Gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Pred vama je Zakon o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije, dakle u drugom smo čitanju. Ono što smo već i u prvom čitanju rekli ukratko bih ponovio, iznimno bitan zakon, ovim zakonom reguliramo titulara vlasništva, dakle na gotovo 100 milijuna kvadrata zemljišta turističkog i ostalog građevinskog koje nije procijenjeno, a nije dakle niti ušlo u temeljni kapital u postupku pretvorbe i privatizacije. Ne moram govoriti o kakvom se kapitalu radi, ne moram govoriti o važnosti da reguliramo titulara vlasništva na ovom zemljištu. Kada reguliramo titulara vlasništva, tada ćemo imati puno jasniju sliku u samoj praksi, imat ćemo mogućnost da trgovačka društva mogu svojim zemljištem upravljati, da mogu investirati, da mogu na ono što privedu kao svoje vlasništvo, što u zemljišnim knjigama i ostalim registrima upišu kao svoje vlasništvo, moći će na tom vlasništvu poduzimati sve one radnje koje su mu potrebne za eventualne investicije, od zasnivanja fiducijarnog vlasništva, zasnivanja hipoteka na takvom zemljištu i to je ono što mi želimo ovim zakonom. Osnovna načela u odnosu na prvo čitanje zakona doista nismo mijenjali. Turističko zemljište dijelimo na ono zemljište u kampovima, i dijelimo na ono zemljište na kome su izgrađeni hoteli i druge turističke građevine. Što se tiče vlasničkopravnih odnosa, prijedlog zakona je da ono zemljište koje nije procijenjeno i nije ušlo u temeljni kapital, a nalazi se u prostornim dokumentima i u naravi kao kamp, to zemljište bi postalo vlasništvo Republike Hrvatske. Ukoliko je dio tog zemljišta procijenjen u temeljnom kapitalu, zasnovala bi se suvlasnička zajednica u onom dijelu u kome je znači procijenjeno i u kojem je ušlo u temeljni kapital, bilo bi u suvlasničkom omjeru u trgovačkim društvima, a onaj drugi dio suvlasničkom odnosu Republike Hrvatske. Prijedlog je zakona da bi se suvlasnička zajednica mogla dijeliti na način da Republika Hrvatska isplati trgovačko društvo za njegov dio, i obrnuto ukoliko suvlasnički omjer je postavljen tako da više od 50% ima trgovačko društvo. Dakle, prijedlog je zakona da bi moglo se i obrnuto, da bi trgovačko društvo moglo isplatiti Republiku Hrvatsku. Što se tiče sveg onog zemljišta vezano za Republiku Hrvatsku naš cilj i naš interes dakle nije da trgovačkim društvima zakompliciramo gospodarenje i poslovanje cijelim tim prostorom, nego smo se opredijelili na varijantu neposredne koncesije, dakle trgovačko društvo na onom suvlasničkom dijelu bi moglo zatražiti koncesiju od Republike Hrvatske i na taj način bi imalo cijeli taj prostor na upravljanju naravno pod zakonom predviđenim uvjetima. Što se tiče onog zemljišta na kojem su izgrađeni hoteli, dakle apartmani, tu bi odnos vlasničko tako da kažem pravni bio da svi oni hoteli i one zgrade koje su ušle u temeljni kapital, koje su procijenjene, to bi postalo vlasništvo trgovačkog društva, a ostalo neprocijenjeno zemljište bilo bi vlasništvo jedinice lokalne samouprave. Naravno, ovim zakonom želimo omogućiti trgovačkim društvima da formiraju zemljišnoknjižne čestice kako bi mogle upisati svoje vlasništvo nad tim zgradama, nad tim hotelima, i tu smo rekli da su jedinice lokalne samouprave, da će prodati ono zemljište koje je potrebno za redovnu uporabu tih zgrada i tih objekata koji jesu ušli u temeljni kapital koji su procijenjeni i koji su u temeljnom kapitalu. Na taj način dobit ćemo dakle jednu nekretninu koja će imati svog titulara vlasništva, a sav onaj ostali prostor smo rekli, obzirom da se radi o turističkom zemljištu da jedinice lokalne samouprave to zemljište ne mogu prodavati, ali ga mogu davati u koncesiju, i to prvenstveno u onu koncesiju temeljem zahtjeva tih trgovačkih društava, oni dakle imaju određeni prioritet i oni imaju određenu prednost, jer želimo da se tim zemljištem upravlja na jedan dobar i kvalitetan način i želimo njima omogućiti dakle da razvijaju svoju djelatnost. Što se tiče ostalog građevinskog zemljišta koje nije procijenjeno u temeljnom kapitalu, to ostalo građevinsko zemljište ako nije procijenjeno dakle zasniva se vlasništvo Republike Hrvatske i također sa mogućim svim ovim varijantama koje smo naveli ovdje. Ukoliko je dio procijenjen, tada taj dio koji je procijenjen i koji je ušao u temeljni kapital, tada taj dio postaje u suvlasništvu trgovačkog društva. Mislimo da je ovo dobar koncept, mislimo da je ovo dobar temelj, međutim u odnosu na prvo čitanje prihvatili smo određene primjedbe koje su bile istaknute na odborima. Mislim da smo tekst poboljšali, mislim da smo tekst učinili puno prihvatljivijim, skratili smo ono što je bitno, one rokove koje smo u prvom čitanju imali, gdje smo dali rok od 6 mjeseci za donošenje svih onih uredbi koje bi Vlada Republike Hrvatske trebala donijeti dakle da bi zakon bio primjenjiv, da bismo ga mogli u praksi i primijeniti. Sada to ovim novim prijedlogom smanjujemo na 3 mjeseca. Ja odmah ovdje moram reći da smo prošli i sve ove saborske odbore i na Odboru za pravosuđe i Odboru za zakonodavstvo dobili smo potporu, Odbor za lokalnu samoupravu dobili smo potporu. Na Odboru za turizam i Odboru za prostorno planiranje dat je prijedlog da zakon ide u treće čitanje, kako bismo raspravili još neka pitanja koja su ostala na neki način otvorena, prvenstveno na Odboru za turizam pojavile su se i određene udruge sa kojima moram reći da nismo imali kontakte u pisanju prijedloga zakona i mi smo voljni prihvatiti i prihvaćamo zapravo prijedlog tih odbora da zakon ide u treće čitanje gdje bismo obavili i još čuli zapravo razmišljanja i udruga i kampera i hotelijera i na koncu da u vrlo kratkom vremenu ponovno dođemo ovdje ja mislim sa potpuno jasnim zakonom i u kojem ćemo riješiti sve dvojbe. Po nama ovo što je u drugom čitanju je itekako održiv koncept i ja vjerujem da smo mi u najkraćem roku u trećem čitanju ponovno ovdje i da ćemo do trećeg čitanja otkloniti još sva otvorena pitanja koja su se pojavila na odboru. Od toga da li zapravo formulirati vezano za formiranje nove čestice i utvrđenje prava vlasništva, da li formulirati da će lokalna samouprava prodati zemljište koje je potrebno za redovnu uporabu ili ono koje je za funkcionalnu uporabu što se pojavila dvojba na Odboru za prostorno planiranje. Ili ćemo precizno mi regulirati što je to za redovnu uporabu jer smo ovim zakonom rekli da se na taj dio primjenjuju odredbe Zakona o prostornom planiranju. Evo, hvala vam lijepo. Sve ćemo naravno primjedbe razmotriti pa ćemo vidjeti za treće čitanje. Ja vjerujem da smo vrlo, vrlo brzo, jer osnovna načela su po meni održiva i ne vidim da bi ih dalje trebali mijenjati, ali u trećem čitanju ćemo i ove još dvojbe koje su postavljene otkloniti. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? U ime Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo gospodin Jerko Rošin. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo Hrvatskog sabora raspravio je na 28. sjednici održanoj 3. veljače 2010. konačni prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 7. siječnja 2010. godine. Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo na temelju čl. 140. Poslovnika Hrvatskog sabora raspravio je konačni prijedlog zakona kao zainteresirano radno tijelo. Uvodno je predstavnik predlagatelja istaknuo da se predloženim zakonom utvrđuje pojam turističkog i ostalog građevinskog zemljišta koje nije procijenjeno i unijeto u temeljni kapital trgovačkog društva u postupku pretvorbe, odnosno privatizacije te se uređuju imovinsko-pravni odnosi na tom zemljištu i način njegova korištenja i koncesije. Ujedno je dan kratki pregled razlike između rješenja koja se prilažu ovim konačnim prijedlogom u odnosu na rješenje iz prijedloga zakona s naglaskom na primjedbe i prijedloge Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo koje je predlagatelj uvrstio u tekst konačnog prijedloga zakona. U raspravi na odboru konstatirano je da je ova problematika strateški važna za daljnji razvoj hrvatskog turizma, otvaranje investicijskih mogućnosti, ali i za učinkovito upravljanje prostorom i očuvanje prirodnog i kulturnog turističkog potencijala. Upozoreno je kako značaj ove teme iziskuje nedvojbenost odredbi, a sam tijek rasprave ukazao je na postojanje niza otvorenih pitanja. Istaknute su primjedbe Hrvatske udruge poslodavaca u hotelijerstvu te je postavljeno pitanje o uključenosti jedinica lokalne i područne regionalne samouprave u izradu ovoga zakona te postignutom konsenzusu o rješenjima predloženim konačnim prijedlogom zakona. Izraženo je stajalište da je za pravilnu procjenu učinka primjene odredbi ovog zakona od važnosti izrada cjelovite analize stanja koja bi obuhvatila i podatke kojima obzirom na djelokrug rada raspolaže Hrvatski fond za privatizaciju. Budući da se navedenim zakonom uređuju imovinsko-pravni odnosi na navedenom zemljištu izraženo je mišljenje da bi i u samom nazivu zakona to trebalo biti jasno naznačeno. Sa stajališta upravljanja prostorom upozoreno je na neprihvatljivost odredbi kojima je regulirana problematika suvlasništva Republike Hrvatske i trgovačkog društva za turističko zemljište, odnosno građevinu kampovima. Imajući u vidu činjenicu da je turističko zemljište dobro, od interesa RH prihvatljivijim rješenjem ocijenjen je otkup suvlasničkog dijela trgovačkog društva od strane RH pri čemu bi to trgovačko društvo imalo prioritet podnošenja zahtjeva za dobivanje koncesije. Vezano uz davanje koncesija za korištenje kampa na turističkom zemljištu koje je po naravi šumsko zemljište ukazano je na čl. 17. Zakona o šumama, što se vidi iz "Narodnih novina" br. 140/5, 82/2006 i 129/2008 kojima je regulirano da šumama i šumskim zemljištima u vlasništvu RH gospodare "Hrvatske šume d.o.o." U slučaju odobrene koncesije trgovačko društvo koncesionar gospodarilo bi tim zemljištem što u konačnici sa stajališta "Hrvatskih šuma d.o.o." otvara i pitanje diobe naknade za koncesiju na način predložen čl. 15-im. Značajnim za provedbu ovog zakona zaštitu prostora te stvaranjem preduvjeta za kvalitetan rad turističkih objekata ocijenjeno je nedvojbeno definiranje zemljišta koje služi za redovitu uporabu hotela ili drugih objekata u turističkom naselju. Ponovno je istaknuto pitanje tretmana parkirnih mjesta od objekta dislociranih plinskih stanica, klimatizacijskih stanica i sl., te važnosti da se ova problematika detaljnije uredi ovim zakonom. Zatraženo je od predlagatelja dodatno tumačenje o definiranju zemljišta neophodnog za redovitu upotrebu ukoliko hotel planira provesti preinake u cilju povećanja standarda. Raspravljano je o prihvatljivosti uporabe termina funkcionalna umjesto redovita uporaba, odnosno o tome što se po terminu redovita uporaba točno podrazumijeva te naglašena važnost jasnog definiranja kriterija i uvjeta čime bi se hotelijerima omogućila funkcionalnost objekata, razvoj suvremene inovativne turističke ponude, a s druge strane spriječila moguće zloupotrebe i špekulativni poslovi prodaje turističkog zemljišta. Rasprava se vodila i oko pitanja tretmana turističkih objekata koje se nalaze unutar granica pomorskog dobra. Upozoreno je na važnost utvrđivanja granice pomorskog dobra i evidencije nekretnina koje se nalaze unutar granica pomorskog dobra kao takvih u katastru i zemljišnim knjigama. Ukazano je na postojanje mnogih imovinsko-pravnih konflikata i poteškoća u raspolaganju nekretninama na pomorskom dobru. Ova problematika posebno dobiva na značenju u kontekstu još nedonesenog novog Zakona o pomorskom dobru. Ujedno je zatraženo pojašnjenje u kojoj mjeri provedba ovog zakona može rezultirati ograđivanjem plaža i reduciranjem javnog pristupa pomorskom dobru. Istaknut je značaj osnivanja Fonda za turizam i stvaranja svih preduvjeta da se sredstva od naknade za koncesiju i prodaju zemljišta u dijelu u kojem pripadaju RH uplaćuju na poseban račun i koriste isključivo u svrhu razvoja turističke infrastrukture i očuvanje turističke resursne osnove. Ocjenjujući da predložene odredbe ostavljaju prostor za različita tumačenja što bi moglo rezultirati nedosljednim postupanjem u provedbi odbor je predložio predlagatelju da u suradnji sa svim zainteresiranim subjektima uvažavajući iznijete primjedbe, prijedloge i mišljenja izradi konačni prijedlog zakona o kom će se provesti rasprava u trećem čitanju. Posebno je istaknuta uloga Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva u definiranju zemljišta koje služi za redovitu uporabu turističkih objekata. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno, 12 glasova za, odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje sljedećeg zaključka o Konačnom prijedlogu Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije provest će se treće čitanje.
Hvala. U ime Odbora za turizam, gospodin zastupnik Marin Brkarić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Odbor za turizam Hrvatskoga sabora na svojoj 6. sjednici održanoj 3. veljače 2010. razmotrio je Konačni prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije koje je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske svojim aktom od 7. siječnja 2010. godine. Odbor za turizam raspravio je predmetni Konačni prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije na temelju članka 140. Poslovnika Hrvatskoga sabora kao zainteresirano radno tijelo. U ime predstavnika predlagatelja o uvodnom izlaganju Konačni prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije podnio je gospodin Dražen Bošnjaković državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa, te obavijestio prisutne članove odbora i ... zakon ići u treće čitanje. Svi koji se želi postići upućivanje zakona u treće čitanje prvenstveno konstruktivnog karaktera kako bi se uvažila mišljenja, prijedlozi, sugestije svih zainteresiranih udruga, razjasnile i sve nedoumice koje postoje u zakonu, s krajnjim ciljem utvrđivanja titulara vlasništva koja je nužna premisa razvoja Hrvatske. Gospodin Dražen Bošnjaković državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa obrazložio je kratko razlike između rješenja koja se predlažu konačnim prijedlogom zakon u odnosu na prijedlog zakona, te je iznio da je predlagatelj djelomično prihvatio prijedlog Odbora za turizam Hrvatskoga sabora o skraćenju roka za donošenje provedbenih akata te predvidio rok od 3 mjeseca u odnosu na prvotno predloženih 6 mjeseci u članku 36. Smatraju ga primjerenim s obzirnost na opsežnost područja i imajući u vidu prava i interese svi sudionika u odnosima. Međutim, nije prihvaćen prijedlog Odbora za turizam o načinu podijele naknade od koncesije tako jedna trećina pripada Republici Hrvatskoj, jedna trećina općini ili gradu i jedna trećina jedinici područne, odnosno regionalne samouprave na čijem se području nalazi zemljište, kao i pitanje pravilnosti definiranja roka od 2 godine u članku 29. Smatrajući kako se radi o vrlo složenim postupcima koji iziskuju veliki angažman kako od samog podnositelja zakona i nadležnog upravnog tijela koje vodi postupak kao i drugih nadležnih tijela koja su dužni davati relevantne podatke. U raspravi koja je uslijedila iznijeti su sljedeći prijedlozi, mišljenja i sugestije. Da se Ministarstvo turizma neposredno uključuje u izradu konačnog prijedloga zakona, da Ministarstvo pravosuđa u suradnji sa Ministarstvom turizma organizira sastanke sa predstavnicima Hrvatske udruge poslodavaca u hotelijerstvu, kamping Udruženja Hrvatske, predstavnicima lokalne i područne samouprave i ostalim zainteresiranim stranama i udrugama kako bi se razmotrile sve konstruktivne primjedbe i različita mišljenja na izrađeni prijedlog zakona. Da Zakon o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu mora nužno korenspodirati sa Zakonom o pomorskom dobru, da je utvrđivanje titulara vlasništva nužna premisao daljnjeg razvoja domaćeg turizma, da se jasnije odrede kriteriji i načela određivanja visine i načina dodjeljivanja koncesije. Na temelju provedene rasprave Odbor za turizam Hrvatskog sabora jednoglasno je odlučio, podržava se da Konačni prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije ide u treće čitanje. Hvala.
Hvala. U ime Odbora za pravosuđe gospođa zastupnica i predsjednica Odbora Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za pravosuđe Hrvatskoga sabora na 40. sjednici održanoj 26. siječnja 2010. razmotrio je Konačni prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije koje je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 7. siječnja 2010. Odbor je prijedlog zakona raspravio u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom obrazloženju predlagatelj je obrazložio da razlike između rješenja koja se predlažu konačnim prijedlogom u odnosu na rješenja iz prijedloga zakona. Naglašeno je da se konačnim prijedlogom uređuje koje zemljište se smatra turističkim i neprocijenjenim građevinskim zemljištem, utvrđuje se titular vlasništva nad turističkim zemljištem, uređuju se titulari vlasništva odnosno suvlasništva zemljišta i građevina, uređuje se dodjela koncesija, uređuje se povrat oduzetog zemljišta bivšim vlasnicima, uspostava titulara vlasništva daje mogućnost investicijskih aktivnosti na turističkom i građevinskom zemljištu. Nakon očitovanja predstavnika predlagatelja na primjedbe i prijedloge Odbora za pravosuđe iznijete na prijedlog zakona članovi odbora podržali su konačni prijedlog zakona. U raspravi je zatraženo dodatno očitovanje predlagatelja na pitanje da li je svrha donošenja ovoga zakona rješavanje vlasničko-pravnih odnosa ili završetak procesa pretvorbe i privatizacije radi unaprijeđena turizma. Predlagatelj je istaknuo da se rješavanjem vlasničko-pravnog statusa tih nekretnina upravo omogućava turističkim subjektima investicijska ulaganja u nekretnine kao i sklapanje pravnih poslova u vezi sa korištenjem nekretnina. U članku 7. stavku 3. konačnoga prijedloga zakona, uređuje se da će Vlada Republike Hrvatske posebnom uredbom regulirati i način i postupak procjene vrijednosti nekretnina. S tim u vezi sugerirano je da bi Vlada Republike Hrvatske podzakonskim aktom trebala regulirati objektivna mjerila za procjenu vrijednosti nekretnina u svim upravnim i sudskim postupcima. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe je sa 7 glasova za i 2 glasa protiv odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepo. Predsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Pa jedna načelna ocjena kada se gleda cjelovitost teksta Konačnog prijedloga Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije mogao bih okvalificirati ovako. Put do pakla često je popraćen dobrim namjerama. Naime, posljedica jednog procesa pretvorbe i privatizacije HDZ-ovih Vlada iz 90-tih godina došla je na naplatu u Hrvatski sabor sa zakašnjenjem od dvadesetak godina. Dakle, toliko traje ovaj problem u Hrvatskoj. I idemo u Zakon o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu rješavati a da nismo svjesni niti imamo viziju razvoja turizma u Republici Hrvatskoj barem slijedećih deset godina. Kada već različite stvari, različite situacije pokušavamo riješiti jednim zakonom kao što je ovaj onda bismo u najmanju ruku kao odgovorni političari ili institucije trebali simulirati svaku od tih situacija šta ona proizvodi u naravi. Drugo što želim reći, Zakonom o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu podrazumijeva da generalno govorimo o turističkom zemljištu a turističko zemljište koje sada ulazi kao pravni institut, pravni pojam moralo bi se uređivati nekim drugim aktima i nekim drugim zakonima. Koliko mene služi pamćenje u Hrvatskoj je riješeno da se urbanističkim planovima i prostornim planova utvrđuje šta je to, koja je to namjena zemljišta. Mi ćemo sada na različitu situaciju u naravi iz pretvorbe i privatizacije primijeniti generalni stav u interesu vlasnika i to zakonom ćemo odrediti vlasnika bez uvjeta šta je potrebno za gospodarski, turistički subjekt da u naravi ima za obavljanje te djelatnosti i razvoj te djelatnosti tog gospodarskog subjekta. Naime, mi imamo situaciju da je turističko poduzeće u pretvorbi i privatizaciji dobilo rješenje u kojem je sadržano i zemljište kao njegov osnovni kapital i rješenjem Fonda za privatizaciju plaćeno i ušlo u pretvorbu i privatizaciju i to cijela građevinska čestica sa potrebnim standardima u urbanizmu i građevinarstvu. Imamo zatim slučaj da je zemljište samo u tlocrtu, dakle samo ispod građevine ušlo u pretvorbeno rješenje, dobiveno rješenje od Fonda za privatizaciju plaćeno a ostalo izvan toga je neriješeno i to je sve koristilo poduzeće svih ovih godina. Imamo situaciju da ništa nije od zemljišta ušlo u pretvorbu i privatizaciju i sada bi se tek trebalo to rješavati. I imamo četvrtu situaciju da je ušla nova parcelacija sa potrebnom građevinskom česticom i u pretvorbi i privatizaciji ušlo u privatizaciju i doneseno rješenje i plaćeno jedan dio od građevinske parcele je ostao izvan. I imamo slučajeve još sa kampovima, vrlo različite. Mi sada pokušavamo rješavati ovim zakonom kome pripada vlasništvo. To je naravno dobro došlo rješenje ali interes države je razvoj, poticanje razvoja i osiguranje mogućnosti za razvoj bilo koje djelatnosti. Iz ovog zakona to nije moguće, ovim zakonom to nije moguće postići po našem mišljenju. Dakle, valja se odlučiti za definiciju šta je to turističko zemljište u smislu Zakona o urbanizmu i prostornom uređivanju, valja se odlučiti šta je potrebno za gospodarski subjekt da se formira nova čestica što mora moći otkupiti jer mora imati česticu koja će omogućiti gospodarsku djelatnost. I valja se odlučiti kako regulirati u kampovima interes Republike Hrvatske za razvoj turizma tog oblika. Bez toga a to zaista ovim konačnim prijedlogom zakona nije riješeno mislim da ne možemo ni razmišljati o glasovanju o ovom zakonu. Ako bi se to dogodilo klub SDP-a neće poduprijeti donošenje ovog zakona, neće glasovati za. Ako se prihvati prijedlog radnih tijela i zakon se uputi u treće čitanje s time da se u zakonu riješi pitanje definicije šta je to građevinsko zemljište, šta je to potrebna čestica za normalno gospodarenje u turističkom subjektu bilo da je riječ o hotelu ili ugostiteljskom objektu, ili je riječ o kampu. I pitanje je naknade i koncesija će poslije toga biti puno lakše riješiti. Naime, ako gledamo na stvari kako je to predvidio članak 52. Ustava Republike Hrvatske da se radi o zemljištu odnosno o nekretninama koje imaju poseban interes za Republiku Hrvatsku onda taj poseban interes i mora biti naglašen u ovom zakonu jer je zaista to poseban interes razvoj turizma. Razvoj turizma je poseban interes a ako se radi o naknadi za umanjenu vrijednost vlasniku ili vlasništva onda to mora zakonom biti predviđeno kako se ta naknada utvrđuje. Naime, nema smisla u zakonu utvrditi i Ustavu utvrditi da se radi o objektima i nekretninama od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku a da se to iz zakona ne vidi, a to se zaista ne vidi. Dakle, ja mislim da na kraju treba reći zaista da turističko-ugostiteljska djelatnost zahtijeva a jedinstven način utvrđivanja zemljišnog pravnog statusa ali i utvrđivanje pojma šta je turističko zemljište za cijelo područje Republike Hrvatske pa iz toga treba izvlačiti ciljeve u turističkoj privredi pa tek onda vidjeti koju naknadu utvrditi i kako je raspodijeliti za korištenje tog turističkog zemljišta. Naš prijedlog je da zemljište od nekoliko milijuna kvadratnih metara zahtijeva našu veću pažnju, simuliranje modela za svaki oblik koji je izašao iz privatizacije sukladno urbanističkim standardima i prostornog uređenja pa zakon puno šire mora predvidjeti razvoj svakog oblika turizma, od kampa do hotela i ugostiteljskog objekta i sa takvim zakonom doći u trećem čitanju kako bismo mogli zaista odgovorno problematiku koja je stara 20-tak godina i koja je proizašla iz našeg koncepta pretvorbe i privatizacije, riješiti u interesu Republike Hrvatske, a ne u interesu bilo pojedinaca, bilo grupa. Dakle, nastaviti sa tipom privatizacije iz '90-tih godina, to nam ne bi oprostile generacije koje će doći, a posebno u takvom atraktivnom području i tako značajnoj djelatnosti kao što je djelatnost turizma u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak. Gospođa Dubravka Šuica, izvolite.
Pa ispravila bih netočan navod, nekoliko netočnih navoda kolege Leke koji je rekao da nije vidljivo iz zakona da je zakon u posebnom nacionalnom Republike Hrvatske što definitivno nije točno. Upravo suprotno, ovaj zakon kaže da je u interesu Republike Hrvatske i kad kaže posebno pitanje kampova rješava na način da će zemljište postati vlasništvo Republike Hrvatske. Dapače, čak možda ide previše u tom smjeru da je u nacionalnom interesu, a ne u interesu lokalne uprave i samouprave.
Hvala. Idemo dalje. U ime kluba HDZ-a gospođa zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče. Evo ja bih na početku rekla da ovaj zakon odnosno Prijedlog zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije treba promatrati prije svega kao zakon kojim se rješavaju vlasničko-pravni odnosi na ovim spomenutim nekretninama koji su ostali neriješeni nakon provedene pretvorbe, a da je posljedica rješavanja tih vlasničko-pravnih odnosa onda i omogućavanje investicijskog zamaha na tim turističkim kompleksima i razvoja turizma. Pitanje neriješenog vlasničko-pravnog statusa zemljište koje nije procijenjeno u temeljni kapital prilikom pretvorbe datira još iz vremena donošenja Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća i Zakona o privatizaciji. Naime, Zakonom o pretvorbi društvenih poduzeća iz '91. godine utvrđen je način pretvorbe društvenih sredstva u sredstva s poznatim titularom vlasništva i to tako da je razlika aktive i pasive poduzeća činila društveni kapital, a u aktivu je ulazilo sve zemljište za koje se moglo dokazati pravo korištenja, upravljanja i raspolaganja bivšeg društvenog poduzeća. Tim je zakonom trebalo stvoriti pretpostavke za provedbu Zakona o privatizaciji te gospodarske subjekte prepustiti tržištu odnosno privatnom kapitalu, osim u slučajevima kada je država procijenila da postoji javni interes da određene subjekte, njihove dijelove, stvari ili prava zadrži u svojem vlasništvu. U privatizaciji društvenih poduzeća u ugostiteljsko-turističkoj i hotelijerskoj djelatnosti dogodilo se upravo to, nekretnine, zemljište, u najvećem dijelu izvan tehnološke cjeline kako je to utvrđeno rješenjima o pretvorbi, ali ponekad i unutar nje izostavljeno je iz procjene vrijednosti društvenog kapitala slijedom zaključka Ministarstva turizma i sukladno Strategiji razvoja hrvatskog turizma koji je utvrdio politiku gospodarenja turističkim prostorom da se polazi od načela da se građevinsko zemljište u društvenom vlasništvu ne prodaje već da se isključivo koristi davanjem koncesija. Naravno, pri tome je zahtijevao od hrvatske Vlade da osigura odgovarajuću zakonsku regulativu. Osim ovoga slučaja dogodilo se u postupcima pretvorbe također i u turističkim i nekim drugim područjima, bilo nepažnjom, bilo namjerom, da su pojedine nekretnine izuzete iz procjene temeljnog kapitala kako bi se vrijednost tih društva koje su išle u pretvorbu smanjile. Nakon toga donijeta su tri zakona koja su sadržavala odredbe o rješavanju pitanja neprocijenjenih nekretnina, stvari i prava u pretvorbi. To su Zakon o privatizaciji, Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, Zakon o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine, ali oni u praksi nisu riješili do kraja ovo pitanje jer su pojedine odredbe nedorečene ili kolidiraju te dolazi do njihove različite primjene u praksi u postupcima pred sudovima i upravnim tijelima. Zakon o privatizaciji rekao je ukratko da sve neprocijenjene stvari i prava postaju vlasništvo Fonda za privatizaciju ukoliko ne postoje razlozi za obnovu i ako prijenos ne utječe na postojeću tehnološku cjelinu. Članak 390. Zakona o vlasništvu regulirao je iznimke od pretvorbe prava upravljanja, korištenja i raspolaganja ukoliko one nisu unesene u društveni kapital pravnih osoba. Izmjenama toga zakona decidirano se utvrđuje da je pravni sljednik društvenog poduzeća po završenoj pretvorbi vlasnik samo onih nekretnina koje su na dan procjene vrijednosti temeljnog kapitala bile društveno vlasništvo s pravom upravljanja, korištenja i raspolaganja koje su mogle biti predmet stjecanja prava vlasništva i čija je vrijednost procijenjena u kapital društva i koje su po nadležnom tijelu iskazane u kapitalu društva. Također je riješen odnos pretvorbe i denacionalizacije i tu je jasno rečeno da se iz pretvorbe prava korištenja u pretvorbu prava vlasništva izuzimaju one nekretnine i ona prava za koje je utvrđeno pravo na povrat bivšim vlasnicima, odnosno temeljem propisa o denacionalizaciji. Upravo ta određenja daju temelj i opravdanje donošenja ovoga zakona koji je danas pred nama, kako u odnosu na razradu postupka utvrđenja vlasništva na neprocijenjenim nekretninama, tako i u odnosu na pitanja povrata nekretnina bivšim vlasnicima kojima su one oduzete za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. Uviđavajući da ovakvo neriješeno vlasničko stanje koči daljnji razvoj i investicije u turizmu još 2000. godine Odbor za turizam zaključkom je pozvao Vladu da razriješi i donese poseban zakon za razrješenje ovih pitanja. 2002. uputio je IDS prijedlog zakona u Vladu koji koalicijska vlada tada nije prihvatila, ali je rekla da to treba riješiti. 2004. Odbor za turizam proveo je tematsku sjednicu, problemi i moguće rješavanje vlasničko-pravnog statusa turističkog zemljišta koji u postupku pretvorbe nije ušlo u procjenu vrijednosti temeljnog kapitala. Na toj sjednici upozoreno je da je ovo pitanje nužno što hitnije riješiti. Dakle, napominjem 2004. godine. Tada su izražena dva dvojaka pravna stajališta. Jedno koje govori da treba definirati vlasništvo države nad neprocijenjenim zemljištem poštujući opće načelo Zakona o vlasništvu, o jedinstvenosti nekretnine. Pa tako DORH napominje da su se oni tim problemom počeli baviti nakon stupanja na snagu Zakona o vlasništvu, nakon što su uočili da su neki sudovi pozivom na prijelazne odredbe toga zakona sve nekretnine koje su bile u društvenom vlasništvu bivšeg društvenoga poduzeća knjižile kao pravo vlasništva pretvorenoga subjekta i na taj način su se ogromne vrijednosti prelile u privatne, često i strane džepove a da za njih nije ništa plaćeno. Drugo je stajalište pravno teoretsko koje dolazi iz akademske zajednice kao i nekih odvjetnika koji zastupaju pretvorena privatna trgovačka društva da se radi o stečenim pravima pretvorenog subjekta, da dolazi do univerzalne sukcesije, te da je rješenje o pretvorbi ima za posljedicu stjecanje prava vlasništva nad cjelovitom aktivom bivšeg društvenog poduzeća bez obzira da li je procijenjeno i plaćeno, a ako nije plaćeno neka se riješi kao obvezno-pravni odnos. Kako, na koji način prisiliti ikoga da više plati ono za što se već uknjižio o tome u prijedlogu nema niti riječi, nego eventualno da se dovrši dokapitalizacija i to po cijenama koje su vrijedile na dan procjene kapitala. Ta stajališta ne vode računa o šteti za državu, time nastaje nepravda da netko stječe enormna dobra bez da za njih išta plati i to dovodi do nejednakosti pred zakonom. Ovakvim stajalištem nadalje učinilo bi se upravo suprotno od opredjeljenja ondašnje i sadašnje Vlade za zaštitu najvrednijih turističkih resursa i dobara i da se ona, i da se ona opredjeljenja da se ona ne prodaju već da se isključivo koriste temeljem koncesije. I tu je simptomatično da već nekoliko godina upravo iz krugova onih koji najviše govore da im ovakvo nesređeno stanje škodi daljnjem razvoju, da se uvijek pred donošenje i konačnu odluku o ovome zakonu upravo pojedinci iz tih krugova izražavaju neke nove dileme, pitanja, probleme. I ja se ne mogu oteti dojmu, ali kao da je jedini razlog tomu da se odgodi donošenje ovog zakona. Možda odgovor na ovu pojavu stoji u riječima jednog odvjetnika koji ih zastupa, koje je iznijeto na tom okruglom stolu, a u kojima se iznosi da pretvorena trgovačka društva ova zemljišta smatraju svojim, smatraju da su postali vlasnici jer su u njih ulagali, da oni time gospodare kao samostalni i neometeni posjednici, da se temeljem stajališta nekih eminentnih pravnih teoretičara smatraju sigurni u parnicama koje vode protiv države, da oni nikakav zakon neće dobrovoljno provoditi i prihvatiti, da smatraju da su vlasnici pa makar i ne bili upisani, makar im to nitko priznaje da će pred sudom braniti do zadnjega da im se to ne oduzme. Istovremeno, recentno svi se upiremo i to je dobro, tražimo, pa i kroz ustavne promjene načine da se preispita pretvorba, da se sankcioniraju nezakonitosti i nepravilnosti, da ne pristajemo na sintagmu "tko je jamio, jamio" i u tome se slažemo. Zato se ne smije dogoditi da propustimo priliku upravo sada, da donošenjem što prije ovoga zakona spriječimo upravo to u sferi neprocijenjenog turističkog i ostalog građevinskog zemljišta, da se dogodi tko je badava jamio zemljište taj je jamio, a neke budale su ga i platile. Dakle, današnja situacija je ako uzmemo samo zemljišta u kampovima po podacima Hrvatskog fonda za privatizaciju 22 milijuna kvadratnih metara to je vrijednost otprilike 30 milijardi kuna, da ne govorim o cjelokupnom zemljištu koje se brojke penju do sto milijuna kvadratnih metara zemljišta koje je bilo u režimu korištenja, upravljanja i raspolaganja bivših društvenih poduzeća a koje nije procijenjeno. Ovi podaci zvone na uzbunu da je zaista krajnje vrijeme za donošenje ovoga zakona. Naravno, svima je u interesu da doneseni zakon bude perfektuiran i kvalitetan da ne bi ostao samo jedan u nizu donijetih zakona koji razrađuju ovu tematiku, a ne osigurava jednoznačna i provediva rješenja. Stoga prihvaćam opredjeljenje i predlagatelja, da iz razloga koji su iznijeti uputi ovaj zakon u treće čitanje radi dodatne razrade nekih instituta, da se pri tome koncepcijski ne naruši i da bude u najskorijem vremenu, ja bih bila slobodna zamoliti ministarstvo da to bude u najviše dva mjeseca nakon dodatnih provedenih konzultacija sa svima koji su zainteresirani i koji imaju udjela u provedbi ovoga zakona bude ovaj zakon na usvajanju pred Hrvatskim saborom. To ostavlja vremena da se neke još jasnije nomotehnične razrade provedu. Prije svega mislim na članak 2. stavak 3. kod definicije trgovačkog društva i članak 28. kojim treba jasno utvrditi da je za ostalo građevinsko zemljište koji dio stječe bez naknade, a koji se prodaje, da se to jasno utvrdi da budu isti kriteriji kao i za turističko zemljište. Jer po sadašnjem izričaju se može možda pogrešno shvatiti da taj tretman nije jednak. Ja bih rekla da se ovaj zakon određuje turističko zemljište, pojam turističkog zemljišta, dakle ne po prostorno-planskoj definiciji. Ovdje se turističko zemljište definira prije svega kategorijom vlasničko-pravnog statusa i dodatno karakteristikama određenja namjene po prostorno-planskoj dokumentaciji. Ali naglasak je na ovom prvom i to je suštinski smisao zakona. Ovaj bi se zakon možda mogao zvati i samo Zakon o građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije. Zašto? Jer bi on u tom višem rodnom pojmu svakako zahvaćao i turističko zemljište. Jer sve turističko zemljište kojem je takva namjena utvrđena prostorno-planskom dokumentacijom je ujedno nužno i građevinsko zemljište jer su na njemu objekti bilo hotelsko-ugostiteljski, bilo kampovi koji su također građevina, pa je dakle i ovim nazivom bi se obuhvatio cjelokupan smisao zakona. Ali kako se dugo govori o problemu nepretvorenog turističkog zemljišta o potrebi da se odredi njegov titular, onda mislimo da je dobro da u naslovu stoji i turističko zemljište, da ne bi bilo zabune da se ono negdje izgubilo. Što se tiče razlika između prvog i drugog čitanja, one su nomotehnička pojašnjenja, dakle koncept ostaje isti, razrada titulara vlasništva između kampova, zemljišta na kojem su izgrađeni hoteli, zemljišta za nužnu uporabu zgrade i zemljišta u tlocrtnoj površini ispod zgrade koja je procijenjena. Evo u odnosu dakle na prvo čitanje ovaj tekst je poboljšan, ja se nadam da do konačnog prijedloga će neke nomotehničke dvojbe biti također otklonjene, iz razloga njegove provedljivosti jer se radi o stvarnom pravu koje obuhvaća i zemljišnoknjižni strogo formalno ni postupak što zahtjeva dodatnu preciznost. Zbog svih ovih iznijetih razloga klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovoga zakona, odnosno njegovo propuštanje u treće čitanje, s time da ga vrlo brzo očekujemo na našim klupama u trećem čitanju.
Hvala. U ime kluba IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodo državni tajnici, uvažena gospodo zastupnici. Prvo o čemu govori ovaj zakon. Evo da citiram samo ovo obrazloženje prijedloga ovoga Zakona o turističkom zemljištu gdje se doslovce kaže da prema posljednjim saznanjima ministarstva procjenjuje se da samo u kampovima nije procijenjeno cirka 22 milijuna kvadratnih metara zemljišta. Postoji znatna površina drugog zemljišta koje također nije procijenjena u društvenom kapitalu, sveukupna površina zemljišta koja nije prilikom pretvorbe i privatizacije unesena u društveni kapital navedenih pravnih subjekata procjenjuje se na 100 milijuna kvadratnih metara. E sad pazite, jasno na to treba dodati poljoprivredno zemljište, situacija je tamo identična, ni te poljoprivredne tvrtke jasno za korištenje isto ništa nikome ne plaćaju, ali da se vratim na ovih 22 milijuna kvadratnih metara zemljišta. O čemu mi danas govorimo? Tko će sutradan biti vlasnik cirka samo u kampovima kapitala vrijednog najmanje 2 milijarde eura, a ako gledamo i sve ovo ostalo najmanje 10 milijardi eura. O tome mi danas govorimo. I zato stav kluba IDS-a je da je i loš zakon, a ovo nije idealan, mi mislimo da je loš zakon, ali je i takav loš zakon bolji nego nikakav zakon, jer ovo pitanje već jednog dana ili jednom treba riješiti. Rekoh ovaj zakon nije idealan, to je tipičan jedan uradak državne vlasti. Država ne prizna da je to tzv. turističko zemljište do '93. bilo vlasništvo jedinica lokalnih samouprava, točnije ondašnjih skupština općine. '93. godine ono je pod navodnicima nacionalizirano, oteto lokalnoj samoupravi, postalo je državno vlasništvo i od tada počinju problemi. Jasno, nije to jedini problem, problem je što na taj problem išla je i ova tipična hrvatska pretvorba i privatizacija. Jasno problema bi bilo daleko manje, ne kažem da ga ne bi bilo da država nije privatizirala turističke sustave. Ali idemo sada redom. Znači 17, 18 godina u ovoj zemlji pitanje turističkog zemljišta tog kapitala od 10 milijardi eura, recimo najmanje na današnji dan jednostavno se ne rješava. Zašto državi nije u interesu na neki način doći pa makar i do neke simboličke naknade vis a vis istoga. Ja sam siguran zato jer su se ajde biti ću otvoren sve vlade, kada je riječ o turističkom zemljištu dale korumpirati od tog kapitala. Nije bitno sad da li su tu bile lijeve ili desne, ali kada je riječ o turističkom zemljištu vlasnici hotelskih sustava imam dojam svjesno su korumpirali utjecajne pojedince koji su na tu materiju mogle utjecati. Neki su možda danas ovdje u sabornici, drugi u Vladi, treći u mirovini, oni peti u Ustavnom sudu, ali činjenica je da se to pitanje nije željelo riješiti. Da li je normalno npr. da 17, 18 godina netko koristi 100 hektara nekog kampa, a da nikome nije platio niti jednu kunu naknade. Ja mislim da to nije normalno, ali je to redovita praksa koja u ovoj zemlji traje 17, 18 godina. Tko je koristio te kampove. Ajde budimo sada otvoreni, tko koristi to turističko zemljište? Na prvom mjestu su banke koje su privatizirale turističke sustave na temelju revaloriziranih a ranije otplaćenih kredita, sve one su u stranom vlasništvu. Na drugom mjestu su privatno investicijski fondovi koji su također u stranom vlasništvu i tu su jasno hrvatski tajkuni koji 90-ih godina nisu imali ništa, a danas su postali stupovi društva. I tima koji imaju najviše, e treba dati još. Znači oni koji su dobili sve, dobijaju od ove države još, a sirotinji se u ovoj zemlji samo uzima, i sada ćemo zbog Mravakovih marifetluka gdje je kupovao struju za 82 eura, a prodavao je aluminiju u Bosni za 22 eura, eto prebaciti teret sanacije HEP-a novim poskupljenjem od 17 ili 20 ili 30 ili 50%. Zar nije gospodo s druge strane npr. paradoksalno da neki mali ugostitelj, na jednom pulskom forumu ili na onoj dekumanovoj u Poreču, jedan kvadratni metar tog prostora plaća 16 eura gradu Puli ili Poreču ili nekih 115 ili 20 kuna, točnije za jedan stol koji vam pokriva 4 kvadrata vi morate platiti gradu Puli, Poreču, ne znam Cresu, Lošinju, Splitu itd. 400, 500 kuna, a neki tajkun za 100 hektara kampa kojeg su mu jasno drugovi i radnička klasa uredili do '90. godine ne plaća niti jednu kunu. E ja si postavljam pitanje kako je to moguće? Gdje je to još osim u Hrvatskoj moguće? Vjerojatno nigdje. A zašto je to bilo tako? Zašto sad Državno odvjetništvo npr. ne istraži pozadinu te pravne, društvene, ja ću je nazvati perverzije. Ponavljam, to se nije naprosto željelo riješiti jer su pojedinci korumpirali politička vodstva mnogih, mnogi stranaka. Ponavljam još jedanput, za jedan kamp od 100 hektara nitko nikome ne plaća niti jedne kune, a za jedan stol u jednoj ulici u Poreču, Puli, Cresu ili što ja znam Zadru, Splitu vi morate platiti 500 ili ne znam koliko kuna za jednu terasu od 30, 40 kvadrata vjerojatno 5 tisuća kuna u mjesec dana. Jednom riječju, ne treba mi nitko priznati da sam u pravu, ali mislim da je vrijeme da se jednostavno takav zakon donese jer se na temelju te prakse korumpiraju političke elite. Drugo, ja tvrdim da su mnogi pojedinci koji su došli u poziciju jednoga takvoga kampa npr. u godinu dana mogli zaraditi milijun, dva, tri, pet čistoga novca. A mnogim kućama turističkim jedan kamp bio je kao niti jedan kamp. S druge strane, da se razumijemo, ja sam apsolutno protiv toga da astronomskim cijenama sutradan vis-a-vis tog zemljišta uništimo turističku djelatnost. Jer svi znamo da je 2009. bila teška godina. Bojim se da 2010. neće biti ništa lakša godina. Cijele godine smo se lani zavaravali time da smo šampioni turizma na Mediteranu, a HNB nas je krajem ili početkom ove godine otrijeznila podatkom da je turistički prihod 2009. bio 15% manji nego 2008. Što će reći 1 milijardu eura bio je manji. Što će reći opet, preneseno, da po tom osnovu država nije uprihodovala najmanje 220 milijuna eura u onom trenutku. Ako tome dodate trošarine, poreze, doprinose, 2009. država je samo vis-a-vis toga izgubila najmanje ma tu 400, 500 milijuna eura. Što će reći, onoliko koliko u godinu dana uprihodujemo tim haračem + jednim postotnim većim poenom PDV-a. Znači, 3 do 4 milijarde kuna. S druge strane gdje je turizam danas? Evo jučer sam bio u Poreču, kažu mi: "Nećeš vjerovati u Poreču radi samo jedan hotel, u Poreču, plus jedan mali." U Umagu možda je nešto bolje. U Rovinju je isto kao u jednome Poreču. U jednome Rapcu na današnji dan možda ne radi niti jedan hotel. U jednoj Opatiji ne znam da li nešto radi, radi ali to je ništa, a južnije je još sve tužnije. Bilo nam je bolje, više hotela je na Jadranu radilo, ne računajući na izbjeglice, prognanike, ratnih godina no što je danas. A što će biti sutradan kad je riječ o turističkoj djelatnosti ako PDV ide na 25% što je ludilo. Tek će se tada uništiti njihova ekonomija. 25%, a da se ne prolongira otplata na najmanje 60 dana ja ne znam tko to može jednostavno predlagati. A turizam bi s druge strane trebao pod navodnicima spasiti državu. Ja ne znam kako može spasiti državu nešto što u godinu dana radi ne duže od 45 dana, ali jednom riječju mislim da je ovo jedno od onih pitanja koje bi trebali jasno što je moguće prije razriješiti. Pa između ostalog da se počne nešto i graditi. Iako ovom psihozom straha koja se stvara u zemlji sve investicije smo blokirali, svi se boje vlastite sjene, sije se strah. Svatko u ovoj zemlji može u haps, a najgore je ako nešto netko želi raditi. S druge strane investicija nema, hoteli se nisu gradili, golf se ne gradi, kampovi se ne grade. Mi smo protiv svega itd. No da se vratim na zakon. Ono što je bit, naknada po kvadratnom metru koja će se regulirati podzakonskim aktima mora biti razumna. Ali bit recimo te raspodjele 60% država, 40% lokalna samouprava za mene je to manje bitno. Ja mislim da bi sav prihod trebao ići jasno na područje one županije gdje se novac ostvaruje jer turistička djelatnost je i bolnica i ceste i sve ovo ostalo, ali pustimo sada to. Što je bit zakona? Znači ono što Vlada tek treba propisati podzakonskim aktima. Znači tko će procijeniti vrijednost kvadratnog metra tog zemljišta, tko će odrediti rentu po kvadratnom metru. Međutim, prije toga iako Ustavom ćemo sad propisati ne znam ove odredbe o nezastarijevanju pretvorbe u privatizaciji sad vidim da sve to ovim zakonom pada u vodu. Ovaj zakon je na neki način i poruka da od revizije sigurno neće biti ništa. Konačno sprovesti reviziju pretvorbe to je nemoguće. Tko će revidirati, gospodo, danas npr. način stjecanja turističkih objekata od stranih banaka? Pa nitko to ne može napraviti. I onaj koji nekome to obećava taj naprosto farba narod. Ili recimo … [[Govornik se ne razumije.]] koji su u stranom vlasništvu itd., itd. Jednom riječju to će se pretvoriti u obmanu i za razliku od moje prethodnice, gospođe Ane Lovrin, ja se ipak pridružujem Rojsu i onoj njegovoj mitskoj "Tko jamio, jamio." I sve će to tako na kraju gospodo i biti, a toga smo svjesni mi ovdje bolje nego građani koji nas gledaju. Je da je to nepošteno, je da je to štetno, je da je to amoralno, ali će vjerojatno tako biti. Treće, zašto treba riješiti pitanje tog zemljišta? Iz toga da se na njemu nešto može graditi. U 20 godina na cijeloj Jadranskoj obali, pustimo rekonstrukcije, pustimo obnove, možda su one i skuplje od novog hotela, ali nije sagrađeno 10 novih hotela sa više od tih 200 ležajeva. Ja tvrdim, u Istri nije sagrađeno više od 4 novih takvih hotela. A kome to odgovara? Ma nikome ne odgovara. Ne odgovara to čak ni našim hotelijerima. I njima bi odgovarala zdrava konkurencija. Građevinarima odgovara najmanje, državi ne može nipošto odgovarati jer bi uprihodovala nešto od PDV-a, trošarina ne znam, ovoga ili onoga. A ljude treba, gospodo, pustiti da rade i da investiraju. Previše toga, to je možda i najbitnije kada je riječ o ovom zakonu, Vlada će, zakon ima 37 članaka, ali na 20-ak mjesta se spominje potreba da se nešto uredi podzakonskim aktima. Što će reći da se tim podzakonskim aktima i duh ovakvoga neidealnog zakona može izmijeniti. Ja i dalje tvrdim da je bolji i loš zakon nego nikakav kada je riječ o turističkom zemljištu. Međutim, živo me zanima da li će taj zakon u trećem čitanju biti izglasan do 01.06. i da li će do 01.06. biti doneseno onih 20 podzakonskih akata da bi se mogao prikupiti neki iznos kada počinje turistička sezona. Ako budu doneseni ovi podzakonski akti ja mislim, a u igri je veliki novac, ja mislim da je ponovo riječ o korumpiranju političkog vodstva. I konačno, nama su stvarno potrebne investicije. Ne može više to tako biti od turizma na dalje. Čitao sam nedavno da je u Vojvodinu u pet godine uneseno 5 milijardi eura stranog novaca, svega 1,1 milijarda u financijski sektor, sve ostalo u industriju, poljoprivredu itd. A mi se hvalimo da smo turistički lider na Mediteranu, a u jednom mom Poreču je u ovom trenutku otvoren svega jedan hotel. Ista situacija je u jednoj Puli, u Umagu rekoh je nešto bolje, Rovinju, a dolje ispod Opatije ja ne znam da li je jedan otvoren.
