U ime kluba HSLS-BUZ Gordana Rusak tražim 10 minuta stanke da se obratimo hrvatskoj javnosti u svezi obveznih mirovinskih fondova i inače umirovljeničke problematike koji ovih dana zapljuskuju medijski prostor, a zbog interesa javnosti i velikog broja upita.
Dobro, hvala lijepa. Nema nikog drugog tko se javlja? Hvala. Dakle, vidimo se u 9,45. Hvala vam lijepa. [[STANKA U 9,35 SATI.]] [[NASTAVAK NAKON STANKE U 9,45 SATI]] Kolegice i kolege evo vrijeme je isteklo pa ću zamoliti uvaženog zastupnika Milivoja Špiku da u ime kluba HSLS-BUZ iznese ono što je namjeravao, izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolege i kolegice kao i svi oni koji nas prate želim dobro jutro! U posljednje vrijeme imamo cijeli niz rasprava na različitim razinama, a tiču se budućnosti umirovljenika, bilo ovih koji su sada ili onih koji će biti pa je tako u prvi plan došla i sve češće priča o drugom mirovinskom stupu koja se na neki način odvija ajmo tako uvjetno reći i mimo predstavnika umirovljenika u ovom Visokom domu. Pa budući da je bio popriličan broj ovih pitanja red je da iskoristim ovakvu mogućnost i da dam neke odgovore kako radi članstva tako i radi svih onih zainteresiranih pa ćemo samo upoznati javnost sa nekim činjenicama koje jesu. Dakle, današnja prosječna mirovina nije 40% prosječne plaće koliko neki žele prikazati već 31% prosječne plaće budući da po standardima u Europi to se računa od bruto, dakle i bruto mirovina i bruto plaća, dakle 31%. Druga činjenica je, kad bi se iz kompletnog iznosa koji se izdvaja svake godine za mirovine izdvojio iznos koji ide po posebnim zakonima dakle sve kad bi se izbacilo van izuzev ovih radničkih mirovina onda bi došli do toga da za redovitu isplatu godišnjih svih mirovina bi nedostajalo negdje između milijarde i dvije milijarde kuna uzevši u obzir i onih već sada 5 milijardi koje izdvajamo godišnje u drugi mirovinski stup i 2,5 milijarde otprilike koliko ide godišnje kamata na to. Dakle, sve one priče kako su umirovljenici teret društva i kako se radi njih država zadužuje nije točno. No, činjenica jest u nekoliko drugih detalja a to je da u ovom trenutku u drugom mirovinskom stupu imamo 75 milijardi, a da će otprilike za 4 godine to biti 100 milijardi, a za daljnjih 10 će biti preko 200. Znači, to će biti preko dva proračuna Republike Hrvatske koje ćemo mi smještati na račune s kojima ne možemo upravljati, s kojim ne možemo gospodariti i koji će povećati i povećava konstantno javni dug. To je činjenica i to treba jasno reći. Sve priče da su sredstva u drugom mirovinskom stupu vlasništvo bilo kojeg pojedinca ne stoje i nije točno jer pojedinac do njih nikada ne može doći. Ovo ovdje što pričam nije iz razloga suprotstavljanja bilo kakvoj ideji ili bilo kakvom rješenju ili kontra našoj Vladi koja između ostalog kaže da bi sredstva iz drugog mirovinskog stupa moglo ili bi se trebalo iskoristiti i za investiranje u autoceste. Točno, nemamo i nećemo imati ništa protiv, no ono što se postavlja kao ključno pitanje i ono što u ovom trenutku nitko u Hrvatskoj ne može dati odgovor a to je koliko će ili koliko sad vrijedi ovih 75 milijardi koje jesu u drugom mirovinskom stupu, koliko će vrijediti onih 100 milijardi 2020. ili onih 220 milijardi 2030. Da li itko ovdje može reći koliko će tada vrijediti one dionice ili drugi vrijednosni papiri u koje se investiraju sredstva iz drugog mirovinskog stupa? Ja tvrdim da ne može nitko. I sve one priče koje kažu da će mirovine s obzirom na drugi stup rasti za 10, 20 ili više godina nemaju uporište u nikakvom matematičkom izračunu ali ono što pouzdano znamo to je ono da će biti javni dug veći za onoliko koliko se bude otprilike tamo ulagalo skupa sa onim kamatama koje jesu. Dakle, imamo veoma jednostavnu logiku. Mi ćemo ove godine u drugom mirovinskom stupu uplatiti 5 milijardi i 200 milijuna kuna keš love i dat ćemo oko 2,5 milijarde keš love kamata s kojima smo nešto mogli napraviti. Za 10 i 20 godina to u što se investira sada ne znamo koliko će vrijediti. Možda neće ništa. Dakle, cijeli niz zemalja koje su išle u drugi mirovinski stup, a natjerali su ih isti oni kao što su natjerali i Hrvatsku su već odustali od drugog mirovinskog stupa. Ovo nije u funkciji navijanja da se ukine ali ovo jest u funkciji da se čim je moguće prije i ovdje u ovom Visokom domu otvori jedna takva priča i da se doista bez navijačkih strasti, bez političkih interesa ide na ono što bi bio interes umirovljenicima, a to je da se pokuša naći najbolje rješenje i za Republiku Hrvatsku i za buduće umirovljenike jer ovako smo se '90-ih godina izborili da budemo svoji na svome, čini mi se da preko drugog mirovinskog stupa nam se može lako dogoditi da na svom više ne budemo svoji. Toga se moramo čuvati. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sada dakle idemo na prvu točku. Hvala lijepa. Sada dakle idemo na prvu točku. Kao što je najavljeno to je - Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i o utrošku sredstava osiguranih u državnom proračunu Republike Hrvatske za 2014. godinu za potrebe nacionalnih manjina Podnositelj izvješća je Vlada Republike Hrvatske temeljem članka 37. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Materijale ste primili u pretincu. Raspravu je proveo Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Njihovo izvješće ste također primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti izvješće? Da. Evo izvolite. Uvažena zamjenica ministra pravosuđa gospođa Barica Novosel. Tu su inače predstavnici i svih ostalih relevantnih ministarstva koje pozdravljam pa ako će biti bilo kakvih pitanja stojim vam na raspolaganju. Izvolite, gospođa Novosel.
Hvala. Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane zastupnice i zastupnici. Izvješće o provedbi Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i utrošku sredstava koje su potrebe nacionalnih manjina osiguravaju u državnom proračunu za 2014. godinu pokazuje odgovarajući napredak u ostvarivanju prava nacionalnih manjina osiguranih Ustavnim zakonom. Daljnji pozitivni pomaci postignuti su u području kulturne autonomije nacionalnih manjina, odgoja i obrazovanja na jeziku i pismu nacionalnih manjina u provedbi nacionalne strategije za uključivanje Roma za razdoblje za razdoblje od 2013. do 2020. godine i pripadajućeg akcijskog plana, zatim o području razvijanja tolerancije o prema različitosti i suzbijanju diskriminacije. U provođenje Ustavnog zakona uloženi su značajni napori što je vidljivo i u činjenici da je unatoč nastavku trenda nepovoljne gospodarske i socijalne situacije za provođenje Ustavnog zakona u 2014. godini u odnosu na prethodnu godinu utrošeno znatno više financijskih sredstava. U području ostvarivanja prava na ravnopravnu službenu upotrebu manjinskog jezika i pisma tijekom 2014. godine nije zabilježen značajniji napredak. Pripadnici nacionalnih manjina nisu koristili pravo upotrebe svog jezika i pisma u postupcima pred upravnim tijelima jedinica lokalne samouprave kao ni u postupcima pred državnim tijelima ali u odnosu na 2013. godinu značajno je povećan broj sudskih postupaka koji su vođeni na jeziku nacionalne manjine. Analiza stanja usklađenosti statuta jedinice lokalne samouprave sa Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina i Zakonom o upotrebi jezika i pisma nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj pokazalo je da 27 jedinica lokalnih koje su svoje statute dužne uskladiti sa navedenim propisima samo njih 12 nije detaljno razradilo ostvarivanje prava pojedinačnog dok 5 jedinica lokalne samouprave uopće nije svojim statutima uredilo ostvarivanje predmetnih prava. Očekuje se da će se u narednom razdoblju Izmjenama i dopunama Zakona o službenoj upotrebi jezika i pisma nacionalne manjine na čije donošenje je Vladu Republike Hrvatske obvezao Ustavni sud osigurati u cijelosti ujednačeno i detaljno statutarno uređivanje prava pripadnika nacionalnih manjina na službenu i javnu upotrebu svog jezika a time i puno ostvarivanja svojih prava. U području odgoja i obrazovanja na jeziku i pismu nacionalnih manjina i tijekom 2014. osiguran je visok stupanj provedbe Ustavnog zakona. Uspješno je provedeno obrazovanje učenika u nastavi koja se u cjelini izvodi na jeziku i pismu nacionalnih manjina a sve više učenika uključivalo se i učenje jezika i kulture nacionalnih manjina. U listopadu 2014. godine Hrvatski sabor je usvojio Strategiju obrazovanja znanosti i tehnologije koja obuhvaća i nastavne planove i programe za nastavu na jeziku i pismu nacionalnih manjina. Posebni su napori uloženi u odgoj i obrazovanje pripadnika Romske nacionalne manjine. Za djecu pripadnika Romske nacionalne manjine kontinuirano se osigurava uključivanje u programe predškolskog odgoja a kako bi se premostio jaz između socijalno ekonomske situacije u kojoj djeca pripadnici Romske nacionalne manjine žive i mogućnosti za njihovu uspješnu integraciju tijekom obveznog osnovnog školskog obrazovanja. U proteklih 6 godina vidljivo je stalno povećanje obuhvata romske djece osnovnim obrazovanjem. Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta kontinuirano osigurava značajna sredstva za stipendije, smještaj u dom, dodatne aktivnosti, maturalna putovanja, rad školskog nadzornika, školarine i slično. A sredstva se osiguravaju i za stipendije svim studentima pripadnicima Romske nacionalne manjine koji je zatraže. Ostvarivanje prava nacionalnih manjina na pristup javnim medijima tijekom 2014. zbog nedovoljne medijske prezentiranosti manjinskih aktivnosti i sadrža nije zadovoljavajući. HRT u odnosu na sadržaje namijenjene nacionalnim manjinama nije izvršilo obaveze koje proizlaze iz ugovora između HRT-a i Vlade RH za razdoblje od 1. siječnja 2013. do 31. prosinca 2017. kako u pogledu udjela tog sadržaja u cjelokupnom televizijskom programu tako i u pogledu kvalitete sadržaja. Analiza provedenih aktivnosti koje su tijekom 2014. godine bile usmjerene na osiguravanje kulturne autonomije nacionalnih manjina ukazuje na sustavno poticanje nacionalnih manjina te njihov aktivan i ravnopravan doprinos kulturnom životu. U 2014. godini putem Ministarstva kulture povećanim sredstvima u odnosu na 2013. godinu financirano je opremanje knjižnica, novinska i književno nakladnička djelatnost, glazbeno scenska djelatnost i kulturno umjetnički amaterizam, likovna, filmska djelatnost, međunarodna kulturna suradnja, arhivska i muzejsko-galerijska djelatnost kao i zaštita kulturne zaštite nacionalnih manjina. Programi brojnih manjinskih udruga i ustanova u 2014. godini financirani su značajnim sredstvima putem Savjeta za nacionalne manjine. U odnosu na zastupljenost pripadnika nacionalnih manjina u tijelima državne uprave, stručnim službama i uredima Vlade RH u 2014. u odnosu na 2013. vidljivo je smanjenje postotnog dijela sa 3,51 na 3,49. Malo ali treba uzeti u obzir da se je smanjio i ukupan broj zaposlenih državnih službenika i namještenika za 4%. Na smanjenu mogućnost zapošljavanja u državnoj službi općenito pa i za nacionalne manjine utjecale su i odluke o zabrani novog zapošljavanja državnih službenika i namještenika u tijelima državne uprave, stručnim službama i uredima Vlade RH iz 2009. i 2014. godine. U 2014. godini Vlada RH je unatoč nepovoljnoj gospodarskoj situaciji financirala programe vijeća i predstavnicima u lokalnim jedinicama slabije ekonomske razvijenosti, te će se i u narednom razdoblju voditi računa da se u državnom proračunu planiraju sredstva za navedenu svrhu. U ovom izvještajnom razdoblju uočeno je da je manji broj vijećnika i predstavnika i dalje ne pokazuje značajniji interes za funkcioniranjem i radom, da ne izrađuje godišnje planove rada i ne podnosi zahtjeve za financiranjem iz proračuna jedinice samouprave lokalne, te da ne dostavljaju odgovarajuća izvješća. U cilju postizanja potpune uključenosti vijeća i predstavnika u javni život i upravljanje lokalnim poslovima u narednom razdoblju nastavit će se s poduzimanjem aktivnosti radi podizanja razine učinkovitosti vijeća i predstavnika ali i lokalnih jedinica. U provođenju Nacionalne strategije za uključivanje Roma za razdoblje 2013. do 2020. godine, te pripadajućeg akcijskog plana prema podacima nadležnih tijela razvidan je daljnji napredak u integraciji pripadnika romske nacionalne manjine u društvo na svim razinama, te sve veća uključenost samih pripadnika romske nacionalne manjine u aktivnosti koje tome pridonose. Sustavno su se poduzimale aktivnosti usmjerene što većem broju uključivanja romske djece u obrazovni sustav, poboljšanju zdravlja i zdravstvene zaštite romske populacije, povećavanju zapošljavanja, poboljšavanju uvjeta stanovanja kao i na provedbi ostalih mjera usmjerenih rješavanju poteškoća s kojima se susreće romska nacionalna manjina. U prosincu 2014. godine u suradnji sa programom Ujedinjenih naroda za razvoj pokrenut je postupak neovisne srednjoročne evaluacije provedbe Nacionalne strategije i akcijskog plana s ciljem procjena u kojoj mjeri navedeni dokumenti pridonose ili će doprinijeti uključivanju romske nacionalne manjine u Republici Hrvatskoj, a rezultati će biti dostupni 2016. godine. U području razvijanja tolerancije prema različitosti i suzbijanju diskriminacije u 2014. godini izrađen je nacrt novog Nacionalnog plana za borbu protiv diskriminacije za razdoblje od 2015. do 2020. godine. Cilj novog nacionalnog plana je daljnje poticanje provedbe različitih mjera usmjerenih na borbu protiv diskriminacije u svim značajnim područjima života definiranih Zakonom o suzbijanju diskriminacije. Brojni seminari, okrugli stolovi, savjetovanja koji su održani u 2014. godini doprinijeli su daljnjoj borbi protiv predrasuda, stereotipa te diskriminacije i segregacije nacionalnih manjina. Posebno se ističe uvođenje edukacije o provedbi Zakona o suzbijanju diskriminacije, provođenje edukacije o Povelji o temeljnim pravima, te nastavak nacionalne kampanje ne govori o mržnji na internetu. U provedbi Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina Vlada RH je tijekom 2014. poduzimala brojne aktivnosti u cilju što potpunijeg ostvarivanja prava pripadnika nacionalnih manjina. Za provođenje Ustavnog zakona u 2014. godini utrošeno je 144 milijuna kuna što je u odnosu na prethodnu 2013. godinu povećanje od 7 milijuna kuna. Vlada prima na znanje zaključke Odbora za ljudska prava i nacionalne manjine i poduzet će sve da u što kraćem roku uputi prijedlog izmjena i dopuna Zakona o upotrebi jezika i pisma nacionalnih manjina sukladno odluci Ustavnog suda. Hvala.
Hvala vam lijepa. Želi li izvjestitelj, a pardon imamo jednu repliku uvaženog zastupnika Arsena Bauka.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Samo kratko. Gospođo zamjenice u svom uvodnom izlaganju rekli ste da će se govoreći uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina da će se situacija popraviti kada Hrvatski sabor temeljem Odluke Ustavnog suda i prijedloga Vlade RH donese izmjene Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina, pa sam želio pitati imate li informaciju kada bi taj prijedlog zakona mogao doći na dnevni red, odnosno kada bi mogao biti upućen i što će u njemu u odnosu na ono što je bilo u prvom čitanju u prošlom sazivu Hrvatskog sabora biti drugačije ako tu informaciju imate.
Izvolite. Odgovorit će uvažena zamjenica ministra pravosuđa.
Ja sam rekla u svom završnom da mi primamo na znanje Prijedlog Odbora za nacionalne manjine i da će Vlada poduzet sve da u što kraćem roku pripremi. Ja ne mogu reći što će biti u tom zakonu i … [[Govornica se ne razumije.]] on tek pripremiti, ali će u što kraćem roku biti pripremljen. Hvala.
Hvala lijepo. Izvjestitelj odbora je izrazio želju da uzme riječ. To će biti predsjednik Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina uvaženi zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ovo izvješće je jako opširno i ja ću samo određene dijelove pročitati, a inače imate ga na stolu i nadam se da će biti poticaj za raspravu je neobično dugačak, dugačko ovo izvješće i neću ga pročitat cijelog ovdje. Odbor za prava, ljudska prava i prava nacionalnih manjina ovo je izvješće razmatrao kao matično radno tijelo sukladno članku 79. Poslovnika Hrvatskog sabora. U raspravi je posebno ukazano na potrebu mijenjanja dojma koji je prisutan u javnosti kada je riječ o zakonima koji uređuju prava nacionalnih manjina. Kako je naglašeno, često se ističe da Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina predstavlja jedno od najboljih zakonskih rješenja manjinske problematike na razini EU, te da je ovo područje na zakonodavnoj razini dobro uređeno. Međutim, pojedini članovi Odbora iznijeli su ocjenu kako je nakon ulaska Republike Hrvatske u EU došlo do zastoja u provođenju pojedinih odredbi i zakonskih rješenja. Posebno je istaknuto kako se izvješćivanje o manjinskoj problematici ne može gledati samo kroz dotacije iz državnog proračuna koji ovo iznimno kompleksno područje svodi samo na pitanje proračunskih izdvajanja. Mislim manjine nisu trošak. A nerijetko se manjine predstavljaju i kao proračunsko opterećenje. Skrenuta je pozornost i na činjenicu što je rekla i zamjenica ministra pravosuđa da proračunska izdvajanja za nacionalne manjine iznose svega 5,4% ukupnih izlaganja za civilno društvo. Ako se uzme u obzir da je udio pripadnika nacionalnih manjina, dodano je u odboru, u stanovništvu Republike Hrvatske 7,6% onda se ne može, kako je rečeno, govoriti o velikim proračunskim izdvajanjima za ostvarenje prava nacionalnih manjina. U raspravi je također konstatirano da predloženo izvješće pokazuje zadovoljavajući napredak u ostvarivanju prava nacionalnih manjina. Tako je najviše učinjeno u sljedećim područjima: odgoj i obrazovanje na jeziku i pismu nacionalnih manjina, ostvarivanje kulturne autonomije nacionalnih manjina, ostvarivanje vjerskih prava nacionalnih manjina, zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina u predstavničkim i izvršnim tijelima lokalne i područne (regionalne) samouprave te u provedbi nacionalne Strategije za uključivanje Roma. Naravno to su podcrtali pojedini članovi dok su mnogi drugi kritički se osvrnuli prema takvim zaključcima koji proizlaze od ovoga izvješća. Međutim, i u predloženom izvješću već dugi niz godina ponavljaju se isti problemi u ostvarivanju pojedinih prava uz neznatne korekcije osobito u područjima uporabe jezika i pisma nacionalnih manjina, pristupa nacionalnih manjina sredstvima javnog priopćavanja, zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina u tijelima državne uprave, u tijelima sudbene vlasti te u upravnim tijelima lokalne i područne (regionalne) samouprave. Kao što vidite pojedina područja su istaknuta kao područja napretka a s druge strane drugi zastupnici pogotovo nacionalnih manjina su rekli da ovdje ima najvećih zastoja. Istaknuto je i da je i dalje sporo rješavanje pitanja statutarnog uređenja ostvarivanja prava na ravnopravnu službenu uporabu na jeziku i pismu nacionalnih manjina u lokalnim jedinicama. Na to će skrenuti pažnju sigurno i drugi klubovi zato ja ću pročitati na kraju samo zaključak koji smo donijeli o potrebi da se na osnovi zaključka Ustavnog suda da se promijeni Zakon o uporabi jezika nacionalnih manjina. To ću pročitati na kraju. Kada je riječ o tom pitanju naglašeno je da nije u pitanju samo nepostupanje lokalne samouprave kroz primjene zakonskih rješenja već i drugih tijela. Ponovno je ukazivano na nepoštivanje Ustavnog zakona i Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina, članka 10., od strane Hrvatskih cesta koje pored izričite zakonske obveze i zamolbi jedinica lokalne samouprave već godinama ne postavlja dvojezične pisane prometne znakove i druge oznake u prometu. Članovi odbora složili su se s ocjenom Savjeta za nacionalne manjine te je ostvarivanje prava nacionalnih manjina na pristup javnim medijima tijekom 2014. godine nezadovoljavajuće zbog nedovoljne medijske prezentiranosti manjinskih aktivnosti i sadržaja. Istaknuto je da HRT u odnosu na sadržaje namijenjene nacionalnim manjinama nije izvršila obveze koje proizlaze iz ugovora između HRT-a i Vlade Republike Hrvatske za razdoblje od 1. siječnja 2013. do 31. prosinca 2017. godine kako u pogledu udjela tog sadržaja u cjelokupnom televizijskom programu tako i u pogledu kvalitete sadržaja. Kada je riječ o zakonom zajamčenoj zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina u tijelima državne, lokalne i sudbene vlasti istaknuto je da su pripadnici nacionalnih manjina ostvarili svoju zastupljenost u Hrvatskom saboru a na lokalnim izborima održanim 2013. u cijelosti je ostvareno pravo na zastupljenost u predstavničkim i izvršnim tijelima jedinice lokalne i područne odnosno regionalne samouprave. Međutim, zastupljenost pripadnika nacionalnih manjina u tijelima državne uprave, i to je istaknula zamjenica ministra, stručnim službama i uredima Vlade u 2014. godini smanjena je sa 3,57% na 3,49%. Malo, ali ipak smanjenje. Pritom je potrebno ukazati na činjenicu da je u tom razdoblju došlo do smanjenja ukupnog broja zaposlenih državnih službenika i namještenika. Konstatirano je da je za rad vijeća i predstavnika nacionalnih manjina i dalje nisu osigurane potrebne pretpostavke. Sredstva koja se za njihov rad izdvajaju iz državnog proračuna nedovoljna su za značajne aktivnosti dok je sudjelovanje općina, gradova i županija u najvećem dijelu na niskoj razini. Područje prava na kraju zaštite romske nacionalne manjine posebno je predstavljeno u izvješću. I naravno uvijek se naglašavaju akcijski planovi, strategije itd. Ipak u raspravi naglašeno je da se često gubi iz vida sva kompleksnost problema s kojima se ta manjina susreće, a koja su u najvećem obujmu vezana za ostvarivanje prava na zapošljavanje, obrazovanje, stanovanje i zaštitu zdravlja. Na kraju, nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova 8 glasova za i 3 suzdržana odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeći zaključak: 1. Prihvaća se Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i utrošku sredstava osiguranih u Državnom proračunu Republike Hrvatske za 2014. godinu za potrebe nacionalnih manjina. 2. Predlaže se Vladi Republike Hrvatske da u roku od 90 dana Hrvatskome saboru uputi prijedlog izmjena i dopuna Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj sukladno odluci Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj je iznesen, od 12. kolovoza 2014. godine objavljen u Narodnim novinama br. 104. 2014. godine. Hvala na pažnji i strpljenju.
