest sårbare piger, når kriser opstår? Og det er altså 90 lande og organisationer, der står bag det her, så det er et meget væsentligt bidrag og et meget væsentligt initiativ.
Tak. Spørgeren.
Det er rigtig godt, og tillykke med det. Det bliver et rigtig, rigtig spændende og vigtigt arbejde. Noget af det, som jo altid er den helt store udfordring, er at finansiere alle de mange gode ting, som vi gerne vil bidrage med. Danmark har jo en stolt tradition, og vi er også rigtig, rigtig gode, men som sagt kan vi ikke løfte opgaven alene. Og noget af det, som jeg ville opfordre ministeren til at se nærmere på, hvis ministeren ikke allerede har kigget på det, er det, som jeg ville kalde alternative finansieringskilder til bl.a. uddannelsessektoren. Hvordan kan vi sikre, at mellemindkomstlande, som ikke typisk står forrest, når der uddeles gavebistand fra verdens rigeste lande, prioriterer og finansierer uddannelse i deres nationale politik?
Tak. Ministeren.
Jeg synes i det hele taget, det er et rigtig godt forslag, at vi altid prøver at kigge på alternative finansieringskilder. Og dermed tror jeg også, at fru Ulla Tørnæs mener, at vi skal have så mange med til at løfte ansvaret og opgaven som overhovedet muligt. Jeg synes, at vi som land har en særlig rolle og forpligtelse, fordi vi står så stærkt på kvinders rettigheder, og det gør vi også i forhold til seksuelle rettigheder bredt set. Og vi arbejder jo med en stor stemme, meget større, end vores lands størrelse tilsiger, ind i Verdensbanken, ind i FN-organisationer som f.eks. UNICEF. Men jeg vil meget gerne have en dialog om, hvordan vi kan gøre andet og mere end det, vi gør nu. Det er regeringen helt åben over for.
Tak for det. Tak til ministeren for udviklingssamarbejde og fru Ulla Tørnæs for en engageret debat. Hermed er spørgetiden afsluttet.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, torsdag den 25. februar 2021, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der vil fremgå af Folketingets hjemmeside.