Hvala. U ime kluba HNS-a gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Oprostite, jedan ispravak, gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Kajin kazali ste da su većinom vlasnici turističkih poduzeća i hotela privatni investicijski fondovi, tajkuni i banke. Ispravio bih vas samo u jednom dijelu, za tajkune i investicijske fondove točno, a banke više nisu jer su banke davno uspješno zlorabile svoj položaj u Domovinskom ratu, kada su kratkoročno posuđujući poduzećima turističkim koja su bile u vrlo nezgodnoj situaciji zbog prognanika i izbjeglica i razrušenih objekata u ratnim stradanjima posuđivale obrtna sredstva za isplatu plaća, obračunavajući mate 30 do 50%, tako njihova potraživanja narasla za nekoliko stotina puta, a onda ta potraživanja pretvarala u vlasničke udjele. I čim su to učinili prodale su ta poduzeća, ono što su ulagale u tisuća kuna, prodavale su u milijunima maraka tadašnjih njemačkih. Hvala lijepo.
Hvala. Oprostite. Gospodin Miljenko Dorić u ime kluba HNS-a. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Svaka država koja drži do sebe i koja je dobro organizirana, posebno vodi brigu o svojim prirodnim resursima, o svojoj prirodnoj baštini. More, pomorsko dobro ili priobalni pojas u širem smislu, šume, izvori pitke vode, naše planine, naše poljoprivredno zemljište, naši otoci su naše izuzetne vrijednosti. Kolegice i kolege nepostojanje ovog zakona dokaz je kako vodimo brigu o jednom segmentu tih prirodnih resursa toga našeg prirodnog bogatstva. Ja ću započeti sa nekoliko rečenica iz izvješća Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo. Kolegice i kolege koji sjede u tom odboru jednoglasno su donijeli zaključak da se provede treće čitanje. To su korektno obrazložili i dapače naveli da je potrebno napraviti jednu cjelovitu analizu stanja. Sada bi kolegice i kolege ovako na prvi pogled izgledalo logično, ali uopće nije logično. Naime, da je saborski odbor prije 15 ili 16 godina predložio ovakve zaključke onda bi to bilo logično. Zaboravili smo datum. Danas je 17. dan mjeseca veljače 2010. godine. Dakle, gotovo dva desetljeća Hrvatska nema zakon kojim regulira ovu materiju. Dakle, pravna praznina omogućila je da se godinama i godinama koriste ovi najljepši tereni na jednoj od najljepših obala ovoga našega svijeta, bez ijedne lipe naknade koja bi išla u lokalni, županijski ili državni proračun. Kolegice i kolege ne radi se o 200, 300 ili 500 metara kvadratnih, radi se o stotinu milijuna metara kvadratnih najljepših terena. Ja ću ponoviti ono što sam rekao tijekom prvog čitanja zakona. Da smo imali koncesije za te terene i da smo naplaćivali samo 10 kuna po metru kvadratnom godišnje, mi bi bili bogatiji svake godine za točno milijardu kuna. Ja vas molim da taj broj zapamtite jer će nam trebati u kasnijem dijelu moje rasprave. Međutim, kolegice i kolege obzirom da nije bio određen nositelj vlasništva, ne samo da nije bilo moguće dati nekome u koncesiju dati te terene, već nije bilo moguće da se investira, da se obogati turistička ponuda sportskim, rekreativnim i drugim sadržajima. Tako da onih milijardu kuna da je bilo ovih investicija vjerojatno bi naraslo na 5, 6 ili 10 milijardi. Zašto je ovaj zakon bio u nekoj ladici, prijedlog zakona zapravo bio u nekoj ladici toliko godina? Tko je zato kriv? Koga smo mi danas prozvali? I što ćemo učiniti da se to više nikada ne dogodi? Kolegice i kolege, vratit ću se sada malo na matematiku. Ako smo došli jednom jednostavnom računicom da smo gubili milijardu kuna godišnje, onda je to dnevno gubitak od 3 milijuna kuna. To je tjedni gubitak samo poslovnih koncesija od 20 milijuna kuna. Ovaj broj tjedni, tjedna kalkulacija mi je zanimljiva zato što priznat ćete da ste svi vjerojatno sa odobrenjem neki dan čuli kada je naša predsjednica Vlade rekla, da je Vladi jako teško osigurati 22 milijuna kuna da se obeštete poljoprivrednici čije je brašno, odnosno brašno čije je žito, nestalo iz Đakovačih silosa. 2 tisuće i 300 poljoprivrednika imalo je tamo pšenicu i vrijednost te pšenice je procijenjena na 22 milijuna kuna. I to vidimo nije jednostavno prikupiti. I predsjednica Vlade je predložila da se ne obeštete svi, nego samo tisuću i 600 poljoprivrednika kako bi jasno to opterećenje bilo po državi manje. Kolegice i kolege, svaka odgoda ovoga zakona za tjedan dana u biti rezultira time da nestane jedan silos kao što je onaj u Đakovu, svaki tjedan. Godišnje nestane 50 silosa đakovačkih. Kroz 20 godina ili skoro 20 godina nestalo je dakle, izračunajte tisuću silosa. Ja i klub HNS-a ne možemo se složiti sa takvom logikom da se stalno odgađaju zakoni koji u biti postavljaju na zdrave osnove korištenje tog prirodnog resursa. Kolegice i kolege, naime ako nismo u stanju recimo na ovom primjeru omogućiti da se kroz koncesije u lokalni, županijski ili državni proračun slije relativno veliki iznos novca onda se ne moramo čuditi da nemamo dovoljno sredstava za određene društvene djelatnosti. Ovakav način rada normalno vodi upravo u takvu jednu tešku situaciju u kojoj se i mi u ovom trenutku nalazimo. Neprihvaćanje ovog zakona i neprimjenom ovog zakona više nije samo ekonomsko pitanje. Sa protekom vremena ovo sve više postaje pitanje mentalnog zdravlja hrvatske politike. Ja vas lijepo molim da promijenimo svoj odnos prema ovakvim zakonima i prema našim prirodnim resursima.
Hvala. Imamo jedan ispravak gospodin Damir Kajin.
... [[Govornik je naknadno uključen, ne čuje se.]] jedan navod oko koliko je moguće sredstava uprihoditi ovim zakonom. Ovdje se spominje 100 milijuna kvadratnih metara. Zakon je potreban, on je nužan ali naknada za koncesiju mora biti razumna, nemojmo mi govoriti o 3 milijuna kuna dnevno ili 1 milijardi kuna godišnje jer bi to momentalno značilo bankrot ili bolje rečeno stotinu stečajeva, bankrot hrvatskog turizma prije same turističke sezone. Znači, još jedanput imajte na umu, naknada da, treba je plaćati, trebaju je plaćati imaoci tih hotelskih kuća ali ta naknada u svakom slučaju treba biti razumna a ne da temeljem iste uništimo djelatnost od koje i zemlja puno očekuje.
Hvala. U ime kluba HSS-a gospodin zastupnik Stanko Grčić. Nema ga. Gospođa Marijana Petir u ime kluba HSS-a. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, zastupnice i zastupnici. Zakon o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije dovršava proces privatizacije u turizmu, regulira ponašanje u prostoru u Primorskoj Hrvatskoj, definira vlasništvo nad teritorijem i zaokružuje poslovanje u hotelijerstvu. Ovaj zakon se donosi već godinama a država je bila vrlo oprezna u njegovom donošenju jer je riječ o izuzetno osjetljivoj tematici. Ovaj zakon bi naime dodjelom koncesija trebao riješiti problem oko 100 milijuna četvornih metara zemljišta koje tijekom privatizacije nije uneseno u temeljni kapital hotelijerskih tvrtki a koje je neophodno i strateški važno za razvoj hrvatskog turizma i formalno i sadržajno. Zakonom o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije omogućava se država izdavanje i naplata koncesija za njezina zemljišta u hotelskim kompleksima i kampovima od kojih do sada nije zarađivala ništa. Procjenjuje se da ima oko 22 milijuna četvornih metara neprocijenjenog zemljišta u kampovima te da sveukupna površina zemljišta koje nije prilikom privatizacije uneseno u kapital turističkih poduzeća iznosi čak 100 milijuna metara kvadratnih. Hipotetski kad bi država ove godine počela sa izdavanjem i naplatom koncesija samo na zemljištima u kampovima po cijeni od primjerice 7 kuna po kvadratu kao što je to u Italiji dobili bi 154 milijuna kuna. Na ukupno 100 milijuna kvadrata po istoj bi cijeni država zaradila 700 milijuna kuna pa se možemo zapitati koliko smo novca izgubili u posljednjih deset godina koliko se pokušava donijeti Zakon o turističkom zemljištu. Zbog nedefiniranog vlasničkog statusa tog zemljišta nije bila zakinuta samo država i lokalna samouprava već i hotelijeri te vlasnici kampova jer im je bilo onemoguće investiranje i kategorizacija. U hrvatskoj ruralnoj tradiciji postoji institucija zajedničkog dobra a u urbanoj javnog dobra. Ta tradicija među ostalim uključuje javni pristup plažama. Kritičari ovog zakona upozorava da će kolateralni učinak zakona biti ograđivanje plaća i reduciranje javnog pristupa pomorskom dobru. S obzirom da trend apartmanizacije u posljednjih deset godina nažalost nagriza i Hrvatsku treba voditi računa hoće li turisti i lokalno stanovništvo imati kuda staviti svoje ručnike. Smatramo da je za takve slučajeve iznimno važan instrument kontrole koncesijskog ugovora koji doduše ovaj zakon predviđa ali ne u svim svojim detaljima. Naime, bilo kakva preizgrađenost kao posljedica prekapacitiranosti i odsustva pažljivog prostornog planiranja može se obiti o glavu i smanjiti prihod od turizma koji danas čini 18% BDP-a Hrvatske. Zorno ću to prikazati na primjeru Španjolske. Španjolska je u recesiju zakoračila sredinom 2008. godine a dodatni udar mogućem oporavku stigao je iz turizma. Naime, jednu od najposjećenijih svjetskih turističkih destinacija prošle je godine posjetilo gotovo 15% manje inozemnih gostiju. Za zemlju u kojoj turizam stvara 11% BDP-a to je napravilo dodatne probleme. Nije samo ekonomska kriza bila uzrok loše prošlogodišnje posjećenosti u Španjolskoj jer su turisti u biti pobjegli od prenatrpanih plaća, bučnih odmarališta, ekološkog uništava i visokih cijena pa mislim da upravo iz tog primjera trebamo izvući dobru pouku. Obzirom na nedavnu situaciju kojoj smo svjedočili a vezano uz Varšavsku ulicu i Cvjetni prolaz gdje je pješačka zona pretvorena u rampu u okviru prostornog plana i da su nadležna tijela na to dala suglasnost odnosno to blagoslovila te da znamo da naši urbanistički planovi nisu niti sasvim konzervativni a niti restriktivni s pravom se postavlja pitanje može li se ovim zakonom dovesti u pitanje ili zaštititi javna dobra u lokalnim zajednicama našeg Primorja. Novi zakon ne bi smio omogućiti turističkim tvrtkama da u tzv. funkcionalnim cjelinama između objekata i pomorskog dobra, obale, sagrade nove hotele i druge objekte jer bi to dovelo do građevinske ekspanzije u hotelskim naseljima i kampovima. Ovaj zakon treba osigurati okvir koji će omogućiti rast konkurentske sposobnosti turizma te pridonijeti i održivom razvoju lokalne zajednice, prvenstveno putem investicija i zapošljavanja. Zakon ni u kojem smislu ne smije ohrabriti špekulacije trgovinom nekretninama. U osnivanje budućeg fonda, a u koji će se slijevati prihodi od koncesija i drugih plaćanja koja proizlaze iz novog zakona, smatramo da treba uključiti predstavnike zainteresiranih kompanija, gradova, općina, ali i Ministarstvo turizma, a cijene koncesija bi trebale biti razumne, uvažavajući kriterij profitabilnosti i položaja, posebno kad je riječ o kampovima. Kampovi financijski različito posluju. Neki su na lošijim, neki na boljim ili pak na vrhunskim lokacijama, neki su u prošlosti puno ulagali u svoje kapacitete i ponudu, a neki gotovo ništa. Mi u HSS-u se svakako zalažemo da se turističko zemljište koje je danas mrtvi kapital stavi u funkciju, a da koncesijski ugovori budu precizno sastavljeni u smislu zaštite interesa države, lokalne samouprave, vlasnika hotela ili kampa, a prije svega u smislu zaštite javnog dobra. Ne smijemo zaboraviti da je Jadran poželjna destinacija i zbog najčišćeg mora na Mediteranu, ali i zbog prirodnih ljepota te i zbog toga što Hrvatska doista jest reprezent Mediterana kakav je nekad bio, za razliku od drugih zemalja koje su svoju obalu pretvorile u beton i time je bespovratno uništile. Mi podržavamo u HSS-u napore koji se ulažu da se konačno donese Zakon o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije jer smatramo da se time dovršava proces privatizacije u turizmu, da se isto tako regulira ponašanje u prostoru u Primorskoj Hrvatskoj, da se definira vlasništvo nad teritorijem i da se zaokružuje poslovanje u hotelijerstvu što jest izuzetno važno za unapređenje hrvatskog turizma. A molimo evo i od državnog tajnika dodatna pojašnjenja vezano uz primjedbe koje su izrečene na račun ovog zakona, posebno kad je riječ o javnim plažama i njihovom korištenju, jer mislim da to zanima i čelnike jedinica lokalne samouprave na terenu u Primorskoj Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala. Evo upravo u 10,57 je prošlo vrijeme za prijavu rasprave od 10 minuta. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je zastupnik gospodin Gordan Maras, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Svi se slažemo da je ovaj zakon potreban i da jednu situaciju koja na neki način je stavljena u okvir i legalizirana 20 godina, da je treba staviti na papir, donijeti zakon da se znaju odnosi ko šta koliko treba plaćati, kako treba plaćati, kome ide taj novac itd. Radi se o velikom zemljištu, velikoj imovini, predlagač je rekao 100 milijuna kvadratnih metara zemljišta na Jadranu, najčešće na Jadranu, od velike vrijednosti naravno da država mora skrbiti o toj imovini. Ono šta ja predlažem, a vjerujem da će se i klubovi zastupnika usuglasiti, da se ide u treće čitanje. Neke stvari u zakonu još treba doraditi, neke izmijeniti, reći ću koji su po meni dijelovi zakona sporni. Ulaganje u turizam u Hrvatskoj. Vidi se da je intencija zakona da se novac koji se prikupi uloži u turizam. To je dobra ideja, apsolutno zbog toga što smo svjesni u kakvoj je situaciji hrvatski turizam, da je hrvatski turizam 15% podbacio otprilike ove godine, bez obzira što je broj dolazaka turista 1 do 2% manji, ali prihodi od turizma su otprilike 15% manji. Znači, Hrvatska je ove godine izgubila milijardu i 200 milijuna kuna prihoda od turizma što iznosi otprilike pola pada BDP-a prošle godine. Znači, nemamo razrađenu strategiju kako iz turizma izvući što više novaca, nemamo ja bih rekao dobru aktivnost u turizmu. Tu bih podjednako podijelio odgovornost između Ministarstva turizma i Hrvatske turističke zajednice jer se po rezultatu prihoda to vidi. I onda kada vidite da je intencija zakona da se nešto uloži u turizam, naravno da morate pozdraviti. Ulaganje će se vršiti iz sredstava koji se prikupi koncesijama koje će biti davane na 30 godina. I sada zakon definira da će koncesije, odnosno vrijednost koncesije odrediti Vlada, a da će se onda taj novac dijeliti 60% fond, odnosno država za turizam i 40% jedinice lokalne samouprave. Ono šta ja mislim da prvenstveno bojazan dobrog dijela turističkih djelatnika, da će se kroz Fond za turizam ulagati sredstva, ali ne u ona područja od kojih je novac prikupljen. Znači, nelogično je da uzmete novac za 200, 300 hiljada kvadratnih metara iz općine, ja ću sad reći bezveze, ili grada Umaga, a ulažete taj novac u jedan drugi dio Hrvatske. Ono što bi trebalo biti da se regulira zakonom, da se sredstva koja se uzmu ulažu u jedinicu lokalne samouprave odakle je ta tvrtka ili onaj tko gospodari sa tim objektom. S druge strane, vrlo bitno je možda definirati i vidjeti na koji način, ako će ostati već Fond za turizam, se misli ulagati. Ovo je dosta općenita fraza i ja ću reći da mi sad imamo u Hrvatskoj i stavku u proračunu ministarstva koja je doduše mala. Imamo i Hrvatsku turističku zajednicu koja gospodari sa 300 milijuna kuna, od kojih efekata je vrlo malo, ja bih se usudio reći gotovo da ih i nema, jer ja ne vidim da se bilo šta, da se Hrvatska brandira u svijetu kao zemlja koja nije, do sada je shvaćana kao zemlja jeftinog turizma gdje ćete potrošiti malo novca, odnosno nema potrebe za velikim izdacima. Hrvatska nema nikakav svoj dio, brand po kojem bi bila prepoznatljiva u svijetu. Ovo Mediteran kakav je nekad bio ja mislim da je slogan koji može preuzeti bilo koja zemlja na Mediteranu i reći evo to je ta zemlja, odnosno to je slogan za našu zemlju. Znači, ne radi se dovoljno kvalitetno. Sadašnja ideja o brandiranju Hrvatske kao gastro destinacije je stvarno, ne znam kako bih uopće iskomentirao. Zamislite situaciju, mi znači brendiramo Hrvatsku kao zemlju u kojoj možete dobro pojesti recimo dalmatinsku hranu. I sada dođe turist u Istru i tamo mu nudi konobar ribu na dalmatinski itd. Mislim da se takav oblik turizma i takvo brendiranje Hrvatske jednostavno neće donesti ništa dobro. Ono što bih ja kao prijedlog stavio pred predlagača pogotovo ako će se ići u treće čitanje i što ne bi bilo loše. Najbolje znaju u šta treba uložiti oni koji upravljaju sa tom investicijom. Njima je u interesu da ulaganje bude dobro, jer činjenica da većina recimo kampova ima izgrađene objekte gdje će ostati vlasnici bez obzira da li oni platili koncesiju, odustali ili se koncesija dala nekom drugom. Znači, ostat će vlasnici objekata i njima je u interesu da i ulaganje u investiciju, odnosno u taj dio zemlje i prostora bude što kvalitetniji. Moj prijedlog je da se prizna ulaganje u budućnosti kao dio koncesije. Znači, da se prebije obaveza dijela koncesije sa onim što će recimo kampovi ili neke turističke tvrtke uložiti na tom području. Zato šta bi na taj način kvalitetnije ja mislim izvršili ulaganja u turizam, naravno uz suglasnost sa nekim ispred države ne može se ulagati bez toga da država dopusti unutar nekih kriterija koje bi ona odredila. Ne može se uložiti šta ja znam u kampu u neki nepotreban detalj samo zato šta to vlasniku odgovara. Mora biti zajednički interes države i vlasnika. Ali bi se ulaganje u kamp trebalo priznati kroz koncesiju kao umanjenje u narednom periodu. Također, ono šta želim napomenuti vrlo bitno je ispregovarati bez obzira šta se sada 20 godina nije ništa plaćalo, vrlo bitno je ispregovarati sa turističkim tvrtkama koja bi to bila. Znači, Vlada će donesti uredbom koja će biti cijena koncesije, ali da se vidi što je to realno za turistički sektor. Ja mislim da, evo recimo da bude, spominje se kuloarski da će koncesija biti od jedan do pet eura. Pet eura za koncesiju nekog kampa je užasno veliki novac hotela itd. Pa i jedan euro je veliki novac kad uzmete koliko pojedini kampovi imaju prostora. Te tvrtke ne ostvaruju Bog zna kakve rezultate i bitno je sada da ne ubijemo sada taj dio industrije, odnosno da mnogi se zbog visine koncesije ne bi odlučili na zatvaranje kampova, odnosno da jednostavno jeftinije im je da zatvore kamp, nego da nastavi raditi pogotovo što kamp turizam u Hrvatskoj donosi veliki dio turističkog kolača. Znači, moramo imati bar neke gabarite i nije dobro što se već u ovoj pripremi zakona uredbe nije prišlo komunikaciji na taj način da ljudi budu svjesni koliko je realno da se može očekivati visina koncesije za njihovo područje. Apsolutno smatram da ovaj zakon treba donesti, očekujem treće čitanje da se neke te stvari u zakonu definiraju, poprave. Apsolutno podržavam i to da se uloži novac od naplata koncesija u turizam. Rekao sam u Hrvatskoj prosječni turist potroši 30% manje nego na drugim destinacijama. Zbog čega? Zbog toga što nema strategije turizma, zbog toga što nema ideje na koji način prodati nešto turistu, zbog toga što nema nikakve koncepcije što se u turizmu radi. I to treba mijenjati. Ako je ovo korak prema tome, normalno da ću ga podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, sad je bio tu sa kolegicom, kolegice i kolege. Ja ću pokušat ostati izvan političkih determinanti ovoga zakona samo na ono što on stvarno želi regulirati tehnički aspekt problema. I bez obzira na to što sam kao predsjednik saborskog Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo potpisao izvješće što odbor misli. 12 nas je bilo jednakomislećih ljudi da ide u treće čitanje. Ja bih htio zapravo pohvaliti predlagača, Ministarstvo pravosuđa koje je to zapravo obuhvatilo na sebi, najbolji mogući način sagledalo sa pravnog stajališta. A bio sam protiv i predložio treće čitanje zato šta mislim da oni prateći akti i praktički aspekti ovoga zakona nisu dorečeni do kraja. Pa bih sa stajališta inženjera koji ovu problematiku promatra ne kao pravnika iako u Saboru se sve radi o zakonima, o pravu, ali se ipak regulira neka tehnička problematika. Ja rađe progovorio na takav način. Dakle, jedan inženjerski pogled, barem evo sam u Saboru najbolji arhitekt jer sam jedini arhitekt, pa onda imam pravo tako govoriti. Nesporno je i što je kolega Maras rekao i drugi predstavnici klubova da je ovaj zakon zapravo neophodan da se donese, da se ova problematika bolje da tako rečem konačno riješi i da u tom smislu treba dati tu podršku, da se treba doći do titulara privatnog vlasništva, jer bez toga ne može se ići naprijed niti oni koji raspolažu tim objektima, niti lokalne sredine u kojima se to događa, niti država da bi mogla bolje puniti svoj proračun. Dakle, zbog otvaranja mogućnosti razvojnih programa, zbog novih projekata, zbog dizanja razine onih projekata koji već tamo postoje na terenu i u krajnjem slučaju zbog toga da bi se uprihodilo značajnu sumu izraženu u eurima ili kunama od moguće prodaje i moguće koncesije ovaj zakon treba što prije donijeti. Ne znam što treće čitanje koliko to odlaže ili ne. U svakom slučaju radi se o jednom bitno kvalitetnijem tekstu u ovome drugome čitanju u odnosu na prvo čitanje i dokazuje da je predlagač usvojio puno primjedbi koje su u prvom čitanju dati, da predlagač surađuje sa svima onima s kim treba surađivati. Možda još uvijek oni koji će biti konkretno neću reći pogođeni, ali na koje se zakon odnosi u prvom redu to su turistički subjekti da bi trebalo s njima neke konkretne, neka konkretna rješenja, neko modelsko ispitivanje u naravi. Jer jednostavno ne postoji jednoznačnost problema da bi je trebalo malo proanalizirati i unijeti te specifičnosti u zakon, možda malo detaljnije. A s moje točke gledišta u prvom redu kad se govori o prostornoj problematici. Naime, nesporno je da danas u praksi Zakon o pomorskom dobru izaziva velike dvojbe u pogledu mogućeg tumačenja nekih situacija, iskustvo koje nosim iz Splita sa samog glavnog … [[Govornik se ne razumije.]] , odnosno sa područja lučke uprave, kao državne institucije, institucije od državnog interesa četiri subjekta na različiti način su tretirani u smislu knjiženja katastarskog, imovinskog i svih ostalih prava koje iz toga proizlaze. Do apsurda da objekt koji postoji na gatu gotovo da ne postoji u pravnom smislu. Ponovno ističem da je poimanje zakona isključivo kao pravne problematike nije dostatno i iz tog razloga bi trebalo u prvom redu po mom mišljenju detaljnije razraditi problematiku redovne upotrebe i ja sam u raspravi na odboru spominjao termin funkcionalne upotrebe što možda i nije najkvalitetnije rješenje naziva, ali u svakom slučaju kroz funkcionalnu se može smatrati ono šta je neophodno da bi se kategorizacijom objekta moglo postići ono šta se želi. U tom smislu nisam reagirao na vođenje kolege Leke u pogledu definicije građevinskog zemljišta jer se to zna, nisam htio kao ispravku navoda jer imam svoju raspravu. Definicija građevinskog zemljišta je zakonom poznata i zna se što građevinsko zemljište znači, ali ono šta je ključno u ovome pogledu nije pitanje građevinskog zemljišta, nego moguće kategorizacije objekata onako kako oni žele u budućnosti biti ili već danas jesu, a eventualnim drugačijim reguliranjem zemljišta to im ne bi bilo omogućeno. Govorit u raspravi u Saboru o tome da se pogoduje jednome, pogoduje drugome nisam nikad dosad naišao da nešto što nije interes gospodarstva ne bi bio interes i države i punjenja državnog proračuna, samo je pitanje da li je pojedinačni interes na štetu državnog proračuna, da li je na štetu države, ali mislim da usklađenost između gospodarstva i države ne mora sama po sebi biti negativna da ona može funkcionirati jako dobro. Na određeni način sam na strani hotelijera, odnosno turističkih radnika u svemu ovome skupa, jer mislim da je hotelijerstvo jedna djelatnost koja je nisko akumulativna, nije lako poslovati u hotelijerstvu, vrlo je teško bilancu završiti sa pozitivnim rezultatom, i u krajnjem slučaju financiranje hotelijerstva se u svakom slučaju vodi od onih koji imaju fondove na dugu stazu. Dakle, s jedne strane trebamo regulirati odnosno imovinskopravne bez obzira da li se radi o kupovini zemljišta ili o koncesiji koja im je bila na raspolaganju, ali naravno definicija cijene tog zemljišta i definicija naknade za koncesiju svakako će pokazati je li se s time postižu pozitivni efekti za gospodarstvo, pa kroz gospodarstvo i za državu, ili samo država ide namirit sebe a da ne vodi računa o onima koji jesu. Kako ovaj zakon dolazi zato da bi se reguliralo i vlasnicima objekata pretpostavka da država ima na umu svoj interes kroz interes gospodarskih subjekata, ne da gleda samo sebe, jer bi po tome mogla jednostavno raspisati sve ono šta hoće. Mislim da bi do trećeg čitanja bilo dobro kontaktirati sve one na koje se odnosi ovaj zakon, proanalizirati neke specifične situacije da ne bi došlo do individualne lokalne interpretacije zakona, način da u jednome slučaju se riješi na jedan način, u drugom slučaju na drugi način. Dakle da, ako možemo doći do toga da je dva više dva četiri, a ne da to bude pitanje arbitraže nekoga tko će provoditi ovaj zakon, da se svakako sagleda sa problematikom pomorskog dobra, da se svakako sagleda sa problematikom definicije redovne upotrebe, pogotovo kroz kontekst kategorizacije objekata da bi imali kategoriju i da bi imali namjenu o kojoj se govori jer nije samo pitanje kategorije, nego je i pitanje i karaktera objekata koji se grade, svakako da problematika u kampovima je možda lošije definirana nego šta su definirani objekti. Ali nešto što mi se čini izuzetno važnim, a to je da se čim prije osnuje fond za korištenje alimentiranih sredstava kako bi se vraćali turizmu da se ne dogodi iskustvo Agencije za promet poljoprivrednog zemljišta koja je zakonom bila predviđena, nije profunkcionirala, pa smo iz tog razloga morali tražiti neka nova rješenja da ne dođe do zastoja prometa nekretnina. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospodin Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa. Ma htio bih naglasiti ponovno ono što sam rekao. Naime, ovaj zakon načelno ne definira šta je turističko zemljište. Načelno ne definira, a prostorni i urbanistički plan ga mora konkretizirati u naravi šta je. Ovakvom situacijom ovaj zakon će omogućiti, omogućiti da se najprije definira šta je turističko zemljište, pa se vrši pritisak na one koji će raditi urbanizam i prostorni plan, i tako ćemo mi izgubiti generalno interes društva gdje će se graditi i šta će se graditi. To je ono što ja vidim. To je ono što vide oni koji su gledali ovaj zakon na konkretnim primjerima. I to sam htio ukazati, i ostajem kod toga. Hvala lijepa.
Odgovor, gospodin Rošin. Izvolite.
Ja sam isto tako kazao da je potrebno sagledati kako će to u praksi profunkcionirati, međutim i nadalje vam tvrdim točno se Zakonom o prostornom planiranju zna što je građevinsko zemljište. Prema tome, u ovome ne treba govoriti što je građevinsko zemljište. Isto tako pitanje, da vam mogu kazati, isto tako pitanje prostornog planiranja. Prostornim planiranjem se definiraju turističke zone, kao što se definiraju i sve ostale, samo je pitanje interpretacija unutar prostornim planom definiranih zona koja se ovdje ne sagledava i zato dajem naglasak na potrebe rješenja, unutar jedne te iste turističke zone, koji je dio u pomorskom dobru, a koji dio izvan pomorskog dobra. Dakle pitanje je koje nema nikakve veze sa definicijom što je građevinsko zemljište, ali i turističko zemljište isto tako građevinsko zemljište jer. Molim? … [[Upadica se ne čuje.]] Ne, ne, nije. Građevinsko zemljište je sve ono u kojem postoji gradnja, a onda postoje različite namjene pojedinog građevinskog zemljišta. Mislim problematika je više iz moje profesije nego, odnosno iz domene prostornog planiranja, nego turizma ili Ministarstva pravosuđa. Hvala.
Hvala. Gospođa zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani predsjedniče. Na samom početku želim pozdraviti odluku predlagatelja da uvaži stav i zahtjev SDP-a, te ovaj iznimno važan prijedlog zakona uputi u treće čitanje. Sigurna sam da će ta odluka omogućiti poboljšanje ovog prijedloga zakona. U ovom se zakonu radi o problematici koja je u proteklih 20-ak godina izazvala velike traume u hrvatskom društvu, posebice u 90-im godinama prošlog stoljeća, u razdoblju grabežne tajkunske privatizacije, pljačke i otimačine društvenog vlasništva, siromašenja većine hrvatskih građanki i građana, njihovim gubitkom posla, i života dostojnog čovjeka. Zbog svega toga prilikom donošenja ovog zakona moramo biti posebno oprezni i puhati na hladno kako ne bismo dodatno traumatizirali i oštetili napaćeno, privatizacijskom pljačkom, napaćeno hrvatsko društvo. Iako se ne bavim ovom problematikom dobila sam mailove s primjedbama pravnika koji se bave ovom problematikom, a njihove mi se primjedbe čine argumentiranima pa ću ih ovom prilikom i predstaviti. Želim podsjetiti da se Zakonom o pretvorbi društvenih poduzeća iz 1991. godine trebala izvršiti pretvorba društvenih poduzeća kako bi tvrtke s društvenim kapitalom dobile vlasnika. Pri toj pretvorbi bilo je potrebno izvršiti promjene oblika vlasništva imovine poduzeća što je većim dijelom napravljeno, ali se pretvorba vlasništva nad društvenim sredstvima u poduzeću mogla i kasnije provoditi na zakonom propisane načine pomoću obnove postupka ili kasnije Zakonom o privatizaciji. U provedenim pretvorbama društvenih poduzeća zbog zakonskih uvjeta i ograničenja prometom zemljištem pojedina imovina poput zemljišta o kojima danas raspravljamo ostala je neprocijenjena u kapitalu društva, ali je novo trgovačko društvo moglo takvo zemljište i dalje koristiti i još ga uvijek koristi, ali bez valjanog upisa vlasništva u javnoj gruntovnoj knjizi. Ovom prilikom podsjećam i na odredbe Zakona o Hrvatskom fondu za privatizaciju, posebice na čl. 3. i 4. koji se odnose na djelokrug fonda, a u kojima se govori da je Hrvatski fond za privatizaciju utemeljen kako bi proveo i dovršio privatizaciju nekadašnjih društvenih poduzeća, a upravlja imovinom u vlasništvu RH kada je to određeno zakonom ili odlukom Vlade. I Zakon o privatizaciji iz 1996. godine u čl. 42. i 47. uređuje status nekretnina procijenjenih u vrijednosti društvenog kapitala u postupku pretvorbe na temelju Zakona o pretvorbi, odnosno određuje da je sve što nije procijenjeno i unijeto u društvo kapitala trgovačkog društva kao slijednika društvenog poduzeća prenijeto na fond. To znači da iza toga u Hrvatskoj više nismo imali društvenog vlasništva već potrebu sređivanja stvarnog stanja i upisa vlasništva u javne knjige. Sve ove odredbe važne su za problematiku kojom se danas bavimo u ovom prijedlogu zakona. Iz prethodno navedenih zakonskih odredbi razvidno je da je Hrvatski fond za privatizaciju postao vlasnik neprocijenjenih nekretnina, najčešće samo zemljišta, kada nekretnine zbog zakonskih ograničenja nisu mogle biti unijeti u društveni kapital trgovačkih društva u postupku pretvorbe društvenih poduzeća. Fondu je danas zadaća provedbe dovršetka privatizacije između ostalog turističkog zemljišta te građevinskog i ostalog građevinskog zemljišta sa statusom društvenog vlasništva, pogotovo zemljišta koje nije procijenjeno ni unijeto u društvo kapitala. Svi prethodno navedeni zakoni još su uvijek važeći, no prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije nije usklađen s tim propisima, a sadrži elemente zbog kojih stručnjaci opravdano sumnjaju da se neće jednako primjenjivati na sve slučajeve. Zbog mogućnosti nejednake prakse i primjene treba već sada postaviti pitanje ustavnosti ovog prijedloga zakona. Osim toga trebalo bi razmotriti i promjenu naziva ovog zakona jer su predmet zakona ustvari uvjeti i postupak za upis prava vlasništva i raspolaganje nad nekretninama zemljišta unutar građevinskog područja namijenjenog ugostiteljsko-turističkoj djelatnosti. U čl. 2. trebalo bi jasnije definirati na koje se to zemljište odnosi, a koje se zemljište iz toga isključuje. U čl. 6. koje se odnosi na zemljište društvenog vlasništva koje pripada nekom kampu ne smije se unositi u društvo kapitala već dati na raspolaganje putem koncesija. Stručnjaci smatraju da se ovim posebnim zakonom moraju preciznije nabrojati namjene zemljišta, kampovi, turistička naselja, zone i sl., te potaknuti i omogućiti rješenje vlasničkog statusa nad nekretninama iz čl. 47. Zakona o privatizaciji i to ukoliko su se nekretnine zemljište nalazile ili se sada nalaze u građevinskom području prema važećoj prostorno-planskoj dokumentaciji namijenjenoj za razvoj turizma. Ovim posebnim zakonom u biti bi trebalo potaknuti i na pojednostavljen način po jasno napisanim pravilima omogućiti da se u nekom upravnom postupku voljom sada poznatih stranaka, poput vlasnika zemljišta Hrvatskog fonda za privatizaciju i vanknjižnih vlasnika građevinskih objekata, trgovačkih društava ili pojedinaca i pojedinki, razriješe odnosi u pogledu vlasništva i daljnjeg svrsishodnog gospodarenja te da se o tome naprave zakonom propisani upisi u javne knjige. Za to bi jedna od zainteresiranih strana trebala pripremiti odgovarajuću dokumentaciju, uobičajeno geodetski elaborat radi provedbe u javnoj knjizi katastra, a kasnije po službenoj dužnosti upisa vlasništva u gruntovnoj knjizi. Naravno da tu dolazi do pribavljanja i raznih suglasnosti zainteresiranih osoba, a treba istaknuti i nastanak odgovarajućeg povećanja kapitala trgovačkog društva i to na ime ulaganja kapitala od strane Hrvatskog fonda za privatizaciju za udio vrijednosti zemljišta. U tom postupku elaboratu trebalo bi utvrditi stvarni oblik i površinu zemljišta koje služi za redovnu upotrebu zgrade ili grupe objekata za koje bi se trebalo oformiti posebna zemljišna čestica koja bi upisom u javne knjige postala vlasništvo onog subjekta koji je zemljište na zakonom priznati način otkupio ili kojemu je vlasništvo zemljišta priznato po zakonu iz subjekta koji je stekao vlasništvo kakvog objekta u pretvorbi i privatizaciji pa je dosad ostao njegov vanknjižni vlasnik. U svakom bi slučaju bilo nužno da se na odgovarajući način izvrši izmjena i dopuna Zakona o privatizaciji, odnosno čl. 47. Stručnjaci također naglašavaju da bi novi upravni postupak morao uvažiti prijašnje i sadašnje stanje i činjenice, a u postupku se moraju uvažiti i primijeniti odredbe drugih važećih zakona kao npr. Zakona o zemljišnim knjigama, katastru i Zakona o prostornom uređenju. U svakom slučaju imovinske odnose u pogledu stjecanja i upisa vlasništva nad zemljištem građevinskog područja namijenjenog turističkoj djelatnosti koje je nekad bilo u režimu društvenog vlasništva treba što hitnije urediti pa je donošenje dobrog zakona bitna stvar za razvoj turizma kao ozbiljne grane privrede Hrvatske. U tom se smislu nadam da će predlagatelj do trećeg čitanja uvažiti tijekom ove rasprave iznijetih primjedbi i osmisliti kvalitetno zakonsko rješenje pa možda i paket izmjena drugih zakona koji pokrivaju ovu tematiku, a u cilju dugoročno kvalitetnog i pravednog rješenja.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospođa potpredsjednica Željka Antunović. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegica Holy je jednog trenutka spomenula gospodarsko stanje, odnosno situaciju turističkih poduzeća, odnosno ugostiteljskih turističkih poduzeća na koja se u suštini odnosi ovaj zakon, odnosno sva rješenja koja će biti pozitivna omogućiti će neke pozitivne pomake i u tome. Međutim, govoreći o stanju u tim poduzećima kolegica Holy se osvrnula samo na posljedice pretvorbe i privatizacije. Ja bih htjela upozoriti na trenutačno stanje hrvatskog gospodarstva i poziciju koju imaju upravo ta turističko-ugostiteljska poduzeća. Sve je na koljenima. Oči su uprte upravo u turizma kao djelatnost koja će u ovoj godini značajno pomoći i doprinijeti da prebrodimo ovu krizu, cijela zemlja i cijelo gospodarstvo. Ja mislim da kad govorimo o ovom zakonu da moramo uzeti u obzir i specifične uvjete u kojima hrvatsko gospodarstvo, odnosno turizam, danas funkcionira. I da je u redu sva ova poboljšanja i sva ova rješenja da će razriješiti imovinsko-pravne odnose. Ali moramo voditi računa o tome da ovaj zakon ne bude omča oko vrata turizmu i turističkoj djelatnosti. I da u ovom trenutku kada oni nemaju sredstava za pripremu turističke sezone da dobiju još jedan namet kraj svih onih koji već postoje i od kojih niti jedan do dana današnjeg nije ukinut.
Hvala. Odgovor gospođa Mirela Holy. Izvolite.
Kolegice Antunović, vi ste apsolutno u pravu i tu nije samo taj problem koji ste vi spomenuli, nego je problem općenito u promišljanju hrvatskog turizma. I tu bih podsjetila a imali smo prilike i nedavno raspravljati o onom famoznom izvješću o roku dovršenja ona tri dokumenta koja nisu napravljena, a ne znamo kada će biti napravljena, što pokazuje ustvari određenu bezidejnost hrvatske Vlade u pogledu strateške odrednice turizma. I bojim se da će takvo stanje se vidjeti i već ove izuzetno krizne godine, a nažalost i u godinama koje dolaze.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Nenad Stazić kojeg nema. Potom, gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine, poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Zakon o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu, odnosno njegovo donošenje ima već sada dugu pravnu povijest. Ono se negdje priprema, donosi već od 2003., četvrte, pete godine. Naravno da je ovaj prijedlog zakona, što je jako dobro da je predlagatelj prihvatio da ide u treće čitanje zbog također još uvijek brojnih primjedbi, ali u svakom slučaju to je daleko veliki napredak u odnosu na onaj prvotni prijedlog iz 2005. godine kojim prije svega nisu bili zadovoljeni one koji treba najprije zadovoljiti i zadovoljiti pravdu prije svega tj. vratiti to zemljište vlasnicima tj. građanima tim više što postoji već odavno Zakon o povratu imovine oduzete za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. Međutim, znam i to svi znamo da je bio veliki pritisak ljudi iz Europe dužnosnika, ali ne bih rekla da su oni zastupali Europsku uniju nego tko zna čije interese. I o tome treba progovoriti ovdje u Hrvatskom saboru da ne budemo šutljivci sutra u Europskom parlamentu. Naime, o čemu se radi? Bila sam prisutna jednom sastanku kada je upravo 2005. godine bio taj prijedlog zakona u proceduri kojem bivši vlasnici nisu bili zadovoljni, kojem saborski zastupnici velika većina nije bila zadovoljna, zbog čega je Vlada formirala posebno komisiju sastavljenu i od oporbe kako da se pripremi jedan adekvatan u svakom slučaju povoljniji tekst. Tada je gospodin Degert lupio šakom od stol i rekao je, što se to događa sa Zakonom o turističkom zemljištu? Ja ga pitam, a što se to događa? Zašto to zemljište ne pripadne u vlasništvo hotelima? A ja kažem njemu, pa gospodine Degert po kom pravnom osnovu? Nije naravno odgovorio. Prema tome, budimo svjesni da netko zastupa i nečije posebne interese i da to nisu bili pritisci iz Europske unije jer nemaju zbog čega ni biti. Naravno, ovdje je naša stvar da li će Zakon o turističkom zemljištu slijediti onaj famozni Zakon o golfu, Zakon o poljoprivrednom zemljištu, Zakon o vodama. Nažalost, unatoč onim brojnim poboljšanjima još uvijek nekih ima relikata i rudimenta koji su se već nekako ustalili i postali sastavni dio nekako naše pravne terminologije, što do sada tomu nije bila, a koje nalazimo upravo u Zakonu o vodama i Zakonu o golf igralištima. Naime, o čemu se radi? Vlasnik je dužan prodati, država je dužna prodati, jedinica lokalne samouprave je dužna prodati. Vlasništvo obvezuje ali u drugom pravcu, da se njime savjesno koristi, ali ne da se nekome proda. Prema tome, ja ću o tome nešto konkretnije govoriti u pojedinim odredbama. Ali u svakom slučaju kada govorimo o ovom prijedlogu zakona, možda nije suvišno podsjetiti ono što naši pravni teoretičari govore kada elaboriraju turističko zemljište govoreći što je to. Oni i dalje smatraju da pravni pojam ostaje pravi temeljem Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima o građevinskom zemljištu, uglavnom se radi o građevinskom zemljištu. Prema tome, ovo za njih je i dalje pojam tzv. turističko zemljište. Prema tome predlagatelj neka razmisli da li i dalje zadržati ovaj novoformirani, novokomponirani izraz jer tako što god nikne na nekom zemljištu, onda ćemo zvati to takva zemljišta i imat će pravni posebni režim, što je apsolutno neprihvatljivo. Mi se moramo uvijek držati Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima i ništa drugo po pojedinim zakonima ne može biti drugačije riješeno. Može biti nešto precizirano ali osnovna načela Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima ne mogu biti derogirana. Ovdje se definira što je turističko zemljište. Naravno da se govori da je to građevinsko zemljište koje nije ušlo u temeljni kapital. Međutim, moramo podsjetiti da ono u naravi predstavlja izuzetno veliki broj nekretnina, izuzetno velike površine, neprocijenjene vrijednosti ali i neprocjenjive vrijednosti. Naravno da su one od značaja ne samo za svoje ranije vlasnike, nego za sve građane i državu u cjelini. Naravno da to sprečava i privatne poduzetnike kao individualce, kao male obrtnike da to sprečava također i poduzeća, ugostiteljske tvrtke da obavljaju redovno svoju djelatnost ili zamišljenu svoju kako bi osigurali sebi i svojoj obitelji opstanak. Uopće po teoriji pod pojmom turističkog zemljišta moramo se prisjetiti i Zakona o privatizaciji društvenih poduzeća, gdje nije bila procjena ova vrijednost, gdje unatoč tome Hrvatski fond za privatizaciju davao suglasnost i odakle su se mnogi knjižili. To je izazvalo veliku zbrku pravnu iako je stvar vrlo jednostavna. Jednostavna je onda bila kada su bespravno ulazili, protuzakonito često i na kriminalni način zbog čega se vode brojni postupci diljem Hrvatske, ne samo u pogledu uknjižbe, prava zemljišta nego i po kaznenim odjelima naših redovnih sudova. Naime, Hrvatski fond za privatizaciju dobio je negdje oko 600 takvih zahtjeva, 30% ih je uspio riješiti, ali oni se i dalje pozivaju na odredbu članka 47. tzv. tehnološke cjeline. Pa je za njih tehnološka cjelina jedno poduzeće je podnoseći ustavnu tužbu, naravno bilo ih je više i doživjeli su neslavnu propast pred Ustavnim sudom, o tome šute naravno jer su htjeli tražiti, pobijati odredbu članka 47. Zakona o privatizaciji pred Ustavnim sudom. Nisu uspjeli, to se drži u tajnosti, odnosno nije doživjelo jednu adekvatnu popularizaciju kakvog je stajališta Ustavni sud. Vjerujem da predlagatelj ima to u vidu i sada je posve jasno da na temelju takve odredbe nisu mogli knjižiti ono što nije bilo procijenjeno. Oni su unatoč tome htjeli prodati. Jedan je imao, jedno poduzeće iz Rovinja imalo je tolike ambicije da i okolne šume i parkove sebe pripoji jer je to sve tehnološka cjelina. Prema tome, toj gramzljivosti, toj bahatosti kraja nema. Nitko nema ništa protiv jer mi dobrim djelom zarađujemo svi od turizma, čitava država uprihoduje od toga. Ali osnovno načelo mora biti da oni to plate. Što će biti sa svim? Mi ovu jednu bespravnu situaciju koja je očigledna da je bila bespravna jednostavno ne možemo pokriti zakonom. Dvadeset godina oni to drže bez ikakvog pravnog temelja. Nekakva naknada i uopće u pogledu onih koji bi htjeli konkurirati bilo da se natječu kao budući koncesionari trebalo bi to također riješiti jer inače elementarne pravde, kakvu bi vi poruku onda, o tome itekako Vlada mora slati tu jednu poruku građanima. Kakva je to poruka? Ako dvadeset godina netko bespravno drži, ako je na taj način umjesto da se to zemljište vratilo evo kao što je slučaj u Zadru Puntaničana kojima dan danas nije vraćena njihova imovina a to je imovina njihovih djedova, pradjedova koja je bila nacionalizirana, izgrađeni su u socijalizmu hoteli ali bar su radili u tim hotelima. Sada ne rade u tim hotelima, njihovo vlasništvo se na neki način ponovo nacionalizira i to na način kroz one odredbe ovog prijedloga zakona. Zato molim da se o tome itekako vodi računa da oni automatski koji nisu ušli u ovaj društveni kapital koji nije procijenjen niti da ulazi u kampove da automatski postaje državno vlasništvo. Govori se o vlasništvu jedinica lokalne samouprave, o državnom vlasništvu a tek na kraju se spominju privatni vlasnici. Mislim da to nije dovoljno, da kroz sve odredbe jer mi tek trebamo, dakle to je mjerodavan sud, negdje je sporno utvrdit će titulara. Dakle, ovdje može biti državno vlasništvo, vlasništvo jedinice lokalne samouprave samo ondje gdje nije privatno vlasništvo koje se onda mora vratiti već po postojećem zakonu. Jedno bih htjela još posebno napomenuti da ove odredbe o koncesiji drugačije su nego u Zakonu o koncesiji a rečeno je da, rekao nam je ministar tada, to je obrazloženo da se nijedna odredba o koncesiji u pojedinim zakonima neće rješavati na drugačiji način. Nažalost, nije ovo jedini zakon, već imamo tri, četiri zakona gdje se odredbe o koncesiji na drugačiji način reguliraju. I još bih samo htjela reći to što se tiče vlasništva u kampovima imate situaciju, moramo gledati kako ide život, da odavno ne postoji nikakav kamp i to jednostavno zemljište treba vratiti prijašnjim vlasnicima. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo dvije replike. Prva je zastupnik Marin Jurjević.
Hvala. U našoj državi mnogi smatraju da zadnja vrijednost koja je još ostala je zemljište i zbog toga ovaj oprez koji se čuje od saborskih zastupnika kad se govori o turističkom zemljištu. Slažem se da se prije svega trebaju obeštetiti vlasnici i to naturalnom restitucijom ali pitanje koje se postavlja zašto prodavati državno zemljište, zašto da se država odriče tog zemljišta, zašto ga neda pod koncesiju. Vidite, kod nas što se u Dalmaciji kaže mnogo tramakavalo sa tim zemljištem pa su ogromne površine kupovane po našim otocima od autohtonog, autonomnog stanovništva kao poljoprivredno zemljište po nikakvim malim bezvrijednim cijenama. Onda bi se određenim planovima to zemljište pretvaralo preko noći u turističkoj tj. u građevno zemljište i tako su odabrani pojedinci postali milijarderi preko noći na trudu onih koji tamo žive stoljećima i čiji preci su tamo živjeli stoljećima. To nazor zove politika semafora kad se zelena boja pretvori u neku drugu boju, samo onda kad odgovara onome koji figurativno rečeno vozi kola. A ta kola obično su u vezi s onima koji su ipak pri vlasti. I moram kazati, to je jedan od velikih izvora korupcije.
Odgovor na repliku zastupnica Antičević-Marinović.
Evo kolega završili ste s nečim što se direktno možda izravno ne tiče ali posredno sigurno da ima reperkusije. Pa i moja djedovina i pradjedovina oduvijek je građevna, preko noći je postala poluizgrađena, turistička da bi se tuđi maslinici i poljoprivredno proglasilo građevnom. To je stara stvar ali to je upravo pitanje jedinice lokalne samouprave i njihove samovolje o čemu itekako država mora naći mehanizme da takvo bezakonje suzbije. Ovo što govorite i što sam sama spomenula kod turističkog zemljišta odnosno turističkog zemljišta u kampovima tu je sporna odredba članka 6. koja govori da turističko zemljište čija vrijednost nije procijenjena korektno početak vlasništvo je Republike Hrvatske. Ono ne može biti po postojećim već vlasništvo Republike Hrvatske nego može biti vlasništvo Republike Hrvatske ako nije u povratu jer najveći dio je upravo privatno vlasništvo koje je nacionalizirano a takvih imate primjera. Evo, ja vam govorim pitanje Puntanike, pitanje Borika u Zadru. Nadalje, govorite također država nekoliko puta, svaki put naši dužnosnici najviši govore nećemo prodavati najvrjednije zemljište. Sada govorimo da je turističko zemljište. Nažalost, ono se spominje tek u 4. članku da je od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku, to bi trebalo možda odmah na početku biti. I da takve neprocjenjive vrijednosti koje su nam još preostale neće se prodavati. Zbog toga je sporna odredba članka 27. koja govori da će Republika Hrvatska prodati trgovačkom društvu na njegov zahtjev zemljište po tržišnoj cijeni. Zašto ne koncesija, zašto ne pravo gradnje? I na kraju krajeva, odredba članka 29. gdje će upravno tijelo to isparcelirati i dati nalog zemljišno-knjižnom odjelu. Nijedno upravno tijelo i nitko u ovoj državi nema pravo izdavanja naloga sudu, to sud samo može. Prema tome, evo i jedna, koristim i ovu prigodu da se ovu odredbu članka 29. "nalog" zamijeni riječju "molba".