Hvala vam lijepa. Ja sada otvaram raspravu i prvi se javio Klub zastupnika HRID i Šandora Juhasa. Pa bih zamolio uvaženog zastupnika Šandora Juhasa da dođe na govornicu. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Evo ja ću u nekoliko riječi probati iznijeti kako ja gledam na ovaj izvještaj. Pa izvješće je doneseno, podneseno sukladno je li tako, zakonu i ono se podnosi svake godine. Ono je korektno napisano, pojedina ministarstva dala su svoje izvještaje, skupljeno je sve na jednom mjestu, sagledani su problemi, date preporuke, vidljivi su neki napredci. Međutim, problemi ili dio problema je ostao, oni se i dalje gomilaju i kako vrijeme odmiče i kako se sve više i više organiziraju manjinske zajednice javlja se sve više i više problema. Rasprave postaju sve žešće, svatko brojeve tumači na svoj način, pozivamo se na ono što nedovoljno poznajemo i što nije ni razjašnjeno zakonskim propisima kvalitetno i do kraja. Mi se često pozivamo da imamo u europskim okvirima primjerene manjinske zakone a ustvari ima niz problema koji se sve ovo vrijeme nisu mogli riješiti i što je još gore, nismo sankcionirali one koji ih ne žele riješiti. Utvrdimo nešto da nije u redu i onda tu stanemo, ne poduzimamo dalje mjere. Tako imamo rasprave svake godine pred upise u srednje škole i osnovne škole o broju djece potrebnih za formiranje odjeljenja u manjinskim školama mada je to davnih dana već riješio Ustavni sud. Tu se gubi vrijeme i energija, objašnjava se, koriste se argumenti i protuargumenti i to onda stvara dileme u javnosti i stvara se jedna kriva percepcija o manjinama u društvu. Tako je recimo i pitanje manjinskih udruga koje su organizirane obično u krovne udruge, u saveze, koje ustvari zakon ne poznaje, pa onda svi govore o udrugama a radi se ustvari o asocijacijama koje okupljaju onda i više desetina udruga. Te udruge, savezi, besede, ovisi kako koji savez ih naziva, obavljaju cijeli niz zadataka za manjinske zajednice pa često one i predstavljaju jedini osnovac stanovništva nekog naselja i čine se nevjerojatne stvari. Stvari koje nikad nitko ne bi pomislio da jedna udruga treba da radi ili savez treba da radi. Jer oni moraju ustvari da servisiraju sve ono što se dešava u njihovoj manjinskoj zajednici ili na određenim područjima. Ja poznajem jednu udrugu koja vodi brigu o logopedima što sigurno nije njihov zadatak, vodi brigu o obučavanjima u jednom naselju za mađarski jezik, u drugom naselju za hrvatski jezik, jer ima i takvih. Vrši se sva vrsta obučavanja vezano za tradiciju nacionalnih manjina. Organiziraju se manifestacije, vodi računa o suradnji sa drugim zajednicama manjinskim pa čak i sa matičnim državama, provodi javne radove, vodi brigu očuvanja kulturne baštine. Pa ima i više etno kuća, zbirki starina itd., i pokušava se to sve uvesti u nekakav sustav muzeja. Provodi izbore, vodi se računa o distribuciji socijalne pomoći u tim naseljima, održavaju se kulturni ili domovi kulture u tim naseljima jer su to jedine ustanove u kojima se nešto u tim naseljima može osigurati. Vodi se računa i organiziraju se čak i vjerske svečanosti, izdaju knjige, izdaju novine, vode brigu o radio emisijama i imaju svoju televizijsku emisiju. Pa to je jedan široki spektar svega i svačega koje moraju raditi manjinske udruge, koje moraju raditi i manjinske asocijacije. I onda je normalno da se nalaziš na rubu zakona jer jednostavno nitko nije predvidio da to sve treba činiti. I onda se postavlja pitanje, javljaju se dileme što je to manjinski problem a šta je to problem stanovnika ove države koji uredno plaćaju porez i treba da ostvaruju svoja prava u svim područjima života, školstvu, vjeri, kulturi, sportu, korištenju komunalne infrastrukture itd.. Da li je problem manjine samo manjine ili stanovnika toga područja, građana Hrvatske? Tim pitanjem nitko se nije bavio ali svi ga znaju komentirati i imati svoje mišljenje pogotovo kada se kaže da smo toliko i toliko kuna dobili za realizaciju manjinskih problema. Međutim, da li je problem Mađarske manjine, da li je manjinsko pitanje funkcioniranje neke škole u naselju gdje svi govore mađarski jezik a mnogi ne govore hrvatski i gdje djeca kada dolaze u školu sa navršenih 7 godina ne znaju spojiti 5 riječi na hrvatskom jeziku i uče hrvatski jezik kao strani jezik? Ili je to obaveza ove države da omogući obrazovanje svih svojih stanovnika? Da li je manjinsko pitanje u naselju koje ima oko 300 stanovnika i gdje se oduvijek govori mađarski i svi govore mađarski jezik a malo njih govori hrvatski jezik i koji se nalazi u općini koja nema 33% stanovništva Mađara pa nemaju pravo na upotrebu jezika i pisma postaviti ploču sa natpisom ulice na mađarskom jeziku ili je to obaveza društva da svojim građanima to omogući? Da li je manjinsko pitanje zaposliti nekog tko zna mađarski jezik u uredu državne uprave pa da zna napisati neko mađarsko ime ili izdati nekakav dokumenat bez greške? Da li je manjinsko pitanje zaposliti liječnika u nekom selu od 900 stanovnika, gdje od stanovnika preko 50 godina nećete naći 10% ljudi koji znaju objasniti na hrvatskom jeziku što ih boli ili je to obaveza države da osigura zdravstvenu zaštitu stanovnicima koji su godinama izdvajali za fondove. Da li je manjinski problem obnova reformatske crkve u Laslovu koja je devastirana u ratu i popravlja se već 20 godina. Da li su manjinski problemi putevi priključenje na električnu energiju itd. ili je to problem države. Očito da taj problem još nije dovoljno sagledan i da većina problema proističe iz tog neznanja, nerazumijevanja ili krivog shvaćanja ili jednostavno iz gluposti. Mi smo bili sretni, znači bili bismo sretni da to nisu manjinski problemi i oni nisu u nekim dijelovima naše zemlje, oni se ne tretiraju kao manjinski problemi ali im na žalost u mnogim područjima oni se još uvijek tako tretiraju. I još nešto što se dosta često ne razumije ili neće ili ne zna, a bit će prije da se ne zna. Neke manjine koje organizirano djeluju na ovim područjima još od Prvog svjetskog rata dobivaju veliku pomoć od svojih matičnih zemalja i za to vrijeme izgrađene su mnoge škole, mnoge crkve, mnogi kulturni domovi, mnogo komunalne infrastrukture koje su financirale matične zemlje a koja su postali sastavni dijelovi ili koja su postali vlasništvo svih onih općina, gradova ili jednostavno Republike Hrvatske. Znači, postoji i jedan bitan materijalni doprinos od naših matica i taj problem isto bi trebalo tu i tamo spomenuti, pa da ne bude priča samo o tome da mi samo nešto tražimo, samo nešto dobivamo, nego itekako i daju manjine. Naše društvo je u tranziciji, država nam je mlada i neke manjine koje su bile konstitutivni narodi se moraju organizirati na novi način, a javnost se mora pomiriti sa činjenicom da manjine nisu pale s Marsa i da na nekim područjima žive duže od 1000 godina i da smo mi svi u stvari sastavni dijelovi ovoga društva. Očito da će taj proces još potrajati i da će se razvojem društva i problem integracije nacionalnih manjina prevladati ili ćemo postati još žešći i stvarati napetosti u društvu. To nije samo naš problem. To je problem i europskim zemalja, jer integracija manjina postaje sve aktualniji problem i u onim razvijenim demokracijama gdje smo smatrali da ga jednostavno nema. Svjedoci smo loših integracija manjinskih zajednica u velikim gradovima Europe i nitko ne može tvrditi da je uspješna integracija afričkog stanovništva u Bruxellesu, Parizu ili Pakistanaca u Londonu. Jest da su to neusporedive stvari, ali pitanje manjina znači postaje nešto čemu se treba daleko veća pažnja posvetiti. U ovom izvještaju stoji kako ono predstavlja zadovoljavajući napredak, kako se vide pozitivni pomaci i kako su poduzeti značajni napori. I istina, određeni pomaci se vide, a umanjiti trud, rad i napore koji su poduzeti sigurno ne bi bilo krivo. Ima mjesta za napredak, ima mjesta uvijek da se napravi nešto bolje i moramo težiti većem napretku. Izražavam zadovoljstvo što je za provođenje Ustavnog zakona u 2014. godini utrošeno 144 milijuna što predstavlja napredak u odnosu na 2013. Vidjet ćemo što će donijeti proračun za 2016. Ali ponavljam, tu je uključeno sve. Tu su uključene i crkve i škole i udruge i sve ono što na određeni način se financira na području, na određenom području nacionalnih manjina. Nisam zadovoljan činjenicom da se u području ostvarivanja prava na ravnopravnu upotrebu službenog manjinskog jezika i pisma u 2014. godini nije zabilježio značajniji napredak. Štoviše razina ostvarivanja tog prava ostala je na vrlo, vrlo niskoj, gotovo zanemarivoj razini. Nadam se da će izvješće u 2015. godini pokazati veći napredak, a još veće nade su mi upućene ili još veće nade očekujem od novog zakona koji bi trebalo donijeti, Zakona o primjeni jezika i pisma nacionalnih manjina. Usklađivanje Statuta jedinica lokalne samouprave sa odredbama Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina još je jedno od područja gdje je potreban napredak. Godinama se već ponavlja brojka 27, pa 12 jedinica je nešto ugradilo, a sad vidimo da 5 jedinica lokalne samouprave uopće nije ugradilo ništa u svoje statute o tom pitanju, a na što su obvezni, jel' tako o provedbi Akcijskog plana za upotrebu Ustavnog zakona. Slažem se sa ocjenom Savjeta kako je ostvarivanje prava manjina na pristup javnim medijima u 2014. godini nezadovoljavajuće i kako HRT u odnosu na sadržaje namijenjenih nacionalnim manjinama nije izvršila obveze koje proizlaze iz ugovora koji je HRT potpisala sa Vladom. Vezano za zapošljavanje nacionalnih manjina u tijelima državne uprave prema podacima iz 2014. godine manjine čine 3,51% zaposlenih u tijelima državne uprave što je u odnosu na 2013. godinu pad od 0,17%, tako da onaj zacrtani cilj od 5,5% od ukupnog broja zaposlenih u državnim tijelima mislim da neće biti ostvaren. Tu postoji i problem zabrane zapošljavanja u tom sektoru, međutim mi se ne možemo zadovoljiti sa tom brojkom od 3,51 zaposlenih i mislim da će tu trebati također učiniti značajniji napredak. Što se tiče vijeća i predstavnika nacionalnih manjina u jedinicama lokalne i područne samouprave Savjet za nacionalne manjine predlaže da se izmjenom Zakona o registru vijeća, koordinaciji i predstavnika nacionalnih manjina predstavnicima dodjeli status neprofitne pravne osobe. Ovaj prijedlog mi apsolutno podržavamo i mislim da je bitno da se on riješi. Mi imamo drastične slučajeve kršenja toga zakona i imamo slučajeve da zakonska regulativa nije dobra, nisu usklađeni propisi i pitanje predstavnika naročito recimo u Gradu Zagrebu je ključno pitanje za daljnju organizaciju manjina u Gradu Zagrebu gdje smo imali i situaciju da je predstavnik njemačke nacionalne manjine jednostavno iselio iz Zagreba jer mu je zahvaljujući neriješenom i nereguliranom statusu vođenja knjigovodstva sjela ovrha na kuću. Čovjek je podnio ostavku, otišao, napustio zemlju i rekao hvala ja se više s tim neću baviti. Pitanje znači OIB-a, pitanje vođenja knjigovodstva je ključno pitanje što se tiče predstavnika i vijeća. Vijeća su riješena, predstavnici nisu riješeni i to traje već evo 4 mandata. Da ne govorimo o Izbornom zakonu za vijeća i predstavnike koji također nisu doneseni evo već u četvrtom mandatu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike. Prva je uvažene zastupnice Sabine Glasovac, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Juhas u vašem izlaganju izrazili ste svojevrsno nezadovoljstvo situacijama koje se ponavljaju prilikom kreiranja upisne politike u osnovne i srednje škole. Mi znamo da su upisne kvote odnosno parametri za formiranje razrednih odjeljenja propisani određenim dokumentima, ali da Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina na neki način derogira sve ono što je propisano za recimo to tako "normalna" razredna odjeljenja u osnovnim i srednjim školama. Međutim, bez obzira što jesu te situacije pomalo mučne i da ostavljaju gorak okus u ustima u samoj javnosti činjenice koje imamo prilike vidjeti u ovim izvješćima govore zapravo u prilog tome da se svake godine pa sad ako kompariramo školsku godinu 2013./2014. u odnosu na 2014./2015. godinu broj razrednih odjeljenja odnosno vrtićkih skupina povećava. Pa smo tako u 2013./2014. sa ukupnog broja vrtićkih i razrednih odjeljenja što je bio 964 u 2014./2015. godini bilježili porast. Isto tako, dakle kada pogledamo malo strukturu, predškolski odgoj i obrazovanje dakle u odnosu na 2013./2014. sada imamo 99 u odnosu na 86, u osnovnoškolskom obrazovanju u 2013./2014. imali smo 714 razrednih odjeljenja a sada imamo 741 u 2014./2015. I u srednjoškolskom isto tako, dakle ukupni broj razrednih odjeljenja za djecu koja prate nastavu na jeziku i pismu nacionalnih manjina dakle neovisno da li se radi o modelu A, B ili C također bilježimo porast. Meni je jedino evo žao što u osnovnoškolskom odgoju i obrazovanju zapravo tu bilježimo neznatan raskorak odnosno smanjenje po modelu A, baš što se tiče mađarske nacionalne manjine. Ali vjerujem da će se taj trend povećanja broja djece, samim time i razrednih odjeljenja i povećanja broja radnih mjesta održati i u ovoj školskoj godini 2015./2016.
Hvala. Odgovorit će uvaženi zastupnik Šandor Juhas.
Hvala vam na ovom pitanju, omogućili ste mi ustvari da još jedan primjer iznesem kako otprilike funkcioniraju manjinske zajednice. Nabrojao sam ovdje što sve rade manjinske zajednice i što sve rade tzv. manjinske udruge koje su dosta često sada na kritici ili izložene kritici jer ljudi ne znaju. Pitanje obrazovanja, mi smo recimo u mađarskoj zajednici pokrenuli jedan projekt koji smo nazvali "Dječje igranonice". Te igraonice su bile nekoliko godina financirane sredstvima Mađarske države i zatim smo uspjeli ući u financiranje iz Ministarstva obrazovanja, ali onog dijela koji se odnosi na udruge. I te igraonice su funkcionirale u onim područjima gdje nije bilo mađarske škole da tako kažem, gdje se nije provodila nastava po C modelu i gdje nije bilo vrtića. I zahvaljujući tim igraonicama, znači zahvaljujući našem radu koji nigdje nije mogao biti objavljen, koji nigdje nitko nije financirao osim Mađarske vlade ili putem nekakvih pojedinačnih natječaja za udruge mi smo u proteklih 5 godina pokrenuli obrazovanje djece po C modelu u Marincima, Starim Jankovcima, Čakovcima, Bjelovaru, Grubišnom polju, Velikoj pisanici, Dežanovcu i u Splitu. Osam novih obrazovnih institucija, nisu obrazovne institucije ali u osam gradova i naselja mi smo pokrenuli učenje mađarskog jezika jer su to roditelji tražili. Znači, rad manjinskih zajednica je doprinio tome. To je bit onoga što se dosta često ne razumije.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je uvaženog zastupnika Domagoja Hajdukovića.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa uvaženi kolega slažem se s vama kada govorite da problemi manjina nisu problemi manjina. Pripadnike nacionalnih manjina more problemi koje more sve građane naše države. Oni su isto nezaposleni, oni isto priskrbe za svoju obitelj, oni isto idu u školu, na fakultet, školuju se, traže posao itd. Dakle problemi manjina ja kao i vi ne bih to podcrtavao kao probleme manjina već kao probleme naših građana koji jesu doduše pripadnici određene nacionalne manjine. Manjine također nisu trošak, kao što ste i sami rekli. Manjine moramo početi shvaćati kao naše bogatstvo a uostalom Republika Hrvatska je preuzela neke obaveze prema manjinama koje žive u Republici Hrvatskoj temeljem i nekih bilateralnih sporazuma. Također doprinos matica država nije nesrazmjeran. Evo ako govorimo konkretno o Mađarskoj nacionalnoj manjini, ispravite me ako se varam ali prosvjetno kulturni centar Mađara u Osijeku je izgrađen novcem Mađarske države a isto kako i objekti u Korođu, isto kao i mnogi drugi infrastrukturni objekti koje naravno može koristiti i većinski narod. A spominjali ste da se mađarske ne vladine udruge, odnosno ne vladine organizacije, često se oko njih vrti cijeli društveni život jedne manje zajednice. Primjerice u Novom Bezdanu ili u Kotlini gdje sam i sam imao prilike to vidjeti gdje se oko saveza mađarskih udruga zapravo vrti cijeli socijalni ali i svaki drugi život zajednice. I kada govorimo o školstvu tu smo postigli visoku razinu ali imamo i problema. Problema recimo da osnivač, u ovom slučaju županija ne želi prenijeti osnivačka prava na općinu koja je to općina zatražila, dakle da određena škola postane manjinska škola bez obzira na činjenicu da 90% stanovništva u spomenutim općinama su pripadnici nacionalnih manjina. Dakle tu postoje problemi o kojima trebamo pričati i koji su realni problemi pripadnika nacionalnih manjina, odnosno građana Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala odgovoriti će uvaženi zastupnik Šandor Juhas.
Pa gospodine Hajduković, mislim da ste jako dobro ukazali na tu činjenicu da i podvukli da smo mi ustvari stanovnici ove zemlje, da mi ovdje plaćamo uredno porez, da ostvarujemo svoja prava ali i imamo nekakve specifičnosti koje na određeni način treba ova država da podržava jer i drugi imaju i u drugim zemljama, i u našim matičnim zemljama postoji cijeli niz, ne cijeli niz nego postoji hrvatska manjina koja se tamo onda principom reciprociteta financira sa onima gdje postoje potpisani bilateralni ugovori. Između Hrvatske i Mađarske potpisan je bilateralni sporazum o zaštiti prava nacionalnih manjina. Svake godine se trebaju održavati ili održavaju se zajedničke sjednice gdje se onda utvrđuju prioriteti što bi trebala Hrvatska država da financira u Hrvatskoj i što bi Mađarska država trebala da financira ili da osigurava hrvatskoj manjini u Mađarskoj. U Pečuhu postoji cijeli niz institucija koje su vezane za mađarske Hrvate. Postoje gimnazije, postoje srednje i osnovne škole, postoji čak i kazalište. Kada se gradio prosvjetni kulturni centar Mađara u Hrvatskoj u isto vrijeme ili neposredno prije toga završila se, završio se jedan veliki kompleks u Budimpešti gdje je također i vrtić i osnovna škola i srednja škola i koji ustvari obavlja funkciju cjelokupnog kulturnog života Mađara, ne Mađara nego Hrvata sjevernog dijela Mađarske. I mislim da je to pravi put, upravo ta suradnja i da upravo zbog toga i zbog tih i bilateralnih sporazuma i zbog dobre suradnje treba i dalje podržavati i ići u tom smjeru. Ali ne smijemo izgubiti iz vida da smo mi tu, mi tu plaćamo porez, tu živimo, tu ostvarujemo svoja prava i tu dajemo doprinos svojoj državi.
Hvala. Sljedeći Klub zastupnika je onaj SDSS-a i Reformista a u njegovo ime govoriti će uvaženi zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Kolegice i kolege. Izvještaj o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina je uvijek prilika da se, da manjine analiziraju i provođenje ustavnog zakona kao temeljnog akta koji uređuje određena specifična prava manjinskih zajednica u RH a i aktivnosti politika zvaničnih koje su ili provodile ili nisu provodile ono što je bilo propisano zakonom, akcijskim planovima, odlukama Vlade i drugim obavezujući dokumentima. I ovaj izvještaj kao i prethodni je gotovo identičan kao i prethodnih godina. Možemo gotovo u činjenice prepričati i izvještaj iz '13.-te i '12.-te i vidimo da su pomaci u ostvarivanju zadanih kategorija i zadanih obaveza iz ustavnog zakona i njima pripadajući propisa gotovo na istom nivou svake godine. Možda se to neće sviđati kada se čuje. Bilo bi očito puno interesantnije da se hvali kako je urađen napredak i kako smo mi kao društvo sazreli u nekim demokratskim standardima u odnosu na pripadne manjinskih zajednica ali mi pripadnici manjinskih zajednica ne možemo to reći. Ne možemo reći je odmah vremena veliki, 2014., danas je 2016. godina. Puno godina je prošlo od nekakvih stresnih situacija i za očekivati je da se ovaj odnos između države i manjinskih zajednica gotovo u cijelosti uredi. Zato se mi ne možemo oteti dojmu da kada dajemo određene kvalifikacije možemo reći da su generalno legislativa koja se odnosi na manjinske zajednice recimo dobro postavljena. Međutim, isto tako moramo reći da sada nakon toliko godina i dalje postoji jedno lagano i nekim segmentima čak i ciljano opstruiranje u provođenju određenih zakonskih obaveza. Pa se onda ne možemo oteti nekakvom dojmu da je set manjinskih propisa bio dobro opisan u vrijeme kada se trebalo ući u Europsku uniju. Sad kad smo ušli u EU a ovdje ističem da je vrlo bitna činjenica bio pozitivan odnos pripadnika nacionalnih manjina prema ulasku u EU, naročito prema zatvaranju Poglavlja 23. – Pravosuđe i ljudska prava. Sad kad smo to završili taj posao sad se vraćamo na početak priče u određenim segmentima javnoga života i određenim odnosima prema manjinskim zajednicama. Isto tako zabrinjavajuće je kada analiziramo ove podatke i vidimo da je nevjerojatna lakoća sa kojom se izbjegava izvršavanje onih zakonskih obaveza, odnosno krše se zakonske norme koje se direktno odnose na probleme manjinskih zajednica. Pa se tako ovdje govorilo o neusklađenim statutima manjinskih, odnosno jedinica lokalnih samouprava. Postavlja se pitanje kako je moguće da sad 2016. ili ovo je promatrano razdoblje 2014. svejedno je, još uvijek pojedine lokalne samouprave i njihovi načelnici, njihova vijeća kao ozbiljna politička tijela nisu usaglasile svoje Statute. Ostavimo činjenicu usaglašavanja Statuta. Postavljam pitanje, kako je moguće da mi kao društvo toleriramo da ozbiljna politika na lokalnom nivou, jer načelnici su ozbiljni ljudi krše zakone time što ga toliko vremena ne ispunjavaju, nego ga krše. Pa naravno onda imamo situaciju da u određenim sredinama gdje je većinsko srpsko stanovništvo i ostvaruje prava upravo iz Ustavnog zakona na svoju identifikaciju, odnosno na obilježavanje te svoje jezične identifikacije kroz prometne znakove, vertikalnu signalizaciju ili tome slično još uvijek imamo pojavu da u jednoj Boboti, Trpinji, Udbini, Lapcu i pored odluke Vijeća i politike i zahtjeva građana da se stave dvojezične table na ulazu mi to ne radimo. Ne možemo i kažemo ne, nismo mi krivi, krive su Hrvatske ceste jer one vertikalnu signalizaciju ne mogu napisati na ćirilici. Kakvo smo mi to društvo? Da nakon 20 godina još uvijek još uvijek mislimo da je opasno da na ulazu u Donji Lapac piše ćirilicom Donji Lapac, a istovremeno u Istru kod naših prijatelja Talijana je isto napisano na talijanski. Kod mene u Baranji su natpisi u mojoj općini napisani na mađarskom jeziku i nitko to ne smatra problemom, nitko to ne smatra društvenom opasnošću ili nekakvim društvenim zagađenjem. Samo kad je u pitanju ćirilica i kad je u pitanju pravo neke srpske zajednice tamo negdje pogotovo na istoku, pogotovo u Lici e onda je to problem, onda se sto moralnih problema otvara. Za mene je osnovno pitanje hoćemo li kao demokratsko društvo konačno početi primjenjivati propise na jednak način kao što se to primjenjuje svuda u kulturnim zemljama EU. Isto tako možemo govoriti kad govorimo i o javnim medijima, možemo posebno govoriti o govoru mržnje koji je sad postao trend, šlager, poželjna stvar da su na suprotnoj strani govora mržnje pripadnici nacionalnih manjina naročito Srbi. Ali ako javni servis i javna televizija ne izvršava ugovorne obaveze ugovor koji je sklopila sa Vladom Republike Hrvatske, a mene su učili da je osnovni princip akta … [[Govornik se ne razumije.]] znači ugovori se moraju izvršavati, onda postavljam pitanje kako je moguće da u niz izvještaja mi to konstatujemo i da se ništa ne pomjera. Vjerojatno se ti ugovori neće izvršavati ni u sljedećem periodu, jer je predmet tih ugovora korektno pojavljivanje problematike nacionalnih manjina u javnim medijima. To je predmet tih ugovora, zato se ne izvršavaju. Korektno izvještavanje o problematici nacionalnih manjina u javnim medijima. Ako netko misli da je sat vremena i 28 minuta koliko ukupno su nacionalne manjine obrađene u toku godine u javnim medijima, odnosno u informativnom prostoru, ako je to dovoljno onda ja nemam na to komentar a toliko je statistike pokazuju da je to to. Isto tako, kad postavljam pitanje neprovođenja zakona potpuno mi je nejasno kako danas na današnji dan, jučer smo imali raspravu na Odboru za ljudska prava na temi registracija škola. Obrazovanje je za nacionalne manjine osnovna stvar manifestacije i održavanja svog identiteta i ne treba se većinski narod bojati te činjenice. Ne treba se toga bojati, nego treba omogućiti da se ta činjenica što kvalitetnije razvija. Kako je moguće da jedino pripadnici srpske zajednice nemaju pravo na registraciju škola na srpskom jeziku i pismu u skladu sa Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina, a istovremeno to imaju i kolege iz Česi, i kolege Mađari i kolege Talijani. Sve je to njihovim statutima propisano, sve je to ministarstvo prihvatilo, škole su registrirane. Jedino ne mogu Srbi. I onda se promijenimo mi Zakon o obrazovanju, promijenimo članak 96. i kažemo da lokalna samouprava gdje su jedna trećina pripadnici srpske zajednice imaju pravo koristiti jezik, svoj matični jezik i pismo, imaju pravo tražiti od županije, nadležne županije prijenos osnivačkih prava na osnovnim školama. I tri općine u istočnoj Slavoniji Borovo, Markušica i Negoslavci na svojim vijećima donesu političku odluku, prihvate troškove preuzimanja osnivačkih prava. Upute prošle godine u drugom mjesecu zahtjev Vukovarsko-srijemskoj županiji i Vukovarsko-srijemska županija dosad šuti, neće staviti tu točku na dnevni red svoje županijske skupštine. Kako je to moguće da nitko pritom ne odgovara, da nemamo nikakve sankcije za takvo kršenje zakona? Ili zakon ne donosimo za ciljanu upotrebu? Na jedne se odnosi, na druge se ne odnosi. Što ćemo poduzeti sad da se izvučemo iz ove pat-pozicije kad tri općine traže da preuzmu osnivačka prava za škole, a županija se inati i kaže neće zato što se tamo neki balavci tuku, što se Srbi i Hrvati tuku mi nećemo prenijeti osnivačka prava. Jel' to državna politika? Je li to razumna politika? Je li to politika obrazovanja? I onda kažemo provodi se Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina. Pitanje prema kome i pitanje kako? Ono što najviše boli pripadnike nacionalnih manjina je zapošljavanje. Mi smo imali akcijske planove oko zapošljavanja, mi smo donosili silne obaveze sebi kako ćemo nekoga proporcionalno zaposliti itd. I onda imamo činjenicu da u pravosuđu veoma mali broj pripadnika srpske zajednice i inače nacionalnih manjina radi a gotovo je nemoguće da se zaposli neki novi jer prvo ne može vježbenički staž položiti. Prvu stvar koju treba da uradi ne može prvu prepreku dakle ne može to riješiti. Dakle, tu smo stvorili barijeru. Ja ovdje sad mogu govoriti o situaciji u MUP-u. Koliko policajaca radi pripadnika srpske zajednice u policijskoj upravi Zadar od 1100 policajaca 3 su Srbina. U Sisačko-moslavačkoj od 1112 policajaca 22 su pripadnici srpske zajednice. Nešto ih više ima valjda u Vukovaru, valjda je to ostatak mirne reintegracije pa se ljude nije moglo eliminirati ali se isključuje u daljnjem procesu na način da oni koji su otišli u penziju pripadnici srpske zajednice na njihovo mjesto se ne zapošljava Srbe. I na taj način se tiho smanjuje učešće pripadnika srpske zajednice u MUP-u. Što naravno nije dobro, što je naravno protivno nekim međunarodnim obvezama i nekim normalnim ljudskim standardima. Nismo uredili status Vijeća nacionalnih manjina. Nakon 15 godina smo rekli imate pravo na manjinsku zajednicu. Nismo uredili status tih vijeća, još su uvijek u neuređenom bestežinskom stanju. Nismo odredili sredstva za njih. Svaka lokalna samouprava može propisati i dati sredstava koliko hoće pa imate raspon od 0 kuna do 100-njak tisuća kuna i više zavisi tko kakvu političku kombinaciju ima sa tim vijećima nacionalnih manjina. Što naravno nije dobro jer time umanjuje autentičnost tih vijeća. Isto tako ne mogu da ne kažem da ne mogu biti ravnodušan, o tom sam već govorio kad smo govorili o financiranju političkih stranaka, o izvještaju revizije, nije mi jasno kako se može desiti to da je financiranje političkih stranaka propisano zakonom. A onda Odbor za Ustav i Poslovnik Hrvatskog sabora, naš odbor, donese drugačiju odluku, drugačije tumači zakon. Mi zakon promijenimo 2014. godine, točno propišemo tko ima pravo na financiranje i pod kakvim uvjetima, pripadnici manjinske zajednice odnosno manjinski kandidati, i kažemo da isključivo moraju biti birani ili kao članovi stranke ili kao nezavisni kandidati. Mi to na odboru preglasavanjem političkim, političkom voljom, političkim konformizmom donesemo drugačiju odluku protivno zakonu. To je suština stvari. I to je to što mi kao pripadnici manjinske zajednice kao manjinci želimo da se dovede u red. Poštujemo propise, u određenim segmentima legislativa RH ima visoke standarde u odnosu na manjinsku problematiku ali se ta legislativa ne provodi. Negdje slučajno, negdje bogami čak i namjerno. Negdje to postaje dio politike i lokalne i regionalne a i državne politike. I to je problem. Ja bih ovdje mogao analizirati još niz podataka koji su korektno napravljeni u ovome izvještaju jer svaki ovaj izvještaj je korektno urađen.
Hvala lijepa. Vrijeme je isteklo.
Ali ako ne promijenimo suštinu pristupa Ustavnom zakonu o pravima nacionalnih manjina onda nam ni ovi podaci ne znače puno.
Hvala lijepa. Imamo nekoliko replika. Prva je ona uvaženog zastupnika Blaženka Bobana, izvolite.
Zahvaljujem poštovani gospodine predsjedniče. Uvaženi zastupniče Horvat kroz vašu raspravu je vidljivo da je uistinu potrebna jača decentralizacija sa nacionalne razine vezano za lokalne uprave. Podsjetit ću vas, rekli ste u raspravi da na hrvatskim cestama, i za to ste na neki način optužili pojedine lokalne načelnike i gradonačelnike, nemam ih namjeru braniti ali želim vam pojasniti. Uistinu se prometnice u određenim područjima lokalnih uprava dijele na nerazvrstane prometnice za koje su odgovorni čelnici lokalnih uprava, županijske prometnice za koje su odgovorni čelnici regionalnih uprava odnosno županija i naravno Hrvatske ceste koje ste vi explicite ovdje spomenuli za dvojezičnost tabli, a Hrvatske ceste su nadležnost i ingerencija uistinu Hrvatskih cesta odnosno nacionalne razine vlasti. Zato još jednom podsjećam, i kroz vašu raspravu je vidljivo, da je uistinu nužna i potrebna decentralizacija, veća decentralizacija na lokalne razine, a poglavito u održavanju prometnica bez obzira na rang na koji se odnose jer svaki građanin bilo koje nacionalnosti će optužiti upravo čelnika lokalne uprave te ukoliko je nekakva nepodopština ili ne daj Bože saobraćajni incident na prometnicama a neće razmatrati čija je to dužnost. Nažalost to je dužnost onoga po čijem rangu prometnica pripada. Zato nemam namjeru braniti još jednom lokalne čelnike ali jača decentralizacija u određenim segmentima, poglavito komunalne infrastrukture je jako potrebna kako bi i te prometnice bez obzira da li se radi o dvojezičnosti ploča ili nekim drugim održavanjima nužna i potrebna bila. Zahvaljujem.
Hvala. Odgovoriti će uvaženi zastupnik Mile Horvat.
Uvaženi kolega mi smo zagovornici jače decentralizacije jer praksa i iskustvo govori da precentralizirani sustav nije dobar, nije efikasan, trom je, ne odgovara na dnevne i godišnje zadatke itd.. Dakle mi smo zagovornici decentralizacije ali o tome treba povesti ozbiljnu raspravu i reći koji je to model decentralizacije. Vezano za ovo što ste rekli oko odgovornosti čelnika lokalne samouprave za postavljanje vertikalne signalizacije. Ja ne bih se sjetio da su odgovorni čelnici lokalne samouprave jer oni su svoj dio posla uradili, dakle proveli su određenu političku kampanju i ispitali su raspoloženje ljudi i donijeli su političku odluku da se takva signalizacija stavi. I gdje nastaje problem? Nastaje problem u Hrvatskim cestama koji imaju odgovor, kažu mi bi to stavili ali naši interni akti nam zabranjuju da stavimo ćirilično pismo na vertikalnu signalizaciju. Znači može pisati i kineski, može pisati bilo koji drugi jezik samo ne smije biti ćirilica jer to u aktima državne firme koja se zove Hrvatske ceste ne stoji. I svi kažu imamo dobru volju ali nas forma koči. A ta forma nas koči već 20 godina. I sada recimo, hoćemo li mi tu formu prilagoditi životu pa ćemo omogućiti ili nećemo ili će to i dalje biti tako. To nije dobra poruka. Nije dobra poruka a ne košta nas ništa i ne čini nikakvu društvenu opasnost, trebalo bi to biti nekako pozitivno, opće društveno rješenje. Kao što vidite talijanski, mađarski, češki kada ulazite u određene prostore ne vidim razloga zašto Udbinu, Donji Lapac, Markušiću, Borovo ne bi pisalo i ćirilicom. Ne vidim razloga kome bi to trebalo smetati koga je ta stvar još nagrdila.
Hvala lijepa. Evo, poštovane kolegice zastupnice i zastupnici, zadovoljstvo nam je na galeriji Hrvatskog sabora pozdraviti i zaželjeti dobrodošlicu Izaslanstvu Vojno-diplomatskog zbora akreditiranog u RH a koji borave u radnoj posjeti našem Odboru za obranu Hrvatskoga sabora. Pa pozdravimo ih. [[Pljesak!]] Evo i sada moramo nastaviti sa poslom dalje. Sljedeća replika je uvaženog zastupnika Domagoja Hajdukovića.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega Horvat htio sam se osvrnuti na probleme koje ste podcrtali u školstvu prije svega. I u raspravi na odboru smo to istaknuli dakle cilj integracije djece i cilj da djeca pripadnika nacionalnih manjina i većinskog naroda zajedno pohađaju škole je svakako za pohvaliti i to je cilj kojemu svi težimo. No, međutim integracija ako govorimo o ovakvom smislu, o nekom modelu C ili slično ne može biti nasilna. Znači ne može biti dirigirana od strane nekog drugog. Tim više što sam pričao sa nekim žiteljima spomenutih općina koje ste i sami spomenuli i koji su rekli da oni žele da njihova djeca polaze školu na jeziku i pismu nacionalne manjine. Druga stvar je što to neki roditelji ne žele ali ako postoji politička volja, ako većina želi ja zaista ne vidim u čemu je tu problem. Postoji primjer recimo nove škole Vukovar koja je započela kao projekt … [[Govornik se ne razumije.]] u Osijeku a sada će biti i financirana od strane države koja zagovara model C, dakle da svi učenici polaze nastavu na jeziku i pismu hrvatskom ali da imaju jedan sat nastave koji se zove ako se ne varam jezična i kulturna baština zavičaja gdje bi učili o jezicima, pismima, običajima svih nacionalnih manjina koji žive na tom prostoru. Tim više što spomenute općine koje ste nabrojali a to sam spomenuo i u replici prije imaju neke više od 90, samo jedna manje od 90% stanovništva čine upravo pripadnici Srpske nacionalne manjine. Ja zaista ne vidim problem u tome da se njima i omogući da preuzmu osnivačka prava. Donijeli smo takav zaključak na odboru, nadam se da će se to riješit, da se to više neće sporiti oko toga budući da postojale su neke dvojbe oko većinskog naroda, odnosno kako će pripadnici većinskog naroda polaziti nastavu. Njima se ništa ne mijenja, oni ju i dalje polaze na svom jeziku i pismu. Hvala.
Hvala. Odgovoriti će uvaženi zastupnik Mile Horvat.
Zahvaljujem se. Uvaženi kolega Hajdukoviću vi ste i jučer na odboru nama dali podršku u rješavanju ovoga problema, ja vam se još jednaput na tome zahvaljujem i vidim da ušli u problem i trudite se da shvatite položaj manjinske zajednice u sferi obrazovanja. Ja mislim da ovdje treba reći osnovnu stvar. Ja kao legalista ne želim oko toga politizirati. Ja samo hoću da se provede odredba zakona. Ako smo mi ovdje kod Izmjene zakona o obrazovanju u 2014. proveli vrlo ozbiljnu raspravu o tome i ukazali smo na sve moguće aspekte i pozitivne i negativne i svatko je rekao svoje mišljenje o tom odnosu. I ako smo mi donijeli izmjenu članka '96. tog zakona, propisali tri kumulativna uvjeta koji se moraju ispuniti od strane lokalne samouprave da bi se na njih prebacilo osnivačka prava, oni su preuzeli i financijske obaveze da će dalje održavati te škole, postoji volja roditelja koji su to jasno rekli da žele da njihova djeca idu po A modelu da se obrazuju, žele da se škola zove tako i tako i da ima karakter i zvaničnu registraciju srpske škole, ne vidim razloga zašto onda nadležna županija u ovom slučaju Vukovarsko-srijemska to opstruira, osim ako ima politički razlog, praktični, formalno pravni nema. Znači ja to mogu tumačiti da je politička podloga takvog jednog opstruiranja jer de facto ono traje godinu i pol dana. I vjerojatno do kraja ove godine se to osnivačko pravo neće prenijeti na ove tri općine, nova školska godina će, upisi će završiti. Cijela priča postaje bespredmetna do iduće godine. Ja pozivam, ja pozivam samo, apeliram na poštivanje zakona koji su doneseni ovdje u Saboru RH bez obzira da li su oni nekome po volji ili ne.
Hvala lijepa. I zadnja replika je uvaženog zastupnika Mire Bulja.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolega Horvat, činjenica da ima problema u provođenju zakona po pitanju manjina. Međutim, isto je činjenica da je Hrvatska demokratska zemlja i da ima visoke standarde, pa puno veće nego mnoge zemlje u okružju Hrvatske, a također i u EU. Međutim, po meni puno su veći problemi, a kolega Hajduković je također malo prije kazao i većinskog i manjinskog naroda je infrastruktura, nezaposlenost bez obzira na kvote, ne kvote, inače zbog toga to govorim jer živim zajedno u mjestu gdje je srpska nacionalna manjina. Ljudi vam teško žive isto kao i većinski narod. Ponovit ću vam opet. Ljudi vam se ne mogu dostojanstveno pokopat jer nema pristupnoga puta. Evo još jednom vam upozoravam pa reagirajte jer imate i dolje svoje predstavnike. Riješite problem ljudima na terenu i svak' će, nacionalne manjine su bogatstvo, to svi znamo i svi u to vjerujemo, to je neupitno, nego stvarni život na terenu. Jer previše je toga teatralnosti i previše je te nekakve, uvođenje nekakvih pa neću reći sumnji između većine i manjine. Ja smatram da su odnosi dobri gdje ja živim, međutim vaša uloga kao predstavnika nacionalne manjine mora biti puno bolja. I MOST prema državama drugim našim nacionalnim manjinama gdje žive talijanskoj, u Srbiji, nebitno, a također i ovdje na cijelom teritoriju Republike Hrvatske, a ne odakle vi iz teritorija dolazite. Ljudi vam teško žive kao i većinski narod. Hvala.
Hvala. Odgovorit će uvaženi zastupnik Mile Horvat.
Uvaženi kolega ja vam se zahvaljujem na ovom dociranju oko položaja srpske manjine, odnosno načina kako žive. Znamo mi to itekako jer se tim bavimo 20 godina, možda bolje nego vi. Ponovo mi ukazujete na činjenicu da tamo netko nema groblje, do nekog groblja pravoslavnoga nema cesta. A sad ste na vlasti na državnom nivou, to je inače problem lokalne samouprave. Grad Sinj bi trebao izdvojiti određena sredstva, a ako to ne može u svom proračunu, evo pa kontaktirat ćemo pa ćemo mi zamoliti nadležno ministarstvo da da nekakve novce da grad Sinj, jer to tako može isto, drugačije ne može. Ne mogu ja kao pripadnik srpske zajednice vama donijeti novce za tu stvar, to je bespredmetna priča. Dakle, lokalna samouprava se treba brinuti o standardu svih građana pa i o standardu Srba. Vi ste sad na potezu, imate šansu, pa ćemo vidjeti da li ćete te razlike ispraviti. Ja sam govorio o ukupnom položaju srpske zajednice u kontekstu današnjeg izvještaja. Mislim da sam dosta pozvan i dosta relevantan da o tome pričam jer to godinama zajedno sa svojim kolegama radimo i bavimo se tom mukom. I nije nikakva demagogija, nego je činjenica da danas 2016. godine se u nekim segmentima tih odnosa nismo pomaknuli što kažu ni za joto. I to moramo priznati. A da se radi o različitim krajevima sa različitim standardima mi to najbolje znamo, mi to najbolje znamo i radi se o prostoru koji traži posebnu intervenciju države, financijsku intervenciju i mnogu drugu, da se jednostavno da jednaka šansa za život tim ljudima, na tim prostorima kao što ih imaju ljudi u drugim dijelovima Hrvatske bogatijim i razvijenijim, ali to je posebna priča.
Hvala lijepa. Sljedeći će u ime Kluba zastupnika SDP-a govoriti poštovani zastupnik Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Ovo je jedanaesto po redu Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i utrošku sredstava iz proračuna Republike Hrvatske za njihove potrebe koje se nalazi pred plenarnom sjednicom ovoga Doma. Iako to volimo nazivati Ustavni zakon i kititi to ustavnom kategorijom, radi se zapravo o jednom organskom zakonu, organskom zakonu ali zato ništa manje bitnom. No, ono što su i kolege prije mene ustvrdili, žalosno je zapravo da kroz sav niz godina o kojemu raspravljamo o ovome izvješću problemi uglavnom ostaju isti. Dakle, pripremajući se za ovu raspravu čitao sam kolegice i kolege koji su raspravljali o ovom problemu prošle godine i pretprošle godine, mislim da sam prepričao jednu od njihovih rasprava, čak pače da sam i pročitao eventualno brojeve promijenio, sve što su oni rekli i dalje stoji. I sva ona područja koja smo i sada ocijenili zadovoljavajućima i u kojima ima napretka su ista kao što su bila i prošle godine i pretprošle i svi problemi koji su postojali i prošle i pretprošle godine su ostali isti. Ovdje se radi o objektivnom izvješću, možda jednom od najobjektivnijih koje dobivamo u našem Domu, koji lijepo ocrtava sliku našeg društva, položaj nacionalnih manjina ali također i atmosferu i stav javnosti koji prema pripadnicima nacionalnih manjina vlada. Imali smo priliku u raspravi do sada isto tako čuti neke od tih stavova, a to je da se manjine često percipiraju kao trošak, da su manjine, da se smatra da manjine imaju prevelika prava, da im se neka prava uskraćuju namjerno itd. itd. Ja uvijek kada raspravljam o manjinskoj problematici manjine odbijam gledati kao trošak i zbog toga neću govoriti o egzaktnim brojevima. Ja mislim da su manjine bogatstvo, da su pripadnici nacionalnih manjina građani Republike Hrvatske isto kao i pripadnici većinskog naroda sa jednom specifičnošću da vuku korijen od nekih drugih naroda, da govore možda uz hrvatski još jedan jezik što može kažem samo obogatiti i nas kao većinski narod ali i Hrvatsku u cjelini. Dakle, manjine nisu trošak ali svejedno sa zadovoljstvom mogu konstatirati da je financiranje nacionalnih manjina povećano u odnosu na 2013. godinu u predmetnoj godini za nešto manje od 5%. Tim više kao što je kolega Juhas govorio oko nevladinih organizacija koje predstavljaju nacionalne manjine se često vrti sav socijalni i svaki drugi život jedne manjinske zajednice. Primjerice kako sam i rekao vidio sam to u selima u Baranji, u Kotlini, u Novom Bezdanu itd. gdje zapravo kvaliteta društvenog života prije svega ovisi o tim udrugama budući da je većina stanovništva su upravo pripadnici nacionalnih manjina. Kada govorimo o ravnopravnoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina tu se uvijek javlja dosta polemike. Analiza je ukazala da kao što je rečeno i dosada 10 jedinica lokalne samouprave je u potpunosti uskladilo svoj statut sa odredbama ovoga zakona, 12 je samo općenito odredilo dakle mogućnost ravnopravne uporabe jezika i pisma a 5 jedinica lokalne samouprave se potpuno oglušilo na to, odnosno nije uredilo ovo pitanje ni na koji način. Ja se nadam da ćemo u Izvješću za 2015. godinu čitati da su ovi brojevi manji i da su svi regulirali ovu mogućnost. Iako tu treba također istaknuti da se često ravnopravna uporaba jezika i pisma ne primjenjuje i zbog nedostatka interesa od strane pripadnika nacionalnih manjina. Dakle, to se barem da iščitati u čitavom nizu dakle realizacije ovoga prava, od osobnih iskaznica na manjinskim jezicima čiji broj je zanemariv. Ako govorimo o ostalim pripadnicima nacionalnih manjina osim talijanske nacionalne manjine je broj oko nekih 4000 ako se ne varam. Tu je naravno i pitanje Vukovara. I drago mi je da smo na Odboru za ljudska prava značajnom većinom i donijeli zaključak odbora u svezi toga gdje smo predložili Vladi RH da u roku od 90 dana Hrvatskom saboru uputi prijedlog izmjena i dopuna Zakona o uporabi jezika i pisma, to je spomenula zamjenica ministra, sukladno odluci Ustavnoga suda. Općenito govoreći značajno je povećan broj sudskih predmeta na jeziku nacionalnih manjina koji se vodi pred sudovima u Republici Hrvatskoj, no ako ćemo dati neku opću ocjenu nema značajnijeg napretka u ostvarivanju ovoga prava. Kažem nekad je uvjetovano i nezainteresiranošću pripadnika nacionalnih manjina ali nekada i nije, o tome je govorio i kolega Horvat prije mene. Što se tiče odgoja i obrazovanja tu smo postigli zavidnu razinu. 2013. 10 617 učenika je pohađalo 1 od tri modela, znači A, B ili C, nastave i na manjinskim jezicima i pismima. 2014. taj broj se povećao na 10 699. Ono što mene posebno ohrabruje je povećanje broja učenika po modelu C. Dakle, gdje nastavu po modelu C na manjinskim jezicima pohađaju i pripadnici većinskog naroda. To nije beznačajno povećanje, dakle sa 3070 učenika na 3337 učenika. Zašto to nije zanemarivo? Baš zbog onoga što sam govorio, dakle znanje još jednog jezika, još jedne kulture može nas samo obogatiti ali i pomoći kasnije na tržištu rada. Što se tiče visokog obrazovanja na Sveučilištu "Juraj Dobrila" u Puli predškolski odgoj i učiteljski studij mogu se pohađati i na talijanskom jeziku ili miješano hrvatski i talijanski, a na Filozofskom fakultetu Sveučilišta "Josip Juraj Strossmayer" u Osijeku mogu studenti znači bilo pripadnici manjinskog ili većinskog naroda studirati mađarski jezik i književnost. Također ono što hrabri, to su također neki govornici spomenuli, je povećanje Roma u cjelokupnom sustavu obrazovanja. I baš zbog toga povećana su i sredstva koja su namijenjena ovome, znači za stipendiranje srednjoškolaca i Roma koji upisuju fakultete i to je ohrabrujuće budući da pokazuje da smo puno napravili što se tiče Strategije uključenja Roma jer i sami znamo da jedan od glavnih razloga izolacije Roma iz društva i njihove teške integracije je upravo nepostojanje formalnog obrazovanja. Znači, osim što im daje formalno obrazovanje, osim što ih priprema za tržište rada također pridonosi njihovoj integraciji u društvo. Kurikularna reforma koja je u tijeku sada u javnoj raspravi obuhvatiti će naravno i programe za nastavu na manjinskim jezicima i pismima u kojima sudjeluje i stručna javnost koja obavlja odnosno drži nastavu na tim jezicima. Što se tiče pristupa sredstvima javnog priopćavanja iz godine u godinu konstatiramo da situacija nije dobra, da postoje problemi. To je bilo vidljivo i na raspravi koju smo imali na odboru jučer kada smo raspravljali o radu Programskog vijeća HRT-a i kada smo zaključili budući da postoji više tumačenja kako se treba ispunjavati obveze sukladno ugovoru HRT-a i Vlade RH o zastupljenosti programa nacionalnih manjina odnosno tematike i problematike nacionalnih manjina na HRT-u. Neki tumače da se gleda kumulativni ugovorni period, dakle od 7 godina ako se ne varam, neki tumače da se gleda svaka godina zasebno. No, koju god kategoriju uzeli ja se mogu složiti sa zaključkom Savjeta za nacionalne manjine koji je rekao da je nedovoljna medijska prezentiranost manjinskih aktivnosti sadržana u javnoj televiziji tim više što se često manjinska tematika izolira na samo za to predviđene emisije i termine u programu. I trebalo bi više kulturnih aktivnosti manjinskih aktivnosti i sadržaja plasirati i u općim informativnim i dokumentarnim i ostalim emisijama upravo zato kako bi se javnost senzibilizirala za probleme manjinskih zajednica ali također kako bi postali svjesni da su manjine tu, da su dio našeg društva, da su produktivni dio našeg društva i da se s nečim bave, znači da imaju što pokazati bilo kulturno, jezično i ostaloj baštini. U pravu na očitovanje vjere i kulturne autonomije smo također dosegli zavidnu razinu, iz godine u godinu možemo konstatirati da je ono više nego zadovoljavajuće. Čak u kulturnoj autonomiji se bilježi daljnji napredak, dijelom i zato što je financirana i iz matice država kako je spomenuto ali dakle ovo su područja koja uglavnom nisu sporna i koja kažem iz godine u godinu konstatiramo samo napredak ili istu razinu koja je više nego zadovoljavajuća. Što se tiče zastupljenosti u tijelima državne uprave i jedinica lokalne samouprave kako je i prije rečeno smanjio se postotni udjel pripadnika nacionalnih manjina ali to je i zbog zabrane novog zapošljavanja ali i općeg smanjenja broja zaposlenih. To je definitivno dio problema. Ali problem je i to što dio pripadnika nacionalne manjine ne ističe svoju pripadnost prilikom javljanja na javne natječaje, da li iz ne znanja da im to daje prednost pri zapošljavanju ali svakako treba poraditi na tome da se ubuduće kada se javljaju na natječaj da to i istaknu kako bi uopće država ili jedinice lokalne samouprave kao poslodavac znale da se radi o pripadniku nacionalne manjine. Što se tiče stambenog zbrinjavanja i povratka, obnovljeno je ili izgrađeno više stambenih jedinica nego u 2013.. To će se vjerojatno nastaviti boljom, brže i nastaviti se i dalje. Također će se revidirati i prava povratnička. Odnosno to je bio plan za 2015. godinu tako da ćemo vidjeti koliko zapravo ljudi još očekuje zbrinjavanje i povratak. Nešto sam i prije rekao o Nacionalnoj strategiji za uključivanje Roma. Tu se definitivno vidi napredak u integraciji Roma u društvu na svim razinama. Posebno bih tu istaknuo obrazovanje ali također i uključivanje samih Roma u procese integracije. Dakle sve više nevladinih organizacija romskih koje se bave ovom problematikom se sami javljaju, sami sudjeluju i sami potiču ove procese. U 2014. Ministarstvo unutarnjih poslova identificiralo je 22 slučaja zločina iz mržnje. Nažalost velika većina njih se temelji na nacionalnoj pripadnosti, znači od 22 čak 17. To je još uvijek zabrinjavajuće iako je relativno mali broj, ali i jedan zločin bio bi previše. Od ostalih, znači od 22, 2 su na osnovi spolne orijentacije, jedan na osnovi vjerske pripadnosti ali 17 je i dalje na osnovi nacionalne pripadnosti. Unatoč tome možemo ocijeniti da se na područjima kao i uvijek u izvješću je to razvidno da se na područjima gdje, koje su … [[Govornik se ne razumije.]] na nacionalnim manjinama je sigurnosna razina na vrhuncu. Ali i dalje treba educirati i dalje treba ukazivati na ove probleme. I dalje treba raditi na prevenciji nasilja. Svakog nasilja pa i onog motiviranog na nacionalnoj pripadnosti kako bi se ovaj broj minimalizirao. Da zaključim. Nažalost kada raspravljamo o provedbi ovog ustavnog zakona uvijek raspravljamo o istim problemima i tako iz godine u godinu. Kažem, da sam pročitao raspravu od prošle godine ja mislim da nitko ne bi zamijetio da se radi o novom izvješću, o novoj godini. Problemi su uvijek isti. Valja poraditi na rješavanju tih problema. I ja se nadam da ćemo u 2015. čitati kako su barem na nekim područjima od ovih su zapaženi neki napredci. Manjine su naše bogatstvo a kao bogatstvo ih trebamo čuvati, poticati i znati da onoliko koliko cijenimo naše manjine toliko će se i Hrvati cijeniti u svijetu. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike. Prva je uvaženog zastupnika Gorana Dodiga.
Kolega Hajdukoviću, vama repliciram iako, jer je tehnički jedino to moguće, a repliciram zapravo svemu do sada rečenom. Svugdje je, na određeni način u svim izvješćima je konstatiramo da se zapravo ništa nije promijenilo. A onda se pitam koji je razlog da na isti način prilazimo ovoj problematici ako vidimo da na ovaj način se ništa ne događa. Žao mi je što se nažalost u prevažnoj problematici manipulira podacima pa o tome po broju zaposlenih pa onda se ne uzima u obzir koliko je općenito ljudi izgubilo posao a samo se navodi podatak i to je minoran podatak o broju zaposlenih, pripadnika etničkih zajednica. No o tome ne želim govoriti. Bilo je govora i o recipročnosti o čemu moram također kolegi Juhasu reći da se sa tim apsolutno ne slažem recipročnost ovdje uvoditi je vrlo opasna priča. No, temeljni problem kako ga ja vidim jeste u, počinje sa terminologijom. Prihvatili smo standarde iz nekih drugih sredina pa smo rekli nacionalne manjine. Znate kada kažete nekome manjina, već ste ga tada diskriminirali. Već ste tada izazvali osjećaj manje vrijednosti, već tada ste ga suprotstavili većini. Zašto se ne bi zvali, zašto ne bi promijenili tu terminologiju i naprosto govorili o etničkim zajednicama? Tamo gdje se čovjek osjeća manjim često puta nedovoljno racionalno prilazi problemima i ulazi u jedan konflikt sa onim koji je veći. Tada ni veći nije pošteđen iracionalnog odnosa prema manjem. Ja ne bih želio živjeti u državi u kojoj ima razlike među ljudima. Zato želim govoriti o Stevi, o Jovi, o Juhasu, o Furiu a ne o manjincu. Dakle gospodo jedino mi ostaje kroz repliku da kažem ovo jer čini mi se da neću čekati 20 istih izvješća, 20 istih stavova gdje ćemo govoriti o tome kako prava nisu uređena. Probajmo sjesti, probajmo sjesti, kolega Hajdukoviću i svi ostali pa vidimo kako možemo iz temelja mijenjati naš, jer manjinska prava osim što su realna ona su često puta i emocionalna prava. Iz tog emocionalnog doživljaja tog prava. Ja se slažem da treba poštivati zakon, a ni jedan zakon ne može [[Upadica predsjednik: Hvala.]] Jesam [[Upadica predsjednik: Dosta.]] Evo mogu ja … [[Govornik se ne razumije.]] Oprostite, prekinite me svaki put na početku.
Evo sad će odgovoriti kolega Hajduković.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega, a s dijelom se mogu složiti ovoga što ste rekli. Međutim, prava nacionalnih manjina, pripadnika nacionalnih manjina, nacionalnih zajednica kako god želite ih nazvati jesu uređena. Problem je to što se ne provode u nekim segmentima i što se u nekim segmentima ne poštuju, a pripadnici nacionalnih manjina bili oni Mađari, Srbi, Talijani, Česi koji žive u Republici Hrvatskoj su dio našeg društva. Dakle, oni nisu eskulpirani od problema koji more sve nas a to je gospodarski pad itd. Dakle, i slažem se sa vama. Dakle, kada pričamo i o problemima nacionalnih manjina, to je problem i Šandora i Furija i Giovania i Giovanotia. Dakle, oni su za mene prije svega građani ove države, moji kolege, moji prijatelji, a onda na kraju možda Mađari, Talijani, Srbi ili netko drugi. Ali ono što im želim omogućiti je upravo to da taj dio svog osobnog identiteta, svog jezika mogu slobodno ispoljavati. Ja mislim da je recipročnost zapravo dobro rješenje, ne zbog Mađarske recimo. Tu sam najupućeniji. U Mađarskoj je hrvatska manjina izuzetno cijenjena i država Mađarska o njoj itekako skrbi. Ali u nekim drugim susjednim zemljama na žalost nije tako i to je nešto što zajedničkim naporima i Vlada i mi u Saboru moramo mijenjati. A kažu, prvi korak u rješavanju problema je svijest o njemu, svijest da postoji. Dakle, ja vjerujem da smo prvi korak napravili. Radujem se sljedećem izvješću gdje će nadam se da ćemo vidjeti napredak. Hvala.