Druga replika zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Gospođo zastupnice, imate pravo kada kažete da se u postupku donošenja ovoga zakona pokušao vršiti pritisak i na predlagatelja i na ovaj Sabor na način da se reklo da postoje prigovori iz Bruxellesa, prije svega iz krugova onih koji su imali interesa u tim hotelskim poduzećima i da Bruxelles prigovara da će doći do poteškoća u pregovorima u poglavlju slobode kretanja kapitala. No ono što je sigurno da ovaj zakon i donošenje ovoga zakona nemaju nikakve niti sa pregovorima niti sa pravnom stečevinom. Ja sam vidjela dopise koji su išli prema Europskoj komisiji. To su jednostavno bili lobistički dopisi odvjetnika, stranih odvjetnika koji su zastupali te hotelske kuće i koji su naravno željeli da dobiju sve to zemljište, bez obzira što u pretvorbi nije plaćeno. Ja odgovorno tvrdim da ovaj zakon ničim ne ugrožava niti stečevinu niti se njoj protivi. Jednako tako da ne narušava Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju jer na potpuno jednak način tretira hrvatske državljane i državljane Europske unije, a Hrvatska ima pravo odlučiti hoće li nešto prodati ili će nešto koncesionirati. I još nešto, dakle ovaj zakon upravo suprotno odredbama Zakona o golfu definira turističko zemljište i upravo predlagatelj nije prihvatio prijedlog nekih djelatnika hotelsko-turističkih da bi se definicija turističkog zemljišta, osim na ovo vlasnički-pravni status nepretvorenih nekretnina proširila i na prostorni-planski termin turističkog zemljišta i da bi onda na taj način određivala i kako će se gospodarit država ili netko treći sa zemljištem u privatnom vlasništvu što ja smatram nedopustivim.
Odgovor na repliku.
Naravno da ovaj zakon nije nikakav uvjet pregovaranja niti sam ja o tome govorila, to je nesporno. Međutim, htjela sam posebno potencirati situaciju kojoj se bila prisutna gdje netko, tobože nastupajući u ime Europske unije, želi tko zna čije, možda i svoje vlastite interese povezane s tko zna čijim kapitalom i kakvim kapitalom, povezivati. To sam ja doživjela od gospodina Degerta koji je lupio šakom od stol tražeći da zemljište, da uđe u zakon odredba kojoj ovaj neprocijenjeni kapital uđe u vlasništvo, postane vlasništvo tih hotela. Naravno da sam se tome suprotstavila i da je to bio njegov samostalni izlet, ali oni inače tako nastupaju pa vide dokle mogu i kako mogu. Pri takvim neformalnim susretima ili čak formalnim, bilo da se događaju na sastanku, izvan, treba se žestoko suprotstaviti braneći naše nacionalne interese, a naš najveći nacionalni interes su upravo ove nekretnine, zemljište, šume, vode. Međutim mi imamo veliki pritisak, samo kod nas. Evo vidite, sama hotelijerska udruga smatra također da ovaj zakon nije dobar, ali ne iz ovih razloga koje mi ovdje govorimo. Ne, nego oni bi, čak im je sada preuranjen, zašto? Jer bi morali sada nekakvu naknadu plaćati, kakvu takvu. Oni su navikli da nikom ništa ne plaćaju, u tome je problem. I to je nešto što je neoprostivo u ime svih građana da su oni koristili tuđe 20 godina, a da nisu platili ni kunu.
Riječ je zatražio predstavnik predlagatelja, državni tajnik Dražen Bošnjaković.
Hvala lijepo, gospođo potpredsjednice. Mislim da je trenutak da ipak malo snažnije naglasimo, obzirom da je otvoreno pitanje da li je bilo bilo kakvih pritisaka vezano za izradu ovog zakona. Ja ovdje mogu u ime cijele skupine ljudi koja malo više od 6 mjeseci doista radi na ovom zakonu koji je iznimno složen što smo svi konstatirali i vjerojatno je i to jedan od razloga zbog čega ga ovoliko dugo i nemamo. I kao što ste dobro primjetili, velika je razlika između zakona koji smo imali u proceduri 2005. godine i zakona kojeg imamo danas. Ja bih rekao da imamo zakon koji je održiv, koji nudi alate, koji nude mehanizme da dođemo do onoga što želimo, a to je definirati vlasnika svog tog zemljišta. Ono što bih rekao, čini mi se da se zakon radi u jednom dobrom ambijentu. Vrlo je teško, vidjeli ste i sami koliko zapravo interesa je u ovom zakonu potrebno pomirit. Jedni su interesi što ste rekli i hotelijera i ovih koji zapravo vode kampove trgovačkih društava, jedno je interes lokalnih jedinica samouprave, jedno je interes naravno i Republike Hrvatske. Zatim postoji interes i prijašnjih vlasnika kojima su to zemljište oduzimali. I sve su to interesi koji se vrlo često međusobno i isključuju. Sada mi ovim zakonom moramo zapravo naći nekakvo zajedničko rješenje koje će bit prihvatljivo za sve. Upravo zato ja bih rekao da je dobar ambijent, nitko nas ne pritišće za ništa, nitko nam ništa ne uvjetuje, nego kako ćemo uredit to pitanje tako će nam bit. Ja sam upravo zato i prihvatio i na Odboru za prostorno planiranje i na Odboru za turizam da zakon ide u treće čitanje, da još eventualna pitanja doradimo i naravno već je do sada ovdje bilo vrlo kvalitetnih rasprava, vrlo konkretnih rasprava i sami ste otvorili pitanje koncesija. Odmah ću vam reći, ovaj zakon ima koncesiju kao lex specialis, ona je posebna koncesija jer po Zakonu o koncesijama mi bismo morali ići u javne natječaje. Nama to nije interes u ovoj priči. Nama je interes u ovoj priči da ta turistička društva koja i danas gospodare tim zemljištima dobiju na neki način izravnu koncesiju po ovom lex specialis zakonu. To je ono što je interes da im ne dovedemo nekoga tko će licitirati i tko će zapravo u tim pričama špekulirati. Tako da želim odbacit bilo kakve rasprave o tome da mi imamo ikakve pritiske od ovoga ili onoga. Mi u jednom korektnom, ja bih rekao, tonu, u korektnom ambijentu raspravljamo sa svim zainteresirani sudionicima i mislim da vrlo brzo smo ovdje sa trećim čitanjem. Jer osnovni koncept, koliko god mi razgovarali i sa hotelijerima i sa svima drugima, osnovni koncept ja mislim da ne možemo imati drugi nego ovaj koji je predložen ovdje. Sve ove rasprave do drugog čitanja više se odnose čini mi se na tehnička poboljšanja nego da možemo ići na bilo kakav drugi koncept. Hvala.
Hvala lijepo. Idemo dalje sa raspravom. Zastupnik Gari Cappelli je na redu.
Poštovana potpredsjednice, državni tajniče, kolegice i kolege. Građevinsko zemljište koje nije procijenjeno u vrijednosti društvenog kapitala društvenog poduzeća u postupku pretvorbe ili građevinsko zemljište koje nije unijeto u temeljni kapital trgovačkog društva u postupku privatizacije temelj je Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije o kojem danas dakle imamo priliku i raspravljati. Uređenje pravnih i ekonomskih odnosa vezanih za turističko zemljište neophodno je i od strateške važnosti za razvoj hrvatskog turizma. Zakon o toj problematici trebao bi osigurati, dakle okvir za rast konkurentnosti hrvatskog turizma, te pridonijeti dugoročnom i održivom razvoju lokalne zajednice prvenstveno putem investicija i zapošljavanja na tom području. Uz to novi bi zakon trebao omogućiti i tržišno repozicioniranje, te restrukturiranje hrvatskog turizma kao i njegovo usmjeravanje ka cjelogodišnjem poslovanju. Naime, današnja situacija u kojoj nije regulirano vlasničko-pravno stanje na navedeno zemljište izuzetno je štetno za Republiku Hrvatsku, a kao što ste mogli i vidjeti u materijalima prema posljednjim saznanjima procjenjuje se da samo u kampovima nije procijenjeno, dakle cirka oko 20 i par milijuna kuna zemljište, par milijuna metara kvadratnih zemljišta što zajedno dakle sa površinom drugog zemljišta koje nije procijenjeno u pretvorbi i privatizaciji iznosi negdje oko 100 milijuna metara kvadratnih. No, cijela pravna situacija, dakle nije isključivo na štetu države već i na štetu turističkih subjekata koji neizvjesnost oko vlasništva i korištenja tih nekretnina, dakle bez valjanog pravnog temelja onemogućuje u investicijama i ulaganjima u te iste nekretnine. Iako imamo i slučajeva gdje itekako su se već investicije radile bez ikakih dozvola građevinskih ili suglasnosti lokalne, jedinice lokalne samouprave sa namjerom da jednog dana će se to možda uspjeti riješiti pitanje, tj. legalizacije tog istog što su napravili u ovom trenutku i protuzakonito. Ovim zakonom uređuje se dakle više temeljnih pitanja, a to je određuje se koje se zemljište smatra dakle turističkim i neprocijenjenim građevinskim zemljištem u smislu ovog zakona, utvrđuje se dakle na neki način i titular vlasništva nad turističkim zemljištem zavisno dakle o namjeni zemljišta i to posebno na zemljištu u kampovima i posebno na zemljištu na kojima su izgrađeni hoteli ili turistička naselja. Također se određuju i titulari vlasništva, odnosno suvlasništva, a vezano uz opseg, dakle procjene vrijednosti društvenog kapitala u postupku pretvorbe da li je to u dijelu ili u cijelosti zemljišta i građevina. Utvrđuje se i koncesija na zahtjev, dakle trgovačkih društva, na zemljište u kampovima i na pomorskom dobru što bih se i osvrnuo i tu pošto smo i govorili da bi zakon išao u treće čitanje. Osvrnuo bih se možda na par problema koja se tu pojavljuju, a to je da je u postupku i javna rasprava, izrada Konačnog prijedloga novog Zakona o pomorskom dobru i morskim lukama koji definira pravna pitanja na pomorskom dobru, a koje je u pravilu neposredno uz turističko zemljište. U slučaju dakle kaže da je jedno od osnovnih pitanja, dakle u slučaju oba zakona donošenje koncesija kako na turističkom zemljištu u vlasništvu Republike Hrvatske i jedinica lokalne samouprave, ali tako i na pomorskom dobru. A pomorsko dobro znamo kao opće dobro pravno nema vlasnika, dok turističko zemljište može biti u privatnom, državnom ili vlasništvu jedinice lokalne samouprave uključujući i suvlasničku dakle zajednicu. Stoga, tu je vrlo bitno da se vidi mogućnost kako će se jer inače se dešava da će trgovačko društvo morati ići na javni natječaj za dobivanje koncesije na pomorskom dobru, a isto tako na tom javnom natječaju može se bilo tko drugi javiti i dobiti taj dio pomorskog dobra, dakle koji je možda jedna ekonomska cjelina možemo reći tog istog kampa ili hotela. A u tom slučaju može se desiti da netko drugi upravlja tim pomorskim dobrom koje je na par metara možda od hotela ili kampa. Isto tako treba voditi brigu i o zaštiti obalnog područja, a to je, znamo da u turističkom naselju do 100 metara se praktički ne može graditi ništa. Prema tome, isto tako da taj dio tog koncesioniranja neće biti moguće u naravi i gradit nešto. Isto tako utvrđuju se prava i uvjeti za naturalni povrat oduzetog zemljišta prijašnjim vlasnicima koji su dakle pravodobno podnijeli zahtjev za povrat tog zemljišta sukladno odredbama Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine, ako navedeno dakle zemljište nije privedeno namjeni za koju je oduzeto, odnosno ako se na dan stupanja na snagu ovog zakona ne koristi dakle za namjenu za koju je to i oduzeto. Utvrđenjem dakle titulara, prava vlasništva na turističkom i građevinskom zemljištu koji je predmet uređenja ovog zakona otklanja se pravni vakuum glede vlasničko-pravnog statusa navedenih dakle nekretnina, a samim tim uspostavlja se pravna sigurnost u korištenju tih istih nekretnina. Dakle, uspostavom titulara vlasništva otvara se mogućnost investicijske aktivnosti na turističkom i građevinskom zemljištu i omogućuje se sklapanje valjanih pravnih poslova kao i zakonito korištenje tih zemljišta i nekretnina. Uvjeren sam što je evidentno iz samog materijala kako se u ovom prijedlogu zakona pristupilo s velikom studioznošću, ozbiljno i želja je dakle da se profesionalno nastojeći i formalno i sadržajno pristupiti navedenoj problematici, iznaći rješenje kojim omogućavamo rast, dakle kao što sam i rekao u početku konkurentnosti hrvatskog turizma čime se dakle dugoročno pridonosi razvoju dakle i lokalnih zajednica. Isto pošto zakon će ići u treće čitanje ja bih molio možda da se i pogleda jedna mogućnost, a to je u članku 33. kaže: "Prvenstvo u ostvarivanju prava prvokupa ima Republika Hrvatska pa trgovačko društvo." Ja bih možda da se tu razmisli da se možda stavi i jedinica lokalne samouprave, pa to je moj prijedlog pošto ide u treće čitanje zamolit ću možda da se i na tom planu možda nešto i vidi. Evo hvala lijepo.
Hvala lijepo. Na redu je za raspravu zastupnica Dragica Zgrebec.
Hvala potpredsjednice, državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Zapravo zakon ima i dugi vremenski tijek donošenja i on bi trebao zapravo riješiti dio posljedica pretvorbe i privatizacije. I zato je dobro da on ide i u treće čitanje, jer još uvijek ima nekih spornih odredaba od suštinskih, pa do onih terminoloških. I mislim da bismo zapravo trebali, ne samo ovaj zakon, nego sve zakone gledati u sklopu i nekih drugih propisa koji su već doneseni i koji su na snazi. Dakle, oni bi se morali međusobno usklađivati, pa mislim da ovaj zakon bi se trebao uskladiti i sa Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima u onom dijelu gdje se govori o terminologiji. Jer taj zakon ne poznaje turističko zemljište. Sutra bismo mogli govoriti o industrijskom zemljištu. Dakle, tamo gdje će biti industrijski pogoni itd. A s obzirom da je ovo zakon koji rješava kao što sam rekla posljedice dijela pretvorbe i privatizacije on se uglavnom odnosi na građevinsko zemljište, pa mislim da bi možda već i u naslovu trebalo, u nazivu zakona izbaciti ovo turističko zemljište. Nešto ću kasnije reći, dakle to nije samo ono zemljište gdje su turistički objekti, nego i neko drugo građevinsko zemljište. Također bi se trebao uskladiti sa Zakonom o koncesijama, pa ću u nastavku izlaganja reći u kojem dijelu, i o Zakonu o povratu oduzete imovine, dakle tri zakona koja su vrlo bitna, a koji bi trebali biti usklađeni upravo sa ovim zakonom. Međutim ovo se ne može izvlačiti, rasprava se ne može izvlačiti iz konteksta same pretvorbe i privatizacije. Kada je izvršena revizija koju je izvršio Državni ured za reviziju, i dao nam završno izvješće ja ću samo podsjetiti koji su to rezultati, mislim da je to bila 2004. godina. Obuhvatilo je tisuću 536 tadašnjih društvenih poduzeća koje su išle u pretvorbu, revidirano je 86,7% temeljnog kapitala svih poduzeća koja su bila u pretvorbi. Treba reći da je Zakon o pretvorbi i privatizaciji doživljavao u samom tijeku primjene nekoliko izmjena koje su donosile i određene negativne posljedice. Ne samo zbog toga što se zakon mijenjao, nego što je tadašnji Fond za privatizaciju davao i određene naputke, pa iz toga proizlaze različiti načini i kriteriji kako se izrađivao elaborat o pretvorbi i procjenjivala vrijednost. Nalaz je rekao da nije procijenjeno 484,7 milijuna tadašnjih njemačkih maraka, a ta novostvorena trgovačka društva su to koristila. Da je manje procijenjeno vrijednost 124 milijuna njemačkih maraka, a da su precijenjene obveze temeljem otplaćenih a revaloriziranih kredita i što je uglavnom se prenijelo kao suvlasništvo tadašnjih, odnosno banaka koje su takve kredite revalorizirale daljnjih 356 milijuna njemačkih maraka. Da nije procijenjeno dakle u tim revidiranim poduzećima 2 milijuna 774 tisuće 577 kvadratnih metara zemljišta, pa bi se i to trebalo na neki način kroz ovaj zakon regulirati i 89 tisuća kvadratnih metara površine objekata. Dakle, i revizija kaže da u trenutku same revizije nije mogla procjenjivati tu vrijednost. Dakle to su uzroci, odnosno posljedice koje traže da se to nekim novim zakonom o kojem sada raspravljamo zapravo treba riješiti. I kad govorimo o članku 2. koji definira kao turističko zemljište, mislim da bi trebalo govoriti o građevinskom zemljištu koje nije tijekom pretvorbe i privatizacije ušlo u temeljni kapital, ali ih trgovačka društva koriste čitavo ovo vrijeme, a da pritom ne plaćaju nikakve financijske obveze. Na tom dijelu građevinskog zemljišta postoji kao državno zemljište, postoji pomorsko dobro i postoji privatno zemljište koje bi zapravo trebalo kroz postupak povrata vratiti njihovim pravim vlasnicima. U članku 3. u stavku 1. govori se kako će se davati koncesija na takvo zemljište i to na zahtjev trgovačkog društva iz članka 8., a članak 8. kaže da je to, da su to ona trgovačka društva koja su, da tako kažem, suvlasnici ili su jedan dio takvog zemljišta unijeli u kapital. Međutim, Zakon o koncesijama koji je donesen 2008. godine govori o nekoliko izuzeća koja su regulirana člancima 5. i 6. I to u članku 5. se kaže da se Zakon o koncesijama neće primjenjivati na koncesije na koje se primjenjuju propisi ili ugovori s drugim državama ili međunarodnim organizacijama, a članak 6. govori da se neće primjenjivati na djelatnost radija i televizije, na poljoprivredno zemljište i igre na sreću. Dakle ne bi se mogao ovo izuzeće regulirati na ovaj način u zakonu, ako nećemo istovremeno mijenjati u tom smislu i osnovni zakon, Zakon o koncesijama. S time, to je vezano i uz članak 6. uz članak 8. gdje se upravo govori o tom segmentu, dakle tamo gdje je turističko zemljište u kampovima, čija vrijednost u cijelosti nije procijenjena u društvenom kapitalu, da će u postupku, odnosno u postupku pretvorbe, da će taj preostalo zemljište biti u vlasništvu Republike Hrvatske, međutim u naravi to može biti i jednim dijelom zemljište koje bi moralo ići u povrat, pa bi i to trebalo uzeti u obzir. I onda ovaj članak 8. koji eto tako izuzeće regulira, izuzeće u odnosu na osnovni Zakon o koncesijama. I možda samo da se još osvrnem na ovaj dio poglavlja turističko zemljište na kojem su izgrađeni hoteli i turistička naselja. Već sam u samom uvodu rekla da se pretvorba i privatizacija, odnosno elaborat o pretvorbi društvenih poduzeća nije temeljio samo na Zakonu o pretvorbi i privatizaciji, nego su i bila posebni naputci koje je davao Hrvatski fond za privatizaciju. Pa je on rekao u jednom trenutku da se zemljište ne može procjenjivati i unositi u temeljni kapital, da bi sljedećim naputkom bilo rečeno da treba ići zemljište koje je pod objektom, odnosno tehnološka cjelina. Međutim nitko nije zapravo definirao što je to tehnološka cjelina i koji dio zemljišta je moguće unositi u temeljni kapital, procjenjivati i unositi u temeljni kapital. I stoga proizlazi da se različito reagiralo s obzirom na vrijeme kada se izrađivao elaborat, pa onda imate situaciju da je netko što se tiče tehnološke cjeline zauzimao veliki dio zemljišta koje i nije zapravo u funkciji same proizvodnje ili djelatnosti, dok drugi nisu, ako su ranije radili elaborat zapravo to mogli činiti. Zato je i pitanje i vrijednosti, procijenjene vrijednosti, ali i pitanje je li takvo zemljište koje je ušlo u sam elaborat procijenjeno, je li to bila realna cijena, odnosno je li to stvarno i plaćeno, pa onda ne bi moglo se regulirati na način kao što to kaže članak 21. u stavku 2. da bi se na temelju posebnog propisa utvrdilo da li ono služi za redovnu upotrebu građevine i da bi se prodavalo na zahtjev po tržišnoj vrijednosti. Dakle dobro je što ide u treće čitanje, ali mislim da ne bi trebalo žuriti u smislu da samo čim prije dođe u raspravu, nego bi trebalo neke stvari usuglasiti i sa drugim propisima koji su na snazi. Hvala.
Imamo jednu prijavu za repliku, zastupnica Antičević-Marinović.
Kažete kolegice da ovaj zakon želi ipak na neki način i sanirati posljedice privatizacije ovog zemljišta, to je svakako točno. A ja bih rekla i posljedice pljačke i grabeža kojoj se ne vidi kraja i kojoj najveći otpor dolaze uprave one koje je trebalo davno sankcionirati, i kazneno i materijalno. Ali oni su najglasniji su sada. Pa tako, nažalost, progovara i HUP preko svoje udruge hotelijera i kamping udruženja Hrvatske optužujući državu da na ovaj način želi puniti proračun. Da, da! Da ih je punila na zakonit način mi ne bi danas trebali imati ni harač ni povećanje PDV-a. Jer samo da su kunu plaćali državi, odnosno ranijim vlasnicima, država bi imala samo s ovog osnova stekla milijarde i milijarde kuna. To je ogroman, ogromna površina, a oni se plaše da bi sada eventualno i po kunu mogli plaćati to zemljište. Prije svega u kampovima jer će im biti skupa koncesija. Pa po meni oni ne bi trebali dobiti prije svega koncesiju, iz 2 razloga. Jer nisu platili ovo što su dosada držali bespravno. Nažalost mi smo zakonom '91. godine ukinuli kazneno djelo protupravnog zauzeća imovine u društvenom vlasništvu. Samo se to kazneno djelo prekrižilo umjesto da je ostalo umjesto društvenog državno pa su koristili tu situaciju. Zatim, ponavljam treba vratiti to prije svega zemljište ranijim vlasnicima. Oni su i najdalje zakočeni da raspolažu tim nekretninama. Ja ću ponovno spomenuti Puntamičane koji nemaju od čega živjeti, koje bespravno koriste ti i sada se još bune da bi im koncesija bila od kune previše. Prema tome, treba ih prije svega deposedirati i vratiti zemljište ranijim vlasnicima, a država u svakom slučaju ne smije im to prodavati nego jednu primjerenu koncesiju, ali po zakonu kao što ste i vi kolegice rekli onom općom.
Odgovor na repliku.
Pa dobro, sam smisao pretvorbe i privatizacije je bilo da se utvrdi vlasništvo. Polazeći od toga da društveno vlasništvo nije vlasništvo. Međutim, država je kriva što nije regulirala onaj dio vlasništva koji bi njoj pripao nakon što se izvršila pretvorba i privatizacija društvenog vlasništva. I mislim da ne treba zamjerati onima koji su to koristili, a nisu plaćali jer ih nitko nije ni tražio da to plaćaju. Međutim, problem je što mi neke stvari predugo rješavamo i u trenutku ovakve krize kakva je danas nije ni čudo što se oni koji se bave turističkom djelatnošću sada plaše da će imati daleko veće obveze koje će poskupljivati usluge u turizmu. Međutim, tu je pitanje pameti i pitanje gospodarske politike Vlade kakvu će ona voditi i kakve će cijene utvrđivati pri takvim koncesijama. Kao što je to i u pitanju poljoprivrednog zemljišta. Najgora situacija koja se može desiti kada se govori o vlasništvu koje je Ustavom definirano kao vlasništvo od posebnog nacionalnog interesa, a to su zemlja, vode i šume, da ono ide u prodaju. Dakle, ono bi moralo biti trajna vrijednost generacijama koje dolaze poslije nas i trebalo bi se koristiti na najefikasniji način i to ne na način da se što više ubere u proračun nego da daje što više ekonomskih rezultata.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je zastupnica Nevenka Marinović.
Hvala poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Evo podržat ću ovaj prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije i to u prvom redu iz razloga što gotovo nakon 2 desetljeća predlaže se riješiti status oko 100 milijuna kvadrata zemljišta koje se, evo i danas smo ovdje više puta čuli, koristi bez naknade. To je, složit ćete se, ogroman razvojni potencijal koji svakako treba pokrenuti, a o njegovoj atraktivnosti, odnosno atraktivnosti lokacija navedenih površina ne treba posebno ni govoriti. Značajan dio, upravo tih lokacija, nalazi se na području zadarske županije. I suprotno općem trendu u turizmu dobit turističkih tvrtki s ovog područja "Ilirije" i "Turist Hotela", znači i tvrtki koje koriste upravo ove površine je značajna. Iako je fizički promet tih istih tvrtki bio u prošloj godini smanjen za 6 do 10%. Ovdje se naime radi o zemljištu koje se nalazi u posjedu ili na korištenju gospodarskih subjekata iz oblasti turizma, kampovima i turističkom zemljištu na kojima su izgrađeni svi hoteli, turistička naselja, a nije procijenjeno u postupku privatizacije i pretvorbe. Prema procjenama Ministarstva pravosuđa znači ukupna površina koja nije unesena u društveni kapital pravnih subjekata iznosi 10 tisuća hektara i to najvrjednijeg zemljišta od čega samo na kampove otpada gotovo četvrtina, ili 22 milijuna metara kvadratnih. I evo danas smo ovdje čuli znači i prema procjenama to je preko 30 milijardi kuna. Posljedice ove dosadašnje praznine, kao što smo danas ovdje isto tako čuli, su znači direktne štete za državni proračun, ali i štete za proračun jedinica lokalne samouprave. Ali su štete i za pravne subjekte koji ih koriste i to u smislu razvoja i poboljšanja kvalitete i kapaciteta turističkih proizvoda koji znamo nedostaju. Ovim dorađenim prijedlogom u drugom čitanju znači utvrđuje se točno koje se zemljište smatra turističkim i neprocijenjenim građevinskim zemljištem. Utvrđuje se nadalje titular vlasništva nad turističkim zemljištem zavisno o namjeni, ali i titular vlasništva i suvlasništva vezano uz opseg procjene društvenog kapitala u postupku pretvorbe. Utvrđuju se nadalje koncesije, ali i pravo i uvjeti za naturalni povrat oduzetog zemljišta prijašnjim vlasnicima. Pa ću ovdje spomenuti, evo kolegica Ingrid je spominjala naše Puntamičane, mislim da se ovim prijedlogom otvara mogućnost rješavanja problema naših Puntamičana. Navedenim se prijedlogom uklanja najvećim dijelom dosadašnja pravna praznina vezana uz vlasničko-pravni status nekretnine, a time se uspostavlja bolja pravna sigurnost u korištenju, otvara se mogućnost novih investicija na tom zemljištu, ali i zakonitost korištenja tih nekretnina što je izuzetno važno. Turističko zemljište na kojem je dokumentima prostornog uređenja određena turistička namjena i zemljište na kojem su izgrađeni građevinsko-turistički objekti ovim prijedlogom znači postaju dobro od interesa RH i uživa njenu osobitu zaštitu. Bez obzira što se to nalazi u čl. 4. ja držim da je to izuzetno dobro. Međutim, ovdje ukazujem na stavak 2. članka 7. za koji držim da je u suprotnosti od načela članka 4. te da bi ga trebalo dodatno ili doraditi ili jednostavno izostaviti. Spomenula bih ovdje i poboljšanja koja su napravljena za ovo drugo čitanje, gdje su uvažene primjedbe znači ili djelomično ili u cijelosti uvažene i to pojedinih saborskih odbora iz prvog čitanja. Prijedlog Odbora za pravosuđe Hrvatskoga sabora kojem je izmijenjen stavak 2. članka 10. koji se odnosi na donošenje odluke o koncesiji, ali i poboljšanje članka 27. stavak 2. koji se odnosi na bolje pojmovno definiranje tržišne cijene. Ova problematika je strateški važna za razvoj hrvatskog turizma, za otvaranje investicijskih mogućnosti, ali i učinkovito upravljanje prostorom i očuvanje prirodnog i kulturnog turističkog potencijala, a vidimo da je zaista velik. Stoga podržavam ovaj prijedlog da zakon uputimo u treće čitanje i to zbog dorade pojedinih odredbi kao što ovdje već spominjani i utvrđivanje granice pomorskog dobra, evidencija nekretnina koja se nalaze unutar granica, najavu novog Zakona o pomorskom dobru, ali i još nešto. Hoće li ili kako će ili može li primjena ovog zakona rezultirati ograđivanjem plaža, odnosno reduciranjem javnog pristupa pomorskom dobru? Mislim da se tu trebamo još bolje definirati pojedine odredbe. Dakle, postoji prostor za doradu vezan uz novi Zakon o pomorskom dobru uz bolju usklađenost zakonskih propisa, ali vezani i uz članak 28. kojeg je spomenula kolegica Lovrin. Znači podržavam da ide zakon u treće čitanje i to uz doradu nekih instituta, ali da se koncepcijski ne naruši intencija zakona i da rok za treće čitanje bude što je moguće kraći. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavljenu repliku. Zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa kolegice Marinović evo ne znam jeli slučajno vam je promaklo. Spomenuli ste na području Zadarske županije da na takvom zemljištu danas posluju ili ga rabe ugostiteljsko poduzeće Ilirija i Turist hotel, tu je još i Borik upravo na onom dijelu famozne Puntamike koju smo danas više puta spominjali u vlasništvu Falkensteinera i upravo je u tome dijelu se dogodilo ono o čemu sam govorila, a to znači o praksi sudova koji su knjižili i proknjižili nepretvoreno dakle dijelove nekretnina koje nisu ušle u temeljni kapital, a danas su knjižene kao vlasništvo novog trgovačkog društva. Nažalost, ja sam dosta skeptična obzirom na različitu praksu sudova pa i na području istog Županijskog suda u Zadru gdje se vrši uknjižba nekretnina koje nisu procijenjene, a u drugom sudu se ne vrši uknjižba i onih nekretnina koje su ušle u temeljni kapital i procijenjene su. Zato mislim da je krajnje vrijeme da donesemo ovaj zakon koji upravo rješava ono što je već bilo riješeno nekim zakonima, ali nažalost u praksi nije provedeno. Pa se vraćamo na pitanje bivših vlasnika oko kojih je bilo puno rasprave u pripremama ovoga zakona. Ja mislim da je to sada u prijedlogu zakona dobro riješeno. Ali taj odnos pretvorbe i denacionalizacije je već riješio Zakon o vlasništvu. Međutim, to jednostavno niti upravno tijelo, a niti sudovi nisu primjenjivali i nigdje nisu izuzeli od prava pretvaranja bivšeg društvenog vlasništva u vlasništvo. Nisu propitivali da li je za te nekretnine pokrenut postupak povrata i da li na njih bivši vlasnici polažu pravo. Zato mislim da je ovaj zakon upravo pravo mjesto da se i to pitanje riješi i da ovim prijedlogom ono kvalitetno riješi.
Odgovor na repliku, zastupnica Nevenka Marinović.
Hvala lijepa. Evo kolegice Lovrin ja sam govorila u kontekstu atraktivnosti lokacija, a i u ovom imamo informacije da su to i jedna i druga tvrtka iskazale dobit. U tom kontekstu sam govorila. Koliko su atraktivne lokacije na kojima su te tvrtke, znači unatoč trendovima koji su u fizičkom obimu, koliko su negativni bili trendovi imali su manji broj turista, a iskazali su dobit. Znači samo u tom kontekstu sam govorila, atraktivnosti tih lokacija, unatoč negativnom fizičkom obujmu dolazaka, oni ipak ostvaruju dobit.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je zastupnica Dubravka Šuica.
Poštovana gospođo potpredsjednice, gospodine državni tajniče. Pa evo nastavno na ove rasprave prije, smatram da je krajnje vrijeme da se ovaj zakon donese, jer čuli smo jutros od 2002. kada je IDS imao svoj prijedlog zakona u ovom saboru do 2004., pete nikada se nije uspjelo doći do optimalnog prijedloga, ali vjerujem da se ovaj danas približio svom optimumu. U svakom slučaju velika je vrijednost u pitanju. Čuli smo jutros 22 milijuna metara kvadratnih u kampovima i 100 milijuna metara kvadratnih u ostalom turističkom zemljištu koje nije procijenjeno niti uneseno u temeljni kapital. Ove su neprocijenjene nekretnine bez ikakve pravne osnove, to smo više puta jutros čuli, odnosno nisu plaćali nikakvu naknadu za korištenje. A negdje je došlo čak do uknjižbe prava vlasništva na novonastala trgovačka društva, pa čak i do otuđenja. Kada govorimo o tome da nisu ništa plaćali, a da su ga koristili bez pravne osnove, čuli smo jutros ovdje izlaganje u ime kluba gospodina Dorića koji je rekao čak milijardu kuna godišnje smo gubili. A istovremeno smo čuli drugu raspravu da ne bismo smjeli opteretiti naša trgovačka društva i gospodarstvo sa velikim naknadama. Znači tu isto također treba naći neki optimum između visine cijene. I vjerujem da će Vlada koja je rekla u člancima ovog zakona da će donijeti procjenu i cijenu toga korištenja zemljišta. I vjerujem da će o tome voditi računa. Dakle, ne samo o punjenju proračuna što smo čuli u zadnjoj replici od gospođe Zgrebec, nego i u ekonomskim učincima koji mogu biti multikultativni i veći nego samo punjenje proračuna. Znači treba naći jedan kompromis i vjerujem da će se u smislu te naknade voditi o tome računa. Činjenica da je ovo sve skupa stvaralo jednu pravnu nesigurnost nemogućnost daljnjeg razvoja turističkog sektora i zato se slažem da je neophodno riješiti ovaj problem. Vidjeli smo u izvješćima odbora da se postavilo jedno retoričko pitanje, jeli ovo rješavanje vlasničko-pravnih odnosa ili je završetak pretvorbe i privatizacije? Odgovor je jedno i drugo. Dakle, omogućuje se investicijsko ulaganje, ali i sklapanje pravnih poslova u vezi korištenja nekretnina. Puno je bilo nejasnoća, reći ću i na dubrovačkom području. Imali smo jedan veliki problem koji je doveo do sudskih procesa koji još traju jer je bila različita sudska praksa. A najvažnije od svega je da je došlo do blokiranja investicija a samim time i samih tih trgovačkih društava i poreznih davanja u lokalnoj samoupravi. Znači, zakonom treba konačno riješiti koje je to zemljište koje je neophodno za redovitu uporabu. Treba to jasno definirati kako bi se omogućila funkcionalnost objekta ali istovremeno kako bi se spriječile zlouporabe oko eventualne prodaje turističkog zemljišta. Inače, zbog nesređenog ovog zemljišno-knjižnog stanja teško je bilo dostavljati pravi zemljišno-knjižni izvadak pa su se kao dokaz prava korištenja mogle koristiti odluke suda, rješenja tijela uprave, ugovori i ostali dokumenti i time je dolazilo do problema. Odnosilo se ponekad na cijele komplekse turističkog zemljišta a procjena je vršena samo u odnosu na objekte i eventualno manji dio zemljišta dok su veliki kompleksi ostali izvan procjene. Poseban problem osobno ocjenjujem kod procjene u pretvorbi a to su objekti izgrađeni na pomorskom dobru jer neki su čak u cijelosti a neki djelom imali imovinu koja se nalazila na pomorskom dobru. Ono što mislim da je važno a spomenuto je jutros više puta da treba riješiti taj konflikt, da treba uskladiti se sa Zakonom o pomorskom dobru ali da treba imati na umu vrlo česte situacije na Jadranu a radi se o ograđivanju, reduciranju javnog prostora koji pripada pomorskom dobru a naši građani se s pravom tome protive i smatram da pristup pomorskom dobru mora biti omogućen svakom građaninu. Stoga je vrlo važno da se o tome također povede računa. Što se tiče dugogodišnjih koncesija za sporno zemljište osnivanje posebnog fonda za razvoj turističke infrastrukture je za pozdraviti, međutim ovdje je isto jedno pitanje koje bi se dalo problematizirati a čula sam jutros od nekog od zastupnika da li sredstva koja su se zaradila u taj fond na određenom području se trebaju vratiti u to područje. Mi već imamo jedan primjer a to je spomenička renta ako se sjećate gdje je također odnos 6%0:40% i gdje se ovaj dio od 60% ide u državu i država raspoređuje na bazi solidarnosti. Znači, ako se konkretno zaradi novac od spomeničke rente u Dubrovniku ne znači neizostavno da će se u Dubrovnik i vratiti, može poći i u Vukovar. Znači, trebalo bi razmisliti jesmo li za solidarnost ili se treba vratiti na područje s kojega je novac i zarađen. Isto tako, meni se čini da ovaj odnos 60%:40% nije najprimjereniji kad već se zalažemo za decentralizaciju pa govorimo o fiskalnoj decentralizaciji. Smatram da treba veći dio novca rasporediti lokalnoj i područnoj samoupravi što znači da bi moglo se do trećeg čitanja razmotriti i ovaj paritet bar 50:50 ili tako nekako. Ono što ostaje važno to je činjenica da će turističko zemljište postati od nacionalnog interesa imovina, da neće biti moguća njegova prodaja tako lako a da će hotelska poduzeća dobiti teren koji se nalazi ispod bez naknade i oko njihovih objekata. Sve ostalo je riješeno ovim člancima ovog zakona. Ono što je važno napomenuti to je da hotelijerima je važan problem ovog zemljišta jer inače ponavljam neće biti novih ulaganja a time ni kvalitete u turizmu. Jutros smo čuli da nije hrvatski turizam brendiran. Ja se ne bih s time složila. Nisam htjela ispravljati netočan navod ali dalo bi se puno brendova hrvatskih nabrojiti i smatram da u tom smislu treba omogućiti da se i hotelijerstvo što je moguće prije razvoja. Stoga se slažem da idemo u treće čitanje ali da ubrzamo proces, da u najmanjem roku od 2 mjeseca dobijemo natrag novi prijedlog nakon što se izvrše konzultacije i sa hotelijerima i sa udruženjem kampera. U tom smislu podržavam treće čitanje.
Hvala lijepa. Imamo opet jednu repliku. Ponovo zastupnica Antičević-Marinović.
Spominjete kolegice da su te osobe koje drže odnosno te tvrtke koje drže to zemljište nije ušlo u temeljni kapital, ni po kojem osnovu nije njihovo koji ga koriste gdje se i gradilo i to na pomorskom dobru. I ne samo to nego jednako tako gradili su i određenu infrastrukturu kod susjednog zemljišta i zato bi trebalo u ovom zakonu izmijeniti tu odredbu do konačnog prijedloga da ni u kom slučaju ne mogu steći na takav način pravo služnosti bez naknade jer su bez ičije suglasnosti dalje to radili, jer to nije za neko ranije razdoblje gdje je postojala ta već infrastruktura nego u 20 godina i promijenio se i vlasnik. Ne samo što oni nisu tražili ničiju suglasnost, da su oštećivali i tuđa zemljišta, da su polagali i tamo različita postrojenja i infrastrukturu. Prema tome, oni ne mogu imati nikakav beneficirani i poseban povlašteni položaj u Republici Hrvatskoj. Čak više, imaju veću ovlast nego sama država koja raspolaže sa svojom vlastitom imovinom i nažalost još uvijek ne zna što je njezino. Također spominjete kolegice ovdje i agenciju da bi jedan dio ovdje od prikupljene koncesije išao u agenciju za turizam, u fond za turizam. Međutim, Hrvatska ima vrlo negativna iskustva posebno s fondovima pa i s agencijama. Sjetimo se samo i ove Agencije za posredovanje pri prodaji, kupnji poljoprivrednog zemljišta gdje nije još niti saživjela, izazvalo to bi jedne velike nedoumice a i na kraju krajeva veliku štetu samim poljoprivrednicima odnosno vlasnicima tog zemljišta a da ne govorimo da je sam fond kako je krenuo za privatizaciju, dakle opet taj nesretni naziv fond, izvorište je svega ovoga dobrim djelom i njegovog rada kroz čitav niz godina gotovo i više od desetljeća sa svojom nezakonitom protupravnom praksom a i onda kad nije bilo u nadležnosti da daje takve suglasnosti, ovo što je posebno apostrofirala kolegica Zgrebec, davao je naputke da bi se ljudima priznali određeni elaborati i bili prihvaćeni, data suglasnost kako to treba napraviti. Prema tome, ovo je posljedica saniranja te zlokobne njezine djelatnosti pogotovo kroz devedesete godine.
Odgovor na repliku.
Počet ću od ovog zadnjeg. Meni se čini da je riječ fond do ovdje i agencija je krivo upotrijebljena. Znači, slučajno se to zove fond a nema veze sa ovim fondom o kojemu vi govorite. Znači, ta će se sredstva slijevati na poseban račun koji se slučajno u ovom zakonu zove fond ako sam dobro shvatila. A što se tiče ovog fonda i famoznog članka 47. slažem se da je potrebno identificirati i pokušati dogovorom ili mirnim putem razriješiti njihov pravni sustav trgovačkim društvima sve sukladno članku 47. Zakona o privatizaciji. A kad govorite o pomorskom dobru nisu mogli graditi kako vi kažete u posljednjih 20 godina jer su morali graditi sukladno prostornim planovima, generalnim urbanističkim planovima sukladno lokacijskim građevinskim dozvolama. Znači, nije se moglo graditi kako vi kažete u posljednjih 20 godina svojevoljno, dakle moralo se graditi sukladno prostorno-planskoj dokumentaciji.
Hvala lijepo. Nastavljamo opet sa pojedinačnom raspravom. Riječ ima zastupnik Branko Bačić.
Zahvaljujem, gospođo potpredsjednice. Poštovani državni tajniče sa suradnicom. Uvaženi kolegice i kolege. Prijedlog zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije kao što je to tijekom rasprave već rečeno, ima nekoliko ciljeva. No, u prvom redu osnovni cilj zakona je da se urede imovinsko-pravni odnosi na turističkom zemljištu koje nije bilo procijenjeno u postupku pretvorbe i privatizacije. Svakako da to zemljište, a podaci govore da iznosi otprilike preko 100 milijuna četvornih metara, predstavlja ogromni gospodarski potencijal u Republici Hrvatskoj. Stoga jasno da je i krajnje vrijeme da se urede imovinsko-pravni odnosi na tom zemljištu, da se utvrdi titular vlasništva, da se urede odnosi između korisnika tog zemljišta, a to su u prvom redu državna poduzeća koja danas obavljaju djelatnost na tom zemljištu s jedne strane jasno i s druge strane države kao vlasnika tog zemljišta. Već je, kako je to i prije spomenuto, bilo nekoliko prijedloga zakona koji su imali namjeru riješiti ovaj problem na turističkom zemljištu, međutim do danas nije pronađeno najbolje rješenje ili bolje rečeno nije donesen zakon koji bi uredio ovu problematiku. Stoga pozdravljam dakle donošenje zakona, da se urede odnosi svih aktera na tom prostoru, s jedne strane turističkih poduzeća koja su najzainteresiranija da se uredi ta problematika kako bi se mogla potaknuti i mogao potaknuti novi investicijski ciklus na turističkom zemljištu s jedne strane, s druge strane prijašnjih vlasnika kojima je zemljište oduzeto, a nije im isplaćeno i oni očekuju pravičnu naknadu, bilo naturalnu bilo naknadu po tržišnoj cijeni. I s treće strane jasno države koja je današnji vlasnik, ali koja je i zakonodavac i koja mora urediti okvir da sustav profunkcionira i da se otvori perspektiva tim tvrtkama koje žele ulagati u turistički sektor. Pa prema tome evo dakle podržavam ovakav zakon, a jasno da su i primjedbe koje su iznesene na radnim tijelima, a i u raspravi takve da opravdavaju da zakon ide u treće čitanje. Ono što je važno i što podržavam također to je stav Vlade da se ovo zemljište proglasi dobro od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku i da uživa njenu osobitu zaštitu. No ono što mi se čini da bi trebalo u novom tekstu zakona koji će dakle doći na ove klupe, da se na određen način još ojača, osnaži ta odredba prema kojoj se utvrđuje da je ovo zemljište od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku. Naime, iz samoga zakona očitavam da se taj institut da je on od posebnog interesa vidi u dvije stvari. Prva stvar je što državi omogućava da koristi pravo prvokupa, a druga stvar što mi se također čini veoma važnom jest činjenica da će sredstva koja se namaknu koncesioniranjem ovog zemljišta biti sredstva i prihod Fonda za turizam, a onda će se jasno kroz taj fond financirati turistička infrastrukture. Držim da i pored takve te dvije temeljne odredbe koje govore i opravdavaju uvođenje instituta da je to zemljište od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku. Čini mi se da bi trebalo kroz sami tekst zakona promisliti i razmisliti o mogućnosti da se određene investicije mogu ubrzati i da se onda jasno usklade sa ostalim zakonima. U prvom redu, i o tome je bilo riječi, u prvom redu sa Zakonom o pomorskom dobru i morskim lukama koji je također u proceduri Vlade i mislim da bi ova dva zakona u tom dijelu trebala biti usklađena. No o tome želim još nešto, čini mi se da je samim zakonom predviđeno da budući korisnik turističkog zemljište na kojem obavlja kamp djelatnost, na kojemu jest kamp, može zatražiti da mu se dodijeli na pomorskom dobru koncesija na zahtjev. No taj isti institut nije predviđen i za ostalo turističko zemljište na kojima su izgrađene ostale turističke građevine, kao što su hoteli i turistička naselja. Držim da bi u tom smislu trebalo izjednačiti poziciju i onih tvrtki koje su izgradili hotele i turistička naselja i da budu u istoj poziciji kao što su tvrtke koje imaju u svom vlasništvu kamp i koje obavljaju kamp djelatnost. To je s jedne strane. Ali s druge strane, sadašnji Zakon o pomorskom dobru i morskim lukama ne dozvoljava, ne predviđa, nema mogućnost da se dodjeljuje koncesija temeljem zahtjeva već kao što je zakon predvidio, kao što zakon određuje, Zakon o pomorskom dobru i morskim lukama predviđa jedino institut natječaja. Prema tome, bilo bi dobro da prije nego što dođe zakon u treće čitanje ovdje u Sabor da se oba zakona, dakle i Zakon o pomorskom dobru i morskim lukama i ovaj zakon u potpunosti usklade, jasno jer onda tek na taj način možemo riješiti potpuno opravdane zahtjeve budućih koncesionara kojima je ovo zemljište koncesionirano da bez natječaja, što je vrlo važno, dobiju zemljište u koncesiju, jasno jer ga plaćaju prema prosječnoj koncesijskoj naknadi na pomorskom zemljištu. Jer kad tome tako ne bi bilo onda bi se uistinu dogodile čudne mogućnosti da primjerice netko ima kamp, a da djelatnost kampa koja se dijelom provodi na pomorskom dobru obavlja neka druga tvrtka. Također mislim da prije nego što zakon dođe u treće čitanje treba razmisliti i o odredbi koja govori o potpisivanju ugovora o koncesioniranju između koncesionara i Vlade. U samom prijedlogu zakona je predviđeno da to bude ministar turizma, no kako u ovom trenutku Vlada priprema i osniva agenciju za upravljanje državnom imovinom čiji je jedan od najvažnijih ciljeva upis vlasništva nad imovinom koja je državna, pa tako jasno i na ovih 100 milijuna hektara mislim da bi bilo dobro da se u novom prijedlogu zakona razmisli o tome da u ime države ugovore sa koncesionarima priprema ta agencija, odnosno njezin ravnatelj, jer će on praktično raspolagati, jer će agencija ustvari raspolagati sa svim podacima o državnom vlasništvu pa tako i sa podacima o turističkom zemljištu. I mislim dakle da je to prava institucija koja bi trebala u ime države korespondirati sa koncesionarima na turističkom zemljištu. Također evo pozdravljam to što je u ovom prijedlogu zakona osnovan Fond za turizam. Mislim da osnivanje Fonda za turizam, kako je to člankom 15. predviđeno i onda činjenicom da sredstva koja će fond uprihoditi budu namijenjena u izgradnju turističke infrastrukture. Prvenstveno ovaj zakon označavaju razvojnim, a ne fiskalnim. Dakle, želi se reći da će se sredstva koja se ubiru od turističke djelatnosti i vratiti u tu djelatnost, a ne da će država kroz ubiranje tih sredstava u državni proračun raspoređivati i na druge stavke u rashodovnoj strani državnog proračuna. Također bih se želio osvrnuti na članak 33. u kojemu se govori i propisano je pravo prvokupa Republici Hrvatskoj i na onom dijelu turističkog zemljišta koje je temeljem ovog zakona pripalo jedinicama lokalne samouprave u onom dijelu u kojemu to zemljište i građani ne služe za funkcionalnu ili redovitu upotrebu koncesionarima. Mislim da nema potrebe na tom zemljištu uvoditi pravo prvokupa Republike Hrvatske, nego prvenstveno jedinice lokalne samouprave. Naime, kad već na tom prostoru je priznato vlasništvo jedinice lokalne samouprave ne vidim koji bi to bio poseban razlog da se na tom prostoru sada prijašnjim vlasnicima kojima je priznato pravo vlasništva i koji su obeštećeni sa ... [[Govornik se ne razumije.]] parcela odnosno zemljišta, sada to zemljište kada prodaju, prodaju državi a ne jedinici lokalne samouprave koja ima gro ili vrlo veliku većinu tog zemljišta. Prema tome, evo da se do iduće rasprave, do idućeg prijedloga zakona o tome razmisli kako bi se jasno moglo bolje i kvalitetnije urediti zemljište na tom prostoru u kojemu je kao što sam rekao dakle u većem dijelu pripada u vlasništvo jedinica lokalne samouprave. I također se slažem sa svim ovima koji su, dakle rekli da bi trebalo detaljnije urediti reguliranje zemljišta koje služi za redovitu uporabu građevine. Mislim da je to vrlo bitno. To treba uskladiti sa Ministarstvom zaštite i okoliša, jasno jer postoji na terenu ogroman broj različitih načina korištenja tog zemljišta i mislim da tu treba biti vrlo precizan kako ne bi došlo do zlouporabe. Ali kako i s druge strane ne bi koncesionari bili oštećeni. Dakle, evo na kraju želim istaknuti važnost ovog zakona, važnost njegovog donošenja. Slažem se da čim prije dođe ponovno u treće čitanje i da evo onda u cijelosti riješi i pitanje i titulara vlasništva, ali i omogući koncesionarima izgradnju novih turističkih objekata na hrvatskom Jadranu. Hvala.