Hvala. Sljedeća je replika uvažene zastupnice Sabine Glasovac.
Kolega Hajdukoviću, u vašoj raspravi dotaknuli ste se nepoštivanja programskih ugovora, odnosno ugovora koji su potpisani između države i javne televizije o zastupljenosti programa nacionalnih manjina. Ja bih se samo u ovom dijelu replike nadovezala na vas. Meni je potpuno nejasan i taj dio nepoštivanja nekih pozitivnih propisa, a još mi je manje jasna činjenica da se krši zakon o kome se raspravljalo i donesen je u ovom Hrvatskom saboru 2014. godine, točnije u prosincu 2014. godine, gdje je čini mi se samo gospodin Vukušić tada bio protiv ili suzdržan vezano uz izmjene i dopune Zakona o odgoju i obrazovanju koji su u svom članku 96. stavku 3. i 2. rekli da jedinica područne, odnosno jedinica lokalne samouprave osnivačko pravo nad školom može ugovorom prenijeti na drugu jedinicu područne (regionalne) odnosno lokalne samouprave. I u stavku 3. definira: "Ako se radi o školskoj ustanovi u kojoj se nastava izvodi na jeziku i pismu nacionalne manjine i koja se nalazi na području jedinice lokalne samouprave u kojoj je utvrđena ravnopravna službena uporaba jezika i pisma nacionalne manjine, jedinica područne odnosno regionalne samouprave dužna je prenijeti osnivačko pravo na jedinice lokalne samouprave po zahtjevu za prenošenje osnivačkih prava i definira se da su jedinice regionalne samouprave u ovom slučaju to dužne učiniti u roku od 60 dana. Ovaj Hrvatski sabor gotovo pa jednoglasno donosi takvu normu u prosincu 2014. godine. Danas smo u 2016. godini ništa se pomaklo nije. Je li moguće da jedan pojedinac, u ovom slučaju župan Vukovarsko-srijemski se stavlja iznad odluka ovog Hrvatskog sabora ne samo kad govorimo o ovakvim zakonima koji nisu organski kao što su izmjene i dopune Zakona o odgoju i obrazovanju nego i svojevrsnom kršenju organskog zakona koji je Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina. To je ono što je meni potpuno nejasno i potpuno neprihvatljivo.
Hvala. Odgovorit će uvaženi zastupnik Domagoj Hajduković.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice mogu se složiti sa vama, samo jedna mala napomena. Naime, kada govorimo o javnoj televiziji, nacionalnoj problematici na javnoj televiziji ona je regulirana ugovorom između Vlade Republike Hrvatske i Hrvatske radiotelevizije naravno temeljem zakona. Ali kako sam rekao postoje različita tumačenja o samom postotku programa kada se on emitira. Dakle, neki drže da se postotak odnosi na cijelo područje koje je dotaknuto ugovorom, a neki drže da se, dakle gleda na temelju jedne kalendarske godine. Dakle, tu još postoje prijepori. Ali … [[Govornik se ne razumije.]] manjine imaju premalo zastupljenosti na javnoj televiziji. Dobro ste citirali zakon. Dakle, postoje neki uvjeti koji se moraju ispuniti da bi osnivač prenio osnivačka prava na drugu jedinicu lokalne samouprave, odnosno regionalne samouprave. Svi su uvjeti ispunjeni. Postoji politička volja, u školama se i onako odvija nastava na tom jeziku i pismu i nalazi se na području jedinice lokalne samouprave gdje većinu čine upravo pripadnici jedne nacionalne manjine. Zašto to nekom ne odgovara mi možemo samo špekulirati da se radi o nekom političkom razlogu, jer nekog drugog zakonskog legalnog razloga nema.
Hvala lijepa. I sada bi u ime Kluba zastupnika nacionalnih manjina riječ uzeo uvaženi zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsjedniče. Klub zastupnika nacionalnih manjina želi ukazati na nekoliko kritičnih točki koje smatra bitnim, jer kako bih rekao svatko ima svoju ulogu i naša je uloga da ukazujemo na probleme. Uloga Vlade je da brani provedbu zakona. Mada se u ovom izvješću i u ovoj godini nalazimo zapravo u jednom paradoksu i to je paradoks svake izborne godine. U ovoj godini mi se nalazimo pred situacijom gdje Vlada je drugačija od one na koju se odnosi ovo izvješće. Izvješće bi trebalo biti uvijek korektno, neutralno, ali ja mislim ono izvješća pišu ljudi pa onda naravna je stvar da se tu dolazi do određenih nesporazuma. Tako da vidimo da npr. veći broj replika dolazi sa strane SDP-a nego od strane HDZ-a. I to je normalno zato što se tu radi o izvješću koje je sastavila Vlada na čelu koje je bio SDP. Znači sve je netipično u ovom izvješću. Ja pohvaljujem Ured za ljudska prava i prava nacionalnih manjina koji je operativno pisao to izvješće ali naravno ukazat ću na ono što smatram da je trebalo više naglasiti. Sam ured i sama Vlada, prošla ili ova sad je nebitno, ured je onaj isti, navodi područja najvećeg napretka i područja koja su zapravo pod najvećim problemima. U područjima najvećeg napretka ured i Vlada nabroji područje odgoja i obrazovanja, kulturne autonomije ali u ostvarivanju vjerskih prava pripadnika nacionalnih manjina, zastupljenost u predstavničkim i izvršnim tijelima jedinica lokalne i područne samouprave i u provedbi Nacionalnog programa za Rome i Akcijskog plana za Rome. Ja ću ovo zadnje područje ostaviti kolegi Kajtaziju koji će sigurno puno meritornije od mene govoriti o tome, ali već kad sam prije pročitao izvješće sa odbora naglasio sam da ovdje bi trebalo manje govoriti o formalnoj strani, a više govoriti o stvarnoj strani, a stvarna strana je ona koja se tiče nedovoljnog obrazovanja, velikih stambenih pitanja, velikih strukturnih pitanja životnih koje ima romska nacionalna zajednica i koji su daleko od toga da budu riješeni. Što se tiče zastupljenosti u predstavničkim i izvršnim tijelima tu je postignut dobar rezultat na izborima. U kulturnoj autonomiji mi ne shvaćamo da kulturna autonomija se, da kad govorimo o kulturnoj autonomiji nacionalnih manjina da se stavlja naglasak na vjerskim pitanjima. Mislimo da je Hrvatska sekularna država i vjera je razdvojena od javne sfere, ne od javne sfere od sekularne sfere, tako da i mi se stavljamo u tu sferu pripadnici nacionalnih manjina. Tako da bi trebalo možda biti jedno posebno izvješće o ljudskim pravima koje svako toliko i imamo a koje ide direktno Vladi nažalost i gdje bi se ta vjerska pitanja više tretirala. Jer ja npr. moja zajednica po vjerskim pitanjima se potpuno poklapa sa kako bih je nazvao većinskom ili sa Hrvatima, sa hrvatskom zajednicom i tu ja ne vidim nikakve mogućnosti da se govori o meni Talijanu preko katoličke vjere jel'da jer na isti način to isto područje koje zastupamo, o kojem govorimo kad se govori o većinskom narodu. Za druge zajednice je možda drugačije, ali u drugim zajednicama ne možemo reći da li je manjina, većina povezana sa vjerom. Znači, vjerska pitanja bi se trebala da skratim jer ovdje što više produbimo to pitanje to više grešaka radimo, trebala bi se odvojeno tretirati a ne tretirati uz pitanja nacionalnih manjina. I u odgoju i obrazovanju na jeziku i pismu nacionalnih manjina iskreno rečeno problemi postoje, ne samo problemi u registriranju škola o kojima je govorio kolega Horvat prije. Nama je, jučer smo na Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina govorili o tim registriranjima i jednostavno ne shvaćamo budući da su svi kriteriji zadovoljeni, da škole na srpskom jeziku i pismu da budem točan u Podunavlju da postoje manjinske škole mi ne shvaćamo taj otpor koji dolazi od lokalne samouprave i taj otpor koji dolazi nažalost i od Vladinih struktura koje oklijevaju u tome da ta prava prebace od županijskih na gradska tijela. Jer je jednostavno nepojmljivo da gradovi i općine koji imaju na to apsolutno pravo ako se zadovolje ta tri uvjeta da nemaju pravo osnivati svoju školu na manjinskom jeziku ako to žele. To nije radila prošla Vlada, osjetili smo da ima problema i kod ove Vlade i zapravo to postaje neshvatljivo. Kolega Horvat je prije govorio o tome da postoje škole na talijanskom jeziku, na mađarskom jeziku, na češkom jeziku. U Istri te škole i u Rijeci te škole postoje oduvijek. Na nekim drugim mjestima one su postojale kao u Zadru ali su zatvorene, i ne samo u Zadru. One postoje, te škole postoje od '45. godine kao što i dvojezičnost postoji od '45. godine. Postoje dva načina zapravo kako mi moramo pristupiti i kako mi možemo pristupiti integraciji manjine i većine i ovdje nema kolege Dodiga, htio sam mu se zahvaliti na prije raspravi koju je imao zato što i mi bismo htjeli da nas Ustav i zakoni zovu drugačije, a ne manjinama, zajednicama nacionalnim, etničkim što su zapravo sinonimi. Zato što na emotivnoj razini, a gospodin Dodig je govorio i kao psihoterapeut i kao psihijatar i to je bitno, i na emotivnoj razini manjine i većine nemaju isti značaj. I manjina naravno da ima u sebi taj otpor prema tome da tako bude tretirana. Ali bitnije od toga, daleko bitnije od toga je to da se ne, možemo se i zvati manjine ali neka zakoni, neka provedba zakona budu takvi u Hrvatskoj da se mi zapravo ne osjećamo kao drugačiji. To je cijela priča. Možete nas, ja sam se rodio kao manjina i kako bih rekao unatoč tome što sam bio manjina sam se normalno razvio da tako kažem i emotivno i intelektualno. Zato nije možda toliko bitno denotativno značenje, znači onaj koji denotira, dali se zovemo manjina ili većina, većina ne, manjina ili narodnost. Znate npr. pridjev narodnost koji se upotrjebljavao u Jugoslaviji bio je toliko, u nekim trenutcima toliko malo razumljiv da jedna urbana legenda u Beogradu govori o tome da je prvi prijevod naroda i narodnosti što se tiče Talijana je bio "popoli e popolini" tako da, ja bih pazimo malo sa denotativnim značenjima, bitno je konotativno značenje, ono emotivno. Neki nas tretiraju problem, kao problem a neki nas tretiraju kao bogatstvo. Molim vas nemojte nas tretirati niti kao problem, niti kao bogatstvo. Ne želimo biti bogatstvo. Npr. mi smo svi u mješovitim brakovima. Šta ćemo sad, moja supruga će biti hrvatica a ja bogatstvo. To vam ne ide nekako. Mi moramo biti tretirani ravnopravno svim ostalima, kao pojedinci. Neki od nas su dobri, neki od nas su manje dobri isto kao i kod Hrvata. Ima dobrih Hrvata i ima manje dobrih Hrvata. Ima loših Hrvata, ima dobrih Talijana, ima manje dobrih Talijana. Molim vas, tretirajte nas kao pojedince a niti kao problem, niti kao bogatstvo. Kratko rečeno ne želimo biti niti problem a molim vas niti bogatstvo. Želimo biti pojedinci tretirani ravnopravno. Tamo gdje su kritične točke više izražene, do sada sam govorio o onome što bivša Vlada i sadašnja Vlada po transferu, one točke koje su definirane kao točke postignuća. I mislim da tu postignuća ima ali do jedne granice kao što smo vidjeli. Sigurno ima nazadovanja, odnosno najviše problema ima u ostvarivanju … [[Govornik se ne razumije.]] manjinskih prava kaže Vlada. Uporaba jezika i pisma nacionalnih manjina dvojezičnost, pristup nacionalnih manjina sredstvima javnog priopćavanja i zastupljenosti nacionalnih manjina u tijelima državne uprave. Vidjeli smo prije da je 3,5%, 3,51 se smanjilo na 3,49 ali nije toliko bitno što se 3,51 smanjilo na 3,49 nego da manjina ima 7,5%. Znači nije postignuta nikakva ali kvotnost da tako kažem, nije postignuta do sada, nikakvo precrtavanje broja postotka nacionalnih manjina u javnim, u javnoj sferi u zapošljavanju. I na tome se naravno mora raditi, ka uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina moramo promijeniti gospodine predsjedniče, moramo … [[Govornik se ne razumije.]] ono što nam je rekao Ustavni sud i staviti, govorim vama jer znam da je Vlada na potezu a ne mi i promijeniti ovaj zakon kod uporabe jezika nacionalnih manjina i kod registracije škola također. Ono što je po mom mišljenju, da htio bih reći još kod školstva prije kada se govori da ima napredak kako školstva, a ja spomenem probleme kao što su problemi registracije. To nije jedini problem, problem udžbenika su, manjine nemaju prave udžbenike u svojim školama prevedene. Nema ni, sredstva za udžbenike su nedovoljna a niti se ne daju već par godina. Tako da ima i drugih problema. A osim toga imamo i zakona koji ne govori, namjerno ne govori o donjem broju za formiranje jednog razloga ali međutim postoje uvijek pravilnici u ministarstvu. Nadam se da sada neće više biti u Ministarstvu odgoja i obrazovanja zapisnici po kojima bez obzira što u zakonu te brojke minimalne nema, ipak se one stavljaju, pokušavaju svaki put provoditi i svaki put dolazi do konflikata zbog toga. Ono s čime ja želim završiti je sljedeće. Premalo je prostora posvećeno području diskriminacije i govora mržnje. U članku 8. Ustavnoga zakona a on je spomenut, spomenut je i u ovom izvješću. Ali i zadnji događaji koji su se dogodili u zadnjoj godini, ja spomenem samo da smo mi donijeli Deklaraciju o etnocentrizmu i netoleranciji u Hrvatskoj gdje je obrazloženo već prošle godine u 5. mjesecu da situacija eskalira. A u zadnje vrijeme situacija ulteriorno eskalira, prezentirana je i jedna knjiga. Ali i da nije prezentirana, čitajte novine, gledajte što se događa i vidjeti ćete da je kod govora mržnje, kod diskriminacije situacija ne samo da nije dobro što nije navedena i što nije analizirana u ovome izvješću, nego toj situaciji bi trebalo posvetiti posebno izvješće. Jer govor mržnje u Hrvatskoj eskalira i diskriminacija eskalira. Ako hoćete da povedemo raspravu o tome možemo.
Hvala lijepa. Imamo nekoliko replika. Prva je ona uvaženog zastupnika Milorada Pupovca. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovani kolega Radin, vi ste kazali da je neshvatljivo da manjinske škole koje idu po srpskom jeziku i ćirilićnom pismu i koje funkcioniraju već 18 godina još uvijek nisu registrirane kao manjinske škole. To je doista neshvatljivo. Jednako je tako neshvatljivo da ne razumijemo da ukoliko tu vrstu škola i tu vrstu prava ne priznamo pripadnicima srpske zajednice u Hrvatskoj, da na taj način ozbiljno kompromitiramo vlastite zahtjeve za ostvarivanje prava pripadnika hrvatskog naroda u drugim zemljama koje također imaju pravo na školovanje na jeziku, na hrvatskom jeziku i na latiničnom pismu. I s druge strane, ono što je posebno važno ako ljudi koji se brinu o tome da nemamo segregaciju a doista se trebamo brinuti da nemamo nigdje segregaciju pa ni u školskom sistemu, ali onda moramo pogledati koliko su manjine integrirane u školske programe, u nacionalne školske programe. Ako bi bilo dovoljno sadržaja koji bi se ticali nacionalnih manjina u književnosti, u povijesti, u zemljopisu, u glazbi gdje bi se pripadnici nacionalnih manjina kao povijesni dio hrvatskog društva sa svojim doprinosom u tim područjima prepoznavali u tim sadržajima. Zašto je Milutin Milanković spomenut kao jedan od vodećih znanstvenika rodom iz Hrvatske, spomenut tek prije dvije godine na našu inicijativu o nacionalnim programima. Većina nas vjerojatno i ne zna tko je Milutin Milanković, ali oni koji se bave fizikom ili oni koji se bave astronomijom, koji se bave klimatologijom oni znaju. Ali to bi bio način kako bismo zapravo mogli izbjeći segregaciju, a ne samo ne priznavati manjinske škole. Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Furio Radin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Da, dosta je neshvatljivo da 1945. godine nije bilo problem ili '47., '48. nije bio problem osnivati škole nacionalnih manjina i registrirati kao takve, a danas je to problem. Mi sad moramo postavit pitanje što se tu dešava? Ja bih mogao dati i odgovor što se dešava i to je jedan odgovor kako bih rekao koji je, koji nije konfliktan. Neki misle da bi to, hajmo tako, neki misle da bi to proizvelo dodane konflikte ako bismo mi napravili srpske, osnivali srpske i hrvatske škole u Podunavlju. Ja želim reći da je to paradoks i da je to nonsens, jer upravo na tom principu mi smo u Istri a nemojmo zaboraviti Istra i rijeka 1945., '46., '47., '48. nisu bile kao što su bile danas. To su bila područja još konflikta, to su bila područja gdje je bio tek završio Drugi svjetski rat i gdje su postojali konflikti i među etnički konflikti. Zvali su se ideološki, ali bili su inter etnički konflikti. Ostavljene su škole na talijanskom jeziku. Danas u tim školama na talijanskom jeziku dolazi veliki broj hrvatske djece, a i inače budući da imamo mješovite brakove u 80, 90% slučajeva Talijani kažem dolaze djeca iz mješovitih brakova i iz etnički čistih brakova, da upotrijebim taj krivi, tu krivu definiciju. Znači, postoji način da mi koristimo škole upravo zato ne da razdvojimo, nego da spajamo. Ja vidim u budućnosti mogućnost, vi možda neki danas ne vide da u srpskim školama, u budućnosti idu i mnoga hrvatska djeca. Dapače i danas idu neka hrvatska djeca u školama na srpskom jeziku i pismu [[Upadica Podolnjak: Zahvaljujem.]] iako se one tako ne zovu i ne žele registrirati.
Zahvaljujem. Sljedeća replika uvaženi zastupnik Stevo Culej. Izvolite.
Kolegice i kolege, pa na tragu vašega izlaganja ja vam moram reći da se dobro sjećam nekadašnjih evociranja bratstva i jedinstva. Ja sam ga konzumirao i to na jedan pristojan način kroz osnovnu školu gdje smo imali i đake srpske nacionalnosti iz obližnjeg sela Karaića koji su bili u školi svi predivni i đaci i dobri i kulturni i fini. Neki su ostali do dan danas takovi, a neki su se promijenili sa dolaskom promjena i na vlasti u Srbiji nekih psihijatara, intelektualaca, nekih velikih mesijanskih vođa navedenoga naroda koji nisu htjeli vidjeti našu težnju ka samostalnosti. Ovdje imam na papiru vidljivo je 144 i više milijuna hrvatskih kuna je utrošeno za vaše programe i za ono što bi trebalo vas predstavljati kao adekvatno nagrađenu manjinu. Reći manjinu ja ne volim, mi smo svi isti. Ali ova je stvar, zašto gospoda predstavnici a i ovdje sjede među nama, moram odgovoriti uvaženom zastupniku Pupovcu, je moguće iskoristio dio sredstava koje je dobio za navedene programe, možda ih je on iskoristio za pisanje svojega biltena u kojemu ja vidim govore mržnje jer je on u tome biltenu počeo navoditi i prozivati hrvatske građane a među njima i mojega suborca Mladena Leovca kojega je naveo kao proustaški orijentiranoga pisača nekih portala. Taj isti je tri puta ranjen u Vukovaru i proživio je zarobljavanje u Vukovaru pa me jako boli da ga se proziva u takvim pismenima i nadasve taj isti čovjek svoju koru kruha sada u Njemačkoj traži dočim oni koji su mu prouzročili svu životnu bol, nevolje i razlog zašto on piše moguće na neki način su nagrađeni sa 144 milijuna. Toliko, hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Furio Radin.
Na tragu individualnog pristupa koji sam naglasio prije odgovorio bih na ovaj dio gdje vi kažete da u bratstvu i jedinstvu je bilo mnogih dobrih Srba a onda su se mnogi promijenili. Ja bih vam htio samo reći da su se u međuvremenu i mnogi Talijani promijenili i mnogi Hrvati promijenili i da su se promijenili pojedinci, ali ne narodi. I onaj drugi dio koji se tiče novaca koji se nama daju za, koji nama dajete za vaše potrebe ja bih molio da se ti novci daju na osnovi zakona, a ne na osnovi toga da ih Hrvati daju Srbima ili Hrvati daju Talijanima. Neka ovaj Sabor donosi zakone i da onda neka zakon dodijeli sredstva a ne jedan narod drugome. Hvala.
Zahvaljujem. Sljedeća replika uvaženi zastupnik Giovanni Sponza, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Naime, evo ja sam se javio za repliku štovanom kolegi Furio ponajviše iz razloga o raspravi o ovoj važnoj temi pa ću si dopustiti da se ipak mi puno bolje razumijemo u odnosu na ostale. Naime, vi ste rekli da želite biti tretirani kao pojedinac ravnopravno s čime ste zapravo rekli jako puno toga. A ja bih samo ovo što ste vi rekli rekao na jedan drugačiji način. Kada govorimo o suživotu u sadržajnom smislu mi u Istri suživot doživljavamo na način da živimo zajedno, a ne tek jedan pored drugog. I mislim da je to temeljno poimanje svega pa i prava manjina. Ako tome nadodamo da poštivanje i zastupanje prava manjina je zastupanje visokih civilizacijskih vrijednosti nakon toga možemo staviti točku i svi to skupa u skladu sa time živjeti i provoditi. Naime, govoreći o svakoj važnoj temi a ovo je važna tema sa ponosom mogu kazati da mi u Istri u sadržajnom smislu doista živimo istinski suživot, da smo na to ponosni, da smo nakon 2. svjetskog rata na sebi svojstven način sa jednom velikom odgovornošću većine u odnosu na manjine prebrodili naše brojne poteškoće i da smo danas najbolji primjer ali bih svima, a osobito što se vama u replici javio gospodin Culej rekao da o svim važnim temama i kada govorimo o ovoj temi o pravima manjina svatko bi trebao biti svjestan težine javno izgovorene riječi.
Zahvaljujem. I odgovor na repliku uvaženi zastupnik Furio Radin, izvolite.
Da, zahvaljujem se gospodinu Sponzi. Iako je Istra po svemu posebno područje pa onda nije bilo ni jasno omjer većine i manjine '45. i '46. godine tako da ja bih rekao da smo razumijevali jedan drugoga, a ne da je većina razumijevala manjinu. Tako je bilo tada, onda se promijenilo poslije. Želio bih samo, ja sam međutim htio iskoristiti samo situaciju koja je danas u Istri koja nije savršena, gdje mi svaki dan radimo i da je zadržimo i da je poboljšamo, a daleko od toga je da bude savršena i tako nesavršena da bude zapravo početna točka kako bismo rješavali probleme u drugim sredinama Hrvatske. Pogotovo u Podunavlju koje se nalazi u jednoj situaciji koja je evo ja ću si uzeti slobodu nije daleko u emotivnoj sferi nije daleko od one u kojoj se nalazila Istra u drugoj polovici '40-ih godina. Hvala.
Zahvaljujem. Sljedeća replika, uvažena zastupnica Tanja Vrbat Grgić, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Kolega Radin evo s velikom većinom stvari naravno koje ste rekli ja se apsolutno slažem i drago mi je da ste spomenuli kako je '45. u Istri nije bilo ništa teže nego danas ili prije 15, 20 godina u Podunavlju našem i u drugim krajevima Hrvatske. Voljela bih da svi vi kolege idete u arhive Sabora ili u biblioteku našu i uzmete one sporazume koji su tad doneseni da vidite na koji je detaljan način propisano osnivanje tih škola na talijanskom jeziku odnosno na jeziku manjine. Na koji je način uređen i predviđen taj naš današnji dobro funkcionirajući suživot odnosno zajednički život u Istri između Talijana i Hrvata i ostalih naroda koji tamo žive do kojih se detalja razmišljalo, do kojih sve životnih situacija, kako su ustvari tu ugovori bili dalekovodni i koje su rezultate donijeli, to danas zaista možemo vidjeti. Ja sam, dolazim iz Umaga a to je jedna dvojezična sredina, jedna sredina gdje ima jako puno Talijana. Ja sam Hrvatica ali Talijanski je moj jezik, školovana sam pola na hrvatskom, pola na talijanskom, moj brat isto, moj brat također. A moram vam reći, da je '90.-ih godina kada su dolazili učitelji, veliki Hrvati iz nekih drugih područja u Hrvatskoj jako puno Hrvata odlazilo upravo u škole na talijanskom jeziku i pripadnika drugih narodnosti. Ono što kolega Furio smatram problematičnim u jednom dijelu sa ovim, sa školama na talijanskom, odnosno na jeziku i pismu nacionalnih manjina je veliki problem nastavnog kadra. Puno puta je upitno koji kadrovi sve predaju u tim školama i sama kvaliteta obrazovanja u tim školama. Jasno je da nema dovoljno nastavnog kadra na jeziku nacionalnih manjina ali smatram da bi po tom pitanju nešto trebalo ubuduće napraviti.
Zahvaljujem. I odgovor na repliku uvaženi zastupnik Furio Radin.
Oko ove zadnje stvari svaka zajednica većinska ili manjinska hoće imati bolje školstvo. Ja smatram da su škole na talijanskom jeziku na razini škola na hrvatskom jeziku ali jedna mala zajednica treba imati kako bih rekao, ako je moguće pozitivnu diskriminaciju u tome. Mora imati bolje škole zato što inače će dolaziti do asimilacije i do integracije. Inače što se tiče načina kako smo provodili to u Istru kažem, ne bih želio da se shvaća da je u Istri odlično. U Istri radimo na tome da bude sve bolje. A ne bih htio niti da se shvati da su u Istru poslije Drugog svjetskog rata došli samo velikohrvati. Došli su veliko i iz drugih naroda Jugoslavije, zapravo došli su veliki Jugoslaveni.
Zahvaljujem. Prelazimo na sljedeće izlaganje u ime Kluba zastupnika, uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik u ime kluba Hrvatskih laburista. Izvolite.