Hvala kolegi Bačiću. Ako se ne varam, bilo je ovo vaše prvo obraćanje iz saborskih klupa. Na redu je zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, poštovani državni tajniče, cijenjeni kolegice i kolege. Kažu da mjerilo uspjeha ili neuspjeha nije u tomu imamo li veliki problem s kojim se moramo nositi, nego u tomu imamo li isti problem koji smo imali i prošle godine. A mi imamo ovaj veliki problem već 20 godina. Ja doista upućujem čestitke svima koji su se uhvatili u koštac sa ovim zahtjevnim, iznimno zahtjevnim poslom, složenim, stručnim i koji je od posebnog nacionalnog interesa jer obuhvaća neriješene probleme već 20 godina u području od strateške gospodarske grane turizma. Isto tako mi je drago da zbog svih ovih iznesenih opaski ide u treće čitanje, doista treba ga sustavno pripremiti. Ako bi se tražilo i opravdanja zašto do sada to nije riješeno moglo bi se naći i opravdanja i za to od ratnih razdoblja osamostaljenja, tranzicijskih procesa, tranzicijskih poteškoća. Ali isto tako još jednom zbog toga što mnogi kažu lako je od kapitalizma napraviti socijalizam. Slikovito rečeno kao da uzmete jaje i napravite kajganu. Jednostavni nacionalizirate sve i kažete ovo je naše. Ali od socijalizma napraviti kapitalizma, to je kao kad pokušavate od kajgane napraviti jaje. A elaborati o pretvorbi i privatizaciji su doista ako se time malo ozbiljnije bavio i proučavao nalikovali više na kajganu nego na jaje, odnosno kako vole neki kolokvijalno kazati kao kupus. U elaboratima o pretvorbi i privatizaciji društvenih poduzeća pisalo se rukom, mijenjali su se iznosi, metodologija nije primjenjivana jedinstvena, potraživanja sva nenaplativa dulja od 60 dana nisu ulazila u procjenu vrijednosti temeljnog kapitala, a dugovanja sva su umanjivala temeljni kapital. Zato posebno treba pohvaliti što smo konačno pred takvim jednim strateškim projektom da dovrši ovaj problem. Ali nije ni čudo, moram iskoristiti ovu priliku pa kazati zašto, tu je dosta zakazivao i Hrvatski fond za privatizaciju. Imao je razloge za obnovu postupaka a nije ih donosio. Ali nije ni čudo kad je godinama i godinama bez obzira na Vlade i na vlast potpredsjednik Fonda za privatizaciju bio, za pravne poslove bio osoba desetke godina koja nije imala ni položen pravosudni ispit. I doista vrijeme je da se prestane, da 20 godina netko koristi upotrebnu vrijednost nekretnine tuđe u tuđem vlasništvu bez naknade, bez plaćanja rente, bez koncesije, bez plaćanja zakupnine. A koliko bi to bilo to ne bih se u to upuštao procjenjivati, ali na sve to je trebalo još čak i obračunati i porez. Da nije država ništa naplatila ona je imala i tzv. indirektne oportune troškove jer je propustila prihod. Ali ja ću se koncentrirati samo u dijelu na članke 18., 19. i 25. koji definira zemljište koje je ispod objekta, a nije ušlo u temeljni kapital ili je ušlo u temeljni kapital. I ja bih molio da se tu skrene posebna pozornost gospodine državni tajniče, jer isti način regulira i jedno i drugo što smatram da nije dobro rješenje, da članak 18. kaže da zemljište koje nije ušlo u temeljni kapital, a nalazi se ispod objekta pripada hotelu, turističkom poduzeću, ali isto tako i zemljište koje je ušlo u temeljni kapital na isti način pripada. Mislim da ono što nije ušlo u temeljni kapital treba procijeniti i povećati temeljni kapital kroz obnovu postupka. Jer članak 47. Zakona o pretvorbi i privatizaciji kaže dionice, udjeli, stvari i prava koji nisu procijenjeni u vrijednosti društvenog kapitala prenose se Fondu za privatizaciju ako ne postoje razlozi za obnovu postupka, odnosno ako prijenos ne utječe na postojeću tehnološku cjelinu. Nesumnjivo je da je zemljište ispod objekta čini tehnološku cjelinu i da postoje razlozi za obnovu postupka i da se po tržišnoj, današnjoj tržišnoj cijeni poveća temeljni kapital za … [[Govornik se ne razumije.]] tog zemljišta. Suvlasnici dijele nešto, kad su vlasnici onoga što dijele. Dijeliti zemljište koje nije ušlo u temeljni kapital je dijeljenje s onim tko nije vlasnik. Hotel nije vlasnik onoga što nije ušlo u temeljni kapital. On je samo u posjedu, i to 20 godina u posjedu bez ikakve naknade, a vlasništvo sa posjedom nema nikakve veze. Onima koji nemaju, onima kojima je potrebno, onima koji su nemoćni ili koji nisu osposobljeni priskrbiti sebi je dobro nešto i dati, dobro je pomoći, humano je pomoći, a živimo u katoličkoj zemlji, to je i kršćanski, ali u ovom dijelu samo koji se odnosi na članak 18. kad nije ušlo u temeljni kapital davati onima koji već imaju mislim da nije dobro rješenje. I to u pravilu, to su oni, evo čuli smo i danas u raspravama vlasnici investicijski fondovi, kako neki nazivaju tajkuni ili banke, ali sam ja već kazao da banke nisu više vlasnici, nego oni su to prodale davno, kad su stjecale vlasništvo za par tisuća maraka, a prodavale za desetke milijuna maraka, samo dvije banke su imale u Hrvatskoj 112 čini mi se poduzeća turističkih u svom vlasništvu, a sa trećom 135, 136, i sve su to prodale i zaradile na tomu, na stotine milijuna maraka. Zato mislim da je ovo iznimno važan zakon koji je od interesa za budućnost hrvatskog gospodarstva, koji će utjecati na budućnost hrvatskog gospodarstva, koji će utjecati i na budućnost društvene klime u Hrvatskoj i zato samo molim da se posebna pozornost skrene na onaj dio zemljišta ispod objekta koji nije ušao u procjenu društvenog vlasništva, jer poslije donošenja ovog zakona ja mislim da bismo se svi morali osjećati dobro, ali ako netko stvarno dobije nešto što ga ne pripada ja se ne bih osjećao dobro. Ovdje smo čuli toliko postoje, je li postoje pritisci, ne postoje, postoje određeni interesi. Pa pritisak je sami dočim se određene udruge javljaju kroz medije i traže da se riješi to na njima prihvatljiv način. Cijeneći sve to, a ponajviše stručne i znanstvene članke koji su objavljeni na tu temu, a proučavao sam hvala Bogu zadnjih jedno 15 godina tu problematiku, mislim da treba uzeti u obzir sve, ali da na prvom mjestu treba staviti zaštitu vlasništva i nacionalni interes. I ako to uspijemo postići onda ćemo imati sjajan zakon, sjajan okvir koji će razriješiti ovu dugogodišnju 20-godišnju agoniju. Hvala lijepa.
Imamo prijavu za dvije replike. Prva je zastupnik Željko Turk.
Hvala gospođo predsjedavajuća. Uvaženi kolega Marić, odlično ste konstatirali bit problema vezano za prošlih 20 godina, ali dozvolite mi da prokomentiram još jedanputa, nikad nije suvišno konstatirati, a i sam sam bio jedan akter u gospodarstvu u to vrijeme teme vezano uz turizam u ono poratno, prvo poratno vrijeme 90-ih godina kada se vidi dio hotelijerskih kuća tada još u pretežitom dijelu države u vlasništvu nalazimo situaciju da nije imao niti za plaće, da je nadležne banke koje su mogle to tada pratiti pratile, ali isto tako da je to bio jedan zgodan prostor za … [[Govornik se ne razumije.]] kako pozajmica a onda i poslovnih aranžmana koji nisu bili samo financijski, nego i robno financijski krediti, koji su čak imali i suglasnost tada segmenata vezanih dakle uz sporazume države po konkretno Hrvatske i Njemačke, te su tada dolazile i robe iz inostranstva koje su bile iznimno skupe i koje su zapravo hoteli bili primorani uzimati, jer su osim tog financijskog dijela te robe bile uvjet za … [[Govornik se ne razumije.]] takvih kredita. Tada su hoteli kao tvrtke koje su bile i zadužene i koje nisu imale … [[Govornik se ne razumije.]] sredstava bile jednostavno to primorane. Nakon toga upravo … [[Govornik se ne razumije.]] vraćajući te kredite, upravo su te pravne osobe, ne samo banke nego i ostale pravne osobe postale vrlo brzo u jednom dijelu i u vlasništvu i suvlasništvu hotelskih kuća i za iznimno male novce i pare došli do ogromnih vrijednosti u dionicama, koje danas kad pogledamo sa odmakom od 20-ak godina kasnije govore o tome kako se u to vrijeme moglo sa gotovo bez novaca dovesti u situaciju vlasništva koje danas gotovo da više ne možemo si u tom dijelu pomoći. Nadam se, vjerujem da i kroz donošenje ovoga zakona mi to više nećemo moći na neki način vratiti unatrag, ali zgodno je konstatirati da se radi o velikim sredstvima i o dosta velikom kapitalu, a na taj način i ulasku u vlasništvo tadašnjih hotelskih poduzeća. Hvala.
Odgovor na repliku.
Kolega Turk, spomenili ste odlično taj dio koji je u vrijeme, to su bile '93., '94., '95. godina kad su turistička poduzeća doista bila u velikim nezgodnim situacijama, razrušena, prognanici i izbjeglice su bile tu smješteni, a mnogi su zlorabili tu nesretnu ulogu i Hrvatske, a i turističkih poduzeća. Neću govoriti o zakonitosti i nezakonitosti pretvorbe i privatizacije, ali da je u njoj bilo amorala napretek. I u tom stjecanju vlasništva na turističkim poduzećima je prednjačio amoral. Tjerati poduzeća da se zaduže i to ciljano da im se posudi za plaću 10, 20 ili 100 tisuća maraka obračunavati kamate 40 do 60%, uvjetovati sa isporukom robe što ste kazali iz inozemstva preko njihovih unuka, djece ili stričeva firmi po 30, 40% većoj cijeni, ulažući čak i odobravajući kredite za investicije pod uvjetom da će sin, koji je u međuvremenu otvorio od bankara firmu preko njega će se te obnavljati hotele i tako ste sve doveli u hotelska poduzeća u vrlo nezgodnu situaciju, a onda kad su to učinili onda su naišli pravi kupci i prodali za 10, 15 ili 20 puta veću cijenu. Hvala lijepo.
Druga replika, kolegica Ana Lovrin.
Hvala lijepa. Gospodine Mariću pa nekako s pravom, sa stajališta opće pravde, problematizirate pitanje toga da zemljište ispod zgrade u tlocrtnoj površini dobije neki pravni subjekt koji nije to u pretvorbi i privatizaciji ničim platio. To možda jest nepravedno prema onima koji jesu platili. No ima jedna pravna izreka beati positionis pa tako uvijek oni koji drže nešto u posjedu su u boljoj poziciji od onoga koji nešto zahtijeva, a to ne drži u posjedu. Što se hoće? Hoće se ovim na neki način premostit princip Zakona o vlasništvu u jedinstvu nekretnine, dakle zemljište i zgrade, jer u pravnom prometu ne može prometovati zgrada koja je pretvorena i upisana bez zemljišta na kojem je izgrađena. Naravno moglo bi se govorit moguće o procjeni i dokapitalizaciji sa tim iznosom koliko nije pretvoreno, međutim znamo da po Zakonu o trgovačkim društvima odluku o dokapitalizaciji mora donijeti skupština. Skupština je vlasnik toga novog poduzeća i kada skupština hoće donijeti odluku o dokapitalizaciji gdje bi država ušla s vrijednošću toga zemljišta hoće naravno u praksi ukoliko ta cijena bude po onoj cijeni po kojoj je to bilo u vrijeme procjene u postupku pretvorbe. Ali ukoliko bi država rekla to danas vrijedi višestruko više, danas je to tržišna vrijednost naravno ta skupština nikad neće donijeti odluku o takvoj dokapitalizaciji jer bi joj onda država ušla u strukturu vlasništva sa onim iznosom za kojim to svakako vlasnik ne želi. Na ovaj način pokušava se riješiti dakle opće načelo jedinstva nekretnine, zemljišta i zgrade, ali u onom minimalnom iznosu koji je nužan, a za sve ovo drugo se naravno predviđa ili kupnja ili pravo građenja ili koncesija itd.
Odgovor na repliku, zastupnika.
Kolegice Lovrin pa priznam da sam malo inferioran kad se govori o ovoj temi samo sa pravnog stajališta, to je i logično. Ali da ne govorim samo sa moralnog, ipak ako se iščita članak 47. Zakona o pretvorbi i privatizaciji on upravo i predviđa obnovu postupka za ono što nije ušlo u temeljni kapital i što nije procijenjeno u procesu pretvorbe i privatizacije društvenih poduzeća. I to se i događalo u praksi. Osobno sam ja to radio po nalogu Hrvatskog fonda za privatizaciju. I skupština je donosila odluke o povećanju temeljnog kapitala, a Hrvatski fond za privatizaciju je postajao vlasnik povećanog temeljnog kapitala. Ako to skupština nije donijela Hrvatski fond za privatizaciju mi je prijetio da će to prodati izravno nekom trećem, na licitaciji. I time bi se problem riješio. Ali ja ne mislim da netko što je već dobio i to, znate u jednoj reviziji piše da za kupnju jednog hotela nisu trebala sredstva nikako. Kad to čovjek pročita osjeća se jako loše. I sad još takvomu dati na plaži u Dubrovniku tisuću ili 5 tisuća kvadrata koji vrijede neprocjenjivo, jednostavno zakonski odrediti i to ga pripada, to mu dajemo. Ja se s takvim ne mogu osobno pomiriti. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Zanimljiva rasprava, šteta samo što osjećaja za moral nije bilo onda kad se sve ovo o čemu se ovdje razgovara danas događalo. Sljedeći je na redu zastupnik Marin Brkarić.
Gospođo potpredsjednice, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo ja ću nastojat kratko o samom prijedlogu zakona, odnosno konačnom prijedlogu Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u toku pretvorbe i privatizacije reći da je dobro što je ovaj zakon u drugom čitanju. To je po prvi puta u 10 godina da je zakon i došao do drugog čitanja. S obzirom da sve inicijative, a prva je bila IDS-a iz 2002. godine završavale su u prvom čitanju i u pravilu da li se radilo o prijedlozima zakona ili nacrtima zakona negdje u ladicama, vjerojatno ono što je postavljeno i pitanje zašto je to tako? Pa nije bilo političke volje. Dobro da sada postoji politička volja i u ovom Saboru i u Ministarstvu pravosuđa koji je nosioc izrade samog zakona i vjerujem da ćemo dobiti kvalitetan prijedlog zakona upravo na tragu onog što je rekao i državni tajnik. Idemo u treće čitanje, ja sam apsolutno suglasan. I pokušajmo sve dobre inicijative, prijedloge, sugestije koje su dane i u ovoj raspravi, a koje će biti dane i kroz kontakte i sa udrugama. Ja bih posebno spomenuo ovdje Udrugu gradova i općina i Udrugu hrvatskih županija koje imaju isto tako svoj interes da kažu nešto o ovom prijedlogu zakona. Evo, ja ne bih govorio o vremenu koje je prošlo. Normalno da nije postojala politička volja, ali bilo je i određenih interesa da se ne donese takav zakon. O interesima smo dosta čuli tako da ja posebno ne bih govorio. Postojale su određene, da tako kažemo blokade, koje nije bilo moguće u ono vrijeme raščistiti. No svakako slažem se s jednim da je nedonošenje jednog takvog zakona u razvojnom smislu štetilo turizmu RH. Mislim da je neodređivanjem nosioca vlasništva neovisno o čl. 47. Zakona o privatizaciji onemogućilo posebno poštene vlasnike da investiraju u nekretnine, odnosno da idu u nove razvojne cikluse koji hrvatskom turizmu itekako su potrebni. Ono što je isto tako vrijedno naglasiti da je različita sudska praksa koja je bila u tom vremenu omogućavala, ja bih rekao jednom dijelu vlasnika, odnosno posjednika tih nekretnina da se uknjiže na te nekretnine i to je zasigurno jedan od negativnih trendova ili jedan od negativnih onih koji je u proteklih 20 godina se dešavao da je netko bez da je nešto platio, znači da li se radi o zemljištu u kampovima ili ostalom građevinskom zemljištu, stekao pravo vlasništva upravo odlukom suda. Što je po meni pravno nedopustivo jer je i onda vrijedio čl. 47. Zakona o privatizaciji koji govori o tome da sve ono što nije privatizirano je vlasništvo Hrvatskog fonda za privatizaciju. Evo, ja bih dao 2 konkretna prijedloga nek se razmotre. I to na čl. 23. i na čl. 15. samog konačnog prijedloga zakona. Nek se razmotre do trećeg čitanja. A prvi dio odnosio bi se na čl. 23. gdje se govori o ostalom građevinskom zemljištu i gdje se govori da je to zemljište ukoliko nije ušlo u pretvorbu, odnosno privatizaciju, vlasništvo RH. Ja osobno mislim i na tragu onih diskusija o decentralizaciji da bi trebalo konačno shvatiti, mi ovdje u Saboru i Vlada Republike Hrvatske da je najkorisnije, najuputnije to zemljište prepustiti jedinicama lokalne samouprave, znači općinama, gradovima gdje se to zemljište nalazi. Svi se zaklinjemo u decentralizaciju a ovdje vidimo na djelu jednu malu centralizaciju, odnosno ne činjenje ničeg zadržavanje postojećeg stanja. Mislim da to nije dobro, mislim da danas imamo situaciju da podržavljenje svega i svačega postaje usko grlo i Hrvatski fond za privatizaciju i uredno upravljanje državnom imovinom, sutra će to biti agencija. Ako želimo jedan gospodarski ravnomjeran razvoj, ako želimo pomoći a upravo najviše potiču općina i gradova je da li se radi o poduzetništvu, da li se radi o bilo kojem usmjeravanju sredstava mislim da bi bilo najkorisnije da to zemljište pripadne jedinicama lokalne samouprave. Jer upravo je to na tragu onog što želimo svi zajedno, da Republika Hrvatska postane jedna decentralizirana republika i s druge strane da svako snosi odgovornost, a to je općina, grad, županija itd. i država normalno kao cjelina za razvoj svog kraja. I članak 15. koji govori o raspodijeli sredstava o tome je već bilo govora. Ovdje se predviđa u samom konačnom prijedlogu zakona da odnos bude 60% u korist Republike Hrvatske, 40% u korist općina, gradova, odnosno županija. Mislim da bi taj odnos trebao biti obratan. Znači općine, gradovi i županije bi trebale dobiti 60%, Republika Hrvatska 40%. Zašto to govorim? Opet na tragu one diskusije o decentralizaciji, ali i na tragu toga da je ta sredstva potrebno usmjeriti upravo u ona područja gdje su i ostvarena. Ne vidimo razloga se sredstva ubiru iz tih sredina i šalju u Fond za razvoj turizma i onda se vraćaju u te jedinice lokalne samouprave. Mislim da je to posao koji je nepotreban, da je upravo jedan takav odnos, a sredstva su namjenska, namjenska su na način da se ona mogu koristiti samo za turističku infrastrukturu i za jačanje resorne osnove, tako da bi u tom dijelu bilo korisno da se ta sredstva, da raspored tih sredstva bude obrnut. Znači da 60% pripada općinama, gradovima i županijama što znači svakom 30%. To bi bilo negdje na tragu jednog prijedlog zakona kojeg je radilo Ministarstvo turizma pred nekih dvije, godine dana. Evo ja se zahvaljujem. Predlažem da se ovi prijedlozi na članak 23., na članak 15. razmotre, jer mislim da su korisni svima nama, posebno u ovoj gospodarskoj krizi. Mislim da upravo jednim malim pomakom ka decentralizaciji, prijenosom odgovornosti na općine, gradove i županije možemo ostvariti i jedan gospodarski napredak, ne samo u razvoju turizma, nego generalno u razvoju poduzetništva, poljoprivrede i gospodarstva u svakom segmentu. Hvala.
Hvala lijepo. Nastavljamo sa raspravom. Na redu je zastupnica Nadica Jelaš.
Poštovana potpredsjednice, državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Dakle, predmet ovog zakona je turističko i ostalo građevinsko zemljište koje je ostalo neprocijenjeno u postupku pretvorbe i privatizacije. Kao što smo u nekoliko navrata već danas čuli riječ je o stotinu milijuna kvadrata, jer to je podatak do kojeg je Ministarstvo pravosuđa došlo saznanjima i procjenom. Jer egzaktnih podataka o tome očito nema. Tako da je zapravo i nemoguće procjenjivati koliko je država očito izuzetno loš gospodar do sada izgubila time što su se ovim izuzetno vrijednim prirodnim resursom koristili neki drugi subjekti i ostvarivali dobit, dakle profitirali. Koliko je novca završilo u privatnim džepovima, a ne za dobrobit svih hrvatskih građana i koliko su drugi gospodarski subjekti koji nisu jamili i koji nisu koristili takvu dugogodišnju povlasticu, bili zapravo u jednom neravnopravnom položaju u odnosu na one prve. Ovim zakonom ovakvo bi se stanje u određenoj mjeri trebalo razriješiti utvrđivanjem vlasničkih, odnosno suvlasničkih titulara nad turističkim i ostalim građevinskim zemljištem. Iako se ovim zakonom uređuju još neka pitanja kao npr. pitanje dodjele koncesija ali i pitanje povrata oduzetog zemljišta za vrijeme jugokomunističke vladavine, ali dakako samo u slučajevima koji još nisu pravomoćno okončani, ovaj zakon zapravo se primarno može okarakterizirati kao finale, odnosno točka na i procesa pretvorbe i privatizacije koji je započeo 1991. godine. I zato je dobro što ovaj zakon ide u treće čitanje kako bi se što kvalitetnijim rješenjima otklonio taj jedan pravni vakuum koji ovoga trenutka postoji u pogledu vlasničko-pravnih statusa predmetnog zemljišta i kako bi se uspostavila zakonitost, odnosno pravna sigurnost u korištenju ovih vrijednih nekretnina. Jer sve bi to u konačnici trebalo biti u funkciji poticanja investicijske aktivnosti na turističkom i ostalom građevinskom zemljištu kako je to predviđeno Vladinim akcijskim planom hrvatskog turizma za 2009. i 2010. godinu. Ono s čime sam osobno nezadovoljna, a to nezadovoljstvo su prije mene izrazili još neki zastupnici, to je omjer podjele naknade za koncesiju na zemljištu na kojem se nalaze kampovi. Naime, ovaj zakon predviđa da taj omjer bude 60% u korist državnog proračuna, odnosno države, a 40% da ide jedinicama lokalne, odnosno regionalne samouprave. Obzirom da se sredstva od koncesije moraju koristiti isključivo za potrebe razvoja turističke infrastrukture i za očuvanje turističke resursne osnove, mislim, dakle slažem se sa zastupnicima koji su na isti način o ovome govorili, da bi taj omjer trebao biti obratan. Dakle, da bi trebalo državi ići 40, a jedinicama lokalne samouprave 60%, jer nesporno je da jedince lokalne samouprave daleko bolje i preciznije od države znaju što je u tom smislu njima najpotrebnije i što su one predvidjele u svojim razvojnim planovima. Osim toga ovakav omjer raspodjele naknada od koncesija, bio bi makar mali korak k decentralizaciji. Evo puna su nam usta priča o decentralizaciji, a upravo se i na ovom primjeru vidi kako država i dalje prisvaja zapravo veći dio koncesijskog kolača. S tim u vezi postavlja se još jedno pitanje, a to je kako će se kontrolirati namjensko korištenje naknada od koncesije obzirom da se dio naknade koji je prihod jedinica lokalne samouprave uplaćuje u proračun, a onaj dio naknade koji ide državi trebao bi se uplaćivati u poseban fond za turizam. Ali kako nigdje u zakonu nije naznačeno kada bi se taj fond trebao osnovati i taj dio naknade zapravo će se uplaćivati u državni proračun. Ono što ne bi bilo dobro je da se uplaćena sredstva koriste za krpanje proračunskih rupa, jer bi se na taj način u potpunosti izigrala suština, odnosno osnovna namjera ove zakonske odredbe. I na kraju, obzirom na činjenicu da još uvijek nije donesen novi Zakon o pomorskom dobru posebno važno pitanje vezano za operacionalizaciju ovog zakona je pitanje zaštite pomorskog dobra i to s jedne strane ali i mogućnosti korištenja nekretnina izgrađenih na pomorskom dobru s druge strane. Naime, po ovom zakonu ako se kamp ili dio kampa nalazi na pomorskom dobru trgovačko društvo može zatražiti koncesiju na pomorskom dobru u skladu s odredbama Zakona o pomorskom dobru i morskim lukama s tim da se ugovorom o koncesiji može steći i pravo korištenja i izgradnje građevina u kampu. Dakle, pritom se postavlja pitanje hoće li to imati za posljedicu da nećemo imati osiguran pristup plažama jer će ih trgovačka društva ograđivati što ni do sada nije bio rijedak slučaj i što je zapravo izazivalo velike probleme na terenu. Dakle, podržavam što ovaj prijedlog zakona ide u treće čitanje da bi se sve ove dileme u trećem čitanju pokušale razriješiti. Hvala.
Hvala lijepa. Jedna replika zastupnik Zoran Vinković.
Zahvaljujem. Uvažena kolegica je rekla da je država izuzetno loš gospodar. Ja bih rekao da je država katastrofalan gospodar. Navest ću najzorniji primjer koji doduše nema veze sa turističkim zemljištem ali je to uvijek aktualan, posebno u ovom vremenu aktualan problem bivše upravne zgrade PIK-a Đakovo, Đakovštine d.d. u stečaju koje je država preuzela u svoje vlasništvo i koja već deset godina zjapi prazna i propada iako postoji odluka Vlade Republike Hrvatske iz 2002. i 2003. godine o preseljenju svih državnih ureda i institucija u tu zgradu. Drugi primjer katastrofalnog vođenja ove politike je rad Središnje agencije za upravljanje nekretninama Republike Hrvatske gdje mnoge jedinice lokalne samouprave obzirom da su usvojile prostorne planove, generalne urbanističke planove gdje poljoprivredno zemljište silom zakona mora prijeći u vlasništvo jedinice lokalne samouprave obzirom da se nalazi sada u građevinskom području. Od evo samo za primjer grada Đakova 2006. godine taj Ured za upravljanje nekretninama Republike Hrvatske još uvijek nije dostavio prijedlog odluke Vladi Republike Hrvatske i na taj način koči razvoj čitave jedinice lokalne samouprave. Istovremeno je to vezano i za razvoj kontinentalnog turizma na području Đakova ali i na području čitave Slavonije. Hvala.
Odgovor na repliku.
Da kolega, vi ste iznosili primjere iz svog okruženja o tome kako je država loš gospodar a ja sam zapravo htjela naglasiti vezano za upravo ovaj zakon činjenicu da je ovdje riječ o stotinu milijuna kvadratnih metara turističkog i ostalog građevinskog zemljišta kojem do sada država nije riješila status. I zato je dobro iako sa velikim zakašnjenjem da se sada kroz ovaj zakon to pokušava riješiti, bolje ikad nego nikad.
Hvala lijepo. Za pojedinačnu raspravu na redu je zastupnik Vlatko Podnar.
Hvala lijepo. Gospođo potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Danas kad se razgovara o tom Zakonu o turističkom zemljištu odnosno neprivatiziranom morao bih prvo malo se vratiti u povijest, odnosno način na koji se do prije dvadeset godina upravljalo zemljištem a pogotovo tu prvenstveno mislim na šume i šumsko zemljište. Upravo kampovi pa i turistička naselja koja su nastala šezdesetih, sedamdesetih godina prošlog stoljeća su nastala prije svega dio bilo na nacionaliziranom zemljištu, bilo na arondiranom, komasiranom itd. ali i na onom društvenom zemljištu a na društvenom zemljištu gdje su se nalazile šume i šumska zemljišta, upravo i kampovi najvećim djelom na takvim zemljištima jer su bili pogodni za razvoj kamp turizma. Ono što je bilo obično uređivano ondašnjim samoupravnim sporazumima da su na tim šumama gospodarile ondašnje šumarije a da su brigu o uređenju tih kampova itd. također vodile brigu ondašnje šumarije. Na taj način su se i šumarije djelom financirale iz održavanja tog zemljišta a i turistički djelatnici odnosno razna ondašnja društva su također ostvarivala korist. Danas ovim prijedlogom zakona se predviđa da dio negdje oko 2 tisuće 200 hektara takvog zemljišta odnosno 22 milijuna kvadratnih metara prijeđe odnosno da se dio stavi u suvlasništvo, znači u dio onih trgovačkih društava koja su nastala pretvorbom i privatizacijom a dio da gospodari država u suvlasništvu. Isto tako i kod ostalog turističkog zemljišta što nije najsretnije rješenje iz jednostavnog razloga tamo gdje nije privatizirano, znači nije ušlo u postupak privatizacije kompletno zemljište a ovisno o veličini čestice sad je upitno da li je to jedan hektar ili čestica može biti i 100 hektara ovisno kako se uvodi u katastru a na dijelu može biti a je suvlasništvo od par stotina kvadratnih metara i sad sa osnova suvlasništva na jednoj velikoj parceli što nije u redu. Ono što mislim i zbog čega nije najviše to prešlo u pretvorbi i privatizaciji je upravo iz tog razloga zato što su to manje više i šume a to sam i na odboru naglasio i spomenuo šumama se gospodari sukladno Zakonu o šumama. Članak 4. Zakona o šumama govori šta je šuma a članak 17. Zakona o šumama govori tko gospodari tim šumama. Ako je to zemljište u državnom vlasništvu onda moraju gospodariti Hrvatske šume tim zemljištem, odnosno sa tom šumom. Prema tome, dovodimo u koliziju jedan i drugi zakon koji su lex specialis onaj o šumama, ovaj o turističkom zemljištu i molio bih predlagatelja do trećeg čitanja da o tome razmisli. I iz još jednog članka o Zakonu o šumama a to je članak 57. gdje se govori o pravoslužnosti i koji govori upravo o turističkoj namjeni pojedinog zemljišta gdje onda Hrvatske šume imaju pravo izdavanja koncesije odnosno prava služnosti na takvom zemljištu. Iz tog razloga molim još predlagatelja da malo razmisli i da vidi mogućnosti, jer kažem i jedan i drugi su leg specialis, ali ovo prvenstveno iz tog razloga što su šume i šumska zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske na zemljištima u vlasništvu gospodare isključivo Hrvatske šume, osim ako nije drugačije propisano, ali to moraju biti onda drugi uvjeti koji po Zakonu o šumama imaju pravo neko da gospodare. Evo samo toliko. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Zadnji prijavljen za raspravu, zastupnik Dino Kozlevac.
Poštovana potpredsjednice. Poštovane kolegice i kolege zastupnici. Nekoliko stvari pokušat ću reći, iznijeti, a da se ne ponovim. Međutim, hoćemo nećemo moramo se ponovit. Prvo, izražavam zadovoljstvo sa raspravom o ovom zakonu. Možda prvi puta imam osjećaj da stvarno svi zajedno radimo i predlažemo i sudjelujemo u raspravi sa jedinom intencijom, a to je da donesemo …/Govornik isključen./… Nešto nije u redu s ovim, ja se ispričavam. Da donesemo zakon koji će omogućiti da ostvarimo ciljeve koji su pred nama. Slažemo se da je taj zakon trebalo već odavna donijeti. Ja mislim da evo pojedinačne, da bih rekao izuzeci, ali vrlo rijetko u današnjoj raspravi koji su spominjali godine i krivice, moramo reći da li je to 2002., 2004., '95., ali danas smo u 2010. godini i nikad kasno da to napravimo. Međutim, radi se o izuzetnom pravnom aktu koji ima i vezan je uz određene i negativne postupke koji su se dešavali u našoj privatizaciji. Itekako trebamo imat senzibilitet i mislim da ga imamo vezano za donošenje tog zakona. Taj zakon ne bi smio omogućiti novu nepravdu, ne bi smio i ne smije da kažem ozakoniti pa makar i lege artis omogućiti nešto što u određenom trenutku za vrijeme pretvorbe i privatizacije nije bio u redu i mislim da itekako nam je stalo da to napravimo. Zato u startu podržavam sve one koji su predložili da ide u treće čitanje jer zakon treba donijeti, mada po onoj bilo kakav, bolje loš nego nikakav, međutim ovaj zakon mora biti što precizniji, što kvalitetniji i iz njega moraju koliko će to bit moguće, a mislim da će vrlo teško biti zadovoljiti sve. Činjenica je i tu se svi slažemo, i ja prvi puta, da nam trebaju financijska sredstva i da ta financijska sredstva, zajednica, država, titular vlasnik, odnosno svi zajedno trebamo naplatiti ta financijska sredstva, 20 negdje stoje i mi ih nismo naplatili. Jesmo u situaciji kada ta sredstva trebamo naplatiti. Privatizacija i vrlo kratko moramo reći da koja se dešavala, pogotovo u turističkom sektoru, bila je duboko nepravedna ako ćemo po pravednosti, a mislim da i pravednost nam mora biti na prvom mjestu, bila je duboko nepravedna. Turistička poduzeća su se razvijala u starom sustavu '80.-tih godina u društvenom vlasništvu, u planskoj dirigiranoj ekonomiji, međutim ta turistička poduzeća su u pravilu onda izgrađena, tu se svi slažemo. Građena su kako doprinosom zaposlenika ili radnika koji su radili u turističkim poduzećima, ali i doprinosom uže lokalne, a i šire zajednice. Sve snage, pogotovo u turizmu na priobalju, su usmjeravane u razvoj turističkog poduzeća kao jedan od značajnih izvora prihoda. Moram podsjetiti da su se ti radnici o kojima vrlo malo govorimo u turističkim poduzećima, jer je prošlo 20 godina već, oni koji su bili u naponu snage danas su više malo zainteresirani uopće šta se s tim događa, da su i odvajali onda se to zvao ostatak čistog dohotka ili kako se to zvalo. Međutim i to je ulagano u tih turističkih objekata. Došla je '91., '92., '93., privatizacija, privatizacijska i pljačka o kojoj se svi slažemo gdje su se u mutnome ostvarili ciljevi, došla je nesreća, došao je rat koji nas je zadesio i turistička poduzeća i ti radnici, ti ljudi su dali svoj skromni doprinos u tom periodu upravo u zbrinjavanju prognanika, izbjeglica koji su bili. Čuli smo kako su se ponašale banke, odnosno kako su se ponašali vlasnici novca koji su ga imali u tom trenutku. Prema tome, turistička poduzeća u dubokoj nepravednosti, u tom periodu sa financijskim sredstvima, visokim kamatama, evo čuli smo prije i to znamo da su morali kupovati skuplje proizvode uvjetovane itd., sve što se događalo, dovedene su u situaciju da su praktički bili preuzeti, ne kupljeni u pravilu nego preuzeti radi tih dugova i radi svega ovoga što je napravljeno. Prema tome ta privatizacija je bila i nepravedna. Banke su danas vlasnice, investicijski fondovi koji su u pretežito stranom vlasništvu, dio tajkuna. Prema tome, 20 godina novi titular, novi vlasnik ne plaća nešto što treba platiti. Mi smo vlasnici, država je vlasnik, odnosno građani Republike Hrvatske su vlasnici. To, slažemo se, treba promijeniti do trećeg čitanja. Nadam se da ćemo sve ugraditi ovo što je predloženo danas. Ono što je potrebno reći je to da je oko raspodjele i koncesionara, odnosno koncesija moramo voditi računa da su danas dijafakti, tu su turistička poduzeća, to su pravne osobe koje djeluju na prostorima, znači ne samo na priobalju nego na prostoru cijele Republike kad govorimo o turističkom zemljištu, ali isto mi se odnosi i na građevinsko zemljište, odnosno ostalo građevinsko zemljište i to su subjekti od kojega zavisi danas i gospodarski rast. Puna su nam usta turizma, mada više puta u donošenju propisa, donošenju svega onoga i zauzimanju generalnih stavova pa do strategije turizma koja nije definirana mi smo u praksi pokazali da toj grani želimo stvarno i suštinski pomoći, upravo onoliko koliko bi ona mogla vratiti i dati na dobrobit cijele zajednice. Prema tome i uvođenje ove naknade, odnosno koncesije, isto tako moramo imati senzibilitet, međutim s obzirom da titular vlasništva je poznat svatko tko nešto koristi, živimo u takvom sustavu gdje je privatno vlasništvo svetinja, prema tome svatko za neko korištenje mora platiti. Slažem se da mora platiti i da moramo iznaći moduse da ne izazovemo probleme, da ne napravimo probleme turističkom gospodarstvu, ali isto tako moramo voditi računa da to turističko gospodarstvo djeluje u užem i širem okružju i da zajednica itekako ima obvezu i treba činiti da omogući gospodarstvu da se razvija. Prema tome, koncesiju treba uvesti, zakon treba donijeti, treba ga poboljšati i počet naplaćivat ono što nismo 20 godina na žalost naplaćivali. Ono što bih rekao je upravo oko raspodjele. Raspodjela 60:40 koja se predlaže znam da je novac danas stvar koja nam svima zajedno treba. Međutim, raspodjela i to je moj prijedlog mora biti okrenuta u najgorem slučaju 60% u korist jedinica lokalne, odnosno regionalne samouprave, a 40% u korist države. Da li će to biti fond ne znamo, kada će biti formiran, kako će raditi, po kojim kriterijima itd. upravo zato šta i strategiju turizma nismo definirali gdje ćemo ulagati ta sredstva itd. Rekli smo u infrastrukturu, znači u stvaranje uvjeta gdje i kako. Prema tome, moj je prijedlog da se 60% upravo radi svega ovoga što sam naveo iz cijelog povijesnog slijeda razvoja te gospodarske grane kad govorim o turističkom zemljištu omogući i jedinicama lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave da upravljaju sa tim novcem. Mislimo da se taj novac upotrebljava jer tamo se stvaraju pretpostavke i u infrastrukturu lokalnu, širu. Znači, općinsku, gradsku, županijsku. Potrebe su itekako velike. Mi danas u Istri koja je visoko razvijena turistička regija imamo i neasfaltiranih cesta i nemamo mogućnosti i nema novaca bez obzira što opće uvjerenje je da novaca ima. Ali moram reći onoliko koliko daje, koji doprinos se daje pogotovo u državni proračun da im se vraćaju mrvice s kojima nije moguće napraviti. To je jedan od načina kojima ćemo omogućiti jedinici lokalne samouprave koja je izabrana voljom građana i koja je izraz volje građana da može upravljati sa tim financijskim sredstvima. Što se tiče znači odnos 60:40 u korist jedinica lokalne samouprave. Isto tako treba iznaći mogućnost da se kod građevinskog zemljišta, pogotovo koje se u pravilu nalazi u rubnim dijelovima naselja itd. omogući jedinicama lokalne samouprave da mogu ostvarivati svoje ciljeve u izgradnji infrastrukture i svega onoga što je potrebno jer se danas samo u vlasništvu i u prijenosu vlasništva, govorim samo o tehnologiji gubi puno vremena, a da ne govorim o svemu onome da kod prijenosa gdje se pojedine parcele ili će se sutra nalaziti u vlasništvu Republike Hrvatske trebali bi biti u mogućnosti i vlasništvu jedinica lokalne samouprave da ostvaruju svoje ciljeve. Na takav način ćemo svi zajedno i tu završavam zaštititi interes, a interes Republike Hrvatske je taj, interes Republike Hrvatske je taj da ovu vrijednost koja je neprocjenjiva gotovo bez obzira što imamo brojke koliko to vrijedi danas na nekim tržišnim osnovama da tu vrijednost svi zajedno zaštitimo. Hvala.
Replika Zoran Vinković.
Zahvaljujem. Uvaženi kolega zastupnik spominjući jedinice lokalne samouprave u jednom trenutku vezano oko ove raspodjele spomenuo je i regionalnu samoupravu, odnosno područnu samoupravu, pa ne da nisam dobro shvatio, nego bojim se da onda ovaj prijedlog koji je iznio 60:40% u korist jedinica lokalne samouprave ne znači i dodatnu podjelu između lokalne i regionalne samouprave. Ja sam sad evo dobio zapisnik Odbora za lokalnu samoupravu gdje, ne znam zbog čega nije ušlo u zapisnik, gdje sam predložio amandman o raspodjeli ovih sredstava upravo imajući u vidu i lokalnu samoupravu i regionalnu samoupravu. Ali isto tako i Republiku Hrvatsku. I taj prijedlog je išao na nivou 50% jedinicama lokalne samouprave, 25% regionalnoj samoupravi i 25% državi. Pa bih molio evo predlagača ovog zakona da razmisli o ovom prijedlogu s obzirom da jednu takvu raspodjelu imamo i kod državnog poljoprivrednog zemljišta. Dakle, ovo prije svega bi omogućilo jači razvoj i donekle postupak decentralizacije i mogućnost razvoja turizma u jedinicama lokalne samouprave. Tu prije svega mislim na kontinentalni dio Republike Hrvatske.
Odgovor na repliku.
Da, kolega Vinkoviću da, ja sam rekao u najgorem slučaju. U najgorem slučaju ovo podržavam apsolutno vaš prijedlog. Gro rješavanja uvjeta od infrastrukturnih, od drugih uvjeta se upravo događa na razini lokalne samouprave, odnosno regionalne samouprave. Prema tome, mi imamo od infrastrukturnih problema. Oni se ne mogu ograničiti na područje jedne male općine danas po obujmu ili grada, nego su oni i županijski problem i državni problem. I upravo takva, ali gro problema kao šta nam je i politika koju se svi slažemo u ovoj sabornici decentralizacija države, uprave po liniji supsidijarnosti gro problema se rješava na nižoj razini, gro problema se efikasnije, brže bez birokratiziranja rješava na nižoj razini. Prema tome, lokalnoj i regionalnoj samoupravi treba omogućiti s punim povjerenjem da upravlja s tim financijskim sredstvima koja zakonom su definirana u što se moraju uložiti. Jer je danas i hitna, primjer hitna pomoć, rješavanje zdravstvene pomoći za turiste. S time se rješavaju znači na tom prostoru i to su sve uvjeti koji su potrebni da bi turizam i upravo prihodovanje tog novca bilo u direktnoj funkciji turizma. Vi danas imate problema gdje za vrijeme turističke sezone i turistički djelatnici i turističke firme su nezadovoljne sa nadgradnjom koja im se pruža na razinama gradova i općina i županije, gdje su gradovi, općine, županije odgovorni a nemaju financijskih sredstava za to rješavati. Evo hvala.
Hvala lijepo. Riječ završnu ima predstavnik predlagatelja, državni tajnik Dražen Bošnjaković.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, uvažene zastupnice i zastupnici. Zahvaljujem se svima na raspravi. Doista, sve ćemo ove prijedloge koji su hvale vrijedni na ovoj sjednici raspravit ćemo do trećeg čitanja, a obzirom da je osnovni koncept zakona koliko vidim iz svih rasprava dobio podršku do trećeg čitanja ćemo sve ove detalje raspraviti, raspravit ćemo i analizirat ćemo sve ono što je i na odborima rečeno. Obavit ćemo još dodatne razgovore sa svim zainteresiranim udrugama i vrlo, vrlo brzo smo u trećem čitanju i ponovno se vidimo. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Istovremeno završavamo i jutarnji rad sjednice. Nastavljamo u 15,00 sati sa Konačnim prijedlogom zakona o plaćama u lokalnoj i područnoj, odnosno regionalnoj samoupravi. Hvala lijepo!
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije, bilo je drugo čitanje. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Najprije ćemo glasovati o prijedlogu zaključka Odbora za turizam i Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo koje glasi: "O Konačnom prijedlogu Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije provest će se treće čitanje." Predstavnik predlagatelja tijekom rasprave prihvatio je da ovaj zakonski prijedlog ide u treće čitanje. Tko je za prijedlog zaključka dvaju saborskih odbora koji predlagatelj prihvaća? Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Zaključak je prihvaćen jednoglasno sa 105 glasova.
Poštovane kolegice i kolege, nastavljamo današnje zasjedanje Hrvatskoga sabora i to točkom - Konačni prijedlog zakona o plaćama u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, drugo čitanje, P.Z. br. 415 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske, a prijedlog akta ste dobili u pretince. Ovaj ćemo prijedlog zakona raspravljati sukladno odredbama Poslovnika koji se odnosi na drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za rad i socijalno partnerstvo, te Odbori za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu i Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo. Izvješća odbora ste primili na sjednici. Vlada je podnijela amandmane i oni postaju sastavni dio Konačnoga prijedloga zakona. Amandmane je podnio i Odbor za zakonodavstvo, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu i Klub zastupnika HDSSB-a. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Gospodin Edmond Miletić, državni tajnik u Ministarstvu uprave. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Pred vama se nalazi Konačni prijedlog zakona o plaćama u lokalnoj i područnoj samoupravi, a prilikom izrade ovog konačnog prijedloga uzeti su u obzir primjedbe i prijedlozi na prvoj čitanju. Isto tako, prilikom izrade ovog konačnog prijedloga zakona konzultirane su i udruge općina, udruge gradova, Hrvatska zajednica županija i sindikati državnih i lokalnih službenika i namještenika. Glavne primjedbe iznesene u prvom čitanju odnosile su se na to da bi se ovakvim propisom trebala navesti mjerila za određivanje plaća, da bi trebalo omogućiti i kolektivno pregovaranje, odnosno da bi trebalo postaviti ograničenje mase plaće u odnosu na masu prihoda prema proračunu jedinica lokalne samouprave. Slijedom toga su i modificirane odredbe u odnosu na prvo čitanje. Tako kad govorimo o izvršnim čelnicima u jedinicama lokalne i regionalne samouprave onda se njihova plaća određuje na način da se pomnoži koeficijent i osnovica, naravno i dodatak na staž. Ali s time da plaće određenih čelnika u jedinicama lokalne samouprave ili u županijama ne mogu ići iznad određenoga limita u odnosu na određene kategorije državnih dužnosnika. Što se tiče službenika isto tako su određeni limiti. Omogućeno je kolektivno pregovaranje o osnovici, a koeficijenti bi se mogli kretati u određenom rasponu od jedan do šest prema odluci predstavničkog tijela jedinica lokalne ili regionalne samouprave. Ovaj zakon, ovaj konačni prijedlog uvodi određene novosti u odnosu na prvo čitanje, a to su proračunska ograničenja. Predlaže se da se masa plaća u jedinicama lokalne i regionalne samouprave ne može iznositi više od 20% prihoda poslovanja jedinice ostvarenih u prethodnoj godini. Nadalje, isto tako predlaže se za sve one jedinice koje primaju bilo kakvu pomoć iz državnoga proračuna, da im se i osnovica, u odnosu na službenike je li, da im se i osnovica i koeficijenti određuju kao oni u državnoj službi. Vlada je imajući u vidu raspravu i pred odborima predložila određene amandmane i intervencije u člancima 3. i 10. a odnose se na način donošenja odluke o koeficijentima. Dakle, ona se donosi uz obavezan prijedlog, dakle prijedlog izvršnoga čelnika. Što znači da je predstavničko tijelo jedinice vezano prijedlogom. Prijedlog se uglavnom, primjedba u vezi ove odredbe uglavnom se odnosila na moguće zlonamjerno postupanje predstavničkog tijela prilikom određivanja plaća izvršnih čelnika. Dakle, u ovom slučaju Vlada smatra da je ovo dovoljan garant, jer je predstavničko tijelo vezano prijedlogom izvršnoga čelnika. Dakle, gradonačelnika, načelnika ili župana. Još amandman koji je Vlada podnijela a u cilju pojašnjenja jasnoće ovoga teksta je da u članku 14. se jasno kaže da ona sredstva koja se transferiraju jedinicama lokalne i regionalne samouprave za plaće službenika koje su te jedinice dobile u tu nadležnost, dakle građevinske dozvole i slično jel', da se to uračunava u onu masu prihoda poslovanja. Iz ovoga teksta, iz Konačnog prijedloga koji je došao to nije bilo dovoljno jasno navedeno. Ovim propisom, ovim zakonom ne predstavlja automatski osnov za povećanje plaća u jedinicama lokalne (regionalne) samouprave kako je to bilo navedeno. Naravno da se svaka jedinica mora ponašati u okviru svojih proračunskih sredstava. Ako ima nekakvih okvira u odnosu na ove nove postavljene okvire to se može napraviti naravno, ali to ne znači automatsko povećanje stupanjem na snagu ovoga zakona. I nadalje, ovaj zakon ne rješava sistemska pitanja odnosa izvršnih čelnika i predstavničkoga tijela kao što je to, naravno da se i kroz postupanje prema ovom zakonu mogu desiti i određeni nesporazumi u toj komunikaciji. Ali ovo sigurno nije propis koji će rješavati sustavna pitanja odnosa predstavničkog tijela i izvršnoga čelnika. Vlada predlaže da uz ove izmjene predložene amandmanima prihvatite ovaj konačni prijedlog. Hvala lijepo.
Zahvaljujem gospodinu državnome tajniku. Pitam predstavnike i izvjestitelje odbora žele li uzeti riječ? Evo u ime Odbora za lokalnu i područnu samoupravu, predsjednik odbora Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu je na 42. sjednici održanoj 3. veljače razmotrio Konačni prijedlog Zakona o plaćam u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi u svojstvu matičnog radnog tijela. Nakon uvodnog obrazloženja predstavnika predlagatelja, članovi odbora u raspravi su podržali donošenje zakona, pri čemu su iznijeta sljedeća mišljenja, primjedbe i prijedlozi. Iznijeto je mišljenje prema kojem prilikom izrade konačnog prijedloga ovog zakona nije poštivan kodeks savjetovanja sa zainteresiranom javnošću, u postupcima donošen ja zakona, drugih propisa i akata, u pogledu roka za očitovanje zainteresirane javnosti, te zaključka gospodarsko-socijalnog vijeća kojim je predviđeno usklađivanje plaća u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi s plaćam u državnoj upravi i javnim službama. Prema mišljenju dijela članova odbora rješenja predložena konačnim prijedlogom ovog zakona ne uvažavaju u dovoljnoj mjeri posebitosti, potrebe i proračunske mogućnosti jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave. S tim u vezi iznijet je prijedlog da odbor predloži Hrvatskom saboru donošenje zaključka da se o Konačnom prijedlogu Zakona o plaćama u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi provede treće čitanje kako bi se isto doradilo, te izradila analiza fiskalnih i socijalnih učinaka ovog zakona. Navedeni prijedlog nije dobio potrebnu većinu. U odnosu na rješenja predložena člankom 3. konačnog prijedloga zakona iznijeto je mišljenje prema kojem bi ovaj članak trebalo izmijeniti na način da se utvrdi koeficijent za obračun plaća župana, gradonačelnika i općinskih načelnika i njihovih zamjenika određuje odlukom predstavničkog tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave u kojoj isti obnašaju dužnost, a da osnovicu za obračun plaća župana, gradonačelnika i općinskog načelnika i njihovih zamjenika određuje se odlukom župana, odnosno gradonačelnika i općinskih načelnika. U odnosu na rješenja predložena člankom 10. stavkom 1. konačnog prijedloga zakona, iznijeto je mišljenje prema kojem bi koeficijenti za obračun plaća službenika i namještenika u upravnim odjelima i službama jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave treba određivati župan, gradonačelnik, odnosno načelnik, a ne predstavničko tijelo jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave. U odnosu na rješenje predloženo člankom 11. konačnog prijedloga zakona iznijeto je mišljenje prema kojem bi plaće pročelnika upravnog odjela ili službe trebalo određivati u iznosu u koje nije uključeno uvećanje za radni staž. U odnosu pak na predloženi članak 14. iznijeto je mišljenje prema kojem bi prihodi ostvareni s osnove dodatnog udjela u porezu na dohodak i pomoć izravnavanja za financiranje decentraliziranih funkcija trebale biti uključene u masu sredstava za plaće zaposlenih u jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave. Što se tiče članka 15. iznijeto je mišljenje prema kojem bi trebalo omogućiti da se u jedinicama lokalne samouprave koje primaju tekuće pomoći u iznosu manjem od 10% prihoda poslovanja plaće župana, gradonačelnika i načelnika mogu odrediti u iznosima iz članka 4. konačnog prijedloga ovog zakona. U odnosu na rješenja predložena člankom 16. iznijeto je mišljenje prema kojem bi stavak 1. toga članka trebalo izmijeniti na način da se utvrdi da jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave, koje kao krajnji korisnici ostvaruju pomoć iz državnog proračuna, razdjela Ministarstva financija u iznosu koji ne prelazi 10, 20 i 30% prihoda poslovanja mogu povećavati osnovicu za obračun plaća službenika i namještenika razmjerno udjelu vlastitih prihoda u ukupnim prihodima poslovanja jedinica lokalne samouprave. U odnosu na rješenja iz članka 26. iznijeto je mišljenje prema kojem bi navedeni članak trebalo brisati, obzirom da svaki zakon može biti izmijenjen, usklađen, dopunjen ili stavljen van snage, pa nema potrebe da se posebnom odredbom to propisuje u ovom zakonu. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti donošenje Zakona o plaćama u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi uz sljedeće amandmane. Na članak 3., članak 3. se mijenja i glasi pa bi prema amandmanu koji odbor predlaže glasio koeficijente za obračun plaća župana, gradonačelnika i općinskog načelnika i njihovih zamjenika određuje odlukom predstavničko tijelo jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave u kojoj obnašaju dužnost. Osnovicu za obračun plaće župana, gradonačelnika i općinskog načelnika i njihovog zamjenika određuje se odlukom župana, gradonačelnika, odnosno općinskog načelnika. Obrazloženje predloženim amandmanom predlaže se dakle da koeficijente za obračun plaća gradonačelnika i načelnika i župana određuje predstavničko tijelo na prijedlog izvršnog čelnika tih jedinica, a da osnovicu za te plaće temeljem tih koeficijenata utvrđuje načelnik, gradonačelnik, odnosno župan jedinice lokalne samouprave. Drugi amandman na članak 10. stavak 1. riječi predstavničko tijelo jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave zamjenjuju se riječima župan, gradonačelnik, odnosno općinski načelnik. Predloženim amandmanom koeficijente za određivanje plaća službenika i namještenika donosio bi izvršni čelnik, odnosno kolegij izvršnog čelnika, a ne predstavničko tijelo kao što je predloženo u ovom zakonu. Nadalje, amandman 3. na članak 11. U članku 11. stavci 1. i 2., iza riječi upravnog odjela ili službe, stavlja se zarez i dodaju se riječi bez uvećanja za radni staž. Predloženim amandmanom utvrđuje se da se najveći iznos plaće pročelnika upravnog odjela ili službe utvrđuje bez uvećanja za radni staž kako je to sukladno članku 4. konačnog prijedloga ovog zakona utvrđeno i za najviši iznos plaće gradonačelnika, župana, odnosno općinskog načelnika. Amandman 4., na članak 14. U članku 14. iza riječi u jedinicama zamjenjuje se u riječima u upravnim tijelima jedinica. Predloženim amandmanom pojašnjava se primjena ograničenja ukupne mase sredstava plaće sukladno obrazloženju predlagatelja, na način da se to ograničenje odnosi doista samo na zaposlene u upravnim tijelima jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave, a ne na sve zaposlene u jedinicama lokalne samouprave. Amandman 5. na članak 15. U članku 15. iza riječi dodaju se u kojima je iznos tekućih pomoći ne prelazi, prelazi 10% poslovanja jedinice. Predloženim amandmanom omogućuje se jedinicama lokalne samouprave koje primaju tekuće pomoći u iznosu manjem od 10% prihoda poslovanja da odrede plaću županu, gradonačelniku, odnosno načelniku u iznosu iz članka 4. konačnog prijedloga ovog zakona. Amandman 6. na članak 16. Članku 16. iza stavka 1. mijenja se i glasi: U jedinicama lokalne i područne regionalne samouprave iz čl. 15. ovog zakona osnovica za obračun plaće službenika i namještenika u upravnim odjelima i službama ne smije biti veća od 115% osnovice za obračun plaće državnih službenika i namještenika ukoliko iznos tekuće pomoći ne prelazi 10% prihoda poslovanja jedinice, 110% ukoliko osnovica za obračun plaća državnih službenika i namještenika ukoliko iznos tekućih pomoći ne prelazi 20% prihoda poslovanja. 105% osnovice za obračun plaća državnih službenika i namještenika ukoliko iznos tekućih pomoći ne prelazi 30% prihoda poslovanja i osnovica za obračun plaće državnih službenika i namještenika ukoliko iznos pomoći ne prelazi 30% poslovanja. Obrazloženje: Predloženim amandmanom jedinice lokalne i područne regionalne samouprave koje kao krajnji korisnici ostvaraju pomoć iz državnog proračuna razdiobom Ministarstva financija, ali te pomoći ne prelaze 10, 20 i 30% prihoda poslovanja omogućilo bi im se povećanje osnovice za obračun plaća državnih službenika u odnosu na državne i službenike i namještenike razmjeru udjelu vlastitih prihoda ukupnim prihodima poslovanja, odnosno masi sredstava za plaće. Dakle, odbor jednoglasno predlaže da se donese ovaj zakon uz usvajanje ovih amandmana koje je odbor jednoglasno utvrdio. Na prijedlog Udruge gradova, Zajednice županija i Sindikata zaposlenih u lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi. Hvala.
Hvala lijepa. Za druge odbore? Evo, Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo, poštovani zastupnik i predsjednik odbora Zlatko Koračević. Izvolite.
Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo Hrvatskog sabora raspravio je na 26. sjednici održanoj 10. veljače 2010. godine konačni prijedlog Zakona o plaćama u lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 28. siječnja 2010. godine. Odbor je sukladno odredbi čl. 140. Poslovnika Hrvatskog sabora raspravu o navedenom konačnom prijedlogu zakona proveo u svojstvu zainteresiranog radnog tijela. Članovi odbora upoznati su s pisanim mišljenjima koje su na konačni prijedlog ovog zakona dostavili Sindikat državnih i lokalnih službenika i namještenika RH i Udruga gradova u RH. Predstavnik predlagatelja se u uvodnom izlaganju osvrnuo na razlike između rješenja koja se sada predlažu u konačnom prijedlogu zakona u odnosu na rješenja iz prijedloga zakona. Nakon uvodnog izlaganja predstavnika predlagatelja, dajući potporu donošenju ovog zakona, većina članova odbora je ocijenila da će isti iako je privremenog karaktera, omogućiti da plaće u lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi budu uređene na jedinstvenim temeljima. Međutim, u raspravi koja je uslijedila izneseno je mišljenje kako se ovim zakonom u nepovoljan položaj stavljaju one jedinice lokalne i područne regionalne samouprave na područjima posebne državne skrbi, brdsko-planinskim područjima i otocima, a koje su iz razdjela Ministarstva financija dobile pomoć do punog iznosa jer nemaju pravo na izuzeće s tog osnova već se plaće u tim jedinicama prilagođavaju plaćama državnih službenika. Tako je s obzirom na navedeno iznesen podatak da s tim statusom u RH ima cca 215 općina i 80 naselja te da se upravo te jedinice koje zaostaju u razvoju kažnjavaju jer će predložena rješenja iz ovog zakona dovesti do smanjenja plaća u istima, a možda i do gubitka radnih mjesta. Tijekom daljnje rasprave skrenuta je pozornost da će se ulaskom RH u EU otvoriti znatan potencijal u sredstvima EU za regionalni razvoj, a koji u 2012. i 2013. godini iznosi 2,8 milijardi eura. Naime, istaknuto je da za korištenje tih sredstava trebamo imati pripremljene projekte koji mogu napraviti samo dobro motivirani lokalni i područni regionalni službenici kako se ne bi dogodilo da uslijed malih plaća i kadrovske neekipiranosti lokalnih službenika s osnova plaćanja europskog poreza više sredstava uložimo na nacionalnoj razini nego li ih budemo u stanju povući iz europskih fondova za konkretne lokalne projekte. Neki članovi odbora su se u raspravi osvrnuli na primjedbe koje je uputila Udruga gradova u RH, a koje primjedbe se odnose na činjenicu da se ovaj zakon donosi ishitreno, bez mehanizama koji osiguravaju njegovu provedbu. Bez prethodne analize, bez planova zbrinjavanja službenika te na štetu lokalne samouprave te da bi isti trebalo povući iz procedure i ponovno ga razmotriti u prvom čitanju. Upravo zbog velikog broja primjedaba suštinskog karaktera koji su iznijeli Sindikat državnih i lokalnih službenika i namještenika RH i Udruga gradova u RH, ali i drugi sudionici javne rasprave, a koje ne bi bilo moguće otkloniti podnošenjem amandmana, iznesen je prijedlog da odbor predloži Hrvatskom saboru da u konačnom prijedlogu Zakona o plaćama lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi da se provede treće čitanje. Međutim, navedeni prijedlog nije dobio potrebnu većinu s obzirom na to da su se 3 člana odbora izjasnila za navedeni prijedlog, 4 su bila protiv i 1 suzdržan. Stoga je Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo nakon provedene rasprave većinom glasova, 5 za, 3 protiv, odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o plaćama u lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi.
Hvala lijepa. Za druge odbore ima li još izvjestitelja? Nema. Evo, onda otvaram raspravu o ovom konačnom prijedlogu zakona. Počinjemo raspravu po klubovima. Prvi prijavljeni je klub HDZ-a. U ime kluba govorit će poštovani zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je Zakon o plaćama u lokalnim i područnim regionalnim samoupravama. Naime, rezultati analize pokazali su da u 2008. godini od 576 jedinica lokalnih samouprava njih 155 ili 27 imali su masu sredstava za plaću veću od 20% prihoda. Od njih 155 jedinica lokalnih 60 jedinica imalo je masu plaće veću od 20%, a manju od 25% prihoda. A dodatnih 20% u rasponu između 25 i 30. Pri tome je 6 jedinica lokalne samouprave izdvojilo u 2008. godini više od 50% sredstava. Po podacima Svjetske banke prosječna plaća gradonačelnika u RH je cca 19,500 kuna, župana 24 tisuće, a plaća ministara cca 16 tisuća kuna. Od 576 jedinica lokalnih samoupravi po podacima Svjetske banke 221 jedinica lokalne i regionalne područne samouprave morat će smanjiti masu za plaće, a što će ista sredstva omogućiti izgradnju komunalne i društvene infrastrukture i pomoć u razvoju gospodarstva. Poglavito jačanja lokalnog gospodarstva kao npr. niskogradnja koja najbrže upošljava radnike pri izgradnji vodovoda, kanalizacija, cesta, nogostupa, dječjih igrališta itd. Ovim zakonom propisana su mjerila za određivanje plaća i naknada, plaća gradonačelnika grada Zagreba, plaća župana, plaća gradonačelnika velikoga grada i grada sjedišta županija, plaća gradonačelnika i općinskog načelnika u jedinicama lokalne samouprave do preko 10 tisuća stanovnika, plaća gradonačelnika i općinskog načelnika u jedinicama lokalne samouprave koja ima 3 tisuće do 10 tisuća stanovnika, plaća gradonačelnika i načelnika koja imaju 3 tisuće stanovnika, plaća zamjenika župana, zamjenika gradonačelnika općine, te koeficijent za obračun plaća službenika i namještenika u jedinicama lokalne samouprave. Isto tako određena je masa sredstava za plaće zaposlenih u jedinicama lokalne i područne samouprave koja ne smije prijeći više od 20% prihoda poslovne jedinice u prethodnoj godini umanjenoj za prihode domaćih i stranih, pomoć donacija uz posebne ugovore, sufinanciranje građana za mjesni samodoprinos itd. ... predlažu se okviri za plaće dužnosnika jedinca lokalne, odnosno regionalne samouprave određuje se gornja granica, a na izvršnim vlastima i skupštinama odnosno vijećima je da odrede visinu plaća svojih dužnosnika i namještenika. Klub Hrvatske demokratske zajednice poduprijet će prijedlog ovog zakona. Hvala.
Hvala vam lijepa. Slijedi klub IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Ja znam da zbog ovog Zakona o plaćama u lokalnoj, područnoj (regionalnoj) samoupravi nitko ni u jednom gradu neće se solidarizirati sa nekima od naših župana, gradonačelnika i načelnika, iako s druge strane vidim da nikada naši načelnici, gradonačelnici, župani nisu se više zbližili između sebe, nikada nisu bili solidarniji između sebe. No, kada je riječ o ovom zakonu što želim reći, nigdje, nitko zbog plaće načelnika, gradonačelnik, župana neće ni štrajkati, neće se vezati lancima, neće protestirati u njihovu korist ispred nekoga grada itd. dapače svi će misliti da im ni pripadajuća plaća ne pripada kao što svi mi mislimo da su svi oni privilegirani u odnosu na zastupnike, jer imaju šofere, besplatne telefone, urede, kartice itd. Ni meni nije previše stalo da ih branim, ali ja mislim da treba u ovom trenutku braniti autonomnost tih naših institucijama, bilo da je riječ o naši općinama, gradovima i županijama. Ja mislim da je to bit. I stvarno si čovjek postavlja pitanje, zašto bi im Vlada treba određivati plaće. Mislim da to nije logično. Da li su one velike, o tome nekom drugom prilikom, a sada ću samo navesti da plaća gradonačelnika Buzeta iznosi 13 tisuća 871 kunu, plaća gradonačelnika Pazina 12 tisuća 236 kuna, župana Županije Istarske oko 16 tisuća kuna, zamjenika župana Županije Istarske 12 tisuća 800 kuna itd. I sada da ja nekako idem redom. Evo plaća mog gradonačelnika u Buzetu spomenuta je 13 tisuća 871 kuna. I to je zasigurno pristojna plaća. Ali da li je to privilegirana plaća u jednom Buzetu. Ja tvrdim da nije. Taj mali Buzet ima svega 6 tisuća stanovnika, ali s druge strane taj grad je i u brdsko-planinskom statusu i što će reći da bi od sutra plaća gradonačelnika grada Buzeta trebala iznositi negdje oko 9 tisuća kuna. E sada si čovjek postavlja pitanje da li je to puno ili je malo? Prosječna plaća Republike Hrvatske u ovom trenutku iznosi ako se ne varam negdje oko 5 tisuća 300 kuna. Znači grad Buzet bi imao negdje oko, koliko, 50% veću plaću gradonačelnika od prosjeka Republike Hrvatske. E sada, da li će netko u gradu Buzetu žaliti što će njihov gradonačelnik gospodin Valter Flego, imati 9 tisuća kuna plaće? Neće. Ali taj grad Buzet u ovom trenutku ima negdje oko 5% nezaposlenih. Da li je to zasluga samog gradonačelnika? Ja ne znam, možda je u jednom dijelu, ali taj grad Buzet je imao 2008. godine izvoz per capita negdje oko 20 tisuća USA dolara ili 114 milijuna USA dolara na 6 tisuća stanovnika. Niti jedan grad u Hrvatskoj sigurno se ne može približiti tim brojkama. Jednom gradonačelniku grad Poreča plaća je 18 tisuća 500 kuna. Istina tu negdje kao potpredsjednika Vlade veća od ministra. Ali jedan Poreč je jedna četvrtina hrvatskog turističkog prihoda, što opet nije zasluga samo ovog gradonačelnika. Meni je to apsolutno jasno. Da li sada jedan gradonačelnik Buzeta bi trebao imati veću plaću recimo od ministra? Vjerojatno ne. Ali gledano da ovu državu njeni prvi ljudi vode u bankrot i da ovaj politički mir na ulici održavamo samo svakim danom sve novim hapšenjima, a da gradonačelnik Buzeta sve čini da pomogne tom gospodarstvu, onda ne znam, možda bi trebao imati stvarno veću plaću i od nekog ministra ili ne znam koga, koliko to ne bi bilo logično i nije logično. Ali ajde da se šalimo. Znači logika bi bila tko što privredi. Gradonačelnik Poreča ili Buzeta sigurno neće dobiti ni stan, nisu odgovorni za raspad javnih financija, dapače sve čine da se sredine u kojoj rade pomogne, a vidimo sada ih netko kažnjava. Jasno da i ja smatram da premijerka, potpredsjednik Vlade, predsjednik države, ministar, ne znam treba imati veću plaću od gradonačelnik Buzeta. Ali ponavljam gradonačelnik Buzeta sigurno neće naštetiti gospodarskim ili ne znam kakvim interesima Republike Hrvatske, a ovi drugi možda i mogu. Ili npr. direktor Uljanika imaju plaću 28 tisuća kuna. Zakon je propisao da mora biti u razini ministra 17 tisuća kuna. Ja mislim da tih 4 tisuće eura čini mi se na to ide još mirovinski staž, za ono što rade u Uljaniku nije pretjerano. Zašto nije pretjerano? Zato jer Uljanik ima posla i dok državu ne stoji niti jednu kunu, e pa onda pustite ih da onda na miru rade ono što rade, jer isporučuju npr. jedan brod Jaružar za cca 900 milijuna kuna. To je negdje 180 milijuna dolara, a u drugim brodogradilištima za 180 milijuna dolara trebaju isporučiti tri takva ili slična broda. Znači, nije problem u tih 28 tisuća kuna, problem je u privatizaciji sutradan tog jednog Uljanika. I samo da kažem, neka ostane državno poduzeće ali plaće direktora, projektanata itd. u tim ili takvom jednom brodogradilištu nemojte dirati. I to je zapravo bit. Kad bi imali mi ovdje koji jesmo na primjer jednog radnika koji bi dva puta više privredio od onog drugog radnika pa ja sam siguran da bi svatko tko stoji u ovoj sabornici tog svog radnika bolje platio od onog drugog. I sad ajde zašto onda nekome uskraćivati primanja. Stoga, župani, gradonačelnici, načelnici neka sami sebi određuju plaću. Jasno da treba postaviti neke limite ali ipak ta neka autonomnost na primjer trebala bi biti na njima samima. Ili na primjer, proračun Ministarstva turizma. Čini mi se da ove godine nije iznosio više od 200 milijuna kuna. Na primjer, to je proračun koji je manji od proračuna jednoga gradonačelnika Poreča. I sad, zašto dirati plaću gradonačelnika Poreča, s druge strane znamo da neki potpredsjednici možda Vlade imaju status ali ne rade ništa. Pa zašto bi imali veću plaću recimo od gradonačelnika Buzeta, ili zašto bi s druge strane direktori tih velikih javnih sustava, na primjer jednoga Uljanika trebali imati plaću manju od recimo nekoga ministra. Ja sam siguran da će u Istri da se našalim župani, načelnici, gradonačelnici raditi za minimalac, ne jer rade računa samo o radnicima, uvijek se pozivaju na taj momenat. Međutim, ja znam da to baš nije tako jer ne laje pas samo radi sela nego i zbog sebe, tako kaže narodna poslovica. Ali bez obzira na sve ja mislim da bi taj kriterij trebalo prepustiti da autonomno uređuje pojedina sredina. Zašto sam ja ovdje apostrofirao recimo moj rodni Buzet ili Poreč a mogao sam i jedan Rovinj, mogao sam jedan Vrsar, Bale, Novigrad, Gračišće, Labin, Nedešćinu itd. Pa zato jer su to uspješne sredine i onda si čovjek postavlja pitanje zašto u uspješnim sredinama nešto limitirati. Život s druge strane u jednome Poreču je jeftiniji možda nego u Zagrebu ali je daleko skuplji nego u jednom Slavonskom Brodu. Šanse da netko nešto napravi sa novcem su daleko veće u jednome Poreču bile do jučer nego u nekoj drugoj sredini. Ok, ali zašto sve to isto tako govorim? Zato jer ovaj zakon vodi ka tome da će se lokalnoj samoupravi plaće uskladiti s državnim plaćama ili službenika u lokalnoj samoupravi sa službenikom ili kako se to kaže namještenikom u državnoj upravi. To je bit. A ja osobno smatram vis a vis jedne sredine kao što je Istra da će to biti katastrofa iako me ljudi koji rade ovdje u mom klubu isto upozoravaju. Pa mi radimo za 6 hiljada kuna savjetnički posao, moram si ovdje naći smještaj, moram doći ovdje itd. a takvo recimo isto radno mjesto u Istri je plaćeno 8 ili 9 tisuća kuna. Ja se isto slažem da je državna uprava i to stalno govorim kada govorimo o Istri apsolutno kada govorimo o primanjima podcijenjena. I zato ta državna uprava između ostalog jednostavno ni ne funkcionira onako kao što bi to željeli. I zato ih treba i platiti a da bi se to moglo državu ja mislim da treba radikalno decentralizirati i čitav niz onih poslova koji nisu nužni državi za obnašanje njenih funkcija prepustiti lokalnoj samoupravi. Po meni bi to recimo bila bit. Što je država centraliziranija to je jača jasno centralna vlast ali to vidimo da su s druge strane građani u jednoj zemlji siromašniji. Što decentraliziranija država ja mislim da je to sredina i bogatija. I ja volim stalno za ovom govornicom spominjati taj primjer iz Ustava iz 74. godine kada je država ondašnja republika ili ondašnje republike bile najviše decentralizirane koje su se u periodu od 74. do 90. i najviše razvijale i zapravo mnogo toga što je tada stvarano kroz pretvorbu, privatizaciju, prodaju državnih ili društvenih stanova kasnije devedesetih je privatizirano. I što sad mi imamo? Imamo državu kakvu imamo, između ostalog u velikoj mjeri i zbog jedne centralizacije. Na tom tragu po meni je pisan ovaj zakon. Lokalna samouprava u nekim sredinama se svjesno kažnjava. Ja znam da će velika većina građana kad bi mogla slušati, gledati ili pratiti ovu raspravu zapljeskati Vladi ali između ostalog Hrvatska će zbog svega toga to je moj sud tonuti. Znači, s jedne strane ćemo bilježiti pljesak, poene za Vladu ali će s druge strane Hrvatska zabilježiti pad, sigurno barem kada je riječ o funkcioniranju pojedinih gradova, općina i tome slično. Ionako svi su preplašeni. Jučer sam sjedio sa gradonačelnikom Buzeta. Treba se graditi nova pivovara u Buzetu, kaže neću se ja u to miješati, evo tamo posebna agencija, neka vodi sve poslove, ne daj Bože da sutra dan netko protiv mene podigne kaznenu prijavu. A takvih slučajeva, pustimo jedan mali Buzet sa 6 hiljada ljudi, ja tvrdim je 6 stotina svaki dan i u 6 stotina sredina u ovoj zemlji sve smo preplašili, odvraćamo kapital i samo živimo na toj psihozi straha. E vidite, ja znam da ovaj zakon između ostalog vodi i gašenju možda dvjestotinjak ili možda kao što se govori tristotinjak općina, ali isto si postavljam pitanje tko je stvorio te općine, male općinice. Pa stvorila ih je Vlada, Sabor je za to glasao. IDS nikada u saborsku proceduru nije uputio prijedlog zakona za formiranje nijedne nove općine. Zašto se to radilo? Pa zato jer se nekome svidjelo poigravati se izbornim, ovim ili onim rezultatima. U 50% ja isto mogu reći, možda, hrvatskih sredina te male općinice ne funkcioniraju ali znam da u Istri recimo funkcioniraju i onda zašto to mijenjati. No bilo kako bilo ovaj zakon ja sam uvjeren da u konačnici neće donijeti ništa, dogodit će se aplauz na otvorenoj sceni za Vladu ali koristi biti neće. I konačno, neka taj princip tako zdušno ne brane mediji jer ni oni ne bi bili na primjer za uravnilovku plaća ili za tu politiku egalitarizma niti u HINA-i, niti u HRT-u, niti Vjesniku, niti radiju kada bi se njihove plaće određivale analogno plaćama koje se isplaćuju u državnoj upravi. Ja znam da ovaj zakon, za kraj da završim, nas u Saboru ne tangira, ali nisu sve sredine iste, treba platiti najbolje, ne destimulirati one dobre, treba decentralizirati Hrvatsku. Ako treba uredite plaće načelnicima, gradonačelnicima, ali ne i službenicima.
Hvala lijepa. Četiri su ispravka netočnog navoda prijavljena. Najprije poštovana zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Gospodin Kajin je, govoreći o usporedbi visine plaća ministara i gradonačelnika Poreča, rekao da čelni ljudi ove države državu vode u bankrot. Ja jednostavno želim ispravit ovaj netočan navod jer rekao je, potkrijepio je da će čelni ljudi države naštetiti gospodarskim interesima Republike Hrvatske, a da lokalni čelnici to neće niti ne mogu. To je netočan navod i nije potrebno neko dublje obrazloženje.
Hvala lijepa. E sad bih na ovom primjeru ispravka netočnog navoda htio podsjetiti da smo mi već u više navrata čuli da gotovo 70% ispravaka netočnog navoda nije u skladu s Poslovnik. Htio bih upozoriti da Poslovnik u članku 209. stavak 4. definira što znači ispravak netočnog navoda, odnosno što se pod tim može ispravljati. Kaže može se ispravljati iznesene činjenice. E sada da ova Vlada vodi državu u bankrot nije činjenica, osim ako vi mislite da je. To je mišljenje, to je stav, to je ocjena gospodina zastupnika i u skladu sa člankom 209. Poslovnika ne može se ispravljati mišljenje, stav i ocjena nego samo činjenice. Ja ne mogu prihvatit da je ovo ispravak netočnoga navoda. Hvala. Poslovnik je povrijeđen, tvrdi poštovana zastupnica Šuica.
Gospodine potpredsjedniče, članak 209. nije rekao mislim ni smatram, nego je rekao čelni ljudi ovu državu vode u bankrot, znači iznio je konstataciju i ja sam ju ispravila.
Ponavljam, stavak 4. govori da se može ispraviti netočan navod o iznesenim činjenicama. Ovakav navod nije činjenica da država vodi zemlju u bankrot, bez obzira tko to kaže nije činjenica nego onaj tko to iznese iznosi svoje mišljenje. … [[Upadica se ne razumije.]] Dok ja predsjedavam, ovakve ispravke mišljenja neću prihvaćati. Nije bio znači niti povreda Poslovnika. Sljedeći ispravak netočnog navoda ima poštovana zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Evo ja ne bih htjela zaslužiti temeljem članka 209. povredu Poslovnika, ali jednako tako htjela sam ispraviti upravo netočan navod gospodina zastupnika Kajina koji tvrdi, kažem tvrdi, prvi ljudi ove Vlade vode državu u bankrot. Opet isto, ali oprostite, a mogu imati čak i diskrecijsko pravo ovo zapravo shvatiti kao tvrdnju, kao činjenicu jer je upravo to netočan navod. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Netočan utoliko što prvi ljudi ove Vlade zapravo žele savladati gospodarsku krizu na način da poduzimaju različite mjere kroz jačanje gospodarstva, smanjenje stope nezaposlenosti, kao i konačni i definitivni obračun sa korupcijom. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. I ponovno s moje strane isti komentar. Ne radi se o iznesenoj činjenici, čak ako je i tvrdnja, tvrdnja nije isto što i činjenica. Prema tome, ne radi se o iznesenoj činjenici koju bi trebalo ispraviti kao netočan navod i ne mogu prihvatit da je ovo bio ispravak netočnog navoda. Hvala. Sljedeći ispravak netočnoga navoda ima poštovana zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Ja ću ustrajati, kao što je u ispravku netočnoga navoda kolege Kajina koji je u svojoj raspravi ustvrdio da čelni ljudi države vode ovu državu u bankrot. To je netočno. A da je netočno kolega Kajin, jedino je čelnik jedinice lokalne samouprave odveo svoju jedinicu u bankrot. Govorim o slučaju Zlatara. Ako kažete da čelnici jedinica lokalne samouprave neće naštetiti interesima Hrvatske, opet netočan navod jer nisam sigurna da načelnik Mljeta koji je prodao državno zemljište nije naštetio interesima Republike Hrvatske. Rekli ste da donošenjem ovog zakona, citiram dogodit će se ništa, dakle "donošenjem ovog zakona dogodit će se ništa". Nije točno kolega, dogodit će se red. Neće se nikoga destimulirati što ste rekli, pročitajte članak 13. koje su mogućnosti ostavljene, a postojale su i do sada, čelnicima jedinica lokalne i područne samouprave da nagrade svoje zaposlenike za izvanredna postignuća. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ne preostaje mi ništa drugo nego potvrditi da ovo nije bio ispravak netočnoga navoda jer tvrditi da donošenjem ovog zakona se neće ništa dogoditi nije činjenica, nije iznošenje činjenice nego mišljenja i ocjene zastupnika. Upozorio bih na članak 214. koji govori o opomenama za prijavu ispravka netočnog navoda kada se prijavi, a počne govoriti o drugoj temi, ali ne bih volio opomene izricati nego zbilja volio bih da se suglasimo oko toga što je činjenica, što nije. Ako ima razlike oko toga, naravno ima Poslovnik lijeka i za to, ima… … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro, ima opomene, ali ima i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav pa se možda ovo razmimoilaženje oko ispravaka netočnog navoda možda može biti poticaj da se na odboru pokuša još jednom, doduše već je i bilo takvih pokušaja, da se pokuša do kraja definirati što znači ispravak netočnoga navoda. I posljednji četvrti ispravak netočnog navoda ima poštovani zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Ja ću se pridružiti kolegicama u ispravku netočnoga navoda riskirajući navodnu opomenu, ali ću proširiti navod da se mir kupuje hapšenjima. To je bio isto jedan od navoda kolege Kajina. Dakle, uz onaj prvi dio i ovaj drugi dio, ali želim reći dragi kolega Kajin da ste vi taj koji ste prošli tjedan na sjednici u ovom Visokom domu pozivali na hapšenje. Kad sam ja rekao da ste ne daj Bože postali vi predsjednik države da bi bilo ovo zatvora još duplo premalo, a pjevati bi se smjele samo pjesme one, a sad ih bi je dopunio sa još "bjež u goru Janko". Hvala lijepa.
Dobro. Čak i da je u prvom dijelu ovo bio ispravak netočnog navoda ili bio ispravak netočnog navoda o iznesenim činjenicama sigurno je da se takve netočne činjenice ne mogu ispraviti sa ovim što je rečeno u drugom dijelu vašeg izlaganja. Prema tome, nije ni ovo baš bilo u skladu s Poslovnikom. Ali možda maksimalno za žuti karton. Hvala vam lijepa. Nastavit ćemo po klubovima. Klub HDSSB-a je sljedeći. Poštovani zastupnik Boro Grubišić bit će vam lakše iz klupe, prema tome izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice zastupnice i kolege zastupnici. Evo ovaj prijedlog, Konačni prijedlog zakona o plaćama u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi uzburkao je pomalo hrvatsku javnost. I evo ovdje danas u ovim popodnevnim satima kad smo pomalo, misleći da nema izravnog televizijskog prijenosa što je možda i bolje s obzirom na to da postoje i među nama dvojna mišljenja o tome kako urediti ovu materiju, a da zadržimo ono što smo proklamirali i što Europska unija, za što se zalaže i Europska unija sa svojim načelima, a to je decentralizacija uprave, a opet kako zapravo ograničiti ili kako onemogućiti jedan kaos, jednu zbrku u plaćama ili u plaćanju lokalnih i regionalnih dužnosnika. Svi smo svjedoci kako piše i u ovom materijalu da 60%, dakle općina, gradova i županija imaju to usklađeno sa plaćama i nivoom, razredima državnih dužnosnika. 40% nema. E sada, dakle netko se ovdje poziva na pravo na autonomiju odlučivanja kod određivanja plaća lokalnih i regionalnih da kažem dužnosnika. Kada gospodin Kajin govori o nekakvom životu koji je skuplji u Poreču nego u Slavonskom Brodu onda zaboravlja ili neće pak reći da je proračun grada Poreča dva puta veći od grada Slavonskog Broda, kao i Istarske županije koji je pet puta veći nego li od Županije Brodsko-posavske. Da je nezaposlenost u Brodsko-posavskoj županiji tri puta veća ili tri ili čak četiri negoli u Istarskoj županiji posebice u gradu Poreču. Da je bruto društveni proizvod naše Županije Brodsko-posavske daleko manji od Istarske itd. itd. Dakle, nemojte ovako nastupati. Brodsko-posavska županija ima 26 općina i 2 grada. Od 26 općina njih je 14 općina od posebne državne skrbi. 12 općina nisu, dakle općine od posebne državne skrbi ili kako ovdje piše ... [[Govornik se ne razumije.]] u ovome našem materijalu skraćenom. E sada, kome držati stranu. Građani u svakom slučaju najavom ovoga zakona pomalo hajde da ne kažem zlurado se vesele kao i u pitanju ovih hapšenja koje je zapravo jedna, hapšenja, ovih masovnih hapšenja koja su zapravo jedna priredba i nekakva trenutno duševna hrana građanima koji su tako siromašni i tako jadno žive, da evo i ovakvi događaji ih bar malo vesele iako nemaju nikakvog utjecaja kao ni što ovaj zakon neće imati nikakvog uticaja na to da se nešto promijeni nabolje u ovoj državi. Kada je bilo govora o decentralizaciji, o novom administrativnom, upravnoj, o novoj administrativnoj upravnoj podjeli Republike Hrvatske na općine i gradove i županije, a ne regije, onda je pokojni Joža Pankretić lijepo i slikovito rekao da će svaka od tih općina jasno imati svoga načelnika, jednoga ili dva zamjenika, tajnika, tajnicu, vozača i obavezni fikus ili filadendron u kancelariji koji se isto također mora održavati itd. Vidite, ovim zakonom nisu obuhvaćena trgovačka društva i ta poduzeća, firme koje su u vlasništvu jedinica lokalne i regionalne samouprave. I šta će se dogoditi kada ovaj zakon se primijeni na tu lokalnu i regionalnu, tzv. regionalnu moram reći samoupravu kao što je tzv. Republika Srpska tako i ja govorim takozvana, jer to nije regionalna samouprava nego županija. Dogodit će se to da će jedna teta u vrtiću imati veću plaću od pročelnika u gradu Slavonskom Brodu, jer ta teta u vrtiću nije zahvaćena, nije obuhvaćena propisima i člancima ovoga zakona. Ne govorim samo o tetama u vrtiću, da me ne bi netko krivo shvatio da je to jedino to zanimanje. Biti će medicinskih sestara koje će imati veću plaću za 30% od bilo kojega pročelnika u županiji. Možda je to u Njemačkoj, Austriji ili nekim drugim zemljama možda i gotovo normalna stvar. Jer tamo se cijeni nekako drugačije rad. Tamo se drugačije gleda na službeničko-administrativne poslove od jedne da kažem kvalificirane, odnosno medicinske sestre koja je u izravnom radu sa bolesnicima. Međutim, ukupno gledajući tamo su plaće i tih pročelnika u magistratima, kako kažu u Austriji ili u Njemačkoj i tih sestara dovoljne i što bi rekli sad trenutno kako je popularno reći za održivi život. Kod nas će doći do problematike na ovoj relaciji, dakle na relaciji zaposlenika u gradskim poduzećima, trgovačkim društvima, županijskim itd. i ljudi kojima će temeljem ovoga zakona doći do redukcije ili smanjivanja plaća. Kako će se to odraziti na, dakle na relacije između tih društava i gradova, županija i općina ja ne znam. To ćemo tek vidjeti, pa ćemo onda za neko vrijeme opet donositi novi zakon ili popravljati ovaj kojega smo već donijeli kao, kojega ćemo donijeti kao konačni prijedlog zakona. Općina Slavonski Brod koja je se protezala, dakle koja se protezala od Lužana i Malina pa do Gundinaca i Vrpolja, prije rata dakle u onom trulom socijalizmu je imala 360 zaposlenih. 360 zaposlenih tada nije bilo ni ovih bilježnika javnih. Danas je dio, dobar dio prihoda koje je opći, odjela za opće upravne poslove prebacio dakle putem Zakona o javnom bilježništvu je to dato, dio poslova dakle javnim bilježnicima, pa onda i pored toga što postoje javni bilježnici, dakle tada je bilo zaposleno 360 djelatnika i postojao je jedan jedini kompjutor. Danas u Brodsko-posavskoj županiji u svim općinama, dakle ima ih 26, dva grada i županiji ima oko 450 zaposlenih. Tehnologija je otišla naprijed, i svaki od tih zaposlenih ima 450 dakle PC-a, ili 450 kompjutora. Šta smo mi to napravili? Šta je ova država napravila, i sada smo došli u jedan da kažem jednu slijepu ulicu, kako bi se reklo po bosanski … [[Govornik se ne razumije.]] imamo ogromnu i glomaznu ne samo državnu upravu, nego i lokalnu i regionalnu samoupravu, i sada evo ovim zakonom koji bi htio biti popularan kod građana, trebalo bi nekako to smanjiti da bi eto se pokazalo kako se na nečemu štedi, a dopustilo se masovno zapošljavanje, pogotovo podobnih u onim općinama u kojima je određena stranka na vlasti. Pogodovalo se, postoji zaista izraženi nepotizam, klijentelizam i sve ostalo, pa onda pitam se i za ono pitanje kad je netko govorio o načelniku Mljeta hoće li smanjivanjem njegove plaće, možda kao što kaže Suzana Bilić Vardić, on možda biti, da li će taj načelnik biti stimuliran da ne prodaje više zemlju. Bojim se da je obrnuto, na kriminalni način govorim. Bojim se da je obrnuto. Dakle, zaista kao klub, i ja osobno, i kao klub HDSSB-a sam u dvojbi, dakle s jedne strane postoji ta jedna želja da se smanji izdaci, troškovi lokalne samouprave kako bi ostalo više za korisnike u lokalnoj samoupravi i regionalnoj samoupravi, a opet s druge strane doći će do određenih nepravdi i nepravilnosti koje mogu rezultirati i time da se podigne i tužba Ustavnom sudu, a zbog povrede članaka Ustava 135., 136., 137., da sad ne obrazlažem o čemu se radi. Nadalje, pitanje je kršenja povelje o lokalnoj samoupravi Europske unije. Nadalje pitam se koliko će se zapravo uštediti novaca i hoće li se uopće uštediti išta sa ovim zakonom? Hoće li ostajati jedinicama lokalne samouprave više i hoće li biti učinjena nepravda, jedna denivelacija, opet novi jedan, jedan nered i kaos u plaćama gradonačelnika, otprilike možda istih dakle veličina, a zavisno opet po regijama i po razvijenosti regija kako koji grad i kako koja regija ima svoj proračun. Dakle ako grad Poreč ima 500 milijuna kuna, a grad Slavonski Brod samo 200, pa kad uzmete postotak, kad uzmete 20% onda to nije isto u Slavonski Brod i Poreč. Ili ne znam ni ja neki drugi gradovi, da sad ne govorim o Dubrovniku ili ne znam ni ja kome. Da ne bi se našao nitko posebno prozvan. Govorim xy, evo uzmimo tako je li. Prema tome, tijekom rasprave u Saboru i osobno i kao klub HDSSB-a donijet ćemo zaključke. Podnijeli smo i tri amandmana, gospodine državni tajniče tri amandmana na, to je na članak 14., na članak 15. i na članak 16. Ja se nadam da ćete ih promotriti, a mene posebno na to, u članku 14. dakle da se, naime nesporno je da su sredstva ostvarene sa osnove dodatnog udjela u porezu na dohodak i pomoći izravnanja za financiranje decentraliziranih funkcija namjenska sredstva koja prate prenesene poslove s države na lokalne i područne jedinice i koja zapravo predstavljaju prihod jedinice lokalne samouprave, temeljem Zakona o financiranju jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, a ne pomoć iz državnog proračuna. Dakle da se taj dio o kojemu ovdje govorim, u našem amandmanu, da se ipak uvrsti u prihod dakle jedinice lokalne i regionalne samouprave. Sve ovo zapravo vodi nas, i ova rasprava i ovaj prijedlog zakona zapravo nas stidljivo nekako uvodi u konačne promjene administrativno-upravnih jedinica i regionalne samouprave u Republici Hrvatskoj. Mislim da je krajnje vrijeme da već jedanput ozbiljno zagrebemo, da već jedanput ozbiljno razmislimo o uređenju Hrvatske na jedan drugi način, a ne na onaj kako je stvoreno 550 općina, 125 gradova i 20 županija sa Gradom Zagrebom posebno, dakle ovako zaista sa ovakvom nabujalom, nabujalim brojem općina, gradova, županija neće moći ići dalje. Prijedlog HDSSB-a je potpuno jasan i u izražavanju i u dostavljanju naših prijedloga za Ustavne promjene. Međutim čini mi se da nitko ozbiljno ovdje o tome ne razmišlja, niti to uzima u obzir, ali doći će i to na red, pa ćemo onda reći tko je to tko najozbiljnije i tko najpromišljenije razmišlja o budućnosti Hrvatske i razmišlja o regionalnoj promjeni, regionalnom ustroju i pravičnom ustroju, administrativno-upravnom ustroju Republike Hrvatske, a to je dakle podjela Hrvatske na, prije svega na regije, a onda dakle i jasno da općine i gradovi mogu imati sasvim drugačije granice i jasno da ih treba reducirati, bez obzira kome se to svidjelo, a kome se ne dopadalo. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnoga navoda ima poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Moj prethodnik je maloprije rekao da ja, nije rekao da vrijeđam, nego da ne razumijem priliku u Brodsko-posavskoj županiji, citiram ga. Ja nisam da se vama recimo u Slavonskom Brodu uređuje određeno postupanje. Ja jesam da imate jednu punu slobodu. Znam da jedan Slavonski Brod ima ogromnih problema, nitko vam te probleme neće moći riješiti. Dapače, jedan Buzet, jedan Poreč uvijek će biti solidarni sa prilikama u jednoj Slavoniji. Ali isto tako nemojmo nivelirati te prilike i nemojmo Poreč ili jedan šta ja znam Rovinj ili Dubrovnik svoditi danas na standard jednoga Slavonskog Broda. Iz Slavonije u Istru je doselilo u zadnjih 10, 15 godina možda 20, možda 30 tisuća Slavonaca. S druge strane gledam stan u jednome Poreču ili kod gospođe Šuice u Dubrovniku po kvadratnom metru je 2 tisuće eura. U Slavonskom Brodu možda tisuću. Jedan kvadratni metar … [[Upadica se ne razumije.]] Izvedbena cijena ista, tako je. E renta i sve ovo drugo, ali sad kada gledamo jedan kvadratni metar zemljišta u Poreču je 500 eura, u Dubrovniku je 1000, u Slavonskom Brodu možda 100, ne znam. Jedan kvadratni metar poljoprivrednog zemljišta u Istri je skuplji nego u Luksemburgu. 1500 puta skuplji nego recimo u jednoj Slavoniji. Prema tome, treba jednostavno imati na umu i te momente. A s druge strane ne dovesti u pitanje razvoj pojedinih sredina kao što je npr. jedan Poreč koji je nota bene