Uvažene kolegice i kolege. Kao uvod u ovo svoje izlaganje, ja se nadam kratko jer već puno je toga rečeno. Ja bih se poslužio riječima Nestora Savjeta za nacionalne manjine gospodina … [[Govornik se ne razumije.]] koji je rekao da stanje manjinskih prava i ljudskih prava u jednoj zajednici ne ovisi toliko o Ustavu, ustavnim zakonima, deklaracijama itd., nego više zapravo ovisi o jednom moralnom stanju nacije, odnosno o tome kako na koji način stoji sa tretiranjem etičkih problema i problematike. Ako idemo tim putem, ja se onda mogu složiti da ovim što je govorio gospodin Dodig kada je rekao da i njemu smeta da se govori o nacionalnim manjinama, budući sam i sam pripadnik nacionalne manjine, ja razumije o čemu on hoće reći ali termini su zadani, mi ih moramo koristiti jer će nas odmah predsjednik Sabora upozoriti da ne pričamo ono što treba pričati. Ali činjenica je jedna da bih volio naglasiti da se mi pripadnici nacionalnih manjina ponekad osjećamo i kao nacionalni višak. Neki više, neki manje i tu je onda problem, upravo vezano za ovo što sam citirao gospodina … [[Govornik se ne razumije.]] Kada se govori o tome da su nacionalne manjine, a govori se o tome da su nacionalne manjine opterećenje za proračun onda treba spomenuti onu činjenicu koja je rečena ali mislim da vrijedi ponoviti a to je da u ukupnoj populaciji stanovništva nacionalne manjine predstavljaju 7,4% populacije a od svih sredstava koje se utroše za civilno društvo 5,4% se utroši za problematiku nacionalnih manjina. Prema tome to je nešto stvarno što je simbolično i ne može predstavljati teret ali nacionalne manjine ne bi trebalo gledati samo kroz rakurs proračuna nego prije bi svega trebalo ukazati na kompleksnost pitanja nacionalnih manjina a to je ono što se recimo u slengu govori razlika između manjinskog i građanskog. To znači koja su ono specifična prava nacionalnih manjina, koja su samo za njih karakteristična a koja su to prava koja su zapravo jednaka za sve, i za sve pripadnike ove zajednice, bez obzira da li su manjinci ili nisu manjinci. Tu se onda spominje često stambeno zbrinjavanje. Ja o tome ne bih jer ima i kompetentnijih. Ali ja bih nešto samo spomenuo drugo. Govori se o, kada se govori o vjerskim zajednicama onda, to je gospodin Radin nešto spomenuo ali ja bih ga, barem u nekom segmentu čini mi se mogao nadopuniti a to je da se vrši na neki način identifikacija vjerskih i nacionalnih blagdana. To je nešto što je nedopustivo. Znači ta identifikacija nacije i vjere, ona je na djelu. I to imamo folklorna pobožnost većinskog naroda je takva kakva je i to nije moje da komentiram. Ali i činjenica je da se to onda manifestira i kroz medijski pristup, programe i sve to, pa se onda prenosi i na manjinske, pa se prenosi i na manjinske zajednice. To naprosto nije dobro i onda dolazite u situaciju da recimo kada prigovorite, ovaj ekskurs nema veze sa ovim što ću reći, sa temom ali je ilustrativan pa ću ga koristiti. Pa kada kritizirate ministra kulture gospodina Hasanbegovića onda vam se prigovara da vi zapravo njega vrijeđate po vjerskoj osnovi. Ja nisam vidio da je ikada itko gospodina Hasanbegovića vrijeđao po vjerskoj osobi, samo sam vidio da je netko kazao da nije zadovoljan što je ministar, da misli da neće biti dobar ministar itd.. Ali naravno onda se ide zapravo i u tu neku drugu krajnost da bi se pokazalo zapravo kako se neprimjereno prema njemu odnosimo. Kada se govori o razini ostvarivanja prava jezika i pisma nacionalnih manjina pred upravnim tijelima lokalne samouprave onda moramo vidjeti da je zapravo ta uporaba jezika u opadanju. Jedan od razloga sigurno je taj što se manjine ne žele služiti svojim jezikom. Jedan od razloga ja barem to mogu reći sa pozicije manjine kojoj pripadam, ali na kojoj listi nisam izabran, nego sam izabran na listi Laburista da ne bude nesporazuma kad netko mi počne prigovarati, a to je da zapravo mnogi ne vladaju dovoljno dobro materinjim jezikom, pa onda je zapravo to problem što se služe hrvatskim jezikom. To je jedna vrsta integracije, ali i recimo nečega što možemo govoriti i o problematičnoj integraciji. Kada govorimo o uporabi materinjeg jezika, odnosno jezika i pisma nacionalnih manjina pred pravosuđem sredstva su iz budžeta osigurana. Međutim, u ovim tabelama koje je netko gledao mogli ste vidjeti da se samo navode Talijani, jer je naravno porast upotrebe manjinskog jezika pred sudovima. Ali zapravo se govori o porastu samo kod Talijana, odnosno jedne podatke imamo kod Talijana. 37 ljudi talijanske nacionalne manjine se služilo svojim jezikom, pa je to onda enorman porast. Ali zapravo pravih podataka nemamo. I jedino što ovako je interesantno spomenuti to je da recimo kad se izdaju osobne iskaznice da je u odnosu na 2014. godine u odnosu na 2013. bitan pad izdavanja osobnih iskaznica, osim što je enormno porastao kod Mađara i Slovaka. Kod Mađara je porastao sa 30 na 31, kod Slovaka sa 2 iskaznice na 3 iskaznice. Tako da evo to je nešto što pokazuje da kakvo je zapravo stanje i duha pod onim što se tretira kao manjinska prava. Kada govorimo o registraciji ja mislim da je ovo dosta važno, registracija srpskih škola onda zapravo se nalazimo u jednom velikom problemu jer ono što je pravo koje lokalna zajednica ima i traži da se ta prava osnivačka na nju prenesu, postoji volja roditelja, postoji volja djece, postoji volja lokalne zajednice ali se ta prava naprosto ne žele dopustiti. Govori se, da zapravo se brinemo o srpskoj zajednici. Jer kad se govori općenito o lokalnim jedinicama koje su se uskladile ili nisu uskladile u statutu govori se o 27 zajednica, 23 su srpske, pa uglavnom je zapravo to svedeno na žalost srpsko pitanje. Onda zapravo da se vratim na ove škole i registraciju škola, onda se kaže da je to zapravo problem u tome što će doći do segregacije te djece. Ako roditelji žele segregaciju, ako lokalna zajednica želi segregaciju, pa onda bih ja njima dopustio tu segregaciju, ako su toliko ludi da to žele, pa neka se time koriste. Ali ne radi se o segregaciji naravno, radi se o nečem drugom, a radi se o tomu da se zapravo na taj način želi onemogućiti, to je zapravo jedan zgodan izgovor da se želi onemogući da oni zapravo ostvare to svoje pravo koje im i po zakonu pripada. I doista bi bilo pristojno da se to njima pravo i omogući. Kad se govori o medijskom tretmanu, onome što se zove Ugovor između HRT-a i države u odnosu na nacionalne manjine onda valja spomenuti jedan podatak, da od sva četiri programa i na žalost mi zapravo cijelu tu problematiku svodimo na problem televizije. Imamo radio, radio je vrlo značajan, vrlo moćan i bilo bi dobro da se povede rasprava o ulozi i utjecaju radija. Ali uglavnom se radi o televiziji i od svih programa što postoje programa na 4 programa HTV-a jedno cijelo mislim da je 3% otpada samo na programe koji se odnose na manjine. I onda se zapravo postavlja pitanje kako se ti programi prikazuju. Uglavnom nestručno, prigodničarski, površno, razlozi su različiti. Prije svega zapravo jedan nemar prema, marginalizacija manjinskog pitanja, to nije važno. Onda drugo nestručne osobe koje se time bave, pa često dolaze ljudi koji ne znaju recimo na manjinske skupove, recimo pripadnika njemačke manjine koji imaju godišnje veliki jedan znanstveni skup u Njemačkoj. Tamo dođu ljudi koji ne znaju Njemački recimo, onda teško da mogu pratiti ono što se tamo zbiva. I takvih nelogičnosti ima jako puno. Drugim riječima, kada se govori o toj medijskoj prezentaciji, onda se najbolje možda vidi, može vidjeti recimo i dobra i loša strana u onim emisijama koje se odnose na vjerski sadržaj jer manjine su i vjerske manjine, a to je recimo imate emisije ja sam već ranije spomenuo Ekumena i Duhovni izazovi koji su sjajne emisije, jer zapravo govore na jedan način kakav se kod nas malo govori o religiji, religioznosti i naglašavam ono što je vrlo bitno i što mnogi naprosto ne razumiju ili ne žele razumjeti, a to je da se ne zagovara samo međuvjerski, nego se zagovara i među vjernički dijalog što je daleko važnije, daleko bitnije od onoga da se predstavnici crkava sastanu pa između sebe biskupi i velikodostojnici dogovore i oni se uvijek slažu oko svega, to uopće nema problema. Ali na terenu uglavnom baš neke stvari i nisu najbolje. Znači, u tom smislu zapravo trebalo bi daleko ažurnije, stručnije pratiti ono što se zbiva, davati daleko veći značaj, a ne samo sve svoditi na folklor, sve svoditi na tancanje, sve svoditi na to što je naravno vrlo bitno za jednu manjinsku zajednicu. Ali manjinska zajednica valjda bi trebala biti nešto više i daleko više od svega toga. Kada govorimo i o pismu, ja se neću doticati ćirilice jer to će izazvati odmah polemike. Ali u svakom slučaju bedasto je da se kriminalizira jedno pismo potpuno nedužno i zapravo i u čisto politički i politikantske svrhe. Ja bih ovdje samo upozorio na nekoliko rečenica iz izvješća pučke pravobraniteljice iz toga doba, gdje se između ostaloga kaže. Pučka pravobraniteljica želi naglasiti kako puno poštivanje manjinskih prava treba biti sastavni dio svakodnevnice, kako pripadnika manjine, tako i većine. Kaže ona u više smo prigoda upozoravali kako se doneseni propisi koji su usklađeni sa visokim međunarodnim standardima trebaju dosljedno primjenjivati ukoliko želimo živjeti u demokratskom društvu, pa onda kaže: "Osobito važnim smatram osuditi diskriminatorni govor uključujući i govor mržnje čija je pojava uz uvođenje dvojezičnosti učestala, te nasilje koje neupitno slijedi" I mislim da smo svi svjedoci toga da se dešava. Srpsko narodno vijeće iznese svoje viđenje problema, navede podatke koji su egzaktni i onda zapravo se osuje drvlje i kamenje po njemu. Predsjednik toga vijeća doživljava krajnje neugode jer kaže da se osjeća ugroženim, a onda mu gospodin Milijan Brkić kaže da on nikoga ne mrzi, pa ako se netko osjeća ugroženim neka ode iz ove zemlje. Ja to shvaćam osobno. Znači, meni netko uskraćuje kao manjincu, može uskratiti pravo na Domovinu. Ja sam rođen u Hrvatskoj, ja sam građanin Hrvatske i nema toga Milijana Brkića koji meni može reći da ja selim, to je moja odluka a ne gospodina Milijana Brkića i njemu sličnih. A takve stvari se zapravo dešavaju u kontinuitetu. I to nije ništa novo. Samo to je poput ponornice, malo izađe van pa se malo više vidi pa malo se skrije ali to je nešto što se manifestira. Isto kao i crnokošuljaši. Ja ću ovdje govoriti o crnokošuljašima samo onim koji su se okupili na trgu bana Jelačića jer budući da nema gospodina Glavaša on mi je zabranio da govorim o njegovim crnokošuljašima ja ću sačekati kad on dođe u Sabor pa ću govoriti o njegovim crnokošuljašima jel'. Ali to je također jedna poruka koja se šalje, prije svega manjincima. To je nešto što je neprihvatljivo. I tako bi se to dalo puno pričati, ali da ja zaključim. Iz Proračuna za 2016. mi ćemo zapravo vidjeti kako i na koji način se ova nova Vlada odnosi i odnosit će se prema manjinskom pitanju, naravno nije sve proračun ali između ostalog i to. I još jednu stvar bih htio zaključiti da svi mi shvatimo ovdje u Saboru da većina nije kvalificirana koliko god to zvučalo heretički nije kvalificirana da govori o problemima manjine. Manjinac je taj koji upozorava kako se on osjeća u ovom društvu, a ne može većina odlučivati o tome kako se manjina osjeća a to je bolest većine koja se ispoljava iz godine u godinu. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Pecnik govorili ste o manjinama koje čine zapravo bogatstvo svakog društva pa tako i hrvatskog kao i o potrebi suzbijanja diskriminacije po svakoj osnovi a posebno po nacionalnoj osnovi i jednom govoru mržnje koji se nažalost javlja sve češće i eskalira u novije vrijeme. Spomenuli ste i ovu izjavu gospodina Brkića upućenu gospodinu Pupovcu koja zaista je direktno kršenje Zakona o suzbijanju diskriminacije koji kaže da uznemiravanjem se smatra i svako ponašanje koje stvarno predstavlja povredu dostojanstva osobe, a koje uzrokuje neprijateljsko, ponižavajuće ili uvredljivo okruženje na osnovi rase, boje kože, etničkog podrijetla, nacionalne pripadnosti ili neke druge objektivne značajke sumirane pod pojmom rasa i diskriminacija. Dakle, mi doslovno od visokih dužnosnika aktualne vlasti imamo govor mržnje koji se može podvesti pod Zakon o suzbijanju diskriminacije. I to je neoprostivo. Taj govor mržnje samo dalje povećava podjele u hrvatskom društvu za koje sam se ja iskreno nadao obzirom da sam sjedio u Saboru i '90. da smo ih prevazišli. I danas čujemo neke izjave koje su takav govor mržnje i nesnošljivosti i diskriminacije koje '90-ih nismo mogli čuti. Ja ću vas podsjetiti da je gospođa Ruža Tomašić izgovorila "Hrvatska je država za Hrvate, a ostali su gosti". Već sam rekao što je poručio gospodin Brkić gospodinu Pupovcu da se odseli gdje će se osjećati sigurnije. Podsjetio bih vas i na izjavu gospodina teško mi je reći gospodina Zdravka Mamića koji je izjavio da nijedan Srbin ne može biti ministar tako važnog resora kao što je znanost, obrazovanje i sport. Prema tome, to su poruke koje mi saborski dužnosnici trebamo pokušati osuditi, spriječiti da bi hrvatsko društvo bilo društvo u kojem se nacionalne manjine poštuju jer obogaćuju svako društvo. Posebno je to vezano uz Vukovar. Dakle, registracija srpskih škola u Vukovaru je nešto što je neshvatljivo da nikako da se privede kraju.
Isteklo je vrijeme, zahvaljujem.
Htio sam još samo reći jednu rečenicu. Da najbolji primjer koliko srpska djeca vole Hrvatsku je da je pobjednica županijskog natjecanja iz hrvatskog jezika bila djevojčica koja pohađa srpsku školu i srpski program i tamo dodatno uči hrvatski jezik.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik.
Gospodine Jovanoviću ja se s vama slažem u velikoj mjeri. Ja bih samo podsjetio da je u Domovinskom ratu sudjelovalo prema podacima oko 10 000 pripadnika srpske nacionalne manjine. I svaki govor o Srbima na bilo koji pogrdan način zapravo vrijeđa i te ljude. Kao da to se ovdje ne shvaća. Drugo, nacionalne manjine su ponekad bogatstvo, ponekad most, volimo se time hvaliti jel' ali zapravo ponekad to nisu, odnosno zavisi o kojoj se nacionalnoj zajednici radi. A ovo što govorite za Vukovar pa to je nešto što je postalo ne samo za Vukovar nego u Hrvatskoj opće mjesto što bi rekao Danilo Kiš, a to znači otprilike ovako, vi u novinama možete pročitati koje se prodaju u pristojnoj nakladi da je srpska manjina vrši teror nad hrvatskom većinom u Vukovaru. Logično pitanje je, budući da sam profesor logike, kako manjina može vršiti teror nad većinom? To mi nije jasno, ali dobro ostavljam to da se zaključi. Ili da se recimo kaže trojica srpskih mladića su pretukla jednog hrvatskog. Pa valjda su tri mladića pretukla jednog drugog mladića. Kako sad taj novinar zna da su to srpska i ako i je to točno zašto se to naglašava? Pa valjda se desilo ponekad da su valjda i tri hrvatska mladića pretukla jednog srpskog jel' ali to se tada nije pisalo tako. To su sve stvari koje treba upozoriti bez imalo žuči, bez imalo kako da kažem naprosto da se shvati da taj put kojim idemo, koji smo izabrali barem dio ovoga društva naprosto vodi ovo društvo u veliku opasnost.
Zahvaljujem. Sljedeća replika, uvaženi zastupnik Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega nekoliko stvari me ponukalo na repliku. Prije svega poruke koje šalje su loše. I to je ono o čemu sam pričao da su pripadnici nacionalnih manjina građani ove zemlje, oni su ovdje rođeni i Hrvatska im je domovina kao i meni koji sam pripadnik većinskog naroda. I poruke o seljenju definitivno nisu dobre. Međutim, dotakli ste se i praćenja na HRT-u praćenja manjinskih pitanja, manjinskog programa i manjinskog sadržaja. Spomenuli ste i neke emisije, dakle Prizmu, Duhovni izazov ako se ne varam. Međutim ono što je meni problematično u tome svemu da se najčešće manjinska problematika getoizira u za to namijenjenim emisijama. Dakle, Duhovni izazov i Prizma to su sjajne emisije ali imaju relativno ograničenu publiku iz raznoraznih razloga. A da se manjinska problematika vrlo rijetko, da ne kažem nerado načima u nekom mainstream programu, mainstream televiziji, često se ne prenosi dovoljno i njihova kulturna događanja ali i sva ostala upravo da bi se javnost senzibilizirala na činjenicu da pripadnici manjina postoje u našem društvu, da žive u našem društvu, da doprinose našem društvu i onda bih se stvarala u kojoj nitko ne bi pozivao na … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala.
Zahvaljujem i odgovor na repliku uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik.
Uvaženi kolega Hajdukoviću, ja se s vama slažem i zapravo ste me samo potakli da još kažem dvije rečenice. Što je zapravo jedan problem? Problem je da se te emisije koje su po mom sudu naravno kvalitetne, netko može suditi da nisu se miću u termine koji zapravo su negledljivi, umjesto da se stavljaju u termine koji su gledljivi, koji zapravo jer su poruka jasna onima koji to žele gledati, stavljaju se u geto, a to je ta neka vrsta, ja ju tako vidim, getoizaciju da imate nešto ali vrlo teško ćete doći do tog programa. Jer ako vi radite, ne znam do 4 sata, a sada lupam, u 7 ujutro se ta emisija prikazuje, pa nećete baš biti tako veliki ljubitelj poslije u 7 sati da upalite televizor i da gledate recimo šta sada neki protestant ili pravoslavac misli, baš vas briga za to. To je broj 1. Znači ti termini. A kada ste govorili o tome da, kako se prikazuju te emisije. Još jedan je problem, kada vi zapravo ozbiljno govorite o protestanstvu pravoslavlju, islamu, židovstvu, znači onome što nije većinska vjerska zajednica, ovo je samo jedna margina ali je valja napomenuti, znači odmah da kažem da to nije pravilo, onda se zapravo kod jednog dijela te publike, vjernika, a prije svega onoga što ja zovem pobožni folkloraši koji zapravo sa religijom baš previše veze nemaju. Onda se zapravo to shvaća kao udar na većinsku religiju. Umjesto da se to gleda u duhu ekumenizma, u duhu suradnje da se bolje upoznamo. Jer ja pretpostavljam da pitate prosječnog građanina Hrvatske tko su protestanti, oni će reći da su to ljudi koji protestiraju.
Prelazimo na sljedeću repliku uvaženi zastupnik Stevo Culej. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Kuda je otišla ova priča? Ja mogu reći samo svako zašto ima svoje zato. Pa kada netko se oglasi u medijima i kada kaže da je on ugrožen da se boji da ga je strah. Ja se pitam čega, koga, zašto. Ima li svatko od nas neke strahove pa da svatko kaže da se nečega boji, pa da mi vidimo i da razmotrimo i to ovdje? Kome smetaju nacionalne manjine? Ja u Hrvatskoj ne vidim, sve nacionalne manjine su jako divno uklopljene u sve pore hrvatskoga društva i nitko se ne žali da mu nešto fali osim jedne nacionale manjine. Zašto ta jedna vječno ugrožena nacionalna manjina, zakinuta u svojim pravima i u svemu onome što netko drugi ima više oni toga nemaju. Po čemu je ta manjina zakinuta? Da li je, oprostite gospodine Pupovac, ne biste trebali izaći. Zbog čega jedni te isti su uvijek zakinuti. Tko su ti? Da li se vi sjećate nama bliske povijesti, prošlosti kako je bilo? Kako je krenulo? Kako je nered krenuo u Hrvatskoj? Na koji način? Pitanjima ugroženosti. Ja sam ugrožen, ja se bojim, srpski zbegovi, povampirene ustaše, legionari, strani plaćenici i da kažem i one ogrlice od famoznih prstića, ušiju i ne znam čega drugoga što smo morali slušati, slušali smo svi. Možete se zgražati na te moje riječi. Ali to je bilo svakodnevna politika i medijski linč u prošlim vremenima. I sada netko ponovno govori da je ugrožen, netko tko je pun, ko brod, što kažemo. Netko tko cijelo svoje političko djelovanje zasniva samo na tome da puni svoje džepove, da pravi razdor među hrvatskim i srpskim narodom. Dođite kod mene u moje selo pa vidite kako Srbi divno žive samnom u suživotu. Imam prijatelje Srbe i Crnogorce i Muslimane i nema kakvih prijatelja nemam. I svi znaju tko sam ja. Oni nemaju ovakve predstavnike među sobom. Oni imaju divne ljude koji su njihovi predstavnici. Ali ne govore ovim jezikom mržnje, jezikom podjele [[Upadica: Zahvaljujem.]] Oni govore nekim drugim jezikom. Samozvani vođe koji su došli po nekim strankama na vlast daju si za pravo da govore u njihovo ime.
Hvala. Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik.
Gospodine Culej, ja bih volio da shvatite jednu stvar. Ja ovdje niti ikoga branim, niti ikoga napadam. Moj stav je, ne kao manjinca nego kao građanima Republike Hrvatske da je odnos prema nacionalnim manjinama, prema svemu što je manjinsko u svakoj zajednici lakmus-papir demokracije, to naprosto je conditio sine qua non i bez toga se ne može ozbiljno razgovarati. Ovo što vi sada govorite o gospodinu Pupovcu, ja nisam njegov odvjetnik ali ću reći jednu stvar, moj dojam je da on nije govorio u svoje ime nego u ime zajednice koje je na čelu. On je predsjednik Srpskog narodnog vijeća i u tom kontekstu ja mislim da to treba gledati. A ovo kada se spominjete ne znam ustaše itd., to je za neku drugu raspravu da ne budemo, da ponovo to, ne prenosimo ovdje ali činjenica je jedna da i ustaše su zbog nečega nastale. Ali to je nešto što je za znanstveni skup, da se o tome raspravlja, piše ali to nije problem sabornice da mi sada o tome raspravljamo.
Zahvaljujem. Sljedeća replika uvaženi zastupnik Blaženko Boban, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Uvaženi zastupniče Pecnik i svi ovdje nazočni u sabornici, ova rasprava evo već 2,5 sata ide i uistinu u jednom mirnom, tolerantnom, pa i kritički osvrtom a onda se pojavi zastupnik Pecnik i onda kreću ovakve rasprave, replike, uistinu ne znam koji je cilj svega ovoga. Ali ja ću replicirati samo na jedno, rekli ste u jednom momentu, govorili ste o emisiji Ekumena i onda ste spomenuli da nije važno što se susreću vjerodostojnici crkveni, to je minorno, to je nevažno ali važno je da mi na ekumenskoj razini u dijalogu razgovaramo i to je bitno. Je li vi promišljate o tome da na taj način vrijeđate osjećaje vjernika bez obzira koje je vjeroispovijesti, pravoslavne, muslimanske i na koncu većinske katoličke vjeroispovijesti u Hrvatskoj. Čak ste još spomenuli oni se nalaze na nekoj folklornoj razini. Točno je tako zapisano u vašem izlaganju. Na taj način vi ne samo da ovdje stvarate nekakvu pomutnju unutar ove zaista već dva i pol sata tolerantne, mirne i kritičke rasprave o nacionalnim manjinama, već potičete još jednu dodatnu tenziju vezano za religijske odnose, pa prepustite to svakome od nas i svakom građaninu Republike Hrvatske bez obzira na nacionalnost, bez obzira na vjeroispovijest, da to bude njegova osobna stvar, a ne da vi sa govornice educirate što je folklor, što je na folklornoj razini susret vjerodostojnika vjerskih zajednica na svim razinama u Republici Hrvatskoj. I još nešto, vi ne možete, zaista ne možete već u par navrata biti taj koji se nećete osvrnuti ili očešati o nekog visokog državnog dužnosnika u ovom slučaju gospodina Brkića. Već u par navrata i svaka rasprava makar to bila tema koja jeste vezana za dnevni red ili ne bila, ali očito vam nešto vas svrbi, nešto vas češe u tom segmentu, pa vas molim da se držite i dnevnog reda uvažavajući svaki stav nas posebno ovdje u ovoj sabornici ali i svih građana Republike Hrvatske.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik.
Pa ja nisam želio doista nikoga uvrijediti, mislim da nisam. Ja sam samo kazao da Ekumena, to je zapravo dijalog vjerskih zajednica i on se svodi na to da uglavnom visoki predstavnici crkava se međusobno susreću i razgovaraju. I oni se uglavnom uvijek slažu. I kažu svoje poruke koje su opće kako da kažem evanđeoske naravi i to je u redu. Ja sam samo zagovarao da se to spusti na razinu vjernika. Daleko je važnije da vjernik, znači da taj među vjernički, a ne vjerski dijalog bude prisutan jer će se ljudi onda bolje razumjeti. Nije dovoljno da samo biskupi između sebe razgovaraju. Naravno, oni trebaju razgovarati, moraju. Ali ja sam zagovarao ono što je zapravo elementarno kako da kažem, elementarno za razumijevanje odnosa unutar jedne vjerske zajednice. Kada govorite o pobožnom odnosu, da vrijeđa kada kažem pobožna folklorna pobožnost. Ja sam samo objavio, ja bih se pozvao na nekoliko. Pa neću sad na knjige, ali recimo Esad Ćibić je davno napisao jednu knjigu koja se zove dramatizacija. Tamo se naprosto vrlo lijepo objašnjava šta to znači. Pa ako znate da od ne znam svih stanovnika Hrvatske 80% se izjašnjava kao rimokatolici, a koliko ih ide u crkvu. Pa to je ta razlika? To je ta razlika na koju ja ukazujem. Prema tome, to je svačije pravo. Ja nikome pravo niti oduzimam niti dajem, niti ja to mogu, niti imam na to pravo. Samo upozoravam na nešto što je evidentna činjenica. A treće, kažete da me smetaju visoki dužnosnici. Ne, mene smetaju kad govore gluposti.