Hvala lijepa, vrijeme je isteklo. Isteklo je vrijeme, ali nije problem samo u tome. Problem je i što ovo zbilja nije bio ispravak netočnog navoda, ovo je bila krasna prilika za repliku i ovo sve što ste rekli vjerojatno bi sasvim dobro se uklopilo da ste zatražili repliku ovako ovo ne može biti ispravak netočnoga navoda jer čak i ne znam … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro da, ne može jer je u ime kluba, ali ne znam što ste ispravili. Mislim da ste se pozvali da ispravljate tvrdnju da vi nemate pojma, mislim da je to bio osnova za ispravak netočnoga navoda. Ali svim onim što ste rekli niste se ograničili na ispravak pa ga ne mogu prihvatiti. Idemo na sljedeći klub zastupnika, to je klub HNS-a. Poštovani zastupnik Goran Beus Richembergh, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Moram odmah na početku reći da je Hrvatska narodna stranka skeptična kad god se radi o slučajevima kad se država ponaša i postavlja na način koji bitno ugrožava načelo subsidijariteta. Naime, mi se zalažemo za model, ali isto tako i odgovornost države koja će se što manje upletati u poslove nižih razina, odnosno što više svojih funkcija i ovlaštenja spuštati na razinu regionalne, lokalne ili mjesne samouprave već prema tome gdje je moguće određena pitanja riješiti. Ali jednako tako uvažavamo i prigovore dijela javnosti koja s pravom, čini nam se, ukazuje na prevelike diskrepance, na prevelike razlike koje postoje unutar same Hrvatske u mnogim pitanjima pa i u ovim pitanjima plaća lokalnih dužnosnika i službenika. Tu se postavlja pitanje je li posao države da ograničava lokalnu i regionalnu samoupravu u njenim mogućnostima ili je posao države da povećava šanse građanima, odnosno da smanjuje razlike povećavanjem šansi dajući što je moguće bolju uslugu građanima i smanjujući onu razinu diskriminacije koja postoji već prema tome živite li u razvijenom ili nerazvijenom dijelu Hrvatske? Ono što se nama čini kao vrlo važan problem je što se već godinama kad se govori o sustavu lokalne, regionalne samouprave uglavnom improvizira i uglavnom se vodimo političkim kriterijima i slijedimo teme koje politički dobro zvuče, koje su politički kurentna roba, a da zapravo ne postoji, i to moramo priznati, nikakva sustavna analiza funkcioniranja sustava lokalne, regionalne samouprave u RH. Jedna takva analiza koju bi činili ljudi od struke, ali i ljudi koji poznaju lokalnu samoupravu ne samo iz fotelje Državnoga ureda za opću upravu ili sadašnjega Ministarstva uprave, nego i sa konkretnim iskustvom, trebala bi reći koji su to stvarni kapaciteti našega sustava lokalne regionalne samouprave. Koja je razina njihove održivosti? Kako su organizirane i da li postojeći zakonski okvir pruža optimalan način organizacije? Kakav je teritorijalni ustroj jedinica lokalne samouprave i da li on uopće odgovara interesima, željama i ciljevima RH u razvojnom i svakom drugom smislu? Nadalje, da vidimo koje su to funkcije koje država pod hitno mora podijeliti sa regionalnom i lokalnom samoupravom. Kakvi su fiskalni kapaciteti lokalne i regionalne samouprave? Što je s najavama koje smo slušali ovdje prije 2,5 godine prilikom nastupa nove Vlade gdje nam se kolega Čehok u ime koalicije gotovo kleo u drvo i kamen da će u roku od godine dana doći do vrlo znakovite i osjetne decentralizacije ne samo ovlasti nego i sredstava? Gdje je to? Prošle su 2,5 godine. Možda je razlog zbog toga što ne postoji skrbnik koalicijskog sporazuma, ali dajte riješite taj problem. Postoji li agenda po kojoj se rješavaju pitanja utvrđena koalicijskim sporazumom? A jedno od važnih pitanja je bila decentralizacija. Mi to ne vidimo. U tom kontekstu treba i ovu priču sagledati. Priču o plaćama lokalnih dužnosnika i namještenika, ali da li je uvijek naša sudbina da razgovaramo i rješavamo s kraja problema ili s početka? Zašto uvijek s kraja? Zar nije pitanje plaća dominantno pitanje koje se mora osloniti na sve ove elemente koje smo spomenuli prije? Mi moramo pogledati istini u oči i reći da je Ministarstvo uprave zateklo jednu situaciju koja je krajnje kaotična. S jedne strane imamo zakonske propise koji su se izigravali i u mnogim stvarima improviziralo se, a s druge strane imamo onu čuvenu političku gumu žvakalicu koju je rastezao gospodin Palarić godinama. Da je danas vrijedilo jedno, a sutra je vrijedilo drugo već ovisno o tome tko je pitao, tko je tražio, a tko je bio zakinut ili tko je smatrao da ima veća prava. Danas sjedi u Ustavnome sudu. Ali ja ne bih bio na stolici ministra Mlakara i njegovih suradnika jer posao koji njih čeka to je krvavi posao. Ako su ga se već poduhvatili kako treba ja im želim svaku sreću i mi iz HNS-a ćemo ih podržati, ali nismo sigurni da se to radi na ovaj način baš. Jer pogledajte što se događa? Pa i u ovome zakonu, sad ću napraviti paralelu. Moramo poći od članka 132. Ustava RH koji eksplicitno kaže u svome 2. stavku: "Pravo", misli se na pravo građana, "na samoupravu ostvaruje se preko lokalnih, odnosno područnih tj. regionalnih predstavničkih tijela. Jasno kao dan. Pravo na lokalnu i regionalnu samoupravu ostvaruje se preko predstavničkih tijela koja su izabrana, odnosno sastavljena od članova izabranih na slobodnim i tajnim izborima na temelju neposrednog i jednakog i opće biračkog prava. Da bismo dokinuli sustav političke korupcije koji je bio postao svakodnevnica u Hrvatskoj i cirkusarije koje su nam se događale od općina, gradova pa do županija HNS je prije nekoliko godina predložio model da uvedemo u cijeli sustav neposredni izbor načelnika, gradonačelnika i župana. Ali to što smo mi predlagali i duh našega prijedloga nema blage veze s onim što smo mi ozakonili proteklih nekoliko godina i što smo na brzinu mijenjali lani gotovo u zadnji čas pred neposredne izbore. I što nam se sada događa, a to će nam se dogoditi i s ovim zakonom. Zakon o proračunu kaže da načelnik, gradonačelnik i župan je dužan do 15. 11. predložiti proračun predstavničkom tijelu. Ali kažu ljudi to je instruktivni rok, pa nema nikakvih odredbi, kaznenih sankcija za načelnika, gradonačelnika ili župana koji to ne napravi. I onda imamo u praksi cirkusariju da gradonačelnik predloži prijedlog proračuna 29. prosinca, tjerajući u ćorsokak predstavničko tijelo, a onda ako se ono slučajno usudi podići bilo koji amandman da se ruši proračun na način da se povlači prijedlog. Ministarstvo uprave je nedavno u jednom slučaju i to u slučaju grada Vrbovca vrlo jasno reklo, da je zadaća čelnika izvršne vlasti da omogući predstavničkom tijelu donošenje proračuna, a ne da ga onemogući. Mi imamo eklatantne slučajeve cirkusiranja u 12 jedinica lokalne samouprave gdje imamo tzv. kohabitaciju. I sada se ne zna da li neki gradovi imaju proračun ili ga nemaju. Mogu li ga uopće donijeti ili ne? Zato jer načelnici ne žele predložiti proračun. Što ćemo ako se to ponovi prema ovome zakonu u ovoj odredbi koja govori o članku 3. i članku 10. Gdje tu piše da je to obveza koja će se sankcionirati? Gradonačelnik, kaže načelnik i župan mora predložiti odluku kojom će se definirati visine plaće. Pa zapravo ne mora, točno. Ali ovdje piše da je obvezno predstavničko tijelo u roku od tri mjeseca donijeti tu odluku, a ovdje se sada amandmanima Vlade definira da je jedini ovlašteni predlagatelj načelnik, gradonačelnik i župan. Pa zar baš ništa nismo naučili iz ovoga iskustva kako se izvrgava Zakon o proračunu? Zašto to radimo? Ima li političke snage u Vladi da to prevlada, da konačno riješimo ovu situaciju o cirkusu koji se događa u registrima trgovačkih sudova da i ne govorimo, gdje voditelj registra trgovačkog suda tumači Zakon o lokalnoj samoupravi. O tempora o mores. Gdje je sada Vrhovni sud koji je prema našem pravom sustavu zadužen za ujednačavanje pravne prakse svih sudova u Republici Hrvatskoj da sazove gospodin Horvatin konačno opću sjednicu Vrhovnoga suda i da donese odluku o tome, a ne da se mrcvare 12 gradova i općina u ovoj Hrvatskoj oko toga, hoće li se nadmudriti gradonačelnik ili gradsko vijeće odnosno načelnik, općinsko vijeće ili gradonačelnik Zagreba i gradska skupština. Kud to vodi? Pa jesmo li mi odgovorna država i odgovoran Parlament? Zato nije nam drago kada se problemi rješavaju s kraja, a ne s početka. Jer ćemo opet ostati na klimavim nogama i opet će ta kuća koju gradimo, a zove se lokalna i regionalna samouprava opet će lelujati na kilavim temeljima. Nismo protiv toga da se jasno kaže da neke stvari naprosto ne idu, osobito ne u ovoj ekonomski vrlo zahtjevnoj situaciji, ali smo i protiv Uranilovke. Nismo protiv toga da se uvodi kriterij po kojemu jedinica lokalne samouprave koja prima državnu pomoć ne može biti jednako tretirana kao i ona koja marom svojih stanovnika, ali i položajnom rentom, ali i povijesno uvjetovanim stvarima ostvaruje puno, puno veće prihode i stabilnost svojim građanima, odnosno veću razinu blagostanja. Ali je vrijeme da pogledamo istini u oči. Naš sustav lokalne samouprave smokvin je list na centraliziranoj Hrvatskoj i vrijeme je da kažemo da takva država ne može funkcionirati i da propisi koji idu dodatnoj centralizaciji, a ne decentralizaciji nisu dobri i nisu u interesu hrvatskih građana, odnosno hrvatskog političkog naroda. Plediramo u ime HNS-a da Ministarstvo uprave pod hitno pokrene veliki projekt analize sustava lokalne i regionalne samouprave u Hrvatskoj i da ne čekamo kvalitetnim rezultatima koji će nam omogućiti da onda u ovom Domu donosimo pravedne, dugoročno održive i narodu prihvatljive odluke. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. Sljedeći klub je klub HSLS-a SDA-a. U ime kluba govorit će poštovani zastupnik Antun Korušec. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. U ime Kluba zastupnika HSLS-a i SDA mislim da uvodno treba reći jednu konstataciju, a ta je sljedeća. Da se Zakon o plaćama u lokalne, odnosno regionalnoj samoupravi donosi u zaista izuzetno osjetljivoj gospodarskoj i socijalnoj situaciji. Započeti poslovi na teritorijalnom preustroju na reorganizaciji uprave i lokalne uprave te sređivanju izbornog zakonodavstva opravdano pobuđuju interes javnosti. Otkazi, stečajevi, neisplata plaća u gospodarstvu uvijek sa pravom ukazuju na neopravdano veliki broj jedinica, odnosno gradova, općina i županija te na visinu plaća u lokalnoj i područnoj samoupravi. I to nikada ne smijemo zaboraviti u raspravama o broju općina i gradova i o visini plaća u općinama i gradovima. Pri tome interes javnosti su svakako privukle velike razlike u plaćama u pojedinim lokalnim jedinicama, neopravdano visoke plaće, praksa isplate plaća izvan zakonom utvrđenih okvira i raspona i to sa pravom izaziva negodovanje javnosti. Upravo zato ovaj zakon se mora donijeti zbog zahtjeva javnosti pa i zbog sporazuma koji je Vlada i sindikati javnih službi u svibnju 2009. godine postigli na uređivanju plaća na jedinstvenim osnovama. Po ocijeni ovog Kluba zastupnika HSLS-a i SDA-a Hrvatske ovaj zakon uvažava posebnosti potrebe pa i proračunske mogućnosti jedinica. U 556 jedinica lokalne uprave zaposleno je 13 tisuća 800 ljudi, a od tog broja u 221 jedinici lokalne uprave se troši više za plaće od spominjanog limita 20% vlastitog prihoda. To zapravo govori da neke jedinice zapošljavaju previše ljudi ili imaju previsoke plaće. Zato je donošenje ovog zakona neophodno kako bi percepcija lokalne uprave zaista bila da su gradovi, općine i županije isključivo u funkciji javnog servisa građana. A kad mi postignemo cilj za koji se svi zalažemo da općinske i gradske vlasti, županijske budu javni servis građana tad će tek na drugom mjestu biti pitanje autonomije lokalnih uprava i samouprave u smislu određivanja plaća službenika i namještenika odnosno načelnika, gradonačelnika i župana. Konkretno, Konačnim prijedlogom zakona o plaćama u lokalnoj i područnoj samoupravi propisuju se mjerila za određivanje plaća i naknada župana, gradonačelnika i općinskih načelnika i njihovih zamjenika kao i plaće službenika i namještenika. Posebno treba istaći da je najveći dio primjedaba i prijedloga i to mislim da će se svi složiti, dakle jedan veliki dio primjedaba i prijedloga zastupnika i odbora Sabora u odnosu na predložena rješenja iz prijedloga zakona koji je bio raspravljen u srpnju 2009. godine prihvaćen. Konačni prijedlog predstavlja poboljšanje i zbog uvažavanja dijela prijedloga i primjedbi nacionalnih udruženja lokalnih vlasti te sindikata državnih i lokalnih službenika i namještenika i konačni prijedlog rješenja je značajno poboljšanje a smatram da je značajno poboljšanje i upućeni amandmani Vlade Republike Hrvatske kao i određenih kolega zastupnika koji su kroz amandmane pokušali poboljšati tekst u dijelovima povećanja autonomije i izvornih prihoda odnosno prihoda lokalne, područne regionalne samouprave. U čemu se ta poboljšanja očituju? Prvo u prijedlogu i konačnom prijedlogu zakona ista je formula za obračun plaće župana, gradonačelnika i načelnika. Međutim, sada osnovicu za obračun plaće određuje predstavničko tijelo. Također, konačnim prijedlogom zakona utvrđuje se najviši iznos plaće župana, gradonačelnika i načelnika dok su prethodno prijedlogom bili utvrđeni rasponi koeficijenata. Ovo je poboljšanje ali se ovdje treba postaviti pitanje je utvrđen gornji iznos plaće. No međutim, u situaciji kad je predstavničko tijelo jedna opcija a gradonačelnik, načelnik ili župan iz druge opcije što je sa minimalnom plaćom, što se tu može napraviti i ne prijeti li i tu opasnost da načelnici, gradonačelnici i župani prema volji predstavničkog tijela koje nije politička opcija odakle su oni ima manju plaću nego što je uobičajeno i nego što bi bilo primjereno. Drugo, u odnosu na plaće službenika i namještenika u prijedlogu i konačnom prijedlogu zakona je ista formula za obračun plaće službenika i namještenika. A što se tiče osnovice za obračun plaće ona se sada utvrđuje kolektivnim ugovorom a ako osnovica nije utvrđena kolektivnim ugovorom utvrđuje ju odlukom župan, gradonačelnik ili načelnik. Također je konačnim prijedlogom zakona utvrđeno da predstavničko tijelo svojom odlukom utvrđuje koeficijente za obračun plaća službenika i namještenika unutar raspona od 1 do 6. Isto tako, smatram da je dobra odredbe da plaća pročelnika upravnog odjela ne smije biti veća od plaće župana, gradonačelnika ili načelnika. Pri kraju rasprave na primjeru grada iz kojeg dolazim mogu konstatirati da primjenom rješenja iz konačnog prijedloga ovog zakona grad iz kojeg dolazim a to je Bjelovar ima mogućnosti rasta plaća za čak 9 do 10% ukoliko se osiguraju prihodi a to govori da svi oni koji su se racionalno ponašali zapravo nemaju razloga za bojazan ili za veliku bojazan. I zapravo se postavlja pitanje zašto bi onda načelnik ili gradonačelnik grada koji ima 45 tisuća stanovnika 150 milijuna proračun imao manju plaću od načelnika čija administrativna cjelina, čija jedinica broji 10 tisuća stanovnika ima proračun recimo 50, 60 milijuna kuna. Zapravo, ima puno pitanja a samo sam htio reći i ukazati da oni koji su se racionalno ponašali ovdje nemaju razloga za veliku bojazan nego zapravo su si potvrdili da postoji mogućnost i povećanja plaća. U cilju zakonitog postupanja u svim jedinicama lokalne, područne i regionalne samouprave u cilju transparentnosti plaća administracije ukupno i u cilju prekida prakse i procesa da je rad u toj upravi destimulirajući za kvalitetne kadrove Klub zastupnika HSLS-a i SDA podržati će konačni prijedlog zakona a posebno zbog poboljšanja koja se nude i u amandmanima. I smatram da će ovaj zakon donijeti više povjerenja u lokalnu i područnu regionalnu samoupravu kao servise građana čemu trebamo svi težiti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Obavještavam da je u 16 sati 22 minute isteklo Poslovnikom predviđeno vrijeme za prijavu pojedinačnih rasprava. Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba SDP-a poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Prema statistici danas će bez posla ostati negdje oko 550 do 570 naših sugrađana. Od kad smo počeli raspravu od 15 sati a to je dakle sat i pol više od 30 naših sugrađana je ostalo bez posla. I budući da vodimo ovako važnu raspravu čovjek bi se zapitao da li ta rasprava je toliko važna i da li će ta rasprava pomoći našim sugrađanima da sačuvaju svoje radno mjesto ili će pomoći našim sugrađanima koji su ostali bez posla da u što kraćem roku dođu do posla. Hoće li ova rasprava i donošenje ovog zakona ušparati, uštedjeti nešto novca u državnom proračunu koje ćemo preusmjeriti kao poticaj za zapošljavanje? Hoće li ova rasprava i donošenje ovog zakona rezultirati time da se uštedi novac u lokalnim proračunima kako bi se potpomogao lokalni razvoj? Što je to toliko važno u ovom zakonu da ga evo mi u ovom trenutku kada se Hrvatska nalazi u najdubljoj krizi do sada, kada još nismo definirali, identificirali probleme s kojima se suočavamo a kamoli da tražimo rješenje za izlaz iz te krize bavimo i zabavljamo raspravom ponovno o tome koliko, kakvu plaću trebaju imati načelnici, gradonačelnici i župani u Hrvatskoj i što uopće ovim zakonom rješavamo. Ja sam doista se nadao da Vlada kad predlaže drugo čitanje zakona koji gotovo ni u čemu nije sličan onome što je bilo u prvom čitanju će dati financijski iskaz tog zakona. To je inače obveza uvijek da se da. E pa ako gledate u ovom prijedlogu zakona onda Vlada kaže da s obzirom da se sredstva za provođenje ovog zakona ne osiguravaju u državnom proračunu da je on neutralan na državni proračun. I drugo, da s obzirom da se ovim zakonom ne planira povećanje plaća zaposlenih u upravnim tijelima, a niti smanjivanje, odnosno zadržavanje plaća na postojećoj razini, da neće biti niti uštede na lokalnom proračunu. Pa kaj onda radimo? Zakaj to radimo? Zašto baš u ovom trenutku? Zašto treba danas raspravljati i donijeti ovaj zakon, a ne odložiti ga za neka vremena druga da se bavimo stvarnim problemima građani Hrvatske. Da li će građani Hrvatske kada ovaj zakon bude usvojen bolje živjeti? Hoće li? Valjda nam je to cilj. Vlast i upravljanje jedinicama lokalne samouprave biti efikasnija, transparentnija, građanima dostupnija. Hoće li imati bolju javnu uslugu, bolji servis? Hoće li ovaj zakon rezultirati time da se ukine prirez? Sedam novih gradova je 1.1. donijelo odluku o uvođenju prireza. Ostalo je tek nekolicina gradova u Hrvatskoj koji nisu uveli prirez. Da li će ti gradovi ići za time dakle da se ukine prirez, da li ćemo imati jeftinije komunalne usluge zbog ovoga zakona? Da li ćemo imati efikasnije pružanje usluga građanima zbog ovoga zakona ili je ovaj zakon ponovno raspršavanje jednog balona od sapunice koji se zove reforma lokalne samouprave. Puna su nam usta bila reforme lokalne samouprave. Kada je gospođa Kosor preuzimala upravljanje Vladom Republike Hrvatske rekla je e sada ćemo mi napraviti reda u lokalnoj samoupravi. Da li ovaj zakon doprinosi uvođenju reda u lokalnoj samoupravi? Ako je suditi po onome što Vlada piše ne, niti će se smanjiti plaće, niti će se smanjiti broj jedinica lokalne samouprave, niti će se smanjiti dotacije iz državnog proračuna, niti će se promijeniti način dotacije iz državnog proračuna. Prema tome, oni koji su dobivali do sada po političkom kriteriju i dalje će, oni koji do sada nisu dobivali, a imali su dobre projekte i ubuduće neće, oni koji do sada su isplaćivali velike plaće i ubuduće će, oni koji do sada su zapošljavali bez razloga i ubuduće će, jer Vlada tvrdi da neće biti niti povećanja niti smanjivanja niti broja niti financijskog iznosa. Mi u SDP-u se zalažemo doista da se otvoreno porazgovara u Hrvatskom saboru o lokalnoj samoupravi. Ne možemo uvijek građanima stavljati ovakve stvari pod nos i zavaravati ih. E sada mi raspravljamo o tim velikim plaćama gradonačelnika, načelnika i župana i mi ćemo njih srediti, a ne raspravljamo o onome što građani od nas očekuju, a to je da konačno vidimo koliko imamo jedinica lokalne samouprave i da li su nam sve potrebne. Da li sve jedinice lokalne samouprave ispunjavaju one obaveze koje zakon pred njih postavlja i propisuje? Odgovor je ne. I time smo se mi trebali danas baviti ili baviti u ovo vrijeme u Hrvatskom saboru. Trebali smo vidjeti koje jedinice lokalne samouprave imaju fiskalni kapacitet ili izvorne svoje prihode da mogu napraviti ono što zakon stavlja pred njih, a koje ne. I trebali smo dati rješenje što ćemo sa tim jedinicama lokalne samouprave napraviti u budućem razdoblju. Trebali smo donijeti zakon koji će motivirati udruživanje jedinica lokalne samouprave da nemamo tako veliki broj, da nemamo toliko puno prije svega čelnika, načelnika, gradonačelnika, župana i da na takav način smanjimo izdvajanje za njih i povećamo efikasnost lokalne samouprave i napravimo uštedu da bi se napravio taj lokalni rast. A mi ponovno raspravljamo nešto o ničemu. Te hoće te neće, te hoće bit veće plaće te neće bit veće plaće, te će bit manje za službenike i namještenike te neće bit manje za lokalne službenike i namještenike. I ako Vlada nema hrabrosti provesti reformu lokalne samouprave onda to neka kaže. Bilo je obećano do kraja prošle godine da će se definirati koje jedinice lokalne samouprave ostaju ili opstaju, a koje ne. Onda se od toga odustalo pa se reklo da će se to napraviti do kraja mandata. Ali daj idemo onda o tome raspravljati. Nemojmo bacati prašinu u oči građanima sa ovakvim zakonima gdje se kao raspravlja o nečemu, a ustvari se ne raspravlja ni o čemu. E sad nekoliko konkretnih stvari o samom zakonu. Možemo raspravljati o tome da li je on je u suglasju ili nije sa Poveljom o lokalnoj samoupravi, da ili ne doista je vrlo rastezljivo. Neke zemlje imaju ovakve zakone, neke zemlje nemaju ovakve zakone. Međutim je upitno da li je u skladu sa Ustavom, jer Ustav između ostalog kaže dvije stvari. Prvo, da se jedinicama lokalne samouprave moraju osigurati izvori sredstava dostatni za obavljanje nadležnosti i funkcija koje im se daju Ustavom i zakonom i drugo, da je jedinica lokalne samouprave samostalna u raspolaganju tim sredstvima. A mi ovim zakonom radimo dvije stvari, radimo jednu načelnu s čime se mi u SDP-u čak i možemo složiti, da se odredi masa sredstava koja se može raspodijeliti i transferirati u nagradu onima koji obavljaju javni servis i javne usluge. Ali radimo i vrlo konkretno, mi ovdje određujemo koeficijente, dakle određujemo, donosimo de facto pojedinačne akte. Jer nakon ovog zakona pročelniku i načelniku ili pročelniku i gradonačelniku de facto ostaje samo da to napiše i potpiše. To svakako nije uloga niti Vlade niti Hrvatskoga sabora i svakako nije u skladu sa hrvatskim Ustavom. Mi u SDP-u predlažemo da ovaj zakon ide i u treće čitanje. To smo predlagali i prije, a spremni smo razmotriti naš stav pod uvjetom da Vlada prihvati sve amandmane koje je Hrvatskom saboru dostavila Udruga gradova, Zajednica županija, Udruga općina i Sindikat službenika i namještenika u lokalnoj, područnoj (regionalnoj) samoupravi i državnoj upravi. Ti amandmani su napisani i pretočeni u amandmane Odbora za područnu, regionalnu lokalnu samoupravu. To je neko poboljšanje zakona i ako bi Vlada bila spremna prihvatiti te amandmane mi bismo bili spremni razmisliti o našoj podršci ovom zakonu. Ukoliko Vlada to nije spremna, a ja ponavljam da je taj odbor raspravljao o tim amandmanima i da su bili prisutni predstavnici i Udruge gradova i Udruge općina i sindikata i da je odbor jednoglasno utvrdio te amandmane, što znači da su predstavnici svih stranaka u ovom Hrvatskom saboru glasali za te amandmane. A ako dakle, Sabor nema i Vlada nema tu potrebu da se to usvoji SDP na žalost tada neće moći podržati ovaj zakon, odnosno mi ćemo predložiti da ovaj zakon ide u treće čitanje. Koliko je ovaj zakon dobar govori da u članku 26. da ima vrlo ograničeno trajanje. Ovo je prvi put zakon koji mi kažemo da taj zakon traje samo do trenutka kada se donese zakon o, koji će urediti plaće u državnoj i javnoj službi i lokalnoj, područnoj (regionalnoj) samoupravi. Prije svega, mi mislimo da se ne može jedinstvenim zakonom uređivati plaće u dva sustava, a to je državna uprava i lokalna samouprava. Jer lokalna samouprava mora imati svoju autonomiju da čini to samostalno. A drugo, smatramo doista da i treba omogućiti lokalnoj samoupravi da to čini samostalno, odnosno pojedinačno. E sad, vidite u tom zakonu se neke nagrađuje, neke se ponovno kažnjava. Kažnjava se primjerice jedinice lokalne samouprave koje su preuzele decentralizirane funkcije, zato jer sredstva od decentraliziranih funkcija se ne računaju u kapacitet za isplatu plaća. Gradovi i županije koje su preuzele decentralizirane funkcije zbog tih funkcija su trebale zaposliti određeni broj ljudi. I stoga moraju njima i platiti i isplatiti određene plaće, a sada se ono što nije prihod državnog proračuna jer decentralizirani dohodak je izvorni porezni prihod jedinice lokalne samouprave, jedino što on prolazi kroz centralni proračun ovdje ne knjiži kao ili ne stvara se, ne ulaže se u kapacitet onoga što se može definirati kao isplata za plaće. Dakle, nema nikakve bojazni da i oni koji su se i do danas ponašali u duhu dobrog gospodara će imati problema sa ovim zakonom. Svi oni će biti ispod 20% poreznih prihoda. Velika većina ili svi oni i gradonačelnici i načelnici neće doći pod udar ovog zakona da će im morati smanjiti plaću. Ali postoji opravdana opasnost da stručni ljudi, pročelnici, ljudi koji savjetnici, ostali zaposleni u lokalnoj samoupravi doista zbog ovog zakona razmisle da potraže posao u nekoj instituciji, poduzeću ili na tržištu rada. I umjesto da motiviramo da sposobni i stručni dolaze raditi u lokalnu i između ostalog i u lokalnu samoupravu, naravno i u državnu upravu mi ovim zakonom stvaramo pretpostavku da ih destimuliramo. U lokalnoj samoupravi, pa i državnoj upravi doći će raditi oni kojima je prvenstveni cilj i motiv rada sigurnost radnog mjesta, a ne oni koji mogu ostvariti bolju plaću na tržištu rada. Dakle, zbog cijelog niza primjedbi koje imamo smatramo da bi bilo najbolje da ovaj zakon ide u treće čitanje. Ali ponavljam, klub SDP-a je spreman razmotriti svoj stav ukoliko Vlada je spremna prihvatiti sve amandmane koje je predložio Odbor za lokalnu, područnu (regionalnu) samoupravu.
Hvala vam lijepa. Slijedi klub HSS-a i u ime kluba poštovani zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Zakonom o plaćama u lokalnoj i područnoj, odnosno regionalnoj samoupravi uređuju se mjerila za određivanje plaće i naknada župana, gradonačelnika i općinskih načelnika i njihovih zamjenika kao i plaće službenika i namještenika u upravnim odjelima, službama jedinice lokalne odnosno regionalne samouprave. Do sada nije donešen poseban zakon koji bi uređivao osnovna mjerila za određivanje plaća, odnosno naknade plaća župana, gradonačelnika i načelnika te njihovih zamjenika već su ta pitanja određivala predstavnička tijela svojom odlukom. Također nije postojao ni propis kojim bi se regulirale plaće službenika i namještenika u jedinicama lokalne, područne samouprave već su se na te službenike primjenjivale odredbe Zakona o državnim službenicima i namještenicima koje se odnose na uređivanje plaća. Ali najčešći je slučaj bio da su o tim pitanjima odlučivala opet predstavnička tijela. Pritom smo svjedočili nizu nepravilnosti i neujednačenog određivanja plaća lokalnih i državnih službenika pri čemu su lokalni službenici imali često puta veću plaću ne samo u odnosu na državne službenike već su se i uočavale znatne razlike među plaćama službenika pojedinih jedinica lokalne, odnosno područne samouprave. Jasno je da se ovakav nered nije mogao održati i da je trebalo pristupiti izradi zakona kojim bi se uskladile plaće u jedinicama lokalne i područne samouprave s plaćama državnih i javnih službenika, a što je i obaveza Vlade Republike Hrvatske koja proizlazi iz Sporazuma sa Sindikatima javnih službi iz svibnja 2009. godine. Javnost je postala iznimno osjetljiva na ovakve rizike i velike razlike posebice kada se radi o plaćama lokalnih dužnosnika. Ovaj zakon za posljedicu ima onemogućavanje lokalnih dužnosnika da si samovoljno određuje kolike će im plaća biti, pa tako više nećemo moći ili ne bismo trebali čuti da neki gradonačelnik ili načelnik ima veću plaću od predsjednika Vlade, odnosno Predsjednika Republike Hrvatske, a da istovremeno jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave koja u načelu nema novaca niti za tzv. održavanje hladnog pogona, a kamoli za realizaciju razvojnih projekata kojima bi se život stanovnika određene županije, grada ili općine poboljšao, olakšao ili unaprijedio. Donošenje ovog zakona je zasigurno dobar korak jer ipak više neće biti moguće da županije, gradovi i općine financijski se iscrpljivaju kako bi se podebljao novčanik onih koji su na čelu, a vjerujem da će stavljanjem ovog pitanja u zakonske okvire pročistiti i regulirati pitanje kandidata za ove dužnosti i da će oni koji su uistinu voljni služiti zajednici u kojoj žive rješavati probleme ljudi i svog okruženja konačno i dobiti priliku. Naravno, o ovom problemu ne možemo govoriti generalno, i sve lokalne dužnosnike stavljati u isti koš. Oni koji su zlonamjerni, koji se bore za dužnosničke fotelje, da bi prije svega koristili sebi već su na neki način detektirani ili otkriveni i oni imaju ime i prezime i uglavnom su javno i prozvani. Najviše kontroverze izaziva članak 14. konačnog prijedloga zakona kojim se masa sredstava za plaće zaposlenih u jedinicama i područne samouprave ograničava na 20% prihoda poslovanja jedinice ostvarenih u prethodnoj godini. Naime lokalni dužnosnici vrlo glasno prigovaraju takvom uplitanju države u samostalnost donošenja odluka, lokalne i područne samouprave po pitanju raspolaganja vlastitim financijskim sredstvima i ti su prigovori po nama uglavnom u potpunosti utemeljeni. Međutim, prema prigovorima koji su stigli u Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke zapravo se postavlja pitanje zašto se jednako tretiraju jedinice lokalne i područne samouprave koje od države dobivaju raznorazne dotacije kojima se uglavnom financira puko preživljavanje i opstanak jedinice, s onima koja svoje obaveze uspijevaju izvršavati iz vlastitih sredstava. Vjerujemo da država mora pronaći mehanizam kojim će ta pitanja regulirati, staviti u određene zakonske okvire putem kojih bi se cjelokupna situacija u lokalnoj samoupravi mogla pratiti, kontrolirati, a nepravilnosti uočiti i ispraviti. Situacija postaje jasnija člankom 15. zakona koji kaže u jedinicama lokalne i područne samouprave koje su kao krajnji korisnici u prethodnoj godini ostvarile pomoći iz državnog proračuna, razdjela Ministarstva financija, izuzev pomoći izravnavanja za financiranje decentraliziranih funkcija, pomoći Europske unije i pomoći za preuzete državne službenike temeljem Zakona o prostornom uređenju i gradnji, plaća župana, gradonačelnika, odnosno općinskog načelnika može se isplatiti najviše u iznosu plaće utvrđenom u članku 4. ovog zakona umanjenom za 20%. Drugim riječima, ako nisi u stanju zaraditi dovoljno da pokriješ troškove svojeg postojanja, već očekuješ da to umjesto tebe učini država, ne možeš si isplaćivati plaću. Činjenica jest da općine, gradovi i županije ne postoje, da bi njihovi čelnici imali gdje primati plaću, već da bi se rješavali problemi lokalnog značaja i poboljšao život stanovnicima. S druge strane imamo dobrih primjera jedinica lokalne i područne samouprave gdje lokalni dužnosnici ulažu ogromne napore da bi pribavili sredstva za izgradnju komunalne infrastrukture, škola, vrtića, obnovili domove zdravlja, omogućili školovanje djeci sa svog područja sufinancirajući prijevoz, školske knjige, školsku prehranu i izvannastavne aktivnosti. Treba posebno naglasiti i onaj napor koji je uistinu ogroman, a koji posebice načelnici malih općina ulažu u izradu projekata, dovoljno kvalitetnih da mogu konkurirati za dobivanje sredstava iz fondova Europske unije. Posebice kada znamo da je izrada takvih projekata iznimno zahtjevna. Ti dužnosnici ne samo da zarade svoju plaću, već stanovnici njihovih općina ili gradova osjećaju korist i blagodati života upravo u toj jedinici lokalne i područne samouprave. Samostalnost lokalne samouprave treba poštivati i nikako se u samostalnost ne bi smjelo zadirati, no samostalnost nije isto što i anarhija. A da su čelnici pojedinih jedinica lokalne i područne samouprave umislili im, samostalnost osigurava da rade što hoće, govore uistinu zapanjujući podatak koji je predlagatelj i naveo u našem obrazloženju. Prema rezultatima analize financijskih izvještaja jedinica lokalne i područne samouprave vidljivo je da je od 576 jedinica njih 155 ili 27% imalo masu sredstava za plaću veću od 20% prihoda. Od njih 155, 60 jedinica imalo je masu plaće veću od 20%, ali manju od 25%. 28 jedinica imalo je masu plaće veću od 25%, a manju od 30, a 6 njih je za plaće izdvojilo čak 50% prihoda. Jasno je da se čelnici lokalnih jedinica bune kada su suočeni sa ovakovim ograničenjima, no velika većina njih, točnije čelnici 421 jedinice lokalne i područne samouprave, kao odgovorne osobe za trošenje sredstava iz proračuna i da su na plaće trošili do 20% prihoda svojih jedinica, što je predlagatelju vjerojatno predstavljalo osnovni temelj za stavljanje ovakove odredbe u tekst ovog zakona. Stoga smatramo da je ovaj zakon pozitivan pomak u namjeri uvođenja reda i omogućavanja pravnog funkcioniranja države, te će klub Hrvatske seljačke stranke podržati donošenje ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. I osmi i posljednji prijavljeni klub je klub SDSS-a, u ime kluba poštovani zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre sa državnim tajnikom, kolegice i kolege. Mi u klubu SDSS-a smatramo da je ovaj zakonski prijedlog jedan od vrlo bitnih zakonskih prijedloga. Zašto? Zato što zadire u svojoj suštini u nešto što je danas vrlo osjetljivo, a to je u nekih, u plaću nekih novih 10-ak tisuća radnika, zaposlenika, namještenika itd., dakle osoba koje će sutra imati pravo da iskažu nekakav svoj javni revolt zbog ovakvog zadiranja u plaće. I posebno zbog toga što mislimo da se kroz ovaj zakon na neki način definiraju neki novi odnosi, odnosno neki novi kriteriji koji će kasnije vjerojatno biti i kriterij za ocjenjivanje fiskalne sposobnosti i kapaciteta i mogućnosti i u krajnjem slučaju opravdanosti za postojanje određenih jedinica lokalne samouprave. Iz toga razloga mislimo da ovaj zakon treba izuzetno dobro raspraviti, pa ukoliko je to prihvatljivo, slažem se sa prethodnikom da je, možda nije ni loš prijedlog da ovaj prijedlog zakona ide čak i u treće čitanje. Uz njega smo dobili određene podatke, ali interesantan je pregled općina koji je vjerojatno svima dostupan i udio njihovih plaća sukladno sa člankom 14. ovog konačnog prijedloga. Ovaj pregled općina, popis općina se može promatrati na način da se kaže koje su ovo, da se pobroje koje su to općine koje imaju preko 20% svog udjela plaća u izvornim prihodima i podatak je frapantan, to je vjerojatno broj koji je preko 50% općina. Međutim, ovo se može promatrati i nekako drugačije. Dakle, možemo analizirati da vidimo koji prostor, sa kog prostora su ove općine. Pa možemo zaključiti da je najveći dio tih općina uglavnom sa prostora područja posebne državne skrbi. Vidljivo je da su te općine u proračunu, sjetimo se upravo te općine iz ove gornje tabele koje čak imaju po 50%, 70% učešće svojih plaća u izvornim prihodima da su one bile upravo općine za koje je država intervenirala i u proračunu za 2010.godinu. I konačno mislim da se iz ovog može izvući zaključak da nam je neophodno što prije donijeti strategiju regionalnog razvoja. Ta strategija regionalnog razvoja bi definirala mnoge stvari koje nam ovdje nedostaju, mnogi elementi za ocjenjivanje kapaciteta i kriterij razvijenosti određenih područja i određenih jedinica lokalne samouprave. I mislimo da ta strategija bi onda rekla u ostalome i naše viđenje kako bi ovu gornju zonu, kritičnu zonu općina od preko 50% učešća u izvornim prihodima plaća trebali postaviti na drugačiji način, odnosno drugačije se organizirati. Svakako da i mi u klubu SDSS-a mislimo da je potrebno na neki način intervenirati u sistem plaća, da ga je potrebno uravnotežiti na nekakav način. Da li je ovaj zakonski tekst najbolje rješenje o tom treba još malo raspravljati. Da li je ovo stimulativni ili destimulativni zakonski prijedlog i o tom treba raspravljati. Mi smo dobili na klub, a vjerojatno i vi ostali ste dobili niz mišljenja javnih napisanih od raznih institucija. Poput Sindikata državnih lokalnih službenika, Hrvatske zajednice županija, Udruge općina u RH pa i nekih međunarodnih udruga, odnosno predsjednika Odbora poslodavaca itd. Dakle, neću prepričavati što su oni napisali, vjerojatno ste i vi to mogli pročitati. Međutim, dade se artikulirati nekoliko stvari, nekoliko sugestija sa kojima se mi slažemo u principu. Dakle, oni ukazuju na mogućnost regresnih tužbi koje bi zaposlenici i njihovi sindikati mogli pokrenuti u slučaju da profunkcionira ovakav zakonski prijedlog. Oni ukazuju na pojavu ukidanja kolektivnih ugovora, odnosno poništavanje učinaka prethodnog kolektivnog pregovaranja u tim svojim primjedbama. Dakle, oni ukazuju na te opasnosti. Jasno ovdje je već bilo rečeno da se govori i o povredi čl. 6. Europske povelje lokalnoj samoupravi i autonomiji ustroja lokalne samouprave i konačno je i županija iz koje ja dolazim argumentirala to na način da je rekla da je županija pod određenim ograničenjem se nalazi upravo zbog transfera određenih sredstava i posebno je pogođen na taj način županijski proračun. Ja vjerujem da je to tako i skloni smo prihvatiti ove sugestije kao nešto što treba da bude povod da nam predlagatelj odgovori na sve ovo, na ove sugestije i da nam kaže kako će eliminirati ove negativne posljedice ovakvog zakonskog prijedloga. Što se tiče samog teksta ja bih rekao nekoliko sugestija, odnosno osvrnuo bih se na nekoliko članaka predloženih. Posebno na čl. 3. u kojem se kaže da je osnovica i koeficijent za obračun plaća župana, gradonačelnika itd., odlukom određuje predstavničko tijelo i onda je u sljedećem članku su te relacije definirane. Pa je svagdje rečeno definirano je gornja granica plaće. Međutim, mislim da bi ovdje trebalo razmisliti i o mogućnosti da se definira i donja granica plaće jer imamo situacije da imamo polarizaciju, odnosno da imamo predstavničko tijelo jedne političke opcije, a izvršni organ druge političke opcije. I imam ovdje čak i primjere nekakve da je upravo predstavničko tijelo iz nekakvih svojih razloga opstruiralo toga gradonačelnika na način da mu je dalo nekakvu, odredilo minimalnu plaću koja baš nije ni primjerena ni stimulativna za obavljanje te funkcije. Prema tome, mislim da bi moglo se razmisliti da se ovdje odredi nekakva donja granica ispod koje se kod određivanja tih koeficijenata ne bi smjelo ići. Članak 7. govori, između ostaloga, da samo rješenje o plaćama donosi pročelnik međutim ovdje je rečeno da protiv takvog rješenja žalba nije dopuštena te da se nezadovoljna strana obraća, ide na Upravni postupak. Ja mislim da bi trebalo ovdje ipak zadržati mehanizam iz onog bivšeg sistema o radnim odnosima gdje se na takvo rješenje moglo prigovoriti unutar same jedinice iz razloga što bi to pojeftinilo na neki način postupak i što bi se eliminiralo nekakva navala takvih predmeta nezadovoljnih na Upravni sud. Mislim da Upravni sud kad razgovara i kad odlučuje po ovako jednoj žalbi ne može ući u meritum stvari, a to je zašto je visina plaće takva kakva jeste nego može odlučivati o formalno pravnim nedostacima takvog jednog rješenja. Stoga mislim da bi bilo puno učinkovitije ako bi se dozvolila ta prelazna instanca, odnosno da se na takvo rješenje o plaći uloži prigovor. Članak 13. govori nešto što mi baš nije posve jasno. Ovog trenutka se govori da se za nadprosječne rezultate službenici i namještenici mogu nagraditi sa najviše 3 plaće. Slažem se da vrijedne radnike treba nagraditi, ali u javnim službama je relativno stvar i pitanje je što je to nekakav izvanredan učinak u radu koji bi trebao biti nagrađen sa 3 prosječne plaće, s jedne strane. A s druge strane, govorimo o restrikciji plaća, a ovdje unosimo nekakvu mogućnost da se netko 3 puta s nekakvom prosječnom plaćom nagradi za nešto što bi svakako trebao po logici svog posla i po savjesti u dobroj vjeri da uradi. I konačno, kao i svi, ja imam viđenje članka 14. koji je definirao to famozno učešće visine plaća u izvornim sredstvima. Ja bih ovdje rekao da je ovim člankom su posebno pogođen PPD, znači područje posebne državne skrbi iz razloga što je ono već po svojoj definiciji u jednom posebnom položaju i traži nekakvu posebnu skrb, pa čak i financijsku i to ne bez razloga. Da sad ne elaboriram to znate vi svi koji dolazite sa tih prostora. Mislim da čak i prethodna godina kao referentna godina za takav prosjek nije dobra godina zato što je prethodna godina svima je to poznato bila financijski vrlo loša godina, restriktivna godina. Neki načelnici tvrde da su imali čak i 50% smanjeni izvorni prihod. Tvrde čak neki i da su imali vrlo lošu naplativosti prihoda po osnovu koncesija itd. velikih koncesionara što je rezultat svakako jedne opće krize. Tako da mislim da ta godina ne bi trebala biti referentna nego bi trebalo naći nekakvu kombinaciju, da su prosjek neke tri zadnje godine ili već nešto slično, ali u svakom slučaju ovih 20% se ne bi trebalo vezati za prethodnu godinu iz ovih razloga o kojima sam govorio. Isto tako članak 14. ukoliko se budemo zadržali kod ovog postotka od 20% dovodi u pitanje u većini malih općina, jedinica lokalne samouprave, postojanje vrtića, postojanje čak i komunalnog pogona, jer mnogi nisu do danas dakle do stupanja na snagu ovoga zakona nisu organizirali komunalne pogone na način da si ih izdvoje kao jednu tržišnu kategoriju, kao poseban pravni subjekt nego ih imaju kao svoje službe i one ulaze u plaće tih radnika, djelatnika ulaze u ukupnu masu i opterećuju upravo ovih 20%. Da li će se oni od primjene ovog zakona pa ubuduće bolje i drugačije organizirati odnosno izdvojiti komunalne pogone ja to ne znam, ali znam da ovog trenutka mali broj tih malih jedinica ima zasebne komunalne pogone i mislim da će im ovo biti vrlo veliki problem i da će oni jednog trenutka morati stati sa poslom ili otpustiti jedan određen ljudi. Isto tako napominjem da je ovim dopunskim izborima su određen broj lokalnih jedinica, da li općina, da li regionalne samouprave, da li gradova su izabrani i zamjenici načelnika i gradonačelnika itd. koji su uglavnom profesionalci. Prema tome, to je još nešto što opterećuje nekakvu dodatnu masu plaća. Prema tome, mi konačno mislimo da je to dovoljan razlog da se ovaj zakon, odnosno ovaj članak 14. drugačije uredi. Naročito ovaj postotak od 20% nije prihvatljiv za prostor područja od posebne državne skrbi, a dozvoljavam da ni za određene lokalne samouprave izvan toga prostora to nije prihvatljivo. On bi u svakom slučaju ako predlagatelj ostaje kod toga da se to uredi postotkom trebalo povećati pa do 35% ili uraditi nekako drugačije, intervencijom Vlade u nekim ekstremnim slučajevima itd., itd. U svakom slučaju mi ćemo pripremiti amandman na ovaj članak, ali najavljujem nekakvo naše razmišljanje da ovaj članak ovakav kakav jeste za nas nije prihvatljiv. Ni što se tiče samog postotka, ni što se tiče referentne godine, odnosno prethodne godine kao referentne godine za ovu stvar. Dakle, i s tim ću završiti, kao i svi smo svjesni da trebamo u ovu materiju uraditi zahvate, da trebamo uvesti određeni red u plaće, ali mislimo da je iz više razloga ova materija spremna za treće čitanje, kada bi onda raspravili ovo i onda u tom slučaju ako bi se oko tih stvari usuglasili taj zakon ne bi bio sporan za klub SDSS-a. Hvala vam.
Hvala lijepa. Prelazimo sada na pojedinačnu raspravu. Imamo 12 prijavljenih pojedinačnih rasprava. To je oko 2 sata rada. Prema tome ovo će biti posljednja točka koju ćemo danas dovršiti. Prva prijavljena za pojedinačnu raspravu je poštovana zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Na samom početku rasprave o Konačnom prijedlogu Zakona o plaćama o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi želim reći da neću podržati ovaj prijedlog zakona. Ipak želim reći i naglasiti da je ovaj konačni prijedlog zakona poboljšan u odnosu na verziju o kojoj smo imali prilike raspravljati u prvom čitanju. Iako poboljšan ovaj prijedlog neću podržati jer smatram da se i ovim prijedlogom zakona krši ustavno načelo supsidijarnosti. Konkretno smatram da je ovaj prijedlog zakona suprotan Ustavu Republike Hrvatske i to članku 137. koji kaže, citiram: "Jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave imaju pravo na vlastite prihode kojima slobodno raspolažu u obavljanju poslova iz svojeg djelokruga". A iz ovog prijedloga zakona je vidljivo da jedinice lokalne samouprave i jedinice regionalne samouprave, ipak nemaju pravo slobodno raspolagati sa vlastitim prihodima. To se prvenstveno odnosi na spornu odredbu iz članka 14. prijedloga zakona a koja kaže citiram: "Mase sredstava za plaće zaposlenih u jedinicama lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave, ne smije iznositi više od 20% prihoda poslovanja jedinica ostvarenih u prethodnoj godini". Ukoliko država zakonom određuje da jedinice lokalne, odnosno regionalne samouprave ne smiju za plaće trošiti više od 20 svojih prihoda to znači da jedinice lokalne, odnosno regionalne samouprave ne mogu slobodno raspolagati s vlastitim prihodima i to je direktno kršenje članka 137. Ustava. Slijedom toga tvrdim da se ovom odredbom zanemaruje ustavno načelo supsidijarnosti, a upravo zbog kršenja načela supsidijarnosti ovaj konačni prijedlog zakona i u suprotnosti s odredbama Europske povelje o lokalnoj samoupravi. I meni su se obratili kao i većini vas predstavnice i predstavnici sindikata državnih i lokalnih službenika i namještenika Republike Hrvatske koji su opravdano ogorčeni i ogorčene jer su se u izradu ovog prijedloga zakona dogovarali Vlada i sindikati javnih službi i to bez znanja ili iza leđa najzaineresiranije strane jedinica lokalne, odnosno regionalne samouprave dakle bez sudjelovanja sindikata državnih i lokalnih službenika i namještenika te udruga gradova i općina. Smatram kako ne uključivanje predstavnika i predstavnica nadležnog sindikata u proces izrade ovog prijedloga zakona, predstavlja izrazito loš presedan, odnosno da su tim činom zanemareni civilizacijski demokratski standardi, standardi koji podrazumijevaju uključivanje predstavnika socijalnih partnera i udruga u radne skupine za donošenje zakona. U potpunosti su utemeljeni prigovori resornog sindikata na sam sadržaj ovog prijedloga zakona, odnosno tvrdnje da sam prijedlog nije dovoljno promišljen i dorađen, te da je slijedom toga neizvjestan ishod primjene ovog zakona. To se posebice odnosi na članak 14. konačnog prijedloga zakona, odnosno ograničenje raspolaganje prihodima jedinica lokalne, odnosno regionalne samouprave na 20% za troškove plaća čijom bi se dosljednom primjenom mogao izazvati nekontrolirani val otkaza. S obzirom da će jedinice lokalne samouprave poslove otpuštenih radnika i radnica vjerojatno nadomještati angažiranjem tzv. outsourcing tvrtki za pružanje usluga, odnosno povećanjem rashoda za usluge povećat će se i mogućnost netransparentnog poslovanja manipulacija postupcima javne nabave a o čemu smo već danas jako opterećeni i u državnom i u lokalnom, odnosno područnom birokratskom aparatu. Opravdani su i prigovori koji se tiču kontradiktornosti odredba ovog zakona kojim se prvo nešto strogo propisuje i ograničava da bi se u kasnijim člancima omogućavalo iznimke od prethodno utvrđenog pravila. Smatram kako tako postavljen zakon omogućava mnogu manipulaciju u provedbi, odnosno pravno rastezanje odredbi zakona. Činjenica jest da u Hrvatskoj imamo ne samo državnu već i regionalnu i lokalnu upravu koja je skupa, glomazna i nažalost neučinkovita. No isto je tako činjenica da donošenje ovakvog zakona kojim se grubo zadire u načelo supsidijarnosti odnosno u donošenje odluka na razini što bliže građanima nipošto neće riješiti ovaj sistemski problem hrvatskog društva a neće ni lokalnu i regionalnu samoupravu učiniti ni jeftinijom, ni bržom ni učinkovitijom. Jedan od argumenata za donošenje ovog zakona bio je ušteda sredstava državnog proračuna namijenjenih financiranju materijalnih rashoda velikog broja jedinica lokalne samouprave i jedinica regionalne samouprave. Žalosna je činjenica da je HDZ poticanjem eksplozije broja jedinica lokalnih samouprava i to posebice onih koje same nisu u stanju financirati svoje potrebe pa tako ni plaće uprav eje dovela do sadašnjeg apsolutno neodrživog stanja. No ne samo da zdrava logika već i pitanje elementarne pravednosti nalaže da se ovaj problem riješi na potpuno drugačiji način. Ukoliko postoji stvarno želja i potreba za postojanjem jedinica lokalne samouprave koje nisu financijski kapacitirane da samostalno bez pomoći centralne blagajne opstanu u redu, neka oni postoje ali oni koji odrađuju upravne poslove u takvim jedinicama taj će posao morati određivati volonterski. Vjerujem da bi se na taj način vrlo jednostavno riješio problem golemih izdataka za upravu u jedinicama lokalne samouprave. I na kraju ću ponoviti ono što sam rekla i tijekom prvog čitanja ovog prijedloga zakona. Naravno da država neće posegnuti za takvim rješenjem jer bi na taj način ugrozila interese svojih klijenata u jedinicama lokalne samouprave onih koji već godinama sisaju državne jasle a za uzvrat svojim građanima i građankama ne pružaju nikakvu uslugu. Naravno, za HDZ je znatno bolje rješenje raditi na sustavnom upropaštavanju zdravih i prosperitetnih dijelova društva, ograničavati njihova Ustavom i zakonom garantirana prava, ukinuti načelo supsidijarnosti i uvesti najgoru moguću varijantu staljinističke uravnilovke u platni sustav Hrvatske. Zbog svega toga neću podržati donošenje ovog zakona.
Hvala lijepa. Repliku ima poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Ovo zadnje što ste rekli a inače u ovom sukobu kada ste posebno citirali odredbe zakona koliko uopće jedinice lokalne samouprave mogu potrošiti svojih sredstava za plaće to je iznos koji se u mnogim jedinicama lokalne samouprave kršio. Meni je poznata jedna jedinica lokalne samouprave čiji smisao je bio, to je bila jedna općina, plaća općinskog načelnika. I on živo ništa, nije postojala ni zgrada, postojao je doslovno rog kojim je on oglašavao da će se odigrati nekakva utakmica na bučama. I to je bio smisao te jedinice lokalne samouprave. Zvao je non stop Ministarstvo pravosuđa za pravni savjet pa smo mi rekli da ne možemo baš davati tako stalne savjete, da neka potraži zakon u "Narodnim novinama". On je za deset minuta ponovo nazvao i rekao da u trafici nema "Narodnih novina". Prema tome, evo vidite takve jedinice lokalne samouprave a ima ih, možda je ovo najeklatantniji primjer zaista nema nikakvog smisla da posluju ali na ovakav način umjesto da Vlada nalazi zaista neke kotače ekonomske politike, promotore pa da onda i neke stvari, pomoćne stvari koje mogu pomoći prevladavanju kriznih situacija, na kraju krajeva i smanjenju broja jedinica lokalne samouprave, njezine veće efikasnosti i dostupnosti građanima tu ona sve ulogu ima jer jedinica lokalne samouprave svaka je jedan složeni organizam. Ona ima puno toga za obaviti. Ali ograničavati na ovakav način plaću znači unaprijed negativnu selekciju i ovo što ste rekli potrebu za zapošljavanjem stručnih ljudi outsourcing, veliki iznos će se trošiti na to a u jedinicama lokalne samouprave radit će oni koji zaista nemaju gdje raditi i to je nešto što je pogubno pa će i razina ovakvih usluga koja je zabrinjavajuća gotovo u svim jedinicama lokalne samouprave biti još gora. Neka Vlada nađe neke druge mehanizme uštede.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku i zastupnica Holy. Izvolite.