Zahvaljujem. Prelazimo na sljedeće izlaganje u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice uvaženi zastupnik Ivan Radić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i utrošku sredstava osiguranih u državnom proračunu Republike Hrvatske podnosi aktualna Vlada koja sada odgovara za rad prethodne Vlade tijekom 2014. godine poduzetog u svrhu osiguravanja prava nacionalnih manjina zajamčenih navedenim zakonom. Ocjena je Vlade da predloženo izvješće pokazuje zadovoljavajući napredak u ostvarivanju prava pripadnika nacionalnih manjina navodeći područja u kojima je ostvaren najveći napredak kao i na ona u kojima još uvijek ima određenih problema. Za početak jedino pravo za koje se konstatira da je ostvareno u potpunosti sukladno zakonu, je zastupljenost pripadnika nacionalnih manjina u predstavničkim i izvršnim tijelima jedinica lokalne i područne samouprave. Iz izvješća je razvidno da je i u ostvarivanju drugih prava dosegnuta visoka razina primjerice u ostvarivanju prava na odgoj i obrazovanje na jeziku i pismu nacionalnih manjina, ostvarivanju vjerskih prava nacionalnih manjina i razvoju kulturne autonomije. Ono na što bih se htio u ovom dijelu posebno osvrnuti upravo je zastupljenost pripadnika nacionalnih manjina kako ovdje u Hrvatskom saboru, tako i na razinama županija, gradova i općina. O važnosti predstavljanja manjinskih zajednica na svim razinama vlasti ne treba trošiti riječi i siguran sam da ćemo se svi složiti sa ocjenom da je uloga predstavnika tih zajednica u kreiranju politika na svim razinama iznimno važna. No, postavlja se pitanje može li se postojeći model zastupanja nadalje razvijati i na koji način. Predstavlja li postojeći način raspodjele mandata obzirom na brojnost pripadnika zadovoljavajuće i u cijelosti svaku od 22 nacionalne manjine. Smatram da bi ova tema mogla i trebala biti predmet rasprave o izbornom zakonodavstvu. Zašto naglašavam važnost ostvarivanja prava na zastupljenost u predstavničkim tijelima vlasti? Zato što očekujem od ove Vlade i nadležnih ministarstava i državnih ureda, ali i od Savjeta za nacionalne manjine i ovdje nazočnih zastupnika nacionalnih manjina kao i svih ostalih da se svatko u svom djelokrugu založi za provođenje međudržavnih sporazuma i ugovora koje je Republika Hrvatska potpisala. Očekujem da se inzistira na ostvarivanju zastupljenosti hrvatske manjine na predstavničkim, u predstavničkim tijelima država u kojima žive osobito u slučajevima kada to i sporazum jamči, ali to je za sada još uvijek na žalost samo na papiru. U predloženom je izvješću o provođenju bilateralne suradnje posuđena jedna jedina stranica, iako je neosporno da je suradnja sa državama u kojima žive hrvatske manjine iznimno bitna. Važnost bilateralne suradnje očituje se kako u stvaranju pozitivne i konstruktivne atmosfere u međudržavnim odnosima tako u stvaranju pretpostavki za provođenje konkretnih projekata kojima se pridonosi daljnjem unapređivanju položaja manjina u Republici Hrvatskoj i hrvatskih manjina u državama s kojima su ti sporazumi potpisani. Republika Hrvatska je potpisala bilateralne sporazume o zaštiti prava manjina s Crnom Gorom, Italijom, Mađarskom, Republikom Makedonijom i Republikom Srbijom, a pravnim je sljedništvom sa Austrijom preuzela državni ugovor iz 1955. godine koji jamči određena manjinska prava gradišćanskim Hrvatima. Za praćenje provedbe sklopljenih sporazuma i predlaganja odgovarajućih preporuka Vladama država potpisnica ustrojeni su međuvladini i mješoviti odbori s Crnom Gorom, Mađarskom, Republikom Makedonijom i Republikom Srbijom. Odbori bi se trebali naizmjenično održavati jednom godišnje te razmatrati aktualna pitanja od interesa za nacionalne manjine u Republici Hrvatskoj i hrvatske nacionalne manjine u navedenim državama. Ipak to u praksi nije tako. U izvješću se navodi da je tijekom 2014. godine Državni ured za Hrvate izvan Republike Hrvatske organizirao 6. sjednicu međuvladinog mješovitog odbora s Republikom Srbijom, a da se sljedeća planira održati u drugoj polovici 2015. godine u Srbiji. Naglašava se da unatoč predviđenim terminima u 2014. godini nisu održani međuvladini mješoviti odbori za manjine s Mađarskom i Makedonijom. Daljnjih pojašnjenja nema, a ja ih svakako očekujem barem u Izvješću za 2015. godinu. Isto tako očekujem da se ovdje nađu objedinjeni podaci koliko ukupno sredstava iz proračuna RH izdvaja za provođenje bilateralnih sporazuma. Ono što sada imamo su podaci da je za 2014. godinu osigurana financijska potpora hrvatskim manjinama u europskim državama, dakle i s onim državama s kojima nemamo potpisane bilateralne sporazume i s onim koji ne priznaju hrvatsku manjinu u ukupnom iznosu od 3 milijuna 785 tisuća i 550 kuna. Riječ je o sljedećim državama: Austriji, Bugarskoj, Crnoj Gori, Češkoj, Italiji, Kosovu, Mađarskoj, Makedoniji, Rumunjskoj, Slovačkoj, Sloveniji i Srbiji. Napominjem da je sukladno odredbi članka 35. stavka 3. Ustavnog zakona jedna od ovlasti Savjeta za nacionalne manjine i da surađuje s nadležnim tijelima matičnih država pripadnika nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj kao i s nadležnim tijelima državne vlasti u pitanjima od interesa za nacionalne manjine. Isto tako jedna od ovlasti je da provodi zaključke i odredbe ugovora iz Sporazuma o zaštiti prava nacionalnih manjina kojih je potpisnik Republika Hrvatska. U Izvješću Savjeta za 2014. godinu navodi se da je na poziciji Savjeta za provođenje bilateralnog sporazuma s Italijom za 6 programa osigurano milijun i 710 tisuća kuna, a s Mađarskom za programa 400 tisuća kuna. Ne raspolažemo podacima koliko je sredstava u proračunu rezervirano na pozicijama drugih tijela za provođenje bilateralnih ugovora, a pogotovo ne o kojim je programima riječ. Bilo bi jako zanimljivo radi usporedbe vidjeti koliko države s kojima imamo međudržavne sporazume izdvajaju za svoju manjinu u RH, sumnjam da bismo tu bili pri vrhu ljestvice. Kada je riječ o financiranju programa nacionalnih manjina teško je proniknuti logiku prema kojoj se pojedini programi financiraju s pozicije savjeta a drugi se nalaze na pozicijama pojedinih ministarstava ili ureda. Teško je to razabrati i u proračunu, a ni predloženo izvješće to ne olakšava. Naime, u njemu se posebno naglašava da je tijekom 2014. godine za provođenje Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina unatoč nastavku nepovoljne gospodarske i socijalne situacije utrošeno 144 milijuna 360 tisuća 358 kuna i 26 lipa što predstavlja značajno povećanje od 6 milijuna 187 tisuća 587 kuna i 23 lipe ili za 4,3% više nego u 2013. godini kada je utrošeno 138 milijuna 182 tisuće i 777 kuna. Iako se djelomično navodi u kojim je područjima došlo do povećanja u cjelini je nemoguće povezati sve podatke. Dodatno zbunjuje navođenje istih ili sličnih vrsta programa na različitim pozicijama. Tako se primjerice na pozicijama Ministarstva kulture navodi da se za brojne aktivnosti na području kulture, izdavaštva i informiranja radi očuvanja kulturnog i nacionalnog identiteta nacionalnih manjina izdvaja više od 11 milijuna kuna među ostalim i za 46 programa koji se odnose na financiranje kulturne baštine pripadnika srpske nacionalne manjine te samo 2 programa židovske nacionalne manjine u iznosu od oko 45 tisuća kuna. S druge strane Savjet za nacionalne manjine je tijekom 2014. raspodijelio 33 milijuna 430 tisuća kuna za ostvarivanje programa kulturne autonomije udruga i ustanova nacionalnih manjina i to za područje financiranja programa informiranja oko 16 milijuna kuna, izdavaštva oko milijun, kulturnog amaterizma oko 7,5 milijuna kuna te kulturnih manifestacija oko 6 milijuna kuna. Ja se pitam koja je razlika i postoji li ona uopće između programa izdavaštva i informiranja koje financira Ministarstvo kulture i onih koje financira savjet? To nažalost nije nigdje obrazloženo niti prezentirano. Također je nemoguće ne uočiti i podatak da je ministarstvo financiralo programe samo dvije manjine i to one srpske i židovske. Postavlja se pitanje je li moguće da se preostalih 20 manjina nije javilo na natječaje a ako jesu kako je moguće da su sve odreda imale manje kvalitetne programe od ove dvije navedene? Usporedbe radi, primjerice srpska manjina imala je čak 46 uspješnih programa. Nemali broj puta, nažalost, kada se govori o ovoj tematici rasprava se svede na brojke i statistike. Ista često nije lišena netrpeljivosti, a nemali broj puta zalazi se u domenu onoga što bi se moglo nazvati i govorom mržnje. Ispod svega često nam promiču osobe kojima je ugroženo temeljno pravo, pravo na dostojanstven život. U izvješću se navodi da je u sklopu regionalnog programa stambenog zbrinjavanja RH dobila na raspolaganje sredstva donacija u iznosu od oko 12 milijuna eura te da je planirana revizija izbjegličkog, prognaničkog i povratničkog statusa. Navodi se da će se preostale izbjeglice, prognanici, povratnici zbrinjavati u izgrađenim i kupljenim stanovima i kućama te u institucijama socijalne skrbi. Nakon 20 godina od završetka rata 422 osobe su još uvijek smještene u organiziranom smještaju odnosno u razne objekte kolektivnog smještaja na najmanje 11 različitih lokacija. Od Petrinje, Nove Gradiške, Pule, Šibenika, Zadra, do Zagreba, Popovače, Varaždina i okolice Knina. Kako su u nekim od tih objekata uvjeti doista vrlo loši teško je razumjeti da ne postoji rješenje za njihov trajni smještaj. Ako tome dodamo da u pojedinim selima još uvijek nema struje ni vode još uvijek nema struje ni vode onda ni ne čudi podatak da se tijekom 2014. godine na području od posebne državne skrbi vratila samo jedna raseljena osoba. Sve su to pitanja koja nemaju nacionalni predznak i predstavljaju nedopustivu ugrozu temeljnih ljudskih prava. Hvala.
Zahvaljujem. Repliku ima uvaženi zastupnik Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega Radić, govorili ste o zastupljenosti predstavnika nacionalnih manjina u predstavničkim tijelima između ostalog i u Hrvatskom saboru ali i u izvršnim tijelima. I zaista to je problematika o kojoj trebamo razgovarati. Međutim želim vam uputiti i skrenuti pažnju zapravo na jednu činjenicu a to je da najviše izvršno tijelo još nije ispunilo tu kategoriju. Znači sadašnja Vlada, imamo dva potpredsjednika, ne znam da li ćemo imati trećeg ali trebali bi budući da nas na to obavezuje također zakon. Dakle ne znam da li će se to riješiti ali u ovom trenutku nije riješeno. Dakle ne možemo govoriti o zastupljenosti u svim izvršnim tijelima ako u najvišem zastupljenost ne postoji. Kada ste već načeli temu odnosa, odnosno položaja Hrvata izvan Republike Hrvatske i recipročnosti odnosa kako Republika Hrvatska skrbi o svojim manjinama, želio bih to iskomentirati sa nekoliko rečenica. Mene zapravo više brine odnos koji Hrvatska ima prema svojim sunarodnjacima izvan Hrvatske a reći ću vam i zašto. Istina je … [[Govornik se ne razumije.]] Hrvati izvan Republike Hrvatske, nisu svugdje praćeni od strane svojih država u kojima žive. Bosna i Hercegovina, recimo jedan primjer o kojima će se dosta morati pričati, o položaju Hrvata tamo, Srbiju ste i vi naveli kao primjer. A recimo u Mađarskoj je to pitanje itekako kvalitetno riješeno. I naveli ste neke brojke i mislim da neću pretjerati, da ću još biti konzervativan kada vam kažem da država Mađarska daje 20 puta više novaca za Hrvate nego što to daje njihova matica država. Dakle kada govorimo o nekim apsolutnim brojevima, mislim da tu mi zakazujemo i na tome još puno treba raditi. Je neka sredstva ima i ured za Hrvate izvan Republike Hrvatske ali ona su uglavnom simbolična. Hvala.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Ivan Radić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Hajduković, tako je, otvorio sam temu postojećeg modela zastupanja. Smatram da bi ovdje trebali o svemu raspravljati, znači i gledati način na koji poboljšati postojeće modele. To je bio razlog zašto sam to, na to se osvrnuo. A što se tiče nacionalnih manjina, Hrvatske nacionalne manjine u drugim državama. Ja ću samo spomenuti da u Srbiji, srbijanska strana još uvijek nije osigurala zajamčena mjesta predstavnicima Hrvata u Skupštini Republike Srbije, da je nedostatna zastupljenost Hrvatima u tijelima izvršne vlasti. Spomenuti ću i zadnji slučaj gađenja Radio Subotice ogroman nesrazmjer u izdvajanju financijskih sredstava po svakom pripadniku nacionalne manjine u Hrvatskoj i Srbiji koji se kreće u omjeru otprilike 1:33 u korist Hrvatske. Eto hvala.
Zahvaljujem. Sljedeća replika uvaženi zastupnik Vladimir Bilek. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažena zamjenice ministra. Kolega Radić, pa imali ste zanimljivu raspravu, ja ću se prije svega očitovati na možda i replicirati na jednu stvar, odnosno podržati jedan dio priče a tad pričali ste da je bilaterala jedna od ajmo reći mogućnost velikog napretka u smislu kako nacionalnih manjina ovdje u Republici Hrvatskoj ali tako i pripadnika hrvatskog naroda a koje su nacionale manjine u nekim drugim državama. Naime ja se i upravo i kroz prošli mandat i u ovom mandatu u jednom velikom dijelu zalažem za taj dio jer recimo zastupam Češku i Slovačku manjinu gdje trenutno nemamo potpisane bilateralne sporazume. Imamo nekoliko sporazuma prvenstveno, imamo i u kulturi, znači osigurana su jedan dio sredstava Hrvatskom kulturnom centru u Bratislavi, odnosno u Slovačkoj, jedan dio sredstava prema Ministarstva kulture ovdje u Slovačkom kulturnom centru u Našicama. Radi se na tome da se to ispoštuje i još uvijek nismo došli do razine s naše strane, sa hrvatske strane da ispoštujemo kompletan dio ali nadam se da ćemo i kroz Ministarstvo kulture uspjeti i završiti i taj objekt tamo. Što se tiče Češke manjine ili što se tiče hrvatske manjine u Republici Češkoj, evo meni je izuzetno drago što smo zajedničkim zalaganjem i ovdje i mene osobno kao predsjednika Međuparlamentarne skupine suradnje Hrvatskog i Češkog parlamenta i mojim kolegama u Češkoj Republici te naše veleposlanice uspjeli osigurati jedan veliki dio sredstava. Radi se o iznosu od ukupno 618 tisuća eura od kojih je 309 tisuća osigurano u prošloj godini u državnom proračunu Republike Češke za izgradnju i obnovu Hrvatskog doma moravskih Hrvata u Jevišovki. I nadam se da će to biti jedan dobar temelj upravo za potpisivanje novog ugovora o suradnji u kulturi ali možda i o bilateralnoj suradnji gdje ćemo isto osigurati i ovdje u Republici Hrvatskoj a naime radimo, jer ideja je da se oformi muzej moravskih Hrvata u Republici Češkoj iako su oni tamo značajno manja manjina nego, manje ih ima nego Čeha ovdje u Republici Hrvatskoj. Ali da odradimo u tom smislu, a evo samo da vam kažem da upravo i u ovih nekoliko mjeseci radi se na katedri Filozofskog fakulteta u Pragu na priznavanju hrvatskoj jezika u Republici Češkoj kao isto jednog dijela priznatog jezika hrvatske manjine.
U redu. Prelazimo na sljedeće izlaganje, sljedeće izlaganje u ime Kluba zastupnika, uvaženi zastupnik Veljko Kajtazi u ime kluba Hrvatske narodne stranke, Liberalni demokrati.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani predstavnici državnih institucija. Pred nama je Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i utrošku sredstava osiguranih u državnom proračunu za 2014. godinu za potrebe nacionalnih manjina. Ustavni zakon koji je dobar i sveobuhvatan dokumenat kakav nemaju države sa puno dužom demografskom tradicijom nego naša. Ali s druge strane i dokument koji se u svojim mnogim odredbama neprimjenjuje do kraja i nema obvezujući karakter u samoj realizaciji. Ova činjenica tako predstavlja da ni jedan manjinski zastupnik ne može biti zadovoljan sa primjenom ovog zakona, pa nisam ni ja. Neke manjine mogu biti zadovoljnije od drugih, ali je činjenica kako je romska nacionalna manjina koju ja zastupam i dalje ona koja ima najviše probleme, te ona na koja ponajmanje koristi mogućnost koje proizilaze iz ovog zakona. Razlozi zašto je to tako su brojni. Prije svega treba istaknuti da se radi o manjini sa najviše probleme ne dovoljno uključeno u društveni život, nedovoljno obrazovanoj, učestalo diskriminiranoj, te prije svega nadprosječno siromašnoj. Manjini koja unatrag 700 godina, pa sve do danas živi ispod bilo kakve granice siromaštva i ispod bilo kakve razine ljudskog dostojanstva. Kao što znamo, mediji romsku nacionalnu manjinu najčešće prikazuju u negativnom kontekstu, te su i dalje brojni slučajevi i medijske i stvarne diskriminacije, te govori mržnje. Mnogi na romskoj problematici profitiraju. Najveći broj ljudi koji se aktivno bave tzv. romskom problematikom nisu pripadnici romske zajednice. Romi su danas objekt, a ne subjekt političkog života i okruženja u kojima se nalaze. Oni Romi koji se i uspiju u našem društvu obrazuju se i zaposle, oni bježe od romske problematike glavom bez obzira jer u našem društvu još uvijek sramota reći da ste Rom. Bez obzira na razine nacionalne strategije i zakone o kojima ovdje pričamo o milijunskim sredstvima koji se ulažu u takve projekte unutar romske zajednice ne vidimo značajne napretke ni u naseljima, a ni među pojedincima. Gledajući statistike mnogi bi rekli kako se sve više Roma školuje, kako se sve više ulaže da se ti ciljevi postignu. Na takav način je napravljeno i ovo izvješće. Međutim, stvarnost je drugačija. Nemamo Rome gimnazijalce, nemamo Rome na sveučilištima, nemamo Rome koji završavaju fakultete. Ili ako imamo te osobe možemo prebrojiti na prstima jedne ruke. Razlog zašto je to tako leži upravo u činjenici da je Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina kao i Nacionalna strategija za uključivanje Roma, te ostali dokumenti na koje se vrlo često poziva ne obavezujućih karaktera, te za njihove brojne ciljeve nije izdvojeno dovoljno da bi se i postigli. Imamo ciljeve, imamo planirana sredstva, imamo one koji će to provesti. Ali nitko ne odgovara ukoliko se ništa ne postigne. Čemu onda takvi pozitivni zakoni, čemu onda ti dokumenti. Odavno smo članice EU i nema potrebe da impriciramo bilo koga. Romska naselja su bez obzira na više od 10 godina provedbe tih zakona suštinski u istom ili u sličnom stanju. Bilo je potrebno moj cijeli prethodni mandat da se pokrene određeni proces u sva četiri područja o kojem govorim i obrazovanju i o stanovanju i o zdravstvu i o zapošljavanju. Nije dovoljno imati strategiju jer romska zajednica ne poznaje strategije, nego činjenice pogotovo mladi Romi koji se osjećaju kao invalidi jer nemaju posla, a sposobni su i zdravi za rad. Za koga su ti dokumenti napisani? Za EU? Za nas same ili da zavaravamo romsku populaciju? Također, sam odmah na početku mog drugog mandata krenuo u proces lobiranja prema novoj Vladi i ministrima, te u obilasku županija, gradova i općina u kojima Romi žive. U nekoliko sam navrata slao dopise prema najbitnijim ministarstvima za kraće radne sastanke kako bi nove ministre upoznao sa Nacionalnom strategijom za Rome i romskom problematikom kao i na samom početku mog prethodnog mandata. Mnogi ne razumiju da u državnom proračunu nije dovoljno navesti točku Romi i određeni iznos pored toga. Potrebno je da svako ministarstvo zna što treba činiti i da zna zahtijevati podstavke u proračunu za konkretno djelovanje. Takav način rad je jedini koji može utjecati na stvarno stanje na terenu. Smatram da i ovo izvješće o kojima raspravljamo moglo na detaljniji način prikazati kako su ta sredstva potrošena. Razumijem trenutnu političku situaciju, razumijem da je novim ministrima potrebno određeno vrijeme prilagodbe, ali ne razumijem da neki na spomenute dopise još uvijek nisu odgovorili. Krajnje je vrijeme da se odrede prioriteti i ciljevi koje možemo ispuniti i koji će biti realni pokazatelji napretka, a prije svega na način da se bitnije počne mijenjati stanje na terenu. Jedan od prioriteta je izmjena Zakona o socijalnoj skrbi. Pozivam ministarstvo da predloži promjenu zakona na način kako bi se romskoj populaciji opet omogućilo posredovanje osobnog vozila bez da gube pravo, bez da gube socijalno pravo. Već sam o tome govorio. To je svima poznato kako Romi uglavnom žive u izoliranim i udaljenim naseljima. Bilo kakav kontakt sa vanjskim svijetom je nemoguć ako ne posjeduju osobno vozilo i ako ga ne iskoriste za pristup trgovini, bolnici, instituciji, školi itd. Trenutno propis dopušta posjedovanje vozila u takvoj situaciji, ali promjena tog članka zakona u praksi izostaje. Školski autobusi ako i postoji namijenjeni su naravno samo djeci i nisu u tom smislu sredstvo javnog prijevoza. Poznato je da hitna u naseljima dolazi samo ako netko umire. Ukoliko se žena porađa ili ako je netko kronično bolestan, te ima problema hitna neće doći. Znam za konkretne primjere kad je ljudima rečeno da se sami snađu za prijevoz ili da žena koja se porađa doveze u tačkama. Odredba kojima osobe koje gube socijalna prava jer posjeduje te olupine je nepravedna. Još je gore kad zbog izoliranosti posude nečije vozilo pa zbog toga izgubi socijalno pravo što je obuhvaćeno pod stavkom 5. stavke 1. članak 29. Ovo se ne odnosi samo na Rome nego i na sve naše građane koji su u sličnoj situaciji. O vrijednosti tih automobila koje vozi većina Roma ne treba posebno diskutirati jer u današnje vrijeme osobno vozilo nije nikakav luksuz već potreba. U sljedećim izmjenama i dopunama Zakona o socijalnoj skrbi je svakako potrebno obuhvatiti problem koji navodim jer primjena tog podstavka 5. dovodi do apsurdnih situacija u kojima cijela obitelj ostaje bez ikakvih primanja samo zato što jedan član kućanstva je posudio nečije osobno vozilo. U slučaju jedne osobe sa područja nadležnosti Centra za socijalnu skrb Čakovec cijela obitelj ostaje bez ikakvih primanja jer je jedan član kućanstva koji inače nema osobno vozilo u svom posjedu služio tuđim vozilom kako bi financijski uštedio i posjetio teško bolesno dijete u Zagrebu. Je li pravedno da cijela obitelj koja ne posjeduje osobno vozilo izgubi sva svoja socijalna primanja jer je jedan član kućanstva koristio posuđeno vozilo? Ovako napisan zakon koji daje krajnju moć odlučivanja pojedinačnom zaposleniku Centra za socijalnu skrb otvara očito previše prostora za diskriminaciju romske populacije koja je ionako prisutna. Zapošljavanje je pored obrazovanja gorući problem u romskoj zajednici. Romi u pravilu rade u nevladinim sektorima kao volonteri ili tzv. javnih radova u nekom kratkoročnom razdoblju. To moramo promijenit. Izvješće o kojem danas raspravljamo govori o pet, šest zaposlenih Roma u javnoj upravi što je i razlog zašto pozivamo da se pokaže više političke volje da se to promijeni. Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina obuhvaća i zapošljavanje ali iz godine u godinu nema nikakvih rezultata. Čak se i broj nacionalnih manjina zaposlenih u javnoj upravi smanjuje. Dok god ne budemo imali zaposlene Rome i to na pravim poslovima, a ne preko projekata i privremenih mjera zapošljavanja država će trošiti više novaca posredstvom socijalnih mjera da se ti ljudi održe na životu. Upravo je trenutak politike socijalne skrbi izostanka prilika za zapošljavanja preduvjet za stvaranje invalida od radno sposobnih građana. Diskriminacija i izdvajanje većinskog stanovništva je zbog toga u porastu. Dobar primjer je Osnovna škola "Kuršanec" u Međimurju u kojoj je preko 70% učenika čine romska djeca, a taj se postupak iz godine u godinu drastično povećava. Lokalne vlasti u Čakovcu i u Međimurskoj županiji zajedno sa Ministarstvom znanosti, obrazovanja i sporta su već inicirale pilot-projekt rješavanje tog pitanja, a njegova će uspješnost opet ovisiti o financijskim sredstvima i podršci nadležnog ministarstva. To su informacije koje statistike u ovom izvješću ne mogu pokazati. Nesrazmjer je dvostruk jer se postojeći zakoni ne provode do kraja i nemaju obvezujući karakter, a izvještaji o provedbi tih zakona ne pokazuju stvarno stanje na terenu. Želim se ukratko osvrnuti i na problem Vijeća romske nacionalne manjine koji nemaju uvjete za rad niti imaju dovoljno dobar položaj u odnosu na lokalne vlasti na koji trebaju djelovati. U svom radu se ja uveliko oslanjam na njih te im pridajem puno značaja jer je i njih kao i mene izabrala zajednica koju predstavljam. No koja je svrha Vijeća nacionalnih manjina? Ukoliko oni nemaju sredstva za funkcioniranje predlažem Ministarstvu uprave da se barem funkcija predsjednika tih vijeća profesionaliziraju. Sve ovo govorim jer se romsku zajednicu mora što više uključiti u društveni i politički život, a to bi bio iskorak ako bi predsjednike tih vijeća zaposlili na razini županije, gradova i općina. Glas tih legitimnih predstavnika se mora čuti pogotovo u područjima koja se tiču zajednice koja ih je na izborima izabrala. Iskoraci su mogući i u drugim područjima što je pokazalo primjerice Zdravstveno veleučilište koje je pozivajući se na Nacionalnu strategiju za uključivanje Roma odredilo mogućnost upisa po jednog Roma na svaki studijski program ukoliko on udovolji minimalne uvjete upisa kao što je položena državna matura. Nadam se da će se tim promjenama povesti i drugi fakulteti pogotovo oni Sveučilišta u Zagrebu. Ovako izvješće isto tako ne pokazuje da se stipendije koje dobivaju studenti Romi ne isplaćuju na vrijeme. Oni koji su upisani u ovu akademsku godinu još uvijek nisu dobili stipendije, a Nacionalna zaklada za stipendiranje kao da ne postoji, nitko se ne javlja na telefon, nitko nije u uredu. Hoće li studenti dobiti stipendije za ovu akademsku godinu tek sljedeće godine? Pozivam opet sve ministre i Vladu na što češću komunikaciju i suradnju sa romskom zajednicom i izabranim romskim predstavnicima te ih naravno pozivam da to konkretiziraju ne samo kroz državni proračun nego i kroz jasne projekte kojima bi se bar dio postojeće nacionalne strategije mogao realizirati do 2020. godine kao krajnji rok. Nadam se da ću ostvariti dobru suradnju sa novom Vladom te da ćemo riješiti sve probleme koje vremenski nismo uspjeli riješiti u mom prethodnom mandatu. A među kojima je i priznavanje manjinskih jezika koje ja zastupam. Hvala.