Kolegice Antičević-Marinović vi ste apsolutno u pravu i nažalost ja tu moram podsjetiti da je kada je imenovan novi ministar uprave gospodin Mlakar bilo rečeno da će Vlada ići na znači rezanje odnosno na formu cijelog sustava lokalne samouprave. Kao što smo vidjeli to se nije dogodilo a izgleda da se neće ni dogoditi bez obzira na to što oni obećavaju da će se to dogoditi krajem mandata. Bojim se da se to neće napraviti jer bi se na taj način ugrozili klijenti kao što sam ih već spomenula u jedinicama lokalne samouprave i bojim se da smo svi mi taoci ovog sustava a posebice one jedinice lokalne samouprave koje su zdrave i koje su u mogućnosti same ustvari financirati svoje postojanje i davati kvalitetne usluge svojim građanima.
Hvala lijepa. Slijedeći na redu je poštovani zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Kada govorimo o ovom zakonu ja se isto zalažem da on ide u treće čitanje jer smatram nužnim da se dodatno još otvore razgovori i sa jedinicama lokalne samouprave jer smatram da nije jednostavno pošteno da je ovaj zakon predložen a i GSV je dogovorio znači između dvije strane Vlade i Sindikata javnih službi dogovorili su prijedlog zakona koji uopće nije konzultiran na taj način sa jedinicama lokalne samouprave. Zbog čega to govorim? Govorim zbog toga što već u ovom trenutku postoji jedna razina regulacija plaća. Nisu sve jedinice lokalne samouprave na neki način neodgovorne i ne troše sve jedinice lokalne samouprave većinu sredstava za plaće nego imaju jedan realni i usklađen sistem vezano uz njihove proračune. S te strane normalno da se mora konzultirati i taj dio zainteresirane strane jer ne mogu dvije strane nametati trećoj strani priču kako bi cijeli sustav bio promijenjen. Što se tiče ograničenja 20% mislim da je ovaj prijedlog puno kvalitetniji nego prvi. Apsolutno podržavam da se stavi neka razina koliko se može trošiti za plaće i on je sigurno kvalitetniji nego što je bio prvi prijedlog gdje se htjelo svesti lokalne službenike ispod razine državnih službenika i sa druge strane onemogućiti sindikalno organiziranje i na kraju krajeva poništiti sve kolektivne ugovore koji su do tada bili sklopljeni u jedinicama lokalne samouprave. Ovaj prijedlog koji regulira 20% i koeficijente od 1 do 6 mislim da je dosta fleksibilan ali imam zamjerku vezano za jedinice i to je definirano u članku čini mi se 15. da svi oni koji su dobili eventualno neku pomoć iz prethodne godine da im se plaća umanjuje za 20%. E sada, tu idemo za onom pričom da imamo jedinice s kojima smo sa razlogom dali određene pomoći. Tu su otoci, područja od posebne državne skrbi i na neki način to su sredstva koja su zakonski dobivena i koja su kontinuirana i ne vidim razloga da se onda plaće u tim jedinicama umanjuju za 20% Ono što je temeljni problem Hrvatske i ovakvih zakona, ja mislim da ovaj zakon neće donijeti konkretno nikakve pretjerane uštede. On je u jednom trenutku pušten kao spin da bi se reklo više župani neće imat veće plaće od ministara, evo štedi se, smanjit ćemo plaće u lokalnim jedinicama, uštedit ćemo neke novce itd., a ne kreće se od onog temeljnog problema. Mi imamo problem da je državna administracija prevelika, da se u zadnjih šest godina otprilike povećala za 60 tisuća ljudi i neću reći da ljudi u državnoj administraciji, govorim tu i o upravi, ali i o socijalnom sektoru, zdravstvu, školstvu itd., neću reći da oni imaju prevelike plaće. Upravo suprotno, ljudi koji rade određene poslove mogli bi biti plaćeni i više nego što su sada, ali se desilo da se na konto veličine ljudi koji su zaposleni u zadnjih šest godina, radi se negdje od 50 do 60 hiljada ljudi, a ne ulaženjem u reforme i u efikasniju državnu upravu došli do toga da imamo preglomaznu administraciju i do toga da trošimo previše. I sada se ovdje uprlo prstom u, sad gledajte to je otprilike 13, 14 tisuća ljudi koji rade u lokalnim jedinicama nasuprot glomazne rekao sam administracije koja ima 240, 250 tisuća ljudi. I sada se tu kao pokazuje kako će ova država štediti i kako će se ići u smjeru racionalnijeg poslovanja. Apsolutno krivo i mislim da je država trebala prvo krenuti od sebe, pokazati na svom primjeru i tek onda naravno ići u reorganizaciju lokalne samouprave pa time dirati i plaće lokalne samouprave. Sa druge strane imamo situaciju gdje agencije apsolutno ne podliježu nikakvi pravilnicima o državnim plaćama itd. One svoje pravilnike donose sami za sebe, mi u ovom trenutku imamo preko stotinjak agencija i različitih ureda koji djeluju usporedno i osnovati su od ovog Parlamenta, koji djeluju i koje su trebali preuzeti dio poslova državne uprave, ali nisu najčešće. Najčešće su se zaposlili novi ljudi, a poslovi su ostali tamo gdje su bili, koji reguliraju svoje plaće i onda imaju plaće u prosjeku 10 tisuća kuna i više, u prosjeku kažem u određenim agencijama. Određuju sami svoje pravilnike, koeficijente, možete imati stimulacije ovisno kako vas ravnatelj nagradi, do 40, 50% mjesečno pa nakon toga to se automatizmom nastavlja svaki mjesec itd. Znači imamo jedan totalan nesklad i neusklađenost na državnoj razini, a našli smo se zbog toga što je jedan gradonačelnik, župan imao 2 tisuće kuna veću plaću od određenog ministra, praviti pravični i na neki način ispravljati neke nepravilnosti koje financijski nose vrlo malo ili gotovo ništa. Ono gdje su prave stvari, gdje su ljudi zaposleni i pitaj Boga što rade, možemo čitati po medijima te agencije kakvih sve čudnih naziva ima, uopće ne možete se niti sjetiti što oni rade, ali imaju svaka po 20, 30, 50 zaposlenih i svi oni imaju desetak tisuća kuna plaću i garantiram da je utrošak puno veći nego šta ćemo uštediti na ovom slučaju. Znači poruka moja je volio bih, pošto sam pročitao dosta prigovora od jedinica lokalne samouprave, udruge gradova da se ide u treće čitanje, da se dogovori jedan kvalitetan zakon. Ovo je već korak naprijed u odnosu na prvu varijantu. Vjerujem da treća može biti još i bolja i da se donese na kraju krajeva zakon koji će biti na korist svih. Ali usporedno tome pozvao bih, kao i mnogo puta do sada, vladajuću koaliciju da krene sa reformama u državnoj upravi i da zbilja svojom akcijom, voljom, željom, osim deklarativno kroz priče i kroz puštanja balona, kroz medije ovih dana možemo čitat što će se sve dešavati narednih mjeseci, po tom pitanju nešto konkretno napravi i tu će sigurno dobiti podršku i od opozicije. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Replika, ponovo Ingrid Antičević-Marinović.
Ovo zadnje kolega što ste rekli, dakle prolazi već šest mjeseci kad je Vlada zaista ohrabrujuće najavila reformu jedinica lokalne samouprave, odnosno svi smo se složili, sve političke snage i to je jedna ocjena javnosti da jedinica lokalnih samouprava ima previše. Međutim, dakle i to je dobro figuriralo u javnosti i to je najbolji bio način da jedinice lokalne samouprave koje su zdrave zaista bude na usluzi građana, a koje ne mogu opstati na taj način da se ukinu i zaštede sredstva. Međutim evo postavlja se sada pitanje zašto i dalje egzistira 550 gradova i općina, jedinica lokalne samouprave, zašto se nije išlo u taj projekt. Prave se neke velike analize, dubinske analize i tako, međutim gdje ima volje ima i načina. Vidimo kako je ovaj zakon odmah osvanuo kao jedno bezbolno rješenje, ali ovo je nepravedno rješenje, dakle ovo koje reže na ovakav način. I ono što je već prije i kolegica Mirela rekla i ovo što sada vi posebno potencirate, ništa, ovo je samo stvaranje u javnosti dojma da evo u tom vremenu krize vodimo računa koliko imaju župani, koliko imaju gradonačelnici. Neki imaju, ja ću vam reći, načelnik općine Kamanje koji je preuzeo općinu koja je imala veliki, veliki broj nezaposlenih, ovo mu je treći mandat, nijednog nezaposlenog u toj općini nema. Njegova plaća je 8, imaju ogroman, tamo malo poduzetništvo cvate, njegova plaća je negdje oko 7, 8 tisuća kuna. Dakle, ima nekih koji su se stvarno razbahatili, možda je tu jedan limit trebao biti postavljen, ali na ovakav način zadirati u poslove jedinice lokalne samouprave sasvim je neopravdano. I još nešto želim posebno reći, tko govori što je sa direktorima trgovačkih društava u vlasništvu jedinica lokalne samouprave koji počesto proizvode samo gubitke?
Hvala lijepa. Odgovor na repliku ima zastupnik Maras.
Kolegice Ingrid, rekli ste u vašem izlaganju da je ovo nelogičan zakon. Ja vas sad pitam evo da li je pošteno da u agenciji, kako se ono zove, za praćenje učinaka itd. nekih akata koje je donio Sabor, Vlada itd., zbilja je teško je uopće skužiti što oni rade, da li je pošteno da u toj agenciji imate 3, 4, 5 zaposlenih koji primaju plaću, ima ih više, ali primaju plaću više od 10 tisuća kuna i kompariram to sa gradom Koprivnicom koji ima 30 tisuća stanovnika i tamo sa nekim šefom financija koji će sada po ovome imati plaću ispod toga. Ima već sada plaću ispod toga. Da li je to pošteno i da li je to iskren prijedlog? Ja sam apsolutno uvjeren da je ovo zbog potrebe medijske priče, jer lijepo je u vijestima vidjeti skinut ćemo županu ovom ili onom 2000 kuna. Ali kroz rad na državnoj razini, kroz Vladu, kroz osnivanje takvih agencija, kroz dopuštanja da se donose pravilnici jer u tim agencijama ima sigurno nekoliko tisuća ljudi koji imaju plaće kao što su dužnosničke, sigurno ne pokazujemo volju da se zbilja uhvatimo u koštac sa onim šta svi trebaju, a to je racionalnija državna uprava i manja javna potrošnja.
Hvala lijepa. Inače, te agencije za nešto više nema. Imamo još repliku, jel tako? Poštovani zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi kolega, u pravu ste kad podržavate treće čitanje ovog zakona i u pravu ste kad kažete da je ovo samo jedan spin koji je trebao prebaciti pažnju javnosti sa drugih problema kojima je opterećena Hrvatska. Međutim, možda radi dvije ili radi tri plaće župana ili nekog gradonačelnika koji su se eto usudili imati veću plaću od ministara, ja sam evo izračunao da je ukupan. Dakle 127 gradova ima, 429 općina, 21 županija. Dakle, to je 577 dužnosnika. I ako svatko ima po dva zamjenika to je puta tri. Dakle, negdje oko 1700 ljudi. Međutim, tko u ovoj državi danas zna vjerojatno koliki je broj ministara znamo svi. Međutim, koji je broj pomoćnika ministara, državnih tajnika, pomoćnika državnih tajnika, ravnatelja agencija, uprava i svega kako se to već sve ne zove njihovih pomoćnika, cjelokupne te državne administracije koja je povećana za gotovo 20000 kuna. Koji je broj vozača koji uz što voze samo službene automobile usput pomalo i kamatare. Dakle, tu jedna velika nelogičnost i prebacivanje jednog velikog problema na jedinice lokalne samouprave što je i protuustavno. Jer u Ustavu Republike Hrvatske piše da se treba osigurati jedinicama lokalne samouprave i financijski njihovo nesmetano funkcioniranje. I drugo, ovaj zakon je u suprotnosti i sa poveljom, Europskom poveljom o lokalnoj samoupravi.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku ima poštovani zastupnik Gordan Maras.
Kolega Vinković, nabrojali ste 1000 i pol lokalnih dužnosnika od kojih vam ja garantiram da barem njih 1000 ima realnu plaću u odnosu na ovo što je ovaj zakon sada predložio i uklopit će se. Ima i volontera, ima i drugih situacija. Ali plaće nisu nerealne već sada. Ali zato u javnim poduzećima imate blizu 3000 menadžerskih ugovora. Samo u HŽ-u 4 stotine. Vidimo kako se upravlja sa našim javnim poduzećima i svi oni imaju veću plaću nego vi kao gradonačelnik Đakova, svi ovih blizu 3000 ljudi koji su se lijepo smjestili po HEP-u, HŽ-u, Hrvatskim šumama, Hrvatskim vodama i to nitko ne pita. O tome nitko ne priča. O subvencijama koje mi dajemo svake godine Hrvatskim željeznicama, a njih 400 prima tamo 15 i više tisuća kuna plaće i imaju pravo na otpremnine, službene automobile, kartice itd. To nikom ništa. Ali ćemo sad tu pričati o tome da se smanji šefici računovodstva u Koprivnici ili pročelniku u Zagrebu plaća za 1000 ili 500 kuna. Hvala Bogu da nije ostao onaj prijedlog iz prvog čitanja zakona, jer bi bilo smiješno da zbilja šef, odnosno pročelnik za financije u gradu Zagrebu ima 6 hiljada kuna plaću. Po ovome će moći imati veću. Možda će moći imati kao što ima i sada. Ali je ovo što ste vi rekli, to je u biti skretanje pozornosti sa pravih problema. Pravi problemi leže u državnoj upravi i u javnim poduzećima.
Hvala lijepa. Nastavljamo pojedinačnu raspravu. Poštovana zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Prema već postojećim zakonima općine i gradovi i županije imaju naravno svoje specifične uloge o kojima ne brine država, a one se odnose od obrazovanja, socijalne skrbi, pa do transporta ili nekih drugih komunalnih poslova i zbog toga smatram da su općine, gradovi, županije izuzetno važni i da njihovu ulogu ne treba olako shvaćati. A sa tog aspekta naravno da su važni i ljudi koji su zaposleni u tim ustanovama, institucijama i naravno čelni ljudi koji su evo po prvi puta sada i izabrani na posljednjim lokalnim izborima direktno. Zbog toga moram reći da mi se ne sviđa kad se kroz rasprave generalizira i govori da su svi jednaki i kad se sve stavlja u isti koš. Jer ja prije svega kao zastupnica a nekad i bivša dužnosnica u regionalnoj upravi očekujem od načelnika, gradonačelnika, župana, ali naravno i ministara, saborskih zastupnika, svih javnih dužnosnika da svoj posao obavljaju časno, moralno, pošteno i zauzeto. I mislim da većina doista na taj način i obavlja svoje javne dužnosti i da onih negativnih primjera ima puno, puno manje. Naravno isto tako da treba reći da svatko tko radi svoj posao korektno da za taj posao treba biti i adekvatno plaćen, premda smo svjedoci da tome uvijek i nije tako. Posebno evo kad govorimo možda o plaćama državnih službenika i namještenika. Ja bih se svakako založila da ne idemo sa konja na magarca, odnosno da lokalni službenici i namještenici koji su imali ipak nešto veće plaće od državnih službenika i namještenika zadrže taj svoj status, odnosno da se i državnim službenicima i namještenicima njihove plaće povećaju. Jer mislim da svatko tko radi svoj posao odgovorno treba biti i nagrađen. U financijskoj krizi u kojoj se nalazi Hrvatska sasvim sigurno da se traže modeli racionalizacije i kresanja javne potrošnje, a čini mi se da su i naši građani puno ozbiljnije shvatili taj zadatak i potrebu za štednjom za razliku od nekih menadžera, direktora javnih poduzeća ali i političara koji se ponašaju kao pijani milijarderi kad je riječ o trošenju proračunskog novca. O takvim primjerima sam ja često govorila ovdje u Hrvatskom saboru i naravno da ima onih primjera koji posebno upadaju u oči, jer postoje lokalni dužnosnici koji imaju veću plaću ne samo od ministara već i od same predsjednice Vlade pa i od Predsjednika države. Da je to apsurd govori i činjenica, ne samo apsurd da je to i nemoralno i politički nekorektno govori i činjenica i primjer koji sam često spominjala. To je upravo primjer Sisačko-moslavačke županice Marine Lovrić koja je najbolje plaćena političarka u državi, a čelnica je jedne od najsiromašnijih županija, pa stoga možda ni ne bi trebao čuditi podatak da je ustvari objavila lažnu plaću na stranicama Povjerenstva za sukob interesa, što se evo tek nedavno otkrilo. Naime, plaća koja je objavljena na stranicama Sisačko-moslavačke županice, a ona ju je prijavila, iznosi 14 tisuća 098 kuna i 70 lipa, da bi se otkrilo da je županica punih 5 godina ustvari prikazivala lažnu plaću, jer je u ovih 5 godina njena plaća bila između 18 i pol tisuća kuna i 22 tisuće kuna, što je čisti primjer sukoba interesa, a što je ponavljam isto tako apsolutno neprihvatljivo, dok građani ostaju bez posla u toj županiji, dok se službenicima i namještenicima uvode razni kazneni bodovi kako bi im se smanjila plaća, da županica sebi procjenjuje svoj rad sa plaćom većom od premijerke i predsjednika države. Ono što još najviše čudi u cijeloj toj priči jest činjenica da je ona i stekla imovinu od 5,3 milijuna kuna od te plaće, pa bez obzira bila ona 14 tisuća ili 22 tisuće kuna nemoguće je zaraditi od plaće toliki novac i kupiti tolike nekretnine koje je ona stekla. Pa mislim da je to isto jedna tema s kojom bi se trebali pozabaviti nadležni organi. Zbog ovakvog primjera ali i sličnih primjera kojima smo svjedoci, sigurno da je i Vlada, ali Sabor odgovoran poduzeti konkretne mjere i mislim da ovaj zakon koji se predlaže jest na tragu tih konkretnih mjera. Od 576 jedinica lokalne samouprave, 221 jedinica će na tragu ovog prijedloga morati smanjiti masu za plaće, pa će plaće župana, gradonačelnika, općinskih načelnika biti negdje u rangu ministarskih plaća i onih koje imaju potpredsjednici Vlade, dok će se plaće gradonačelnika i načelnika gradova i općina koje imaju više od 10 tisuća stanovnika izjednačiti sa onim plaćama državnih tajnika. To nije natjecanje tko će imati veću ili manju plaću, to je naprosto trenutak u kojem živimo i smatram da se svi moraju razumno i racionalno ponašati, i da u tom segmentu svakako svi od nas trebaju dati doprinos, pa naravno onda i lokalni čelnici, odnosno načelnici i gradonačelnici, kako bi se izbjegle situacije da neki budu bolje, a neki lošije plaćeni. Ja bi samo htjela upozoriti da smo mi iz HSS-a predlagali inače odredbe kojima bi se utvrdila najniža plaća koju lokalni čelnici mogu imati, odnosno raspon unutar kojih se plaća može kretati, jer smo svjedoci, a na to su s pravom upozorili i kolege u prethodnim raspravama, da u onim jedinicama lokalne samouprave gdje se sastav općinskog ili gradskog vijeća, ili kad je riječ o županijskoj skupštini razlikuje u političkim odnosima, odnosno političkim bojama od čelnika te lokalne samouprave, često je dolazilo do međusobnih obračuna i razračunavanja, pa se onda nekim načelnicima i gradonačelnicima rapidno smanjivala plaća, što je također jedan oblik podcjenjivanja i to također mislim da nije prihvatljivo. Evo na tragu svega ovog što sam rekla, mislim da ovakav zakon nudi ipak jedne racionalnije i nove mogućnosti, a svakako se zalažem da plaće službenika u lokalnoj samoupravi i isto tako i u državnoj službi budu veće i da se za to nađe mogućnost, dakle da budu veće od onog što je sada bio slučaj. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Repliku ima poštovani zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Smatram da je potpuno neprimjereno optuživati jednog dužnosnika Sisačko-moslavačke županije koja ovdje nije prisutna. S druge strane mogu se također složiti da je ta plaća s obzirom na prosječnu plaću u Republici Hrvatskoj izuzetno velika, ali prema toj logici izuzetno su velike i plaće ministara i članova Vlade. I jedino se ne mogu složiti da je za povećanje nezaposlenosti u Sisačko-moslavačkoj županiji kriva isključivo županica, jer očigledno su uzroci daleko veći. S obzirom da taj val nezaposlenosti, odnosno povećanja broja nezaposlenih nije pogodio samo Sisak ili tamo gdje su članovi sadašnje opozicije na vlasti, kao što je to i Đakovo, nego je pogodio čitavu Hrvatsku, a svi stručnjaci govore o tome da su najveći uzroci povećanja nezaposlenosti sustav PDV-a koji imamo, sustav poticaja prema gospodarstvu koji nemamo, sustav poticaja prema poljoprivredi koji nemamo i sustav nadzornih odbora u kojima sjede političari i koji uništavaju to gospodarstvo. Na samom kraju želim samo napomenuti da je vjerojatno gospođa županica stekla i određeni dio tih svojih nekretnina za vrijeme dok je i gospođa Petir bila zamjenica župana. A slažem se sa gospođom Petir, ako je istina to sve što govori, da postoje nadležne institucije koje trebaju ispitati taj slučaj.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Petir. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Vinković, ja ne optužujem, ovo je pravorijek koje je donijelo Povjerenstvo za sprječavanje sukoba interesa Hrvatskog sabora. Dakle ja sam samo pročitala podatke koji se nalaze u izvješću koji su i vama kao i svima drugima dostupni. Dakle to nije optužba, to su naprosto činjenice. Jest da su žalosne činjenice. Ono u čemu se vi i ja možemo složiti jest to da nije samo jedna osoba kriva za nezaposlenost. Ja to nisam niti rekla. No vjerujem da je vama poznat podatak, kolega Vinkoviću, da gospođa Lovrić na samo jedan domjenak potroši 100 tisuća kuna, a ja mislim da bi bilo dobro da je recimo tih 100 tisuća kuna uložila u razvoj poljoprivrede, a ne ukinula poticaj poljoprivrednicima, ili da ih je uložila u izgradnju školskih objekata, a ne da ne gradi školske objekte, nego ni ne povlači novac iz državnog proračuna koji je osiguran primjerice za novu obrtničku školu u Sisku od 20 milijuna kuna, dok djeca plivaju u vodi u postojećoj staroj obrtničkoj školi. Dok gospođa županica Marina Lovrić ukida potpore u zdravstvu, za povišeni zdravstveni standard dok ukida hitnu medicinsku pomoć, fizikalnu terapiju i time vrši izravni udar na one naše najosjetljivije skupine stanovništva, onda ja smatram da je ona prva od onih koji su najodgovorniji jer ona ima izravne mehanizme u rukama pomoći svojim građanima. Ona im ta prava oduzima, a županijski novac troši na stvari koje mislim da nisu primjerene ne samo u recesijsko vrijeme nego koje nisu uopće primjerene, a to su ručkovi od 100 tisuća kuna i slični luksuzi.
Hvala lijepa. Pojedinačna rasprava poštovanog zastupnika Zdravka Ronka. Izvolite.
Ima jedan lijepi grad u kojem smo uspjeli harmonizirati odnos prirode i ljudi, kulture i tradicije i koji je zahvaljujući tome i nominiran za "Zlatni cvijet Europe." To je Požega. I dakako u Požegi smo harmonizirali i odnose između gradske uprave i kulture i svih ostalih institucija pa je i kultura došla na svoje pristojno mjesto. Očekivali smo da i da će Vlada Republike Hrvatske ovom harmonizacijom dodatno oplemeniti taj sklad i javnoj upravi u cjelini vratiti dostojanstvo. No ovaj sad konačni prijedlog koji imamo, konačni prijedlog o plaćama u lokalnoj i područnoj samoupravi koji nam je uputila Vlada, on nas udaljava od tih nastojanja, unosi nemir i donosi veliku pomutnju pa ja odmah na samom početku ću i predložiti da se ne vrati ovo na nekakvo prvo čitanje ili da ide u drugo ili treće čitanje već da se on skine s dnevnog reda. Imam negdje preko 20 godina staža u državnoj upravi, preko 8 samostalno, isto toliko i u lokalnoj samoupravi i nastojat ću biti objektivan da se ne zakopam samo u pozicije lokalne ili regionalne, jer i tamo sam bio jedno vrijeme. Naime, dosad evo u gradu Požegi, pažnjom dobrog gospodara, plaće gradske uprave smo vezali za gospodarske prilike, mogućnosti proračuna, kolektivne ugovore, osjećaj za druge, ali i osjećaj za dostojanstvo radnika u lokalnoj ili gradskoj upravi kako hoćete. No i s takvim pristupom nije mi bilo ugodno saznanje o bijednim plaćama u državnoj upravi koje evo u konkretnom slučaju za plaćom gradske uprave u Požegi zaostaju oko 40%. I što sad sa ovim novim zakonom nama kaže ili šalje poruku Vlada Republike Hrvatske? Jedna od poruka je, uz ova ograničenja od 20%, i želju za harmonizacijom, jedna od poruka je da smo bez obzira što imamo raskorak ili veće plaće u odnosu na državnu upravu od 40%, bez obzira dakle na to da smo bili previše skromni, da smo bili preštedljivi, preobzirni s plaćama. I kaže dalje po ovom konačnom prijedlogu proizlazi negdje da možemo povećati plaće ako se ovaj zakon usvoji za cca 17%. U upravi gradskoj radnici su se preračunali i čekaju ovaj zakon i da od mene poslije traže preko sindikalnih svojih ljudi da traže jednostavno povećanje od 17%. A onda će vam u mom gradu biti ovakva situacija. Imat ćemo veće plaće u gradskoj upravi za preko 60% u odnosu na državnu upravu. I sad postavljamo pitanje gdje je tu onda opredjeljenje prema kojem je išla Vlada Republike Hrvatske, dakle harmonizacija cjelokupne javne uprave. Gdje je tu motiviranost? Gdje je stručnost, odgovornost, pravičnost i na kraju krajeva gdje je i dostojanstvo radnika u državnoj upravi? Da me se ne bi krivo shvatilo ja ovdje ne plediram za smanjenja, bilo kakva smanjenja na lokalnoj ili regionalnoj samoupravi jer mi i sa ovakvim plaćama ne možemo dobiti počesto ni mnoge struke, a kamoli kvalitet ili iskustvo. Ključ je, po meni, državna uprava i to mi svi znamo. Ko što znamo da mala i efikasna ili da samo mala i efikasna stručna i dobro plaćena, motivirana i dostojanstvena uprava može danas odgovoriti onim zadacima koji se pred nju postave. Dakle, ovo što smo sada dobili na stol, po meni to je zamagljivanje problema, a sva ova prekrajanja, nadopunjavanja koja smo imali su potpuno, po meni, devastirala i prvobitnu zamisao samog prijedloga. Stoga sam i rekao na samom početku mišljenja sam da ovaj prijedlog konačnog zakona treba povući iz procedure, ozbiljno se pozabaviti harmonizacijom u punom smislu te riječi. Dakle, ne samo niveliranje ili deniveliranje plaća, i izgraditi jedinstven sustav plaća u javnoj upravi. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. Sljedeća na redu je poštovana zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče evo ja bih se željela, poštovani državni tajniče, uključiti malo u ovu raspravu. Činjenica je da ćemo jednog dana morati otvoriti raspravu o temi jedinica lokalne samouprave, posebno s obzirom na njihov broj, ta tema je neizbježna. Samo je pitanje trenutka kad ćemo se na to odlučiti. Činjenica je da i stoji da jedinica lokalne samouprave samostalno raspoređuju i upravljaju svojim sredstvima i u Ustavu i u Povelji o lokalnoj upravi i samoupravi. Međutim, činjenica je da smo se većina nas danas ovdje složila da ipak treba odrediti, odnosno ograničiti masu za plaće i da je polazište koje ovdje Vlada nama predlaže da plaća gradonačelnika ili župana ne može biti veća od plaće ministra. Pa oko toga smo se i manje-više složili. Međutim, ono što ja želim problematizirati ovdje je da nisu ni svi gradovi niti općine isti niti je njihov broj stanovnika isti, niti je njihova površina ista, niti je opseg poslova, niti su smještene sukladno zemljopisnom položaju na isti način. Isto tako se slažemo da treba stimulirati i nagrađivati i službenike u jedinicama lokalne samouprave i to je odredio članak 13. Mislim da je taj članak 13. i prije postojao sličan takav i da je to nešto što je dostupno čelnicima izvršne vlasti. Isto tako smo danas čuli podatak da od 576 jedinica lokalne samouprave 220 će ih sukladno ovom zakonu morati sigurno smanjiti plaće, a ovim zakonom se određuje gornja granica, a ne određuje se donja granica o čemu bi također trebalo razmisliti. Međutim, ono što ja želim istaći kao jedan primjer ovdje, to je primjer grada Dubrovnika. Grad Dubrovnik 45 tisuća stanovnika, ali grad od posebne državne skrbi i to dvije trećine njegovog područja normalno funkcioniraju, a jedna trećina je Mokošica i Dubrovačko primorje na način da se grad proteže 26 kilometara zapadno od grada u ruralnom brdskom području u selima dubrovačkog primorja. Možda vam to nije logično ali kada uzmete taj primjer da će sada izvršni čelnik grada Dubrovnika kada ne bi bilo ovoga ograničenja imao koeficijent 6,42, da su službenici imali koeficijent od jedan do pet i da bi to bilo sve uredu jer masa plaća nije veća od 20% prihoda, ali kada uzmemo da one pomoći koje dobivamo od poreza na dobit, a koje se smatraju pomoći države, bez obzira ako se sjećamo kada smo donosili taj porez na dohodak i porez na dobit i kada smo mijenjali taj zakon, kazali smo da je to prihod države. Govorili smo da je porez na dobit prihod države. A danas je to pomoć države jedinici lokalne samouprave, pa će u tom slučaju izvršni čelnik grada Dubrovnika imati 20% manju plaću, a službenici, a te službenike ovdje posebno ističem pročelnike, će moći sukladno državnim službenicima imati koeficijent od jedan do 2,5. Što znači da će pročelnik imati 2,5 koeficijent a to je sukladno načelniku sektora u državnoj službi. Ja mislim da to recimo baš na primjeru ovog grada nije sagledano, nije napravljena dovoljna analiza. Nemoguće da pročelnik koji radi vrlo teške poslove, većina poslova zapravo zamjenici i pročelnici su ti koji obavljaju, da će se svesti na koeficijent 2,5. mislim da to treba još jedanput razmotriti i vidjeti na koji način regulirati. Ja sam pogledala i ove amandmane Odbora za lokalnu i područnu samoupravu i s većinom od njih bi se složila. Međutim i u tim amandmanima se vidi da nije sagledan ovaj aspekt zato što je i čelnik Udruge gradova dolazi iz Rijeke, odnosno sjevernih županija i predsjednik Odbora za lokalnu i područnu samoupravu također gospodin Mršić iz Koprivnice i nisu sagledali ovaj aspekt da može postojati jedan ovakav grad sa 45 tisuća stanovnika sa više od 300 milijuna kuna proračuna, da dobiva pomoć zbog ovog područja od 26 kilometara od države koji se zove povrat poreza na dobit i da zapravo nijedan amandman ne govori o ovom problemu. Zapravo treba razmotriti tu situaciju jer nije pravično da je grad koji je stjecajem povijesnih okolnosti došao u situaciju da postane također i grad od posebne državne skrbi, da je posao čelnika takvog grada vrlo kompleksna od strogo urbanog identiteta grada do jako ruralnog u tim brdskim dijelovima zaleđa Dubrovnika i taj stjecaj okolnosti je učinio da se plaće ovdje bitno smanjuju što mislim da ne bi trebalo dopustiti. Isto tako na određeni način "uvjetno" mogu reći da se kažnjavaju i da se slažem sa onima gradovi koji su preuzeli decentralizirane funkcije. Samom tom činjenicom je zaposlen veći broj djelatnika, veća masa plaća. Međutim ovaj put se ta masa plaća ovdje ne odnosi na ovaj grad, odnosi se samo na područje od posebne državne skrbi i smatram da bi to trebalo još jedanput razmotriti. I kod onog, netko je ovdje govorio o tome da referentna godina ne bi trebala biti prošla godina. Mislim da je i to tema za razmatranje. Da bi trebalo i gradovima i općinama i županijama dopustiti konsolidaciju da vide što su to pomoći, da vidimo jeli to prošla godina, jer prošla godina nije bila baš dobra. Proračuni se nisu punili onako kako je to bilo zamišljeno. I mislim da bi možda trebalo vidjeti koja je to referentna godina. Osobno podržavam zakon, jer je dobro da se uređuje ovo pitanje. Meni bi bilo prihvatljivo ovi amandmani odbora prihvate i da ovaj izvor tekuće pomoći da bude referentna brojka, ali da se razmotri ovo pitanje od područja od posebne državne skrbi, kada to nisu samo otoci, brdska područja i neki gradovi u zaleđu u bivšoj krajini, nego evo konkretno u Dubrovniku kojemu može biti da nije nitko razmišljao kada se ovaj zakon predlagao. U tom smislu bi molila da malo pogledate pa da vidimo da li možemo do konačnog izglasavanja vidjeti da se uvrsti ovaj moj prijedlog. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. Imamo repliku koju je prijavio poštovani zastupnik Branko Kutija. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče. Kolegice Šuica vi ste spominjali koeficijente koji će biti nakon primjene ovog zakona, evo sa izračunom ja isto tako dolazim iz područja od posebne državne skrbi. U mom gradu plaća će biti manja u bruto 30 tisuća 362,77 kuna. Iako sada trošimo manje od 20% za plaće. A mislim da je to manji problem. Veći problem je po meni to što mi kao jedinica lokalne samouprave smo osnivači mnogih ustanova. Primjera radi vrtića. I zaposlenici u vrtiću će imati veće plaće od djelatnika u gradskoj upravi. A mi kao gradska uprava smo obavezni osigurati plaće za dječje vrtiće. S obzirom da se na dječje vrtiće odnosi Zakon o predškolskom odgoju odnosno uredba o nazivima radnih mjesta i koeficijenata složenosti poslova u javnim službama.
Hvala vam lijepa. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Zahvaljujem kolega Kutija što ste otvorili ovo pitanje jer očito je da ima još nekih možda točaka koje nismo dotakli. Intencija zakona je dobra. Činjenica je da se pošlo od onih osnovnih premisa koje sam na početku rekla da se ograničiti masa plaća, da ne može plaća župana i gradonačelnika biti veća od ministra oko čega se svi slažemo ali da ove finese treba još jedanput pogledati, razmotriti i da je možda i udruga gradova koliko vidim a shvatila sam od gospodina Mršića da su svi amandmani koji su uvršteni u Odbor za lokalnu i područnu samoupravu zapravo obuhvatili prijedloge Udruge gradova što znači da ni oni u Udruzi gradova nisu došli do ovih podataka tako da je sretna okolnost da imamo iskustvo iz načelničkog odnosno gradonačelničkog mandata da možemo možda pripomoći da ovaj zakon bude ipak pravičniji.
Hvala lijepa. Slijedi rasprava poštovane zastupnice Nadice Jelaš. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre, državni tajniče, kolegice i kolege. Ovaj zakon o kojem danas raspravljamo je zapravo jedan od interventnih Vladinih zakona koji su doneseni s motivom da se naprave određene uštede na svim razinama u ovom vremenu gospodarske i financijske krize. Nažalost, jednako kao i neki drugi do sada doneseni takvi interventni zakoni ni ovaj bojim se neće polučiti očekivane uštede već će naprotiv izazvati kontraefekte. Kao što se primjerice uvođenjem harača i povećanjem PDV-a nisu povećali prihodi državnog proračuna što jest bila primarna namjera već su se ti prihodi smanjili jer je zbog smanjene kupovne moći građana reducirana potrošnja a time i promet u trgovini na malo tako će i ograničavanje plaća u jedinicama lokalne i područne samouprave smanjiti proračunske prihode s naslova poreza na dohodak. Osim toga, nije dobro složili smo se jednim ovakvim potezom ograničavati dobre, efikasne lokalne sredine sa snažnim fiskalnim kapacitetom i velikim mogućnostima razvoja. No, bez obzira što zakon predstavlja privremeno rješenje, dakle do donošenja posebnog zakona kojim bi se na jedinstveni način uredile plaće u državnoj službi, u javnim službama te lokalnoj i područnoj odnosno regionalnoj samoupravi taj je zakon ipak izuzetno važan upravo iz razloga što će predstavljati podlogu za planirani posebni zakon, s time da bi bilo jako dobro da se kroz budući poseban zakon izvrši i ujednačavanje plaća zaposlenika u tvrtkama koje su u vlasništvu jedinica lokalne ili regionalne samouprave, dakle općina, gradova i županija jer sada imamo na terenu situacije da plaće ravnatelja i direktora tih tvrtki i uprava uveliko premašuju plaće župana, gradonačelnika i načelnika, dakle čelnika onih jedinica lokalne i regionalne samouprave koji su osnivači tih tvrtki i uprava. Zakon uvodi ograničenja za plaće i naknade župana, gradonačelnika i načelnika, njihovih zamjenika te službenika i namještenika na individualnoj razini ali istodobno uvodi i ograničenje mase plaća ili tzv. proračunsko ograničenje plaća i upravo o tom proračunskom ograničenju plaća htjela bih reći nekoliko riječi. Naime, masa sredstava za plaće zaposlenih u jedinicama lokalne i područne samouprave ograničava se na jednu petinu prihoda poslovanja ostvarenih u prethodnoj proračunskoj godini s time da se ti prihodi dodatno umanjuju za prihode od pomoći i donacija, prihode od sufinanciranja građana po posebnim ugovorima i prihoda od dodatnog udjela u porezu na dohodak, prihoda za financiranje decentraliziranih funkcija. Dodatni problem svemu ovome predstavlja činjenica da iz zakonskog prijedloga uopće nije jasno da li u tako ograničenu masu plaća ulazi i naknade dužnosnika koji nisu zasnovali radni odnos sa jedinicom lokalne samouprave. Dakle, ako ostane ovakva formulacija ograničenja mase plaća odnosno ako će ovako definirana masa plaća biti nedovoljna izazvati će otpuštanje stručnih radnika iz jedinica i gradova i povjeravanje stručnih poslova agencijama, računovodstvenim i drugim servisima. Dakle, smanjit će se broj zaposlenih u jedinicama lokalne i područne samouprave a otvorit će se prostor za povećanje broja zaposlenih u tvrtkama koje se bave pružanjem ovakvih da tako kažemo specijalističkih usluga. To istovremeno znači smanjenje udjela troškova plaća u ukupnim rashodima jedinica lokalne odnosno područne samouprave ali istodobno povećanje troškova za izvršne usluge. Dakle, nije šija nego vrat, trošak je trošak da li se zvao plaća ili se zvao trošak usluge. Za građane je najvažnije dakako da se njihovi problemi rješavaju brzo, kvalitetno i uz najmanji mogući trošak a to sigurno neće biti slučaj ako će se poslovati povjeravati tvrtkama jer to vrlo često znači i otvaranje prostora za izigravanje Zakona o javnoj nabavi odnosno za otvaranje prostora za namještanje poslova i korupciju. Otpuštanje stručnih radnika imat će nažalost još jednu negativnu posljedicu. Naime, jedan broj jedinica lokalne odnosno područne samouprave uspio je donekle ekipirati svoje stručne službe i osposobiti ih za pripremu projekata za europske fondove. Naime, rastu nam zazubice za najavljene 3,5 milijarde eura europskog novca za 2012. i 2013. godinu, dakako pod uvjetom da 2012. Hrvatska uđe u uniju a pretpostavka za povlačenje tih sredstava su kvalitetni projekti. Mi bismo naime već sada trebali imati spremne projekte ili bismo ih trebali imati u jednom visokom stupnju spremnosti a eto sada rezanjem plaća tjeramo stručne ljude iz jedinica lokalne i područne samouprave koji su naučili pripremati te projekte. Zato podržavam prijedlog Sindikata državnih i lokalnih službenika i namještenika Republike Hrvatske a koji je zapravo pretočen u amandman saborskog Odbora za lokalnu i područnu odnosno regionalnu samoupravu da se osigura veće vrednovanje doprinosa jedinice lokalne odnosno područne samouprave u ukupnom proračunu, odnosno da se osnovica za obračun plaće utvrđuje u zavisnosti od udjela vlastitih prihoda jedinica lokalne samouprave u ukupnim svojim prihodima. Dakle, manja pomoć jedinice lokalne samouprave iz državnog proračuna veća osnovica, odnosno veća ovisnost o državnom proračunu manja osnovica za plaće. Ovakva koncepcija utvrđivanja koncepcije za plaće sigurno bi motivirala i dužnosnike a i stručne djelatnike u općinama i gradovima da se više angažiraju na naplati lokalnih prihoda ali da ih i racionalnije troše. Da zaključim, ovim zakonom mislim neće se postići značajnije uštede i racionalizacije u funkcioniranju jedinica lokalne i područne samouprave. Ovo je nažalost samo jedna vrsta kozmetike. Naime, i sada važeći Zakon o lokalnoj i područnoj samoupravi sadrži prijedloge za racionalizaciju troškova lokalne i područne samouprave nudeći mogućnost povezivanja općina i gradova u obavljanju poslova iz svog djelokruga, dakle daje se mogućnost da se za obavljanje tih poslova osnivaju zajednička tijela, upravni odjeli i službe ili čak i zajednička trgovačka društva. Nažalost, na terenu gotovo i nema primjera takvog povezivanja radi smanjivanja troškova. Svatko, pa i najmanja općina želi vlastitu upravu čak i onda kada je ta uprava sama sebi svrhom i kada ne donosi baš nikakvu korist svojim građanima, ali je eto dobro mjesto za zapošljavanje podobnih. Jedini pravi potez u pravcu racionalizacije lokalne uprave je smanjivanje broja jedinica lokalne i područne samouprave o čemu se predugo i najavljuje. Sjećamo se vrlo ozbiljnih najava da će do konca 2009. Ministarstvo uprave izaći s prijedlogom novog ustroja lokalne i područne samouprave, ali očito je, nema prave političke volje da se to stvarno i učini. Hvala.
Hvala vam lijepa. Ispravak netočnoga navoda ima poštovani zastupnik Branko Kutija. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine potpredsjedniče. Kolegice Jelaš, rekli ste da se neće postići značajnije uštede. Pa ja sam vam prije kazao na svom primjeru, 30 i nešto tisuća u brutu svaki mjesec to množite sa brojem mjeseci u godini i puta broj jedinica i doći ćete do određenog broja. Mislim da je to značajan novac u svakom slučaju.
Hvala vam lijepa. Sada je na redu poštovani zastupnik Mario Habek. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici hrvatske Vlade, kolegice i kolege. Evo pred nama se ponovno nalazi ovaj Prijedlog zakona o plaćama u lokalnoj i područnoj samoupravi. Isto tako i u prvom čitanju, tako i u ovom prijedlogu rješenjima koja su predložena krše se temeljne ustavne odrednice autonomije lokalne samouprave i uvodi se centralizacija u sustav određivanja plaće jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave. S tim u vezi istaknuto je da prijedlog zakona ne poštuje ni odredbe Europske povelje o lokalnoj samoupravi koja promiče i visoki stupanj autonomije lokalnih jedinica, kao i u pogledu njihovog djelokruga rada, tako i sredstava potrebnih za njegovo obavljanje. Također nije prihvatljivo rješenje prema kojem jedinice lokalne samouprave ne mogu samostalno određivati osnovicu za izračun plaće. Predloženim rješenjima središnja vlast u cijelosti utvrđuje plaće na lokalnoj razini čime se dovodi u pitanje uloga sindikata u zastupanju prava lokalnih službenika i namještenika kod poslodavca, odnosno lokalni službenici i namještenici nemaju mogućnost pregovarati sa poslodavcima o osnovici za izračun plaća, kao što to mogu činiti državni službenici i namještenici. Isto tako postoji problem vezan za kolektivne ugovore sklopljene u jedinicama lokalne samouprave. Sukladno Zakonu o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi kojima je propisano da se kolektivnim ugovorima mogu urediti mjerila i druga prava službenika i namještenika u upravnim tijelima lokalnih jedinica. Uvjeren sam da ministarstvo nema pravu sliku plaća u lokalnoj samoupravi, pročelnika, ostalih zaposlenih, jer pretpostavljam da znam kako se skupljaju takvi podaci. Smatram da je ovaj zakon protuustavan zato što Ustav kaže da su jedinice lokalne samouprave samostalne u raspolaganju sredstvima u okviru svoje djelatnosti i svojih ovlasti. Ovaj zakon je suprotan Zakonu o radu zato jer sve što je do sada rađeno u lokalnoj samoupravi rađeno je u skladu sa zakonom. Svi kolektivni ugovori su sklopljeni u skladu sa zakonom, svi pravilnici i opći akti koje su donosila predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave došla su na kontrolu Uredu državne uprave i Uredu državne uprave su potvrdili da su u skladu sa zakonom. S obzirom da je sve određeno po zakonu sa strane lokalne i regionalne samouprave, a država sada sve to ruši, postoji realna opasnost mnogih tužbi zaposlenika iz lokalne i regionalne samouprave. Ograničenje mase sredstava za plaće na iznos od 20% izvornih prihoda poslovanje lokalne jedinice obzirom na male izvorne prihode zasigurno će imati za posljedicu smanjenja plaće, otpuštanje zaposlenika, a da istovremeno zbog opće situacije u cijeloj državi nema mogućnosti za programe zbrinjavanje. Županije koje su korisnici pomoći iz razdjela Ministarstva financija zapravo su samo posrednik te pomoći, 70% prema gradovima i općinama na svom području koje nisu izravni korisnici, a zbog toga će se plaće službenika morati uskladiti s koeficijentima i osnovicom u državnoj službi, a plaće župana i zamjenika župana umanjiti za 20%. Imamo primjer Krapinsko-zagorske županije. Pomoć iznosi 3,2% ukupnih prihoda poslovanja što iznosi 2,4 milijuna kuna. 75% tog iznosa proslijeđuje se općinama. Zbog sveg navedenog smatram da je prijedlog izuzetno destimulativan u odnosu na zapošljavanje i rad službenika, posebno visoke stručne spreme pa je prema tome veoma upitno kvalitetno obavljanje poslova iz nadležnosti lokalne i regionalne jedinice, odnosno njihovo funkcioniranje. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. Sljedeći na redu je poštovani zastupnik Dino Kozlevac. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Vezano za ovaj zakon odmah u startu da kažem da podržavam prijedlog Odbora za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu i isto tako predlažem da zakon ide u treće čitanje, jer mislim da se radi o jednom vrlo osjetljivom zakonu, ne zakonu nego zakonu koji regulira jedno vrlo osjetljivo područje, a to su plaće lokalnih dužnosnika, službenika, namještenika. Ja jesam za kriterije odrediti. Da, kriterije treba odrediti, treba odrediti određene okvire, pogotovo kad imamo primjere da je došlo do, kako da najbolji termin upotrijebim, anomalija koja je neprimjerena u odnosu na trenutak u kojem se nalazimo. I mi se nalazimo u trenutku u kojem jesmo, a to je besparica, znači problemi, nema novaca dovoljno i nešto tu u svakom slučaju, samo u vezi s vremenom treba učiniti. Inače generalno sam protiv zato što ulazi u okvire autonomije, djelokruga rada jedinica lokalne samouprave. Uprava generalno. Mislim da ovo što radimo danas je već viđeno u povijesti. Nema veze da li je od '90. ovamo ili prije '90.-te, međutim uprave su uvijek postojale, upravne poslove uvijek netko mora raditi i upravne poslove moraju raditi stručni, sposobni ljudi koji će biti nadasve efikasni na zadovoljstvo građana. Već viđeno. Prema tome, kakva su iskustva u zemljama oko nas. Govorim generalno o upravi, o javnoj upravi u Republici Hrvatskoj. Mi danas imamo, svi smo rekli, veliku upravu koja opterećuje rashodovnu stranu. Međutim, to što imamo veliku upravu, brojnu upravu moramo voditi računa da u toj upravi rade i nadasve u većini vrijedni ljudi, ljudi koji svoj posao obavljaju predano, nadasve pošteno, međutim, nisu krivi da imamo danas tako zadane okvire. Ali oko nas su uprave male, efikasne, racionalne i nadasve dobro plaćene. Uvijek sam slušao primjere od kad znam, poznajem te termine kako je u državnoj službi, regionalnoj službi, lokalnoj službi susjednih zemalja. Prvenstveno mislim evo na Italiju konkretno uvijek je bio cilj ljudima raditi u tim službama. Zašto? Pa zato što je bilo dobro plaćeno mjesto, dobro plaćeno radno mjesto, ali u svakom slučaju se od tih ljudi tražilo da obavljaju svoj posao. Lokalna samouprava funkcionira. Mi danas imamo općina i gradova koliko imamo. Ja moram reći, osobno sam protiv ukidanja i jedne općine, ali jesam za to da se učini reforma u kompetencijama i ovlastima pojedine razine jedinice lokalne samouprave. Jer ne može imati istu kompetenciju u obavljanju i ovlasti najmanja općina kao što ima jedan veliki grad. To je riješeno. Jesam za to da građani budu u prilici preko svojih tijela upravljati sa novcem koji se prikupi u onoj razini na njihovom području. Prema tome, jesam za to da to ostane. Međutim, idemo u reformi učiniti i razgovarati o kompetencijama, o razini ovlasti. Ima različitih modela koja su primijenili oko nas i to treba napraviti što prije. Treba stvoriti efikasnu i malu upravu, da dođemo do male uprave s obzirom na veliku brojnost to nije više samo stručni problem, nego je ušao i u sferu socijalnog problema. Prema tome, trebat će tražiti rješenja. Uvoditi na neki način moram reći u navodnike uravnilovku, neću baš reći direktno i sve upresjećavati generalno nije dobro. Nije dobro, pogotovo nije dobro i tome ne znam da li je netko rekao danas u Republici Hrvatskoj obavljanje određenih dužnosti u pojedinim jedinicama lokalne samouprave i status, odnosno status obavljanje poslova na pojedinim područjima nije isto i nije jednako. Prema tome, da budem konkretan. Nije jednako obavljati poslove sa istom plaćom recimo u Istri, u jednom gradu sa troškovima života koji su u tom dijelu Hrvatske, na nekom drugom području gdje su troškovi života barem osnovni jeftiniji, jer to je takva situacija. To su fakti. Prema tome, u upravi i u rješavanju statusa službenika i o tome se mora voditi računa i o tome se vodi računa pogotovo u zemljama koje imaju dugogodišnju tradiciju organiziranja kvalitetne uprave, odnosno koji imaju jedan dugogodišnji kontinuitet u odnosu na nas. Prema tome, podržavam i prijedlog sindikata koji je ugrađen u amandmane koji su sastavni dijelovi, znači amandmani Odbora za lokalnu i područnu odnosno regionalnu samoupravu. Prema tome, o tome treba voditi računa. Da okvire, ako je netko izašao neprimjereno van okvira da. Ali sada zadirati baš tako direktno, a u ovom osjetljivom trenutku ja znam da je teško razgovarati o plaćama kada je štednja nužna na svim razinama. Ali onda tome treba pristupiti na određeni način prvenstveno sa okvirima odrediti postotke proračuna. Znači, definirati kao šta i moram reći da je zakon poboljšan u odnosu na prvu verziju. Ali mislim da ima još prostora i da se ide u treće čitanje, da se taj zakon poboljša. Jer kao što je danas, jutros onaj zakon bio vrlo osjetljiv moramo voditi računa da ne zazovemo nepravde, da ne zazovemo probleme. Jer bili smo svjedoci, postojali su periodi kad su ljudi bježali iz lokalne samouprave pogotovo u fazi kada funkcionira gospodarstvo, kada je razvoj prisutan onda ljudi radi plaće su odlazili iz uprave i uprave su imale probleme kako obavljati svoje poslove. Vi znate da su jedinice regionalne, a negdje i lokalne samouprave preuzele poslove od države, odnosno gdje su spuštene ovlasti za obavljanje poslova izdavanja građevinskih dozvola. Svjedoci smo ovdje za ovom govornicom kada je ministrica rekla da između ostalog je problem, jer su bili nagomilali na tisuće predmeta u pojedinim županijama, da je problem sustav plaća u državnoj upravi. Evo tu je rekla za tom govornicom i da između ostalog su ti poslovi ispušteni. Lokalne samouprave, odnosno regionalna samouprava se snalazila, problem je naći kadrove koji će biti kvalitetno osposobljeni zadovoljiti sve zakonske uvjete sa stručnom spremom, sa toliko stručnih ispita i sada doći u situaciju kada se i odredio sustav nagrađivanja u skladu sa aktima lokalne samouprave da dođemo u prilike da ljudima moramo spustiti plaću. Ljudi koji su stručni, sposobni, normalno će pogledati da li, trenutak u kojem se nalazimo vjerojatno neće biti velikih problema zato šta je problem trenutno i naći odgovarajući posao. Ali gdje god će se moći tko naći tko je kvalitetan, stručan, ako mu se ponudi i malo veća plaća će otići. Upravo na zapadu je državna uprava uvijek dobro, državna i regionalna i lokalna dobro plaćena baš zato ne samo da ne bi bilo fluktuacije i da ne bi uprava bila samo prolazna nego zato da bi ljudi koji su tamo kvalitetno obavljali svoje poslove, pa ako hoćete i između ostalog i da su manje podložni korupciji, odnosno svim onim negativnim oblicima koji se javljaju. Na ovakav način nisam siguran upravo radi opterećenja, jer nekoliko puta je ovdje u Saboru danas govoreno o neprimjerenoj visini plaća pojedinih lokalnih dužnosnika. A u svakom slučaju u ovoj situaciji je neprimjereno, međutim moramo naći načina da ne zadiremo u autonomiju lokalne samouprave po tom pitanju i da joj omogućimo maksimalnu autonomiju. Prema tome, da nam se jedna dobra intencija gdje bi trebali zadati okvire, odrediti prostor da nam se ne pretvori u suprotnost, u suprotnost svih. Jer kažem, u ovoj situaciji je vrlo delikatno. Vjerojatno mnogi će podržati srežimo plaće, skinimo plaću. Međutim, ako se radi o pojedinim slučajevima ne smije biti generalno znači postupanje prema svim dužnosnicima, odnosno službenicima, namještenicima u lokalnoj samoupravi. To nije u redu. Predlažem treće čitanje inače ovakav zakon je u ovoj fazi još uvijek neprimjeren da se donese. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeća pojedinačna rasprava i na redu je poštovani zastupnik Zoran Vinković.
Pa ja ću se vratiti malo na Odbor za lokalnu i područnu i regionalnu samoupravu, gdje je odbor jednoglasno predložio sve ove amandmane koji su upućeni i na samu sjednicu, a vezano za Zakon o plaćama u lokalnoj i područnoj samoupravi. Dakle, jednoglasno bez obzira na stranačku pripadnost, jer u tom odboru su ipak i ljudi koji i rade u jedinicama lokalne samouprave. Isto tako je na tom odboru iznijeto i mišljenje da se prilikom izrade ovoga prijedloga koji predstavlja potpuni obrat od onog prvog prijedloga koji je također bio u saborskoj proceduri nije, prije svega nije poštivan ovaj kodeks savjetovanja sa zainteresiranom javnošću u postupcima donošenja zakona, a isto tako, a i osobno smatram nije se napravila niti analiza fiskalnih i socijalnih učinaka ovoga zakona. Istovremeno podsjećam na Zakon o neposrednim izborima čelnika lokalne i područne samouprave, koji između ostalog donio vjerojatno imajući u vidu koalicijske odnose i uhljebljivanje da tako kažem koalicijskih apetita na vlasti, donio je i dva nova zaposlenja u jedinicama lokalne samouprave. Dakle, zakon je definirao da zamjenici čelnica lokalne samouprave mogu sami birati da li će taj posao obavljati profesionalno ili ne. Ja napominjem, s obzirom da je ovo meni treći mandat, da i u samom zakonu i dan danas stoji da zamjenici prije svega određuju posao, onaj posao za koje ih ovlasti gradonačelnik, odnosno kada je gradonačelnik bolestan, na službenom putu oni obavljaju tu djelatnost, a čak kako je to, meni je žao što nema gospođe zastupnice Petir iz HSS-a, pa čak kao i zamjenik načelnika općine Petlovac koji ne dolazi uopće na posao, ali traži svoju plaću, jer na to ima pravo po zakonu. Smatram da je ovo prije svega ovaj zakon danas u ovom trenutku prije svega jedno zamagljivanje da tako kažem ove zbilje u kojoj se nalazi Hrvatska i da prije svega želi baciti jedan dio javnosti, fokusa javnosti i na problem dvije ili tri plaće pojedinih čelnika lokalne samouprave koji eto imaju veću plaću od pojedinog ministra. Međutim ja napominjem da se ovaj broj djelatnika lokalne samouprave, posebno broj dužnosnika u lokalnoj i regionalnoj samoupravi može vrlo lagano izračunati, da je on negdje oko tisuću i 700 koji po zakonu mogu dobivati plaću, odnosno 577, a ovih tisuću i 200 mogu sami birati da li će biti profesionalci ili ne. No, danas javnost stvarno ne zna koliki je broj pomoćnika ministara, državnih tajnika, broj agencija, pa čak svojedobno eto i prije jedno mjesec dana ni sam ministar nije znao da su pojedini zaposlenici prelazili iz agencije u agenciju, to je bilo vidljivo na svim medijima. Isto tako da ne spominjem da i vozače koji usput rade i određene druge stvari kao što su kamatarenje. Dakle ja bih danas volio da smo mi umjesto ovog dijela koji zadire u autonomnost jedinica lokalne samouprave razgovarali, jer ovaj zakon prije svega vodi ka potpunoj centralizaciji, ne decentralizaciji Hrvatske nego centralizaciji, da smo pričali o decentralizaciji, odnosno povećanju i mogućnostima tih jedinica lokalne samouprave kroz fiskalnu decentralizaciju. Napominjem da ukoliko doista želimo ući u Europsku uniju da ćemo taj posao morati jednog dana i napraviti, to vrlo brzo, jer jedinice lokalne samouprave ne mogu se zadovoljiti samo sa povećanjem poreza na dohodak, dok porez na dobit sada završava u centralnoj državnoj riznici. Dosad je išao prema sjedištu tvrtke. Onda idemo mi malo smanjiti Bandiću novce, pa ćemo povećati sebi. Međutim na taj način su mnoge jedinice lokalne samouprave oštećene. Tu je svakako i famozni PDV. Dakle nije rješenje samo povećati PDV sa 22, 23 ili sada kako to najavljuju savjetnici predsjednice Vlade idemo i još povećati, nego je taj PDV treba pravedno raspodijeliti, između jedinica lokalne samouprave, između regionalne samouprave, između same države. Ovim zakonom 40% jedinica lokalne samouprave neće funkcionirati. Dakle ovaj zakon nije predvidio taj socijalni učinak koji on proizvodi. Ja evo se nadam da će jedna općina tamo blizu grada Đakova, u koju je uloženo 500 tisuća kuna, jer je čelnik općine sa nezavisne liste prešao u HDZ, a zatim tih 244 tisuće potrošio, od tih 500, potrošio na reprezentaciju i dnevnice, nadam se da će ona opstati, iako je prihod samo 110 tisuća kuna. I to nije jedini primjer. Apsolutno smatram da ova podjela koja je vezana na velike i male gradove, podsjećam samo na '93. godinu kada, barem tako je rekao bivši predsjednik općine, skupštine općine Đakovo da se i sam pokojni predsjednik Tuđman pitao pa gdje je Đakovo, što Đakovo nema županiju. Međutim, tada je predsjednik skupštine općine bio zadovoljan sa statusom grada, no te '93. godine taj status su dobila tri grada, to su bili Vinkovci, Đakovo i sad doista se ne sjećam koji je to treći grad bio. Danas tih gradova ima 127. Čuo sam evo sada da čak i Vodičani koji su grad kažu, kada izlaze navečer, ne kažu da idemo u grad, nego idemo u selo. Jedan Otok u Slavoniji je grad. To je oduvijek bilo selo. Skradin, stara rimska Skradona ima negdje oko tisuću 700 do 2 tisuće stanovnika, nema obilježja grada, ne želim nikoga uvrijediti, itd. Ima tu niz primjera. Dakle, grad ne čini niti broj stanovnika, nego čine obilježja grada. Tu je svakako i dvostruko određeno nagrađivanje gradova, kao što su to sjedišta županija koji po nekoj logici stvari nisu ni trebala biti, s obzirom da postoje veći gradovi sa svim institucijama koja se nalaze u tim gradovima, međutim to je rađeno iz da tako kažem političkih razloga kao što su i rađene granice jedinica lokalne samouprave te 1993. Ja ću spomenuti samo Gospić koji uz sjedište županije ima i status velikog grada iako ima 12 tisuća stanovnika. Dakle, ogroman broj jedinica lokalne samouprave i smatram da kroz to se može napraviti ušteda, ali prije svega u jedinicama lokalne samouprave i kako je to rekao ovdje jedan zastupnik, ovim zakonom se doista ne vidi mogućnost da će sutra neki građanin živjeti bolje ili da će ovim zakonom se omogućiti novo zapošljavanje. Novo zapošljavanje se može omogućiti samo jednom novom politikom rasterećenja gospodarstva, novim sustavom naplate PDV-a, dakle ne ovim zakonom smanjenja ili povećanja. Mnogi, po ovom zakonu, će dobiti povećanje te svoje plaće kao što je to gradonačelnik Osijeka ili kao što je to gradonačelnik Đakova koji je 2001. prvo rješenje koje je napravio smanjio je koeficijent gradonačelnika, s obzirom da nisu usklađena s onim, ali to je bilo negdje oko 7,5 tisuća kuna. Dok je dotadašnji imao 12 tisuća kuna. Dakle, ovim zakonom prije svega smatram da je jednim ovako, kao što to u zadnje vrijeme po onoj dobroj navici držimo lopova, ali rijetko tko bude, da tako kažem i uhvaćen, želi se prebaciti fokus javnosti na problem koji je za čitavu Hrvatsku sporadičan. I ovim zakonom se neće riješiti nagomilani problemi u kojoj je Hrvatska i u kojoj su mnoge jedinice lokalne samouprave kojima su smanjeni upravo radi stagniranja gospodarstva, s povećanjem nezaposlenosti, smanjeni proračuni.
Hvala lijepa. Rezultat izlaganja, jedan ispravak netočnoga navoda, 2 replike. Najprije ispravak, poštovani zastupnik Branko Kutija. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče. Kolega Vinković kazali ste 40% jedinica lokalne samouprave neće moći funkcionirati temeljem ovoga zakona. To nije točno. Ne znam kojom matematikom ste vi to izračunali i kako ste došli do toga rezultata? Prije nekoliko minuta vaš kolega, odnosno naš kolega, ali vaš stranački kolega Kozlevac je kazao da nije za ukidanje niti jedne općine niti grada, a vi sad govorite tako kako govorite. Dajte dogovorite se.
Hvala. … [[Upadica se ne razumije.]] Tu je negdje, vrlo blizu. Imamo repliku, najprije poštovana zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa evo kolega Vinkoviću rekli ste da je Odbor za lokalnu i regionalnu samoupravo prihvatio, dakle predložio amandmane i prihvatili su ga i zastupnici opozicije i pozicije stoga jer su to sve ljudi koji su bili ili su u lokalnoj samoupravi, dakle razumiju taj problem i imaju bez obzira na stranačka opredjeljenja imaju slične stavove u poziciji nastojanja i decentralizacije i što veće samostalnosti lokalnih jedinica sukladno Zakonu o lokalnoj samoupravi. Ali evo ono što nam je, kao što je diskutirala i kolegica Šuica, i ja to primjećujem da nažalost i u savezu gradova, a i u Odboru za lokalnu samoupravu nije se prepoznalo zato što nije na vlastitoj koži se osjetio taj problem, a to je ovaj problem jedinica koje imaju dio svojih jedinica u područjima od posebne državne skrbi. Pa kao što smo čuli to je Dubrovnik, ali to je i grad Zadar koji ima gotovo 90 tisuća stanovnika. Ima svoje izvorne prihode, veliki proračun, ali eto u jednom prigradskom naselju koje broji 800 stanovnika spada pod područje od posebne državne skrbi i sada će grad Zadar, peti po veličini u Hrvatskoj, potpasti pod ovaj članak 15. jer će se na njega odnositi ovo ostvarenje s osnove dodatnog udjela u porezu na dohodak. Dakle, to bi svakako trebalo uzimati u obzir. Mi čujemo još neke, evo općina Bistra primjerice koja samo 9% svojih izvornih prihoda troši za plaće, a potpast će pod čl. 15. zato što također ima brdsko-planinska područja. Dakle, nažalost to u savezu gradova i općina nije dovoljno prepoznato, ali evo ja apeliram da se to razmotri još jedanputa i da Vlada za to ima sluha i da barem ona primijeti ovaj problem u gradovima, jedinicama koje u sasvim malom dijelu sudjeluju u toj posebnoj državnoj skrbi.
Hvala vam lijepa. I odgovor na repliku ima poštovani zastupnik Vinković.
Uvažena kolegice ja ću vam samo reći da sam ja istupio, dakle, odnosno ne ja nego grad Đakovo, tada iz udruge gradova i iz one krovne udruge, odnosno savez je tada bio, i smatrao sam da prije svega bez odluka gradskih vijeća, odnosno predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave to nije moglo ni biti osnovano na način kako je osnovano. Ali to je sad druga priča. Ali to je odmah ujedno i odgovor kolegi Kutiji dakle da mi jesmo u jednoj stranci, ali ne moramo, ne ja i vi, nego ja i gospodin Dino, ali ne moramo na isti način razmišljati. Ja tvrdim da danas bez pomoći države, ali ne na način da pređite kod nas pa ćemo vam dati novce, da 40% jedinica lokalne samouprave ne može funkcionirati u RH i da se svi ti proračuni troše isključivo za plaće. A inače podržavam evo i zahtjev bivše kolegice jel, sadašnje kolegice zastupnice, ali mislim bivše gradonačelnice Dubrovnika i vas, isto ste bili gradonačelnica Zadra, da je doista ovo nelogičnost i da očigledno ovaj zakon treba ići u treće čitanje. Evo zahvaljujem.
Hvala lijepa. I repliku ima poštovani zastupnik Dino Kozlevac. Izvolite.
Da, gledajte što se tiče ova centralizacija koja je danas na djelu i sustav na koji način je organiziran cijeli sustav, znači uprave i funkcioniranja države je doveo do toga da smo uveli termin decentraliziranih funkcija itd. Termin koji je trebao biti privremenog karaktera, bar bi trebao biti i daljnjim zaoštravanjem gospodarskih prilika stvarno će doći u priliku ne 40 nego možda i više posto jedinica lokalne samouprave da neće moći funkcionirati sa svojim prihodima jer ih nema. Rezultat je da treba napraviti suštinsku decentralizaciju. To znači da treba spustiti ovlasti koje su i spuštene u jednom dijelu i da treba spustiti i prihode, a svjestan da nikad neće sve jedinice lokalne samouprave ili sva područja moći funkcionirati isključivo sa svojim izvornim prihodima i da će uvijek biti potreba da centralna država intervenira sa svojim sredstvima da bi mogli opstati. Prema tome što predstoji onda? Ili ukidanje jedinica lokalne samouprave, tako se zaoštrava situacija sve više će biti kriterij da ih treba ukinuti jer nemaju prihoda ili treba decentralizirati i uvesti suštinsku reformu, ali u kompetencijama i ovlastima jedinica lokalne samouprave. Vi vani imate jedinice lokalne samouprave koje imaju jednog, dva čovjeka, ali kompetencija njihovih poslova stručnih, administrativnih čak u jednom dijelu koje moraju obavljati obavlja jedna druga razina na tom širem području. Prema tome posluje područje itd., tako da ima načina. Najgore je nešto ukidati jer to izaziva revolt, izaziva otpor stanovnika i građana gdje su mnoge općine ipak polučile dobre rezultate u ovom proteklom periodu i gdje su ljudi riješili mnoge stvari koje ne bi nikad riješili u širim okvirima općina jer to su iskustva u konačnici iz prošlosti koje smo imali. Prema tome slažemo se oko toga, ali treba napraviti taj posao.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku zastupnik Vinković.
Pa vidite kolega je počeo približavati svoje mišljenje mom. Mala šala. Apsolutno se slažem. Jedini pomak koji se može desiti u Hrvatskoj je upravo ta mogućnost decentralizacije ali ne mogućnost u davanju i spuštanju ovlasti, nego se Hrvatskoj mora kolega desiti fiskalna decentralizacija. Dakle, nije dovoljno dati povećanje poreza na dohodak, nego je tu potrebno vratiti porez na dobit. Pa to je uostalom bilo i u tamnici naroda bivšoj Socijalističkoj Federativnoj Jugoslaviji. Porez na dobit je ostajao na mjestu gdje je stvaran. Danas on odlazi u državu. U Europi porez na dodanu vrijednost dijeli se proporcionalno određenim i zakonima ali isto tako i prihodu gdje se on stvara. I jedinicama lokalne samouprave regionalne samouprave isto tako i državi. Uzmite primjer Europske unije pa vidite koliko ukupno poreznih sredstava ide prema državi u užem smislu riječi, a koliko ostaje jedinicama lokalne samouprave. Bit će divno čudo kada vidite da je to omjer 80% jedinicama lokalne samouprave 20% državi. Kod nas 8% uključujući i grad Zagreb poreznih prihoda ostaje jedinicama lokalne samouprave 92% ide državi, vjerojatno da bi mogli osigurati plaće ovih novih 26 tisuća službenika koji su uzeti u ovih nekoliko godina.
Hvala lijepa. I pretposljednja rasprava pojedinačna, poštovani zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja ću zapravo skratiti veći dio jer je više manje sve rečeno. Ono što bih htio naglasiti da reforma javne uprave i decentralizacija su dvije ključne zadaće na putu Hrvatske u Europsku uniju, a svi gotovo najveći dio rasprava danas se pokazao da iako je došlo do velikog poboljšanja u tekstu ovog zakona u odnosu na onaj prvi koji smo dobili, da je možda šteta što se nije našlo još malo volje i strpljenja da se isprave i ove neke greške koje su jasne, očite na koje je ukazala i Udruga gradova i sindikat i zastupnici i SDP-a i HDZ-a i apeliram na ovdje nazočnog ministra da se ipak učini taj dodatni napor, uvaže se ove primjedbe i da dobijemo zakon koji će biti još kvalitetniji nego što je u ovom trenutku.
Hvala lijepa. I gospodin zastupnik Krešimir Gulić. Izvolite.
Ja sam zadnji. Poštovani potpredsjedniče, ministre, državni tajniče. Pa moram se s par riječi osvrnuti na ovaj prijedlog Zakona o plaćama i reći da u svakom slučaju podržavam zakon koji se odnosi na plaće dužnosnika u lokalnoj i područnoj samoupravi. Iz toga razloga je bilo određenih logičnosti da su pojedini župani imali veće plaće potpredsjednika Vlade a čak i neki gradonačelnici su imali veće plaće od predsjednice Vlade. No moram reći da ovom prijedlogu zakona nismo svi ravnopravni, a to se odnosi na 215 općina i gradova u Republici Hrvatskoj i 80 naselja na koji se odnosi članak 14., 15. i 16. Tim člancima za sve one općine i gradove koji imaju status posebne državne skrbi ili brdsko-planinsko područje, automatski moraju se plaće staviti na razinu plaća državnih službenika i namještenika. Mislim da nismo u tome ravnopravni jer mislim da ne trošimo svi jednako i ne radimo sigurno svi jednako. Ja sam predlagao jedan amandman koji nažalost nije prihvaćen, gdje bi tu neravnopravnost riješili na taj način da sve one općine i gradovi s naslova brdsko-planinskog i posebne državne skrbi, a evo i kolegica Lovrin je rekla da će pogoditi Zadar, Dubrovnik i Osijek i da ne nabrajam neke gradove. Ako im izvorni prihodi govorim bez onih dodataka koji su predviđeni s toga naslova kojeg imaju, ne prelaze 20% da se taj zakon tj. članak 16. ne primjenjuje na njih. Evo iz mog primjera i moje općine gdje sam načelnik, a imamo status brdsko-planinskog područja nažalost moji će službenici i namještenici morati ići na plaću državnih službenika. Zašto kažem nažalost? Mislim da državni službenici i namještenici nemaju dovoljno velike plaće. I ne treba sada sve stavljati ako već imamo državne službenike i namještenike sa malim plaćama, pa ne moramo valjda sada i ovih 11 tisuća staviti isto na te male plaće. Ali evo nije prihvaćen i moj amandman, a njim bi bilo riješeno sve. Znači da oni stvarno ne troše od izvornih prihoda ni 20% da budu u rangu ostalih jedinica lokalne samouprave koji nemaju status brdsko-planinske ili posebne državne skrbi. Pitam što je sa plaćama proračunskim korisnika? O trgovačkim društvima govorimo i ustanovama koje osnivaju jedinice lokalne samouprave. Komunalna poduzeća, vrtići, javne vatrogasne postrojbe, knjižnice, muzeji, da ne nabrajam sada dalje oni su izuzeti iz ovoga, što je potpuno uredu i slažem se. Ne treba i njima smanjivati plaće. Ali kako ću ja kao načelnik koji se moram izboriti za proračun i moram ga napuniti osim onih izvornih prihoda koji su mi ne znam od poreza na plaće i da ne govorim sve druge, nego moram se potruditi da naplatim komunalnu naknadu, da naplatim komunalne doprinose, da naplatim sva ona davanja koja su zakonom propisana i koja moram naplatiti od strane građana, kako ću ja sada imati, hvala Bogu da tete ili odgojiteljice u vrtićima imaju sa visokom stručnom spremom 6 tisuća ili 6,5, ja sada moram dati svojoj djelatnici sa visokom stručnom spremom 4 tisuće ili 4 i 200 plaću. Teško je to opravdati, teško je to sada opravdati i reći evo vi ćete imati takvu plaću, a ovi korisnici proračuna će imati 30 ili 20 ili ne znam 15% veću plaću. Mislim da to nije uredu jer kako stimulirati te djelatnike koji rade u lokalnoj samoupravi, koji su svakodnevno sa svojim građanima, koji su iz te sredine iz koje dolaze, nisu oni došli kod mene u Bistru raditi ne znam od kuda nego su iz Bistre, koji se međusobno poznajemo i mi i moji djelatnici u uredu rade i ne osam sati za svoju plaću nego rade i devet i deset, i ako treba vikende i jedini način je bio da ih stimuliramo sa plaćom. Na ovaj način to nećemo više moći. Ono što isto moram reći, neće država puno dobiti ovime. Izgubit će s naslova da će dobiti manji prihod od poreza na plaću, čista logika. Lokalna samouprava će dobiti više općinski ili gradski proračun ili županijski, ali opet pitam kako ćemo stimulirati te ljude koji rade u tim poduzećima. I ono što moram reći 80% ministre, 80% tih djelatnika su žene, radi se o ženama 80%. Najmanje je muških. Većinom su načelnici itd. ali službenice, namještenice su većinom žene. O tome moramo voditi računa. Isto se pitam tko će provoditi s malim plaćama i kako ćemo zadržati visoko kvalificirane ljude u našim lokalnim samoupravama. Evo dolaze nam, otvaraju nam se predpristupni fondovi Europske unije. Pa za to trebaju biti stručni ljudi koji će pripremiti dokumentaciju, koji će pripremiti sve ono što je potrebno da bi mogli iz tih europskih fondova izvući sredstva. Evo, ukazuje nam se milijardu i 600 milijuna eura za regionalni razvoj. Ja se bojim da čim nađu bolji posao da će nažalost otići sigurno u neku privatnu tvrtku ili otići će u javno poduzeće ili trgovačko društvo, ili neku ustanovu jer tamo će imati sigurno puno veću plaću. Slažem se s kolegama tu da ima pojedinih općina kojih ne trebamo. Ima stvarno općina, dobili smo tu jedno izvješće koje troše na plaće ne znam i 6% više nego što bi smjele, nemaju prihode za plaće. Ali moramo biti svjesni da dobivanjem i općine i gradova, govorim najviše o općinama puno toga se promijenilo u određenim sredinama. Kako je rekao kolega ne bi bilo ni možda mrtvačnice, ne bi bilo ni vodovoda, ne bi bilo ni kanalizacije, ne bi bilo ni nekakvog društvenog doma ili dječjeg igrališta. Puno toga ne bi bilo da neka mjesta nisu dobila status općine, tj. da imaju svojstvo pravne osobe. O tome se radi, znači da imaju nekakve financijske prihode s kojima mogu raspolagati. Dakle, treba voditi brigu koji su ti koji rade a koji su ti koji ne rade. Pa ja samo primjer moram reći zašto smo spustili urede za graditeljstvo koji su bili u okviru državne uprave na županijskoj razini. Pa upravo zato jer im nismo mogli povećati plaću. A nismo mogli dobiti inžinjere građevine i arhitekte da rade u tim uredima za 4 i 5 tisuća kuna. I onda smo ispustili namjerno na nivou županija i većih gradova da bi na taj način mogli riješiti neriješene predmete kojih je bilo po stotine ili tisuće po pojedinim uredima gdje su stajale investicije od stambenih pa do onih proizvodnih itd. i zato smo to napravili da im možemo dati veće plaće. Evo, ovim nažalost bojim se da to nećemo moći. Ja ne bih više raspravljao, danas je već puno rečeno ovdje u raspravi. Ja moram reći jednostavno, razgovarao sam evo i sa ministrom. Nadam se da će u određeno vrijeme taj zakon pretrpjeti određene izmjene, da će se dati mogućnost jedinicama lokalne samouprave općinama i gradovima koji dobro rade u interesu svojih građana da evo na neki način budu nagrađeni. Moram se osvrnuti tu, neki dan je u jednim dnevnim novinama jedan novinar, neću imenovati novinara ni novine, obrazlagao, komentirao jedan moj istup i onda kaže: "Ne viče načelnik zbog grobara nego zbog sebe.". Pa ne vičem ja zbog sebe. Ja ću puno lakše živjeti sa 8 tisuća kuna koliko ću imati kao načelnik nego moj grobar sa 2 tisuće kuna, puno lakše ću živjeti jer prema novoj klasifikaciji prema radnim mjestima taj moj grobar će morat imati plaću 2 tisuće i 200 kuna. On komentira nije pretežak posao. Težak je posao tog čovjeka koji mora raditi na minus 10, minus 15 ili na plus 30 ili 40. Kako ću ga naći? Ako ima još kredit pa njemu je bolje možda da otiđe na burzu. Ono što moram reći da ovim zakonom ministre nismo riješili jedan problem. Vi niste moju općinu ograničili koliko ljudi smijem zaposliti i vi sad meni date mogućnost da ja imam sad sedam djelatnika, na 7,5 tisuća stanovnika imam sedam djelatnika tj. šest djelatnica i jednog djelatnika. Dali ste mi mogućnost da ja zaposlim još njih sedam i svi će imati male plaće. Znači, ja moram izdvajati puno veća sredstva iz proračuna za plaće tih djelatnika jer niste mi ograničili broj djelatnika. Rekli ste 20%. Ja sad izdvajam 9%. Znači, još imam na raspolaganju 11% skoro da zaposlim koliko ih imam sad i morat ću ih zaposliti jer neću moći stimulirati djelatnicu da radi za 3,5 tisuće kuna kako je radila za 5 i radila je i prekovremeno koje nije pisala i radila je duže. Morat ću jednostavno zaposliti sigurno još neke djelatnice. S time ću povećati troškove i izdatke iz proračuna jer ću morati osigurati sredstva za plaće. A nije samo to problem. Moram i osigurati prostor gdje će ti djelatnici raditi.
Kolega.
Potpredsjedniče, morao sam evo neke stvari reći i evo moja rasprava je zadnja. I nadam se da će ministarstvo vidjeti određene probleme i da će pokušati ispraviti i određene po meni nelogičnosti koje su mi zakonom predviđene. Hvala potpredsjedniče.
Hvala lijepa. Dvije replike. Prva gospodin zastupnik Anton Mance. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Osjećao sam potrebu replicirati kolegi Guliću jer smo ovih dana dosta razgovarali o tome kao i sa ostalim kolegama jer dolazim iz područja gdje ima mikroregije Gorski kotar, devet lokalnih zajednica sve su u brdsko-planinskom području. I tu bih samo nadodao na ovo što je kolega Gulić a i mnogi su danas o tome govorili. Dakle, imamo dvije vrste takvih lokalnih zajednica, one koje sa 20% mogu riješiti svoje potrebe ali moraju skinuti plaće a imamo i one kad im odbijete ovaj dio poreza na dohodak kojega dobivaju i po toj osnovi će morati smanjiti plaće. Mi do sada nismo mogli naći stručnjake recimo inžinjera građevine a ove još ostale djelatnike i stručnjake kako tako. Prema tome, treba i to uzeti u obzir, ja sam to i na Odboru za lokalnu samoupravu rekao gospodinu državnom tajniku. Vidim da to nije uzeto u obzir i smatram da bi to trebalo još jednom razmotriti i vidjeti, omogućiti makar približno ili onaj jedan prijedlog što ga je dao jedan drugi odbor da se to poveća sa 20 na 25% pa da ipak se nađemo u nekim okvirima. Jesam za i smatram da treba ograničiti u određenim slučajevima ali ove su lokalne zajednice sve se ponašale u okvirima mogućnosti da lokalna zajednica sa svojim plaćama ne ide iznad samog stanja gospodarstva u lokalnoj zajednici. Hvala.
Hvala. I gospodin zastupnik Dino Kozlevac. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega zastupnik, potpisujem sve što ste rekli jer ste govorili iz iskustva i dobar ste poznavaoc funkcioniranja lokalne samouprave, pogotovo značaja uloge u manjim sredinama što se nikad ne smije smetnuti s uma. I ja kad sam prije govorio i govorim da su te jedinice lokalne samouprave ostvarile svoju funkciju, imaju svoje mjesto i ulogu. Sve će se to desiti o čemu smo govorili. Živi bili pa vidjeli. Naći ćemo se za određeno vrijeme, ne znam koje i vidjet ćemo problemi koji će se dešavat, od fluktuacije zaposlenih, od odlaska ljudi, nemogućnosti nalaska stručnih osoba, traže se visoko školovani, sposobni, dobri ljudi itd., a ograničeni smo više puta i resursima koje imamo na postojećem području. Prema tome, to će biti problemi s kojima ćemo se nažalost susresti. Ja još jedanput ponavljam, to nažalost radimo u ovoj situaciji, opterećeni stanjem u javnoj upravni, odnosno u državnoj upravi, brojem, veličinom itd., financijskim problemima koje imamo za praćenje takve uprave i nažalost anomalijama koje su se dešavale u ovoj situaciji. Sve to je stvorilo i kod javnosti i kod ukupne strukture društva jedan osjećaj opterećenosti tom situacijom i sad na način idemo na rješavati radi tih stvari na jedan drugi način koji je po meni neprimjeren. Moramo se naći i razgovarati o kompetencijama određenih razina, napraviti analizu i ništa ne izmišljat novog što su vani rekli. Ne mora svaka općina imati stručne kompetencije i obavljati, to za nju može obavljati najbliži grad, za to je uvjet decentralizacija. Određeni dio izvornog prihoda će ići toj većoj jedinici lokalne samouprave koja će stručne poslove obavljat, ali će suština da građani kroz svoju malu upravicu u toj općini odlučuju o svojim financijskim sredstvima, donose planove, usmjeravaju novac gdje treba napraviti. To je suština i tu su uštede. A dok imamo kompetencije općine i grada kao najniže do najveće onda su problemi. Hvala.
Hvala. I završni osvrt, ministar uprave Davorin Mlakar. Izvolite, ministre.
Hvala vam lijepa, gospodine potpredsjedniče. Ja se ispričavam, nisam cijelo vrijeme bio, ali kolega državni tajnik je pratio od početka raspravu tako da se neću osvrtat baš na sve primjedbe i prijedloge koji su izneseni u raspravi. Međutim, mislim da ću morat govorit nešto, prvo zahvaljujem se da ste ocijenili ovaj tekst zakona boljim od onog koji je bio u prvom čitanju. Drugo, mislim da je važno reći, morat ću ponovo reći ono što smo rekli na zaključivanju rasprave u prvom čitanju ovog zakona, a tiče se primjedbi na ustavnost ovog propisa i na usklađenost propisa sa Europskom poveljom o lokalnoj samoupravi. Kada bi se uzelo u obzir da ovaj zakon nije u skladu s poveljom i Ustavom uvijek se postavlja pitanje kako to da takve primjedbe nisu bile iznesene do sada, s obzirom da su argumenti isti. Argument je da centralna vlast ne može uređivati plaće na lokalnoj razini. 2001. godine Vlada je donijela zakon kojim je ograničila i uredila plaće u lokalnoj samoupravi. Od tada do danas nitko pitanje ustavnosti tog propisa nije postavio, a mislim da je bilo i vremena i prilike. A reći ću vam i zašto nije postavljeno pitanje ustavnosti. Zato što taj zakon time što određuje okvire i plaće nije povrijedio niti Ustav niti Povelju o lokalnoj samoupravi, dapače vjerojatno su se autori ranijeg zakona također konzultirali s europskom praksom i ustanovili da većina europskih zemalja isto uređuje plaće i na nižim razinama pa tako i u jedinicama lokalne samouprave. Što se tiče priče da smo trebali izaći sa novim teritorijalnim ustrojstvom Republike Hrvatske, mislim da svi oni koji su u svojoj raspravi govorili o tome da je to moguće učiniti u mjesec ili u par mjeseci nisu shvatili uopće ozbiljnost problema novog teritorijalnog ustrojstva i jedne ozbiljne analize koja će pokazati koje od jedinica lokalne samouprave ili regionalne su uopće mogle ostvariti osnovne svoje funkcije, ostvariti onu osnovnu ideju o pružanju servisa svojim građanima pa zbog toga će se i na analizu koju radi Ministarstvo uprave i koju smo najavili ne bombastično nego stvarno sa namjerom i idejom da donesemo podlogu na temelju koje se mogu donosit političke odluke. Taj posao nažalost ili na sreću trajat će još sigurno šest do sedam mjeseci da bi ta analiza bila ozbiljna i da bi mogla prezentirati podatke na temelju kojih bi se mogle donosit političke odluke. A samo uzgredno, ti podaci su preko 500 podataka o svakoj jedinici lokalne samouprave koji se trebaju prikupit, obradit, usporedit, koristit za analize koje bi dale podlogu jednog dana za odlučivanje o tome što stvarno od teritorijalnog ustrojstva u Republici Hrvatskoj treba mijenjati. Naravno da ne možemo ni na brzinu niti bez ozbiljnih priprema doći s prijedlogom nekakvog novog teritorijalnog ustrojstva. Bilo je primjedbi u raspravi i na sredstva koja su prenesena jedinicama lokalne i područne samouprave, a koja se odnose na obavljanje poslova, prenesenih poslova državne uprave. Dakle, prvenstveno radi se o izdavanju građevinskih dozvola odnosno potvrda glavnih projekata. Ta sredstva za plaće nisu uračunata u ove limite tako da ni ti službenici ni ta sredstva neće opterećivat ovih 20%. Ono što je Sindikat državnih službenika i namještenika predlagao između ostalog su i stupnjevi do kolikog postupka u ukupnim prihodima jedinice bi se trebalo uzimati u obzir da bi se onda stupnjevano određivale i plaće u tim jedinicama. I s obzirom da ovaj zakon je rađen u suradnji s Ministarstvom financija mišljenja smo da za takvu diferencijaciju tih plaća nema potrebe. A sad ću reći ono što nitko nije rekao, a mislim da je dosta bitno, odnosno neki su to možda malo nama na nekakav osobni kontakt stavljali. Pa nije baš takva kazna da oni koji koriste sredstva državnog proračuna imaju plaće kao državni službenici. Pa državni službenici žive i rade vrlo ozbiljno svoj posao na tim plaćama koje su sada postale bauk svima ostalima jer se nitko s njima ne želi uspoređivati čak ni oni koji koriste ista sredstva iz kojih se isplaćuju i plaće državnih službenika. I kako evo dozvolite mi taj osobni osvrt kako nitko drugi nije o tim državnim službenicima govorio čiji rad se nije uspoređivao sa radom lokalnih službenika o kojima ste svi pričali u superlativima. Ja moram reći da meni nije nezamislivo da uspoređujem plaću državnih službenika s plaćama lokalnih i ne mislim da su lokalni vredniji niti da rade teže poslove od državnih službenika. Dapače, prije bih vjerovao obratno ili bi tako trebalo biti što je odgovornost veća i na višoj razini vjerojatno bi i njihova znanja trebala biti veća. Ja bih volio i da su u svim jedinicama stvarno službe sposobne odraditi europske projekte. Iz našeg iskustva mi se za sada ni na državnoj razini u potpunosti za to nismo priredili. To vrijeme nas tek očekuje, a ono što je važno i ono što je bila namjera Vlade u predlaganju ovog zakona za koje držimo da nema razloga da ide u treće čitanje. To je ne da se stvaraju uštede, nego da se počne uvoditi red da bi se uveo red između ostalog i u rang svih tih državnih i lokalnih službenika, a onda naravno jer je to skoro uvijek osnov za određivanje ranga i u njihove plaće. Evo hvala vam lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Dino Kozlevac.
Poštovani potpredsjedniče, gospodine ministre. Upravo to je ovaj navod koji ste rekli da su bauk trenutno plaće državnih službenika u korelaciji sa plaćama lokalnih službenika. Upravo bih ja rekao, evo upravo to je problem što su državni službenici pogotovo nižih sprema potplaćeni u odnosu na službenike u jedinicama lokalne samouprave. Neće se riješiti s time da se ovima oduzme a da bi bili u rangu sa ovima. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 9,30 sa točkom dnevnog reda Izvješće o radu Nacionalnog vijeća za praćenje provedbe Strategije suzbijanja korupcije za razdoblje od 21. svibnja 2008. do 30. svibnja 2009. godine. Podnositelj Nacionalno vijeće za praćenje provedbe Strategije suzbijanja korupcije.
3, Konačni prijedlog Zakona o plaćama u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, drugo čitanje, P.Z. br. 415, predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Nakon što je rasprava zaključena Vlada je podnijela amandmane. Sukladno članku 166. Poslovnika o ovako podnesenim amandmanima mora se složiti većina nazočnih zastupnika. Tko je suglasan da provedemo raspravu o amandmanima Vlade? Molim dizanje ruku. Tko je za taj prijedlog? Hvala. Protiv? Suzdržan? Jednoglasno sa 106 glasova je prihvaćen prijedlog. Molim predstavnika Vlade da obrazloži amandman Vlade na članak 15. Gospodin ministar Mlakar, izvolite.
Ako dozvoljavate gospodine predsjedniče, isto je obrazloženje i uz amandman na članak 15. i na članak 16. Radi se o limitima koje smo unijeli za izračun plaća u jedinicama lokalne samouprave pa ako mogu dati obrazloženje za obadva, jer u jednom članku se govori o plaćama nositelja izvršne vlasti, a u drugom se radi o plaćama službenika u lokalnoj samoupravi. Dakle, osim onog ograničenja da jedinice lokalne samouprave od svojih izvornih prihoda mogu trošiti maksimalno do 20% sredstava za plaće unijeli smo još jedan korektiv, odnosno mogućnost poboljšanja njihovog stanja na način da se u ta sredstva ne uračunavaju one pomoći koje primaju iz državnog proračuna koje su do 10%. Dakle, dodali bi u članku 15. i u članku 16. riječi: "u kojima iznos tekućih pomoći prelazi 10% prihoda poslovanja jedinice." Dakle, sve one jedinice lokalne i regionalne samouprave koje transfere iz proračuna dobivaju do 10% ne bi trebale shodno članku 14. umanjivati plaće nositelja izvršne vlasti i svojih službenika i namještenika.
Hvala. Otvaram raspravu i o prvom i drugom amandmanu, dakle na članak 15. i 16. a odlučivat ćemo posebno. Izvolite. Ima li interesa? Nema. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman na članak 15. koji je podnijela Vlada. Molim uključimo se i glasujmo o prvom amandmanu. Rezultat? Amandman jedan Vlade je prihvaćen većinom glasova, 89 glasova za, 9 suzdržanih i 1 protiv. I glasovanje o drugom amandmanu Vlade. Molim uključimo se i glasujmo na članak 16. Rezultat? Drugi amandman je prihvaćen većinom glasova, 92 glasa za, 6 suzdržanih i ništa protiv. Pregled ostalih amandmana je podijeljen na klupe. Amandmani Vlade Republike Hrvatske koji su podneseni prije zaključenja rasprave postaju sastavni dio Konačnog prijedloga zakona na temelju članka 169. Poslovnika Hrvatskog sabora i o njima ne glasujemo. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o preostalim posebnim amandmanima, a to je amandman jedan sastavni dio. Odbora za lokalnu, područnu samoupravu. Amandman dva.
Dakle, amandman Odbora za lokalnu i područnu samoupravu odnosio se na to tko je ovlašten predlagati osnovicu za obračun plaće i čelnika izvršne vlasti i službenika. U originalnom tekstu pisalo je da je za to nadležno predstavničko tijelo. Odbor za lokalnu samoupravu predlaže da to bude čelnik izvršne vlasti. Mislimo da je bez obzira na njegovu funkciju izvršenja proračuna i odgovornosti za izvršenje proračuna ne bi bilo dobro da čelnik izvršne vlasti de facto sam sebi određuje plaću, pa je prijedlog da djelomično prihvatimo smisao tog amandmana na način kako je on već u ovom amandmanu Vlade na članak 3. uređen, a to je da i osnovicu i koeficijente za obračun plaće donosi predstavničko tijelo na prijedlog čelnika izvršne vlasti. Dakle, župana, gradonačelnika, odnosno općinskog načelnika ako je to prihvatljivo.
U ime Odbora za lokalnu, područnu [[Upadica: Prihvaćamo. Prihvaćamo.]] Prihvaća se u ovom izričaju kao što je, dobro. Hvala. Treće, amandman Vlade već smo ga prihvatili ranije i podnesen je ranije. Četvrto, Odbora za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu na članak 10.
To je isto ovo obrazloženje gospodine predsjedniče koje sam dao i na raniji članak. Dakle, koja su tijela ovlaštena za donošenje odluke o koeficijentima i osnovici. I u jednom i u drugom slučaju predlažemo da to bude predstavničko tijelo na prijedlog čelnika izvršne vlasti, odnosno jedinice.
Odbor?
Prihvaćamo.
Hvala. Prihvaćen je u izričaju kako je ministar obrazložio. Peto, Vlade Republike Hrvatske. Ne glasuje se jer je sastavni dio već prijedloga. Šesto, Odbora za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu na članak 11.
Vlada ne prihvaća amandman. Treba li obrazloženje? Mi smo opet uzimajući u obzir taj prigovor u ovom amandmanu Vlade na članak 11. stavak 1. uredili tekst da bi se uspoređivale plaće ove koje smo uzeli iz državne službe i čelnika i službenika jedinica lokalne samouprave bez uvećanja za radni staž. Dakle, da se uspoređuje da tako kažem gola plaća, osnovica i koeficijent bez uvećanja za radni staž. To je i smisao bio amandmana Odbora za lokalnu i područnu samoupravu.
Predstavnik odbora?
Povlaćimo.
Povlači amandman broj šest na članak 11. Sedmi, Odbora za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu na članak 14.
Vlada ne prihvaća amandman, jer bi taj amandman de facto značio da je ova masa sredstava za plaće određena samo za službenike, a da se iz te mase izuzimaju plaće svih čelnika izvršne vlasti. Mislimo da je dovoljan prostor u ovih 20% za sve da se na isti način utvrđuju plaće i zato ne prihvaćamo amandman.
Hvala. Odbor?
Povlačimo.
Povlači se amandman broj sedam na članak 14. Osmi amandman na članak 14. zastupnika Branimira Glavaša, Ivana Drmića i Bore Grubišića.
Vlada ne prihvaća amandman.
Imate li obrazloženje?
Pa isto je obrazloženje kao i na ovo prethodno.
Hvala. Gospodin Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, predloženim amandmanom koje smo uložili uključuju se i sredstva, dakle sredstva zaposlenih, sredstva ostvarena sa osnova dodatnog udjela u porezu na dohodak i pomoći izravnanja za financiranje decentraliziranih funkcija. Naime, nesporno je da su sredstva ostvarene s osnove dodatnog udjela u porezu na dohodak i pomoći izravnanja za financiranje decentraliziranih funkcija namjenska sredstva koja prate donesene poslove s države na lokalne i područne jedinice samouprave i predstavljaju prihod jedinica lokalne samouprave temeljem Zakona o financiranju, a ne pomoć iz državnog proračuna. Zbog toga tražim glasovanje o ovom amandmanu.
Hvala. Molim dizanjem ruku tko je za ovaj amandman kolega zastupnika na članak 14. koji predlagač ne prihvaća? Nije dobio potrebitu većinu. Deveti amandman Vlade Republike Hrvatske ne glasuje se jer je već sastavni dio prijedloga. Deseto Odbora za lokalnu, područnu samoupravu na članak 15?
Vlada ne prihvaća, a amandman je na ovo što je opet Vlada uređivala na članke 15. i 16. sa svojim posljednjim amandmanima. To ću obrazložiti.
Hvala. Odbor? [[Upadica: Povlačim.]] Hvala. Povučen je ovaj amandman. I jedanaesti amandman na članak 15. zastupnika Branimira Glavaša, Ivana Drmića i Bore Grubišića.
Vlada ne prihvaća amandman.
Ne prihvaća amandman. Obrazloženje barem jednu rečenicu.
Pa radi se o istoj stvari. Evo gospodin zastupnik Grubišić će reći. Radi se o tome da se ne ostavlja limit 20% kao što piše u vladinom prijedlogu, nego da to bude postotak udjela navedene pomoći u odnosu na ukupno ostvarene proračunske prihode u prethodnoj godini. Mi smo na drugi način to riješili.
Hvala. Gospodin Boro Grubišić, izvolite.
Pa naime, ovakvim pristupom zapravo se utvrđuje visina pod navodnike kazne za primljenu pomoć iz državnog proračuna. Zbog toga tražim glasovanje o ovom amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Dizanjem ruku. Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 12. amandman na članak 16. Odbora za lokalnu, područnu (regionalnu) samoupravu.
Vlada ne prihvaća amandman. Smisao ovih raspodjela smo nastojali riješiti onim prvim amandmanima Vlade koje sam objašnjavao, dakle svi oni koji primaju do 10% dotacija, odnosno pomoći iz državnog proračuna neće biti, neće u tim jedinicama biti nužno da smanjimo plaće na državnu razinu. Prema tome, ovo je samo veća razrada svega toga, i mislimo da smo već s onim amandmanima Vlade riješili problem.
Hvala. Odbor? Ovaj amandman je povučen od strane odbora. 13. amandman na članak 16. zastupnika Branimira Glavaša, Ivana Drmića i Bore Grubišića.
Vlada ne prihvaća taj amandman. Opet su de facto isti razlozi koje sam naveo i uz ovo obrazloženje za Odbor za lokalnu i područnu samoupravu.
Hvala. Gospodin Boro Grubišić. Izvolite.
Pa mi imamo isti odgovor kao i treći put u ovoj da kažem raspravi. Naime, predloženim amandmanom plaće službenika i namještenika u jedinicama lokalne i područne samouprave iz članka 15. ovog prijedloga zakona metodološki i principijelno se utvrđuju na jednaki način kao i plaća župana, gradonačelnika i načelnika, odnosno umanjuje se srazmjerno umanjenju plaće župana, gradonačelnika i načelnika. Zbog toga mislimo da tražiti glasovanje o našem amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman molim da digne ruku. Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. I 14. amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 26.
Vlada prihvaća amandman.
Postaje sastavni dio prijedloga. Hvala lijepa ministre. Dajem na glasovanje Končani prijedlog Zakona o plaćama u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj Konačni prijedlog Zakona o plaćama je prihvaćen većinom glasova, 73 glasa za, 7 suzdržanih i 20 protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Dobro jutro dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Nastavljamo s radom, ali prije prelaska na sljedeću točku dnevnog reda obavještavam vas da ćemo prekinuti sjednicu 15 do 11 i molimo vas da u sabornicu se ponovo okupite u 11 i 10, dakle da možete otići u svoje kancelarije itd., vratiti se i to s razloga nemogućnosti pojedinačnog izlaska iz Sabora, te zbog potrebe pravovremenog zauzimanja mjesta na Trgu sv. Marka. Dakle, završit ćemo 15 do 11, u 11 i 10 ćemo se okupiti u sabornici i onda krenuti tamo na označena mjesta na trgu. Molim vas da klubovi, ovdje je vrlo malo zastupnica i zastupnika, pa da se klubovi tako informiraju. Ja to mogu malo kasnije opet ponoviti, ali evo, tako. Prelazimo na dnevni red koji je najavljen, točku – - Izvješće o radu Nacionalnog vijeća za praćenje provedbe strategije suzbijanja korupcije za razdoblje od 21. svibnja 2008. do 30. svibnja 2009. godine Podnositelj: Nacionalno vijeće za praćenje provedbe strategije suzbijanja korupcije Nacionalno vijeće podnijelo je ovo izvješće na temelju članka 2. odluke o izmjenama i dopunama Odluke o Nacionalnom vijeću za praćenje provedbe nacionalnog programa suzbijanja korupcije. Prijedlog akta primili ste poštom. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Gospodin Željko Jovanović, predsjednik Nacionalnog vijeća za praćenje provedbe strategije suzbijanja korupcije. Izvolite.