Zahvaljujem. Repliku ima uvažena zastupnica Marija Ilić, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani kolega Kajtazi pomno sam vas slušala i u većini ste u pravu. Međutim, postoji i ona jedna druga strana za koju ja vas evo sad prozivam da ju nekad u svojim raspravama i u svojim izlaganjima iznesete javno. Dugo godina sam se bavila problematikom Roma, vama je to dobro poznato i u gradu u kojem sam djelovala isključivo sam posebnu pažnju posvećivala romskoj zajednici ili manjini kako god hoćete iako ja ne volim govoriti o manjinama ali smo puno toga kroz rad u lokalnoj zajednici dali za romsku zajednicu. Pa stoga jedan razlog više da vas prozovem da progovorite i o tim lokalnim zajednicama koje se dosta trude da olakšaju život Romima iako im sigurno nije lagan i proći će još dosta desetljeća kada će biti Romi da kažem, imati jedno svoje pravo za koje oni s pravom i traže i vjekovima. Evo toliko, hvala lijepa.
Molim. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Veljko Kajtazi.
Hvala. Poštovana kolegice Marijo, točno je, točno je da sam ja u Osječko-baranjskoj županiji gdje se nalazi i mjesto u kojem ste i vi bili zamjenica gradonačelnika gdje sam ja u prošlom mandatu obilazio nekoliko puta. Točno je da je puno učinjeno u toj županiji i u tom mjestu ali sigurno ćete se složiti samnom kao što sam rekao ne dovoljno. Jer pokrenuti su samo osnovni uvjeti za život tih ljudi a što se tiče daljnjeg obrazovanje, na tome moramo raditi. Kao što znate u prošlom mandatu sam sve činio da dolazi do priznavanja manjinskog jezika a na tome mi je jako žao što nismo uspjeli. A ja se duboko nadam da ćemo to upravo svi zajedno i očekujem i od ove Vlade i od svih mojih kolega da će me u tome podržati. Jer priznavanje manjinskog jezika omogućiti će predstavnicima Roma u biti podučavanje, izučavanje i svojeg jezika. Jer Romi ne samo da imaju problema u nepoznavanju dovoljno hrvatskog jezika a žalosno, Romi ne poznaju ni romski jezik. I zbog toga bi trebali svi zajedno učiniti. Jer moram još nešto napomenuti i reći da pripadnici romske zajednice nemaju ama baš ni jednu knjigu koja je pisana na romskom jeziku. To moram reći da je svima nama na čast. I zato moramo svi zajedno učiniti da dolazi i do priznavanja i do rješavanja takvih pitanja. Jer moramo više raditi na obrazovanju a ne samo na infrastrukturi u koju smo na neki način krenuli. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo sljedeću repliku, uvaženi zastupnik Ladislav Ilčić. Izvolite.
Poštovani gospodine Kajtazi, temelj svake demokracije leži na interakciji između građana i države i državne vlasti, odnosno prava i obveza svakog građanina pa tako i predstavnika, odnosno člana neke nacionalne manjine. Da bi ta demokracija bila održiva svatko se toga treba držati. Odnosno biti ću konkretan, koliko se izdvaja za određenu skupinu iz proračuna, koliko ta skupina daje u državni proračun. Postoje li podaci koliko se ukupno iz državnog proračuna izdvaja za Romsku nacionalnu manjinu, odnosno podaci koliko se, koliko Romska nacionalna manjina daje u proračun. Zašto to govorim, kada govorim o održivosti? Vi recimo znate da u Međimurju prošle godine 23% djece koje je rođeno u Međimurju su romske nacionalnosti. Dakle tu se postavlja pitanje ekonomske održivosti ako ne postavljamo ova pitanja. Dakle ova pitanja su nužna za održivost i za prihvaćanje svake nacionalne manjine u svakoj sredini. Dakle te podatke koje ja sada tražim i ne bi bilo dobro da se traže samo za romsku manjinu, ja bih vrlo rado da ti podaci postoje i za talijansku manjinu i srpsku manjinu i svaku drugi, slovačku, češku, mađarsku, svaku drugu manjinu u Hrvatskoj i da se ti podaci prezentiraju prvenstveno članovima te nacionalne manjine. Jer mi imamo danas situaciju da kada određenom članu nacionalne manjine recimo kažete ne možeš sada više dobiti ne znam socijalnu pomoć jer si dobio dječji doplatak, da onda on viče uzeli su mi, uzeli su mi, ne daju mi, kao da je to njegovo. Dakle ne postoj taj odnos da je država njemu nešto dala nego je taj odnos kao da je to njegovo i da mu se to nepravedno uzelo. I zato smatram radi prihvaćanja svih nacionalnih manjina i održivosti dobrih odnosa prema nacionalnim manjinama za koje se slažem da trebaju još biti bolji i da trebamo imati dostupne te podatke. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Veljko Kajtazi.
Zahvaljujem se poštovani kolega Ilčiću. Vjerujem da ste pažljivo slušali kada sam vam napomenuo da do nedavno imali smo samo dvoje uposlenih. Ovo je novi izvještaj, mi u javnim ustanovama imamo 5 do 6 uposlenih Roma. I ne znam na koji način ste očekivali da bi mi mogli puniti proračun. Radimo svi zajedno, moramo raditi na tome, upravo na ovom što ste rekli da Romima ne treba socijalna pomoć, ja sam jedan od onih koji na tome jako puno radi. Romima moramo omogućiti da moraju raditi. A u biti svjesni ste toga i u vašoj županiji i županiji do vas, naša djeca koji upisuju trogodišnje školovanje oni ne mogu odrađivati prakse. Sjećate se prošle i pretprošle godine, privatnik koji je bio kažnjen sa 6 tisuća kuna koji nije htio upravo pripadnicu Romske nacionalne manjine primiti na praksu. Mi govorimo sada ne želi primiti na praksu a šta reći o upošljavanju. Upoznati ću vas sa svojim primjerom, možda znate a možda i ne znate, ja sam jedini saborski zastupnik u prošlom mandatu koji je iz Hrvatskog zavoda za zapošljavanje direktno ušao u Sabor. 20 godina sam bio u Hrvatskom zavodu za zapošljavanje, nisam mogao dobiti ama baš čak ni u onom slučaju raditi Rom za Rome. Možda znate, a možda i ne znate. Ja sam jedini saborski zastupnik u prošlom mandatu koji iz Hrvatskog zavoda za zapošljavanje direktno ušao u Sabor. 20 godina sam bio u Hrvatskom zavodu za zapošljavanje nisam mogao dobiti ama baš čak ni u onom slučaju raditi Rom za Rome. A prije toga, moram vam reći da sam radio na oblasnoj kontroli leta i aerodromu Pleso 17 godina sam imao radnog staža. Ako ja nisam mogao dobiti bilo kakav posao ne znam i sumnjam da će moji sunarodnjaci dobiti. Navest ću vam još jedan primjer ako imam vremena prošle godine tri godine sam radio samo na upošljavanje jednog inženjera radiologije koji je završio. Mislim da sam dočarao sliku na koji način, a neću o vašoj županiji svjesni ste toga i znate koliko je toga učinjeno u prošlom mandatu skupa upravo sa vašim kolegama jer u tom trenutku nisam uopće razmišljao tko je iz koje općine i iz kojeg grada dolazi stranački, tako da smo pokušavali na sve moguće načine u naseljima gdje su pripadnici romske zajednice učinili što god moguće više. Hvala.
Zahvaljujem. Sljedeća replika uvažena zastupnica Gordana Rusak. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodin kolega Kajtazi dotakao se stipendiranja romskih studenata. Slažem se da postoji problem, međutim taj problem je mnogo dublji i mnogo širi. Romska zajednica kao i sve nacionalne manjine u Hrvatskoj dijele sudbinu ostalih studenata, jer samo je 5% studenata obuhvaćeno nekim vidom stipendiranja. A poražavajući je podatak da više od 22% studenata dolazi iz obitelji u kojoj su primanja po članu obitelji do 1500 kuna. Ovdje smo se dotakli jednog gorućeg problema u Hrvatskoj o kojem treba progovoriti ne samo sa aspekta nacionalnih manjina, nego društva u cjelini. Radi se o tome da je danas na djelu pojava da pristup visokom obrazovanju imaju djeca imućnijih roditelja. Što to znači? Jednog dana, ta će djeca dobiti diplomu, dobit će moć koju im daje diploma. Moć koju im daje novac već imaju. Ti će ljudi voditi jednog dana ovu zemlju, a ja postavljam ovdje pitanje jesu li to i najsposobniji. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I odgovor na repliku uvaženi zastupnik Veljko Kajtazi.
Zahvaljujem se. Poštovana kolegice Rusak, ako pokušavamo na sve moguće načine i ono malo studenata koje imamo i koji završavaju i trebaju dati primjer ostalima koji bi se trebali i dalje nastaviti školovanje, mislim da bi te stipendije ne bi trebale jer stipendije su upravo namijenjeni za početak studiranja, a ne na kraju. Jer i zbog toga imamo jako velikih problema koji oni odustaju od takvog načina stipendiranja. I moje osobno mišljenje je da na tome moramo raditi, da do tog ne dođe, jer nećemo pokazati primjer ostalim našim pripadnicima romske zajednice da je neophodno ići u škole. Ja se, kao što sam malo prije napomenuo, ja sam bio samo loš primjer zajednici, a ne dobar primjer. Jer ako poslije završetka ne možete dobiti bilo kakav posao, a onda kako drugim mojim sunarodnjacima ili roditeljima, jer sva djeca kao i vaša i moja, svi oni idu linijom manjeg otpora. On bi najrađe ne bi ni išao, ni studirao. Ali tu su roditelji koji vrše pritisak upravo na djecu da bi mogli završavati. I zato mislim da to nije dobro i loš je primjer na ovakav način ne da stipendije koje su namijenjene na početku godine da dolaze na završetku godine.
Zahvaljujem. Sljedeće izlaganje je u ime Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke i Hrvatske demokršćanske stranke, uvaženi zastupnik Goran Dodig. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče i predsjedništvo radno, ja ne znam kako bih vas oslovio. Ne znam bi li vam rekao poštovani manjinci, jer mi smo danas manjina u Saboru i zbog toga je nevjerojatna činjenica da ljudi o kojima se govori danas ovdje da praktički ih nema ovdje. Svaki je održao svoj govor i nestali. A ja mislim da smo mi u Saboru najdiskriminiranija manjina u ovom društvu. Zamislite kad nas 151 i koliko nas ima proglase parazitima i uhljebima. Ima li gore stigme od te koju mi trpimo? Ima li gore stigme i mi šutimo. O čemu mi zapravo danas govorimo. I zbog toga ovo kratko izlaganje ja bih nazvao, ja bi mu dao naslov svi smo mi manjina ili nekad bili ili jesmo ili ćemo biti. Mi danas imamo ograničenje jer govorimo o izvješću za koje ja vjerujem da je jako dobro, hvala vam lijepa. U izvješću govorimo o, govori se o poštivanju zakona. Postoji li u Hrvatskoj jedan zakon koji se u cijelosti poštuje, pa makar bio i ustavni. Postoji li takav zakon? Postoje li zakoni koji štite pojedince kao manjinu? I zbog toga nemojte se ljutiti, ali mislim da su ove i ovakve rasprave zaista gubljenje vremena, zaista gubljenje vremena. Ja ne bih htio živjeti u državi u kojoj se bilo tko osjeća diskriminirano. Mi smo uzeli terminologiju jer robujemo klišejima i shemama iz nekih drugih sredina gdje je to posve normalno, razumljivo i prihvatljivo da se ljude naziva manjinama. Ta terminologija koliko god nam to izgledalo beznačajno izuzetno je važna. Kad kažete nekome da je manjina vi ste ga već samim tim diskriminirali. Zašto se ne mogu zvat ljudi koji pripadaju nekoj drugoj nacionalnosti, pripadnicima etničke zajednice. I u samom nazivu pokazati da poštujemo činjenicu da je on prije čovjek a ne sa ovom terminologijom manjina da umanjujemo njega kao čovjeka, koliko god to izgledalo čudno. Ili nekome odgovara da ova problematika u Hrvatskoj, gdje je ona u zakonodavnom smislu dobro regulirana, stalno bude izvor društvenih napetosti, optuživanja i sličnog. Kako ja doživljavam zapravo prava ljudi, osoba koje pripadaju nekoj drugoj etničkoj skupini? Ja ih doživljavam kao izbalansiran odnos integracije s osjećajem i pravima koja reguliraju i određuju njegov osjećaj samobitnosti i pripadanja i nečem drugom. I tu ne bi smjelo biti nikakvih problema. Nema nikakvih problema da se čovjek osjeća zaista ravnopravnim dijelom hrvatskog društva i u građanskom i u političkom i svakom drugom smislu ali da ima i osjećaj pripadnosti i njegovanju korijenja koji su za njega bitni. Zašto ne, dapače. To nas onda obogaćuje. A ne sama činjenica da reguliramo pravno nekakve zakone kojih se moramo držati ali smo svjesni činjenice da se zakoni vrlo često krše i ne poštuju. Ukoliko mi u ovom Saboru ne pokažemo taj odnos prema ljudima prvenstveno koji su pripadnici neke druge etničke zajednice onda nemojmo očekivati da se to neće događati i izvan ovog Sabora. Ta sama činjenica da sebe netko naziva manjincem kod njega budi ako ne svjesno a ono nesvjesno jednu agresiju i rekao sam u replici iracionalni odnos prema stvarnosti. Ako nije dovoljno čvrst u svojem vikanju o tome da je manjinac onda ga njegovi smatraju gotovo izdajicom, što je potpuno besmisleno. A ako pak previše viče onda budi agresiju većine. I u tom sukobu tih emocionalnih kategorija mi smo zarobljeni i kaže se da već 10. ili koje izvješće je uvijek isto. I bit će ja vas uvjeravam isto i 50. izvješće. Zbog toga dragi moji prijatelji početni korak je da počnemo poštovati sami sebe i da se suprotstavimo teroru onih koji proizvode manjinski osjećaj, da se suprotstavimo teroru ulice koja nas diskriminira. I da se onda borimo za ravnopravnost svakog čovjeka. Rekao sam u svojoj replici da za mene nije važan netko zato što je pripadnik neke nacionalne manjine niti mu želim po toj osnovi dati bilo kakva veća prava ali Bože sačuvaj da bih mu dao manja prava. Zapošljavanje o kojem govorimo mora proizaći iz činjenice da je netko imao apsolutno isto pravo na obrazovanje, a iza toga na radno mjesto po svojoj sposobnosti. Ali sama kvota da morate nekoga zaposliti zato što naglašava da pripada nečemu, a radi se prvenstveno o stručnom mjestu nije dopušteno. Mi ako hoćemo iskreno govoriti imamo različite probleme sa različitim etničkim zajednicama u Hrvatskoj. Nije svugdje isti problem. Kad je problem obrazovanja, kad je problem skrbi za sredine u kojima žive pripadnici etničkih zajednica onda sasvim sigurno romska etnička zajednica je tu najugroženija. Nije isto, znate, biti Rom u Međimurju bez obzira koliko država radi i pripadnik neke etničke zajednice u Zagrebu. To su bitne razlike. Mi moramo učiniti sve da svaki pedalj hrvatske zemlje bude organiziran na način da se ona temeljna prava jednako rasporede i da u tim sredinama nema nikakve diskriminacije nijedne etničke zajednice. Meni je žao što ovdje nema pripadnika barem oficijalno srpske etničke zajednice. Ne, ne ima slažem se ali oficijalno mislim na klub pa da malo polemiziram kako je to specifičan problem kojega mi moramo uvažavati. To ne znači da moramo živjeti pod terorom prošlosti i emocija iz prošlosti ali nema zakona koji može osjećaj manjinske ugroženosti riješiti u njenom temeljnom problemu, nema zakona. Mi možemo stvoriti uvjete u javnoj komunikaciji da ti ljudi ne doživljavaju sebe kao manjince. I ako to uspijemo, onda smo mi uspjeli. Nema mi ni Šandora Juhasa koji je govorio o recipročnosti. Model recipročnosti je vrlo opasno uvoditi u društvo. Mi smo kao država koja se odredila ne samo za demokraciju, znate demokracija nije sveta krava da se ne smije u nju, da se ne smije polemizirati o tome što je demokracija. Jer ako bi govorili sa pozicija u tehničkom smislu demokracije onda zapravo većina određuje sve i broj ruku. I to se može u nekim stvarima. Ali u smislu ljudskih prava i ovoga demokracija nije sama sebi, nije sama po sebi garancija da će se nešto stvarno i događati sa pozicija humanosti i ljudskosti. I zbog toga inzistirati na recipročnosti nije dobro. Mi moramo inzistirati na vlastitoj humanosti i ljudskosti. Da bi to mogli na početku moramo među sobom se ponašati kao ljudi koji jedni druge uvažavamo. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Repliku ima uvaženi zastupnik Petar Škorić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo. Evo gospodine Dodig sa najvećim dijelom vašeg izlaganja se apsolutno slažem i prihvaćam i da mi pitanja općenito prava nacionalnih manjina prečesto, previše i politiziramo i sve. Mislim da ćemo živjeti u normalnom društvu kada se o tim pitanjima ne bude raspravljalo nego kada ta pitanja se budu doslovno provodila. Međutim, mislim da Hrvatska država evo sa svojim stupnjem i razvoja i odmakom da je postigla standarde i da više-manje svi pripadnici nacionalnih manjina uživaju i punu zaštitu i puna prava. A ako ćemo govoriti o nekakvim odnosima i na koji način, koliko su ta prava omogućena Hrvatima u nekim susjednim zemljama mislim da je to nemjerljivo i naravno da bismo željeli da Hrvati uživaju puno veća prava. Međutim, mislim da i pripadnici nacionalnih manjina ne bi trebali zloupotrjebljavati svoja manjinska prava i da bi trebali priznavati dosljedno poziciju u Republici Hrvatskoj. Tu prvenstveno mislim na pripadnike pojedinih nacionalnih manjina koji ni dan danas se ne mire sa činjenicom da je Hrvatska slobodna, neovisna, međunarodno priznata država kada vidimo određene i težnje koje promiču kroz svoje djelovanje. Evo primjer "Srpskih novosti" gdje se izruguju sa hrvatskim simbolima, sa hrvatskom himnom dok da ne spominjem posljednji slučaj, evo financiranja filma "15 minuta - masakr u Dvoru" koji je financiran od strane prethodne vlasti. Smatram da i nacionalne manjine i svi zastupnici u ovom Saboru, svi državni dužnosnici da se trebaju pridržavati Deklaracije o Domovinskom ratu i da trebamo svi štiti i slijediti te vrijednosti i da niti jedna nacionalna manjina kroz svoje djelovanje, kroz svoj tisak na bilo koji način ne može poništavati i negirati hrvatsku sadašnjost i temelje na kojima je nastala ova država. Hvala.
Zahvaljujem. Želite li odgovor na repliku?
Samo kratko. Ja sam govorio o jednoj drugoj dimenziji čitavog ovog problema. Slažem se da se to ne bi smjelo događati ali ne bih htio stigmatizirati srpsku etničku zajednicu tim sramotnim činom koji se događa i sa filmom, ako hoćete i sa himnom. Ali to po meni je problem koji ne bi smio utjecati na naš odnos prema srpsko etničkoj zajednici kao cjelini.
Zahvaljujem. Sljedeća replika uvaženi zastupnik Vladimir Bilek. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Uvaženi kolega Dodig, ozbiljno 99% i čestitke na izlaganju i slažem se sa svime, pogotovo onoj konstataciji da smo svi mi ponekad manjina jer to je realan život i to je stvarnost koju nam život donosi. Ne bih se složio u smislu kada ste rekli da nema zastupnika nacionalnih manjina ovdje jer kada uzmemo u postotku još uvijek nas je više u postotku nego ostalih kada zbrojimo jer je 33 zastupnika. Ali neću, ne želim o tome. Nego samo jednu konstataciju jer čini mi se da kroz vaše izlaganje niste shvatili ono što je govorio kolega Juhas odnosno onaj princip recipročnosti. Ne radi se o recipročnosti kada pričamo o ljudskim pravima, o manjinskim pravima itd.. Recipročnost se radi prije svega kod bilateralnih sporazuma koji na sebe vežu određene, znači određenu težinu ili mogu financijsku, mogu u pravima, kulturološku u razmjeni raznih ne znam, organiziranja manifestacija ili tako dalje. Znači samo s te strane jedna konstatacija koju vjerujem da niste razumjeli jer ste loše interpretirali u svom izlaganju. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku.
Reći ću samo sljedeće što ja pod tim podrazumijevam, možda, kad niti jedna država u kojoj žive Hrvati ne bi htjela sa Hrvatskom potpisati takav sporazum da Hrvatima u toj državi, da ti Hrvati u toj državi imaju ista prava kao i neke druge etničke zajednice u Hrvatskoj ja bih opet tim etičkim zajednicama to dao. O tome se radi.
Zahvaljujem. I posljednja replika uvaženi zastupnik Veljko Kajtazi.
Hvala. Uvaženi kolega Dodig, u vašem izlaganju kada se spominjali riječ Romi, u potpunosti se slažem s vama, ni meni nije jasno zašto je to tako. Imajući u vidu da Vlada je donijela dva strateška dokumenta 2003. Nacionalni program koji se kasnije preimenuje 2013. u Nacionalnoj strategiji kao i "Desetljeće za Rome do 2005.-2015." Akcijski plan. U njemu su sve obuhvaćene, znači i stanovanje i zapošljavanje i zdravlje i obrazovanje. Meni isto tako nije jasno zašto se to ne sprovodi kad na najbolji način imamo tako dobre dokumente gdje su unutra i ciljevi i mjere i sredstva i rokove, ali kao što sam napomenuo nemamo odgovornosti što ako se to ne sprovodi. I to tako već više od 15 godina. Ja samo očekujem da će napokon krenuti u samoj realizaciji, jer takav jedan začarani krug koji jedan bez drugog se ne može rješavati pitanje Roma nećemo ići dalje. Ali ako krenemo u rješavanje tih područja koje sam malo prije napomenuo, a koja su obuhvaćena preko Nacionalne strategije onda će doći i do krajnjeg rezultata upravo ono što vi očekujete i ja i naravno i cijela romska zajednica. Hvala.
Evo odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Goran Dodig.
Slažem se potpuno s vama, međutim držim da nije to neprovođenje tog plana akcijskog i ovo o čemu ste govorili zbog toga što se radi o Romima nego jednostavno u svim sferama društva mi tako funkcioniramo. Ja ću vam navesti desetke primjera gdje je ista situacija prema nekakvim sredinama koje su etnički da tako kažem drukčije, čiste, nečiste, bilo što. Nema veze, ja želim reći da nije to stvar odnosa prema Roma. To je stvar odnosa našeg nefunkcioniranja sustava. Ne bi trebalo sve tumačiti na taj način, jer stvara se jedna klima koja nije dobra. A da će evo iz svoje pozicije pomoći da se to zaista poštuje taj zakon i da se radi to moramo učiniti. Ne želim poći uopće od pretpostavke da u ovoj državi je nekome cilj da neku etničku zajednicu diskriminira. To bi bilo strašno, to je potpuno u suprotnosti sa smislom postojanja čovjeka. Znate, za mene je čovjek, čovjek, a ne pripadnik etničke zajednice.
Zahvaljujem. Sada određujem stanku i nastavak rasprave u 15,00 sati. Hvala. STANKA U 13,29 SATI.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 15,00 SATI]] Evo nastavljamo sa sjednicom. Kolega Hrebak je odustao od rasprave u ime kluba. Ali nema mi ni kolege Bauka, a nema ni Sabine Glasovac. Evo, nema ni uvaženog kolege Arsena Bauka, nema ni uvažene kolegice Sabine Glasovac. Nadalje se za raspravu javio uvaženi zastupnik Josip Borić. Izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče. Evo danas čitav dan govorimo o Izvješću o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Više-manje puno je toga rečeno ali kad se osvrnemo samo mjesec dana unazad od formiranja znači nove Vlade RH najčešće upotrebljavana riječ od strane predstavnika nacionalnih manjina u Hrvatskom saboru jest ugroženost. Zaista kažem punih mjesec dana u medijskom prostoru prevladava upravo riječ ugroženost. Pa da vidimo to što piše u ovom Izvješću za 2014. godinu što se to desilo u proteklom razdoblju pa da zajedno možda zaključimo zaista da li se radi o ugroženosti ili nečem drugom. Čitat ću najprije iz izvješća, pogotovo iz onih zadnjih dijelova gdje su zaključci, o pojedinim područjima što je zapisano o provođenju ovog zakona. Ovo je zasada 11. po redu izvješće koje Vlada podnosi Hrvatskom saboru. Prema zaprimljenim podacima ministarstva i drugih nadležnih tijela u svrhu provedbe Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina u 2014. godini utrošeno je ukupno 144 milijuna i 360 tisuća kuna. Analizom je utvrđeno da pripadnici određene nacionalne manjine čine najmanje trećinu lokalnog stanovništva u ukupno 27 jedinica lokalne samouprave i to pripadnici srpske nacionalne manjine u 23 jedinice te pripadnici češke, mađarske, slovačke i talijanske u po 1 jedinici lokalne samouprave. Razina ostvarivanja prava na korištenje jezika i pisma nacionalne manjine u postupcima prvog i drugog stupnja pred upravnim tijelima jedinice lokalne samouprave u 2014. godini ostala je na vrlo niskoj razini i gotovo zanemariva, odnosno nepromijenjena u odnosu na prethodno razdoblje. Osnovni razlog za neostvarivanje ovog prava i dalje je čini se nepostojanje interesa pripadnika nacionalnih manjina. Tako piše. U 2014. godini Ministarstvo uprave nije zaprimilo nijednu predstavku niti je evidentiralo bilo kakvu primjedbu vezano za ostvarivanje prava na očuvanje tradicijskih naziva i oznaka te na uporabu znamenja i simbola pripadnika nacionalnih manjina. Znači, nijedna predstavka. Na području odgoja i obrazovanja na jeziku i pismu nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj postignut je visok stupanj provedbe Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Visok stupanj provedbe, naglašavam. Na području odgoja, pardon, u RH dosegnuta je visoka razina prava na očitovanje svoje vjere kao i prava na osnivanje vjerskih zajednica zajedno s drugim pripadnicima te vjere. Savjet za nacionalne manjine ocjenjuje da je ostvarivanje prava nacionalnih manjina na pristup javnim medijima tijekom 2014. godine uslijed nedovoljne medijske prezentiranosti manjinskih aktivnosti i sadržaja ne zadovoljavajući. Znači, medijska prezentacija. Analizom ostvarivanja programa kulture, kulturne autonomije nevladnih udruga i ustanova nacionalnih manjina tijekom 2014. godine savjet utvrđuje napredak u ostvarivanju prava na kulturnu autonomiju ali uočava nedovoljno poznavanje metodologije izvještavanja o utrošku sredstava dodijeljenih iz državnog proračuna. O tome smo pričali ja mislim prije dva tjedna kada se jasno vidjelo na koji način se raspolagalo sredstvima državnog proračuna i što je sve revizija utvrdila kada govorimo o manjkavosti u tom području. Nadalje piše, pripadnici nacionalnih manjina ostvarili su svoju zastupljenost u Hrvatskom saboru na izborima koji su održani 2011. a na lokalnim izborima koji su održani u 2013. u cijelosti su ostvarili svoje pravo na zastupljenost u predstavničkim, izvršnim tijelima jedinica lokalne samouprave. Znači u cijelosti ostvarili svoje pravo na zastupljenost. U odnosu na 2013., 2014. godine kroz programe obnove obnovljeno je ili izgrađeno više stambenih jedinica te je osigurano više stambenih jedinica za stambeno zbrinjavanje bivših nositelja stanarskih prava modelom davanja u najam. HRT u odnosu na sadržaje namijenjene nacionalnim manjinama nije izvršila obveze koje proizlaze iz ugovora između HRT-a i Vlade RH za razdoblje od 1. siječnja 2013. do 31. prosinca 2017. godine. Neki pripadnici manjina nisu to zamjerili HRT-u prilikom glasanja o smjeni ravnatelja HRT-a i ja mislim da su bili ako se ne varam suzdržani ili ih uopće nije bilo na glasanju. Znači to pravo na neki način su čak i odobrili. Usporedba podataka o broju pripadnika nacionalnih manjina u tijelima državne uprave na dan 31. prosinca ukazuje da je ukupan broj evidentiranih pripadnika nacionalnih manjina u predmetnim tijelima krajem 2014. bio manji za 91 zaposlenika ili za 0,17 u ukupnom broju državnih službenika, namještenika u odnosu na kraj 2013. godine. Međutim, kada dođe 2015. vjerojatno će se taj dio sigurno povećati jer smo svjedočili posebno u vrijeme kampanje, nakon kampanje, vrijeme tehničke Vlade, silnim javnim natječajima kojima su se zapošljavali novi državni službenici. To je kažem sve zapisano u ovom izvješću za 2014. godinu. I na drugoj strani imamo riječ "ugroženost". Ovih dana dosta često a zadnjih mjesec dana gotovo svakodnevno. Što je to ugroženost u odnosu na ovo što piše u provedbi ovog zakona? Ajmo pogledati što se to dešavalo u zadnjih nekoliko mjeseci. Imali smo do 2015., do kraja 2015. na neki način jednu idilu između pripadnika, predstavnika nacionalne manjine ovdje u Saboru i bivše kukuriku vlasti. Gotovo da nije bilo nekakvih disonantnih tonova, više-manje slagali su se u svemu i mislim da je to jedan i prirodan i normalan dio predstavnika u Hrvatskom saboru koji podupiru vlast, pokušavaju uz tu i takvu Vladu kakva je da je, ostvariti nekakve svoje programe za svoje nacionalne manjine, za razvoj školstva, za razvoj kulture itd.. Međutim, tada dolazimo do potpuno novog iskustva kao što je iskustvo formiranje ove nove vlasti. Nakon završenih izbora prvo što se desilo, predstavnici nacionalnih manjina u Hrvatskom saboru okupili su se na jednom sastanku i odmah su dali podršku jednom kandidatu za premijera. Ja osobno sam to doživio na jedan neobičan način jer do sada se to nije radilo na takav način. Vjerojatno je tada postojao postupak ili se zbrajalo do broja 76 i manjine tu nisu bile nebitne. Ali da li je to onaj prirodni, da li je to prirodni dio stvaranja jedne parlamentarne većine, da li Vlada se može stvarati na takav način ili su manjine ili predstavnici manjina nadogradnja na nekakvu parlamentarnu većinu koja se stvorila? Mi smo ovdje svjedočili zaista jednom drugačijem postupku gdje se krenulo sasvim u drugom pravcu. I desilo se to da su se na neki način manjine a što sada svjedočimo u ovom Domu podijelile, ako ja to dobro gledam. Ja gledam osobno na dvije strane. Imali smo najprije jedinstveni Klub zastupnika manjina a sada je to nešto malo drugačije ako se ne varam. Poslovnik Hrvatskoga sabora dozvoljava opet, kada govorimo o ugroženosti nešto što možda ne pozna niti jedan drugi parlament u Europi. Ili ne znam moja iskustva nisu takva da možete biti unutar jednog parlamentarnog kluba, to je matični klub za nacionalne manjine ali i da popunjavate sve ostale klubove kojima fali jedan zastupnik nacionalne manjine. Mi ostali predstavnici to ne možemo. Da li u tom smislu možemo mi govoriti da smo u nekom dijelu ugroženi jer to pravo ne možemo? I danas imamo situaciju da nekoliko predstavnika manjina govori o svojoj manjinskoj politici u ime klubova, nekoliko klubova. Zaista na nešto o čemu treba početi razmišljati. Da li je to baš najnormalnije? Ali ja mislim da i nije. Mislim da je ta njihova uloga od početka kažem, formiranja, uopće postupka formiranja ove nove Vlade bila po meni malo kriva i da je možda čak, možda se varam a možda i ne, prevladavala ideološka opredijeljenost ispred one manjinske koja bi trebala biti temeljna. To je moje mišljenje. Znači da li nam je važnija bila ideologija, da li je onaj kandidat za premijera važniji od onoga što ja jesam ili onoga koga ja trebam predstavljati. I sada smo došli u ovu situaciju koju sada nažalost imamo ovdje u Saboru da jedni dijelovi tih predstavnika manjina podupiru Vladu a drugi su izričito protiv. I krenuli smo u područje koje se zove ugroženost. Iz ovog izvještaja o pravima koje daje ovaj ustavni zakon ne vidi se ta ugroženost, ne vidi se. Možemo govoriti samo o nekakvoj ideologiji gdje su se neki osjetili za nešto zakinuti. I ti predstavnici su vrlo glasni. Izašao je proračun za 2016. godinu i nema velikih pomaka u smislu da se ne znam, da je ova Vlada povukla neke poteze koji bi išli na štetu koja bi mogla govoriti o nekakvoj ugroženosti predstavnika nacionalne manjine a onda i svih članova, tj. svih građana nacionalne manjine veći imamo jedan malo štedljiviji proračun koliko sam uspio vidjeti sve brojke ali zasigurno drugačiji je način i pravila ponašanja u raspodjeli tih sredstava i to će se pokazati kroz kažem 2016. godinu. Tako da još jedanput naglašavam ne doživljavam da su u Hrvatskoj nacionalne manjine ugrožene jer se ništa specijalno i ništa sudbonosno desilo u proteklih nekoliko mjeseci po tom pitanju.
Replika, uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik.
Kolega Borić, ja se začudo s vama čak mogu i složiti u nekim stvarima. Ali ovdje vi nekako čini mi se miješate formu i sadržaj. Nije smisao u tome da se govori o ugroženosti na način kako vi to prezentirate. Ovdje se samo upozorava na određene probleme koji mogu eskalirati, koji mogu izazvati onda po cijelu zajednicu određenu neprijatnu situaciju. To je smisao. A kad govorite o ugroženosti, ako se upotrebljavaju neprimjerene riječi, neću sada navoditi da ne idemo u neke polemike jer mislim da stvarno nema smisla ali one su izrečene. To je nešto što je neprihvatljivo i ja sam samo na to upozorio, ništa više.
Odgovor na repliku, uvažen zastupnik Josip Borić.
Kolega Pecnik i vi ste u ovom Saboru zastupnik koji često rabi određenu razinu hajmo tako reći verbalne komunikacije koja možda izaziva. Ali ta verbalna komunikacija je dvostrana. Ona nije samo isključivo s jedne strane. I zadnjih nekoliko dana opet je dvostrana i ne mogu reći ni pripadnici nacionalnih manjina da ni oni nisu baš u svemu tome imali svoj udio. Netko ipak nešto izgovori. I danas je bilo takvih izjava i danas i one se nastavljaju, jer je očito cilj da se u medijskom prostoru drži nekakva napetost. Ali ona među stanovništvom, među pripadnicima nacionalnih manjina sigurno nije na toj razini koja se predstavlja u medijskom prostoru. To je, takav je moj osjećaj. Bilo je i pojedinačnih ekscesa u Vukovaru, mladih učenika, ne znam itd. Ali to nije pravilo ponašanja da bi mi mogli govoriti o ugroženosti. Ugroženost bi bila da se ne znam u novom proračunu nije ostavilo dovoljno sredstava da nacionalne manjine mogu ostvariti svoja prava po svim oblicima koji su ovdje navedeni u ovom Ustavnom zakonu. Ugroženost je sasvim nešto drugo od onoga što mi danas imamo percepciju prema van. Zato je i na svakome od nas, pa i od gospode koji predstavljaju nacionalne manjine ovdje u Hrvatskom saboru, da i oni razmisle da li je svaki njihov postupak baš tako pogođen, pa da nisu nikoga izazvali, a da su izrekli sve ono što možda i ne bi trebali izreći, a onda kad se vrati, onda se to opet potencira pa idemo još dalje u nekakve krajnosti sa oba dvije strane. Tako da velika je uloga kažem i na novom Saboru, na novom sazivu Sabora, ali i da manjine jasno kažu mislim na koji način oni misle funkcionirati u budućem vremenu. Jer tražiti samo prava i stalno govoriti o ugroženosti neće nas dovesti na pravi put, a moguće je da će na tom putu biti onda još i puno više problema.
Replika, uvaženi zastupnik Vladimir Bilek.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo uvaženi kolega Borić, ono što moram konstatirati, a vjerujem da ćete se složit sa mnom je da je današnja tema Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina itd. za 2014. godinu, pa vjerujem da veći dio vašeg izlaganja apsolutno nije imao veze sa ovom temom. Sa nekim stvarima naravno da bi se mogao složiti, međutim rekli ste da pripadnici nacionalnih manjina ili nacionalne manjine u Hrvatskoj pričaju da su ugrožene. Kao prvo ne mogu se složiti s time. Mislim da se većina stvari izvlači iz konteksta, na žalost medijski se plasira pa se onda priča samo o ugroženosti partizana, ustašama itd. što bih volio staviti apsolutno ovdje sa strane. I mogu vam odgovorno tvrdit da u ovom kontekstu o kojem ste vi pričali, a odgovorno to tvrdim jer nisam evo u zadnjih desetak godina mogu vam odgovorno tvrditi da ni jedan pripadnik ni češke, ni slovačke nacionalne manjine apsolutno u Republici Hrvatskoj nije bio ugrožen a vjerujem u onom kontekstu o kojem ste vi pričali ni jedan ostali, pogotovo kad pričamo o zajednicama, o hrvatskim građanima koji njeguju tradiciju, jezik i kulturu svojih nazovimo to nekada matičnih zemalja iz kojih su dolazili njihovi preci, a oni se ipak osjećaju na neki način, ne na neki način nego kao hrvatski građani kao što smo ovdje puno puta čuli danas ovdje plaćaju porez, ovdje živimo svi zajedno itd. Što se tiče izvješća revizije koje ste spomenuli vezano za Savjet za nacionalne manjine to je bilo izvješće revizije za onu jednu godinu prije, pa ćemo, ja vjerujem da ćemo u daljnjem kad nam stignu ostala izvješća vidjet da je savjet postupio temeljem tog izvješća, te da su neke udruge morale vratiti sredstva. A samo da vam kažem da temeljem kriterija Savjeta za nacionalne manjine takve udruge koje nisu, znači koje su nenamjenski potrošile sredstva jer nisu dala kako spada financijska izvješća, imaju zabranu tri godine uopće kandidirati na taj dio sredstava. I samo kao završno rekli ste da, u određenom dijelu će biti štedljiv proračun. Evo ja ovdje direktno, ovo nije proračun, ali ovdje u ovom segmentu vam mogu reći da manjine ne samo da su bogatstvo u Republici Hrvatskoj u smislu kulture, tradicije, jezika i obogaćivanja i hrvatske kulture, nego evo jedan izvod. Republika Češka je u ovom zadnjem periodu [[Upadica Tepeš: Vrijeme.]] Evo samo da završim rečenicu. Investirala više od 18 milijuna kuna direktno u hrvatske škole gdje se uči češki jezik, u hrvatske vrtiće i ostale kulturne domove itd. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Josip Borić.
Hvala lijepa. Pa kolega Bilek, ja sam se osvrnuo na ovo izvješće i ja sam čitao iz njega da povučemo jednu paralelu kako je to funkcioniralo u 2014. Vjerojatno je u 2015. još i bolje izvješće nego što je bilo za 2014. I onda smo došli u 2016. i postupak novog formiranja vlasti i htio sam samo pokazati da kad govorimo o ugroženosti onda moramo reći što se to desilo da bi mi mogli govoriti o ugroženosti. Ali ovdje vidimo da imamo nekih prava koje manjine uopće ne žele koristiti, čitali smo koja su. Imamo one koji se koriste samo djelomično, a ima onih koji se žele koristiti maksimalno. To su one financijske potpore i ja to mogu razumjeti. I zasigurno da je posao i vas i svakog od nas ovdje u Saboru da se pokušamo i kroz Republiku Hrvatsku kao našu državu ali i kroz druge države koje su vama, da možemo dobiti sredstva za određene programe i da bi to trebala biti nekakva manjinska politika. A onda sam rekao da u procesu formiranja vlasti mi smo ipak pokazali, a to mi je na neki način krivo da su manjine otišle više u smislu ideološkog jednog dijela da im je možda bilo primarnije od onog dijela za koji se trebaju boriti, a to su manjinska prava i politika koju mogu provesti jedino uz Vladu koja je sada. Ona je takva, parlamentarna većina je formirana i mislim da je prirodni put da predstavnici manjina budu uz Vladu i da ostvaruju svoje programe. Kakav će biti način to je na njima da ostvare. Ali a priori protiv neće doprinijeti nekom rješavanju, a onda dolazimo u sferu u kojoj govorimo, a to je ugroženost. A mislim da je to potpuno krivi put i za jednu, a vjerojatno onda i za obje strane. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Miro Bulj.
Hvala lijepa gospodine predsjedavajući. Kolega Boriću kazali ste da su nacionalne manjine tj. zastupnici nacionalnih manjina podržale znači Vladu odmah u startu tj. u startu podržale po ideološkom i svjetonazorskom načelu. Htjeli ste reći da su manje vodili brigu o svojoj bazi tj. o ljudima koje oni zastupaju, to su znači naši sugrađani drugih nacionalnosti. Međutim, ja bih se s vama dijelom složio da nacionalne manjine i predstavnici njihovi bi trebali štititi interese svojih sugrađana i nacionalnih manjina tih etničkih skupina koje jesu doslovno bogatstvo hrvatskoga društva. A isto tako bih vas morao jednim dijelom i opovrgnuti. Znači, nacionalne manjine za vrijeme vlasti HDZ-a, za vrijeme Ive Sanadera drugog mandata su bile direktno u izvršnoj vlasti, znači direktno u koaliciji sa HDZ-om ako se mogu sjetiti SDSS pa tako ne bih se baš bazirao da nacionalne manjine isključivo idu na ideološko svjetonazorski način, a da njihovi zastupnici zaboravljaju svoje građane. Međutim je činjenica da nacionalne manjine mogu puno više doprinijeti svojim sugrađanima ako u proračunu ispune te nekakve, i što je obaveza, naša obveza svih nas koji smo predstavnici vladajućih, da se ispune određeni uvjeti prema tim etničkim skupinama našim nacionalnim manjinama. Međutim, puno je bitnije i važnije što u ovoj sabornici u ovome trenutku nisu svi zastupnici predstavnici nacionalnih manjina a raspravljamo o ovoj problematici. Toliko je to po meni vrlo loša poruka tim biračima. Ovo se ispričavam svim onim koji su nazočni, da je to strašno loša poruka, a poglavito našim građanima koji su druge nacionalne pripadnosti. Nadam se da će u budućem razdoblju u suradnji sa aktualnom Vladom i budućom Vladom surađivati u interesu svojih/naših sugrađana tj. nacionalnih manjina. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Josip Borić.
Kolega Bulj možda me niste dobro slušali. Ja nisam rekao da pripadnici nacionalnih manjina nisu nikad bili u vlasti tj. svaka je Vlada dosada imala njihovu potporu. To nije uopće bilo sporno. Ja sam samo govorio o tome da je ovaj novi način formiranja vladajuće parlamentarne većine i nove Vlade malo drugačiji od onoga što smo imali dosada, a i da su manjine sadašnji predstavnici manjina tome dali svoj jedinstveni doprinos. Oni su svi glasali za premijera to se sjećamo sve ok, međutim vidimo da u Saboru postoji jedan drugačiji vid funkcioniranja koji je možda malo zasada neobičan. Ali pokazat će vrijeme kažem na koju stranu će to i kako će to ići. Ja mislim da će se sva prava, sve ono što čini politiku prema manjinama ova Vlada da će ostvariti, a da će se o mnogim stvarima koje su prijepor postoji vrijeme i mjesto na kojem će se o takvim politikama u budućem razdoblju razgovarati. I mislim da ne idemo u krivom smjeru i da u Hrvatskoj ne možemo govoriti o ugroženosti. Samo na tome inzistiram jer je to jedan široki pojam pod koji možemo podvesti puno toga, a mislim da i ovo izvješće, a i svako sljedeće koje će dolaziti kad govorimo o ostvarivanju i stupnju prava koji ostvaruju ne može govoriti upravo o ugroženosti, eventualno možemo govoriti možda o nekim manjim sredstvima, financijskim sredstvima ili dijelu neostvarenih programa. Ali to će pokazati vrijeme koje dolazi.
Replika, uvaženi zastupnik Šandor Juhas.
Poštovani kolega pa ja ne znam mi smo dosta danas toga ovdje rekli i manje-više smo svi o tome govorili da smo sastavni dijelovi ovoga društva, da dijelimo zlo i dobro, da pokušavamo na osnovu ovoga izvještaja da dođemo do što boljih stvari. Želimo da taj izvještaj kakav je sada sljedeće godine bude bolji pa one sljedeće godine još bolji na ponos svih koji žive u ovoj državi pa i nacionalnih manjina. I mislim da je to bit i da ne treba sad ovdje izvlačiti stalno nekakve zaključke i miješati kruške i jabuke. Druga stvar, u više navrata ste spominjali ugroženost. Ja nisam čuo, doduše nisam bio baš cijelo vrijeme tu, ali u 90% rasprava nisam čuo ni od jednog predstavnika nacionalne manjine tu riječ ugroženost. Mi govorimo o problemima, te probleme treba da se riješe i onda će biti društvo bez problema. Sljedeća stvar, u više navrata ste spominjali da su se zastupnici odredili ovako ili onako. Ja kako znam i jako se veselim preferencijalnom glasanju. Ima zastupnika koji su dobili po 10 tisuća, 11 tisuća glasova, ja sam dobio 2,5 tisuće glasova i mogu da kažem da na toj nekakvoj ljestvici nisam baš tamo negdje na kraju. Ja sebe smatram potpuno ravnopravnim članom ovoga Doma kao i drugi, oni koji su dobili ne znam ja 700 glasova ili 500 glasova ili 1000 glasova. Prema tome, mislim da je moje pravo i da je pravo svih nas manjinskih zastupnika da se opredjeljujemo na onaj način kako mislimo da ćemo najbolje doprinijeti našoj zajednici. A u ovom trenutku sigurno da ćemo najviše doprinijeti našoj zajednici ako budemo surađivali sa postojećom Vladom.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Josip Borić.
Hvala lijepo. Kolega Juhas, bilo je danas također riječi o ugroženosti, niste govorili vi konkretno, bilo je drugih predstavnika u Saboru, ali čim izađemo iz ove sabornice onda krene u javnom medijskom prostoru upravo ta riječ. Evo pogledajte današnje portale, opet o ugroženosti. I stalno se lovimo riječ na riječ, tuk a utuk dok to ne dođe nekom kraju i ne postane više neinteresantno. A ja sam govorio u smjeru i pokušao sam dokazati da i ovo izvješće govori da tu baš i nema puno osnove da bi mogli govoriti o ugroženosti. Sljedeći proračun za 2016. godinu je drugi tjedan na raspravi i tada ćemo opet vjerojatno možda koristiti i slične ili drugačije riječi ali će pokazati politika da baš nije tako. Evo mislim da je na nama svima da tu riječ na neki način izbacimo iz ovog, barem po meni se to tako čini medijskog prostora jer ne smatram da su manjine u Hrvatskoj ugrožene, smatram da imaju prava da ih se ostvaruje u skladu sa mogućnostima države i da u slučaju nekakvih prijepora ili problema je najjednostavniji način rješavanja tih problema razgovorom a ne daljnjim podgrijavanjem atmosfere koja onda opet krene u nekom drugom smjeru. Hvala.
Zahvaljujem. Završno 5. minutno obraćanje u ime Kluba SDP-a uvaženi zastupnik Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo. Ovo je izvješće koje je podnijela ova Vlada o radu bivše Vlade iz 2014. godine. I zaključili su otprilike nešto slično što bi mi zaključili da smo radili dobro ali da smo mogli i bolje. Ipak želio bih dvije stvari posebno naglasiti u ovome izvješću. Na strani čini mi se 36. govori se da je broj zaposlenih u tijelima državne uprave u odnosu na 2013. godinu manji za 2200. I unatoč očekivanjima gospodina Borića da će za 2015. biti nešto više, neće. Neće biti više, to je dakle potpuna, dakle dokaz da je i sadašnja Vlada priznala da je ona cijela fama o tzv. uhljebljivanju itd., jednostavno nije točna. Dakle broj zaposlenih se u državnim tijelima cijelo vrijeme smanjivao. Broj pripadnika nacionalnih manjina se proporcionalno isto toliko smanjio, razlika je neznatna, mislim da je od 3,51 na 3,49 i to zbog nove metodologije zato što smo spojili registar zaposlenih sa registrom birača pa smo mogli vidjeti koji je podatak o nacionalnosti. Ono što je ipak važnije za reći je da je na stranici 5 Vlada Republike Hrvatske opisala cjelokupnu situaciju sa korištenjem jezika i pisma Srpske nacionalne manjine u gradu Vukovaru i postupanjima i ministarstva uprave i tadašnje Vlade i na to nije izdala niti jednu primjedbu. To isto tako treba naglasiti. Dakle unatoč onim svim kritikama koje smo slušali od onih manje patetičnih do više patetičnih ali i onih ozbiljnih dakle da radimo nešto što nije zakonito, da kršimo članak 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, ništa od toga u ovom izvješću se ne navodi. Meni je žao što Vlada Republike Hrvatske nije uputila Ustavnom sudu i zahtjev za ocjenu ustavnosti najnovijih statutarnih odluka u gradu Vukovaru, ali evo nadam se da će to napraviti i saborsko radno tijelo odnosno Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina da bi mogli vidjeti je li to ustavno ili nije. Što se tiče uporabe jezika i pisma, a to je mislim nešto što, čija praksa najviše odstupa od onoga što piše u zakonu i to prvenstveno zaslugom ili krivicom Hrvatskih cesta koje su samo na jednom mjestu postavile dvojezični ulaz na ćirilici, dvojezični prometni znak, odnosno natpis na ulazak u mjesto i to u Donjem Lapcu na uporno inzistiranje, prvenstveno moje i kolega tada u ministarstvu uprave. To je nešto što možemo svi zajedno popraviti i dokazati političku volju. Jer ja mogu razumjeti da netko smatra da još nije vrijeme da takav znak bude na ulasku u Vukovar, mada zakon kaže da bi trebao. Ali ne mogu razumjeti onda što je problem u Krnjaku, Plaškom, Erveniku biskupiji i drugim naseljima u kojima je to ostvareno prije 12 godina, odnosno sada je već 15 godina. Prema tome ja bih rekao da se tu još uvijek radi o nedostatku političke volje, to je krivica Vlade, odnosno administracije u kojoj sam i sam bio član. Ali ono što je propust ove Vlade to je recimo, po mome mišljenju otvoreno izbjegavanje suočavanja sa time da mi imamo nešto u zakonima što se ne provodi. Primjerice je, danas smo govorili kolega Horvat o registraciji škola u Podunavlju, dakle zakonska odredba je vrlo jasna. Nažalost županija nije postupila onako kako piše u zakonu zato još uvijek nije snosila nikakve sankcije. A predstavnik ministarstva jučer je na odboru rekao da te škole i ne trebaju biti registrirane jer da se na njih taj zakon ne odnosi i da su mu to rekli pravnici u ministarstvu. Prema tome, to isto treba malo bolje pogledati. Ja se nadam da će rasprava o sljedećim izvješćima biti lišena tematike ugroženosti i drugih stvari u kojima se zakonom propisana prava za koje smo međunarodno preuzeli obavezu ne poštuju, odnosno da se ne provode ne zbog nedostatka novaca, jer je to opravdani razlog ali i zbog nedostatka političke volje. To na onoj simboličnoj razini to je već ozbiljan razlog. I smatram da bi u tom smislu bilo dobro da javne osobe koje nastupaju u javnosti se klone izraza tipa "ako ti se ne sviđa ovdje odi negdje drugdje" i slično. I da se jednostavno da to ne bude dnevno politička tema kao što nije bila dnevno politička tema u razdoblju kada su HDZ i SDSS na nacionalnoj razini bili u koaliciji a koje je počelo poznatom antologijskom rečenicom Ive Sanadera 2004. godine "Hristos se rodi." To je bilo jedno novo razdoblje koje se nažalost okrenulo u negativnom smjeru i na nama je da, na svima nama a posebno na Vladi da se taj smjer promijeni i da se to ponovno ide u pozitivan smjer. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Predstavnica predlagatelja neće uzeti završnu riječ. Time zaključujem raspravu. Glasovati ćemo kada se steknu uvjeti. S time završava današnji dio sjednice. Sjednicu nastavljamo sutra u 9,30 sati sa točkom dnevnog reda Izvješće o provedbi Nacionalne strategije i Akcijskog plana suzbijanja zlouporabe droga u Republici Hrvatskoj za 2014. godinu. Zahvaljujem. SJEDNICA JE PREKINUTA U 15,35 SATI
Sljedeće je izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i o utrošku sredstava osiguranih u državnom proračunu Republike Hrvatske za 2014. godinu za potrebe nacionalnih manjina. Podnositelj izvješća je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i o utrošku sredstava osiguranih u državnom proračunu Republike Hrvatske za 2014. godinu za potrebe nacionalnih manjina. Molim vas glasujte. Tko je za? Glasovanje je završeno. 117 glasova za, ni jedan protiv. Utvrđujem da je jednoglasno donesen zaključak kako ga je predložio Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Sada imamo Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i o utrošku sredstava osiguranih u Državnom proračunu Republike Hrvatske za 2014. godinu za potrebe nacionalnih manjina. Podnositelj izvješća je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Ovo je izvješće prihvaćeno na sjednici Hrvatskog sabora 11. ožujka 2016. godine. Sada nam preostaje glasovanje o prijedlogu zaključka Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina koje glasi: "Predlaže se Vladi Republike Hrvatske da u roku od 90 dana Hrvatskom saboru uputi prijedlog izmjena i dopuna Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj sukladno odluci Ustavnog suda Republike Hrvatske br. UVIIR-4640/2014 od 12. kolovoza 2014. godine, Narodne novine br. 104/2014.". Dajem na glasovanje prijedlog zaključka odbora. Tko je za taj prijedlog? Molim glasujte. Utvrđujem da je sa većinom glasova, od 114 glasova za, 1 suzdržan i 4 protiv donesen predloženi zaključak u tekstu kako ga je predložio Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina.