Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 30. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Franc Jurša, mag. Dejan Židan, mag. Bojana Muršič, Karmen Kozmus Ferjan, Nik Prebil od 11.00 do 16.30, Aljaž Kovačič in Jani Möderndorfer. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 41. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA RAZPRAVO O ODGOVORU MINISTRA ZA OKOLJE IN PROSTOR MAG. ANDREJA VIZJAKA NA POSLANSKO VPRAŠANJE IGORJA PEČKA V ZVEZI S PORABO SREDSTEV V OKVIRU NACIONALNEGA NAČRTA ZA OKREVANJE IN ODPORNOST. Državni zbor je na 29. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je minister za okolje in prostor mag. Andrej Vizjak podal na poslansko vprašanje Igorja Pečka v zvezi s porabo sredstev v okviru Nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost. Besedo dajem Igorju Pečku za dopolnitev obrazložitve predloga za razpravo o odgovoru ministra.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Gospod minister bo, predvidevam, verjetno še prišel. Naj pojasnim, kaj je bil osnovni namen mojega predloga, da na današnji seji opravimo razpravo o nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost. Osnovni razlog je predvsem ugotoviti, v kakšni fazi so projekti in kako poteka njihova realizacija, še preden Evropska komisija izda svoje prvo poročilo; kot vemo, da naj bi bilo to po napovedih Evropske komisije izdano naslednji mesec. Pri izvedbi načrta je Ministrstvo za okolje in prostor še kako vpleteno v same postopke in realizacijo večine projektov, sploh če vemo, da le-ti morajo temeljiti na tako imenovanem zelenem preboju. Naj spomnim, Evropska komisija se je odločila, da za nacionalne načrte uvede tako imenovano načelo »ne škoduj«, kar pomeni, da se s projekti, ki se bodo izvajali v okviru nacionalnega načrta, ne sme škodovati okoljskim in podnebnim ciljem. To je tudi vplivalo na končno pripravo našega nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost v aprilu 2021. Dokument je bil pripravljen tako, da naj bi se počrpalo vsaj 42 odstotkov sredstev za področje okolja in podnebnih sprememb. V LMŠ smo že ob obravnavi osnutka v Državnem zboru opozorili, da cilj prihodnjih investicij v razvoj Slovenije ne sme temeljiti le na infrastrukturi, ampak tudi na vlaganju v človeške vire in vire, ki bodo prispevali k trajnostnem razvoju; oziroma če povem malce drugače, gre za sledenje trem ciljem: ekonomskemu, družbeno-socialnemu in okoljskemu. In na tem zadnjem imamo sprejete zelo močne zaveze: zavezali smo se zmanjšati izpuste emisij za 55 odstotkov do leta 2030, do leta 2050 pa moramo postati podnebno nevtralni. Žal se Slovenija v Načrtu za okrevanje in odpornost še vedno navezuje na strategijo razvoja, ki je bila sprejeta leta 2015, glede na novo zastavljene izzive pa sem absolutno prepričan, da bi te strategije oziroma vsaj njene okvire bilo potrebno pošteno spremeniti. Vprašanja, ki sem jih zastavil gospodu ministru, so bila: Kje je po vašem mnenju vzrok oziroma zakaj smo na področju obnovljivih virov, se pravi zelene energije, namenili tako malo sredstev? Slovenija le 5,7 %, Finska na primer 22,7, Hrvaška, naša soseda, 9,7, skoraj še enkrat več kot mi. Kaj namerava Slovenija narediti, da bo v prihodnje realizirala višjo porabo sredstev s področja zelene energije? V katere večje projekte smo že investirali v okviru Načrta za okrevanje in odpornost? Ob koncu leta 2021 je prišlo do občutnega dviga cen energentov. Ob vseh teh podražitvah in napovedih, ki veljajo tudi za leto 2022, je temeljnega pomena, da pričnemo investirati v nizkoogljični energetski sistem. Na posredovanje podpredsednika Evropske komisije Maroša Šefčoviča glede izvajanja aktivnosti je tudi skupina glavnih znanstvenih raziskovalcev Evropske komisije izpostavila, da bi lahko ravno investicije v nizkoogljične vire dolgoročno znižale tudi cene energije. Res je, za realizacijo načrta ni pristojno samo Ministrstvo za okolje in prostor, je pa, kot sem že povedal, Ministrstvo za okolje in prostor še kako vpleteno v same postopke in realizacijo velikega števila projektov, ki izvirajo iz načrta. Glede na to, da je izvajanje nacionalnega načrta tako za področje okolja in podnebnih sprememb glede na zaveze, ki jih imamo, še kako pomembno, me veseli, da bomo o tej temi lahko danes opravili razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo bi dal ministru, pa je z dopisom z dne 14. marca 2022 zaradi mednarodnih obveznosti opravičil svojo udeležbo pri tej točki dnevnega reda. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Nik Prebil bo predstavil stališče Poslanske skupine Lista Marjana Šarca.
Spoštovani predsednik, najprej lep pozdrav. Preden začnem, bi vas pozval, predsednik, glejte, to ni razprava, ki jo imamo poslanci med sabo, to je razprava, ki omogoča, da državljane in državljanke seznanimo, kaj se na tem področju dogaja. In to, da ministra tukaj ni, razumem, da ima obveznosti, prosim pa, da zagotovite, da je v tej dvorani vsaj državni sekretar iz tega ministrstva, da se imamo z nekom poslanci pogovarjati. Ker pač drugače je zadeva popolnoma brez pomena. Kolegice in kolegi! Lepo pozdravljeni tudi vsi, ki nas spremljate! Kot rečeno, sem vesel, da bomo to razpravo opravili, upal sem, da tudi z deležniki, ki so na tem področju relevantni. Namreč, govorimo o nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost in o projektih, ki so s tem povezani. Za temi načrti stoji močna finančna podpora, ki je do sedaj v Evropski uniji še nismo videli; načrti, ki jih večina držav članic jemlje izredno resno, saj se zavedajo, da bodo investicije iz teh sredstev lahko razlika med izhodom iz krize ali pa poglabljanjem v njo. Naša vlada tega očitno še danes ne razume. V času epidemije covida-19 so se države članice soočale z zaprtjem družbe, kar je vplivalo tudi na vsakdanje delovanje gospodarstva, ki se je deloma ali pa, kot smo videli, v celoti zaustavilo. Z namenom, da bi spodbudili okrevanje in odpornost gospodarstva celotne Evropske unije, se je omenjen sklad tudi vzpostavil. Slovenija je tako pridobila možnost črpanja 5,2 milijardi evrov, seveda z zelo jasnimi pogoji. Na tej podlagi je tudi oblikovala najprej en, nato pa še drugi Načrt za okrevanje in odpornost, ki je bil oblikovan, kot to seveda naša vlada trenutna dobro zna, na skrivaj; torej v tajnosti pod oznako interno. Pri oblikovanju tako niso mogle biti udeležene nevladne organizacije iz številnih področij, tudi s področja okolja, ki bi prispevale k bolj zelenemu načrt. Poleg tega bi bilo pomembno, da bi svoje mnenje podali tudi strokovnjaki, ki bi s svojim znanjem pripomogli k rešitvam za hitrejši in bolj učinkovit preboj Republike Slovenije. Evropska komisija je bila pri sprejemanju kriterijev tega načrta zelo jasna. Med njimi je eden, ki nosi izrazit pomen celotnega projekta, to je kriterij, imenovan Do no harm oziroma Ne škoduj, ki je tudi vplival na to, da je morala slovenska vlada prvotni načrt tudi popravljati. Se je pa naša vlada, namesto da bi ji bila to spodbuda za več in boljše investicije, raje odločila, da dovoljeno uporabo sredstev zmanjša. Končni načrt je tako zastavil uporabo 2,5 milijarde evrov od razpoložljivih 5,2 milijarde evrov in ta sredstva se glede na semafor porabljajo prepočasi in tudi med najslabšimi v Evropski uniji. To seveda s seboj nosi nekaj težav. Največja bo zagotovo ta, da v kolikor cilja projektov, ki smo si jih zadali, v določenem roku ne bomo izvedli, ne bomo prejeli nadaljnjih finančnih sredstev za realizacijo preostalega, razlog pa tiči seveda v slabo pripravljenih projektih, v tem, da pač ne razmišljamo vnaprej, ne razmišljamo dolgoročno in enaka zgodba je tudi pri evropski kohezijski politiki. A poglejmo sedaj v pristojnost Ministrstva za okolje in prostor, torej zeleno. Slovenija se je med državami članicami odločila za investicije v čisto energijo v zgolj 5,7 %, kar je precej manj, kot so si zastavile druge države članice, ki krepko že sedaj dosegajo subvencije v obnovljive vire energije, medtem ko Slovenija še vedno več subvencij nameni za fosilna goriva kot za spodbujanje v obnovljive vire energije. Posledica: namesto da bi obnovljive vire energije ustvarjali, jih odkupujemo od Češke! Kako si potem, spoštovani, predstavljamo ne samo delo, ampak tudi izvedbo tega načrta v celoti in pa doseganje ciljev ogljične nevtralnosti. Te cilje smo si namreč zadali – mar ne? V LMŠ vidimo sredstva, vezana na Načrt za okrevanje in odpornost, kot izrazito pomembna. Ta bi tako morali v čim večji meri počrpati z namenom, da se dosežejo merila podnebnih ciljev z neodvisnostjo od drugih držav članic. Namreč podnebne spremembe in seveda aktualne krize so tiste, ki bodo najbolj vplivale na prihodnost, s katero je povezana tako državna infrastruktura kot tudi gospodarstvo. V Poslanski skupini LMŠ tako menimo tudi, da bi v prihodnje morali posodobiti vizijo razvoja Slovenije 2050 in Strategija razvoja Slovenije 2030 ter pripraviti izvedbene akte v skladu s postavljenimi razvojnimi in podnebnimi cilji Evropske unije ter redno spremljali njihovo uresničevanje na ravni vlade. Strategija torej, celostna strategija razvoja Republike Slovenije, pa govorim od železnic do prenove cest, do varovanja okolja in naše kritične infrastrukture, ta strategija, spoštovani, nam manjka že 30 let po tem, kar vidimo na naših cestah in na našem okolju. Za zaključek, spoštovani, zgolj poziv naši vladi in seveda tudi tisti, ki prihaja, da se projekte in reforme, vezane na Načrt za okrevanje in odpornost po vseh ministrstvih vzame izrazito resno, da se projekte po potrebni nadgradi, predvsem pa vloži napor, da bodo ti projekti, ki bodo pripomogli k naši bolj zeleni in bolj digitalno usmerjeni Sloveniji z okrepljenim gospodarstvom, seveda do roka, tudi ustrezno izvede. Hvala lepa.
Hvala lepa. Marko Koprivc bo predstavil stališče Poslanske skupine SD.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani kolegice, kolegi! Žal predstavnikov Vlade ne morem pozdraviti, ker jih ni med nami. Predsednik, tukaj bi res ostro protestiral, namreč to, da govorimo o neki zadevi, kjer bi moral biti predstavnik Vlade – in jaz lahko razumem, da je minister službeno odsoten, ampak zato imamo državne sekretarje. In oprostite, to samo ponovno kaže, kakšen odnos ima usihajoči režim Janeza Janše do Državnega zbora in parlamenta. Predsednik, prosim, da tukaj tudi vi kot prvi med enakimi na to odreagirate. Zdaj bom šel pa na temo, upam, da nas predstavniki Vlade poslušajo [[…]]
Kolega Koprivc, poglejte, bom takoj odreagiral, vam bomo dali 5 minut nazaj. To, kar ste zdajle povedali, je bolj postopkovni predlog pa zato, da zadevo razjasnimo. Tudi meni se zdi, da če minister ne pride na sejo, ki je namenjena njemu oziroma poslanskem vprašanju, da je to nespoštljivo do Državnega zbora, ampak tu imamo opravičilo, ki je prišlo v Državni zbor in je objavljeno v sistemu z dne 14 .3. 2022. Se pravi že kar nekaj dni in smo vsi obveščeni, da ministra na to sejo ne bo. Hkrati ni prišlo do nobenega predloga, da to točko prestavimo na nek drug termin, ko bi minister lahko prišel, tako da krivda je po tej plati tako rekoč na obeh straneh. [[nemir v dvorani]] Glejte, ni bilo nobenega predloga, da se to prestavi, in zadeva je taka: glede na to, da ni bilo predloga, da se prestavi ta točka, jo pač nadaljujemo. Kar se tiče predloga, da ministra nadomešča državni sekretar, to ne gre v skladu s poslovnikom pri poslanskih vprašanjih in tudi pri tej razpravi mora sodelovati minister, če že kdo sodeluje, sicer pa poslovnik niti to ne veleva, da mora biti navzoč predstavnik Vlade. Toliko. Imate stališče. Počakajte, kolega, samo da še to razčistimo, še so neki postopkovni predlogi, da si zdaj to razjasnimo in da gremo potem s sejo naprej. Postopkovni predlog kolega Trček.
Glejte, katerikoli predsednik ali predsednica Državnega zbora si ne sme dovoliti, da se Državni zbor derogira. In kolega Zorčič, to je bila vaša domača naloga, ne pa tukaj neke basni prodajati o deljeni krivdi. Glede odgovorov na eno poslansko vprašanje Marka Bandellija je odgovarjala v. d. generalne sekretarke Vlade, če se prav spomnim, tako da: dobro jutro.
Ne drži. To ni bil postopkovni predlog. Kolega Nik Prebil.
Hvala lepa, predsednik. Glejte, saj je gospod Trček dobro povedal. Glede na to, da je opravičilo od 14., kot pravite sami, v sistemu, bi lahko od takrat zagotovili, da si minister tudi prestavi svoje mednarodne obveznosti. Poglejte, naloga ministrov – spoštovani kolegi, ki se tam oglašate iz desnice – je, da odgovarjajo tej hiši na prvem mestu. Ta hiša jih je na ta položaj postavila in tej hiši so dolžni odgovarjati; vsem poslankam in poslancem tega državnega zbora, ki zastopamo državljanke in državljane. To je izrazito nespoštljivo do nas, pa to nismo videli prvič v tej hiši in se opravičujem, zelo težko se poslanci sami s sabo pogovarjamo o zadevah, ki so izrazitega pomena za našo prihodnost. Kako bomo porabili denar za okrevanje in odpornost po epidemiji in sedaj še po vojni v Ukrajini, ki ima posledice tudi za Evropsko unijo. Tako, predsednik, razumem, da na poslansko vprašanje ministra seveda težko odgovarja kdo drug, smo pa to tudi že videli. Iz ministrstva namreč vseh podatkov poslanci nimamo in zato se na tisti strani nekdo z nami pogovarja. Meni je zelo žal, ampak to ni način. Hvala lepa.
Tega še nismo videli. Kolega Koprivc, postopkovni predlog.
Predsednik, poglejte, se bom pa še iz klopi odzval. Mislim, da absolutno ni nobene, ampak res nobene potrebe, da vi, predsednik, zdaj nastopate v vlogi odvetnika te vlade. Nobene potrebe ni. Dejstvo je, da je prva naloga ministra, da se odzove na povabilo Državnega zbora. Konec koncev je Državni zbor to vlado izglasoval. In zdaj iskati kakršnakoli opravičila za to, je po mojem nedopustno in nehigienično. In vi ste prvi med enakimi v Državnem zboru in vi bi morali predlagati spremembo termina, ko ste videli in slišali, da ministra ne bo. Še enkrat bi pa rad poudaril, da bi bilo mnogo mnogo bolje, če že ni druge možnosti, da namesto ministra pride nekdo drug, kot je bila to že praksa, ampak ne. Dejstvo je, da je ta državni zboru Janezu Janši in njegovi ekipi odveč in to se kaže na več točkah, ker mislijo, da so vsemogočni in da lahko vladajo sami. Ampak se motijo, se motijo! 24. 4. prihaja. Hvala lepa. In prosim, da res s tovrstnimi praksami nehamo in da, spoštovani predsednik, nehate ščititi tovrstne neprimerne aktivnosti oziroma dejanja predstavnikov te vlade. Zdaj predlagam, da preidemo na vsebino. Hvala lepa.
Kolegi, glejte, devet dni imate to opravičilo na mizi, danes se tu delate, kot da ga prvič vidite in ste vsi presenečeni. Pa lepo vas prosim! Pa lepo vas prosim! Devet dni ste imeli to opravičilo na mizi. Vsak od vas, ki je zainteresiran za to razpravo, bi lahko predlagal prestavitev te točke. Nihče ni tega storil. Nihče [[…]] [[govorita hkrati]]
Predsednik, to je vaša naloga In nehajte na druge prelagati odgovornost.
Kolega Koprivc, nisem vam dal besede. Nisem vam dal besede. [[oglašanje iz dvorane]] Mislim, neverjetni ste! Devet dni imate to na mizi, danes ste to prvič videli. Pa kako boste razpravljali, če ne berete dokumentov, ki so v sistemu. Potrdili dnevni red [[…]]Ko ste potrjevali dnevni red, je bilo to že v sistemu, danes pa vsi začudeni, pa očitki na mene, da jaz nekoga branim. Ne branim nikogar! Mislim, da je samo po sebi nespoštljivo, po drugi strani smo pa dobili opravičilo zaradi nekih mednarodnih obveznosti. Seveda si lahko vsak razlaga, koliko so te mednarodne obveznosti težke in opravičljive za izostanek z današnje seje. Ampak ne glede na to, devet dni ste že obveščeni o tem. [[nemir v dvorani]] Lidija Divjak Mirnik ima postopkovni predlog.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Vi sicer lahko tu poslancem očitate, kajne, da mi nič ne beremo, določitev dnevnega reda je seveda v vaši domeni, vi ste to storili, res je, potrdili smo ga tisti prvi dan, ko smo začeli sejo prejšnji teden. Ampak, vi ste vmes izvedeli, da gospoda ministra ne bo, ker ima težko neodložljive stvari, kjerkoli pač in karkoli pač tam počne, kjer je to neodložljivo – jaz samo upam, da kakih delnic spet ne kupuje, Petrolovih –, in bi vi zagotovili nekoga namesto njega. Če je lahko tu takrat sedela v. d., kot je bilo rečeno, generalnega direktorja Kabineta predsednika Vlade, potem bi danes tudi tukaj lahko sedela taista gospa. Ali pa kdo drug, katerega bi seveda vi zagotovili, ker to je vaša naloga. Zato se mi zdi skrajno nespoštljivo, spoštovani gospod predsednik, da se do poslancev na tak način obnašate, čeprav veste, da je ministrova naloga, da v Državnem zboru odgovarja poslancem. To je njegova edina naloga tukaj, ker je tja bil postavljen zaradi tega državnega zbora, in se mi zdi, da se zdaj nateguje okrog tega, ja to niste videli, pa to je bilo že tako dolgo v sistemu. Glejte, če ne gre, pač prestavite to točko, pa je zgodba zaključena. Hvala lepa.
Hvala lepa. To ni bil postopkovni predlog. Kolega Moškrič ima postopkovni predlog, potem pa [[…]]
Hvala lepa za besedo. Samo opozoril bi, da je minister na to vprašanje že odgovoril, nekateri pa ste izglasovali, da se o tem opravi širša razprava. In nič drugega. Vse to, kar je danes, je zavajanje, ne gre za zasliševanje ministra ali kaj podobnega. Izglasovano je bilo, da se na to temo opravi širša razprava v Državnem zboru in to je to in začnimo s širšo razpravo.
Hvala lepa. Kolegica Sukič ima postopkovni predlog.
Spoštovani predsedujoči, za magnetogram pa za javnost prosim za popravek; Levica ni podprla dnevnega reda. Tako ne morete reči, da smo vsi podprli dnevni red. Toliko, da je jasno. Hvala.
Okej, to je na magnetogramu. Kolega Trček, postopkovni predlog.
Glejte, spoštovani odhajajoči predsednik Državnega zbora, Kolegij Državnega zbora potrjuje dnevni red in vi ste nam predlagali dnevni red, kjer imam zapisano: predstavitev mnenja, Andrej Vizjak 5 minut, minister za okolje in prostor mag. Andrej Vizjak 30 minut. Skratka, če kdo mora dobiti rumeni karton, če že ne rdečega, ste to vi, preden vi sploh odprete usta o deljeni krivdi. Zgolj za magnetogram in bodoče zgodovinarje parlamenta. Hvala.
Hvala lepa. Zagotovo bodo preučili tudi to vašo razlago poslovnika. Še kakšen postopkovni predlog? Ne. Predlagam, da gremo z razpravo naprej, nenazadnje smo pri razpravi poslank in poslancev o poslanskem vprašanju in naj še enkrat povem, da navzočnost ministrov v skladu s poslovnikom niti obvezna. Verjamem, da imate vsi o tej temi dovolj povedati, da bo razprava več kot plodna. [[nemir v dvorani]] Postopkovni predlog kolega Trček.
Kolega Zorčič, vi pozabljate, kot pravnik, da smo ustavna parlamentarna demokracija in 110. člen Ustave se konča, da »Vlada odgovarja Državnemu zboru«.
Absolutno! Ne pozabljam tega! Kolega Koprivc ima zdaj besedo, prehajamo nazaj na stališča poslanskih skupin.
Hvala lepa, predsednik. Minister, ki ga ni [[…]]
Na žalost, na žalost ga ni. Ja.
Velikokrat lahko slišimo, kako se vladajoči hvalijo koliko evropskih sredstev smo že počrpali, namenili za različne projekte. Hvalijo pa se tudi s tem, da je Sloveniji namenjenih veliko omejenih sredstev in da nam za razvoj države na različnih področjih ni treba skrbeti. Kaj hitro lahko ugotovimo, da temu ni povesem tako. Že kar nekaj časa Slovenija na lestvici uspešnosti črpanja evropskih sredstev zaseda neslavna mesta spodnje polovice lestvice, kar nam je jasno dalo vedeti, da smo vse prej kot uspešni. SVRK oziroma Služba Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko je pripravila nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost, v njem pa predvidela projekte, investicije ter vlaganja, ki bi jih Slovenija s pomočjo nepovratnih in povratnih sredstev izvajala. Omenjeni načrt je, ko ga je Vlada predstavila, požel nemalo kritik in pomislekov, kar pa je najhuje, pa je to, da se je dokument dolgo časa pripravljal v popolni tajnosti, zaprt v vladnih sobanah, kar je pač značilno za te ministre. Še kako pomembno je, da porabo evropskih sredstev načrtujemo skrbno in preudarno ter z vsemi ključnimi deležniki. Sredstva, ki so in nam bodo še namenjena, je potrebno porabiti za projekte in investicije, ki nas bodo pripeljali do ciljev, ki smo si jih zastavili in do katerih imamo tudi zaveze. Eden izmed najpomembnejših ciljev je vsekakor brezogljična družba. Cilj bomo morali doseči, če bomo kot družba želeli preživeti. Povratna in nepovratna sredstva EU, ki so naši državi namenjana, morajo biti porabljena tako, da se bo do zastavljenih ciljev prišlo kar najhitreje, posledice rešitev, ki nas bodo pripeljale do ciljev, pa morajo biti za vse naše državljanke in državljane neboleče. V Poslanski skupini Socialnih demokratov nas žalost, da smo na lestvici držav glede na uspešnost črpanja in porabe EU sredstev tako nizko. Kljub temu da se radi primerjamo z najbolj razvitimi državami EU, pa smo od njih, žal, še kako oddaljeni. Države, ki so nam za zgled in se z njimi vedno radi primerjamo, so boljše pri načrtovanju in porabi sredstev EU kot mi. Mnogo boljše. Prehod v brezogljično družbo oziroma tako imenovani zeleni prehod nas lahko vse drago stane, če se nanj ne bomo pravilno, predvsem pa pravočasno odzvali. Sredstva, ki so za ta namen namenjena naši državi, moramo pametno ter preudarno porabiti, predvsem pa jih moramo porabiti v kar največji meri. Ta vlada in naslednja bosta morali še kako trdno in aktivno delati na tem, da bomo sredstva, ki so nam namenjena, počrpali v celoti. Socialni demokrati imamo načrt, ekipo ter zagnanost, da se trenutno stanje izboljša in popravi. Hvala lepa. Še en mesec, pa bo konec.
Hvala lepa. Nataša Sukič bo predstavila stališče Poslanske skupine Levica.
Najlepša hvala, predsedujoči. Lep pozdrav! Saj to, da ministra ni, je pravzaprav tako, kot se je začelo. Tako se nadaljuje. Začelo se je v tajnosti, v konspiraciji in tudi nadaljuje se prav tako. Seveda ne bomo izvedeli iz ust ministra, kaj točno se dogaja s temi projekti. Kakorkoli, voditelji Evropske unije so se odločili za nov Maršalov načrt ali evropski new deal. Skladno s tem so do 20. decembra 2020 morale države v Bruselj poslati prve osnutke svojih nacionalnih načrtov za okrevanje in odpornost. V skladu z dogovorom bi ti načrti morali biti digitalni in zeleni. 37 % sredstev mora biti namenjeno zelenemu prehodu, 20 % digitalnemu preboju. Hkrati pa bi se morale lotevati težav, na katere je Komisija posamezne države opozarjala že v preteklosti. Evropska komisija je bila do prvega slovenskega osnutka izjemno kritična, češ da projekti sploh niso ovrednoteni, da ni jasne zavezanosti ciljem zelene in digitalne prihodnosti, opozorila je na razdrobljenost, pa na postopek, na to, da podjetniški projekti na primer sploh še niso niti evalvirani. Iz kritik je bilo mogoče zaznati, da ni jasno, kaj Slovenija sploh hoče: konkretne reforme ali zgolj denar. Zaznati pa je bilo tudi opozorilo, da gre pri slovenskem načrtu predvsem za projekte urejanja komunalne infrastrukture, ki s cilji, ki so bili dogovorjeni na ravni EU, nimajo res nobene skupne točke. Z drugimi besedami, v Bruslju so prepoznali, da Vlada ni bila sposobna pripraviti razvojnega načrta. Prepoznali so celo, da jim je podtaknila en velik predvolilni program. A še veliko večja težava od prvega, ne preveč posrečenega osnutka je to, da iz Černačeve službe reformnih zamisli niso predstavili slovenski javnosti. Raziskovalne institucije, razvojne agencije, nevladne organizacije, občine, sindikati in delodajalske organizacije kljub prošnjam teh dokumentov niso dobili niti niso bili vključeni v njihovo snovanje. Tajno birokratsko lotevanje razvojnega preboja države pomeni, da so Černačevi z nekakšno anketo zbirali po posameznih ministrstvih že pripravljene projekte, sami pa so se trudili najti utemeljitve, da so ti projekti zeleni, digitalni in da upoštevajo kritike Evropske komisije. Za železnice, javni potniški promet in alternativna goriva je Vlada v okviru NNOO predvidela 285 milijonov evrov, istočasno pa za več kot 800 milijonov evrov investicij v ceste. Sicer drži, da se ne bodo vsi ti projekti v celoti financirali iz Sklada za okrevanje, ampak tudi iz drugih sredstev, 430 milijonov evrov bo prišlo iz NNOO, 370 milijonov evrov pa iz drugih virov. A to ne spremeni dejstva, da Vlada razume zeleni prehod kot investicije v asfalt, kamor se je torej namenila zmetati 800 milijonov evrov, kar je osemkrat več, kot je, denimo, planirala za dolgotrajno oskrbo. Z dokumenta je bila oznaka interno umaknjena šele 24. februarja lani. Seveda ne zato, ker bi se odločila Vlada, da je končno čas za javno razpravo, ampak izključno zato, ker dokumenta niso mogli več skrivati, ker so ga pač javno objavili mediji. Od uspešnega načrtovanja porabe nekaj milijard sredstev bo seveda odvisno zagotavljanje postelj v bolnišnicah, ohranjanje delovnih mest zaposlenih, reševanje socialne stiske tistih, ki so zaradi krize pristali na cesti, reševanje stanovanjskega problema mladih, ki so ostali brez strehe nad glavo, ter spopad z okoljsko krizo, ki grozi z zlomom bistvenih naravnih sistemov. Načrtovanje porabe teh sredstev je zato v največji možni meri stvar javnega pomena, ki zadeva slehernega državljana, in ne privatna zadeva članov stranke SDS, kot bi seveda tudi današnja razprava morala biti stvar javnega pomena in ne zgolj privatni biznis stranke SDS. Ampak pustimo. Ta vlada se itak na srečo poslavlja; kar je zavozila, je zavozila. Naj se osredotočim na zeleni prehod. V Levici bi, če bi imeli odločilni vpliv na načrtovanje porabe sredstev v okviru NNOO, ravnali diametralno drugače. Predlagali bi rešitve za socialno pravičen zeleni prehod v obsegu celotnih 37 % sredstev, kot je to bilo zahtevano s strani Evropske komisije. Podnebne spremembe terjajo hiter in pravičen prehod na nizkoogljični promet. Modernizirano železniško omrežje v povezavi z ostalimi oblikami javnega potniškega prometa mora biti hrbtenica mobilnosti v prostoru. Zagotoviti bi bilo treba, da bi javni potniški promet postal časovno optimalen in stroškovno dostopen. Ker se stroškov ne sme v celoti prevaliti na končne uporabnike in uporabnice, bi bil potreben premik v politike razvoja javnega potniškega prometa z vzpostavljanjem neprofitnega javnega potniškega prometa v državni ali občinski lasti. Hkrati bi si bilo treba prizadevati za spremembo prostorskega načrtovanja mest in pokrajin v smeri decentralizacije, kar bi v prihodnosti zmanjšalo potrebo po dnevnih migracijah. V Levici smo prepričani, da bi NNOO moral spodbujati prehod na javni potniški promet s povečanjem dostopnosti, taktnimi voznimi redi, povečanjem frekvence, modernizacijo javnih prevoznih sredstev, vzpostavitvijo transportne mreže, možnostjo kombinacije vseh oblik javnega prevoza. Vzpostaviti bi bilo treba javna podjetja za zagotavljanje cenovno dostopnega in učinkovitega mestnega, medkrajevnega in regionalnega potniškega prometa in z odvzemanjem koncesij multinacionalkam. Zagotoviti bi bilo treba večjo povezljivost in optimizacijo oziroma tako imenovanih modal splitov. In, seveda, zaustaviti bi bilo treba širitev ljubljanske obvoznice ter druge širitve obstoječih avtocest in hitrih cest in tako naprej in tako naprej. Posebno pozornost bi bilo treba nameniti pravični podnebni tranziciji, saj okoljska kriza grozi s skorajšnjim podnebnim zlomom. Posledice podnebnih sprememb na naše življenje so že zdaj povsem očitne. Ogrožajo nas vedno pogostejši ekstremni vremenski dogodki, doživljamo poplave, suše, vročinske valove. Slovenija se segreva dvakrat hitreje od svetovnega povprečja, kar se vidi v vse bolj pogostih ekstremnih vremenskih pojavih, ki so samo med letoma 2014 in 2018 povzročili za več kot 700 milijonov evrov škode v kmetijstvu, gozdarstvu in gospodarstvu. Odgovori Levice v okviru NNOO bi bili usmerjeni v leto 2030, kar pomeni, da je treba v času prihodnjih dveh vlad izpuste toplogrednih plinov zmanjšati za 60 % glede na leto 2005, pri čemer mora biti podnebna tranzicija pravična. To po eni strani pomeni, da morajo breme prehoda v prvi vrsti nositi tisti, ki so imeli od obstoječega kapitalističnega modela v preteklosti največje koristi, kar najmanjše posledice pa tisti, ki jih je obstoječi sistem pustil revne in nemočne na njegovem obrobju. Po drugi strani pa to pomeni, da ne smemo ponavljati napak preteklih generacij in podnebne krize reševati z ukrepi, ki bodo s svojimi stranskimi učinki bremenili generacije v prihodnjih desetletjih in stoletjih. V okviru NNOO bi se boja proti globalnemu segrevanju bilo treba lotiti s podnebnim zakonom, z jasno definiranimi cilji zniževanja emisij toplogrednih plinov in okvirom celotne podnebne politike države, z mehanizmi odločanja in odgovornosti za doseganje ciljev ter varovalkami v primeru njihovega nedoseganja, načinom vključevanja javnosti v sprejemanje in izvajanje ukrepov, z zagotovitvijo finančnih sredstev in zahtevo po pravičnosti naravnih ukrepov. Del sredstev iz NNOO bi moral predstavljati del finančnega okvira 2-odstotnega BDP za boj proti podnebnim spremembam, od česar bi bil en del namenjen skladu za razogljičenje, drugi pa dolgoročnemu prilagajanju. V okviru NNOO bi bilo treba torej zagotoviti pravično tranzicijo za skupnosti, ki so danes najbolj odvisne od izkoriščanja fosilnih goriv. In tako naprej. Skratka, v stranki Levica bi se NNOO lotili tako, da bi v resnici zasledovali cilje pravičnega zelenega prehoda, ki so ga v Bruslju postavili kot prioriteto, in ne tako kot ta vlada, ki je stihijsko in konfuzno, brez jasne zavezanosti ciljem zelene in digitalne prihodnosti napaberkovala razdrobljene projekte, ki z resnično zeleno tranzicijo nimajo prav dosti zveze. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mihael Prevc bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Glede na vprašanje poslanca Igorja Pečka v zvezi s porabo sredstev v okviru nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost, ki ga je poslanec postavil ministru za okolje in prostor mag. Andreju Vizjaku, je treba navesti kar nekaj številk. Načrt za okrevanje in odpornost nam do konca leta 2026 omogoča črpanje skupno 2,5 milijarde evrov, od tega 1,8 milijarde evrov nepovratnih sredstev za naložbe države, občin in podjetij. V Načrtu za okrevanje in odpornost je zelo konkretno določeno, katere projekte bomo izpeljali in kdaj, določeni so časovni načrti reform in naložb. Natančneje, predvidenih je 83 ukrepov oziroma 33 reform in 50 naložbenih področij, razdeljenih na štiri razvojna področja; in sicer prvo zeleni prehod, drugo digitalna preobrazba, tretje pametna, trajnostna in vključujoča rast ter zdravstvo in četrto socialna varnost. Doseči je treba kar 209 mejnikov in ciljev najpozneje do konca leta 2026. Skladno z Uredbo o vzpostavitvi Mehanizma za okrevanje in odpornost morajo države članice v svojih načrtih za okrevanje in odpornost zagotoviti, da za doseganje zelenih ciljev namenijo najmanj 37 % razpoložljivih sredstev in 20 % za doseganje digitalnih ciljev. Slovenski Načrt za okrevanje in odpornost predvideva 42,45 % zelenim ciljem in 21,46 procentov pa doseganju digitalnih ciljev. V Novi Sloveniji – krščanski demokrati delimo mnenje, da bo načrt za okrevanje in odpornost spodbudil zeleni in digitalni prehod. Pomembna bodo tudi vlaganja v okoljsko, prometno, energetsko, izobraževalno, zdravstveno, socialno in drugo infrastrukturo, kar lahko v naslednjih letih bistveno prispeva h gospodarski rasti, ki bo skladna s cilji doseganja podnebne nevtralnosti do leta 2050. Prepričani smo, da z Načrtom za okrevanje in odpornost sledimo vsem tem predpisanim ciljem. V naši bližini smo priča vojaški agresiji Rusije na Ukrajino, ki je dodobra premešala globalizacijske vzorce prostega pretoka blaga in storitev. Z izvedbo reform iz Načrta za okrevanje in odpornost bomo olajšali izvajanje naložb za spodbujanje rabe obnovljivih virov energije; recimo s sistemom daljinskega ogrevanja, proizvodnje elektrike iz obnovljivih virov energije, kot so, recimo, geotermalna energija in seveda hidroenergija. Prav tako bo izvedba reform iz Načrta za okrevanje in odpornost pomembna za krepitev distribucijskega omrežja električne energije in za izboljšanje snovne in energetske produktivnosti gospodarstva. V Novi Sloveniji smo zavezani k trajnostni mobilnosti. V Načrtu za okrevanje in odpornost je velik poudarek na spodbujanju javnega potniškega prometa, uporabi alternativnih goriv v prometu in naložbah v prometno infrastrukturo, prijazno do okolja, predvsem železniško. Zavedamo se, da nujno potrebujemo odgovoren zeleni prehod. Vlaganje za obnovljive vire energije in prehod na brezogljično družbo sta potrebna tukaj in zdaj. Verjetno ni človeka, ki se s tem ne bi strinjal. Naloga vseh deležnikov je, da se pripravijo projekti strokovno in stroškovno učinkovito. Seveda pa je časa malo, zato se strinjamo, da določeni projekti potrebujejo pospešek pri izvajanju. V Novi Sloveniji – krščanski demokrati verjamemo v naše ministre, ki so in še bodo na svojih resorjih storili vse, da se projekti izpeljejo strokovno, kvalitetno in v časovnem roku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Maša Kociper bo predstavila stališče Poslanske skupine SAB.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lep pozdrav! Evidenten dokaz, da je spoznanje o nujnosti načrtnega ukrepanja na gospodarskem in družbenem področju prevladalo tudi v glavah v evropskem vrhu, je odločen Načrt za okrevanje in odpornost držav članic Evropske unije. Načrt je namenjen izhodu iz podnebne in pandemijske krize in postavitvi novih temeljev za trajnostno Evropo. Vreden je 1,824,3 milijarde evrov in je sestavljen iz sedemletnega proračuna in začasnega proračuna za potrebe okrevanja v višini 750 milijard evrov. Sloveniji je namenjenih 10,2 milijarde evrov, in sicer za nepovratna in povratna sredstva. Ta denar Sloveniji dejansko omogoča učinkovito obdelati tri največje dolgoročne izzive; socialno vključenost vseh slojev, krepitev znanja ter zdravje in skrb za starejše, zeleno preobrazbo in gospodarski ter družbeni razvoj, ki ga omogočajo nove tehnologije. Za uspeh na teh področjih pa je nujno treba temeljito spremeniti pristop in orodja. Pridne roke in kubiki betona ne bodo dovolj. Glavno orodje mora postati znanje, ki je temeljni pogoj za umno načrtovanje prihodnosti. Znanje mora biti tudi domače, saj je prav domače znanje tisto, ki danes ločuje gospodarje od služabnikov tudi v Sloveniji. To je odgovor na dileme, kam več vlagati, v znanje ali zidove, najboljše pa je seveda zdravo ravnovesje. V Evropi poleg smelega in odmevnega Načrta za okrevanje in odpornost potega tudi tiha revolucija na področju financ. Uredba o taksonomiji, ki jo je sprejela Evropska unija, bo postopoma vnesla največje spremembe v bančništvo, vse odkar ga poznamo. Taksonomija bo krepko zaznamovala prihodnje desetletje, v poslovnem svetu dobiček in donos nenadoma ne bosta več glavna gonilna sila uspeha, temveč bo to zelena preobrazba. Vse, kar bo opredeljeno kot trajnostno, bo v finančnem svetu postalo zaželeno in davčni sistem bo, upajmo, ta trend tudi podprl. V Sloveniji trenutno slovenska vlada ob vseh premikih in pomenu pomoči še kar spi in še naprej sanja o zdavnaj pretečenih prepričanjih in usmeritvah. Še vedno prisega na prostotržni neokapitalizem in globalizacijo, kar je Slovenijo potisnilo v odvisen položaj. Tipičen dokaz, da Vlada načrtuje prihodnost neodgovorno in brez sistematičnega pristopa, je prav priprava in uresničevanje vladnega Načrta za okrevanje in odpornost. Recimo, prvotni osnutek, ki je bil dan v kratko javno razpravo na začetku leta 2021, je bil povsem amatersko gradivo, brez vizije in brez upoštevanja napotkov EU. Načrt, ki je bil kasneje sicer precej spremenjen in dopolnjen in na srečo julija 2021 tudi potrjen s strani Evropske komisije, je Vlada pripravljala tako rekoč v tajnosti, daleč od oči splošne in strokovne javnosti. Posledično sprejeti načrt še vedno temelji na precej ad hoc rešitvah in na seznamu nekih preferenc, zbranih po načelu od spodaj navzgor ter deljenju bombončkov, ne pa na dolgoročnih strategijah in programih, ki bi res zagotavljali zeleni in razvojni preboj. Tako tudi takega načrta, kot kažejo podatki in današnja razprava, Vlada oziroma Slovenija ne uspe zadovoljivo uresničevati. Na vsej črti umanjka razumnost, da skupaj s strokovno elito oblast tudi na področju financiranja z vso energijo in vsem znanjem pripravi dodelane razvojne projekte in začrta ustrezna sistemska ravnanja. Za pravi razvojni preboj pa bi potrebovali še dodatna sredstva, ki pa ne smejo biti pridobljena z nerazumnim zadolževanjem, kakor edino zna in zmore sedanja vlada. Tudi v SAB smo ponujali številne rešitve. Na primer, predlog o proračunskem skladu za investicije v prometno infrastrukturo, ki pa je bil leta 2020 v tej hiši zavrnjen. Z oblikovanjem infrastrukturnega sklada bi lahko usmerili prihranke naših ljudi, ki sedaj neproduktivno ležijo v slovenskih bankah, te pa so pretežno v tuji lasti in tako ti prihodki ničemur ne služijo. Gre za ogromno denarja, kar za 25 milijard. Z izdajo take infrastrukturne obveznice bi našim državljanom lahko ponudili donos, ki ga z obrestmi na depozitih nikakor ne dosežejo. Polovica članic EU je to že storila. Infrastrukturne investicije je oddvojila v poseben sklad in ga tako izvzela iz integralnega proračuna ter se s tem izognila omejitvam fiskalnega pravila. Tudi nemški minister za gospodarstvo je za financiranje stroškov klimatskega prehoda oziroma dekarbonizacijo predlagal tako imenovane državljanske obveznice, katerih lepota je prav v tem, da jih statistika javnega dolga ne zajame. V Sloveniji sicer imamo izdelano vizijo in strategijo razvoja do leta 2030, toda oba dokumenta temeljita bolj na lepih željah kot pa na oprijemljivih strategijah in programih, kako se tega dejansko lotiti. Sploh pa ti dokumenti ne predvidevajo, kot je že običaj pri tej vladi, nekih stabilnih virov financiranja, ki so potrebni za izpeljavo razvojnih strategij in velikih premikov, ki se dogajajo pri snovanju prihodnosti sveta v luči streznitve po podnebni in pandemijski krizi. Za izpeljavo progresivnih reform pa je potrebna tudi vrhunska ekipa, ne pa zgolj nekaj lokalnih strankarskih navdušencev. Angažirati je treba najsposobnejše strokovnjake in jim dati polno politično podporo. Tudi to je nauk za Slovenijo, nauk za naprej. Trenutno vlada s stranko SDS na vrhu očitno ni sposobna Sloveniji ponuditi ustreznega razvojnega programa, ampak nas vodi v spiralo zadolževanja. Čisto vsakič vlada Janeza Janše z neodgovornim vladanjem pusti Slovenijo v katastrofalni finančni situaciji. Tudi tokrat je ustvarila enormen finančni dolg. Slovenijo je v dveh letih zadolžila za dodatnih 13 milijard evrov in samo polovica tega je šla za reševanje posledic covid krize, kar seveda vsak, in prepričana sem tudi vsi ostali, podpiramo. Ne podpiramo pa ostale polovice porabljenih sredstev, namenjenih bombončkom in bombonjeram in predvolilnemu kupovanju volivcev, ki pa hkrati slabšajo položaj državljanov, tudi upokojencev zaradi velikega zadolževanja in prekomernega trošenja. V stranki SAB smo že pokazali, da znamo v težkih in kriznih časih narediti to, kar je treba, in lahko nam zaupate, da bomo v novi vladi tudi tokrat preprečili finančno katastrofo, proti kateri nas pelje ta vlada. Prepričana sem, da bomo s partnerji v koaliciji KUL in sodelovanjem z Gibanjem Svoboda sestavili močno levosredinsko vlado, ki bo Slovenijo zopet pripeljala na pravo pot, v normalizacijo in demokratizacijo in tudi v smer zelenega in razvojnega preboja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Boris Doblekar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Izvedba Načrta za okrevanje in odpornost bo zagotovo dober začetek za zeleni prehod. Uspešnost cilja bo pokazal čas, zlasti vmesna ocena izvajanja reform in investicij. Je pa težko predvideti tudi vpliv pandemije na finančne trge ter na okolje in podnebne spremembe ter trenutne razmere, v katerih se je znašel svet. Za uspeh izvajanja načrta je ključno, da se ga izvaja v sinergiji z drugimi skladi in sredstvi. Naši načrtovani ukrepi in reforme so skladni z zadnjimi priporočili Evropske komisije za Slovenijo. V pripravo načrta za okrevanje in odpornost so bila vključena naslednja razvojna področja, ki skupaj prispevajo 43,45 % k zelenim ciljem, 20,05 % za doseganje digitalinih ciljev. Komponente razvojnega področja zeleni prehod so obnovljivi viri energije in učinkovita raba energije v gospodarstvu: trajnostna prenova stavb, čisto in varno okolje, trajnostna mobilnost in krožno gospodarstvo, učinkovita raba virov. Komponenti digitalne preobrazbe sta digitalna preobrazba gospodarstva ter digitalna preobrazba javnega sektorja in javne uprave. Razvojno področje: pametna, trajnostna in vključujoča rast vključuje komponente raziskave, razvoj in inovacije: dvig produktivnosti, prijazno poslovno okolje za investitorje, trg dela, ukrepi za zmanjšanje posledic negativnih strukturnih trendov, preoblikovanje slovenskega turizma ter investicije v infrastrukturo na področju turizma in kulturne dediščine. Krepitev kompetenc, zlasti digitalnih in tistih, ki jih zahtevajo novi poklici ter učinkovite javne institucije. Komponente razvojnega področja zdravstva in socialna varnost pa so zdravstvo, socialna varnost in dolgotrajna oskrba ter stanovanjska politika. Pri tem želim jasno poudariti, da so predlagani projekti pomembni za okrevanje našega gospodarstva. Naslavljajo izzive podnebnih sprememb in so ključni za reševanje naših specifičnih vrzeli. S predlaganimi ukrepi in reformami bomo dosegli multiplikativne pozitivne učinke na številnih okoljskih politikah, kot na primer z ukrepi na področju poplavne varnosti prispevamo tudi k ohranjanju biotske raznovrstnosti, preprečevanju suš, varovanju vodnih virov, bogatenju podtalnice in stabilizaciji visokih voda. Ker gre za izrazito čezsektorski izziv, je potreben sistemski pristop. Pri tem pa nam morajo biti vodilo že sprejete strategije, kot na primer energetsko-podnebni načrti. V prihodnje bi veljalo intenzivno delati na oblikovanju politik za dvig snovne in energetske učinkovitosti ter na finančnih podporah za privabljanje zasebnih sredstev na vseh ravneh. Naj zaključim, da smo v Sloveniji ambiciozni glede podnebnih in okoljskih ciljev. Vendar nam ponekod veliko število deležnikov, ki nepovezano delujejo, otežujejo hitrejši napredek pri prehodu v bolj trajnostno in nizkoogljično družbo. Tudi ta izziv bo za uspešen zeleni prehod potrebno nasloviti v prihodnje. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo mnenja, da so sredstva za okrevanje in odpornost dobro izpogajana, primerna in da je poraba učinkovita, predvsem tudi mnogo bolj resna in v korist države, občin in podjetij, kot smo bili navajeni doslej pri črpanju evropskih sredstev dosedanjih vlad. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Prvi ima besedo Nik Prebil.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem. Kolegice in kolegi! Kot rečeno, ta današnja razprava je izrednega pomena. Sem vesel, da je bilo vprašanje izglasovano, da lahko razpravljamo o Načrtu okrevanja in odpornosti, ki je za prihodnost Slovenije in tudi Evropske unije kot take izrazitega pomena. Ministra sem danes želel vprašati to, kar ga je spraševal tudi že kolega Peček, da pojasni, zakaj smo glede na ta semafor, ki ga Evropska komisija redno posodablja ima objavljenega na spletni strani, zakaj smo zopet med najslabšimi članicami glede okolja pri Načrtu za okrevanje in odpornost, pa ga žal ni in tudi nikogar drugega, ki bi na to vprašanj odgovoril. Zato bom razpravljal, kaj si o slednjem mislim sam in kje bi lahko zadevo izboljšali. V LMŠ vsekakor podpiramo razvoj in si želimo, da je ta razvoj med boljšimi, da je čim bolj učinkovit in zato tudi naši pozivi sedaj in tudi naši pozivi prej, ko se je načrt še pripravljal. Spomnimo, v opoziciji smo zahtevali sklic izredne seje Državnega zbora, kjer moram reči, da smo imeli konstruktivno razpravo o tem, da pa se je upoštevalo potem seveda bore malo. A vendar. Pri vseh projektih, ki so v okviru nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost vključeni v slovenski načrt, je seveda nekaj njih, ki so sporni, pa se bom sedaj osredotočil zgolj na pristojnost Ministrstva za okolje in prostor. Marsikateri deležniki opozarjajo, predvsem tudi tisti, ki v ta načrt niso bili vključeni ‒ še enkrat naj spomnim, da se je sprejemal v tajnosti, s tem smo bili ena redkih držav, kjer se je to sprejemalo na tak način ‒, a vendar opozorili, da kar nekaj projektov, ki so kot del razvoja na področju okolja, posegajo v naravo in s tem tudi v bistvu kršijo to načelo »ne škoduj«, ki je eno najpomembnejših okvirov Načrta za okrevanje in odpornost in okvirov zelenega preboja. Gospod Peček pa gospa Zabret in sam smo mesec dni nazaj, malo manj, vložili pisno poslansko vprašanje na Vlado z okvira sredstva za okrevanje in odpornost, danes je ta odgovor tudi prišel in navaja naslednje. Da sta bila do konca januarja 2022 objavljena dva razpisa v okviru Načrta za okrevanje in odpornost, dva javna razpisa Ministrstva za okolje in prostor, torej odvajanje in čiščenje odpadnih voda in investicije v vodne vire, in nadalje navaja, da v okviru teh javnih razpisov ni podpisana še nobena pogodba o financiranju. In ravno, spoštovani, naravovarstvene organizacije opozarjajo, da sta ta dva projekta z določenih vidikov sporna. Tudi Climate Action Network, to je evropska organizacija za nadzor in tudi preučuje te evropske sklade za okrevanje in odpornost z vidika škodovanja okolja in podnebja, ugotavlja, da ima slovenski načrt premalo naložb v obnovljive vire energije in nekaj potencialno škodljivih projektov za okolje in na to so opozorili tudi, kot rečeno, v slovenskih nevladnih organizacijah. Zakaj je temu tako, ne vem, bi si pa želel, da to zadevo, kolikor jo je mogoče nadgraditi oziroma popraviti, tudi popravimo. No, tisti drugi del, ki sem ga prebral – torej, da ni podpisana še nobena pogodba o financiranju, to pomeni, da bodo ti projekti izvedeni kar čez neka časa, to ne bo jutri –, se mi odpira ključno vprašanje, kdaj bomo v bistvu v Sloveniji lahko zaprosili za tisto naslednjo tranšo, če lahko tako rečem, oziroma kdaj se nam bodo sprostila naslednja sredstva glede na to, da je vse programe, ki so v okviru Nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost, potrebno dokončati do leta 2026 v skladu z regulacijo, ki je bila sprejeta. Ker kot rečeno, razmeroma neambiciozen načrt vseeno neke naložbe, ki niso v prihodnost usmerjene, pač imamo, kar imamo in poskušamo to rešiti kolikor se najbolj da, zato me zanima – v bistvu bi me zanimalo, pa spet ne bom dobil odgovora na to –, zakaj so ti projekti bili pripravljeni tako slabo, da se danes že ne izvajajo, ampak v bistvu zgolj še samo nekaj podpisujemo in vemo, da bodo te stvari trajale dolgo. Tudi kolega Doblekar je prej v stališču povedal, da je zdaj črpanje veliko bolje tudi z vidika evropske kohezijske politike, pa bi samo na eno stvar opozoril, da podpisane pogodbe in neke namere o sodelovanju še niso izvedeni projekti. Jaz vidim plakate, zdaj se pač predvolilna kampanja začenja, stranke trenutne koalicije na veliko objavljajo: to gradimo, to gradimo. Ne vem, jaz bi rad videl, recimo en dom za starejše, ki se že gradi ta trenutek, ne samo, kaj je podpisano. In enako je s tem, nič se še ne gradi, podpisane so stvari, ampak ali bodo do leta 2023, to je naša ključna zadeva, ker če do takrat ne bomo imeli ključnih projektov izpeljanih, ne bomo dobili sredstev za nadaljnje projekte, ki jih moramo narediti. To je tisto, kar vas želimo v opoziciji opozoriti. Ko govorimo še o okoljskem ministrstvu, je pomembno povedati, da pri načrtovanih protipoplavnih projektih, ki jih ministrstvo vključuje v okviru tega načrta, preprečimo nadaljnjo degradacijo okolja. Popolnoma razumem, da moramo okrepiti poplavno varnost, tudi za njo se zelo zavzemam na področju Spodnje Savinjske doline, kjer sem bil izvoljen, in v vladi Marjana Šarca smo ta projekt začeli, zagotovili smo sredstva in prav je, da se tudi nadaljuje. Ampak po celi Sloveniji tudi ne moremo zgraditi suhih zadrževalnikov in samo zabetonirati reke, mogoče je treba najti tudi kakšno bolj moderno in v trajnostni razvoj usmerjeno rešitev. Tako bi na teh stvareh želel, da se ministrstvo opredeli, pa se, kot rečeno, ne more. Druga stvar, ki bo imela vpliv tudi na Načrt za okrevanje in odpornost ter nadaljnjo finančno konstrukcijo Evropske unije, je trenutna vojna v Ukrajini. Mi smo se zavezali in tudi Evropska unija, da bomo zmanjšali uvoz nafte, plina in premoga iz Rusije in kot Unija postali energetsko neodvisni od tujih držav. Tu gre za povsem političen, ne ekonomski razlog, to je treba povedati. Namreč, z milijardami, ki jih dajemo z odkupom teh energentov, posredno financiramo to rusko agresijo. Seveda se strinjam, da je treba to preprečiti in sankcije narediti bolj učinkovite, kot so do sedaj. Plan Unije je ambiciozen, do leta 2027 se osvoboditi odvisnosti od uvoza energentov, ampak, spoštovani, mi bomo morali delati tudi na tem. In že zdaj se govori, da sredstva, ki ne bodo porabljena iz okvira Načrta za okrevanje in odpornost, bodo šla ravno za zagotavljanje tega. In spet bomo zamudili priložnost, da bi v Sloveniji izvedli projekte, ki so vezani na zeleni preboj in nenazadnje tudi na digitalizacijo. Jaz ne želim biti samo kritičen in pesimističen, vendar mi te številke, ki smo jim priče, in vse, kar prihaja iz tujine, ne vzbujajo neke zelo velike moralne ambicioznosti, da bodo te stvari izvedene, tako kot je treba, in predvsem izvedene do roka, da bi lahko sredstva, ki jih Slovenija močno potrebuje, tudi pravočasno pridobili. S tem prehajam na zaključek. Minister je v svojem odgovoru poslancu na to poslansko vprašanje »prodajal bučke«, kot rečemo mladi temu, da on ni povsem pristojen za Nacionalni načrt za okrevanje in odpornost, da je odgovornost na Ministrstvu za finance pa na SVRK, ki je načrt potrdil. Pa naj tu za magnetogram jasno povem, da je odgovornost na celotni Vladi; Vlada je tista, ki je Načrt za okrevanje in odpornost sprejela; vsa ministrstva pri tem projektu sodelujejo oziroma bi vsaj morala sodelovati. Končno upravljanje pa –ja, je na Ministrstvu za finance, seveda, ker gre za koriščenje sredstev. Zato me tudi nekoliko skrbi, da ministrstva na tem področju niso usklajena. Minister za finance je povedal v enem od intervjujev naslednje, da »pravzaprav ne more danes napovedati zneska, ki se bo porabil do omenjenega roka. Namreč, ni jasno, koliko oziroma kateri cilji bodo sploh doseženi do oddaje zahtevka«. Toda, spoštovani, to je ključno! Mi te stvari moramo vedeti, kje smo in kaj bomo dosegli, ko oddamo zahtevek za naslednja sredstva. Ali se pač vdamo v usodo in čakamo: če bo, bo, če ne bo, pa ne bo. To zame ni način, kako se deluje gospodarno z državo in evropskimi sredstvi, ki nam pomagajo iti v neko boljšo prihodnost. In ne le za okolje, enako velja tudi za železniško infrastrukturo ter trajno mobilnost. Tu se pa navezujem na tisto, kar sem povedal v stališču, da v državi zadnjih 30 let nimamo nikakršne strategije oziroma vsaj ta ni dobra, kako bomo razvijali državo v prihodnosti. Ena vlada gradi ceste, naslednja daje v železnice, spet naslednja se spomni, da bo tam, kjer je zdaj železnica, zgradila dodaten pas ceste, pa še nek dodaten prehod, in kar pokrivamo neke stvari z enega konca in drugega, nekega cilja pa nimamo pred sabo. In kaj imamo za posledico – da je vse pozidano kar tako, vsepovprek, brez nekih jasnih načrtov, delajo se nam prometni zamaški, z avtom prideš trikrat hitreje kot z vlakom [[…]]Pa to je ravno kontra tistemu, čemur smo se tudi Slovenci zavezali ob vstopu v Evropsko unijo. In to vsi, spoštovani! Vsi: levi, desni, sredinski, kdorkoli poudarjamo, da so te stvari pomembne za razvoj Slovenije. Ne razumem pa, zakaj potem tega ne želi Vlada upoštevati, ko ji opozicija to predlaga. Tu bom zaključil. Verjamem, da bosta marsikaj dodal še kolega Peček in gospod Lenart, ki se na finančno konstrukcijo tega dobro spoznata. Bi si pa želel, no, kot sem poudaril tudi v zaključku svojega stališča, da zadevo vzamemo nekoliko bolj resno, začenši s tem, da so predstavniki Vlade na seji Državnega zbora prisotni, ko obravnavamo tako pomembno tematiko, da naše pozive vzamejo resno in da se projekti pospešijo in po potrebi popravijo oziroma nadgradijo do te ravni, da bomo sredstva iz Načrta za okrevanje in odpornost lahko tudi v celoti počrpali. Hvala lepa, predsednik.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala lepa za besedo. Mene nekako ne čudi, da ministra ni, ker ta vlada v odhajanju seveda pospravlja, zapravlja peneze, namešča svoje kadre, ne nujno ustrezne. Minister bo očitno namestil vodjo svojega kabineta na agencijo, ki bo imela čez izgradnjo skladišča nizko in srednje radioaktivnih odpadkov v vrednosti nekaj čez 200 milijonov. Obstaja možnost, da bo minister Dikaučič sam sebe pa svojo partnerko požegnal za notarje. Kaj še? UKC Maribor bo očitno kar partijska bolnica SDS ratala, ki jo bodo vodili neki rahlo ostareli gospodje in tako naprej. In s tem se bo treba ukvarjati na način nekega očiščenja in pomlajenja kadrovskega, upam, pod naslednjo vlado. Če se dotaknem NOO ‒ sam sem bil nosilec tiste izredne seje. Verjetno sem od vseh poslancev najbolj aktivno sodeloval pri pripravi alternativnega NOO, ki ga ta vlada niti pogledala ni. Minister Černač je tako pišmevritično, da kaj pa to je samo na toliko straneh. Pri tem je seveda zamolčal, da je eno tako imenovano programiranje finančno, vsebinsko, drugo so pa tiste špehure in plahte, ki jih pač SVRK in resorna ministrstva, ki sodelujejo pri tem, in drugi deležniki izvedejo, spišejo in dostavijo v Bruselj, kot se temu reče. Mi bomo 1. maja postali polnoletna članica EU, še vedno pa se pogosto vedemo skoraj, kot da nismo članica EU. To področje ni bilo kaj svetleče, boljše, tudi pod kakimi predhodnimi vladami, pod to je pa seveda glede na naravo te vlade doseglo neko svojo katastrofalnost. Sam osebno menim, da bi si morali postaviti cilj in reči, da bo Slovenija čim prej ratala neto plačnica v tozadevni evropski proračun in bomo na to ponosni, tako kot so bili ponosni Irci, ki so to ratali. Zdaj tisti, ki ne razume, da na ta način boš sicer preko nekih ovinkov pa z ustrezno transformacijo svojega gospodarstva prišel do več penez, do boljšega BDP, do višje kvalitete življenja, ma tisti po mojem niti za poslanca ne bi smel kandidirati ali poslanko, kaj šele ukvarjati se s temi dejavnostmi! Neka druga zgodba, veste, zeleno pa pametno se ne da ločiti in ločeno nekako misliti. Mi smo tudi ujetniki neke sektorske delitve, potem pride tukaj še partijska delitev, nekateri ste že omenjali belosrajčni kolegi iz NSi. Včeraj sem bil na terenu, Kočevje, Ribnica pa tisti kraji, vse polno teh plakatov ‒ kolega Koražija je rekel, da bolj spominjajo na kakšen gay pop band kot na ministre. Pustimo stati! Ampak saj niso ministri tam na cesti bili, tam na cesti so bili izvajalci. In tudi malo skromno vseh nas skupaj. Saj vemo, da se v bistvu v prostor umešča infrastruktura pri nas zelo počasi in številne te zadeve so se začele še pod Cerarjevo vlado ali še prej; skratka, svet se ni začel z vsakim od nas in se tudi v bistvu ne bo končal. Neka ključna težava, ki jo imamo, je to, kar je malo tudi Nik nakazal, neko tako drobnjakarsko razmišljanje o teh zadevah. Veste, to je tista politika, kdo bo komu kaj zrihtal, potem se bo pa hvalil. Veste, s tako politiko v času debelih krav se enim zrihta, pa dajmo reči, 19 jih ostane na suhem; v času, ki ga pa zdaj živimo, se pa mogoče dvema zrihta, 50 jih pa ostane na suhem. To ni politika. Veste, politika se začne, ko greš onkraj svojih partikularizmov. In če se hočeš iti državo, kar naj bi se mi zadnjih 30 let šli, potrebuješ državnike. Mi tega niti nimamo niti ne vzgajamo. Večinoma pademo tukaj kot naturščiki in edina dolgoprogaša politike Pahor in Janša nam ravno ne moreta biti pri tem za vzor. Spomnim se tistega mandata 2014–2018, ko sem tri leta Počivalšku tumbal o strategiji pametne specializacije tudi zaradi tega, ker so se mi prijatelji iz Bruslja smejali, kaj Slovenija pošilja tja, da je potem Zdravc malo dojel, da je to mogoče pomemben dokument – ni pa dojel, da ga je treba kvalitetno spisati. A veste, semaforji gor in dol, noben ne bo mislil namesto nas in v imenu nas. Mi bi morali ta zeleno-pametni prehod delati na način, kako z manj materiala, manj energije, izdatno več pameti delati izdelke in storitve, ki bodo imeli primerljivo dosti višjo dodano vrednost. Kot sem že večkrat povedal, če greš brat zadnje Umarjevo poročilo o produktivnosti, pa Umar ‒ Urad za makroekonomske analize in razvoj je Think Tank vsake vlade ‒, tam zelo jasno piše, da če gledamo skupaj naš NNOO, kohezijo 2021‒2027, je na področju pametnega prehoda –  to manj-manj-manj, več-več to je dejansko to ‒ tudi seveda zapakiranega zeleno in digitalno, slabša od Slovenije zgolj še Češka, ki ima rahlo sorodno populistično vlado, Malta in Ciper. To je dejstvo. To je dejstvo, ki ga zapiše vladni urad! Ob tem je tudi dejstvo, se bom spet ponavljal, da med tistimi podjetji, ki imajo produktivnost, kakršno bi potrebovali in kakršno si želimo, zgolj 9 % visokotehnoloških. Pa imamo omenjenega Počivalška tretji mandat, osmo leto na ministrstvu, ki bi se moralo ukvarjati z gospodarskim razvojem in tehnologijo. Ne pa z, Marko Bandelli bi rekel kaj že, »gumica ‒ elastika maskami« in – kako že?– »golfi za ceno passatov«, a veste. Zato pa seveda morate vzgojiti ljudi, ki bodo takšne zadeve razumeli. Ena dejavnost tukaj je še seveda Zeleno, ki te ljubim zeleno. Pri tem zelenem, ki te ljubim zeleno, je treba tudi malo misliti, kje pa kaj proizvajaš, in tudi, koliko guliš ljudeke ali ne. Včeraj sem ravno poslušal neko oddajo na radiu, ko sem se po terenu vozil. Saj paneli so relativno poceni, prihajajo iz Kitajske, potem se ti pa lokalna ekonomija ‒ verjetno za končnega odjemalca predrago ‒ ali, če hočete, energetski sektor obesi gor. Vmes nam pa ‒ v ljudskem jeziku povedano ‒, hosta zgnije, kar je sicer biotsko dobro, včasih pa pogosto. Ampak, a veste, jaz pogledam na senčno stran štajerske vinske ceste, kjer ima vsaka avstrijska občina skoraj problematiko ogrevanja urejeno na način, da pač kurijo sekance z ustreznimi filtri in s tem ogrevajo to, kar mi imenujemo javna uprava, državna uprava. In seveda na ta način kmetje pucajo gmajno, sočasno pa gospodarstvo proizvaja te peči, po domače povedano, ne proizvajajo jih nekje na drugem koncu sveta. To so neke zadeve, ki jih je potrebno misliti, ko mislimo tozadevnosti. Pri nas se pa [[…]]Seveda določeni predeli Sloveniji so v infrastrukturnem zaostanku in ne bom zdaj rekel, da pa mi ne smemo te neke bazične infrastrukture graditi. V Prekmurju smo imeli problem z vodovodom, če se spomnite, z vodooskrbo, potem so se še tam občine malo med seboj skregale. Radi govorimo o multiplikatorju, v bistvu pa pozabljamo, kako misliti skupaj te zadeve. Če vam tako povem, seveda sem za tretjo razvojno os, ampak če bomo mi zmetali peneze v to, da bodo prej iz moje rojstne Bele krajine in s Koroške in še kje ljudje prišli v Ljubljano in v petek čim prej k bicam, omicam, babicam na južino, potem nismo dosegli nič. Razmetavali smo denarje, ki jih bo, ne vem, generacija mojega vnuka pa še njihovih otrok odplačevala vsaj do leta 2081, ko zapade zadnje pol milijarde državnega dolga. To so neke zgodbe, ker moram reči, odkrito povedano, da tudi v koaliciji KUL pa o neki stranki, kjer sem prej bil, v kateri sem sedaj, nimam kaj pretirano sogovornikov. Tu bo treba nekako onkraj tega, predvolilno malo splošna mesta kotalimo, in tu bo treba nekako na način barona Münchhausna se prijeti za ušesa in pogledati, kdo je na teh zadevah delal, kdo te zadeve razume, in oblikovati neko ekipo, ki se bo resno začela s tem ukvarjati. Seveda nimam iluzij, da se tukaj ne bo stopilo na žulje številnim, da se ne bo dogajalo to, kar se dogaja, recimo, v sosednji Hrvaški, ko je resorna ministrica rekla, da eni, ki so služili lepe peneze v nekem software na tem področju, pa ne bodo več služili teh penez. Seveda so ji takoj začeli groziti, da bo tekla kri in tako naprej. In seveda tudi po vzoru spet Avstrije bo treba v večji meri misliti tudi regionalne grozde gospodarstva. Mene v bistvu žalosti [[...]]O pismo! Koliko je že tega? Več kot 15 let, ko sem bil gost gospodarske zbornice Burgenlanda, Gradiščanske; ene od manjših delež avstrijskih, pa je njihova gospodarska zbornica bila proti naši stoj in glej! Tudi na način grozdenja in obrtnikov in srednje velikih podjetij in tako naprej. In te zadeve bo treba znati misliti povezano. Tudi misliti povezano celotno programiranje razvojnih financ. Od NOO, preko kohezije, preko tega, kar imamo v državnem proračunu. Malo je še odprto vprašanje, kako bo in z NOO in s kohezijo v luči norosti, ki jo Putin izvaja v Ukrajini, ker do pred kratkim so neke informacije, resne, iz Bruslja bile nekako takole, da so NOO dokaj zacementirani, da tam niso več možna neka pogajanja, da se popravi, kolikor se da popraviti, kar je Janševa vlada zabetonirala, če se tako izrazim, več prostora je v bistvu na koheziji. Pa tisti, ki je kadarkoli delal kohezijske projekte, ve, da čeprav pogosto jih malo tako jemljemo kot neke grde birokrate, so DG-ji na nek način ministrstva Evropske unije, če se tako izrazim, tako empatična in pronicljiva, da se da smiselno aneksirati neke projekte in podobno, kot mi delamo na proračunski seji, premikati neke peneze, če se vidi, da neka zadeve ne gre naprej, v neke druge bolj smiselne zadeve. In nas, naslednjo vlado, čaka to zahtevno reprogramiranje, ki bo zahtevno, ki zahteva tudi močnejšo ekipo naših uradnikov v Bruslju, ki razumejo te zadeve, ker te zgodbe se v bistvu dogajajo na višji srednji ravni EU birokracije. Ampak veste, da ne bomo potem mi zapenjali, ko se bo gledalo v proračunu, aha, postavka za reprezentanco v Bruslju je previsoka, potem bodo pa slovenski mediji to debelo in veselo začeli nabijati, ker smo pač nemisleča družba, kakšna pač dejansko smo. Pri tem seveda ne smemo pozabiti na to, da se dobršen del, zlasti infrastrukturnih projektov, izvaja na lokalni ravni, kjer mora biti tudi finančna soudeležba, pa smo sprejeli oziroma ste sprejeli nek dohodninski odpustek, ki nam bo zvrtal 700 milijonov luknje verjetno v 2022‒2025, in bo to problem; problem je bil že prej za kohezijo 2021‒2027, od kje bodo lokalne skupnosti dejansko jemale svojo finančno soudeležbo. En problem, ki je stalnica. Pa se spomnim, da sem na to opozarjal, ko je bila takrat na hearingu – zdaj že kar nekaj časa bivšo evropsko komisarko –, veste, saj, če damo Ljubljano, pa še par občin, že Maribor tako tako, dejansko nima ljudi, ki bi furali te projekte srednjeročno, dolgoročno; skratka močnejše ekipe SVRK, ki mora postati neko resno ministrstvo ne samo skretničar na terenu. Ena zgodba, ki je napol ponesrečena, tudi regionalne razvojne agencije, ki se ne smejo za svoj obstoj, za svoje plače zajedati v projekte. Tukaj bo potrebno najti nekaj, kar smo včasih v znanosti imenovali pasovno financiranje; če hočemo imeti tega intermediatorja, moramo tudi najti proračunsko peneze za plače, kot bi jaz to rekel, in celo to kolobocijo, naj mi vegani in vegeterijani oprostijo, na način tistega srninega hrbta, ki ga prešpikaš s slanino, prešpikati z ljudmi, ki se to znajo iti. Ogromno teh ljudi je mlajših ljudi, ki že nekateri desetletja nekako životarijo na evropskih projektih tudi zaradi tega, ker je logika: malo evropskih projektov, da ne boš ti v Sloveniji imel predobre plače, ampak da si boš lahko neko povprečno plačico nakazal ali še to ne. Zdi se mi, da je tudi tukaj potreben nek razmislek, ker gre za neke strokovnosti, ki ti jih faks ne da, naučiš se jih skozi neke projekte, v katere si vržen. Sam imam to izkušnjo, prvo leto dni niti ne veš, kaj se ti v Bruslju pogovarjajo, tudi če si učeč, in potem mi pogosto neke ljudi, ki čez to ibungo gredo, pozabimo; ali pride druga oblast pa boste nekoga dali, ki ima pravo partijsko knjižico, v absolutno prevelike čevlje. To je neko meritokratsko področje, to je področje, za katero moraš našolati ljudi, kot tudi moramo našolati državnike, ki bodo sposobni misliti državo in njen infrastrukturni prostorski razvoj onkraj nekih partikularnih interesov, iz katere vasi ali mesteca jaz sem pa kateri stranki pripadam. To je neka težka naloga, ki nas čaka. To je neka težka naloga, ki jo moramo narediti v naslednje dveh mandatih, upam, da v levosredinski vladi, potem pa mogoče končno rata slovenska desnica ali pa konservativna stran, ki je v bistvu trenutno nimamo. Imamo Janševo marelo pa satelite. Mogoče bom pa jaz naredil eno konservativno stranko, ko se postaram. Toliko na kratko. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Boris Doblekar. Predlagatelj najprej, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Saj bom zelo kratek, ampak samo hiter odziv glede na to, kar je bilo do sedaj povedano oziroma izraženo tudi na nek način v stališčih poslanskih skupin. Kar se tiče dobro izpogajanih sredstev v okviru nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost, mislim, da je potrebno poudariti ključno. Na razpolago smo imeli 5,2 milijarde, naš načrt pa vsebuje 2,5, od tega 1,8 nepovratnih in 700 milijonov v obliki posojil. Zdaj, če je to dobro izpogajano, potem se pa res lahko vprašam, o čem oziroma na kakšen način gledamo na številke. Kar se tiče časa in pa časovne komponente. Ključno vprašanje, ki je, je to, kar je bilo tudi izpostavljeno, vprašanje taksonomije oziroma zaporedja oziroma, če povem poenostavljeno, stopenjske razvrstitve odvijanja kontrole mejnikov in ciljev. Res je, načrt je sprejet za tri leta, do leta 2024, s tem da je možno črpanje še v obdobju N+2, kot radi rečemo za vse te evropske projekte, tudi za večletni finančni okvir velja enako, vendar tukaj pri NNOO gre za eno bistveno razliko in ta razlika izhaja iz tega, kako se bodo določene tranše denarja izplačevale. Namreč, hitrost bo tukaj ključna in pomembna, ker bo zelo težko prijaviti projekt oziroma začeti izvajanje, realizirati projekt leta 2025 ali 2026, potem pa še upati na denar s strani Evropske komisije oziroma potrditev Evropske komisije glede izvedbe projekta. Namreč, nadzor nad izvajanjem Sklada za okrevanje in odpornost bo v pristojnosti Evropske komisije. Tukaj gre zelo za jasno postavljeno taksonomijo, tako kot sem že rekel, dejstvo pa je, da Evropski parlament lahko Evropsko komisijo vsake dva meseca pozove k temu, da ustreznemu pristojnemu parlamentarnemu odboru Evropskega parlamenta poroča o razmerah na področju okrevanja in s tem, kako uspešne so posamezne države članice pri izvajanju realizacije zastavljenih ciljev in mejnikov. To je ključno. Iz tega je vprašanje, ki je bilo v osnovi postavljeno gospodu ministru z moje strani, tudi ključno: V kakšni fazi smo oziroma kako hitro bomo lahko sledili tudi ocenam Evropske komisije? Ne gre za zasliševanje. V nobenem primeru si nisem današnje razprave predstavljal kot zasliševanje ministra. Daleč od tega. Tudi res je, da Ministrstvo za okolje in prostor ni povsem pristojno za izvedbo celotnega načrta, ampak kolega Doblekar je lepo povedal, gre za medresorsko sodelovanje in Ministrstvo za okolje in prostor ima največjo vlogo ravno pri tem. Gre za izdajanje soglasij in dovoljenj, gre za medsektorsko oziroma medresorsko sodelovanje in tukaj Ministrstvo za okolje in prostor, če povem malce bolj domače, lahko naredi največ. Toliko mogoče [[…]]Aha, še ena stvar, kar se tiče dokončnosti Nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost oziroma koliko so ti projekti, ki so sedaj v programu, res zabetonirani, kot pravi dr. Trček. Dejstvo je, da je trenutno stališče Evropske komisije – oziroma vsaj takšno je trenutno stališče Evropske komisije bilo v februarju, ko še nismo bili priča težavam, ki so nastale med Rusijo in Ukrajino –, da reprogramiranja ne bo možno izvajati oziroma če povem poenostavljeno, pač, projektov se ne bo dalo dopolnjevati, razen v tistih primerih, kjer bodo določene spremembe dopustne in možne, če bo to znotraj posamezne komponente že vnaprej nakazano. In pri nas gre v tem primeru samo za en primer, kjer bi se to lahko zgodilo. To je primer hidroelektrarne Mokrice in povezanosti na sposobnost akumulacije črpanja energije iz obnovljivih virov, če bo prišlo do tega, da iz obnovljivih virov energije ne bomo dosegli zadostnih učinkov. To je bil tudi razlog, zakaj sem o obnovljivih virih spraševal ministra Vizjaka. Dobro se pa zavedam, da obnovljivi viri oziroma energetika sodijo v pristojnost Ministrstva za infrastrukturo in da bo tudi Ministrstvo za infrastrukturo tisto, ki bo sprejelo dokončno odločitev, ali se bo karkoli spremenilo na področju energetike, kar se tiče OVE in HE Mokrice ‒ tisto kar sem prej povedal. Toliko, več pa še potem kasneje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Boris Doblekar.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Kot je že omenil gospod poslanec Peček, je bilo poslansko vprašanje sicer seveda zelo na mestu zastavljeno ministru za okolje in prostor. Seveda minister za okolje in prostor je pooblaščen za svoje področje in je tudi v svojem odgovoru jasno povedal, da bo odgovarjal na poslansko vprašanje v zvezi z Načrtom za okrevanje in odpornost zgolj iz svojega področja ne pa iz celotnega, torej tudi dela, na katerega bi lahko ali pa bi odgovorila minister Černač in minister za infrastrukturo. Verjamem, da je bilo to poslansko vprašanje in tudi zahteva za dodatno širšo razpravo v skladu s poslovnikom in dobronamerna. Ko pa sem danes že v stališčih in tudi v nekaterih razpravah lahko zaznal, pa se je ta širša razprava že rahlo zlorabila in je nekako že inštrument za predvolilno dejavnost. To smo lahko že lepo slišali, kaj vse je bilo že navrženo in nametano. Ob tem je bilo seveda tudi kup različnih opazk, češ da ministra za okolje in prostor danes ni z nami, kar je predsednik Državnega zbora lepo pojasnil in vsi poslanke in poslanci smo bili seznanjeni, da je minister upravičeno odsoten zaradi neodložljivih zadev. In jaz verjamem, da bi bil minister z velikim veseljem z nami, kot je bil tudi vselej doslej in je vedno tudi zelo konkretno in korektno tudi odgovarjal na vsa vprašanja. Bodisi so to poslanska vprašanja bodisi kup različnih interpelacij, vedno je bil z nami in vedno tudi porabil ves čas in tudi vedno na vse odgovoril. Tako tukaj res ne vidim nobenih težav, da se dela iz tega takšno famo in da se nekako, bi rekel, zlorablja to razširjeno razpravo poslanskega vprašanja gospoda Pečka, ki ga sicer zelo cenim, v takšne namene. Moram reči, ko sem poslušal, da se je potem ta razprava razširila na različna področja, skorajda nisem slišal kaj dosti o tem, kar zadeva ministra za okolje in prostor, ampak je zadeva res na široko odprta in zadeva nekako celoten Načrt za okrevanje in odpornost, torej za vsa področja. Mislim, da nekako ni to na mestu, no, da širimo neko razpravo na vse sorte področja, če je bilo poslansko vprašanje namenjeno konkretno ministru za okolje in prostor. Mimogrede, ko smo slišali celo od enega od poslancev, da je minister v odgovoru, kako je že rekel, odgovarjal z bučkami oziroma da je nametaval bučke v svojem odgovoru, mu moram reči, da temu seveda absolutno ni tako. Minister je v svojem odgovoru – zdaj mogoče ta poslanec ali pa še kdo drug ni poslušal tega odgovora ministra Vizjaka na poslansko vprašanje poslanca Pečka ali pa je bilo to zlonamerno rečeno. Zato se mi zdi prav, da nekaterim, tistim, ki mislijo, da je bil ta odgovor, da so bile bučke in tako naprej, da ta odgovor ni bil strokoven in da ni bil na mestu, je prav, da nekako povzamem odgovor ministra Vizjaka, da boste lahko vsi še enkrat slišali pa da ga bodo slišali tudi vsi, ki spremljajo danes to sejo, da ne bomo tukajle v odsotnosti ministra, ki je sicer upravičeno odsoten in tudi pravočasno je napovedal odsotnost, govorili neke stvari, ki nekako niso na mestu. Minister je v svojem odgovoru bil zelo jasen in dejansko se je dotaknil v celoti svojega področja, nekako pa je v par stvareh se dotaknil tudi področij, ki se njega konkretno ne zadevajo. Bom kar citiral njegov odgovor in pravi mag. Andrej Vizjak na odgovor, to je na vprašanje poslanca o Načrtu za okrevanje in odpornost s področja, ki ga pokriva minister za okolje, je povedal takole, citiram: »Hvala lepa, spoštovani poslanec, za vaše vprašanje. Čeprav nisem povsem pristojen za Načrt za okrevanje in odpornost, ta je nastajal v Službi Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko, upravlja pa ga Ministrstvo za finance.« Preden nadaljujem, bi res prosil, da pozorno poslušamo ta odgovor in probamo najti notri te bučke, pa jih boste lahko potem pokomentirali. Nadaljujem: »Lahko vam pa z veseljem povem za naš okoljski del, ki je težak 156,2 milijona evrov v nepovratnih sredstvih in 380 milijonov v povratnih sredstvih. Namenjen je zmanjševanju negativnih vplivov na okolje z investicijami v sisteme odvajanja in čiščenja odpadnih voda, spodbujanju prilagajanja na spremembe vplivov na okolje in podnebne spremembe s spodbujanjem racionalne rabe vode, investicijam v sisteme vodooskrbe ter podpira digitalno preobrazbo. Zlasti bom tukaj izpostavil projekt eMOP in povečevanju odpornosti z investicijami na področju preventive oziroma varstva pred poplavami in plazovi. Ko torej govorite o črpanju, smo mi že eni izmed prvih aktivirali ta sredstva in smo objavili v januarju razpis za vodovode in za sisteme odvajanja in čiščenja odpadnih voda, ki doslej nikoli v zgodovini Republike Slovenije niso bili sofinancirani z državnimi sredstvi, torej v te manjše vodovode in v manjše sisteme odvajanja in čiščenja odpadnih voda. Razpis je aktiven že od 11. januarja. Razpisali smo na vsakem približno po 50 milijonov evrov, torej skupaj nekaj čez 100 milijonov evrov. Gre za kar atraktiven projekt, na katerega se zdaj pospešeno pripravljajo tudi občine. V razpisu smo namreč zahtevali, da morajo biti v vlogi predložena tudi gradbena dovoljenja, kar pomeni, da sofinanciramo v višini 50 oziroma 60 % izvedljive projekte in to bo seveda pomembno povečalo absorpcijo teh sredstev. Podobno je tudi z naložbami v poplavno zaščito. Tudi tukaj preko Direkcije za vode konkretno izvajamo projekte, pa tudi odpravo sanacije plazov. Toliko, kot smo v zadnjem obdobju sofinancirali v okviru lokalnih skupnosti sanacije obstoječih plazov ter tudi povečali naložbe v zagotavljanje poplavne varnosti, tega pravzaprav v preteklosti še nikoli ni bilo.« Nadaljuje: »Tako, da Slovenija, vsaj kar se tiče tega dela na Ministrstvu za okolje in prostor, učinkovito porablja sredstva za probleme, ki jih dejansko ljudje imajo. Morebiti za razliko od preteklosti, ko so se zelo pogosto kohezijska sredstva namenila nekim študijam, nekim analizam, raznim raziskavam, ki na koncu niso imele nobenega konkretnega učinka v prostoru in na kakovost bivanja ljudi, smo se mi odločili, da gremo po poti izvedbe nekaterih projektov, ki doslej niso bili podprti. Povem vam lahko primer, še danes je velika vrzel pri zagotavljanju vodooskrbe. Tu smo imeli na nedavnem referendumu o vodah polna usta zaščite in ustavne pravice do pitne vode, medtem pa nismo pomagali financirati lokalnim skupnostim vodooskrbe krajem, kjer so želeli kakšne vasi priklopiti na vodovod, na javni vodovod, in s tem ljudem zagotoviti vodo. Spoštovani poslanec, tako po moji oceni izgleda izvajanje pravice do pitne vode: da se ljudem omogoči priklop na vodovod, da se občinam pomaga, ker so to po navadi finančno zelo zahtevne investicije, ker gre za priklop nekaterih oddaljenih območij, kjer je treba daleč speljati cev, mogoče so tudi domačije raztreščene in je potrebnih veliko sredstev za vodooskrbo. Mi smo torej izkoristili sredstva načrta Na okrevanje in odpornost prav za te vsebine, prav tako tudi manjše kanalizacije. Na ta način tudi varujemo vodo in vodne vire, ker omogočamo ljudem, da na nekih odročnih krajih pri manjših agromelioracijah, pod 2 tisoč populacijskimi ekvivalenti, izvedejo ukrepe za varstvo oziroma za odvajanje in čiščenje odpadnih voda. Kar se mene tiče oziroma Ministrstva za okolje in prostor, smo zelo veseli te možnosti Načrta za okrevanje in odpornost, ki je pravzaprav že v teku. Gotovo bo absorbcija pomembna pred letom 2023, kaj šele 2026, ko je skrajni rok za črpanje teh sredstev.« Spoštovane in spoštovani, to je bil prvi del odgovora ministra – sem ga citiral oziroma prebral magnetogram – in iz tega odgovora je res več kot jasno razvidno, kaj pomeni Načrt za okrevanje in odpornost in zakaj se konkretno porabljajo sredstva. Torej, vse v prid ljudem, gospodarstvu, v prid lokalnim skupnostim, občinam, krajevnim skupnostim; skratka ljudem, ki si želijo čiste pitne vode, ne zgolj zapisane v Ustavi, ampak si želijo vodovodov, čiste pitne vode, ki bo pritekla iz njihovih domačih pip, tako za ljudi kot tudi za živali. In upravljanje s protipoplavno zaščito, odpravljanje posledic in da bodo kraji čim bolj pripravljeni na to, ko bo prišla vodna ujma. Bistveno, seveda, pa je tudi sofinanciranje čistilnih naprav, centralnih čistilnih naprav, malih čistilnih naprav, kanalizacij. Skratka, če to ni dovolj jasno povedano in če to ni dovolj, da so ljudje lahko zadovoljni, potem pa res ne vem. Mimogrede, Načrt za okrevanje in odpornost ima tudi naslednje komponente: zeleni prehod ‒ to menda ja vsi vemo. V tem zelenem prehodu imamo obnovljive vire energije in učinkovito rabo energije v gospodarstvu, trajnostno prenovo stavb, kar je zelo pomembno, čisto in varno okolje, trajnostno mobilnost, krožno gospodarstvo, torej učinkovito rabo virov, o čemer govorimo prav vsi vseskozi. Tako se mi zdi to zelo pomembno tudi večkrat poudariti, da bodo ljudje vedeli, kaj vse obsega Načrt za okrevanje in odpornost. Tu je tudi digitalna preobrazba, digitalna preobrazba gospodarstva, digitalna preobrazba javnega sektorja in javne uprave, pa tudi pametna, trajnostna in vključujoča rast. Tu so raziskave, razvoj in inovacije, dvig produktivnosti, prijazno poslovno okolje za investitorje, trg dela, ukrepi za zmanjševanje posledic negativnih strukturnih trendov, preoblikovanje slovenskega turizma ter investicije v infrastrukturo na področju turizma in kulturne dediščine, krepitev kompetenc, zlasti digitalnih in tistih, ki jih zahtevajo novi poklici, pa tudi učinkovite javne finance. V Načrtu za okrevanje in odpornost sta tudi zdravstvo in socialna varnost. Tudi tukaj je vlada in tudi mi poslanci smo že marsikatero stvar spremenili na bolje, stvari gredo naprej, premikajo se z mrtve točke, premikajo se s stanja izvajanja študij in samega govorjenja. In tukaj je zdravstvo, ki vemo, kaj vse se počne v zdravstvu in kaj se še vse bo, da se končno premaknemo; socialna varnost in dolgotrajna oskrba in pa stanovanjska politika. Torej, Načrt za okrevanje in odpornost predvideva koriščenje 1,8 milijarde evrov razpoložljivih nepovratnih sredstev in dobrih 705 milijonov evrov posojil. Obseg koriščenja povratnih sredstev bo mogoče povečati, v kolikor bodo za to izkazane potrebe in v kolikor bodo pogoji ustrezni. Slovenija se glede na odlično bonitetno oceno namreč zadolžuje po negativni obrestni meri, se je, in države članice lahko to storijo do avgusta leta 2023 in tako naprej. Skratka, o tem bi človek lahko govoril ure in ure. Tukaj je bilo vloženega veliko časa, truda, dela. In lahko samo rečemo hvala lepa ministrom in ekipam na ministrstvih, ki so te stvari dejansko pripravili, tako kot je potrebno in da se tudi potem tako izvajajo. Da pa grem še naprej k iskanju bučk v odgovoru ministra mag. Vizjaka na poslansko vprašanje poslanca Pečka, ki je v prvem delu zelo jasno povedal – in smo lahko tudi slišali, kar sem ravnokar citiral. Poglejmo še drugi del odgovora ministra, tudi povzetek iz magnetograma. Torej, takole je povedal mag. Andrej Vizjak, minister za okolje in prostor, v drugem delu odgovora na poslansko vprašanje poslanca Pečka: »Spoštovani poslanec! Jaz zelo nerad hodim v tuje zelje. Tudi vaša vprašanja se nanašajo na ukrepe energetske učinkovitosti in na ukrepe za obnovljive vire energije, kar je v domeni Direktorata za energijo v okviru resorja Ministrstva za infrastrukturo. Oni so seveda v okviru svojega programa črpanja sredstev iz Načrta za okrevanje in odpornost predvideli tudi ukrepe za te cilje, ki jih omenjate. Ampak jaz jih ne bom komentiral, ker to ne sodi v moj resor. Sem vam povedal, kaj sodi v moj resor in kaj imamo v okviru resorja Ministrstva za okolje in prostor. To so vodooskrba, sistemi odvajanja in čiščenja odpadnih voda, poplavna varnost in digitalizacija v smislu birokratskih razbremenitev, ko govorimo o pridobivanju dovoljenj, ko govorimo o okoljskih podatkih, o posegih v prostor in nenazadnje tudi o pridobivanju in sprejemanju občinskih prostorskih aktov in gradbenih dovoljenj. To je pristojnost ministrstva, kjer smo tudi alocirali sredstva.« Nadaljuje: »Se pa z vami v celoti strinjam, da naložbe tako v obnovljive vire energije kot v učinkovito rabo nimajo zadostnega pospeška in potrebujejo dodatni pospešek, če želimo doseči ambiciozne cilje, ki jih podpirata tako dogovor v Glasgowu kot tudi Fit for 55. To je zakonodajni paket, ki ga je Evropska komisija predstavila lani in ki ga bo moral odsevati tudi prenovljeni NEPN, to je Nacionalno energetski in podnebni načrt. Priprava posodobljenega Nacionalnega energetskega in podnebnega načrta sodi prav tako v pristojnost Ministrstva za infrastrukturo, kajti odgovorilo bo, kako s politikami na področju učinkovite rabe tudi obnovljivih virov doseči te ambiciozne cilje tako na področju sektorja energetike kakor tudi na področju sektorja prometa in industrije pa tudi kmetijstva.« Minister mag. Vizjak v odgovoru nadaljuje: »Ministrstvo za okolje in prostor je tukaj deležno enega segmenta, ki tudi ni zanemarljiv. Je pomemben, to je ravnanje z odpadki in predvsem učinkovito in boljše upravljanje odpadkov. Ta parlament se bo v četrtek seznanil z novim Zakonom o varstvu okolja, ki se ‒ med drugim ‒ tudi je, ki predstavlja pomemben napredek, zlasti na področju politik ravnanja z odpadki, kjer bomo usmerili vse cilje, da pride do teh odpadkov, ki se termično obdelujejo ali odlagajo, v čim manjši možni meri. Da pride, prvič, že do preprečitve nastajanja odpadkov in potem šele do vseh ostalih ukrepov, kot sta ponovna uporaba, recikliranje in tako naprej. Skratka, spoštovani, jaz bi vam z veseljem odgovoril na vaše vprašanje bolj podrobno, ampak za to nisem pristojen.« Konec citata oziroma konec magnetograma odgovora mag. ministra za okolje in prostor Vizjaka poslancu Pečku na njegovo poslansko vprašanje o Načrtu za okrevanje in odpornost. Mislim, da sem bil dovolj jasen in da je prav, da bi si tako kvalitetne odgovore ministra prebrali večkrat in bi mogoče – nobenemu ne bi škodilo – in bi bila to tudi velika korist. Ko sem poslušal tudi nekatere razprave o tem, ali se dovolj vlaga in če se sploh vlaga v gradnje domov za starejše, v železnice, v ceste, v obnovljive vire energije in tako naprej. Seveda se! Seveda se, saj to je vidno vendar na vsakem koraku. To lahko vsak državljan in državljanka, vsaka občanka in občan, vsaka krajanka in krajan vidi, da se stvari premikajo naprej, da gredo stvari na bolje. Če samo pogledamo železnico, kakšen razvoj se dogaja trenutno na železnici z obnovami prog, z obnovami postaj, postajališč, železniških prehodov, podhodov, nadhodov, tunelov, nabavo novih vlakov in tako naprej. In kako je železnica in tudi medkrajevni avtobusni prevoz postal priljubljen in kako ga predvsem tudi koristijo dijaki, študenti, ki jim med drugim mesečna vozovnica ali pa letna vozovnica, ki je zelo cenovno ugodna: velja za vse vožnje z vsemi vlaki, na vseh relacijah, z neomejenim številom voženj. In to lahko koristijo in vlaki so polni in avtobusi tudi. Prav tako tudi upokojenke, upokojenci, starejši od 65. let, vojni invalidi, športniki konec koncev in to je tisto, to je ta doprinos vseh teh vlaganj in investicij in pa dobre zakonodaje, ki smo jo potrdili v Državnem zboru ‒ vsaj nekateri poslanci, nekateri pa pač tudi ne. Ampak nič hudega, stvari gredo naprej. Domovi za starejše, opazka, koliko domov se pa gradi. Seveda se gradijo domovi, seveda je bilo potrebno za to pripraviti tudi razpise, potrebno je bilo sploh strategijo sprejeti, da bomo vlagali v gradnjo domov za starejše občane, kar doslej, vemo, da ni bilo in hvala bogu, da se zdaj to dogaja. In predno se pripravi razpis in potem tudi vsa dokumentacija za gradnjo teh domov, vključno do gradbenih dovoljenj, to traja. To ni v enem mesecu. To ni v enem mesecu! In občine so se dobro pripravile in podpisanih je že veliko pogodb in veliko domov za starejše se že tudi obnavlja, ko so bili starejši neprimerni, ko so sobe premajhne, ko sobe nimajo kopalnic, ko niso bili dovolj svetli prostori, ko niso bili dovolj prezračeni prostori. Treba je povedati, da se te stvari delajo in se obnavljajo in tudi domovi se bodo gradili in v zadnjih dveh letih je bilo dodeljenih koncesij za 2 tisoč 300 postelj in pripravljenih, rezerviranih 93 milijonov evrov nepovratnih sredstev za 18 domov za starejše občane po Sloveniji. To so podatki, javno objavljeni, tako pač je. In je prav, da je tako, da se končno premikamo, da ne bomo ostali samo pri študijah in zapravljanju denarja za tiste študije in pa za dejansko bučke. To pa so bučke. Jaz lahko vidim pri nas, v moji občini, v Litiji, ko smo morali zgraditi dom za starejše občane in varovana stanovanja sami, občanke in občani, iz občinskega proračuna. In če je tak dom 12, 13 milijonov, pa si predstavljajte, da ima občinski proračun ravno tako 12 milijonov evrov, potem vidite, koliko se je bilo potrebno zadolžiti in kako so se morale občanke in občani odreči marsikateremu projektu, nujno potrebnemu, zato da smo ta dom zgradili. In je danes poln in imamo varovana stanovanja polna in v tem objektu tudi varstveno-delovni center. To je Načrt za okrevanje in odpornost. Se mi zdi, da je prav, da je tako. Prav tako se tudi obnavlja dom starejših v Tisju in komaj čakajo ljudje, da pridejo v nove prostore. Kar se tiče železnice, dobro vemo, koliko kilometrov prog se je že obnovilo, koliko se bo še, koliko se je posodobilo postaj. Tudi pri nas se nadejamo kar lepe obnove tako železniške postaje kot tudi parkirišča in pa tudi namestitev protihrupnih ograj. In to je to, to je v Načrtu za okrevanje in odpornost, o katerem ste govorili, ampak konec koncev da nič ni in da ne bo in tako naprej. Obnovljivi viri energije. Doslej je bilo v Sloveniji zelo malo narejenega na tem področju; zelo zelo malo. Predvsem nismo bili pripravljeni na to in danes so tukaj velike posledice te nepripravljenosti: zastarele elektroenergetske infrastrukture in vsi govorimo, aha, bomo dali pa na streho sončne kolektorje oziroma bomo imeli pa lastno pridobivanje električne energije, bomo samooskrbni in na koncu ugotovimo, da kup transformatorskih postaj, predvsem po podeželju in lahko rečem kar po celotni državi, ne omogoča, da bi ljudje lahko nabavili fotovoltaiko, ker lahko jo dajo na streho in je, pač, ne bodo mogli priklopiti. Tukaj smo. Zdaj lahko mi govorimo in kakšni kandidati, ki bodo kandidirali, govorijo, da je sončna energija prihodnost in dajmo vsi sončne elektrarne na streho. To lahko govorimo, nimamo pa za to pripravljenih pogojev. In tukaj se je treba vprašati in tukaj je treba vložiti še ogromno denarja in sredstev, da bomo sploh lahko obnovljive vire energije tudi uporabljali. Tako so nekaj govorjenja, nekaj so pa realni podatki in pa neka realna slika na terenu. Da zaključim, jaz sem vesel, da je tovrstna razprava danes v Državnem zboru. Vesel sem poslanskega vprašanja gospoda poslanca Pečka in tudi zelo sem bil vesel in navdušen, ko sem poslušal zadnjič odgovor mag. Andreja Vizjaka na to poslansko vprašanje, ko je dal dejansko odgovor, takšen kot je tudi potrebno, opremljen s prav vsemi podatki. Tukaj res jaz osebno in kar sem izrazil tudi v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke – ne vidimo težav. Ne vidimo težav pri črpanju, ne vidimo težav pri izvajanju tega Načrta za okrevanje in odpornost. In verjamem, da se bodo vsa tri ministrstva – za okolje in prostor, Služba Vlade za razvoj in kohezijsko politiko in Ministrstvo za infrastrukturo – še naprej tako trudila, da bo ta načrt tudi v praksi živel in da bodo od tega načrta in od vseh teh sredstev evropskih, ki so predvidena za vse te projekte, predvsem v največji meri največ imeli prav ljudje in gospodarstvo, občanke in občani, krajanke in krajani. In to se mi zdi bistveno. Bom pa še naprej z veseljem poslušal razpravo v nadaljevanju. Toliko pa z moje strani. Spoštovani podpredsednik, zaključujem svojo razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno Nataša Sukič.
Spoštovani predsedujoči, glejte, prosim, da opomnite poslanca Doblekarja. Začel je zelo žaljivo, napadel, kako smo ostali poslanke in poslanci govorili o stvareh, ki se ne tičejo zgolj ministra Vizjaka in okolja, potem je pa sam nakladal in sadil buče po vsem živem, da ne omenjam, ko se spotika ob te buče, da je govoril tam na debelo in široko o domovih za starejše, o vsem živem in zelo malo o tistem, kar se tiče okolja. Za nameček nam je prebiral magnetograme tega, kar smo že vsi slišali, in če bi bilo z odgovorom ministra Vizjaka vse v redu, verjetno poslanec Peček niti ne bi predlagal širše razprave. Tako, da bla, bla, bla, naj prosim se opraviči za svoje žalitve, kako drugi ne razpravljamo ciljno glede na ministra in kako si on potem privošči točno to isto početi. Mislim, to je sprevrženo do obisti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Seveda kot predsedujoči, resnično apeliram na vse kolegice in kolege, da poskušamo razpravljati o vsebini, ki je na dnevnem redu, brez nestrpnosti in brez žalitev. In navajati marsikaj, kar ni predmet današnje razprave, res mislim, da ni korektno do vseh tistih, ki tukaj sedimo in poslušamo. Verjamem, da so to slišali vsi. Besedo ima Igor Peček. Izvolite. Kot predlagatelji ali ne? Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Glejte, saj ne gre za nobeno nestrpnost. Saj jaz bi se mogoče samo v določenih delih odzval na razpravo kolega Doblekarja; tudi z vidika odgovora gospoda ministra. Če bi bil jaz zadovoljen s tistim, kar sem slišal, oziroma s tistim, kar sem lahko vprašal, to sem pojasnil že na začetku, potem verjetno postopkovnega predloga niti ne bi dal. Povedal sem, kakšen je bil namen mojega postopkovnega predloga. Verjemite pa mi, da se zelo dobro zavedam, kaj je pristojnost ministra in posledično tudi, kaj je njegova odgovornost ministra. Tudi to sem v uvodni obrazložitvi in potem še enkrat povedal. Ministrstvo za okolje in prostor je najbolj vpleteno v realizacijo projektov. Predvsem z vidika izdajanja soglasij in dovoljenj, zato so se mi zdela ta vprašanja, ki sem jih imel, ključna in povsem na mestu. Navsezadnje je kolega Doblekar sam rekel, da gre pri izvajanju Nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost za medresorsko sodelovanje in jaz se s tem tukaj absolutno strinjam. Še enkrat pravim, ne gre za nobeno nestrpnost niti ne oporekam ničemur, kar je bilo rečenega, vendar pa je bilo nekaj navedb izrečenih malo prikrito. Ni šlo za aktiviranje sredstev, ampak je na področju oskrbe s pitno vodo in čiščenje odpadnih voda v januarju bil objavljen razpis. To pa mislim, da vsi razumemo, da je to bistvena razlika. In upam, da bo čim prej, in želim si, da bo čim prej prišlo tudi do podpisa pogodb, do pridobitve gradbenih dovoljenj, ampak v to sem bom spustil malce kasneje. Drugo pa je, da konkretnega izvajanja projektov iz Nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost ni. Še. To sem navedel in zaradi tega sem ministra tudi spraševal, kateri so tisti projekti. Danes smo v sistem dobili odgovor Vlade, kjer je točno navedeno, da se projekti še ne izvajajo. Jaz pa si želim glede na relativno omejen časovni okvir, da se ne tolažimo z N+2 in obdobjem 2026, ker leta 2025 ne bomo mogli prijavljati projektov več, zato je treba pohiteti. Vemo pa, da so postopki komplementiranja projektov, pridobivanja dokumentacije, pridobivanja soglasij dolgotrajni in da se pridobivanje gradbenih dovoljenj, toliko izkušenj pa imam tudi sam osebno, lahko zelo zavleče. In lahko se zgodi, da glede na to, da je princip dodeljevanja sredstev v Nacionalnem načrtu drugačen kot v VFO, da naslednje tranše, mi smo dobili avans v višini 231 milijonov, 13 % ‒ vse države so ga dobile. Španija, Italija, Luksemburg, to so tri, za katere vem, so dobile že prvo tranšo. Naslednjo, po avansu. Poročilo, ki pa bo izdano s strani Evropske komisije, kar se tiče sledenja ciljem in mejnikom, bo pa verjetno po napovedih prišlo v aprilu. Kar se tiče zadolževanja po negativni obrestni meri, tega sem pa res že sit, no ‒ se opravičujem izrazu. Res je, milijardo in pol smo se zadolžili po negativni obrestni meri, 18 milijonov smo v državno blagajno oziroma v proračun dobili takoj, ko smo razpisali obveznice. Če pa pogledamo stanje, predvsem rast zahtevanih donosov na obveznicah, ki je že in ki se nam obeta v prihodnje, nas pa to lahko skrbi, zato o tem res ne bi rad razpravljal, sploh pa ne znotraj tega vprašanja. Če bi bil danes minister tukaj z nami, bi glede na njegov odgovor glede Zakona o varstvu odpadkov, vemo, da je bil zakon sprejet, ampak tukaj bi prvo stvar, ki bi ga vprašal, kako gleda na odpadke ‒ to pa je pristojnost Ministrstva za okolje in prostor v prvi meri ‒ kot vir recikliranih surovin in zakaj Republika Slovenija nima zastavljenih ciljev, koliko odpadkov po posameznih kategorijah bomo reciklirali, kar je zelo pomembno vprašanje. Se pravi, ločevanje plastike, elektronike, tekstila za reciklažo in z vsem tem, kar potem iz nadaljevanja glede zakona, ker to pa je eden izmed oziroma mislim, da je celo prvi ukrep oziroma reforma v projektnem delu številka 3, ki se tiče pristojnosti MOP, tudi zapisano. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Ko sem zdaj vse tole poslušal, seveda ne morem preko tega, te besede »bučke«, ki je bila tudi nekajkrat omenjena in danes so se te bučke še dodatno okrepile v tej dvorani. In to me je še bolj spodbudilo k današnji razpravi, da bom še dodatno zadevo verjetno v svoji razpravi izpostavil in povedal. Ne, ni mi vseeno, kam in kako bomo uporabili ta razvojna sredstva iz Načrta za okrevanje in odpornost. Na koncu koncev vse države, ki to koristijo, vedo, da je to tista priložnost, kako potem bo šel bodoči razvoj naprej. In Slovenija mora to dobro izkoristiti. Če ne bo, bo še dodatno zaostala za razvojem v povprečju Evropske unije. Če pa bomo znali ta sredstva porabiti pravilno, razvojno, sploh danes v teh novih razmerah, ki so se pojavile z vojno v Ukrajini; dodatno, krepko se zadeve spreminjajo in določene države že ukrepajo. Nemški kancler je šesti dan po napadu na Ukrajino dal javnosti vedeti, da je nova nemška vlada presenetila s prelomnimi odločitvami. Od tega seveda za energetiko; res, za Rusijo, vrnitev jedrske energije, pospešitev obnovljivih virov. To je bilo ključno. In cilji do leta 2028 do 2030: želijo biti samooskrbni. Nemčija! Potem ko sem seveda tole prebral, slišal, sem si rekel, aha, zdaj pa lahko pričakujem, kaj bo pa naša vlada naredila. Nič! V časopisu beremo: se nekaj pripravlja. In to, kar danes govorite, te bučke, ki jih prodajate naprej, kar je minister rekel, da ni pristojen za določene zadeve. Kako je pristojen, tudi danes ste rekli! Če hočemo mi ta sredstva dobro koristiti, morajo sodelovati vsa ministrstva, drugače ne bo nobenega učinka. SVRK je lahko samo koordinator, Ministrstvo za finance pa samo skrbnik financ, potem ko se vse skupaj sprejme, vse skupaj mora biti pa usklajeno na Vladi in vsi morajo sodelovati. In če je že rečeno, da nekdo ni pristojen, minister bi moral reči, da, ker je postavljeno vprašanje širše, bom s sabo na to sejo pripeljal še ministra za infrastrukturo, še ministra za gospodarstvo, še ministra za kmetijstvo [[…]]Tako bi morala danes ta seja tu potekati, ker je zelo pomembno, kako bomo ta sredstva koristili. In govorimo, še dodatne milijarde lahko povečujemo, da vidimo. V današnji predstavitvi bom zelo konkreten in bom dal ključna vprašanja, pa kljub temu da ni nikogar iz izvršilne veje oblasti danes tu, bo pač javnost poslušala. Ker bom zelo kritičen do določenih zadev. Glejte, iz Načrta za okrevanje in odpornost, to zagotavlja trajnostne in razvojne investicije, zeleno, digitalno; danes lahko rečemo tudi pot v samooskrbo. In pri tej temi danes bi morala biti tu polna dvorana, vsa ministrstva, da bi povedali, kako se bomo razvijali nadalje s temi sredstvi, ki jih bomo lahko koristili, ne samo nepovratno, tudi z zadolžitvami za prihodnje rodove. Zelo pomembno! Izhajal bom pa iz tega. Glejte, ta vlada je namenila – vse se dotika tega področja – 200 milijonov za energetske bone, da pomagamo ljudem ob energetski draginji. Vse lepo in prav, seveda, ker nas je presenetilo, ker na to nismo pripravljeni. In sprašujem se, kaj pa bomo v naslednjih mesecih, čez tri mesece, čez pol leta. Ali bomo spet iz proračuna, iz davkoplačevalskega denarja, namenili dodatnih 200 milijonov, da pomagamo ljudem? Ali bomo tako ravnali? Na drugi strani pa se sprašujem, kako Vlada ukrepa trajnostno, razvojno, da ublaži to draženje in pomanjkanje energentov, ki jih uporabljamo tudi za ogrevanje. Koliko virov namenjamo iz Načrta za okrevanje in odpornost za to področje: za obnovljive vire energije, za sonce, vodo in biomaso, ki je ključna tudi pri tem, zato ker je bogata Slovenija s tem virom. Smo že danes ničkolikokrat ugotovili, samo 5,7 %. Pa še manj bi bilo, če ne bi LMŠ sklical seje za to področje gozdno-lesnih verig, lesnopredelovalne dejavnosti, da so se potem dodatni milijoni namenili za to in da je prvi projekt danes na Koroškem že odobren. Ampak prepočasi se to odvija, še kup teh zadev bi moralo biti danes že zdavnaj znanih. Zato sem tej gozdno-lesni verigi dodal tudi energetsko verigo. Danes za to vojno vemo, plin se že draži, trikrat, štirikrat, in ga lahko tudi zmanjka. Zato je treba takoj temu dodati tudi energetiko kot trajnostno energetsko samooskrbo Slovenije. Danes se moramo vprašati, ali jo znamo izkoristiti. Na tem delu bom danes nadaljeval. To, kar sem prej rekel, to slabo sodelovanje, tudi, ker je gozdno-lesna veriga ključna za energijo, za biomaso. Pa se bom vrnil nazaj, kako je v tem akcijskem načrtu 2014–2020, ko smo pričakovali, kaj iz tega bo. Kako se je zaključilo? Vaša nekdanja ministrica, Pivčeva, je na Koroškem sredi gozdov rekla: »Ne, lesni centri niso profitabilni, niso donosni.« Tak je bil zaključek. In takrat sem vstal in svoje povedal, če bomo res hlodovino še izvažali v Avstrijo, kjer imajo enkrat dražjo delovno silo, pa se jim to izplača, pri nas v Sloveniji se pa ne. Iz tega bom zdaj tule nadaljeval. Tako se je to končalo. In na sejah, bilo je skoraj sedem sej na to temo, sem ugotovil, da v tem akcijskem načrtu ministrstvi, ki sta bili zadolženi za to, kmetijstvo in gospodarstvo, med sabo v sedmih letih nista sodelovali, niti enega sestanka ni bilo. In tudi danes se to kaže, če nek minister reče, to pa ni v moji pristojnosti – to je najlažje reči! V podjetjih, kjer sem deloval, če je nekdo rekel, da to pa ni v moji pristojnosti, ni v mojem okviru dela, sem rekel, da iz tega ne bo kruha, pa smo člana zamenjali, da je potem zadeva šla razvojno naprej. Brez tega ni napredka in razvoja. Poglejte, biomasa, ki je alternativni vir, trajnostni, samooskrbni, kroženje CO2 v naravi. Naše gozdove, ki jih je skoraj 60 % v naši Sloveniji, poraščeni, ne z gozdovi, imamo zelo slabo izkoriščene. In če je ta ponor, kot temu rečemo, da porabimo toliko lesa, kolikor je prirastka, nismo naredili nobene škode. Ampak problem je v tem, ker te naše surovine, našega naravnega vira kot energenta ne znamo uporabiti. Zakaj ne? Posekamo dosti manj, kot je prirastka. Drugič, ne znamo izkoristiti, les nam ostaja v gozdovih, predvsem ga pa več kot polovico izvozimo; damo ven, v Avstrijo, na Bližnji vzhod, celo na Kitajsko. Ker bistvena zadeva pri tem je, če bi gozdno-lesna veriga delovala in da bi v tistih sedmih letih naredili več oziroma tudi v teh zadnjih dveh letih, bi imeli danes mi 5, 6 žag približno takšnih, kot jih ima Avstrija, bi doma les razrezali in 35, 40 % biomase pri tem odpade. Tako pa lepo izvozimo za hlodovino v tujino in se drugi potem danes ogrevajo na ta račun, s to biomaso, ki je mi ne znamo izkoristiti. Pa sem rekel, da veliko odpadkov še po gozdovih ostane. Tu vidite to shemo, toplotno daljinsko ogrevanje. To je pomembno. Lahko se ogrevamo na plin, ki je danes trikrat, štirikrat že dražji, kot je bil pred enim letom, plinarna kot takšna. Ogrevajo se vsi odjemalci, od privatnih hiš, do šol, do vrtcev, do tovarn, do bolnišnic, do večstanovanjskih zgradb. Več je teh priključkov, bolj je to ekonomično. In če se mi danes ogrevamo na plin, bi morala danes Vlada imeti na mizi že vse načrte, kako bomo naredili, da bomo šli na prehod, na obnovljive vire, ki jih Slovenija ima, pa tega ne slišimo. Prebral sem ogromno zadev v tem zadnjem času, pa tega nisem slišal, nikjer tega ne vidim. Celo minister, ko je bil na obisku pred dobrim tednom na Koroškem, ne bom rekel kateri, je izjavil, da za plin pa nimamo prave alternative. Ko sem to slišal, sem rekel: Konec je z nami. Sredi Koroške, sredi gozdov! In sredi Koroške, kjer je Slovenj Gradec lani oktobra zagnal investicijo za biomaso; s plina je prešel na biomaso in danes se v Slovenj Gradcu praktično ogrevanje ni podražilo. In kdo se danes najdražje ogreva v Sloveniji? Ravne na Koroškem ‒ železarstvo je zadaj, Trbovlje – rudarstvo, Jesenice – železarstvo. Ali se vprašate, kaj je vzrok temu, ko znate, ko teoretično znate tako lepo govoriti, kako je vse lepo rešeno, kako je vaša vlada vse naredila? Na to nisem slišal nobenega odgovora. To so pokrajine, ki so najmanj razvite, kjer so plače najnižje, kjer je dodana vrednost najnižja. Kje Vlada ukrepa? Kje to vidite? Mi kot poslanci moramo opozarjati na to, Vlada pa nič, ker ne zna sodelovati. Z nekimi izgovori. Žalostno. Naša bolnišnica, ki jo tule tudi vidite, sem govoril z direktorjem. Rekel sem, kako se danes ogrevate, kako to obvladujete. Je rekel, 350 % je šla cena plina gor, ker imajo svojo plinarno. Ampak Slovenj Gradec ima biomaso na daljinsko ogrevanje. Sem rekel, da se lahko priključimo na biomaso in naš direktor komunale že ima nalogo, da to izvaja. Ampak sprašujemo se, ali bo Vlada namenila iz Načrta za okrevanje in odpornost dodatne vire, sredstva, da se bodo lahko te investicije izpeljale. To se sprašujejo, pa nihče nima odgovora, ker še nihče o tem ni razmišljal. To je to, da ne znamo hitro napram Nemčiji odreagirati in razpravljati. Celo na Koroškem pride minister in reče, da nimamo alternative za to. Pa je, ker ne znamo o tem razmišljati in delati. Pregled stanja distribucijskih sistemov toplote v Slovenije. To sem potegnil iz Agencije za energijo, sem se z njimi tudi pogovarjal, pa mi niso upali nič kaj posebnega odgovoriti. So rekli, vse je v pristojnosti ministrstev. Poglejte, 45 % premog, 36 % plin, lesna biomasa samo 15,64 %. 15 % je samo biomase sredi slovenskih gozdov! Danes so cene podivjale in Vlada razdeli za 200 milijonov energetskih bonov. Ali bomo vsak mesec razdeljevali, da bomo to pokrivali? Glejte, 2018 sem zaključil kot predsednik nadzornega sveta Komunale Slovenj Gradec, prej pa smo še sprejeli poslovni načrt, investicijo na ogrevanje z biomaso. Rekel sem prej, otvoritev je bila lani oktobra, takrat, ko je začela cena plina rast in Slovenj Gradec je rešen. To je lep primer, po katerem bi se lahko zgledovali. Da so to rešitve, da so rešitve za Slovenijo! Vsekakor. To moramo videti in po tej poti je treba reševati, denarja pa je seveda dovolj iz NNO; ampak, treba ga je pravilno namestiti. Nič ne vidim. Ta shema, naši gozdovi, bogati, spravilo lesa. Žag je premalo. Največja žaga v Sloveniji je 100 tisoč kubikov letno, v Avstriji pa milijon, od 500 tisoč pa preko milijona. To se pravi, da tu njim nismo nobene konkurence, pa bi lahko lepo razžagali, pa potem bi imeli delovna mesta, pa bi lahko potem rezan les dražje prodali, več zaslužili, več dodane vrednosti, vse ostanke, ki pa odpadejo, od 35 do 40 procentov, pa bi lahko lepo uporabili za biomaso, kar je pogoj. Ampak ti centri v devetih letih pač niso zaživeli, pa so bili cilji pravilno napisani. Tudi biomasa je bila vmes in vse te zadeve. Ne! Premika se strašno počasi. Tu je primer ene energetske postaje na biomaso, ki je danes rešitev v tej krizi namesto plina. Poglejte, konec štiridesetih let po drugi svetovni vojni in v petdesetih letih je takole Slovenija izvažala lesno surovino: po Dravi, po Savi. Vemo, kam gre ta smer. Danes to seveda ni več za splavarjenje. Zato, da se je lahko takrat Slovenija po vojni razvijala. Ni bilo žag – male žage ‒ in je šla hlodovina v prodajo, da je lahko prišlo takrat do obnove Slovenije. Kaj pa danes? Glejte, nadaljuje se, danes pa gre takole naš les celo na druge kontinente in kar gledamo zraven in ne znamo tega rešiti. To je shema, ki jo Agencija za energijo vsako leto obnovi. Ta je iz leta 2000. Poglejte si jo! Kjer je rumeno, je plin, kjer je zeleno, je biomasa, kjer je črno, je premog, kar smo prej lepo rekli. Vlada bi morala imeti tole shemo zdaj pred sabo in reševati; reševati samo to, da bi polovico tega, kar ste zdaj namenili za energetske bone, vložili v razvoj, da bi trajno rešili ta problem, da bi bili samooskrbni ‒ to, kar Nemčija dela. Ne, tega še nismo slišali! In danes smo se hoteli z Vlado o tem pogovarjati, pa jih pač ni tu. Kaj počenjajo? Ali energetske bone delijo, nosijo po hišah ali kaj? [[oglašanje iz dvorane]] To so te rešitve! Ja, to je to! Kako uporabiti dobro iz Načrta za okrevanje in odpornost finančne vire, da bomo samooskrbni, da bomo lahko reševali zadeve, ne z boni, ampak trajnostno, z razvojem; o tem, kar toliko govorite, ampak tega pač ne vidite. In to je tista žalost. Še enkrat, če Vlada, če ministrstva ne bodo sodelovala, se med sabo pogovarjala, Slovenija ne bo prišla do razvoja. In seveda, če tega ne vidite, ne znate, bomo pač v naslednji vladi drugače pristopali in začeli zadeve reševati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospod Doblekar, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Najprej, ko govorite o bučkah, si poglejte v svoje poslanske vrste. O bučkah je danes na seji prvi govoril vaš poslanec Nik Prebil. To je prvo, da zaključimo s to zadevo. Jaz sem ga samo povzel. Prvi, ki se je oglasil na temo bučk, je bil vaš poslanec Nik Prebil. Sem bil dovolj jasen? Upam, da ja. [[oglašanje iz dvorane]] Gremo naprej. Predavanje o biomasi in o energetski oskrbi in o energetski revščini pri točki o Načrtu za okrevanje in odpornost. Ne vidim povezave, ne vidim! Prej sem bil opozorjen s strani poslanke iz Levice, ki me očitno ni dobro razumela. Seveda takoj, ko nekaj poveš po resnici in tisto, kar je res, si takoj napaden postopkovno, da o tem ne smeš govoriti in da se moraš opravičiti. Pa nisem bil niti z eno samo besedo ne žaljiv ne nekorekten, ampak sem povedal samo tisto, kar sem slišal od drugih, povzel in predvsem sem se oprl na vprašanje poslanca gospoda Pečka, ki ga, še enkrat, zelo cenim. Samo o tem sem govoril. In prebral sem magnetogram odgovora ministra, kar se mi je zdelo prav, ker so se tukaj pojavljale različne interpretacije tega odgovora. Jaz verjamem in sem tudi sam govoril o obnovljivih virih energije. Nisem šel tako podrobno v razlago tukaj s prezentacijo o izkoriščanju biomase in tako naprej, niti nisem govoril o tem, kar je poslanec pred menoj poudarjal, da je potrebno te bone za pomoč ljudem ob energetski draginji ukiniti oziroma da jih ne bi smeli dati, ampak da bi morali ta denar namesto za bone nameniti za odkrivanje tople vode oziroma za biomaso zdaj v teh težkih časih. Čas za to je bil prej, spoštovani kolega. Imeli ste vlado, pa niste na tem področju naredili praktično nič. Imeli ste vlado in takrat je bil čas za takšno razpravo [[…]]
Spoštovani gospod poslanec, imate repliko in ne razprave.
Narobe sem bil razumljen, zato tudi repliciram, spoštovani podpredsednik. In takrat je bil čas za razpravo o biomasi, ne zdaj, ko je vse prepozno. Vem pa tudi sam, da se na terenu stvari premikajo v pravo smer, tudi kar se tiče obnovljivih virov energije, tudi kar se tiče biomase, vzdrževanja gozdov, koriščenja lesa, čiščenja gozdov. Med drugim smo pa tudi predvčerajšnjim dobili v Litiji visoko priznanje, oglar, gospod Medved, najvišje priznanje za najboljšega skrbnika gozdov. Tako gredo stvari naprej in sem vesel, da je temu tako. Hvala lepa.
Še enkrat vas, kolegice in kolegi, pozivam, bodimo dostojni parlamentu. In tudi vi, gospod Lenart. Nekoga žaliti, da nosi bone po hišah in to. Mislim, da to ni ravno primerno, te vaše besede. Pač, mogoče na kakšnem predvolilnem shodu to pa lahko govorite. Lidija Divjak Mirnik ima besedo. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. No, imam še dovolj časa. Kot je bilo že rečeno, v LMŠ vidimo ta sredstva, vezana na Načrt za okrevanje in odpornost, za izrazito pomembna. To smo večkrat poudarili, to smo poudarili tudi s tem, da je kolega Igor postavil to vprašanje in nanj dobil pač takšen odgovor kot ga je dobil; v stilu, ja, veste, za to so odgovorni drugi, Ministrstvo za finance in pa SVRK, čeprav bi moral biti SVRK tisti, ki zadevo samo sprovaja, seveda potem ko je usklajena med različnimi ministrstvi. To se očitno ni dogajalo. V LMŠ menimo, da bi morali v čim večji meri počrpati ta sredstva z namenom, da se dosežejo merila podnebnih ciljev z neodvisnostjo od drugih držav članic EU in podnebne spremembe in seveda aktualne krize, ki so sedaj, ki bodo absolutno vplivale na prihodnost, s katero je povezana tako državna infrastruktura kot tudi naše gospodarstvo. Ta denar, teh 2 in pol milijarde, je seveda dovolj velik denar, da bi to lahko zelo zelo učinkovito počrpali. Pa da mogoče samo to, da ne pozabim, kar je prej kolega Doblekar povedal Jožetu na njegovo razpravo o biomasi, češ kakor – tako nekako je kolega Doblekar rekel –, da je bil čas za razpravo o biomasi prej. S tem se strijam, saj tudi čas o tem, katere projekte se bo dalo v Načrt za okrevanje in odpornost je bil prej, pa ne boste verjeli, ta vlada je to zadevo skrila pod oznako interno in ni komunicirala navzven. Opozicijski poslanci smo zelo težko sploh do informacij prišli, kaj je v tistem prvem načrtu, ki ga je potem Evropska komisija vrnila nam ‒ ker je bil čisto mimo, da se razumemo. In potem so ugotovili naši, na vladi seveda, da ne bodo mogli delati vsi župani svojih rondojev, pa ne vem kakšnih pločnikov, kot so si oni to zamislili. Saj to je osnovni problem, da zelo drugače razumemo te stvari! V LMŠ gledamo naprej in se zavedamo, kaj bo pomenila digitalizacija in zeleno in vsi ti prehodi in samooskrba in neodvisnost. Ta aktualna vlada z župani, ki so s terena pošiljali projekte, oni bi pa plezalne stene, konkretno tam na Štajerskem so hoteli delati, pa rondoje in pločnike. Saj, da se razumemo, jaz nimam nič proti rondojem in pločnikom. Ta Načrt za okrevanje je namenjen čemu drugemu. Zato smo posledično s tistih 5,2 milijardi prišli na to, da bomo 2,5 milijarde počrpali, če jih bomo, ker v tem trenutku nam kaže bolj slabo. Kar je pa še bolj grozno je pa to, da za to zeleno so se očitno na Ministrstvu za okolje odločili, da ga bodo počrpali le v 5,2 %. Recimo, primer, Hrvaška se je odločila, samo da povem točno cifro, da bo dala 9,7 % za prehod na zeleno. Naši na vladi so se pa odločili samo 5,7. In veste, to so te stvari, na katere smo v LMŠ cel čas opozarjali, tudi sklicevali seje na to temo, zato da bi se slišalo, kam želimo priti čez 10, 20 let in da bi se ta denar iz načrta res počrpal za to, da bodo tudi naslednje generacije, ki jih je by the way ta vlada totalna zadolžila, imele nekaj od tega. Ampak ne. Dokument je bil skrit, o dokumentu se ni smelo razpravljati tako rekoč, ker je seveda narobe. Tudi trajnostno, razvojno ta vlada ni najbolj razmišljala, zato ker razmišlja od danes na jutri oziroma rajši deli te predvolilne bombončke in si misli, da bo na ta način dobila volitve, pozablja pa na to, da je potrebno razmišljati o trajnostnih in samooskrbnih virih, ki bodo sploh v luči tega, kaj se danes dogaja v Ukrajini, najpomembnejših vir, da bomo sploh lahko preživeli. In o tem, da je želela ta vlada pozidati obvodne projekte oziroma obvodna [[oglašanje iz klopi]] zemljišča ‒ hvala Robi za pomoč ‒, s tistim zakonom, da niti ne začnem razlagati, ker so očitno biznisi prijateljev bolj pomembni kot naša voda, čista voda, ki jo moramo pustiti tudi za naše zanamce, ker smo lahko veseli, da nam čista, pitna voda teče iz pip. In to so stvari, ki so trajnostne, in o tem bi se morali pogovarjati in o tem bi se morali pogovarjati tudi takrat, ko je nastajal ta načrt. Pa se nismo. Zakaj? Zato, ker je ta vlada vse skupaj rajši skrila. Koleg Igor, ko je spraševal to ministra Vizjaka, je seveda želel opomniti na to, da bi bilo potrebno zelo pohiteti in s postopki pridobivanja dokumentacije kot tudi z vsemi ostalimi postopki, da bom dejansko sploh lahko 2,5 milijarde počrpali. In se ne zanašati na to, da saj imamo čas do 2025 in 2026. In zato danes ta razprava. Zato me zdaj veseli, da so prišli gospodje, ki nam bodo mogoče kaj povedali – ali pa tudi ne –, ker so s finančnega [[…]] [[oglašanje v ozadju]] Ja, pa dobro, s finančnega ministrstva so. Po besedah ministra Vizjaka nam bodo oni o tem največ vedeli povedati, ker on kao ni za to pristojen. Potem bi rabili tu nekoga še iz SVRK, da bi nam razložil, kje zdaj smo s temi projekti in kaj v bistvu se je že oziroma se bo pravzaprav porabilo tudi s to prvo tranšo ali avansom, ki smo ga že dobili, 213 milijonov. Drugače se bojim, da je to še eden od načrtov, ki ne bodo realizirani. Vendar pa ne glede na to, v LMŠ menimo, da je treba res pohiteti z vsemi temi projekti, da je treba takoj začeti pridobivati to dokumentacijo, da bomo lahko izvedli realne projekte, ki so se v načrt zapisali. Da bodo, nenazadnje, tudi volivke in volivci, ljudje v Sloveniji in naši zanamci imeli kaj od tega denarja, ki smo ga realno dobili iz Evropske unije. Toliko za začetek, pa se bom verjetno v nadaljevanju še kaj oglasila. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v kateri dobi besedo še predlagatelj. Besedo ima Igor Peček kot predlagatelj. Izvolite
Hvala lepa. Saj bom kratek, no. Mogoče bi pa vseeno veljalo vsaj par stvari poudariti glede projektov, kar se tiče tretje komponente oziroma komponente, ki spada izključno v pristojnost Ministrstva za okolje in prostor. Namreč, tudi zaradi očitka, ker je bilo rečeno, da so se v preteklosti delale samo študije in načrti, zdaj pa se konkretno gradi. Jaz sem pač strojnik in vem, da do izvedbe brez načrtov običajno ne pride; če pa tako delaš, je pa običajno potem projekt velikokrat dražji – in to se nam dogaja zaradi razdrobljenosti – ali pa nekje nasede na kakšno čer in se ga sploh ne izvede. To govorim zaradi tega, ker bi rad poudaril reformni del načrta Ministrstva za okolje in prostor. Namreč, tam je navedeno, kot eden izmed ključnih ciljev v reformnem delu je sprejetje Načrta za zmanjšanje poplavne ogroženosti, sprejetje nove resolucije o Nacionalnem programu varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami, priprava dveh načrtov operativnih programov za posamezno gospodarsko javno službo. In se strinjam, da so te resolucije in ti načrti absolutno potrebni, še posebej zato, ker je treba potem izvesti investicijski del. In če skočim na investicijski del, zelo hitro, bi eno stvar samo izpostavil. Največja postavka v našem NNOO je zmanjševanje poplavne ogroženosti ter zmanjševanje tveganja na druge podnebno pogojene, na nesreče ‒ tu mislim predvsem na plazove, in tudi minister je rekel, da to je njihova pristojnost. Namreč, gre za 335 milijonov, od tega je nepovratnega dela 55, 280 milijonov pa povratnega dela. Se pravi, povratnega dela je petkrat več kot nepovratnega, pri vseh ostalih komponentah je ena proti ena, nepovratni–povratni. Pomislek, ki se je meni osebno pojavil pri tem, je predvsem zaradi tega, ker me čudi, zakaj tako visok delež posojil, če smem temu tako reči, oziroma povratnih sredstev, ker vem, da se posojila morajo pokrivati. Vsak del investicijskega načrta, ki je podkrepljen tudi s finančnim načrtom, vsebuje pokritje. Nisem si pa znal najti odgovora, kako se bodo ti projekti pokrivali z najetim kreditom. To bi, recimo, danes vprašal ministra, če bi mi to pojasnil, zakaj pri vseh projektih, recimo, je razmerje ena proti ena, pri tem, ki je pa največji, pa se pokriva v največji meri s posojili. Ko sem gledal poročilo o izvajanju načrta v okviru Direkcije Republike Slovenije za vode – to je povsem sveže poročilo z 18. 3. ‒ glede tega, pravi, bom kar citiral en stavek, »investicije bodo namenjene celovitemu reševanju obstoječih in ogroženih območij in bodo posegale predvsem v ureditve sistemov zadrževanja visokih voda s suhimi, mokrimi vzdrževalniki« in naprej »vzpostavitev razlivnih površin«, na koncu pa, »prednost bo dana naravnim in zelenim rešitvam po konceptu Nature-based solutions.« Ko sem šel gledat projekte, vidiš, da jih je nekaj več kot 30 in laik bi iz prvotnega opisa ugotovil, da gre izključno za gradbene posege. Namreč, ker besede gradnja opornega zidu, dvigovanje brežine, namestitev zadrževalnika, nikjer pa nisem našel niti v enem projektu, pa jih je 33 ‒ pohvalno, da jih je 33 ‒, kjer bi pisalo pač ureditev razlivne površine, na primer urbanizacija razlivnih površin; to, kar je napisano v strateškem oziroma reformnem delu. Pa da ne bi kdo razumel narobe, da ne podpiram teh projektov. Obratno! Ampak potem se nam zgodi primer Kostanjevice, kot se je zgodil pred dvema mesecema, in vsem dobro znano, do česa sedaj prihaja. Projekt je finančno nevzdržen, uporaba pa bo z vidika stroškov vzdrževanja verjetno predraga in si ga bomo težko privoščili, ampak pustimo vsebino. Hvala lepa vsem za razpravo oziroma sodelovanje v razpravi. Ministru se pač ne morem zahvaliti za odgovore, bom pa vsekakor, če bo le priložnost, če bom le imel priložnost, ga o teh temah še spraševal. Tudi namen mojega postopkovnega predloga ni bil zasliševanje in klicanje ministra na odgovornost, daleč od tega, čeprav imam na nek način dolžnost in pravico, ko mi je bil zaupan ta sedež, na katerem zdaj še sedim, da tudi to naredim. Ampak še enkrat ponavljam, to ni bil namen. Namen je bil predvsem dobiti odgovore na vprašanja in pomisleke, ki so se mi pojavili, ko sem se ukvarjal s tem nacionalnim načrtom – in verjemite, da sem se ukvarjal precej z njim –, dobiti odgovore na tista vprašanja, na katere sam nisem znal poiskati odgovorov oziroma sam nisem imel toliko znanja, da bi si znal odgovoriti. To se mi je pa zdelo prav, da če imam možnost in glede tako vsebinsko in finančno zahtevnega načrta kot je NNO, je to vsekakor na mestu. Je pa res to, kar se tudi včasih oziroma prevečkrat zgodi v tej hiši, da nemalokrat je znanje že samo poslušanje, da o slišanju poslušanega pa verjetno niti ne gre izgubljati besed, s katero kategorijo bi potem opredelil tovrstno znanje. Še enkrat, hvala lepa. Moja ocena NNOO je tudi izven samo okoljskega dela, da ni bil dovolj ambiciozno pripravljen, tudi s finančnega vidika. Pustimo čas. Časa je bilo res malo in tukaj tega Vladi ne moremo očitati oziroma pripravljavcem, očitam pa jim lahko to, da bi bili verjetno tudi odgovori na določena vprašanja lažje dosegljivi, če bi na njih odgovarjalo več ljudi, strokovnih deležnikov je bilo pri tej pripravi načrta premalo in zaradi tega potem tudi ambicioznost, ki izhaja iz načrta glede doseganja vseh ciljev, ki smo si jih v strategiji naše države zastavil; ne samo zaradi tega načrta, ne samo zaradi te vlade, pa ne samo zaradi opozicije, ampak zaradi družbe in države v celoti. Tako sem od začetka gledal na to razpravo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ni interesa, zato zaključujem razpravo. S tem zaključujem tudi to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PREPREČEVANJU PRANJA DENARJA IN FINANCIRANJA TERORIZMA V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade mag. Hostnik Kališek, državni sekretarki na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Danes ponovno obravnavo predlog zakona, ki je bil pred kratkim že obravnavan v Državnem zboru. V novem predlogu zakona je odpravljen glavni pomislek, zaradi katerega ste prejšnji predlog zakona zavrnili, hkrati pa so upoštevane tudi nekatere pripombe Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora iz prejšnjega zakonodajnega postopka. Najprej bi želela izpostaviti, da se s predlogom novega zakona pooblastila Urada Republike Slovenije za preprečevanje pranja denarja glede obdelave osebnih podatkov ne spreminjajo bistveno oziroma ostajajo v skoraj enakem obsegu kot v veljavnem zakonu. Urad za preprečevanje pranja denarja namreč ni organ kazenskega pregona, temveč opravlja obveščevalno dejavnost. Za učinkovito izvajanje te naloge pa mora imeti v skladu z mednarodnimi standardi in evropsko zakonodajo na voljo zadostna pooblastila. Čeprav ima urad dostop do velike količine informacij, ni servis za druge državne organe, ki bi radi enostavno dostopali do teh informacij, temveč izvaja svoja pooblastila samo za namene preprečevanja pranja denarja in financiranje terorizma. Prav tako se vsak dostop do podatkov beleži, za vpogled pa mora obstajati zakonski razlog. Poleg nalog, ki jih izvaja urad kot finančna obveščevalna enota ima urad tudi inšpekcijska pooblastila pri zavezancih, ki izvajajo ukrepe za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma. Preverjajo torej zakonitost delovanja zavezancev kot poslovnih subjektov in ne kot posameznikov. Glede pooblastil inšpektorjev je treba pojasniti, da sedanji predlog sledi trenutno veljavnemu zakonu glede pooblastil inšpektorjev za preprečevanje pranja denarja. Zaradi večje jasnosti pa je v novem zakonu dodan nov, osmi odstavek 159. člena, ki določa, da lahko zavezanec inšpektorju, ki nima odločbe pristojnega sodišča, odkloni vstop v stanovanjske prostore. Sprejem po nujnem zakonodajnem postopku je potreben, ker je Republika Slovenija že prejela uradna opomina zaradi nepravočasnega prenosa dveh direktiv, in sicer direktive EU 2019/1153 in direktive EU 2019/2177, v slovenski pravni red in jo tako lahko doletijo znatne finančne posledice. Osnovni namen predloga zakona, ki je pred vami je torej prenos treh zakonodajnih aktov Evropske unije s področja preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma v slovenski pravni red. Dodatno pa predlog zakona na predlog zavezancev ter nadzornih organov vsebuje tudi nekatere izboljšave v delovanju sistema preprečevanja pranja denarja. Predlagam, da predlog zakona podprete. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je v prvem nadaljevanju 71. nujne seje 22. marca letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po nujnem postopku predložila Vlada. V poslovniškem roku kvalificirani predlagatelji niso vložili amandmajev k predlogu zakona. V uvodu je državna sekretarka z Ministrstva za finance povedala, da predlog zakona sledi določenim pripombam iz prejšnjega zakonodajnega postopka ter upošteva nekatere pomisleke iz prejšnje obravnave. Kot osnovne cilje predloga zakona je izpostavila uskladitev s pravnim redom Evropske unije, izboljšano obvladovanje tveganj pranja denarja ter učinkovitejši nadzor. Glede obravnave predloga zakona po nujnem postopku je izpostavila uradna opomina Evropske komisije, ki ju je Slovenija sprejela zaradi zamud pri prenosu direktiv v nacionalni pravni red, ter v zvezi s tem opozorila na možnost velike finančne škode za slovenski proračun. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so v predlogu zakona upoštevane zgolj njihove tehnične pripombe. V nadaljevanju pa je podrobneje predstavila tri sklope vsebinskih pripomb. Ti sklopi se nanašajo na nesorazmerno poseganje v varstvo osebnih podatkov, zajemajo pripombe, ki se nanašajo na široka pooblastila organa inšpekcijskega nadzora, in na pripombe, ki se nanašajo na izdajanje različnih odredb in jih je potrebno izdajati v ustreznem postopku. Predstavnik Urada za preprečevanje pranja denarja je podal podrobnejša pojasnila o nalogah in operativnih funkcijah urada. Poudaril je ključno nalogo Urada za preprečevanje pranja denarja, ki je finančno obveščevalna enota z določenimi pristojnostmi za učinkovito pravočasno delovanje. Predvsem pa je opozoril, da urad s podobnimi pooblastili deluje že od leta 2016, enaka praksa pa velja tudi v drugih državah članicah Evropske unije. V razpravi so nekatere članice in člani odbora opozorili, da je predlog zakona vsebinsko skoraj enak zakonu, ki ni bil sprejet letos februarja. Izpostavili so mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in mnenje Informacijske pooblaščenke ter opozorili na možno neskladje z Ustavo pri nekaterih členih predlaganega zakona. Menili so, da obstaja možnost zlorabe osebnih podatkov, ki jih urad lahko pridobi, obdeluje in po njihovem mnenju predolgo shranjuje. Nasprotno pa so drugi člani menili, da gre za prenos dveh direktiv ter ene uredbe, za katere je bil rok že v prejšnjem letu, ter omenili potencialno kazen Evropske komisije za zamudo, ki lahko znaša tudi do enega milijona evrov. Opozorili so, da večina rešitev, ki so za nekatere sporne, že obstaja v veljavnem zakonu, ki je bil sprejet leta 2016. Menili so, da je nujno potrebno zagotoviti, da se sumljive transakcije tudi dejansko preiskujejo, saj so drugače lahko posledice zelo škodljive. V nadaljevanju je bilo natančno predstavljeno, kakšna pooblastila ima inšpektor, kako se upravlja z evidencami in glede poročanja Vladi. V zvezi s pooblastili inšpekcijskega nadzora je bilo jasno povedano, da inšpektor ne more vstopiti v zasebne prostore zavezanca brez odločbe pristojnega sodišča. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na to, da Odbor za finance kot matično delovno telo k predlogu zakona ni sprejel nobenega amandmaja, odbor predlaga Državnemu zboru, da predlog zakona sprejme v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane kolegice, kolegi! Potem ko jim ni uspel prvi poskus, je pred nami nov vladi poskus nesprejemljive širitve represivnih pooblastil državnih organov. Šlo naj bi za nujnost odločnega ukrepanja proti storilcem kaznivih dejanj pranja denarja ter financiranja terorizma. Naj znova poudarimo, ta zakon ne vzpostavlja učinkovitega urada za preprečevanje pranja denarja, temveč pod krinko pregona resnih kaznivih dejanj ustanavlja politično-finančno tajno policijo z obsežnimi represivnimi pooblastili in neomejenim dostopom do osebnih podatkov. Naše ostre besede so le odziv na realnost in konkreten predlog, ki ga je v Državni zbor poslala Vlada. Predlog zakona, ki bi nadomestil veljavnega, je Vlada že drugič predlagala brez usklajevanja s ključnimi deležniki in strokovno javnostjo. Čas javne obravnave je skrajšala na minimum, kljub temu pa sprejetih pripomb ni niti upoštevala niti pojasnila predlagateljem, zakaj zavrača njihove predloge. Pooblastila, ki jih uradu daje predlog zakona, pomenijo pravico neomejenega zbiranja, hrambe in obdelave cele vrste osebnih podatkov, za katere ni stvarnega in razumnega razloga in jih splošna ureditev s področja varovanja osebnih podatkov ne dovoljuje. Četudi gre pri uradu za represivni organ, bi z uveljavitvijo predloga zakona v sistem vgradili zlorabe kot osnovni način delovanja urada. Ta bi lahko nadziral vsakega državljana, ne da bi ta za to vedel ali da bi za to obstajal utemeljen sum, kaj šele sodni nalog. Vse to sledi logiki delovanja te vlade, ki se počuti močno zgolj takrat, ko prevzame popoln nadzor. V Državni zbor smo prejeli obsežne in zaskrbljene odzive informacijske pooblaščenke, Zbornice računovodskih servisov in Zveze potrošnikov Slovenije. Vsi opozarjajo na preobsežna pooblastila glede zbiranja in obdelave osebnih podatkov. Obsežno mnenje Zakonodajno-pravne službe pritrjuje izpostavljenim kritikam ter opozarja na nesorazmerne, pretirane in neobrazložene posege v ustavne pravice ljudi in hkrati dokaže, da gre pri vladnem sklicevanju in usklajevanju z evropskimi direktivami za navadno laž. Večina predpisane vsebine zakona nima nobene zveze z evropskimi predpisi, zato je tudi pravnemu laiku popolnoma jasno, da bo ta zakon, če bo sprejet, na Ustavnem sodišču spoznan za neskladnega z Ustavo in razveljavljen. Upamo si trditi, da se tega zavedajo tudi vladajoči, ki bodo po sodni ustavitvi neskladnosti spet družno pljuvali po tako imenovanem krivosodju, ki da jim ne dovoli, da bi v državi naredili red, kot si ga sami predstavljajo; kot ustrahovanje, podreditev in molk vseh tistih, ki se z vladajočimi ne strinjajo. Izkušnje nas učijo, da bojo vladajoči v vmesnem času izrabili vsako piko in vejico izjemnih pooblastil urada in to ne za pregon kriminala, temveč za obračun z vsemi, ki so tej oblasti moteči in konkurenčni. Vse je v skladu z njihovimi političnimi vzorniki z vzhoda naše celine, ki prijateljem dajo vse, nasprotnikom pa zakon. Spoštovani kolegice, kolegi, pranje denarja in financiranje terorizma sta resna problema za spopad, s katerim so res potrebna usklajena in obsežna represivna pooblastila kot tudi obsežno zbiranje in obdelava podatkov. Prav tako je tudi res, da tudi obstoječi sistem ni idealen in je potreben nadgradnje, vendar pa vsebina in način, ki ju predlaga Vlada, pomenita le več nezaupanja, nezakonitosti in neučinkovitosti. Vladno vztrajanje pri nujnih postopkih in sprejemanju neusklajenih vsebin le dodatno krni zaupanje v poštenost njenih namenom. Zaradi vseh teh razlogov bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov enotno in odločno nasprotovali uveljavitvi tega predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavila Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav! Predlog zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranju terorizma omogoča prevelik poseg v varstvo osebnih podatkov in preširoka pooblastila v inšpekcijskem postopku. V Levici na to seveda ne bomo pristali in bomo v primeru sprejetja zakona le-tega izpodbijali v skladu z vsemi razpoložljivimi možnostmi. Kot rečeno, gre za že drugi predlog zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, potem ko je Državni zbor prejšnjega na januarski seji zavrnil. Novi predlog je praktično enak kot prejšnji. Vlada je naredila le nekaj kozmetičnih popravkov, popravili so številčenje odstavkov, napačne sklice in podobno, vse ostalo ostaja praktično enako, edina vsebinska sprememba je le v 159. členu, kjer je dodana določba, da lahko zavezanec inšpektorju, ki nima odločbe pristojnega sodišča, odkloni vstop v stanovanjske prostore. Nikakršna skrivnost ni, da je bila ena od prvih tarč SDS po zamenjavi oblasti Urad za preprečevanje pranja denarja in financiranje terorizma. Urad je prevzel Damjan Žugelj, Janšev človek, in ga žal več kot očitno začel spreminjati v orodje za politično obračunavanje z nasprotniki vladajoče stranke. Tik pred volitvami želi koalicija še okrepiti njegovo moč, zato ta zakon, ki bi Žuglju v roke dal največjo bazo podatkov v državi in močno povečal pooblastila urada. V popravljeni različici resda ni več možnosti vstopanja inšpektorjev v domove brez sodnega naloga, so pa v njej ostali zapisani vsi preostali sporni členi. Še vedno bi imel predstojnik Urada za preprečevanje pranja denarja dostop do praktično vseh baz podatkov v državi, pravosodni minister bi lahko določal, koga in kaj se bo preiskovalo in česa ne, zbirala bi se neverjetna baza podatkov praktično o vsakem državljanu. Urad bo lahko zbiral podatke iz praktično vseh evidenc v državi in to ne glede na to, v kolikšni meri bo sploh potreboval za izpeljavo konkretnih postopkov. Imel bo dostop do podatkov Banke Slovenije, Finančne uprave, Centralnega registra prebivalstva, Geodetske uprave, Uprave za pomorstvo, okrajnih sodišč, Centralne depotne družbe, evidenc osebnih izkaznic, potnih listin in vozniških dovoljenj, o pokojninskih in zdravstvenih zavarovanjih, kazenskih evidencah, centralnih zbirkah podatkov, ki zajemajo pravice iz javnih sredstev, in tako naprej. Na uradu bodo lahko podatke o posameznikih hranili 12 let, pri čemer tej osebi ne bodo razkrili, zakaj so jih sploh potrebovali. Vse to odpira velik prostor za zlorabe podatkov v politične in druge namene. Uslužbenci urada bodo tako lahko pridobljene podatke posredovali tudi drugim organom, če bodo ti od urada zahtevali finančne informacije in analize, katerim organom bi po predlogu zakona določil trojček ministrov za finance, notranje zadeve in pravosodje. V sedanji vladi torej Šircelj, Hojs in Dikaučič. K odločanju o tem, kdo vse bo lahko pridobival te podatke, jih po predlogu zakona ne zavezujejo nobeni kriteriji. Če k temu dodamo še dejstvo, da Žugelj na uradu zaposluje člane stranke SDS, saj najmanj v enem razpisu ni bilo pogoja, da prijavljeni kandidati ne smejo biti člani nobene stranke, četudi je urad po evropski direktivi obravnavan kot podaljšana roka policije, kjer takšen pogoj velja. Navajam: »Urad 20 let ni imel zaposlenih ljudi s strankarsko izkaznico. To omogoča zlorabo, zlasti če to prihaja s strani stranke, ki je sama bila vključena v problematična financiranja v preteklosti«, konec navedka, je to razkritje za medije komentiral nekdanji direktor urada Klaudijo Stroligo in to označil kot mini državni udar v enem organu. Tudi Zakonodajno-pravna služba in informacijska pooblaščenka sta že večkrat opozorili, da zakon vsebuje številne določbe, ki niso skladni z Ustavo Republike Slovenije in Splošno uredbo o varstvu podatkov ter predpisi s področja varstva osebnih podatkov. Mnenje Zakonodajno-pravne službe je dolgo kar 17 strani. V Levici sicer ne nasprotujemo poostrenemu nadzoru nad pranjem denarja in financiranjem terorizma, a takšen nadzor mora biti transparenten, mora imeti jasne zakonske meje in ne sme dopuščati zlorab in arbitrarnih ukrepov vlade. Poostritev nadzora nad pranjem denarja in financiranjem terorizma ne sme postati izgovor za poostritev nadzora nad ljudmi ter obračunavanje vladajoče politične kaste s svojimi političnimi nasprotniki. Ta zakon je natanko to in zato ga je treba zavrniti. V Levici bomo naredili vse, čisto vse, v okviru dopustnega, da tak zakon nikdar ne stopi v veljavo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati bo predstavil Blaž Pavlin. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Ponovno obravnavano novi Zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranju terorizma. Glavni cilj predloga zakona je pravzaprav prenos evropskih direktiv v slovenski pravni red. Zakon vsebuje vrsto izboljšav, ki pa v koncept Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranju terorizma ne posegajo. Izpostavljamo, da se z odpravo določnih nedoslednosti in nejasnosti omilitvijo določenih zahtev in uvedbo dodatnih orodij pri izvajanju ukrepov s strani zavezancev ter mehanizma za nadzor zagotavlja učinkovitejše obvladovanje tveganja pranja denarja in financiranja terorizma s strani zavezancev in izvajanja nadzora s strani nadzorovanih organov. Predlog zakona poleg uskladitve s sekundarno zakonodajo Evropske unije v nekateri delih prinaša nekoliko bolj jasno ureditev ter poenostavitev nekaterih postopkov. Med drugim bo uveden manj strožji način identifikacije stranke brez osebne navzočnosti, če je tveganje za pranja denarja ali financiranje terorizma neznatno. Omejene bodo tudi zahteve oziroma pogoji v zvezi z izvedbo video elektronske identifikacije ter na predlog Strateškega sveta za digitalizacijo pod določenimi pogoji omogočen drugi varni daljinsko upravljani ali elektronski postopek za identifikacijo. Spremembe bodo omogočile tudi lažno izmenjavo informacij in podatkov. Ob zadnji obravnavi predloga zakona je iz opozicije prišlo veliko ostrih besed v zvezi s pooblastili inšpektorja. Vodja Poslanske skupine NSi Jožef Horvat je že takrat pojasnil, da je ta člen predloga zakona skoraj identičen veljavnemu členu, ki je bil sprejet leta 2016, v času levosredinske vlade, sprememba je bila zgolj v dveh slogovnih popravkih. Kljub temu so nekateri iz leve opozicije glasno protestirali proti členu, ki so ga sprejeli sami pred nekaj leti. Ostri odzivi proti istemu členu zakona kažejo dvojna merila pri odzivanju javnosti na isto vsebino pri dveh različnih vladah. Da bo stvar še bolj jasna, novi predlog zakona v tem delu dodaja stavek: »Zavezanec lahko inšpektorju, ki nima odločbe pristojnega sodišča, odkloni vstop v stanovanjske prostore.« Gospe in gospodje, ob obravnavi predloga velja spomniti, da na obravnavanem področju obstaja ključna in nenadomestljiva vloga organov odkrivanja in pregona kaznivih dejanj, ki morajo opraviti svoj del odgovornosti za pregon kaznivih dejanj pranja denarja in financiranja terorizma. Da je bilo to v Sloveniji vsaj v preteklosti velik problem, nam lepo ilustrira primer Farrokh, ko je med leti 2008 in 2010 milijarda dolarjev potovalo preko računa v državni banki na tisoče anonimnih naslovov po vsem svetu. Preiskovalec mag. Rado Pezdir opozarja, da je to največji finančni škandal v zgodovini naše države, citiram »prvič zato, ker je milijarden, in drugič zato, ker se nikoli do zdaj v državi ni zgodilo, da nekaj, kar nosi sum kaznivega dejanja, ostane praktično pokopano, dokler zadeve leta kasneje povsem nepovezana komisija po naključju ne izkoplje. To je frapantna zadeva. Za katerikoli sum kaznivega dejanja smo v tej državi vsaj vedeli, za to zgodbo pa sploh vedeli nismo, da se je zgodila. Frapantno sesutje institucij pri obdelavi tega problema diši na milijardni znesek. Vse to tvori največji finančni škandal v zgodovini države.« Prav zaradi tega potrebujemo spremembe zakona oziroma popravke Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma. Poslanci Nove Slovenije bomo ta predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Marko Bandelli. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! 2. februarja 2022 je kar 51 poslancev zavrnilo predlog identičnega zakona zaradi njegove očitne neskladnosti z Ustavo, pravnim redom Republike Slovenije in Evropske unije. 31 poslancev, predvsem iz vrst SDS in Nove Slovenije, pa je ta zakon podprlo. Vlada Državni zbor znova sili v sprejetje vsebinsko identičnega zakona, v katerem je popravila pike in vejice, natančno številčenje odstavkov in napačne sklice znotraj zakona; nič drugega. V vsebinske pomanjkljivosti in ustavno neskladnost Vlada ni posegala, zato so navedbe o uskladitvi besedila z Zakonodajno-pravno službo zavajajoče. Vlada je le navidezno popravila sporno določilo, ki dopušča inšpektorju vstop v zasebne prostore brez sodne odredbe, in sicer na način, da zapiše, da lahko zavezanec inšpektorju odkloni vstop v stanovanje, če ta nima odredbe. To je zgolj pesek v oči, saj niso podani nobeni vsebinski pogoji za izdajo takšne odredbe, obenem pa se ne določa, da lahko zavezanec, ki je pravna oseba, odkloni vstop v poslovne prostore, ki so v luči zasebnosti varovane enako kot fizične osebe. Celotna pravna stroka se je ostro odzvala na predlagane spremembe. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je ponovno izpostavila razloge za neustavnost takšnega zakona, ki jih je podkrepila tudi s številno sodno prakso. Pri svojem stališču v celoti ostaja tudi informacijska pooblaščenka. Predlagatelj nas ob tem želi prepričati, da zakon prinaša izboljšave v delovanju sistema, učinkovitejše obvladovanje tveganj in izvajanje nadzora. A to ni tako. Gre za stopnjevanje farse te vlade v odnosu do ustavne ureditve, pravne države kot celote in za uresničevanje ambicije političnega podrejanja. Zakonske rešitve povsem nasprotujejo ustavni in zakonski ureditvi področja varstva osebnih podatkov. Omogočajo največjo koncentracijo podatkov fizičnih in pravnih oseb pod eno streho. Uradu za preprečevanje pranja denarja in financiranje terorizma daje neomejena pooblastila za obvladovanje osebnih podatkov, kar odpira vrata zlorabam in posegom v zasebnost. Urad bo razpolagal z vsemi evidencami podatkov, ki jih v tej državi imamo, bodisi o vašem zdravstvenem, družinskem, finančnem in premoženjskem stanju, bančnih transakcijah in do podatkov iz kazenskih evidenc. In pozor! To, da urad obdeluje vaše podatke, ne boste izvedeli nikoli, saj vas urad o tem ni nikoli dolžan obvestiti, še manj pa pojasniti, zakaj je do vpogleda prišlo. Vaše podatke bo urad posredoval tudi drugim organom z dovoljenjem treh ministrov. Če do take situacije pride jutri, bodo o usodi vaše zasebnosti odločali, pomislite, minister Aleš Hojs, minister Marjan Dikaučič in minister Andrej Šircelj. Urad, ki je del izvršilne veje oblasti, ni dolžan poročati Državnemu zboru, temveč zgolj Vladi. Informacijski pooblaščenec, ki neodvisno bdi nad našimi osebnimi podatki, ne bo imel nikakršnega nadzora nad uradom. Vse navedeno črno na belem priča o tem, da bo sprejem tega zakona nesorazmerno posegel v zasebnost naših državljanov in omogočil politično obračunavanje z nasprotniki Vlade. Komu bo torej koristil očitno protiustaven predpis? V SAB smo že ves čas opozarjali, da mora biti zakon, katerega naloga je preprečevanje pranja denarja in financiranje terorizma, usklajen z vsemi relevantnimi deležniki, s pravnim redom Republike Slovenije in Evropske unije. Neustavnost tega zakona pomeni, da bodo pralci denarja in financierji terorizma uspešni v sodnih postopkih. V Poslanski skupini SAB menimo, da v Sloveniji še nismo dosegli takšne stopnje nadzora, s katerim bi se lahko zadovoljili. Na navedeno kažejo številne afere, vezane na pranje denarja, ki še danes niso dobile svojega epiloga. Spomnimo se posojila v vrednosti skoraj pol milijona, ki ga je danes vladajoči SDS omogočila Dijana Đukić, ki naj bi ji NKBM ukinila transakcijske račune domnevno zaradi težav pri pojasnjevanju izvora denarja. Poslanska skupina SAB bo predlaganim zakonskim rešitvam zaradi protiustavnosti nasprotovala. Hvala za pozornost.
Hvala tudi vam. Stališča Poslanske skupine Konkretno bo predstavil mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, vsi ostali prisotni, prav lep pozdrav! Takoj uvodoma moram, čeprav ni predmet razprave, predvsem predlog predstavitev stališča, povedati naslednje. Nekako v tej zadevi se vseskozi zavaja, tako tukaj prisotne kot tudi javnosti, da bo Urad za preprečevanje pranja denarja po dolgem in počez zlorabljal tako imenovane podatke, osebne podatke, vezane na njegovo pristojnost. To je treba odločno zanikati in to ne drži. Urad za preprečevanje pranja denarja bo obdeloval in spremljal podatke, ki so vezani na podlagi predhodno pridobljenih podatkov, pošiljane s strani zavezancev. Tako je to odločno in jasno treba povedati javnosti, da ne gre za vse podatke, kot se predstavlja v posameznih stališčih. Pred seboj imamo ponovno Predlog zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, ki na eni strani uvaja dodatne mehanizme, namenjene izvajanju ukrepov nadzora, na drugi strani pa odpravlja določene nedoslednosti in nejasnosti predhodnega zakona. Vse to z namenom, da se pripravi podlaga, da se bo omogočilo učinkovitejše obvladovanje tveganja pranja denarja in financiranje terorizma v naši državi. V Poslanski skupini Konkretno vidimo poglaviten razlog za spreminjanje zakonodaje predvsem v nekaterih pomanjkljivih določbah obstoječega zakona, ki lahko zaradi nejasne dikcije povzročajo zmedo pri zavezancih. Smisel implementacije novega zakona pa vidimo tudi v pripravi podlage, ki bo služila pri vnosu nekaterih direktiv EU v naš pravni red. Te med drugim vsebujejo usmeritve ter pravila za lažjo uporabo finančnih in drugih informacij za namene preprečevanja, odkrivanja, preiskovanja in na koncu tudi pregona nekaterih kaznivih dejanj. Ob tem pa predlagani zakon predvideva tudi določene nove naloge in obveznosti zavezancev na področjih, kjer se je v preteklosti izkazalo, da tveganje pranja denarja ni bilo obvladovano v zadostni meri. Osnovni namen predloga zakona, ki je danes pred nami, je torej prenos treh zakonodajnih aktov Evropske unije. Dodatno predlog zakona na predlog zavezancev ter nadzornih organov vsebuje tudi nekatere izboljšave v delovanju sistema samega preprečevanja pranja denarja, na primer omilitev določenih zahtev za zavezance, ki so sedaj strožje od zahtev evropske direktive, širijo se možnosti za video-elektronsko identifikacijo ter uvajajo nova orodja za izmenjavo podatkov med zavezanci in nadzornimi organi. Predlog zakona določa tudi nove prekrške z namenom učinkovitejšega izvajanja nadzorniških nalog, višina glob pa se prilagodi višini prihodkov pravnega subjekta. V Poslanski skupini Konkretno smo prepričani, da se s predlaganimi novostmi ne spreminja bistvo trenutnega sistema preprečevanja pranja denarja. Gre torej le za manjše popravke, postavljene v želji po učinkovitejšem delovanju sistema, ki zadevajo tako ravnanje zavezancev kot tudi izvajanje samega nadzora pristojnih organov. Urejenost sistema nadzora nad pranjem denarja in financiranje terorizma je ključnega pomena za delovanje vseh družbenih podsistemov. Še posebej pa to velja za gospodarstvo. Zato bi si po našem mnenju vsaka država morala prizadevati za to, da poišče optimalno ravnovesje med standardi nadzora nad denarnimi tokovi ljudi na eni strani in oviranjem gospodarskega udejstvovanja posameznikov preko birokratskih drugih ovir na drugi strani. Verjamemo, da je mogoče vzpostaviti robusten in učinkovit sistem nadzora, ki bo učinkovito odkrival nepravilna delovanja, hkrati pa deloval diskretno ter ne bo posegal v vsakdanja življenja ljudi. V Poslanski skupini Konkretno bomo Predlog zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe in gospodje! Z Zakonom o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, ki je bil sprejet leta 2016 se je v naš pravni red prenesla evropska direktiva, ki je bila sprejeta leto prej. Veljavni zakon tako določa ukrepe, pristojne organe in postopke za odkrivanje in preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma ter ureja inšpekcijski nadzor nad izvajanjem njegovih določb. Intenzivnost dogajanj in spreminjanj v mednarodnem in domačem poslovnem okolju zahteva nov zakon. Predlog novega zakona zasleduje naslednje temeljne cilje: uskladitev nacionalne zakonodaje z evropskim pravnim redom, izboljšano obvladovanje tveganj ter učinkovitejši nadzor. Uvaja tudi nekatere izboljšave v delovanju sistema preprečevanja pranja denarja, ki so jih predlagali zavezanci in nadzorni organi, ter odpravlja določene nedoslednosti in nejasnosti veljavnega sistema. Predlagana je omilitev določenih obveznostih zavezancev, saj so v veljavnem zakonu določene strožje od zahtev direktive in drugih mednarodnih standardov ter so tako glede na ugotovljena tveganja nesorazmerne. Določajo se nove naloge in obveznosti zavezancev, in sicer tam, kjer je v praksi prišlo do zaznavanja nezadostnega obvladovanja tveganj. Prav tako se uvajajo tudi novi instituti oziroma orodja, s pomočjo katerih bodo zavezanci učinkovitejše izvajali zakonske obveznosti ter obvladovali tveganja za tovrstna kazniva dejanja, nadzorni organi pa učinkoviteje izvajali nadzor. Dodatne pristojnosti se dodeljujejo tudi nadzornim organom, prilagajajo se prekrškovne določbe. Usklajene bodo kategorije zavezancev, ki opravljajo storitve v zvezi z virtualnimi valutami, s priporočili projektne skupine za finančno ukrepanje. Dopolnjuje pa se tudi določba glede podatkov, ki se pridobivajo za potrebe registra ponudnikov storitev virtualnih valut in dodajajo hujše kršitve tega zakona za izbris iz navedenega registra. S predlogom zakona se določa tudi zamenjava evropskih nadzornih organov z evropskim bančnim organom. Na novo se uvaja neregulirani pregled stranke brez osebne navzočnosti v primeri neznatnega tveganja za pranje denarja ali financiranje terorizma. Rahljajo se pogoji v zvezi z video-elektronsko identifikacijo. Razširjajo se omejitve gotovinskega poslovanja na izplačila nad zakonsko določenim mejnim pragom, kakor tudi izjeme o uporabi določb o omejitvah gotovinskega poslovanja na banke, hranilnice in menjalnice. Pranje denarja so vsi postopki in procesi uporabe denarja ali premoženja, pridobljenega s kaznivimi dejanji, ki imajo za cilj pridobiti lastnosti zakonito pridobljenega premoženja. Gre za kriminal, ki ga država mora preprečevati in zatirati. S predlogom zakona se dopolnjujejo pristojnosti urada za potrebe učinkovitega nadzora nad izvajanjem obveznosti poslovnih subjektov. Določa se tudi pravna podlaga za dostop do podatkov urada s strani primarnih nadzornikov za potrebe izvajanja nadzora, ki temelji na tveganjih pranja denarja in financiranja terorizma. Zato bodo izdana priporočila in smernice, v zvezi s katerimi bo sprejet nov pravilnik, ki bo podrobneje urejal način anonimiziranja in posredovanja teh podatkov. Predlog zakona posega v obstoječi sistem in ga pomembno izboljšuje v smeri učinkovitejšega obvladovanja tveganja pranja denarja in financiranja terorizma. Nesporno je tudi, da imamo v Sloveniji Zakon o inšpekcijskem nadzoru. Po tem zakonu, ki je v veljavi od junija leta 2002, 20 let torej, je nedvoumno, da inšpektor ne more vstopiti v zasebne prostore zavezanca brez odločbe pristojnega sodišča. Kakovost preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma pa bo kajpada odvisna od izvajalcev, od zaposlenih na uradu in v ostalih osmih nadzornih inštitucijah, od Banke Slovenije pa do Notarske zbornice Slovenije. Poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališča Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Državna sekretarka z ekipo, kolegice in kolegi, lep dober dan! Kot veste, je Državni zbor v tem mandatu že dvakrat noveliral Zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, zadnjič leta 2020. Predlog zakona, ki smo ga v tem državnem zboru že obravnavali in ga ponovno obravnavamo danes, še zdaleč ne predstavlja prenosa predpisov EU v slovenski pravni red. Gre za popolnoma drugačno besedilo kot omenjeno. Predvsem iz pripomb ključnih deležnikov smo bili poslanci seznanjeni, da je Vlada v zakon vključila nove rešitve, ki nimajo nič s prenosom omenjenih direktiv, ampak so celo v nasprotju s temeljno direktivo EU s področja pranja denarja, in sicer Direktivo EU 2015/849. Poleg tega pa so tudi v nasprotju s slovenskimi in predpisi Evropske unije s področja varstva osebnih podatkov ter zahtevami iz 7. in 8. člena Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti glede nujnosti in sorazmernosti teh ukrepov, neskladni s prakso Sodišča EU in tudi s številnimi odločbami Ustavnega sodišča naše države. Na podlagi navedenih opozoril, predvsem Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in informacijske pooblaščenke, je Državni zbor na 29. seji 1. februarja 2022 predlog zakona zavrnil. Od dne, ko ga je Državni zbor zavrnil, ni minil niti en mesec, ko nam Vlada ponovno želi vsiliti sicer resda nekoliko popravljeno različico zakona. V njem ni najbolj sporne protiustavne določbe, ki bi inšpektorjem omogočila, da vstopajo v naše domove brez sodnega naloga, so pa vse ravno tako protiustavne rešitve ostale enake. Predmetni predlog je v ostalem besedilu namreč vsebinsko povsem identičen zavrnjenemu spornemu predlogu, razen kakšnih vejic. V besedilu zakona torej še vedno ostajajo kršitve predpisov Evropske unije, Sodišča Evropske unije in Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Vse to kaže, da si predvsem vladajoča SDS očitno želi še pred aprilskimi volitvami na vsak način izsiliti sprejetje rešitev, s katerimi bi Urad za preprečevanje pranja denarja, ki ga vodi njen direktor, postal naddržavni organ, ki bo na področju zbiranja in obdelovanja osebnih podatkov imel več pooblastil kot policija in Sova skupaj. Pooblastila urada glede obdelave osebnih podatkov in posegov v zasebnost pa bodo tako rekoč neomejena in bodo, kot smo že omenili, presegla pooblastila vseh drugih državnih organov, brez da bi sploh imeli ustrezne varovalke, ki bi preprečevale zlorabe in ki bi varovale pravice posameznikov pri posegih urada. SDS bo preko Urada za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma v roke dobila največjo bazo podatkov v državi, ki ji bo omogočila, da bo na podlagi anonimk lahko pritiskala na opozicijske politike, podjetnike in gospodarstvenike, posamezne novinarje in sploh vse, ki si upajo kritizirati njihovo oblast. Poleg tega v Poslanski skupini nepovezanih poslancev ne moremo pristati, da nekdo označi Informacijskega pooblaščenca za ‒ citiram ‒ »brezveznika«, kot tudi dejstvo, da ni bil povabljen na sejo odbora. Informacijski pooblaščenec je namreč samostojen in neodvisen organ, pristojen za nadzor nad varstvom osebnih podatkov. V poslanski skupini opozarjamo tudi na zavajanje predstavnika urada, ki je v razpravi zatrjeval, da urad mora imeti tovrstne izredne pristojnosti in da s tako ureditvijo ni unikum. Republika Slovenija ima po mednarodnih primerjalnih pregledih zgledno urejen pravni red za boj proti preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma in sledi mednarodnim standardom, saj je bila pri zadnjem ocenjevanju mednarodnih teles s področja boja proti pranju denarja deležna zgolj manjših priporočil glede potrebnih izboljšav. Tisti, ki ste si prebrali njihova priporočila, veste, da ne zahtevajo ustvarjanja takšnega obveščevalnega monstruma, kot si ga je zamislila vlada zaradi nekih drugih potreb. V bistvu gredo trendi delovanja teh organizacij v svetu celo v zmanjševanje nadzorstvenih pooblastil, kakršna je dobil naš urad leta 2016. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev zakona, v katerega so vladni kadri brez ustreznih utemeljitev podtaknili določbe, ki so v očitnem neskladju s predpisi EU in Ustavo Republike Slovenije, vsekakor ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila mag. Elena Zavadlav Ušaj. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Lep pozdrav, državna sekretarka in vsi ostali, kolegice in kolegi v dvorani! Problematika razširjenosti organiziranega in finančnega kriminala v povezavi s pranjem denarja je vedno bolj aktualna, tveganje pa v zadnjih letih povečujejo različne oblike financiranja terorizma. Kriminalne dejavnosti stremijo k ustvarjanju protipravne premoženjske koristi. Pranje denarja predstavlja resno grožnjo stabilnosti in celovitosti delovanja finančnih ustanov, škoduje stabilnosti in ugledu finančnega sektorja države, ogroža notranji trg in njegovo konkurenčnost, predvsem pa dolgoročno slabi zaupanje v demokratične institute sodobne družbe. Končni cilj pranja denarja je postopna vključitev opranega denarja ali premoženja v običajne poslovne tokove, ki so sestavni del zakonite poslovne dejavnosti oziroma investiranje v obstoječo ali novo kriminalno dejavnost. Pri tem pa so osebe, ki se s tem ukvarjajo, zelo spretne, kar smo videli na primeru Farrokh, ki se je pometal pod preprogo. Zaradi navedenega je tudi Slovenija pristopila k reševanju obravnavane problematike in tako v letu 2016 sprejela Zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma. Z omenjenim zakonom smo v slovenski pravni red prenesli predpise Evropske unije, ki preprečevanje pranja denarja in financiranje terorizma podrobneje urejajo na nivoju celotne Evropske unije. Njena osnova pa predstavlja Direktiva EU 2015/849. Določbe omenjene direktive so bile v slovenski pravi red večinoma že prenesene s prvotnim zakonom. Pred kratkim je bil v Državnem zboru obravnavan predlog zakona, ki bi nadaljeval prenos predpisov Evropske unije v našo zakonodajo, ampak zaradi pomislekov nekaterih poslancev v zvezi s pooblastili inšpektorja ni bil sprejet. S tem predlogom zakona pa se po navedbah predstavnice Vlade ti pomisleki odpravljajo in se nadaljuje implementacija evropskih predpisov in vpeljava izboljšav v delovanje sistema preprečevanja pranja denarja z namenom ohranitve ključnega načela zaščite slovenskega finančnega sistema pred posledicami pranja denarja in financiranja terorizma. Večina rešitev je že zapisana v veljavnem zakonu iz leta 2016, ki je bil sprejet pod drugo vlado in zato takratni poslanci iz sedanje opozicije niso nasprotovali sprejemu tega zakona, danes pa nasprotujejo. Razumi, kdor more! Tako Urad za preprečevanje pranja denarja deluje s podobnimi pooblastili že od leta 2016. V današnjem predlogu zakona je dodan novi odstavek, ki določa, da lahko zavezanec inšpektorju, ki nima odločbe pristojnega sodišča, odkloni vstop v stanovanjske prostore. V tem primeru mora inšpektor pridobiti soglasje sodišča. Na podlagi pripomb in predlogov zavezancev ter ugotovitev nadzornih organov so predlagane naslednje rešitve: popolnitev dikcije nekaterih obstoječih določb in nove določbe, ki odpravljajo nejasnosti; omilitev določenih obveznosti zavezancev, ki so v obstoječem zakonu strožje in nesorazmerne; dopolnitev nalog in obveznosti zavezancev; uvedba novih institutov oziroma orodij; dodatne pristojnosti nadzornih organov; prilagoditev prekrškovnih glob in redakcijske izboljšave obstoječega zakona. Pranje denarja je močno povezano s financiranjem terorizma, ki je postal izredno resna grožnja miru in družbenemu razvoju tako na evropskem kot na globalnem nivoju. Zato je pomembno, da se zakonske rešitve odlikuje na čim višjem nivoju skupnosti. Pranje denarja pa je problematično tudi iz naslova utaje davkov, s čimer se siromaši državni proračun. Zato ga je potrebno omeniti in izkoreniniti. Ker pa so osebe, ki se s pranjem denarja aktivno ukvarjajo, pri svojem početju inovativne, je potrebno zakon sprotno novelirati in se tako aktivno odzivati na nove razmere. Kljub temu da so bile na seji Odbora za finance ponovno podane številne pripombe s strani opozicijskih poslancev zaradi njihovega vztrajnega nagajanja delu Vlade, in podani so bili tudi v pisni obliki s strani Informacijskega pooblaščenca ter Zakonodajno-pravne službe, smo v Slovenski demokratski stranki mnenja, da je predstavnik Urada za preprečevanja pranja denarja dovolj jasno podal obrazložitve, da je Republika Slovenija zavezana k upoštevanju mednarodnih standardov in priporočil mednarodne organizacije za finančno ukrepanje, ker nam tako zagotavljajo dostop do ustreznih mednarodnih finančnih, upravnih in drugih informacij, pa tudi v izogib, da Slovenije ne bi doletelo veliko finančno breme, ki lahko znaša do milijon evrov, saj smo s strani Evropske komisije prejeli že dva uradna opomina zaradi zamud pri prenos direktiv v nacionalni pravni red, ker je bil rok za prenos že v prejšnjem letu. Zaradi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke Predlog zakona o preprečevanju pranja in financiranju terorizma enotno podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila Andreja Zabret. Izvolite.
Spoštovani, predsedujoči, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Zakon, ki ga obravnavamo, je skoraj identičen tistemu, ki ga je Državni zbor zavrnil že februarja na 29. redni seji. Kot je na seji Odbora za finance ugotovila predstavnica Zakonodajno-pravne službe, je vsebinsko identičen prejšnjemu predlogu, v njem pa so upoštevane le pripombe, ki se nanašajo na opozorilo, kar se tiče napačnih sklicev, številčenja odstavkov in druge podobne pomanjkljivosti. Z ničemer pa niso bile upoštevane obsežne vsebinske pripombe k takratnemu predlogu zakona, razen tega, da je sedaj spremenjen 159. člen, ki določa, da lahko zavezanec inšpektorju, ki nima odločbe pristojnega sodišča, odkloni vstop v stanovanjske prostore. A vendar so v njem še vedno številne določbe, ki niso skladne z Ustavo Republike Slovenije in Splošno uredbo o varstvu podatkov. Na to je v svojem obširnem mnenju ponovno opozorila informacijska pooblaščenka, ki pa na sejo sploh ni bila povabljena. Tako smo bili deležni le enostranskega prikaza dejstev s strani tistih, ki so predlog pripravljali, torej Ministrstva za finance in pa samega urada. Urad bo še vedno lahko zbiral podatke iz praktično vseh evidenc v državi. Banke, hranilnice in druge plačilne institucije bodo morale uradu poročati o vseh gotovinskih in negotovinskih transakcijah nad 15 tisoč evrov, ne glede na to, ali so te po kriterijih pranja denarja ali financiranja terorizma tvegana ali ne. Urad bo poročal le Vladi in Državnemu zboru, hkrati pa po lastni presoji lahko celo zavrne posredovanje podatkov sodišču, državnemu tožilstvu in policiji. Uslužbenci urada bodo tako pridobljene podatke posredovali tudi drugim organom, če bodo ti od urada zahtevali finančne informacije in analize. Katerim organom, bi po predlogu zakona določali trije ministri; to je minister za finance, notranje zadeve in pa pravosodje. K odločanju o tem, kdo vse bo lahko pridobival podatke, pa jih po predlogu zakona ne zavezujejo prav nobeni kriteriji. Spoštovani, vse to odpira prostor za zlorabo podatkov v politične in druge namene. Že tako lahko beremo, da se je novo vodstvo urada iz prostorov urada odločilo preseliti dokumentacijo o zadevah, ki jih je urad vodil v zadnjem desetletju in pol. Poleg tega se vedno bolj govori, da naj bi vodilni na uslužbence pritiskali z zahtevami za obravnavo ljudi, ki niso po volji vladajoče stranke. Zato bomo predlogu zakona v LMŠ močno nasprotovali in bomo tudi glasovali proti. Hvala.
Hvala tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k predhodnim in končnim določbam niso vloženi. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji k prehodnim in končnim določbam niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes, v okviru glasovanj, pol ure po končani 42. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 42. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA RAZPRAVO O ODGOVORU MINISTRA ZA KULTURO DR. VASKA SIMONITIJA NA POSLANSKO VPRAŠANJE PRIMOŽA SITERJA V ZVEZI Z ZAGOTAVLJANJEM SOCIALNE VARNOSTI SAMOZAPOSLENIM V PRIREDITVENI DEJAVNOSTI V ČASU EPIDEMIJE. Državni zbor je na 29. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je minister za kulturo dr. Vasko Simoniti podal na poslansko vprašanje Primoža Siterja v zvezi z zagotavljanjem socialne varnosti samozaposlenim v prireditveni dejavnosti v času epidemije. Vidim [[…]]A je tu? [[Da.]] Besedo dajem Primožu Siterju za dopolnilno obrazložitev predloga za razpravo o odgovoru ministra. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani minister, dober dan! Najprej se naj zboru seveda zahvalim, ker je na glasovanju potrdil mojo namero po razširitvi oziroma razpravi o tem pomembnem vprašanju, ki se tiče na eni strani preživetja gospodarske panoge prireditvene dejavnosti, na drugi strani pa socialnega položaja delavk in delavcev v uprizoritveni dejavnosti. Epidemija covida-19 je zarezala v vse pore družbe, tudi na gospodarskem in ustvarjalnem področju, morebiti pa je ta uprizoritveni del gospodarstva oziroma uprizoritvena gospodarska panoga tista, ki sta utrpela največ škode. Zakaj? V začetku epidemije, torej marca 2020, so se prizorišča zaprla prva. Prizorišča se danes po dveh letih epidemije še vedno v celoti niso odprla in ne morejo delovati v svoji polni moči, ljudje pa, ki to panogo ustvarjajo, ne morejo uživati oziroma ustvarjati, ne morejo delati, ne morejo si privoščiti vsaj kanček neke socialne varnosti, ki jo sicer tovrstna zaposlitev ponuja. Pred seboj imamo zelo konkreten primer tudi sicer zelo negotove zaposlovalne panoge, ki je uprizoritvena dejavnost. Že v normalnih okoliščinah, torej brez epidemije, so statistike zaposlovanja tam slabe. Kar 90 % delavk in delavcev iz uprizoritvenih dejavnosti je zaposlenih prekarno. Torej, v zaposlitvi, ki ne omogoča socialne varnosti, v zaposlitvi, ki ne omogoča kreditov, načrtovanja družine, stanovanj in tako naprej. Torej, v zelo negotovi situaciji, epidemija pa je tukaj z vsemi svojimi posledicami še toliko bolj udarila. Seveda so se organizatorji prireditev, nastopajoči, igralci, glasbeniki, tehnično osebje, lučkarji, zvočni tonci, producenti in tako naprej seveda povezali, Vladi predali svoje strahove, svoje skrbi v tem negotovem času, povedali, da koncertov ni, da so pravila za omejevanje okužb iz naslova Vlade nejasna, neživljenjska, da jih nihče ne posluša, da vse, kar imajo, je prepoved združevanja in da že sicer panoga preživlja, kot rečeno, na plečih negotovih zaposlitev z delavkami in delavci, ki živijo od projekta do projekta in ne vedo, kako bodo preživeli že v normalnih okoliščinah, sedaj pa še posebej. Po oceni samih prirediteljev, ki so se združevali v takšne in drugačne iniciative, v interesna združenja in tako naprej, ta številka je brutalna, je bil upad vseh dejavnosti v uprizoritveni gospodarski panogi nekje med 80 in 90 %. Posledično je med 80 in 90 % upadlo priložnosti za delo in je tudi v 80 do 90 % upadla socialna varnost vseh zaposlenih v tej panogi. Naslovili so kar nekaj pobud, vprašanj na Ministrstvo za kulturo, na Ministrstvo za gospodarstvo, NIJZ, pristojne institucije pa so z njimi igrale pinpong. Ena jih je pošiljala k drugi, druga k tretji – in ostali so brez odgovora. Tako kot organizatorji in delavci v uprizoritvenem sektorju smo ostali pri postavljanju ustnega poslanskega vprašanja ministru Simonitiju brez odgovora tudi sami v Poslanski skupino Levica, zato danes upam, da do odgovorov, kako naj ti ljudje preživijo in kako naj se ta panoga sedaj po epidemiji postavi na noge, pridemo danes. Vesel sem, da o tem govorimo na redni seji Državnega zbora, žalosten pa, da je na dnevni red seje Državnega zbora tako pomembna tema prišla šele na zadnjo sejo; na zadnji seji k zadnji točki. Hvala lepa.
Hvala tudi tam. Besedo dajem ministru za kulturo, dr. Vasku Simonitiju za dodatno obrazložitev. Izvolite.
Spoštovan gospod predsedujoči, spoštovani prisotni! O tej problematiki v zvezi s socialno varnostjo samozaposlenih je bilo že velikokrat polno izrečenega, povedanega, nenazadnje je bilo rečeno, da tudi nisem odgovoril na ustno vprašanje, kar seveda na drži. V ustnem vprašanju sem zelo jasno, nedvoumno pokazal in povedal, kakšne vse ukrepe je Ministrstvo za kulturo pripravilo, da je olajšalo pravzaprav ta čas epidemije, ki je prizadela vse, med njimi seveda tudi ljudi, ki se ukvarjajo s to dejavnostjo, o katerih je bilo govora; torej prireditvene dejavnosti in oziroma tudi samozaposleni sploh, ki so v kulturi v našem resorju. Na to je odgovoril tudi minister Počivalšek v svojem pisnem odgovoru poslancu, bile so že tudi razprave v Odboru za kulturo, tako da kaj novega in posebnega ne bo moč dodati. Verjetno se bomo pravzaprav seznanjali z enimi in istimi stvarmi. Rad bi povedal samo to, da je vendarle bilo poleg vseh tistih ukrepov ali pa dejavnosti, ki jih Ministerstvo za kulturo opravlja v času normalnega delovanja, torej vsi javni zavodi, vsi so dobili vse izplačano, vsi prekarni uslužbenci, torej sodelavci teh javnih zavodov so dobili vsa izplačila, vsi programi so bili izplačani, torej sredstev je bilo ogromno. Poleg tega je država sprejela 9 protikoronskih ukrepov, med katerimi so bili tudi tisti, v katerih so deležni bili posebne pozornosti tudi samozaposleni. Teh je skupno ‒ tistih, ki jih je neposredno naslavljal poslanec pravzaprav v prejšnjih svojih izjavah, da gre za 10 tisoč oseb, gre za okoli 6 tisoč oseb. Ampak to so tisti, ki so zaposleni in ki so tudi samozaposleni, torej teh je seveda veliko manj. Gre za področje, ki zadeva količino ljudi vsaj za 40 % manj, kot je poslanec v prejšnjih svojih poslanskih vprašanjih in nastopih izjavljal. Tako seveda gre za veliko manjšo neposredno prizadetost ljudi, ki so pa dobivali v skladu s protikoronskimi ukrepi vse tiste bonitete kot tudi drugi. Tako je Ministrstvo za kulturo poleg vseh sredstev, ki so bila dana na voljo v okviru integralnega proračuna, zagotovilo skupno v tem obdobju še dodatnih 110 milijonov sredstev. Gre pa za ljudi, ki predstavlja v bistvu okoli 3,4 % delovnega prebivalstva, ki so dobili poleg tega še taka sredstva. Tukaj je cela vrsta stvari, ki jih bomo verjetno v debati še odprli. Rekel bi še to, da je ta pozicija, ta položaj samozaposlenih v kulturi veliko bolj privilegirala ali boljša, kot je, recimo, v sosednji Avstriji ali v Nemčiji. Torej neprimerno izdatneje in dobrohotneje je država v ta prostor vstopila in se zavedala vse problematike, ki se povezuje v zvezi z epidemijo, in tako tudi odgovorno ravnala, tako Vlada kot v okviru nje ministrstvo in seveda tudi minister. Poleg tega je torej tudi minister za gospodarstvo 31. 1. 2022 objavil poziv za oddajo vlog za povračilo izpada vseh tistih stroškov, ki jih lahko organizatorji te kulturne industrije prijavijo. In seveda tudi tukaj je prostor, ki bo povrnil eventualno prizadetost tistih, ki so bili morda prizadeti ali pa so bili, ampak bodo morali to izkazati z določenimi dokazili. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališča Poslanske skupine Levica bo predstavil Primož Siter. Izvolite. Izvolite. [[oglašanje iz dvorane]] Ne želite predstaviti? Tako so nam napisali. Okej. Gremo naprej. Stališča Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavila Tadeja Šuštar Zalar. Izvolite.
Hvala za besedo. Na zadnji redni seji je bil izglasovan predlog za razpravo o poslanskem vprašanju ministru dr. Vasku Simonitiju v zvezi z zagotavljanjem socialne varnosti samozaposlenim v prireditveni dejavnosti. Minister za kulturo je že v svojem odgovoru navedel ukrepe, ki so se tekom epidemije nanašali na samozaposlene v kulturi in kulturnike splošno, ter omenil tudi ukrepe na področju prireditvene dejavnosti. V Novi Sloveniji – krščanski demokrati smo zadovoljni, da smo letos lahko na področju kulture predstavili in sprejeli rekordno visok proračun, ki je namenjen vsem segmentom kulture. Zavedamo pa se, da nekatera področja kulture ostajajo podhranjena in bi bilo zanje potrebno nameniti več sredstev. Sem predvsem spada področje avdiovizualne umetnosti, ki bi bila poleg finančnih sredstev potrebna celovite posodobitve zakonodaje, da bo lahko sledila razmeram na evropskem in svetovnem trgu. Po zgledu sosednjih držav bi se moral povečati obseg mehanizma, ki bi zagotavljal denarna povračila za investicijo v domačo in tujo avdiovizualno produkcijo v Sloveniji. Slovenska kultura je zakladnica ustvarjalnosti in istovetnosti slovenskega naroda skozi stoletja. Brez slovenske kulture in slovenskega jezika kot njenega identitetnega jedra danes ne bi imeli samostojne države. Spodbujamo kulturno ustvarjalnost in omogočamo učinkovito sporazumevanje v sodobni, interesno in mnenjsko zelo raznoliki družbi. Naša kulturna politika je zavezana svobodi izražanja ter omogočanju dostopa do raznolike kulturne ponudbe najširši javnosti. V ta namen je potrebna uravnotežena skrb za osrednje kulturne ustanove in decentralizacijsko mrežo gledališč, knjižnic, galerij, muzejev in drugih ustanov po državi. Izredno pomembna pa je tudi podpora ljubiteljski kulturni dejavnosti, saj ima ta v lokalnih okoljih pomembno vlogo za razvoj in kakovost življenja posameznika ter znatno pripomore h gradnji občinstva. Zagovarjamo, da se uredi status samozaposlenih v kulturi z izboljšanjem materialnih možnosti za njihovo delovanje. V okviru plačevanja nadomestil prispevkov samozaposlenim v kulturi je potrebno uvesti ločnico med spodbujanjem vrhunskosti, kakovosti in socialnim korektivom pri plačilu prispevkov. Ne smemo enačiti, da so kulturni delavci in samozaposleni v kulturi socialni problem. Za te najranljivejše, ki so lačni, nimajo strehe nad glavo, denarja za plačilo prispevkov, imamo centre za socialno delo, ki lahko poskrbijo za vse, ki si ne morejo pomagati sami, da prebrodijo najhujše obdobje, potem pa se postavijo na svoje noge in poskrbijo zase in za svojo družino. Plačilo prispevkov kulturnikom in umetnikom ne sme biti socialni korektiv, ampak je namenjeno spodbujanju njihove ustvarjalnosti. Vlada Republike Slovenije je za vse, ki so bili v epidemiji covida-109 najbolj prizadeti, poskrbela na najrazličnejše načine. Za samozaposlene v kulturi je v okviru PKP zakonov poskrbela s temeljnim mesečnim dohodkom, povrnila jim je prispevke za socialno varnost ter omogočila vsem državljanom, da so turistične bone v letu 2021, ki še vedno veljajo, uporabili tudi za kulturo, kulturne prireditve, nakup knjig, ogled predstav in tako dalje. Poleg tega je Ministrstvo za kulturo zagotavljalo in celo povečalo sredstva glede na sredstva pred epidemijo za delovanje kulturnega sektorja, kamor spadajo tudi samozaposleni v kulturi. Izvedeni so bili vsi programski in projektni razpisi v enakem ali celo višjem finančnem obsegu za nevladne organizacije in samozaposlene v kulturi, kot so bili v preteklosti. Glede na razmere epidemije covida-19 je Ministrstvo za kulturo upoštevalo tudi vse prilagoditve izvajanja programov, na primer, izvedba predstave preko digitalnih platform, za katere vemo, da predstavljajo precej manjši finančni zalogaj, čeprav se strinjamo in zavedamo, da zaradi tega trpi kvaliteta izvedene aktivnosti. Ministrstvo je razpisalo tudi delovne štipendije za samozaposlene v kulturi. Razpis se je zaključil v začetku leta 2022 in je predvideval 52 delovnih štipendij. Odziv samozaposlenih v kulturi je bil slab, saj prijav ni bilo niti za tretjino razpisanih štipendij. Tekom delovanja so na ministrstvu izvedli tudi tekoče razpise v okviru kohezijskih sredstev, ki omogočajo dodatna finančna sredstva samozaposlenim v kulturi. Se je pa Ministrstvo za kulturo zavzelo za kulturo in izvajanje kulturnih dejavnosti tudi na področju sproščanja ukrepov za zajezitev epidemije covida-19, saj je bila Slovenija med prvimi državami, ki je dovolila izvajanje kulturnih dejavnosti, obiske muzejev, galerij in knjižnic, seveda pod določenimi pogoji. Glede na navedena dejstva v Novi Sloveniji – krščanski demokrati ugotavljamo, da je Ministrstvo za kulturo med epidemijo covida-19 in v času po njej veliko podpore namenilo prav samozaposlenim v kulturi, kulturni in prireditveni dejavnosti, saj je v veliki meri namenjalo več sredstev zanje kot pred pojavom epidemije. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! V Poslanski skupini SAB se ne slepimo, da je ob vseh številkah, prirejenih rekordnemu BDP in proračunom, s katerimi se zagovorniki vlade hvalijo, Ministrstvo za kulturo pri samozaposlenih naredilo bistveno premalo. Kulturniki životarijo, ta čas pa je Ministrstvo za kulturo uničevalo medijsko krajino, nastavljajo svoje nekvalificirane ljudi na čela javnih medijev in javnih zavodov, finančno izčrpavalo STA in druge institucije ter nevladne organizacije v kulturi. Sistematično je zavračalo dialog s kulturniki ali se mu nič kaj elegantno izogibalo. Ravno zavračanje dialoga sodi med glavne pomanjkljivosti zdajšnje razpisne politike ministrstva pri kulturnih projektih. Višina sredstev za nevladni sektor je bila opredeljena sorazmerno vladnemu mnenju o njegovem nebodigatreba statusu. V tem zanikanju potrebe po nevladnem sektorju se zavedamo, da nevladne organizacije niso alternativa, ampak pravna oblika organiziranja civilne pobude. Ne pristajamo na to, da se nevladniki tretirajo kot nekakšen dodatek scenografiji dejavne države po meri avtokracije, ampak jih vidimo kot ključne deležnike kulturne krajine, ki jo oblikujejo štirje, seveda različni, pa vendar stebri: javni zavodi, nevladne organizacije, samozaposleni in ljubiteljska kultura. V stranki SAB ocenjujemo, da je odgovornost ministrstva za odločitve v celoti zamegljena. Člani komisij, postavljeni s strani te vlade, ko odločajo po nareku škodljivo, ne utrpijo posledic, ministrstvo pa krši Zakon o uresničevanju javnega interesa v kulturi kot tudi Zakon o upravnem postopku. Zaradi namerno ustvarjene megle pa ni mogoče opredeliti, kdo je odgovoren za odločitve ministrstva takrat, ko prijavitelj meni, da je oškodovan. Tozadevni pravilnik ministra Simonitija, denimo, določa, da člani komisij izvirnikov in kopij dokumentov, vloge ne smejo hraniti ne fizično ne elektronsko, tako lahko kasneje kdorkoli popravlja mnenja komisij in njenih članov ali umakne del dokumentacije. Takšen sistem, ki ga je preroško opisal George Orwell v romanu 1984, omogoča posege maščevalnih vzgibov, protekcionizma in revanšizma. Na vse to minister strelja parole, češ da se ministrstvo spreminja v socialni korektiv, da sam temu ni naklonjen, ker meni, da je ministrstvo predvsem za to, da močno podpira ustvarjalnost, za druge stvari pa so pristojna predvsem druga ministrstva. V njegovem pravilniku je tudi črtana določba, da se po končanem odločanju strokovne komisije, odločitve javno objavijo. Za transparenten postopek bi mnenje komisije moralo biti objavljeno vsaj na spletu. A ni paranoično, da v državi, ki ji je digitalizacija prioriteta, kulturni digitalni molk postane njena rešitev? Kulturno-kreativni sektor z dvojnostjo svoje narave, ki je na eni strani kulturna, na drugi pa gospodarska, je moral prvi zapreti svoja vrata in je bil zadnji, ki jih je tudi zdaj še ne popolnoma odprl. Zato še zdaleč ni omogočena normalna socialna varnost niti vsem zaposlenim, kaj šele samozaposlenim. Samozaposleni so najranljivejši, nimajo socialne in finančne varnosti, diskriminirani so na področju bolniškega nadomestila in načina, kako se obravnava dohodnina, v obdobju epidemije pa se je njihov položaj še poslabšal. Promet v kulturno-kreativnem sektorju je drastično upadel. Samozaposleni so hkrati delodajalci in delojemalci, četrtina jih zasluži manj kot najnižje plače, bolniško nadomestilo petindvajsetih evrov dnevno pa je izrazito prenizko. V Evropski uniji ni več vprašanje, ali je smotrno podpirati kreativno-kulturni sektor, temveč kako zagotoviti, da bodo njegovi učinki vplivali tudi na gospodarsko rast. Slovenska vlada pa ne skriva svoje dileme, zakaj podpirati kulturno-kreativni sektor. Ministrstvo za kulturo kot da ne bi poznalo ukrepov, s katerimi so posegali drugi resorji, zmotno zatrjuje, da je bila kultura v pandemičnih razmerah eden izmed tistih resorjev, ki so bili izrazito prepoznani in finančno okrepljeni. Ni drugega, kot ugotovitev, da gre pri Ministrstvu za kulturo za nepoznavanje problematike, ki bi jo sicer moralo dobro poznati in jo reševati. Posledice epidemije se na tem področju že kažejo, stopnjujoča se draginja pa utegne povzročiti, da bo Slovenija ostala brez ustvarjalnosti. Najnovejša inovacija Ministrstva za finance je ob tihi asistenci Ministrstva za kulturo, da bodo socialni prispevki samozaposlenih v kulturi po novem všteti med prihodke, višek vladne zahrbtnosti in sprenevedanja. Zadnji dve leti je življenje za samozaposlene v kulturi postalo neizprosen boj brez upa na zmago. Vse več ostalih panog ponovno deluje, zaposleni so med epidemijo dobivali nadomestila ali delali od doma, so bili plačani, ko so imeli otroke v karanteni. Samozaposleni v kulturi pa še od julija 2021 niso bili upravičeni do nobene pomoči, čeprav so aktivnosti, s katerimi se preživljajo, ves čas bile onemogočene. Javno kulturno življenje se iz dveletnega mrtvila s težavo šele prebuja. Med samozaposlenimi v kulturi so umetniki, nekateri med njimi vrhunski umetniki, mladi in zreli, na katerih mojstrovine smo ponosni, ki so bili pred pandemijo uspešni, finančno samostojni in so se preživljali s svojim delom in ustvarjanjem. Veliko njih je naenkrat pred tem, da so v resni krizi eksistence in ustvarjalnega duha. To, da slovenski umetniki komaj životarijo, pomeni krč naše kulture ob ignoranci Vlade in resornega ministrstva. Naslajajo se nad njihovo agonijo, ko preko tviterskih trolov oznanjajo na maščevanje zaradi udeležbe na petkovih protestih. Med nami, v Državnem zboru, kulturno nesočutna, kulturno neempatična, kulturno ošabna koalicijska večina na Odboru za kulturo ne dovoli sprejetja nobenega sklepa, če ta ni zapovedan ali odobren iz kabineta Vlade. Zato je vsak progresiven predlog namesto sprejetja postal le zavrnjen predlog, čeprav smo se v opoziciji na zobe metali, da utemeljimo nujnost njegove uveljavitve. V SAB smo naredili vse, kar se je dalo v tako neizprosnih okoliščinah. Dosegli smo, da vsi zaposleni pri težjih boleznih in poškodbah ter posledično ob daljši bolniški zadržanosti od dela, dobijo izplačilo nadomestila že po 20. dnevu, namesto po 30 dneh. Vsakemu, ki se znajde v situaciji, ko ne veš, kako boš preživel in če boš sploh preživel v prihodnje, teh 10 plačanih dni, ki jih sam več ne rabi zagotavljati, so zlata vredni. V Poslanski skupini SAB se zavedamo, da je dostopnost slovenske kulture tista podstat ustvarjalnega preboja, ki bo prinesla razvoj vsakega od nas in družbe kot celote, zato želimo umetniškim ustvarjalcem, zlasti mladim omogočiti razvoj njihovih potencialov. Med njimi je največ samozaposlenih, ki so pod to vlado utrpeli masovno prekvalifikacijo iz akademskih umetnikov v raznašalce hrane. Ne želimo si ponovitve kulturne politike, ki jo je vodila ta vlada in ne bomo podpirali grobega političnega kadrovanja v javnem kulturnem sektorju, ki je v samo dveh letih kulturo prevedel v koloraturo nekulture. Eno pa je gotovo, zanemarjanje, zaničevanje in stradanje kulturnikov ne ostane brez posledic ne na kratek, kaj šele na dolgi rok. Tako kot je nesrečnega raznašalca hrane med jedjo bureka, kakopak kot brez maske, doletela 400-evrska kazen, bo vladno koalicijo 24. aprila doletela odslovilna pesen, zapeta iz najmanj 400 tisočerih grl. Katera pesem bo to, je ob zapovedani začasni ukinitvi oddaje Studio City napovedal Marcel Štefančič; Bella ciao je glasbena želja, ki se bo uresničila. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Alenka Jeraj. Predstavila bo stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Lep pozdrav! Minister Vasko Simoniti je v svojem odgovoru na poslansko vprašanje poslanca Primoža Siterja povedal, kaj vse je bilo v času koronaepidemije, ki je prizadela vse sektorje, narejenega za samozaposlene v prireditveni dejavnosti. Za samozaposlene je bil namenjen temeljni mesečni dohodek, povračilo prispevkov za socialno varnost; kot veste, smo uvedli tudi bone za kulturno dejavnost. Vemo, da je sredstev za kulturo v času te vlade največ v vseh zgodovini Slovenije in visok delež je namenjen tudi samozaposlenim, ki moramo priznati, da že pred krizo niso živeli ravno bogato. Zagotovo jih je epidemija prizadela, tako kot vse druge, in z ukrepi smo poskušali te stiske blažiti. Ocenjujemo, da uspešno. Res v času epidemije koronavirusa ni bilo prireditev, zato so se mnogi znašli po svoje, imeli koncerte preko interneta, izvajali koncerte za manjše skupine. Vsi tisti, ki so zaposleni v prireditveni dejavnosti, ki postavljajo luči, odre, tehniki, ozvočevalci, so bili deležni pomoči v obliki temeljnega mesečnega dohodka, da so prebrodili čas, ko zaradi koronavirusa ni bilo prireditev. Kot veste, smo v Državnem zboru sprejeli 10 protikoronskih paketov, s katerimi se je pomagalo vsem zaposlenim na različnih področjih, med njimi tudi samozaposlenim. Izvedeni so bili tudi vsi razpisi, na katere se prijavljajo tudi samozaposleni v prireditveni dejavnosti. Razpisane so različne oblike delovnih štipendij, vendar je javni razpis za delovne štipendije za samozaposlene v kulturi, ki se je zaključil v začetku lanskega leta, v začetku tega leta, pardon, pokazal izredno slab odziv samozaposlenih, saj se ni prijavila niti tretjina od razpisanih 52 delovnih štipendij. Zagotovila so se dodatna sredstva v višini 86 milijonov evrov za kulturo iz Načrta za okrevanje in odpornost, ki bo tudi samozaposlenim v kulturi omogočilo številne načrtovane projekte. V SDS menimo, da je bilo odgovorjeno na zastavljeno vprašanje, zato tudi nismo glasovali za razpravo o odgovoru.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine LMŠ bo predstavila gospa Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Predsedujoča, hvala lepa. Gospod minister, lep pozdrav. Spoštovane kolegice in kolegi! Na težave, s katerimi se je soočal in se sooča kreativno-kulturni sektor, v LMŠ opozarjamo praktično že od vznika epidemije. Sistematično smo poudarjali, da je zlasti prireditvena dejavnost v mrtvem teku, zato so usmerjeni ukrepi potrebni ne samo v času konice epidemije, ampak tudi danes v smislu revitalizacije tako pomembnega področja za kulturni utrip države in pa njenega gospodarstva. Bolj ali manj smo naleteli na gluha ušesa, kot smo seveda pri tej vladi navajeni, čeprav so bili naši predlogi zasnovani na realni osnovi, predvsem pa so bili dobronamerni. Torej, nismo samo kot primarno, to velja za opozicijo, klicali k ukrepom Vlade, ampak smo hkrati tudi tvorno na mizo prinesli predloge. O čem namreč govorimo? Občutek smo imeli, da nas vladni predstavniki ne želijo slišati, pogostokrat pa tudi, da se enostavno ne zavedajo razsežnosti težav, koliko ljudi iz panoge je kriza močno močno socialno prizadela. Podcenjujoč odnos se je kazal tudi v popolni odsotnosti, v navednicah seveda, posebnega načrta za industrijo srečanj, ki bi predvideval točno določene praktične ukrepe ob spreminjajočih se epidemioloških razmah tako s strani organizatorjev kot pomoči države. Prireditelji bi pri načrtovanju imeli jasen uvid v zapovedane ukrepe glede na epidemiološko sliko tudi za daljše časovno obdobje, kar je seveda ključno, saj se dogodki prirejo več mesecev vnaprej. Medtem ko so v določenih državah že beležili rast obiskovalcev ob podobni epidemiološki sliki, so se pri nas odloki za izvajanje kulturnih prireditev vztrajno spreminjali z enega dne na drugega. Nazadnje tudi novembra 2020/21 so nesorazmerno zaostrili nekaj tednov kasneje, kar je ljudi seveda odvrnilo od udeležbe in povzročilo še globljo krizo prireditvenega sektorja. Tudi takrat smo v LMŠ opozarjali, da to ni najboljše. Iz ust vladnih predstavnikov smo poslušali bolj ali manj birokratsko uokvirjene mantre o neprekinjenem financiranju projektov in programov javnih zavodov, kjer pogodbeno sodelujejo tudi samozaposleni iz sektorja. Kar je sicer okej in je že res, da je Vlada kljub začetni nerazumni finančni uravnilovki za upravičenost do pomoči zaradi izpada prihodkov ukrepala s temeljnim dohodkom. Vendar Vladi v LMŠ najbolj zamerimo prav to, da je kulturno-kreativni sektor ustvarjalno paralizirala in ga potisnila v hibernacijo in mu po kapalki dovajala državno pomoč, kljub temu da sektor več kot polovico denarja zasluži na trgu in da so nacionalni razpisi ter EU sredstva v letu 2019 znašali le 10 % vseh prihodkov. Zaposleni so torej ostali popolnoma brez dela, mnogo specializiranih kadrov je odšlo in se ne bo nikoli več vrnilo v to panogo. Prireditvena dejavnost bo tako potrebovala veliko več časa za okrevanje, saj so človeški viri enostavno izgubljeni. Naj omenim tudi, da bi bilo povsem zadosti, če bi se Vlada, recimo, samo ozrla okraj meja, kjer so države, kot so Finska, Irska, Španija, poleg nadomestitve dohodkovnih izpadov oblikovale tudi tako imenovane posebne sklade, ki so omogočali in spodbujali ustvarjanje prilagojenih formatov dogodkov in si prizadevali za krepitev skupnosti na področju kulture. Prav tako ne moremo v LMŠ mimo dejstva, da Ministrstvo za kulturo v tem času ni premoglo niti enega avtonomnega resornega mehanizma za pomoč področjem, ki sodijo pod njegovo okrilje, temveč jih je prepustila gospodarski strokovni skupini. Torej, še vedno poslušamo pluralno strokovno skupnost, ki lahko kompetentno prouči in predlaga krizne ukrepe za kulturni sektor. Potrebujemo namreč strateški razmislek, če hočete pa tudi določeno mero varnosti, da država za organizatorji tudi stoji. Ker gre torej za izrazito tržno dejavnost, ko govorimo seveda o prireditvenem sektorju, se pristojnost poleg kulturnega ministrstva deli tudi na gospodarsko ministrstvo. Prevečkrat smo bili namreč soočeni s podajanjem žogice med enim in drugim resornim ministrstvom. V LMŠ bomo tudi stežka pozabili, kako so vladni predstavniki vsak po svoje tiščali glavo v pesek pri enoletni blokadi finančnih sredstev slovenski filmski produkciji in to navkljub orkestriranim pozivom opozicije ter zainteresirane javnosti. Po izkušnjah spopadanja z epidemijo koronavirusa bi bilo od odgovorne vlade logično pričakovati, da ima že vnaprej pripravljene ukrepe za pomoč posameznim panogam, katerih delovanje je omejeno ali prepovedano, in jih v tej situacijah tudi uveljavi; prepovedala jih je namreč ona sama z nelogičnimi, vsak drug dan novimi odloki. Ob vnovičnem porastu okužb, ki smo mu znova priča, bodo težave ponovno privrele na dan in upam, da nam ne bo treba zopet reči, da se nismo iz tega nič naučili. Skrajni čas je torej, da k temu pristopimo z večjo mero odgovornosti za hipne ukrepe in da na drugi strani osmislimo dolgoročne ukrepe za odpornost sektorja ob kritičnih razmerah. O vseh možnih različicah ukrepov na tem mestu ne bom govorila in vseh ne bom ponavljala. Želela bi pa zgolj poudariti, da je poleg temeljih ukrepov za socialno varnost ter, drugič, likvidnost podjetij v panogi za LMŠ zelo pomembna tudi oživitev panoge z namenskim zagonskim kapitalom, ki bo ljudem povrnil zaupanje ter vero, da se splača ostati in delati. Sploh tisti, ki so sploh še v tej panogi ostali. Za konec pa bi si v LMŠ želeli, da če že ne prisluhnete opoziciji, prisluhnite vsaj ljudem, ki to delo živijo, saj si zaslužijo večjo mero resnosti pri držanju obljub, predvsem pa pogledov izven okvirjev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kot zadnji bo stališče poslanske skupine SD predstavil gospod Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani minister, kolegice, kolegi! Pred dobrima dvema letoma smo doživeli to, kar si nihče niti v najbolj temačnih sanjah ni predstavljal – izbruh virusa, ki je po celem svetu širil z neverjetno hitrostjo, prizadel vse, ne glede na status, socialni položaj, raso, kožo ali barvo last, nacionalno ali versko pripadnost. Razglašena je bila epidemija. Zaprti smo bili v domove, občine in regije. Šole, vrtci so ostali zaprti, javni promet se je ustavil. Javno življenje se je ustavilo in tako se je tudi prireditvena dejavnost, koncerti, kulturne in športne prireditve, predstave, srečanja, kongresi čez noč kot prva gospodarska dejavnost nepredušno zaprla. Danes, marca leta 2022 se le počasi prebuja in z negotovostjo gleda v prihodnost. Na januarski seji je poslanski kolega ministroma za kulturo in gospodarstvo zastavil vprašanja, ki so se nanašala na morebitno uspešnost strategij pomoči prireditveni panogi in njenim delavcem ter kakšne učinkovite mehanizme lahko prireditelji, podjetja in zaposleni pričakujejo in izkoristijo za preživetje. Kot sem že omenil, zaposleni v industriji srečanj počasi in negotovo oživljajo svojo dejavnost, zato je bilo tudi vprašanje kolega na mestu, in sicer kakšne obeti ima panoga za ponoven normalen zagon. Socialni demokrati smo ves čas epidemije in vladnih ukrepov za zajezitev posledic epidemije opozarjali na industrijo srečanj. Po podatkih prizadete industrije je na organizacijo izvedbo srečanj prireditev v Sloveniji neposredno vezanih 15 tisoč zaposlenih v industrij srečanj, čemur je potrebno prišteti še več kot 20 tisoč samozaposlenih podjetnikov, samozaposlenih honorarnih delavcev v kulturi in kreativi, katerih delo in dejavnost sta pretežno vezani na pripravo in izvedbo prireditev. Po podatkih podjetniškega sektorja je bilo v tem času epidemije neposredno ogroženih vsaj dva tisoč delovnih mest v 350 podjetij. Minister za kulturo je v odgovoru navedel nekaj ukrepov za samozaposlene: temeljni mesečni dohodek, povračilo prispevkov za socialno varnost, boni za kulturno dejavnost. V preteklih dveh letih so zagotavljali tudi vsa tekoča sredstva za delovanje kulturnega sektorja tudi samozaposlenih v kulturi, in sicer v precej večjem obsegu kot pred epidemijo. Minister je tudi navedel, da so bili vsi načrtovani programski in projektni razpisi za nevladne organizacije in samozaposlene v kulturi, na katerih so bila zagotovljena enaka ali celo višja sredstva kot v preteklih letih. Javni zavodi so prejeli vsa sredstva za načrtovane programe, tudi za realizacijo načrtovanih pogodb s samozaposlenimi v kulturi. Ves čas trajanja epidemije covida-19 se je pri realizaciji upoštevala alternativna oblika izvedbe dogodkov preko spleta ali v kakšni drugi prilagojeni obliki ne glede na manjše število obiskovalcev. In če so na Ministrstvu za kulturo res tako zelo skrbno in natančno ter odgovorno sledili vsem procesom v času te dvoletne krize in s finančnimi injekcijami in z veliko pozornostjo do samozaposlenih upravičili svojo vlogo, se na tem mestu sprašujemo, zakaj potem prav ta sektor še vedno bije boj za preživetje. Spoštovani! Na tem mestu je prav, da opozorimo oziroma spomnimo, kako so bile panoge v času epidemije obravnavane in kako so se pravila spreminjala, medtem pa so jih vladajoči kršili. Absurdnost vladnega razumevanja in ukrepanja se je dokončno razgalila na lanski slovenski kulturni praznik, ko si je minister Počivalšek s sodelavci za kraj uradnega poslovnega business to business srečanja izbral gostinski lokal. Po medijskem razkritju, da je število udeležencev preseglo dovoljene omejitve, da so jim stregli tudi hrano, so se vladajoči kršitelji izgovarjali na uradne dolžnosti ter izjeme v vladnih odlokih, ki naj bi dopuščali poslovne dejavnosti in srečanja ter skupno prehranjevanje v zaprtih prostorih, če je le namen srečanja pravi. Navajam le enega od mnogih primerov, kako je vladajoča ekipa krmarila med lastnimi pravili in ukrepi ter jih izigravala ali pa so kot posamezniki blizu vlade zaradi vladnih ukrepov celo obogateli. Medtem pa so mnogi zaposleni in samozaposleni ponižno prosili za pomoč pri preživetju sebe in njihovih družin. Dve leti trajajoča epidemija je mnoge močno prizadela, mnogim je tudi spremenila način življenja, kar občutijo tudi samozaposleni v industriji srečanj. Zato bi bilo še kako prav, da bi tako na kulturnem kot gospodarskem ministrstvu skupaj s prizadetimi opravili razgovor in skupaj začrtali pot oživitve industrije srečanj. Hvala.
Hvala lepa. Zaključili smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Preden preidemo na seznam razpravljavcev, je za besedo zaprosil predlagatelj, gospod Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Hvala lepa tudi vsem, ministru, kolegicam in kolegom, poslankam in poslancem, za ta predana stališča o tej pomembni temi. Naj se odzovem na nekaj stvari, ki ste jih izrekli, predvsem minister Simoniti na vašem naslovu. Pred sabo imamo – kar sem tudi v izvornem poslanskem vprašanju izpostavil – dva problema. En problem, ko govorimo o socialnem položaju delavk in delavcev v uprizoritveni dejavnosti, je, kako preživeti to epidemijo. Se pravi, ko je vse padlo po tleh, ko so se prizorišča zaprla in še vedno niso odprta v celoti, kako zgristi to obdobje in preživeti: kako plačati položnice, kako kupiti, preživeti otroke, kako plačati kredit, najemnino ali karkoli. In zdaj, minister, vam odgovorim – in tudi že izvorno vam nisem oporekal –; vprašanje ni, kaj je Vlada tu naredila na ravni PKP, na ravni plačanih prispevkov, to so merljive stvari, ki jih lahko vedno servirate. Tudi, minister, vaša strankarska kolegica Alenka Jeraj je servirala podatek, da je letošnji proračun na postavki kulture rekorden. In to so merljivi podatki, tu vam ne more nihče kontrirati. Vprašanje pa, ki se tu pojavlja, je, kako se je vse to preneslo v življenje kulture. Na kakšen način so od tega karkoli imeli – kdo? – ljudje, ki kulturo živijo, ki kulturo ustvarjajo. Mislim, da imamo tu strukturni problem oziroma strukturno nerazumevanje, ko Vlada življenje kulture vidi najprej v birokraciji, infrastrukturi in tako naprej in šele potem v ljudeh. V Levici oziroma demokratični opoziciji pa smo to stvar postavili dejansko na noge in razumemo, da kulturo ustvarjajo, živijo ljudje. Zato toliko poudarka na tem, da je treba najprej poskrbeti za njih, za njihovo ustvarjanje, za njihovo socialno in siceršnjo varnost. In zato je na mestu kritika, zakaj se v odločanje o vlaganjih, o pomoči, o protikoronskih paketih in tako naprej ni na področju kulture povabilo in v dialog vključilo ljudi, ki te probleme živijo. Zato je bilo tudi moje izvorno vprašanje, minister, na kakšen način Vlada sodeluje v dialogu s prireditelji, z organizatorji, z nastopajočimi, z igralci, glasbeniki, tehničnim osebjem v reševanju te aktualne in akutne problematike preživetja sektorja. Zelo merljivo sem vprašal, na koliko sestankov ste jih povabili, na koliko sestankih so z ministrstvom sedeli in do kakšnih zaključkov so prišli. In potem prehajam na drugo točko, kako se je, če se je, v tem nekem dialogu, nekem širšem konsenzu ustvarilo – kar je pa tudi ena od predhodnih govornic izpostavila –, ali se je izpostavilo vprašanje, kako naprej v tem času, ko je ta sektor od epidemije tako brutalno osiromašen, ko dve leti tako rekoč ni živel oziroma je dihal na škrge, po domače povedano, ko so ljudje odhajali v tujino, ali v druge poklice, ali na bicikel vozit za Wolt ali karkoli; visoko izobražen in strokoven kader, ko se je infrastruktura razprodala, ko je manjkalo novega zagona. Torej, kako ta nov zagon najti? To, mislim, da sta dve ključni vprašanji, ki tukaj ostajata odprti oziroma tudi istočasno kritiki z naslova kulturnikov, z naslova kulturnega zemljevida, ljudi, ki kulturo živijo in ustvarjajo, do vlade. Seveda, odsotnost tega dialoga in odsotnost evalvacije dosedanjega dela, odsotnost vprašati nekoga: »Ej, a je vse okej, a zmoreš, a bo šlo, boš ti kot samozaposleni, boš ti kot delavec v kulturi zmogel, ali boš ti kot lastnik in menedžer nekega podjetja, ki v tej panogi živi, zmogel? Tega vprašanja, tega feedbacka ministrstvo ni nikoli dobilo po svoji krivdi; ne, da teren sam tega ne bi hotel. Pa so prihajal ljudje z dobrimi idejami. Verjamem, da se bo zdaj še odprlo nekaj razprave in bom par pričevanj, če hočete, ali pa par pozivov, ki so se zgodili samoniklo na kulturnem zemljevidu med kulturniki, ki so padli v socialne stiske, jih bom tudi navedel. Za zdaj pa naj ostane pri tem vprašanju, odgovor na katerega pa nisem dobil od ministra, izvorno. Torej: Na kakšen način, v kolikšni meri se je sploh sodelovalo v sprejemanju kakršnihkoli odločitev, ki naj bi pomagali kulturnikom in kulturnicam? Hvala lepa.
Hvala lepa. Prva razpravljavka je na vrsti gospa Violeta Tomić, za njo se pripravi gospod Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Spoštovani vsi prisotni, minister! Mene ne preseneča, da kolega Siter ni dobil odgovora od ministra, kajti ves čas se soočamo s to popolno aroganco te oblasti in predvsem z enim tako zaničevalnim, sovražnim odnosom do kulture, predvsem pa do kulturnih ustvarjalcev, ki jim niso po meri, jih ne razumejo in jih nočejo. Take je treba potem izstradati. Zavedati se moramo, da smo vedno vsi povezani, predvsem pa so povezani vsi sektorji. Ne moreš obglaviti enega sektorja in pričakovati, da bodo pa drugi toliko bolje prosperirali. Kot se reče industrija srečanj, jo je treba tudi obravnavat kot eno vejo gospodarskih panog, ki je povezana z mnogimi drugimi. Tam, kjer je festival, vemo, kako se spodbudi turizem, prenočitve, kako se prodajajo kmetijski proizvodi in tako naprej. Se pravi, zaradi ideoloških razlogov potunkati eno gospodarsko panogo, je popolnoma neracionalno in nerazumljivo. In vsi ti drugi sektorji, o katerih sem govorila, so se po teh dveh letih epidemije nekako, več ali manj, pobrali. Za področje kulturne in kreativne dejavnosti, predvsem pa za samozaposlene v kulturi, pa se stanje krize še nadaljuje, ker je Vlada v svojih protikoronskih paketih popolnoma zanemarila področje kulture, kulturno življenje je zamrlo, delavci uprizoritvenih in prireditvenih, koncertnih dejavnosti pa so ostali brez dela in prihodkov. In vsem je jasno, da kulturno-kreativni sektor nujno potrebuje strategijo za okrevanje. Zdaj, ko se seveda koalicijski poslanci hvalijo z rekordnim proračunom, pa saj so dobili UTD, je to višek, višek cinizma in sramotenje kulturnih ustvarjalcev. Oni hočejo delati, date jim pa 700 evrov, od katerih ne morejo ne živeti ne umreti, in si umijete roke, rekordni proračun pa ne dobi ničesar nazaj. Če bi vlagali in če bi razumno vodili kulturno politiko, česar v tem mandatu seveda nikakor ni bilo, bi tako kot se vsaka investicija v kulturo velikokrat povrne, ima večkraten multiplikatoren učinek, bi iz teh rekordnih proračunov tudi kaj bilo. In še to, da mi je minister Šircelj, minister za finance, tukaj odgovoril, da tale UTD zveličavni ne bo šel v cenzus, ne bo obdavčen, potem se je pa zgodilo, da samozaposleni v kulturi niso vedeli, kam spadajo: ali to prijavijo ali ne prijavijo, ali je to obdavčeno ali ni obdavčeno. Zraven pa seveda skrajna desnica stopa z roko v roki z Rimskokatoliško cerkvijo, ki je v času korone, ko ji ni obstaja delavnost, dobila ravno tako, vsak cerkveni uslužbenec 700 evrov tako kot samozaposleni v kulturi, pa dovolite mi primerjavo, ker spadajo pač v isti sektor in so kulturniki tako zelo stigmatizirani napram tem drugim. Verski uslužbenci imajo prostor za svoje vaje, ga ne rabijo najemati; imajo prostor tudi za predstave in ga ne rabijo najemati. Živijo v stavbah, kjer ne rabijo plačevati položnic, seveda nimajo cenzusa, tako kot imajo samozaposleni v kulturi, ki ko presežejo nekaj manj kot 20 tisoč evrov letno, izgubijo pravico do plačila socialnih prispevkov. In ravno tako ne rabijo dokazovati nobenih odličnosti, kot jih morajo samozaposleni v kulturi. Pa mi povejte, spoštovana koalicija, kje je tu pravica. Kje je tu nek normalen odnos do državljanov in državljank pri taki diskriminaciji samozaposlenih? Nevladniki, ki jih ta koalicija, ta vlada tako kljuva, tako diskreditira, pa vendarle ustvarjajo. Ne samo da nas predstavljajo v tujini, kar v primeru prej omenjenih ni tako, ker so tuja korporacija, doma v Vatikanu, ampak tudi plačujejo davke, spoštovane državljanke in državljani. Vsi nevladniki, ki jih ta vlada tako pljuva! Pa naj vam omenim, ne vem, Zavod Delak pa En knap pa Laibach, ki je svetovno znan, ampak za to vlado ni dovolj dober. Zakaj? Ker oni Laibacha ne poslušajo. Oprostite, jaz tudi ne hodim v cerkev, pa ne bom rekla, da se mora tako kot iz Metelkove izseliti cel regiment nun. Saj bi znoreli! Saj bi rekli, da smo totalitarci, da smo diktatorji. A vi pa niste diktatorji? Ne, niso, oni niso! Diktatorji niso totalitarci. Kulturni sektor, ki je po defaultu kritičen, ki vedno drži ogledalo vsaki oblasti, ni všeč tej vladi. Ravno tako kot niso všeč tej vladi mediji. Mediji, ki so, če beremo poročilo tegale vašega Urbanije in analizo RTV poročanja, je »enostranski prikaz, gre za očitno zlorabo, enostranski prikaz [[…]]« Mislim, pa kam smo mi padli v teh ubogih dveh letih? In seveda je epidemija covida zelo pomagala tej vladi, totalitarni vladi, recimo bobu bob, da je popolnoma uničila kulturno-umetniški sektor. Nevladni. Kajti, kam je šel denar iz rekordnega proračuna? Ustvarjalec ne more, če zdajle sprostite ukrepe, jutri nastopati. Proces dela traja, gledališka predstava, koncert, zahteva tri mesece organizacije. Komu to ni jasno? In če ne ve, kakšni bodo ukrepi, ne more čez tri mesece razpisati dogodka. Mi, v opoziciji smo sklicevali ogromno sej Odbora za kulturo, kar se nam je celo očitalo. Predlagali smo mnoge sklepe, izglasovali smo mnoge sklepe, ki bi morali biti zavezujoči, če živimo še vedno v demokraciji, če ta državni zbor sploh ima svojo funkcijo. Ampak zgodilo se ni nič. Minister Vasko Simoniti fura svojo špuro in ga ne zanima, kaj si mi mislimo, če mu kaj ni všeč, celo vstane in odide in reče, da se mu ne da poslušati. In nobene strategije ministrstvo ni ponudilo, nobenega načrta, nobenega zakonodajnega paketa v kulturni in kreativni sektor, nobene finančne pomoči za samozaposlene v kulturi ‒ pa ne mi govoriti o UTD, o miloščini 700 evrov! Pojdite vi živet s 700 evri na mesec! Mi, ustvarjalci potrebujejo spodbudo za ustvar-ja-nje. To ni, vržem ti skorjo kruha pa tiho bodi. Sramota je ta odnos do kulturnikov! In nič glede odprtja kulturnih ustanov, nič glede ustreznih nadomestil za izpad dohodka od prodaje vstopnic v kulturnem in kreativnem sektorju. Bilo je dejansko ogromno pozivov, minister Vasko pa nič. In ne glede na ves trud opozicije in vse sprejete sklepe, je ta vlada popolnoma avtokratska in je gluha za vse, kar ni ideološko podrejeno njihovim interesom. That's a fact. To je dejstvo in se nehajmo pretvarjati, da živimo v demokratični ureditvi! Nehajmo se, ker je ni! In koncerti, prireditve, predstave, srečanja so prva ugasnila na začetku epidemije in seveda bodo najbrž zadnja, ki se bodo aktivirala v popolni meri. Podjetja in zavodi, organizatorji in njihovi zaposleni so bili tako rekoč dve leti popolnoma brez dela. Prireditve so se sicer delno povrnile, ampak prireditelji vseeno ocenjujejo, da je epidemija panogo oklestila za približno 85 %. 85 % panoge je šlo nepovratno v nič. Ko mi nekdo reče, da ministrstvo podpira ustvarjalnost ‒ ma kakšno ustvarjalnost!? Kaj je za vas ustvarjalnost? Inštitucije, kjer nastavite svoje direktorje ‒ to ni podpiranje ustvarjalnosti, to je podpiranje nekih inštitucij, ki po inerciji, hvala bogu, so se ohranile. In delovna mesta v teh inštitucijah so se ohranila, čeprav niso imeli ljudje dela, so imeli pa plačo normalno. Med samozaposlenimi se je pa zgodil pomor. Genocid. In ni zanemarljivo dejstvo, da prireditve na tem področju zaposluje približno 10 tisoč ljudi. Pa teh 10 tisoč ljudi mi ne moremo kar pozabiti, pa izbrisati! In to so visoko izobraženi, profilirani ljudje z mednarodnimi referencami. To je nekaj, kar je nepojemljivo. V nobeni državi [[…]]Hrvaška je ves čas imela produkcijo in je skrbela za svoje, pa je zelo blizu. Samo v Sloveniji, v tej ubogi dvomilijonski državi, kjer nas vodi vlada Janeza Janše, ki je dobila tistih svojih 200 tisoč glasov, je treba vse pomoriti in pustiti požgano zemljo. Pa kdo bo to reševal, ko pride? Naslednja vlada. Kako? Od teh 10 tisoč ljudi v tem prireditvenem sektorju, o katerem danes govorimo, je redno zaposlenih samo 10 % teh delavcev in delavk, vsi ostali pa so zaposleni prekarno, sezonsko, projektno. In vi, ki imate toliko družinskih vrednost v svojih načelih in besedah, ali vi veste, da so to tudi mamice samohranilke, družine, ki od tega živijo? Skratka, devet tisoč delavk in delavcev in njihovih družin je ogroženih. Kajti njihovo preživetje je odvisno od obiska teh prireditev, ker je to njihovo delo, to ni njihov hobi. Vi, ko govorite o kulturi, vedno govorite o nekih hobijih. Saj imamo mi tudi, ne vem, dramski krožek. Toda, čakajte! Ti ljudje so izobraženi, izkušeni, potrjeni in je to njihov poklic. In vsak poklic mora biti dostojno plačan, vsak. Kdo vam bo pa kopal zastonj? Ceste vam ne bodo prekopavali, če jih ne boste plačali. Skratka, ta sektor je popolnoma odvisen od obiska na prireditvah in pogojev za njihovo izpeljavo oziroma od nekih strukturnih pomoči države temu sektorju, ki je pa ni bilo. Zaskrbljujoč podatek je tudi, da je več kot tretjina samozaposlenih v kulturi že pred krizo živelo pod pragom revščine in so živeli z med 500 in tisoč evri. Neto. Zdaj pa je čista katastrofa in premnogi vrhunsko usposobljeni ter mednarodno priznani akterji iščejo svoje preživetje v prekvalifikacijah v druge poklice, tako kot pravi Primož, vozijo bicikle z Wolt hrano. Ampak ti ljudje se lahko izkoristijo na boljši način, veste. Treba jim je dati možnost. Ne vem [[…]]Ali so kaznovani za kaj, kar so vam storili? Ker tako, oprostite, to vse skupaj zgleda. S tem se dela nepopravljiva škoda celotnemu sektorju, saj so, veste, potrebne generacije in generacije ter dolga leta, da se izšolajo uigrane ustvarjalne ekipe. Ne moreš ti danes voziti hrane preko Wolta, jutri pa, recimo, voditi oddajo ali pa biti kvaliteten ozvočevalec na koncertu. Ne gre. Ne vem, kako ne razumete teh stvari. Očitno predolgo sedite nekateri v poslanskih klopeh in ste prepričani, da je samo po sebi umevno, da pridete sem, nekaj preberete, dobite svojo plačo in krojite usodo drugim ljudem; poštenim ljudem, delavcem, ki plačujejo davke, zato da mi tu sedimo. Oprostite, ampak to je zame grozno in nedopustno. Epidemija ni le razkrila vse prekarnosti in podplačanosti delavcev v kulturi, ampak je razkrila tudi generacijsko neenakost, kajti mlajši ustvarjalci imajo še posebej težke pogoje za ustvarjanje – to so ptički, ki nikoli ne morejo vzleteti. Zdaj si predstavljajte, da imate otroka, ki je nadarjen, priden, delaven. Težko je priti, recimo, na Akademijo za gledališče, radio, film in televizijo. Sprejemne moraš narediti, ni dovolj, da samo [[…]]In potem ne more nič delati, ne dobi sploh pogojev, ne dobi statusa, ker ni dovolj naredil in tako naprej. O tem vam je v dopisu govorila gospa Romana Krajnčan, za katero sem v neki televizijski oddaji videla, da ima tako vsestransko nadarjenega, čudežnega sina. Tudi mnogi umetniki so se podpisali pod ta dopis in so pozvali Ministrstvo za kulturo, da uredi položaj samozaposlenih. Minister Vasko pa nič! Ne vem, ampak, če verjamete v boga, vam bo sodil. To so uničena življenja, uničene družine, uničeni mladi ljudje in njihova perspektiva. Meni je hudo, veste, ob tej razpravi mi je resnično hudo. Poleg tega, da Ministrstvo za kulturo v zadnjih dveh letih [[…]] [[oglašanje v dvorani]] Pa prosim, da se ne pogovarjate, pojdite ven klepetat, kadar jaz razpravljam. Jaz molčim, kadar vi razpravljate, kolega. Resno prosim, to me moti in dekoncentrira. SDS samo kadar je njim kaj všeč, vsi tule sedijo kot kužki, ko pa jim kaj ni všeč, pa zganjate kraval. Prosim vsaj toliko spoštovanja do nas, ki smo konstantno v nekem podrejenem položaju tukaj. Skratka, poleg tega, da to ministrstvo za kulturo v zadnjih dveh letih ni ničesar naredilo, da bi zaščitilo sektor, pogosto pa je ravnalo ravno nasprotno. Vemo, kolikokrat smo imeli seje o težavah pridobivanja statusa samozaposlenih v kulturi, pa deložacija NVO na Metelkovi. Pa cela kalvarija s financiranjem STA, ko so novinarji morali delati brezplačno in ko so jih silili na kolena. Skratka, težave z medijskim razpisom, pa sprejemi pravilnikov o strokovnih komisijah brez soglasja stroke, pa še vedno nimamo dialoških skupin in tako naprej. Ampak poseben status Rumenim jopičem, neonacistični organizaciji, to smo pa podelili! Oni pa so dobili status posebnega družbenega interesa. Bog nam pomagaj, Slovenija. Res. To je verjetno eden mojih zadnjih govorov z vami tukaj v Državnem zboru in si bom dovolila reči: bog nam pomagaj, Slovenija. Neonaciste nagrajujete v ustvarjalce. Naše šolane, vrhunske ustvarjalce pa kaznujete, jih obravnavate kot zajedavce proračuna, stigmatizirate. To je strašno. V letu 2022 je za razliko od neonacističnih Rumenih jopičev cela vrsta organizacij na področju uprizoritvenih umetnosti ostal brez finančne podpore tega ministrstva, ki ga vodi gospod Vasko Simoniti, ki ima rekorden proračun. Kam je šel rekordni proračun? To vprašanje sem postavila velikokrat, vendar odgovora na to nisem dobila. Ampak se je ukvarjala izdatno z blatenjem kulturnikov, NVO, ves čas smo poslušali grobo propagando proti nevladnikom, češ da je kulturno-kreativni sektor močno odvisen od sredstev, da so prisesani na državne jasli, v resnici pa je to, oprostite, samo netenje sovraštva. Ti isti vaši neonaciji so hodili po Metelkovi in hoteli tepsti ustvarjalce. In če bi zmogla skrajna desnica namesto skrajne propagande pogledati dejstva, bi videli, da za leto 2019 ocene kažejo, da v povprečju celoten sektor kar 62 % denarja zasluži s svojo prodajo storitev. 62! Na drugi strani imate korporacije, ki jim do minimalca država dodaja – veste koliko? – ampak tisto je pa v redu. Skratka, ta sektor ni odvisen tako zelo od javnega denarja, potrebuje pa neka zagonska sredstva oziroma razumevanje ministrstva, ki naj bi skrbelo za kulturni sektor. Moj čas se je iztekel, pa verjamem, da nekaterim ni bilo prijetno poslušati. Jaz se vam pa lepo zahvaljujem za pozornost.
Hvala lepa. Preden nadaljujemo razpravo, imamo postopkovni predlog kolega Siterja. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Poglejte, kolegica Tomić je imela popolnoma utemeljeno razpravo in vas prosim, če lahko tisti nacionalistični krožek tamle malo umirite. Ne vem, če v postavljanje vprašanj o socialnem preživetju kulturnikov [[…]]10 tisoč jih je, 10 tisoč ljudi se bori za preživetje; o tem govorimo danes. To so vprašanja, na katera iščemo odgovore. Če je to vredno zehanja, nasmehov in drugih medmetov, ki ne vem, kaj točno pomenijo. Poglejte, pred seboj imamo ključno kulturno, gospodarsko in socialno vprašanje, kako bo cela panoga preživela danes in kakšne pogoje ima za to, da sploh iz te epidemije izide. To ni razprava, na katero se odgovori z zehanjem in zasmehovanjem drugih poslanskih kolegic in kolegov. To je razprava, na katero se odgovori z merljivimi odgovori. In merljivi odgovori so vse, kar pričakujemo v argumentirani debati, kar v končni fazi pričakujemo tudi od ministra, pa smo mu že štirikrat ista vprašanja postavili.
Hvala lepa. Če ste kolega Siter name naslovili ta vaš postopkovni predlog, jaz res skrbim, da je v dvorani red, ko vodim. Ocenila sem, da do sedaj ni bilo nekega nereda, v katerega bi morala jaz posegati, nisem pa opazila skozi maske tega, kar ste vi opazili. Tako tudi moje intervencije, je potem jasno, da je ni bilo. Zaenkrat imamo zelo korektno razpravo, vsaj jaz tako ocenjujem. Predlagam, da z njo nadaljujemo. Naslednji ima besedo gospod Jožef Lenart, pripravi se gospa Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Torej, razprava teče na tematiko krize v industriji srečanj, in sicer na ustno poslansko vprašanje kolega poslanca Siterja, ki je 31. 1. na 29. seji dejansko postavil ministru vprašanje v zvezi s tem, kako skrbi za to, da bodo prireditve ponovno zaživele, in seveda tudi opozoril, da je veliko delavcev in tudi tistih, ki imajo samostojno dejavnost, espeje, v krizi, potem ko so dejansko bile za daljši čas ustavljene prireditve ali pa tako imenovana industrija srečanj. Moram reči, da je minister že na tej seji 31. 1. nekako odgovoril, kvalitetno odgovoril, in tudi demantiral trditve, da je vse narobe. Vemo namreč, da se je v času epidemije s PKP ukrepi seveda preprečevalo številne socialne stiske; tudi zaposlenih v kulturi in tudi samostojnih umetnikov, če tako rečemo, kulturnikov, da so v času, takrat ko je bila njihova dejavnost oziroma zvrst, tudi kulturne umetnosti, ustavljena zaradi širjenja bolezni, ki je kosila in jemala življenja, da se je takrat tudi pomagalo s plačilom prispevkov in seveda tistimi temeljnimi dohodki. In sicer, šlo je za človeška življenja, za naša in za vaša, predlagatelji, in seveda tudi za zaščito življenja kulturnikov, umetnikov, ustvarjalcev, organizatorjev prireditev, s tem tudi delavcev v vseh zvrsteh industrije srečanj. In seveda, prav za te se nekako tudi zavzel kolega poslanec Siter danes in takrat s tistim ustnim poslanskim vprašanjem. Tako moram nekako reči, da prvi ukrep vseh ministrov in tudi tega je bil, da z ukrepi omejujejo širjenje. Kot je dejal na eni od sej, na kateri se ga je takrat obsojalo ‒ saj smo jih imeli več –, mislim, da smo bili skupaj s filmarji tukaj, je lepo povedal, da se na ministrstvu trudijo in da tudi kulturniki in tudi filmarji niso sami, ampak se rešuje problem. Seveda pa vsega, vseh ukrepov, ki so bili izpostavljeni, pa ni bilo mogoče rešiti čez noč pa tudi njihovih posledic ni mogoče rešiti čez noč. Tako je nekako takrat naraščanje okužb dajalo neke ukrepe, zajezitve, ki so zapirali dejavnost: kinematografe, druge prireditve, gledališča, in seveda potem tudi na različno situacijo tako imenovane covid situacije potem tudi odpirali. Tako bom rekel, da se mi ne zdi pa fer, ker vsi vemo, da se je kar precej takrat pri teh spoštovanju teh ukrepov nekako gledalo čez prste in se tudi nagajalo, da se ti ukrepi ne bi spoštovali. Če bi se bolj spoštovali, bi verjetno bile številne prireditve danes že v vse večjem zagonu, kot so, in sedaj se pa pač kaže s prstom, da spet gre vse navzdol. Ampak verjemite mi, da vse ne gre navzdol, da uspešni umetniki in tudi uspešni organizatorji prireditev bodo preživeli. Rekel bom, s tem ko se je epidemija zajezila do te mere, da spet lahko vsaj deloma gremo na koncerte, v kino, gledališče in na druge prireditve, da je tista osnovna zadeva nekako s strani tega ministra in s strani te vlade bila zagotovljena. Seveda pa je zelo važno, da imamo dobro gospodarsko rast, da imamo dobro zaposlenost, da delovni ljudje delajo in da tudi ti delovni ljudje imajo denar, da gredo lahko na prireditve in da gredo v kinematografe in seveda več trošijo takrat, ko imajo denar, in zaradi tega se bo pri nas gotovo stanje v kratkem dobro izboljšalo. Seveda pa nekako ministrstva pa Vlada lahko z določenimi ukrepi, in tudi mi, nekako pomaga do tiste osnovne mere, nikakor pa ne morem razumeti, da se pričakuje tudi s strani predlagatelja, da bo ta minister tudi blažil tiste dele tržnih dejavnosti, katere pač pod njegovo ministrstvo ne spadajo. In ne ta minister in ne gospod Počivalšek, minister za gospodarstvo, nobeden ne more dejansko pomagati kaj veliko, da bo nek dober umetnik sposoben ali nesposoben nekako preživeti. Tako spoštujem nekako to vlado, pa tudi spoštujem mnenje predlagatelja, da poskuša zaščititi kulturno sfero, te organizatorja prireditev in tako naprej. Ampak, če smo odkriti, tudi v kateri drugi panogi, tudi podjetnikom, tudi kmetom so se zgodile različne izredne razmere takrat, ko je nekdo, ne vem, imel leto ali dve odprt nek espe, pa skoraj ni mogoče, da ne bi doživel kakšnega upada in nekaj izrednih razmerah. Ne vem, ali je, recimo, imel finančno krizo, ali gospodarsko, ali pa mogoče neko naravno katastrofo, ki ga je vrla iz tira, ampak se je moral nazaj pobrati. Tako minister za kulturo in mi tukaj ne moremo kupovati vstopnic za kinomategraf, kjer se ne vrti filmov, ne moremo kupovati vstopnic za prireditve, različne koncerte, ki se ne odvijajo, lahko pa deloma blažimo. Ko sem se danes odpravljal na delo sem, se srečal z enim kmetovalcem, sva na brzino se pogovarjala tudi o tematiki današnje seje in pravi: »Ja, saj prav, da se nekako skrbi za vse zvrsti, tudi za kulturo, ampak glejte, ko smo na Štajerskem izgubili sladkorno tovarno v Ormožu, nas je čez noč ostalo brez polovice prihodkov mogoče pol kmetovalcev na Štajerskem. Nihče mi ni v tistem momentu rekel, zdaj boš pa dobil neko nadomestilo, ampak sem se moral prilagoditi in čez noč začeti sejati nekaj drugega. Mislim, da je bilo 10 tisoč hektarjev s tem posajeno, čez noč pa ni bilo več odkupa.« Tako, če smo odkriti, nekako ministrov delovni tim je tukaj zaradi nekaterih nerealnih zahtev tudi že presedel veliko ur in moram reči, da bi lahko včasih ‒ seveda včasih, ne vedno –, tudi ta svoj čas verjetno pokoristil kvalitetnejše in bi nam bilo in kulturnikom v tej ljubi državi še boljše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je gospa Lidija Divjak Mirnik. Pripravi se za njo gospa Škrinjar. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Lep pozdrav še enkrat vsi! Kolega Lenart, minister je za to plačan, da tukaj posluša poslance, ker mi smo ga tja postavili, glede na to, da ste prej rekli, da bi lahko kje drugje bolj pametnega kaj počel, ampak okej. Nimam dosti časa, bom poskušala biti zelo zelo kratka. Osredotočila se bom na prireditveno dejavnost, se pravi na industrijo srečanj kot tako, ne še na vse ostalo, ampak nekatere stvari pa je kljub temu potrebno povedati za začetek. Namreč, ukrepi v začetku covidkrize so namreč pokazali na popolno nerazumevanje samozaposlenih, sploh v prireditvenih dejavnostih s strani te vlade. Namreč, če se spomnite, na začetku epidemije so bili po interventnem zakonu do pomoči upravičeni le tisti samozaposleni, ki so lahko prikazali 25 % zmanjšanje prihodka v mesecu marcu v primerjavi z mesecem prej ali vsaj 50 % zmanjšanje prihodkov v mesecu aprilu ali maju v primerjavi s februarjem. Tako se je začelo. Zdaj pa glede na to, da večina samozaposlenih v kulturi ne dobi vsak mesec enake višine prihodkov, da so plačani tudi na projekte, nekateri tudi samo enkrat letno oziroma tudi na sezono, je bila takšna uravnilovka zanje popolnoma popolnoma neprimerna, na kar smo tudi v LMŠ takoj ministrstvo opozorili. Kaj se je zgodilo? Nič. Potem so se začele vse tiste kolobocije, če se spomnite z nevladniki, kjer bi po mnenju LMŠ minister moral že takoj odstopiti, pa bom tudi naštela, zakaj ‒ smo takrat to tudi povedali: ravno zaradi odnosa do samozaposlenih, ker je evidentno kršil zakonodajo. Pa bom naštela, ker verjetno ste že pozabili, minister, kaj ste vse počeli. Z nepravilnostmi in zamudami pri vodenju postopkov vpisa v razvid samozaposlenih v kulturi in vlog za socialne prispevke je ministrstvo kršili 87. člen ZUIK in pa sorodno določbo v uredbi o samozaposlenih v kulturi, ki določata, da morajo posamezniki, ki vložijo obe vlogi istočasno, tako za status kot za pravico, tudi odločbi sprejeti hkrati. To ste gladko malo povozili. Plus tega ste potem še ZUP kršili, zato ker bi morali v 60 dnevih odločiti, pa tudi tega niste naredili. No, potem se je pa zgodil tisti znameniti napad na kulturnike, govorim konkretno o Zlatku, kjer so pravno vsebinsko popolnoma pomanjkljivo odločbo izdali in seveda je bila marsikateremu kulturniku, ker ni bil edini, povzročena nepopravljiva osebna škoda. Zato smo, ko smo spremljali in gledali vse to in v času, ko smo v LMŠ pripravljali program LMŠ 2022–2026, potem eksplicitno zabeležili v program pri kulturi izboljšanje položaja samozaposlenih in nevladnega sektorja v kulturi. Namreč, nevladni sektor in pa samozaposleni v kulturi, ki v največji meri doprinesejo k raznolikosti in pestrosti ustvarjanja kulturnega sektorja, so bili že pred epidemijo v zelo ranljivem položaju. Epidemija in potem še tisti znameniti ukrepi s tistimi odloki na nočnih sejah, ko je 18 ljudi teroriziralo dva milijona ljudi, pa so jih seveda pripeljali tako rekoč do zloma. Zato so potrebne na tem področju resne razvojne in tudi sistemske spremembe oziroma ukrepi. Potrebno je namreč vzpostaviti uravnotežena razmerja in vzajemnost razvoja vseh štirih sektorjev kulture; to so poklicni, ljubiteljski NGO, samozaposleni, javni in zasebni sektor. Vse to je potrebno uravnotežiti in seveda jemati z enako mero spoštljivosti. Ustanoviti je, drugič, potrebno tudi sklad za odpravo posledic in usmerjena štipendijska politika za zaposlene, ki bi pomagala odpraviti posledice epidemije za samozaposlene in za NGO. To je naš naslednji plan v programu LMŠ. Potrebno je pripraviti tudi krovno zakonodajo za NGO na področju kulture in sprejeti področne strategije razvoja NGO. [[oglašanje iz dvorane]]
A lahko samo trenutek. A lahko, kolegica Jeraj, no? Popolnoma neprimerno, da vpijete med razpravo na poslanko, ki razpravlja.
Se opravičujem kolegici Jerajevi. Nevladnih organizacij, ne NGO. Imate prav, slovensko govorimo v slovenskem parlamentu. Takrat, ko je minister Simoniti postal minister, sem pravzaprav upala, da bo samozaposlenim pa namenil, da rečem, neke boljše čase, zato ker je sam izrecno povedal še v preteklosti, da trenutni sistem samozaposlenih ne deluje in da ustvarja državne reveže v kulturi. S čimer se jaz z njim strinjam, zato sem tudi takrat rekla: »Bravo! Če kdo, bo pa Simoniti zanesljivo to rešil.« No, seveda sem se zmotila, Zato ker to, kar je gospod minister Simoniti takrat povedal ‒ to je tako nekako po njegovo, če prevedem – najprej pogledaš, kdo so ti moteči elementi, z njimi obračunaš tako in drugače, kot že prej sem povedala, da je evidentno kršil zakonodajo, nato pa se loti sprememb zakonodaje po vzoru medijskega paketa, če se spomnite ‒ tri dni, čez vikend, brez javne razprave seveda. In potem seveda se je ugotovilo, da minister Simoniti eno govori, dela pa drugo, tako kot seveda ta vlada. Na ministrstvu pod tem vodstvom pravzaprav ne razumejo, da samozaposleni v kulturi niso zajedavci državnega proračuna, kot jim sami pravijo in spodbujajo vse tiste svoje podpornike, da seveda to vztrajno govorijo, ponavljajo in potem seveda širijo takšne laži, ampak so pomemben del kulturnega življenja, ki kljub temu da je kultura finančno podcenjena, delajo in seveda niso v razvidu brezposelnih. Samo spomnila bi, da tudi v času covida so ti isti samozaposleni v kulturi brali knjige, lahko smo gledali tudi razne serije, lahko smo poslušali glasbo, ustvarjali so na balkonih, ustvarjali so pred domovi za ostarele in tako dalje. To so ti isti zajedavci počeli, zato da bi bilo ljudem, ki so bili zaprti v domovih za ostarele, lažje v času, sploh tistega prvega vala. Na ministrstvu pod tem vodstvom tudi ne razumeli ali pa ne želijo razumeti, ker sem prepričana, da minister to razume, ker je dovolj inteligenten gospod, ne želijo razumeti raznolikosti slovenskega kulturnega prostora in želijo z doktrino šoka uvesti kulturno hegemonijo. Poudarjajo, da so popolnoma prekinili vez s civilno družbo na področju kulture ter kulturnimi delavci in delavkami, zato je njihov poseg v kulturo pospremljen s težo prtljage na način, da se obračuna z nevladnimi organizacijami, izvedejo se kadrovske čistke v muzejih in nastavlja se svoje. Ta prave. Tudi če nimajo kompetenc, tudi če nimajo znanj, tudi če nimajo izobrazbe, nima veze, ignorira se stroko v muzejih, ne ustanovijo dialoških skupin, da tistemu dolgotrajnemu neporavnanju dolga do filmskih ustvarjalcev in vseh tistih sejah, ki smo jih morali tukaj izsiliti, niti ne govorim. Na ministrstvu tudi očitno ne razumejo, da vloga države oziroma Ministrstvo za kulturo je, da mora zagotavljati kulturno pluralnost, s svojimi institucijami podpirati tudi različnost izrazov, ne pa delovati kot tisti, ki bo določal kulturne okuse, torej kot regulator ali celo represivni organ. Samo spomnila bi, da se je vsa kulturna politika do sedaj trudila vključevati v svoje odločanje civilno družbo in združevati kulturnike ter umetnike različnih ideoloških nazorov, ker na ta način lahko ohranjamo kulturno pluralnost umetniške produkcije. Zdaj pa imamo vsak dan znova občutek, da smo priča revanšizmu in izbiri na podlagi samo in izključno politične barve, kar seveda v LMŠ ostro obsojamo. Na ministrstvu tudi nekako nočejo razumeti, da z njihovimi posegi v avtonomnost umetniške produkcije in zatiranjem kritične naravnanosti ali aktivnega državljanstva umetnikov stoji preprosta diskriminacija drugega in napad na najvišje civilizacijske dosežke, ki so povezani z rasno, spolno in versko svobodo. Po 30 letih samostojne Slovenije se nam je zgodilo to, kar seveda v LMŠ ostro obsojamo. Na ministrstvu tudi očitno ne želijo razumeti, da tako kot želijo samocenzuro od medijev ‒ in to lahko seveda vidimo vsak dan, sploh vedno bolj na RTV –, želijo tudi od kulturnikov in umetnikov; sistematično ustvarjajo umeten konflikt med urbanim, ruralnim, med mestom in podeželjem in to se kaže pravzaprav na vseh ravneh, v kulturi pa še posebej izstopa. Kulturi želijo odvzeti vseobsegajoči pomen, sodobno postmoderno kulturo ali umetnost pa želijo na vsak način prikazati kot tisto, ki spodkopava pričakovani družbeni red zaradi svoje neodvisne kritičnosti. Po njihovo ne potrebujemo umetnosti, ki je družbeno angažirana, ampak potrebujemo samo umetnost, ki je razvedrilna v smislu pustimo politiko politikom, umetnost in kultura pa naj bosta zgolj sproščujoča po napornem delu. Pa da se razumemo, jaz nimam nobene težave z razvedrilno kulturo, ampak v LMŠ menimo, da je kultura še marsikaj drugega. In potem so se zgodile vse te stvari okoli PKP in vse aktivnosti, ki smo jih v LMŠ nekako pri reševanju te industrije srečanj in kreativno kulturnega sektorja naslovili. Mi smo že v PKP 3 Vladi predlagali, da naj v tem paketu poskrbi tudi za ohranitev slovenske industrije srečanj, saj smo seveda od nje pričakovali, da bo posebno pozornost namenila ukrepom, s katerimi bi ohranili podjetja, ki delujejo v tej ključni panogi slovenskega turizma, ker jih je nenazadnje zaprla, odrezala z danes na jutri. Seveda veste, kaj se je zgodilo z vsemi PKP in z vsemi predlogi, ki jih je opozicija v vseh 10 PKP dala. Efekt je bil enak nič. Zato ker niso želeli slišati opozicije, ker niso želeli upoštevati nobenega, ampak res nobenega našega predloga, bi v LMŠ pričakovali, da bo Vlada po dveh letih spopadanja s to epidemijo in z vsemi znanimi stvarmi okrog epidemije, imela vnaprej pripravljene ukrepe za pomoč posameznim panogam, katerih delovanje je pravzaprav sama prepovedala. Ampak, seveda smo se motili. Ker je za LMŠ popolnoma nedopustno, da sta bili industrija srečanj in sejemska dejavnost popolnoma spregledani ter da je treba Vlado in pa pristojno ministrstvo vedno znova opozarjati in pozivati k dodelitvi nujno potrebne pomoči za preživetje teh panog. Nismo bili slišani, kar mene še posebej žalosti, zato ker industrija sejmov in srečanj združuje tako kongresni turizem kot tudi organizacijo prireditev in sejmov. Kot vemo, je bilo to hermetično popolnoma zaprto, zdaj se seveda stvari počasi odpirajo, vendar glede na to, na kak način se je ta vlada odlokov vedno znova sedaj lotevala, ni nujno, da bo to veljalo. No, je pa res, da zdaj je nek nov moment; temu se rečejo volitve in da predsednik Vlade se gre vojaka in heroja in se nima časa ukvarjati z domačimi stvarmi, ker mora reševati neke druge stvari. Očitno. V tej panogi, mimogrede, je zaposlenih približno 15 tisoč ljudi, dodatno pa je od te industrije odvisno še okoli 20 tisoč ustvarjalcev tako imenovanih kreativnih vsebin. 90 procentov je samozaposlenih v kulturi, predvsem na prireditvenem področju, ki so ju vsi ti epidemiološki ukrepi seveda najbolj in zelo zelo močno prizadeli. 14 mesecev so bili popolnoma zaprti in v povprečju, po podatkih Gospodarske zbornice Slovenije, zato podjetje iz te dejavnosti beležijo 61-procentni padec prometa ter predvidevajo 63-odstotni padec prometa v letu 2021 ‒ kar bomo seveda videli oziroma zdaj že lahko vidimo, ko oddajajo ta finančna poročila ‒ napram letu 2019. To pomeni, ogromno ljudi je pravzaprav to industrijo zapustilo, ogromno ljudi se tudi v to industrijo nikoli več ne bo vrnilo, kar pomeni, da smo izgubili zelo pomemben know-how, ki se je leta in leta gradil in ki ga zelo verjetno ne bomo dobili nazaj. Marsikdo je odšel tudi v tujino in bo svoje znanje delil tam, ker pri nas ni bilo razumevanja. V LMŠ smo že takrat tudi ponudili in še enkrat ponudimo oziroma predlagamo posebni sklad, ki bi omogočal in spodbujal ustvarjanje prilagojenih formatov dogodkov, v primeru, da se bo zadeva spet zaprla glede na število okuženih vsak dan. Upam sicer, da ne, ampak kljub temu bi bilo fino, da o tem razmislite. Pa še mogoče samo za zaključek, minister je na začetku pri svoji predstavitvi povedal, da je pozicija za samozaposlene v kulturi neprimerno boljša kot drugje, primerjal jo je z Avstrijo, in povedal nekako takole, da je država dobrohotno in radodarno pristopila k pomoči za vse te samozaposlene, jaz pa samo dodajam, ja, saj verjetno zato, ker dobro v srcu mislite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je gospa Mojca Škrinjar, za njo se pripravi dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa. Moja predhodnica je povedala, da je kultura še marsikaj drugega, in se strinjam s tem. Seveda je tudi kultura izražanja pomembna. Vidim, da je kultura v tej dvorani na levi napredovala od poimenovanja fašistov do nacistov. Zdaj smo bolj aktualni nacisti, ker je Putin tako rekel, da vsi tisti, ki se ne strinjajo z njim, smo nacisti. To je tudi kultura izražanja, ja. Pa tudi to, da v tej dvorani, kjer je slovenščina sveta stvar, kljub temu da smo lahko poznavalci angleškega jezika, imamo NVO, nevladne organizacije, ne pa NGO, plus tega ni slovenski izraz. Tako, če se že pogovarjamo o kulturi, dajmo se celostno in jo spoštujmo v celoti. Osebno menim, da takrat, ko smo razmišljali o tem, kako je to pomembno, smo v koaliciji vložili tudi tako imenovani ZOFVI, Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, kjer smo dodali cilj vzgajanja za evropske vrednote in slovensko kulturo; mnogi na levi ste nam takrat nasprotovali. Ampak vzgajanje za slovensko kulturo pomeni tudi to, da so tako samozaposleni kot institucije toliko samozadostni, da kulture ni treba več jemati kot nekaj, kar potrebuje socialne transferje, temveč tako, da je kultura tako cenjena, da ljudje radi uživamo te vrednote. Da je odločitev, ali kupiti več piva, cigaret, boljši avto ali kupiti raje več knjig, slik, abonmajev v filharmoniji, nesporna in se nagne na to drugo stran. In to je stvar vzgoje za slovensko kulturo, ki v naših šolah vendarle manjka, kljub vsem naporom manjka, kajti če ne bi manjkala, potem bi dejansko ljudje namenili več denarja za kulturo. Pa tudi pravzaprav se pozna, da se spreminjajo stvari, da se vrednote spreminjajo, kajti sama sem članica dveh kulturnih zavodov v Ljubljani in moram reči, da Mednarodni grafični likovni center dela zelo dobro. Najprej sem bila zelo vesela, da je minister zagotovil temu centru kot tudi drugim institucijam dovolj denarja, da so ljudje imeli za plače, da ni bilo nobenega problema, da so zadeve delovale. Pa vendar je ta center ustvaril tudi veliko na trgu, toliko, da vam ne želim povedati, kako velik presežek so imeli in kako lepo delovno uspešnost bodo zdaj dobili. Gre pa seveda za to, kako se ekipe, ki vodijo take institucije, tudi odzivajo, kako ustvarjalne, pridne so, in nekatere je treba res pohvaliti. Prekarnost za moj okus ni problem, vsaj tolikšen ne, kot je problem, kakšne vrednote imamo, kaj cenimo, kaj je kultura, kaj nam pomeni. Namreč, pri tako maloštevilčnem narodu, kot smo mi, je vzgoja za slovensko kulturo tudi druga stran kovanca, ki se mu reče domoljubje. Če kupimo sliko slovenskega slikarja ali knjigo slovenskega pisatelja, gremo pogledat slovenski film, s tem tudi prispevamo k razvoju kulture. In tu je tisto, na čemer bi res morali delati. Jaz bi res težko ministru kaj očitala. Jaz sem celo prepričana, da je to najboljši minister za kulturo, ki ga je Slovenija kdajkoli imela. Poglejte, koliko časa se že pripravlja, da bomo zgradili drugi, dodaten del Narodne univerzitetne knjižnice. Koliko let je tajalo? Zdaj pa je v vladnem načrtu, zdaj so pa stvari pred tem, da se bodo dejansko začele dogajati. Dobili bomo novi NUK, dodatno stavbo k naši čudoviti knjižnici našega svetovno znanega arhitekta Plečnika. Zaščitil je Plečnikov stadion. Plečnikov stadion bi se po načrtih, ki jih ima Ljubljana in ki temeljijo na res nezakonitem kulturnovarstvenem soglasju, ki ga je prav ta minister odpravil, ta Plečnikov stadion naj bi se izgubil v steklenem kolosu ob hotelu, ki ga presega, ki ga zasenči, ob trgovskem centru. Poglejte, to ni spoštljivo ravnanje s kulturno dediščino. Minister se je temu uprl. Ni pa to naredil nekulturno, ampak zelo kulturno; z investitorji se seveda pogovarja o tem, kako izpeljati stvar pravično tako za njih in pa pravično do slovenske kulture in spoštovanjem do največjega, najbolj poznanega slovenskega arhitekta, Plečnika. Dobili bomo tudi Muzej slovenske osamosvojitve. To sicer morda nekomu, ki mu slovenska osamosvojitev ni bila intimna opcija, ne pomeni kaj dosti, morda mu je to še odveč, ampak tudi to je velik dosežek tega ministrstva. In kot pravim, domoljubje je zgolj druga stran kovanca na prvi strani, katerega pa je kultura. Moramo si prizadevati, da bo kultura živela sama po sebi, da ne bo odvisnež od socialnih transferjev, kajti to ni dostojno. To ni dostojno niti do kulturnikov niti do nas, ki kulturo uživamo. Ne duhovna revščina, ampak duhovno blagostanje je tisto, kar si moramo želeti. Mislim, da minister Simoniti je v vseh teh pomenih, ki smo jih danes omenili, pomenih kulture, dejansko odigral izjemno pomembno vlogo, za kar sem mu kot Ljubljančanka resnično hvaležna. Hvala, minister, za to, kar delate za Ljubljano, seveda tudi za celo Slovenijo, ampak kot rojena Ljubljančanka vam pa izrekam globoko spoštovanje in hvaležnost za to, kar ste naredili. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Trček se je odjavil od razprave. Naslednjih dveh razpravljavcev tudi ne vidim v dvorani, tako da dajem besedo mag. Eleni Zavadlav Ušaj, za njo se pripravi gospod Janez Moškrič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav minister in kolegice in kolegi v dvorani! Odkar je ta vlada, poslušamo vedno težave največkrat s kulturo. Kljub temu da se je ta minister, dr. Vasko Simoniti, s kulturo ukvarjal tako že prej in je vedel, kakšne težave so v kulturi, in tako je bil seznanjen tudi s težavami, s katerimi se je srečevala kulturna sploh, ne samo ta skupina, o kateri danes govorimo, in sicer o samozaposlenih v prireditveni dejavnosti v času epidemije, in je tudi njim poskušal priti naproti. Ampak še vedno smo ob koncu mandata in poslušamo, da ponovno se ni zagotovilo nič za njih. Dr. Vasko Simoniti je minister, ki je zagotovil rekorden proračun za kulturo v letu 2021 in v letu 2022. Tako visokih sredstev za kulturo še ni bilo, kljub temu da so vas na drugi strani v opoziciji KUL polna usta in vedno poslušamo, kako bi morali mi kaj narediti oziroma kaj bi morala vse ta vlada še dodati na področju kulture. Na področju kulture se izvajajo tudi številni projekti in investicije, ki se dolga leta niso niti zaznale, da bi bile v proračunu, kaj šele, da bi se izvajale, so se pod mandatom te vlade začele. In samozaposleni v kulturi so pridobili tako kot ostali temelji dohodek v višini 700 evrov, kot tudi plačilo prispevkov za socialno varnost. Je pa treba si priznati in pogledati tudi drugo plat; tako kot v gospodarstvu, tako je tudi na področju kulture. Ne more država poskrbeti v nedogled izplačevanje nekih transferov samo zato, da se podpira socialno varnost. Potrebno je, da tudi tako kot gospodarstvo, druge dejavnosti v gospodarstvu, nekateri pač so se morali preusmeriti, ne rečem, da se morajo tudi ti, ki jih danes obravnavamo, preusmeriti, ampak tu gre za začasne rešitve. Začasno, če nekdo vidi, da pač njegova dejavnost tisti trenutek ne zadošča oziroma ne morejo z njo preživeti, si morajo pač pomagati. Tako je v poslu, tako je v gospodarstvu in enako je tudi v poslu na področju kulture, ne pa govoriti, da ta minister ni imel posluha za to skupino ljudi. Ker se ne bom ponavljala in ne bom še enkrat govorila, kaj vse je bilo investirano, katere investicije so bile narejene in kolikokrat smo tukaj v Državnem zboru sedeli tudi na temo problematike različnih skupin v kulturi. Želela bi samo to poudariti, da dajmo na koncu mandata vsaj si priznati, da je bilo toliko narejeno, kolikor v vašem mandatu niti mislili niste, kaj bi še lahko naredili, ne pa, da bi naredili. Zato bi se tudi zahvalila vsemu, tudi to, kar je minister v Novi Gorici naredil v smeri evropske prestolnice kulture, kajti v letu 2025 bo Mestna občina Nova Gorica skupaj z Gorico evropska prestolnica kulture. Tudi s sosednjimi občinami se bo izvajal cikel čez celo leto različnih dogodkov in se že intenzivno pogovarjajo tako z ministrstva kot tudi z občine, kaj se bo vse v tistem letu dogajalo in kaj bo potrebno imeti za infrastrukturo. Tako jaz ne vidim tukaj razloga sploh za današnjo razpravo o tem vprašanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Janez Moškrič, za njim gospa Alenka Jeraj.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Hvala lepa za besedo. Razprava pri današnji točki dnevnega reda govori o socialni varnosti samozaposlenih v prireditveni dejavnosti v času epidemije. Se pravi, v času epidemije, ki je zajela cel svet, tudi Evropo, Slovenijo, so bile povsod omejene prireditve, kjer se ljudje zbirajo množično v dvoranah večjih, manjših, koncerti in tako naprej. Se pravi, Slovenija je delila usodo celega sveta. Kako pa naši kulturniki? Se pravi, naši kulturniki in tisti, ki delajo na tem področju, ker namreč to panogo spremlja še tudi mnogo drugih, ki pa niso na spisku, če smem tako reči, samozaposlenih v kulturi, vsi ti so utrpeli posledice. Vsi ti. Predvsem tista podporna, kjer so klasični espeji in so bili odvisni, resnično odvisni, od problematike neizvajanja svoje dejavnosti. Ampak tudi za to je bilo, se pravi, poskrbljeno na prvih PKP zakonih. Ko pa govorimo o samozaposlenih, pa imamo v Sloveniji visoko stopnjo ureditve na tem področju, na katero smo lahko ali ponosni ali pa celo deluje kontra tistemu, kar želimo od kulturnih delavcev dobiti. To je težko soditi. Večkrat sem bil okregan, da ne razumem te kulture, pa vendar. Številke govorijo za sebe. Dejstva, bi rekel kolega Siter. Dejstvo je, da imamo veliko število samozaposlenih v kulturi, za katere ta država poskrbi na področju socialne varnosti; to, kar je tudi tema vprašanja bila. Namreč, za kaj gre? Gre za to, da tem ljudem država plača prispevke. Sam sem celo delovno življenje praktično samostojni podjetnik bil, zato vem, kaj pomeni plačevati prispevke. Dobiš plačano, ne dobiš plačano, imaš delo, ni važno, prispevke je ob mesecu treba nakazati. No, in za te prispevke samozaposlenim v kulturi so se v času ministra in te vlade celo dvignili. Se pravi, s 402 evrov na 425. Se pravi, socialna varnost se je dvignila. Višina prispevkov se je dvignila v tem času, kot so tudi vsi v državi kazalniki šli gor, hvala bogu v pozitivno, so šli tudi na tem področju. Zato ne moremo govoriti, da je ta vlada ali pa celo ta minister zniževal te standarde. Niti slučajno. Kako je pa z eksistenco, tu pa se bo moral ta državni zbor, Odbor za kulturo v nadaljevanju, v naslednjem mandatu, – ne sedaj nas tukaj pet, šest, ki smo še ostali – vprašati, ali je prav, da imamo, recimo, 840 ljudi, ki delajo s področja arhitekture in oblikovanja in so v tem razvidu samozaposlenih v kulturi, kjer so omejeni glede na svoje poslovanje. Namreč, če presežejo ta znesek, ki je sedaj 20 tisoč in še nekaj na leto, potem ne pridejo več do tega, da jim država to plača. S tem so omejeni. Zakaj bi delal, tam moram potem dati, potem sem prosto na trgu. To so pa vprašanja za nadaljevanje. In to je pri vsaki umetnosti, uprizoritvene umetnosti, jih imamo spet 600 in tako naprej, skupaj 3 tisoč 200. Tu pa se moramo vprašati, kdo je res tisti: mladi na začetku poti in pa mogoče tisti visoko [[…]], pa potem na koncu je spet problem z umetniki. To smo pa tudi že ugotovili. V najbolj intenzivnim delu ustvarjanja na področju kulture, ko je človek na višku ustvarjanja, takrat pa od države ne rabi drugega, kot da spoštuje njegovo delo, ne pa, da ga nekaj sofinancira. Ker za njega ti bori evri ne pomenijo veliko, če je umetnik, ni važno na katerem področju. Na začetku, na koncu to pa. Koliko časa je to – to pa bo za naslednji sklic Državnega zbora, ker tu pa mislim, da imamo probleme glede na primerjavo s sosednjimi državami. Ker vem sam. Na začetku, ko sem bil podjetnik – v redu, aha, do 25 tisoč nisi davčni zavezanec, krasno, super. Ja, potem pa želiš ustvarjati, se posel razvija in potem se več ne sprašuješ, ali boš davčni zavezanec ali ne boš, gremo naprej. In tako je tudi v umetnosti, gotovo, na vseh področjih. To so vprašanja, ne pa socialna varnost. Za socialno varnost pa je v tej državi na tem področju zaenkrat zelo dobro poskrbljeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. V letošnjem in prihodnjem letu beležimo tudi v proračunu za kulturo rekordne številke. Naj spomnim, da je leta 2020 bilo namenjenih za kulturo 189 milijonov evrov, za leto 2021 238 milijonov evrov in prav tako 238 milijonov evrov za leto 2022. To pomeni, da se namenja, tako kot na drugih področjih, veliko več sredstev tako za investicije na področju kulture kot tudi za vse programe, štipendije, samozaposlene in vse tiste, ki delajo v kulturi, v muzejih, gledališčih, galerijah in tako naprej. Vemo, da smo imeli v preteklosti tudi razprave o tem, kaj je kultura pa kaj ni kultura. Če si pogledamo video, nastop Jaše Jenulla, glavnega protestnika v državi na ljubljanski tržnici, me zanima, če bi bila ta predstava v gledališču, koliko vstopnic bi prodal za svojo predstavo. Najbrž nič. Tam na tržnici pač lahko napol nag poskakuješ in rečeš, to je pa en performans, to je kultura, če je vi ne razumete, bog pomagaj. Jaz se ne bom ubadala s tem, ali je to kultura, ali bi jo kdo gledal ali je ne bi gledal, če je ne bi bil prisiljen gledati, ko je šel na tržnico kupit solato, ampak [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Pač, vi očitno bi plačali vstopnico za takšno predstavo, jaz je ne bi. In v tem se razlikujemo in zato lahko gledamo različne stvari, zato je prav, da je kultura raznolika in da se sofinancira različne. Kolikor pa vem, pa gospod Jaša Jenull ima status samostojnega umetnika in je, mislim da, celo sofinanciran, torej mu država plačuje prispevke. Kot rečeno, sredstev je dovolj, veliko jih je, se pa vedno namenjajo za tisto, za kar bi se morala. Tako je na vseh področjih in če se ena vlada odloči, da za določene stvari ne bo več namenjala sredstev, pač pa jih bo za tisto, za kar jih dejansko potrebujemo, na primer za domove starejših občanov, za investicije v zdravstvu in tako naprej. Od vsake vlade je pač odvisno, za kaj denar namenja. Ta vlada se je odločila, da bo kar visoka sredstva dala tudi za kulturo in jaz seveda to podpiram, ker se tudi sama, sicer ljubiteljsko, ukvarjam s kulturo kot še mnogi drugi. Na naših sejah Odbora za kulturo smo večkrat slišali, da je pač malo brez zveze ljubiteljska kultura, da je treba pač podpirati alternativno in ne vem kakšno kulturo, čeprav je velikokrat na ljubiteljski kulturi bistveno več gledalcev kot na kakšni drugi. Ampak, kot rečeno, za vsa kulturna področja, za vse, bom rekla, tipe, vrste kulture je potrebno zagotavljati sredstva in ta vlada jih zagotavlja. Mi jih zagotavljamo, ker smo glasovali za takšne proračune, tako visok proračun za kulturo, ki kot rečeno, ga še nikoli v tej državi nismo imeli, zato da je denar za slovenski film, za gledališča, muzeje, galerije, ljubiteljsko kulturo, za samozaposlene v kulturi in vse tiste, ki v kulturi delujejo. Kot sem povedala v mnenju, mislim, da je bilo odgovorjeno. Povedano je bilo, kaj vse se je naredilo v tem obdobju za samozaposlene. Je pa včasih tako, da tudi nekaterim ustreza tak status, se počutijo bolj svobodne, da lahko ustvarjajo, tako kot sami razmišljajo, kot sami mislijo in je to pač ena od oblik, ki jo ta država podpira. Mislim, da je prav, da jo podpira. Se je pa v zadnjih letih močno povečalo število samozaposlenih v kulturi in tukaj je tudi verjetno treba pogledati, ali so kriteriji primerni, ali se je podeljevalo statuse malo na lepe oči in kaj podobnega pa tako kot kje drugje; nekdo, ki bi morda izpolnjeval pogoje in si zaslužil status, ga ni dobil, ga je pa dobil kdo drug. Želim si, da bo proračun za kulturo ostal visok in da bomo namenjali kulturi sredstva, ki si jih zasluži.
Hvala lepa. S tem smo izčrpali seznam prijavljenih razpravljavcev in prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še gospod minister in predlagatelj ‒ po tem vrstnem redu. Gospod minister želite besedo? Ja. Izvolite. Pa mikrofon če priklopite.
Hvala lepa za besedo. Nabralo se je kar nekaj stvari, na katere bi želel vsaj majčkeno replicirati, potem pa še kaj povedati o tem, kar se je govorilo, z malo bolj natančnimi podatki, da bomo vedeli, o čem govorimo. Najprej, gospod Rajić je govoril, da se premalo naredi za samozaposlene. Odgovoril bom, da se je naredilo zelo veliko za samozaposlene in da se jih je v tem času epidemije zavarovalo, seveda se pa postavlja v naši državi, kot da so samozaposleni edini problem. Dve leti tukaj poslušam celo vrsto teh odborov za kulturo, kjer se vrti vse okoli samozaposlenih, zlasti s strani Levice, ki nabira poceni točke s tem, da pojmuje kulturno ustvarjanje in kulturno politiko v neki sestavni kot del delavskega boja in nekega osvobodilnega boja delavskega razreda in v tem duhu problematizira in potencira tisto, kar predstavlja majčken segment v slovenski kulturi, okoli 3 %, kot smo že mimogrede omenili. Torej, gospod Rajić je tudi govoril, da dialoga ni. Seveda, tukaj različno stojimo na različnih stališčih, kaj verjetno dialog je. Zdaj si eni mislijo, da je dialog to, da se z njimi pogovarjaš in da oni potem uveljavijo tisto, kar mislijo, da je edino pravilno. Zlasti to velja za Levico, ki je nestrpna in nemogoča za kakršenkoli dialog, ampak dialoga v kulturi, na ministrstvu ga je bilo veliko, zelo veliko. Kot sem že omenil, na različnih stopnjah in nivojih kulturnega ministra cel čas poteka dialog s strankami in detektirajo se vsi problemi, se jih skrbno preuči in se skuša iti nasproti. Zato ministrstvo je, da odgovarja na izzive in da gre nasproti tistim, ki so potrebni skrbi države, da tako temu rečem. Sredstva za samozaposlene so se povečevala v zadnjih dveh letih. Gospod je govoril tudi, da člani komisije ne nosijo nobene odgovornosti. Bi rad slišal, če v zadnjih 10 letih znal kdo našteti koga, ki je bil v kakšni komisiji, pa je kakšno odgovornost za kaj prevzel. Trdim, da so člani komisij na Ministrstvu za kulturo vsi kompetentni ljudje, visoko kvalificirani, ki odgovorno opravljajo svoj poklic. Nikjer na svetu se pa ne polemizirajo komisije javno in se ne prepirajo s tako prizadetimi strankami in polemizirajo o tem, kaj je prav in kaj ne. Tega se pač ne počne nikjer na svetu, mogoče v kakšni zidanici, tam, kjer so se zbirali razni manifesti. Da se krši ZUJIF IN ZUP – to ni res. Gospod je tudi govoril, da se ponarejajo zapisniki, da so vse možnosti in podlage za to, da se ponareja zapisnike, to so pač na ravni razumevanja gospoda, kako razume dialog ali pa javno besedo. To so, mirno rečeno, navadna podtikanja, ki ne zdržijo niti nobenega pravega soočenja. Glede samozaposlenih v kulturi bi še to povedal, na kar je tudi kolega poslanec gospod Moškrič zelo lepo opozoril. Mi imamo okoli 3 tisoč 500 samozaposlenih v kulturi, 2 tisoč 400 plačujemo ‒ govorim približno, ne čisto natančne številke, ampak lahko jih pa tudi postrežem ‒, ampak za okoli 2 tisoč 400 plačujemo vse prispevke, od tega, glej ga za čuda, je 860 arhitektov. Torej, naj se vprašajo malo o svoji pozicij in naj se vprašajo predvsem ti arhitekti, ki pravzaprav – zanimivo, da tega tisti, ki blazno skrbijo za socialne pravice, nikoli ne izpostavijo –, mnoge arhitekte od teh tukaj, ki jih plačuje ministrstvo, plačujejo v raznih birojih po 5 evrov na uro. Nikoli nisem slišal, da bi se zavzeli kakšni, tako bom rekel, skrbniki in dušebrižniki za socialno pravičnost in enakost, da bi se zavzeli za kaj takega. Je pa čudno in grozno, da je ena tretjina ljudi, arhitektov, tistih, ki jih plačujemo. Neverjetno čudno. To s tisto umetnostjo in tisto presežnostjo in tisto kulturo, o kateri govorimo in na kar se velikokrat nekaj izgovarja in ko se govori o industriji ali prireditveni umetnosti, tukaj arhitekti nimajo kaj zraven. Tukaj se kar zamolčuje. Se že poznajo med seboj očitno. Bilo je rečeno tudi, ne vem, da je višek zahrbtnosti in sprenevedanja, je bilo rečeno, torej s strani oblasti, vlade, da bodo seveda davčne osnove, da bodo ljudje plačevali od tistih prispevkov, ki jih država plačuje, davčno osnovo, jaz mislim, da temu ni tako. Da je bilo sprejeto, kolikor sem obveščen, obratno; da se obvezni prispevki ne štejejo v skladu s 56. členom Zakona DHO-2, torej v davčno priznan prihodek. Tako, glede gospoda Rajića. Glede drugih se je celo vrsto stvari sicer tukaj nabralo. Govorijo, kako nismo nič uredili za samozaposlene, kako se jih prepušča pravzaprav na milost in nemilost in da smo mačehovski. Rad bi slišal od vseh teh, zlasti od Levice, ki v detajle pozna in se spozna na vse, bi rad slišal, kako bodo oni rešili. Javno tukaj, upam, da snemajo, naj povedo enkrat, kako bodo rešili in v kolikem času bodo rešili problem samozaposlenih. In zakaj se jim začuda ne zdi, da so samo tako imenovani ali pa resnični umetniki tisti, ki so dolžni, da dobijo te privilegije, ki jih država plačuje v večji meri kot v katerikoli državi drugi. Prej je bila Hrvaška omenjena, da je poskrbela. Hrvaška poskrbi za tisoč 428, jim plačuje samoprispevke. Zanimivo je pa, da se tem dušebrižnikom ne zdi vredno, da se ne vprašajo, ali so morda kakšni antropologi, etnologi, zgodovinarji, sociologi, kaj pa kakšen naravoslovec, recimo, če je brezposeln ‒ naj bi tudi njim plačevali? Kako pa to, da samo umetnikom? Za katere je gospod Moškrič tamle lepo problematiziral, zelo modro problematiziral, koliko časa. A je res človek, ki mu plačuješ desetkrat najnižjo osnovo, vrhunski umetnik? A je to res? Vprašajte se. Prejle sem dobil tukaj en message, sem gledal, od enega človeka iz tuje dežele, umetnika torej dejansko, ki se sam živi. Slovenec. Poleg tega bi rekel, tam je gospod od SD govoril, in tudi večkrat je bilo omenjeno, da gre za 15 tisoč zaposlenih v industriji in posredno še 20 tisoč. Vseh zaposlenih v kulturnem sektorju je bilo leta 2021 29 tisoč 825 oseb. Pod prireditveni sektor, tisto, kar ne spada v Ministrstvo za kulturo, in to bi tudi rad jasno slišal od predstavnikov opozicije, ali bodo prireditveno industrijo, torej kulturno industrijo, prevzeli v okvir Ministrstva za kulturo. Naj to javno povedo, da bomo po volitvah točno vedeli – če slučajno, kar ne bojo sicer, ampak zmagali ‒, da bodo to uredili in v kolikem času. Ali bodo kulturno industrijo vzeli v okvir Ministrstva za kulturo ali bodo spet malo motovilili in približno govorili? Tega si ne upate! Torej, govori se, da je bilo 15 tisoč in 20 tisoč. Sem napisal. Tukajle bom povedal. Vseh zaposlenih v kulturnem sektorju 29 tisoč 825. Pod tisto, kar ste govorili, pod prireditveni sektor, to so umetniška uprizarjanja, spremljajoče dejavnosti, umetniško ustvarjanje, obratovanje objektov, kinematografska dejavnost spada sem, poslušajte, 6 tisoč 586 ljudi. In od tega, to so zaposleni in samozaposleni. Torej, ta problem, o katerem govorite, je zelo majhen in samo propagandno čudaški, hkrati pa ne ponujate ničesar, kako bi res problem, ki je tudi, uredili. Nekdo je govoril tudi o spremembi zakona, da sem govoril. Ja. Treba je spremeniti Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo – absolutno – in problem samozaposlenih primerno urediti, ne se jim odpovedati, vsekakor ne, bog ne daj, marsikdo zasluži to pozornost. In tudi različne zvrsti umetnosti so, ki nekatere ne morejo živeti, pa morajo biti, zaradi tega jih je treba podpirati. Ampak treba je urediti na načine, ki so tudi na Hrvaškem že do določene mere zelo jasno in kar precej dobro urejene. In še nekateri modeli v Evropi obstajajo, ki govorijo, kako se te zadeve uredijo; predvsem, da prevzamejo sami odgovornost za to, kdo bo med samozaposlene prišel in kakšne privilegije bo užival. Takrat se bo pa morda izčistilo in bomo dobili res tisto jedro, kreativno in ustvarjalno, ki bo vredno vse pozornosti in ki bo tudi konec koncev dovolj zaslužilo za svoje dostojno preživetje in kateri bo tudi del deležen vsekakor tudi državnih pozornosti, bom rekel; ne podpor. Ker to niso podpore, to so kreativna sredstva za dejansko tiste presežne zadeve, ki jih označujemo z besedo umetnost bodisi na ljubiteljski ravni bodisi na ravni elitne kulture, če hočete. O dialogu sem že govoril. To si pač različno razlagamo. Rad bi povedal tukaj še celo vrsto, o prekarnih delavcih pa tako naprej, ker se govori, kako so. Vi morate vedeti, da so mnogi direktorji, mnogi profesionalci, ki služijo in imajo hkrati espeje, in dobivajo denar. Po 10 tisoč evrov na mesec tudi zaslužijo nekateri in ne odstopijo samozaposlenim, tistim recimo, posle. Tako je tega kar nekaj. Ampak nič hudega, saj [[…]] Na avstrijskem modelu ‒ če boste želeli, vam bom še dodatno povedal, koliko država financira. Imam tukaj natančne podatke, tudi na nemškem modelu, na hrvaškem modelu tudi. Recimo pol manj Hrvaška, dvakrat več prebivalstva ima kot mi in približno 4 milijone pa 900 tisoč dajejo za samozaposlene, medtem ko da naša država 11 milijonov. In ima tisoč 428 oseb Hrvaška, recimo, ki je sosednja država. Tako je vedno treba vzeti, pogledati sosednje države in potem pa nekatere manjše v Evropi, ki so številčno približno primerljive in izvirajo iz istih, bi človek rekel, z isto historično obremenitvijo, ker so ravno tako v marsičem poškodovane demokracije, in seveda tudi iz kakšnih držav, ki so pa dolgotrajno, ampak tisto je treba vedno vzeti za rezervo, ker ne morete vi Danske kar tako približno vzeti, ker samo piškotov prodajo toliko, kot imamo mi budžeta. Govoriti o prizadetosti samozaposlenih v kulturi je torej precej podomačeno. Slikarji in kiparji, umetniki s področja vizualnih umetnosti svoje dela opravljajo individualno, zato so lahko v času epidemije delali povsem normalno. Največ samozaposlenih je na področju arhitekture. Gospod je rekel med 800 in 960, jaz imam 944. Glede na izjeme investicijski zagon, ki smo ga začeli s to vlado, od Murske Sobote do Nove Gorice, od Vrbe do Žužemberka, če hočete, tukaj je tudi kultura vstopila z enim silnim zamahom in tudi upravičeno, ker se je infrastruktura zanemarjala zadnjih deset let. Tukaj gre od arhivov, ki jih nihče ne želi, ker ne prinašajo točk, pa so temeljna stvar za identiteto in za zgodovino. Tukaj gre, recimo, za Prešernovo hišo, ki je 50 let bila zanemarjena in sramota od sramote, da ni nihče našel v zadnjih 20 letih kolikor toliko pozornosti za to. In tako naprej. Tega je cela vrsta, kar smo rekli, mogoče bom to tudi še naštel. Torej, samozaposleni, pisatelji, uredniki, literati so lahko svoja dela opravljali mirno, novinarji – nemoteno, kljub covidu, kulturni ustvarjalci s področja kulturne dediščine so lahko nemoteno opravljali to delo. Odprto je ostalo vprašanje tisto o kulturni industriji, na kar je pa gospod minister Počivalšek kakovostno odgovoril v svojem pisnem odgovoru in tudi jaz. Še enkrat pa vprašam, povejte odgovorno, jasno in natančno, ali boste kulturno industrijo − za katero mislite, da je odgovorni minister za kulturo, a minister misli, da ne −, ali jih boste sprejeli v svoje okrilje kot Ministrstvo za kulturo. Kako, kdaj, s kolikšnimi sredstvi in kako boste nadomestili te zadeve? Gospod Počivalšek je opravil svojo dolžnost do njih v zelo kakovostni meri s temi PKP, s temi protikoronskimi ukrepi, v katere je sodil turizem, v katere je sodila tudi ta kulturna industrija. 31. januarja je dal poziv tudi, da lahko vsi prizadeti uveljavljajo eventualni izpad in tako naprej. Tako je glede tega bilo storjeno zelo veliko in odgovorno in nadvse skrbno in povsem primerljivo ali pa celo v boljši meri kot v večini ali pa − vsaj kolikor vem jaz − bolje kot v drugih državah. Kar zadeva, da se ni nič naredilo, bi pa enostavno povedal, da po petih letih ob vaši izredni sposobnosti, je bil vendarle sprejet Nacionalni program za kulturo. Upam, da ste ga prebrali in ne tako, kot ne berete niti svojih političnih programov, upam, da ste ga prebrali, torej Nacionalni program za kulturo, kjer je na koncu tudi finančna opredelitev. Upam! In to se je sprejel po petih letih. Potem smo sprejeli tudi še temeljni strateški akt, ki je izjemno pomemben, morda očem neviden, ampak izjemno pomemben, tudi finančno ovrednoten od postavke do postavke skorajda. To je Resolucija o nacionalnem programu za jezikovno politiko za naslednja štiri leta. Mi, torej jaz in ljudje iz moje stranke, se slovenskega jezika ne sramujemo in mislimo, da je temelj vsega; temelj, brez katerega ne gre in zato je ta resolucija sprejeta in kakovostna in ima pred očmi tudi seveda celoten slovenski prostor; če hočete tako zamejstvo kot tudi zdomstvo. Potem smo sprejeli v operativno in nagradili s finančno dovolj veliko injekcijo tako imenovani zakon o kulturnem evru ali Zakon o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe v kulturi za leta 2021−2027 z dodatnimi 122 milijoni. To so te stvari, ki so silno pomembne in seveda stojijo. Potem so kolegi iz Arhiva Republike Slovenije na našo pobudo in pobudo človeka, ki skrbi za to, kar se je po koncu Jugoslavije zgodilo, ki skrbi za dediščino [[…]]Kako se mu reče? Gospod Pogačnik je, ki skrbi za to sukcesijo, in z njim smo uspeli dobiti [[…]]Potem so se začeli drugi hvaliti, da so oni to uredili − seveda nič hudega −, da smo dobili 13 filmov iz Beograda, pomembnih klasičnih filmov, ki jih prej nismo dobili, in smo za to plačali določena sredstva. Ustanovili smo Muzej slovenske osamosvojitve, ki upam, da se bo izdelal, sedaj se je začela tudi gradnja Arhiva Republike Slovenije. V Mariboru se je začela velika investicija, ki se prej ni, center Rotovž s knjižnico, v Murski Soboti murskoboško enoto Pokrajinskega arhiva, tako imenovani Muralist, Auerspergova železarna na Dvoru pri Žužemberku, podlage smo naredili za obnovo Dornave, Turjaka, Viltuša in tako naprej. V Novi Gorici, je bilo že rečeno, smo pomagali, no pomagali, ali pa naklonjeno obravnavali to, da je postala Nova Gorica evropska prestolnica kulture. S tem v zvezi smo šli tudi v to, da gledališče bo dobilo nov amfiteater, novo gledališko stavbo in tako naprej, da ne naštevam, ker je še cela vrsta [[…]] Nenazadnje smo začeli z reševanjem prosilcev za izjemne pokojnine najzaslužnejšim umetnikom, s čimer bomo nadaljevali, ker je nekaj dolga še ostalo, ker so to neki procesi, ki jih je treba rešiti. Rešili smo šest, sedem teh prošenj, kar se tudi ni prej nadaljevalo, odkar sem prvi mandat končal. V zvezi s tem so bili tudi kar precejšnji napori v zvezi s predsedovanjem EU. Glede na intervencijske omilitve zaradi covida smo šli z izredno pomočjo v obliki mesečnega temeljnega dohodka tisoč 100 evrov: 700 evrov plačila in 400 za prispevke. Podaljšan je bil ukrep nadomestnega plačila za čakanje na domu, nadomestilo plače za čakanje na delo doma za vloge od meseca novembra 2020. leta naprej. Potem smo delno krili fiksne stroške najbolj prizadetim fizičnim osebam, uveljavljen je bil ukrep začasnega nadomestila plače zaradi izgube dela, verski uslužbenci so dobili tudi upravičenje do pokritja prispevkov, Zakon o enotni ceni knjige smo zamrznili in zagotovili tudi različne druge zadeve. Konec koncev kulturni vavčer je bil za knjige, učbenike in tudi turistični vavčer se je lahko koristil za kulturne prireditve. V zvezi s tem, ali se bo ta zadeva odprla, mi smo to obravnavali, kako se bo sedaj odprl prostor kulturni, zlasti pa je to obravnaval odgovorno in jasno in tudi skrbno pripravil poročilo o tem Nacionalni svet o za kulturo. Toliko bi povedal in se vam zahvaljujem. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj ima besedo še predlagatelj gospod Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa minister, za ta samoslavospev. To je bilo res fenomenalno lepo poslušati, ampak saj to smo poslušali v bistvu dve leti. Na vseh odborih, na vseh sejah od vseh članov koalicije, samo slava na slavo na slavo delu te vlade. Ko pa pogledaš na teren pa vsi rečejo − kaj? In to je vprašanje, ki sem ga izpostavil z ustnim poslanskim vprašanje na prejšnji seji. In to je vprašanje, ki ostaja − dovolite mi, da govorim v miru. Hvala. − odprto tudi danes. Vlada, ministrstvo dela dobro za zaposlene, za samozaposlene, za delavke in delavce v kulturi. Ko pa njih vprašaš, se pa primejo za glavo. So pa na robu preživetja. Ne vedo, kaj bodo v tej konkretni panogi, prireditveni, ki smo jo danes osvetlili, so dve leti grizli od položnice do položnice in sedaj ne vedo, kaj naprej, ampak minister pa pravi, da je vse okej. Toliko za začetek v odziv na to, kar ste minister povedali. Podatek število samozaposlenih, zaposlenih 6 tisoč ali 10 tisoč. Poglejte, vi imate v registru zabeleženih zaposlenih in samozaposlenih v tem konkretnem uprizoritvenem sektorju, kar je najbrž številka, ki velja. Ampak, ali so lučkarji, tisti, ki izvajajo catering, ki so odvisni od prireditev, ali je tehnično osebje registrirano kot samozaposleni v kulturi? Kdo so samozaposleni v kulturi? Igralci, glasbeniki, v redu, tudi nekaj tehničnega osebja, ampak je bistveno lažje priti do formalnega statusa, če si preprost espe ali pa delaš preko pogodbe. In o stiski teh ljudi govorimo! Potem [[…]]Ja no, tu smo se kar nasmejali, na tej strani tribune, ko ste rekli − no, ta je bila res vesela −, da novinarji so lahko nemoteno opravljali svoje delo. A se vi hecate? Mislim, če je kdo, pa novinarji v zadnjih dveh letih niso mogli opravljati nemoteno svojega dela. Vprašajte kogarkoli na STA, vprašajte kogarkoli na nacionalni televiziji. V tem tednu je po befelu Vlade odpadla ena skupina informativnih oddaj, seveda, pod pretvezo ne vem česa, soočenj ali pa kakorkoli. Pač, čisto neka nova praksa. In mislim, komu vi mislite, da govorite, koalicija in minister Simoniti? Kdo, mislite, da vam verjame? Novinarji so nemoteno opravljali svoje delo! In, no, saj tu pa pridem do tudi jedra svoje kritike. Dialog na Ministrstvu za kulturo, tako minister, je cel čas potekal. Ne, dialoga ni bilo! Mogoče so bili neki sestanki, pa še to bom potem utemeljil s številko, da jih v bistvu ni bilo toliko, kolikor govorite, da jih je bilo. Ampak, če je že prišlo do nekih približnih srečanj, saj ni bilo nobenih dogovorov, bilo je enostransko. Je kdorkoli na Ministrstvu za kulturo kadarkoli upošteval katerikoli predlog? Omenili ste Nacionalni program za kulturo. Tukaj smo ga prečesali po dolgem in počez. Prišli so dejavniki s področja kulture, podali svoje mnenje – negativno mnenje –, so ga arhitekti na Ministrstvu za kulturo upoštevali? Lahko zamahnete z roko, kolikokrat hočete, jaz sem tukaj lahko zgolj in samo advokat kulturnih delavcev in govorim v njihovem imenu in vse, o čemer smo danes spregovorili, je bilo že spregovorjeno z njihovega naslova. Okej. Zdaj pa nekaj odzivov poslank in poslancev, ki ste razpravljali pred ministrom, in sicer [[…]]Okej. En tak skupen imenovalec razumevanja kulture pri koalicijskih poslancih opažam, in sicer kulturo opazujete skozi oči njene podjetniške vrednosti, skozi oči njene vrednosti na trgu. Če film privleče veliko ljudi v kino, če veliko ljudi svoje navdušenje ovrednoti z denarjem, potem je ta kulturni izdelek okej. Če glasbeni izvajalec na svoj koncert privleče veliko število oboževalcev in poslušalcev in tako naprej, ki ovrednotijo svoje navdušenje ali pa odobravanje s svojo pozitivno oceno s kupljeno vstopnico z denarjem, potem je takšen projekt okej. Vse, ki ne izpolnjuje tega pogoja, se pravi tržne vrednosti, je brez zveze in si ne zasluži ničesar. In smo videli, v tem mandatu te vlade si ne zasluži niti konkretne socialne opore, blazine, če hočete. Še enkrat ponovim, kar je kolegica Tomić pred mano rekla; 700 evrov za vrhunskega ustvarjalca ni podpora kulturi. In vprašanje, če je človek, ki mu plačuješ najnižje prispevke, res vrhunski umetnik, kar je minister izpostavil. Jaz to vprašanje obračam, kajne: Zakaj imamo v Sloveniji vrhunske umetnike, ki jim država ne plačuje drugega kot minimalne prispevke, ki jim država meče miloščino? Isto paradigmo razumevanja je tudi gospod Moškrič odprl, torej kultura in podjetnost. Ne bom komentiral. Gospa Jeraj, tudi niste presenetili s svojim komentarjem protestnika Jaše Jenulla in seveda žuganje s prstom, da ga država plačuje. Kar se mene tiče, en protestnik formata Jaše Jenull je združil 10 tisoče ljudi, Slovenk in Slovencev, uporabnic in uporabnikov kulture, česar vaša vlada ni nikoli naredila; nasprotno, pa vas tudi plačuje državni proračun. Plačuje vas državni proračun, vi pa ljudi razdirate. Kaj drugega ste pa storili v tem mandatu? Kaj drugega pa počnete s svojimi mediji že cel čas, odkar jih imate? Tako vidim v tej akciji hiranja slovenske kulture z naslova aktualnega ministrstva predvsem politični statement. Se opravičujem gospa Škrinjar, statement je angleški izraz. Vidim, politični statement, ki kulturo marginalizira, tisto, ki ni »naša« − v navednicah −, jo potiska na rob in išče neke vsebinske ali pa ideološke utemeljitve, zakaj je to okej. Zakaj je narobe, da ima nek protestnik, ki naredi neko stvar − pa mislim, da se Jaša Jenull ni nikoli slekel na ljubljanski tržnici, tako kot ste trdili −, zakaj on ni upravičen do tega, da mu država pomaga, ali financira, ali kaj. In kritiško obnašanje, iskanje konstantnih izgovorov, zakaj ne, zakaj ne. Vprašajte Zlatana Čordića, ki je bil parkrat malo preglasen in je izgubil status samostojnega oziroma status kulturnika! In zdaj tako: podnapis, kolegice in kolegi, vsega, kar smo danes slišali in kaj poslušamo, roko na srce, zadnji dve leti z naslova vlade, je ignoranca in nerazumevanje. Ignoranca oziroma nepoznavanje sploh kulturne krajine, nepoznavanje procesa kulturnega ustvarjanja, kar je nepoznavanje dinamike in tudi posledično socialne situacije med kulturnimi ustvarjalci. Ko govorimo o samozaposlenih v kulturi oziroma se bom popravil, ko govorimo o ljudeh, ki so zaposleni, ali prekarno zaposleni, ali samozaposleni na področju uprizoritvenih umetnosti, seveda govorimo na eni strani o ljudeh, govorimo pa tudi o podjetjih. Zato tukaj se malo strinjam z vami, minister, ta nedorečenost, kam kaj spada, ali v gospodarski resor ali na kulturni resor, je problematična. Tukaj se strinjava in s tem se strinjajo tudi ustvarjalci te uprizoritvene krajine, če hočete. Ampak je zelo povedno pa tudi opazovati to nerazumevanje na vladni strani. Dve, tri leta nazaj, mislim, da so enega od večjih tolminskih festivalov v Tolminov naše slovenske organizacijske ekipe pripravljale izvrstne, mednarodno priznane glasbene festivale. Na enega od njih so organizatorji povabili vašega ministrskega kolega Zdravka Počivalška, ki je prišel tja ves presenečen in je rekel: »A to imate tukaj? A to se tukaj dogaja?« Pa govorimo o dogodkih, o festivalih, ki vlečejo v Slovenijo turiste z vsega sveta, ki celotni tolminski regiji zagotavljajo ne samo neko kulturno prizorišče, ampak za sabo vlečejo celoten turizem in regijo postavljajo na svetovni zemljevid. »A to imate tukaj?« Minister za gospodarstvo! Tam pa tisoče in deset tisoče ljudi: in podjetniki, mali podjetniki, samozaposleni iz Tolmina, Kobarida in okolice, ki celo leto živijo od tistega, kar takrat ustvarijo, od tistih 10 tisoč ljudi, obiskovalcev, ki prihajajo še iz Avstralije gledat in poslušat svoj glasbeni izbor na tolminskem odru. To je en tak lep, plastičen primer tega, v kolikšni meri vlada sploh pozna slovensko kulturo krajino. In na drugi strani tudi nerazumevanje, ko pride, še posebej v epidemiji, ko pride do norih ukrepov, ki se jim je cela Evropa smejala. Omenili ste, treba je videti, kako so se z epidemijo soočale sosednje primerljive države. Ja, treba je videti, kako so se z epidemijo soočale sosednje primerljive države tudi v organizaciji prireditev, ki so v tej panogi ključnega pomena. Kako so to v Avstriji, na Hrvaškem naredili, kako so vpeljali PCT, kako so z maskami, kako so z razdaljo operirali? In zakaj je tem ta isti sektor, ki ima približno, bova rekla, proporcionalno enako število zaposlenih ljudi, vključuje enako število delavcev, proporcionalno več jih je in v Avstriji, na Hrvaškem, ampak okej. Kako so se prireditve odvijale tekom epidemije tam? Bistveno bolj pogosto. Sektor je preživel − ja, minister, sem vesel, da vas stiska zaposlenih v kulturnem sektorju navdušuje do točke, da se smejite. In ko se ti ljudje tukaj oglasijo, in oglasili so se, minister. Vse njihove pozive in dopise, ki so vam jih poslali, imam pred sabo: 27-krat od maja 2020 do decembra 2021. 27-krat se je − pa to samo ena iniciativa Mi delamo dogodke − 27-krat so se priglasili za sestanek na Ministrstvu za kulturo, pa se jih je pošiljalo na Ministrstvo za gospodarstvo, pa oni spet nazaj, pa vmes še malo na NIJZ, pa pojdite potem na eno ministrstvo. Ne, pojdite na drugo ministrstvo in tako so preživeli dve leti. 27-krat, minister, ste jim rekli ne, pa so prišli − s čim? Prišli so s svojo stisko in, pazite, prišli so z rešitvami. Prišli so s svojimi PKP. In kaj ste naredili? Pokazali ste jim sredinca in jih poslali ven. 27-krat! Priborili so si en sestanek pri državnem sekretarju na Ministrstvu za gospodarstvo, pa še ta brez rezultatov. To je ta ignoranca. Da ne govorim o dopisu, ki je bil tudi danes že omenjen, pod katerega se je prva podpisala Romana Kranjčan, zraven pa kopica etabliranih imen slovenskega kulturnega ustvarjanja. Poslali so vam dopis in so rekli, prosimo vas lepo, dajte, poglejte mlade kulturne ustvarjalce in stisko, v kateri živijo. Ne morejo plačevati položnic, ne morejo preživeti svojih družin; to niso statistike, to so ljudje. In isto, pravijo, sledil je hladen tuš v obliki odgovora, da bodo, citiram, »našo pobudo preposlali na Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, ker da ocenjujejo, da so težke razmere za mlade umetnike posledica izpada tržne dejavnosti na področju kulture«. In potem so bili poslani na gospodarsko ministrstvo. Kaj je pa gospodarsko ministrstvo Romani Kranjčan, Vladu Kreslinu, Borisu Cavazzi, Boštjanu Gombaču, Borisu A. Novaku in tako naprej naredilo? Poslalo jih je nazaj na Ministrstvo za kulturo! To je realnost, s katero so se kulturni ustvarjalci v času Ministrstva za kulturo, ki ga vodi Vasko Simoniti, ukvarjali. S pingpongom med Ministrstvom za gospodarstvo in Ministrstvom za kulturo, potem pa so ti isti ustvarjalci, eminentni ustvarjalci, rekli, da okej, dosti imamo tega, bomo pisali predsedniku Vlade, mogoče bo pa on imel posluh za nas. In so dobili tudi odgovor iz njegovega kabineta, ki pravi, »čeprav so za vami težki časi, verjamemo, da se bosta kultura in gospodarstvo kmalu postavila na noge in bo kulturno življenje ponovno zaživelo tako kot pred epidemijo covida-19«. Razumejo njihovo zaskrbljenost. To je to, kar je Vlada ponudila kulturnim ustvarjalce, minister! Razume njihovo zaskrbljenost. Podjetja in posamezniki, kulturni ustvarjalci v uprizoritvenem sektorju so tukaj potegnili, spoštovane kolegice in kolegi, najkrajšo. Prireditve so se ugasnile na začetku epidemije marca 2020 in še danes ne živijo v svojem polnem obsegu. Za kulturo se kriza nadaljuje. Miloščina v obliki 700 evrov ni rešila ničesar, tudi očitka, da so samozaposleni v kulturi v Sloveniji v privilegiranem položaju ne morem sprejeti. Kako je lahko človek s 700i evri v privilegiranem položaju, minister? Dajmo preživeti s 700 evri! Kdorkoli. S 700 evri Ljubljani najemnine ne plačaš. Da ne govorimo o tem, da − pa sem vesel, da ste jih tudi sami omenili −, cerkveni dostojanstveniki oziroma verski uslužbenci tega problema niso imeli. Verski uslužbenci pa brez dokazovanja svojega statusa, brez dokazovanja svoje uspešnosti v delu, torej pogoji, za katere se morajo priglašati zaposleni v kulturi − ni problema! Prispevki in temeljni dohodek, to pa ni problema, pa lahko cel dan z nogami na mizi gleda v zrak, ampak glej, ima to srečo, da je prave veroizpovedi. Tako kot bi rekli na tisti strani luže − se opravičujem, gospa Škrinjar − »I've rest my case«, jaz sem super vesel, da je tega mandata konec, navdušen nad idejo, da se ta era Vaska Simonitija na Ministrstvu za kulturo bliža koncu in da se končno kulturo postavi tja, kamor spada: v center skupnosti. Kultura je nekaj, kar skupnost ustvarja, kultura je tisto, kar kroji razvoj skupnosti. Žal aktualna vlada tega ne razume, jo vidi kot neko nujno zlo, čeprav formalno v okvirjih povečanega proračuna in vseh drugih laskanj, s katerim se ministrstvo treplja po svojih plečih, se v življenja kulturnic in kulturnikov, ki so baze vsega, stvar ne prenaša. Minister, ni vam uspelo!
Hvala lepa. Samo malo, gospod minister. Glede na to, da je bila izražena želja za dodatno razpravo v okviru delitve časa, v skladu z 71. členom odpiram možnost prijave vsem, ki želite še razpravljati. Ob tem pa še opozorilo, da se morata k razpravi s pritiskom tipke za mikrofon prijaviti, v kolikor želita besedo, tudi gospod minister in predlagatelj. V tem primeru dobi predlagatelj zadnji besedo. Odpiram prijavo. Prosim, prijavite se. Imamo 7 prijavljenih razpravljavcev, vsak ima na voljo po 5 minut, se tem da je samo popravek glede na to, da je računalnik zabeležil gospoda Siterja kot predzadnjega, je pa predlagatelj, dobi besedo kot zadnji, pred njim pa predstavnik ministrstva, torej minister Simoniti. Prvi ima sedaj besedo za razpravo, gospod Jožef Horvat, za njim gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Drage kolegice in kolegi! Spoštovani gospod minister dr. Vasko Simoniti! Moja razprava bo morda nekoliko drugačna, nikogar ne bom žalil, prizadeval si bom, da ne bom izvajal nasilja nad slovenskim jezikom, ki je moj materni jezi, prizadeval pa si bom tudi, da se vam bodo pocedile sline. V tem kontekstu se želim ministru zahvaliti in njegovi ekipi, da je od včerajšnjega dne v register nesnovne kulturne dediščine vpisana enota, ki se ji reče priprava prekmurskih gibanic. Prekmurska gibanica je najbolj znana praznična sladka pogača v Prekmurju, pripravljena je iz krhkega in vlečenega testa, štirih, poudarjam štirih različnih nadevov: skutnega, makovega, orehovega in jabolčnega.
Kolega Horvat, samo trenutek. Opozarjam vas, da imamo točko, o kateri razpravljamo z naslovom razprava o vprašanju gospoda Siterja v zvezi z zagotavljanjem socialne varnosti zaposlenih v prireditveni dejavnosti v času epidemije. Jaz ne vem, kam spada tukaj prekmurska gibanica, ampak izvolite razpravljati o temi, ki je na dnevnem redu.
Hvala, gospa predsednica, da mi boste dali izgubljenih 15 sekund nazaj. To je uvod, iz katerega želim izpeljati naslednjo misel. O tem kar danes govorimo in kar je bila kritika na to vlado, na ministra, na koalicijo in tako naprej, o tej kritiki moji dragoceni rojaki ne govorijo nič. V mislih imam Prešernove nagrajence, moje rojake, Ferija Lainščka, Sandija Červeka, Evgena Carja in tako naprej. Ko govorimo o kulturi, sem izjemno vesel, bom nadaljeval tudi s proračunom, ker je pravzaprav govora o denarju, sem izjemno hvaležen in ostajam v Prekmurju, da se je končno po dolgih letih našel denar v državnem proračunu, da se naredi objekt, ki bo hranil prekmurski oziroma pomurski spomin. Govorim o adaptaciji objekta, nekdanji Muralist, za potrebe arhiva − upam, gospod minister, da bo to nekoč tudi samostojni zavod Arhiv za Pomurje −, danes je še to enota Pokrajinskega arhiva Maribor. Veliko smo se pogovarjali, ko smo snovali v koaliciji proračun ali, bolj točno, rebalans proračuna za leto 2022 in proračun za leto 2023 in zastavili smo si cilj, da naj bo za kulturo namenjenega več denarja, kot je evropsko povprečje. In to smo dosegli. Ja, po zaslugi ministra, ja, tudi finančnega ministra, normalno, in celotne vlade. Mi imamo proračun, ki je približno, tam slabih 0,6 % bruto domačega produkta, kar nas uvršča na visoko mesto, kjer je povprečje Evrope samo 0,4 % bruto domačega produkta, ali z druge strani kar 2 % državnega proračuna damo za kulturo. Tako naj tudi ostane, ne glede na to, kakšna oblast bo naslednja. Čeprav so napovedi, da če bo naslednja neka bolj z leve, da bo vse drugače. No, saj seveda bo drugače, ker oni z leve tega proračuna niso podprli, ker nasprotujejo več denarja kulturi. In ne glede na to, kar sem pri investiciji v Murski Soboti, Arhiv, kar se nam dogaja ta trenutek, da cene v gradbeništvu gredo v nebo, sem prepričan, da bomo zmogli to in podobne investicije. Takoj na začetku epidemije, takoj po izbruhu pandemije smo se v koaliciji zavedali prav vseh težav, v katerih se je zaradi zaprtja znašel kulturni sektor. Ustrezno smo ukrepali z mnogimi tako imenovanimi PKP. Seveda bi lahko bili tudi boljši, lahko bi bilo tudi več denarja, ampak če se spet primerjamo z nami primerljivimi državami, smo ukrepali nadpovprečno glede na druge države članice Evropske unije in tako naj tudi ostane. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovni predlog gospa Sukič.
Ja, spoštovana predsedujoča, postopkovno predlagam, da kolegu Horvatu, ki pleteniči o vsem, samo o tistem ne, o čemer teče tukaj beseda, mogoče poveste, da svojo misel strne v en znameniti stavek, ki naj se glasi − sporočilo namreč lačnim in obubožanim samozaposlenim v kulturi −, če nimate za kruh, pa jejte prekmursko gibanico. Hvala.
Hvala lepa za ta vložek, ki ni bil postopkovni predlog. Ne bom posegala vsebinsko v razprave, sem pa kolega Horvata opozorila, da je zašel v svoji razpravi mimo teme in vsekakor ni primerno izkoriščati točko dnevnega reda, ki je daleč od vsebine razprave za EPP, predvolilni EPP. Ampak to več pove o kolegu Horvatu kot o nas, ki vodimo ali pa sodelujemo na tej seji. Naslednja ima besedo za razpravo o točki dnevnega reda gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Ne vem, kdo je rekel, da pleteniči kolega Horvat. Se mi zdi, da je tudi kolega Siter pleteničil in govoril samo zato, da je govoril, ker povedal je bolj malo. Ima človek občutek samo govorjenje zaradi govorjenja. Nekateri kolegi ste izpostavili, da je treba narediti strategijo razvoja kulture, kaj bomo financirali, kako bomo financirali. Saj je povedal že minister in tudi jaz v uvodnem nastopu. Mi smo pred enim mesecem sprejeli Resolucijo o nacionalnem programu za kulturo, in to za osemletno obdobje, za obdobje od 2022 do 2029. Vemo, da smo čakali ta načrt, v času Šarčeve vlade bi že moral biti pripravljen, ko je bila Levica nadstrankarska članica koalicije, pa ni bilo od tega nič. Že minister Peršak in ne vem kdo še vse se je potem, Poznič, ukvarjal s tem, pa ni bilo nič. Potem z novo vlado, z ministrom Simonitijem pa smo ta pomemben dokument za prihodnji razvoj kulture dobili. Res mora sedaj, torej se bo pripravil na podlagi sprejete resolucije oziroma načrta tudi akcijski načrt, ki bo bolj podrobno določil nekatere stvari, je pa že, se pravi, resolucija sama o nacionalnem programu pove, kaj se bo financiralo, kako se bo financiralo, katere investicije so, bom rekla, v prioriteti in se bodo začele ali pa nadaljevale, če so že bile načete. Tako je to ena kar pomembna osnova za nadaljevanje tudi v prihodnje, kaj bomo počeli na področju kulture. Mislim, da je bila kar z veliko glasovi podprta ta resolucija, in sem prepričana, da bo tudi akcijski načrt sledil temu in da bodo milijoni, o katerih smo prej govorili, 238 milijonov za kulturo, rekordni proračun za kulturo pametno porabljen v prihodnjih letih.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Mojca Škrinjar. Izvolite.
Hvala lepa. Ne vem, zakaj, ali obstaja tako trdno tako razmišljanje, da le država najbolje zna financirati oziroma preceniti, kaj je najboljša kultura, kaj ne, kdo v njenem imenu je za to pooblaščen. Ne razumem tega. Razumem pa to, da ljudje prav dobro lahko razumejo kulturo in tudi kupijo to. To ni zgolj trg, to je presoja o tem, kaj je vredno kupiti tudi na področju kulture. Če ne bi bilo tako, danes, ne vem, Van Goghove slike ali pa Gasparijeve, če hočete, pa Groharjeve ne bi bile stvar tudi investicije, ne pa zgolj same kulture. In Lapajnove barjanske slike so danes vredne toliko, čez nekaj let bodo pa še več. Skratka, trg določa tudi vrednost kulturi oziroma kulturnim izdelkom, temu ne morete oporekati, temu je pač tako. Če nekomu ni všeč performans, ko gospod Jenull pleše v plenicah po ljubljanskih ulicah, je pač to njegov problem in tega ne bo kupil, nekdo drug pa bo. Ampak slej ko prej se stvari izčistijo, se pokažejo res tisti genialci, res tisti, katerih dediščina ostane, in nekatere stvari gredo v pozabo. Jaz pa mislim, da v nasprotju s tem, da le država lahko misli, kaj je dobro in kaj ni dobro za ljudi, ljudje pa o tem ne morejo misliti oziroma si ne smejo želeti, si ne smejo predstavljati, kaj je dobro in lepo, jaz temu nasprotujem. In menim, da če lahko kaj naredimo, lahko vzgajamo ljudi v kulturnem duhu. To pomeni, že mladim približamo umetnost. In tukaj je seveda tista naša sprememba ZOVFI bila izjemno pametna in daljnovidna. Seveda se nagibam k temu, da bi spodbude dajali zlasti mladim nadobudnim umetnikom, da bi lahko razstavljali svoja dela. Če greste v majhno obmorsko mesto v Belgiji imenovano Knokke, se boste lahko cel kilometer sprehajali od galerije do galerije. Toliko so namenili svojim umetnikom, pa tudi tujim umetnikom, Belgijci. Mi smo toliko manjši in toliko manj številčen narod in še več bi morali tega nameniti. Ne vem, kolikokrat sem že predlagala ljubljanskemu županu, naj vendarle naredi alejo umetnosti tam od Kina Šiške pa do Mednarodnega centra grafičnega centra v Tivoliju. Nekatera degradirana območja je moč spremeniti na tak način in spodbuditi mlade, da razstavljajo, da imajo možnost razstaviti, in spodbuditi druge mlade, da znajo to ceniti. Ne pa preprosto reči, postaviti neko komisijo, kjer bo tudi ljudem nerazumljive projekte ocenjevala kot odlične, druge pa kot slabe. Mislim, da mora biti neka pametna razdelitev med tem, kaj si ljudje želijo in mislijo, in med tem, kako pravzaprav je treba postavljati kakovost na prvo mesto in kdo to lahko dela. Preprosto ne morete reči, da trg ne more v določenem deležu tudi pripovedovati, kaj je tisto, kar ljudje tudi res želijo. Na žalost, na vašo žalost pa na moje veselje, imamo pač ljudje različne okuse. Temu je treba tudi postreči, postreči pa je treba na tak način, da ljudje delajo in izrazijo svoje želje in mnenje, ne zgolj, da nek birokrat odloča, kaj je dobro za njih, pa kaj ni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Šiško.
Poglejte, nima nič proti kulturi, proti svobodnim umetnikom in vsem, ki se s tem ukvarjajo. Pa vendar, spoštovani kolegi, ko dobro vidiš preko mask, kdo kaj govori, vi ste tisti, ki ste vložili in povišali socialni znesek. Tega vam ne bom očital, ampak takrat, ko smo se o tem pogovarjali, sem vam povedal, da imamo že sedaj dosti velik socialni znesek, ampak pustimo to pri miru. Da pa imajo kulturniki 700 evrov in da ne morejo stanovanj plačevati, najemnine in položnice, to verjamem. In v času covida so ti kulturniki kljub temu pridobili sredstva, 700 evrov, če me spomin ne vara, in tudi prispevke plačane. Vas bom pa vprašal, ker imam to srečo, da boste za menoj, kljub temu vam ne bo treba postopkovno odgovarjati, bi vas vprašal, kaj si vi mislite o tistih delavcih, recimo, v Krškem, ki delajo na tri izmene za 800 evrov in ne daj bože, da se zgodi, da delata in oče in mati v tem podjetju, pa dobita tisoč 600 evrov, pa mislim, da imate takšnih primerov veliko v Trbovljah, v Zasavju, ker je to blizu mene, blizu mojega Posavja. In to je en problem, ko se bomo morali oziroma se bo moral ta državni zbor enkrat začeti pogovarjati o teh zneskih. Ne da bomo socialo dvigovali, ampak da bodo ljudje delali. Kajti, če malo preračunava, toliko sva pametna, če dobiš 400 ali 500 evrov sociale in potem imaš tri, štiri vikende v mesecu. Seveda vsak gre rajši delati tja in čez vikend dobi med 200 in 300 evri, pa vidimo kmalu, koliko kdo zasluži. Me pa še danes žalosti, vam moram povedati, o imenih pa priimkih ne bom govoril, pa ne bom jim reklame delal, tako kot ste vi omenjali določene osebe, me žalosti in me tudi kolegi od drugod sprašujejo, kaj se dogaja z našo slovensko kulturo. Ko so videli tiste slike, kako je bilo ministrstvo popisano, in to niso drugi delali, sami ste povedali, tam se niso slačili drugi − ste sami povedali. In poglejte, tukaj se pa lahko ustavimo in se vprašamo, ali v Sloveniji še sploh obstaja kultura. Na tak način nekaj izkazovati, kolega, da imajo 700 evrov, da ne morejo preživeti. Jaz se bom vprašal, kako drugi, ki delajo na tri izmene pa po 8 ur za trakom stojijo, kako oni lahko preživijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Violeta Tomić.
To, kar smo zdaj slišali, je pa vrhunska manipulacija in obračanje zaposlenih delavcev na minimalcu proti kulturnikom. Zakaj jih ne obračate proti verskim uslužbencem, ki ravno tako dobijo za nič dela 700 evrov? [[oglašanje iz dvorane]] Ja, čakajte! Skratka, zakaj primerjate neprimerljivo? Zakaj v korporaciji, recimo ŕ la Sintal, 2 tisoč zaposlenih dobiva minimalca in jim država, kljub temu da je delodajalec močen, doplačuje 400 evrov, 300 da pa delodajalec, ki je bogat pa kupuje druge firme. Mislim, zakaj primerjate neprimerljivo! Govorimo o samozaposlenih v kulturi, ki se ukvarjajo s koncertno in uprizoritveno dejavnostjo. Samo to. In ne govorimo o covidnem UTD tukaj, ampak govorimo o ukrepih, ki jih minister Vasko Simoniti ni sprejel, da bi lahko sektor čim prej zalaufal. Pa kaj mislite, da vsi zdajle, če bomo dobili vsi enako, 700 evrov, samo da smo tiho, a to je rešitev za državo ali kaj? Koliko denarja brez zveze država daje, namesto da bi investirala, kajti investicijo v kulturo ima multiplikatorni učinek. Namesto da bi investirala v ljudi! In tukaj potem poslušamo take nebuloze, oprostite, pa že moram reči no, o gibanicah in o arhivih in o muzejih osamosvojitve in tako naprej. Mislim, ti ljudje uporabljajo kulturo kot ideološko sredstvo in gradijo svojo ideologijo skozi kulturni resor. Kar je pomembno pri celi stvari, je, da je ta razprava o poslanskem vprašanju kolega Siterja razprava o ljudeh, ne o dodolah pa o prekmurski gibanici, ker očitno gospod Horvat ni sedel tukaj, ni poslušal, ni ga zanimalo, prišel je in je pet minut hvalospeva tej vladi odprepeval in šel. In ga tudi drugo ne zanima. Govorili smo tudi o protestniku Jenullu. On je pač samozaposlen v kulturi. Zdaj, če vam ni všeč njegovo udejstvovanje: prvič, vsak državljan ima pravico do protesta. Upam, da zaenkrat še. Gospod Jaša Jenull je dobil cirka 50 tisoč evrov kazni za varovanje mirnih protestov − prosim, da ne govorite, medtem ko govorim in odgovarjate. Če vam gospod Jaša Jenull ni všeč, meni pa kakšen fajmošter ni všeč, pa zato ne bom ukinila osnovno njegovega preživetja. Kaj vam ni jasno? Živimo v de-mo-kra-ci-ji. Ljudje so brali Ustavo tukaj na trgu pred parlamentom in so zato dobili visoke kazni. Robokopi so jih odnašali − kaj ima to zveze s čimerkoli? Na kakšen način lahko opravičujete pretepanje državljanov na mirnih protestih? Mislim, kam smo mi prišli, dejansko! Seveda tja, kjer neonacisti dobivajo statuse posebnega družbenega pomena. Govorili smo izključno o uprizoritvenih dejavnostih, o koncertih, o vseh lučkarjih, o vseh ljudeh, ki delajo catering, in o obdobju, kjer se ne morejo tako hitro vrniti v svoj utečeni delovni ritem. Mislim, tukaj pa zaidemo do receptov, kako se pripravlja prekmurska gibanica. Mislim, res, res nivo je poden! Še enkrat vas opozarjam, samozaposleni v kulturi so v bistvu učna ura prekarnosti za vse druge poklice. Seveda ni prav, da ljudje, ki delajo polni delovni čas, dobivajo tako nizke plače. Seveda je to anomalija kompletna in izkoriščanje. Ampak vendarle ne moremo enih obračati proti drugim. Vsak samozaposleni hoče delati, hoče plačevati davke, hoče imeti možnost dela, ampak v tem primeru mu je država prepovedala delati, zraven pa ga ves čas stigmatizira kot lenuha. Mislim, nedopusten je odnos! Preprosto delavci so, zastopajo nek sektor in jih je treba spoštovati. Ampak to, kar počnete vi, poslanci desnice, pa je popolno zaničevanje umetniškega sektorja in umetnikov, ki to počnejo. Pa veste, svet brez umetnosti bo zelo žalosten. Tudi če bodo šli v vesolje, bodo vesoljske ladje morale imeti umetnike, če bomo hoteli ostati ljudje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Šiško, imate postopkovni predlog v zvezi z rabo poslovnika ali pa mojim vodenjem? [[oglašanje iz dvorane]] Izvolite.
Spoštovani, mogoče se nismo dobro zastopili. Jaz se tudi ne bi javil, sem se odjavil od razprave in sem se potem na delitev časa prijavil. Spoštovana gospa Violeta, jaz vas spoštujem in mislim, da bi bilo prav [[…]]
Gospod Šiško, to ni postopkovni predlog. Jaz sem vas [[…]]
da ste vi pripravili kolegu [[izklop mikrofona]].
Gospod Šiško, gospod Šiško! Jaz sem vas opozorila, da imate lahko postopkovni predlog, ki je namenjen meni, ne pa repliciranju kolegici Tomić. To je bilo čisto nepotrebno in neprimerno, tako da vzdržimo se drugič takšnih stvari, imamo samo še dobrih pet minut te razprave. Besedo dobi zdaj gospod minister. Izvolite.
Hvala lepa. Torej, želel sem gospodu Siterju nekaj povedati. Glejte, ko govorimo tudi o tej problematiki, ki naj bi bila danes osrednja tema, pa se je zašlo sem ter tja, ampak vendarle si je gospod poslanec nekako prisvojil to, da je merilo vsega, da on ve, kaj je kultura, da on ve, kaj je kulturna krajina, da on pozna pravzaprav tudi umetnost in da drugi so ignoranti, da ne razumejo ničesar. Torej prav, lahko to reče, ampak naj ne misli, da ima pa prav. Tukaj je polovica parlamenta glasovala za Nacionalni program za kulturo, zdaj oni ne vejo, da pa edino on ve, to so malo domišljavosti, ki so pa pravzaprav res malo neprimerne, ker pa, oprostite gospod Siter, jaz za vas nikoli nisem v življenju prej slišal, pa sem hodil malo okoli po deželi naši. Torej, ali ste vi kakšen umetnik? Ali ste kakšen kulturnik ali kaj? Ali prodajate karte mogoče v gledališču ali kaj takega? Torej verjetno kaj takega, verjetno kaj takega, verjetno kaj takega. [[oglašanje iz dvorane]] No, glejte, torej to me pa res moti. Ni treba poslancem vedeti in znati vse o kulturi, ampak oni dobijo neke tvarine, imajo za to službe, so ministrstva, se posvetujejo in o tem kompetentno odločajo. Tudi ministru Počivalšku ni treba vedeti za en festival. Nič ne rečem, ali je pomemben ali ne, ampak vam povem, da tudi vi ne veste za marsikateri festival, tudi v Evropi ne. Vam povem, da ne veste, sem prepričan. Pa nikoli niste bili tam. Bi pa rekel, da nekako poznamo, ne zdaj poznavalsko, ampak približno pa vendarle kot minister glede na službo, ki stoji za ministrom, ki ga suportira, ker ministrstvo pa mora poznati kulturno krajino, ve o zadevah, kako je na podeželju. In tudi ministrstvo, torej država, da vlada hodi po pokrajinah, po regijah in se seznanja s temi stvarmi. Moram reči, da takšnega nezadovoljstva, o katerem vi govorite zdaj, o neki majhni skupini, ki jo, kako bi rekel, perpetuirate skozi dve leti, kot da je to najpomembnejši segment kulture, je tudi malo [[…]]. Pravzaprav kaže na nekaj, da kaj dosti o kulturi pa vendarle morda tudi vi ne veste. Rekli ste, da se je neka cela Evropa smejala. Me prav zanima, kaj je za vas cela Evropa. Tako moram reči, da ta vaš nastop kaže, kot da ste vi merilo vsega, to je pa vendarle pretirano in mislim, da je napačno. Glede novinarjev, ste rekli da, kaj se dogaja [[…]]Glejte, mi smo imeli eno izkušnjo z neko evropsko poslanko, ki je bila predvsem zelo nemarna v svojem delu, in tudi neka državna sekretarka, kateri smo tudi jasno, zelo neposredno v pogovorih povedali točno, kaj in kako. Od takrat naprej je nisem več slišal. Zanimivo, mogoče se bo zdaj javila v tem mesecu. Tako da glede novinarjev, ne vem, mislim, da pišejo to, kar hočejo. Torej zelo pogosto, veliko, nihče jim nič noče, nihče ni službe izgubil, nihče ni nikomur nič storil; torej, ne poznam teh zadev, tako da glede tega lahko imamo različno mnenje. Kaj je novinarstvo, recimo, kaj so kodeksi novinarstva, kaj je merilo, ampak pustimo to. Torej, glede samozaposlenih, njihove prizadetosti. Gotovo, da tudi obstaja, o tem seveda ne dvomim, moram pa reči, da me je pa izredno razočaralo to, da smo razpisali za samozaposlene 53 štipendij – 53, še nikoli jih ni ministrstvo! Javil se jih je samo 17. Zanimivo. Poleg tega, če so tako vrhunski in znani, pač, se oproščam, ne poznam razmer v Evropi, poznam pa nekatere ljudi v Evropi. Moram reči, da je ogromno štipendij na voljo v Evropi, ogromno projektov, treba se je prijaviti, treba se je boriti za to in moram reči, da je izjemno veliko možnosti za udejstvovanje in delovanje na kulturnem področju, tako doma kot v Evropi. Glede arhivov; arhivi nimajo nobene zveze z ideologijo, ampak imajo z nacionalnim spominom. Povsod po svetu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno želi gospa Sukič. Izvolite.
Glejte, predsedujoča, predlagam, da opomnite ministra za te žaljivke predlagatelju, ki ga je, ne vem, poniževal v smislu, kdo pa si ti, ali sploh imaš kaj pojma, ali sploh kaj veš [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Mislim, Primož Siter je izdal sedem avtorskih albumov, 20 let je glasbenik, tisoč 200 nastopov, pogosto sodeluje s Svetlano Makarovič. Bo dovolj minister? [[oglašanje iz dvorane]] Ja? [[oglašanje iz dvorane]] Torej, verjetno prihaja iz teh krogov in ve, o čem govori. To sem vam hotela povedati, [[oglašanje iz dvorane]] da ni analfa [[…]]Nisem rekla. Jaz vas nisem komentirala minister, vi ste komentirali kolega v smislu, kot da je analfabet, kajne, [[oglašanje iz dvorane]] in vam pač povem, da to ni dostojen odgovor v taki razpravi, in prosim, da se ga opomni. Ne glede na to, da je minister, vsak med nami mora imeti tisti nek osnoven način, bonton no, minimalen, v komunikaciji. Hvala.
Ja, hvala lepa. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, gospod minister, vi ne morete imeti postopkovno, lahko bi pa res dobili opomin kot sodelujoči v razpravi, čeprav ste predstavnik Vlade in ne poslanec. Ampak, glede na to, da tudi morebiten izrek opomina ne bi k ničemur doprimogel, ker imamo res samo še 5 minut zaključne besede predlagatelja, nima smisla. Se pa v nekem delu strinjam s podanim postopkovnim predlogom kolegice Sukič. [[oglašanje iz dvorane]] Zaključna [[…]]Ne, ni bila zloraba, ker mi je kolegica Sukič predlagala, da postopkovno izrečem opomin ministru in to je v skladu s poslovnikom, ker je to bil postopkovni predlog, namenjen meni kot predsedujoči. Tako da ni šlo za zlorabo v tem primeru. Zdaj pa zaključno besedo dobi predlagatelj Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica, za besedo. Hvala minister za razpravo, kolegice in kolegi, vsi, ki ste se v razpravo vključili. Naj spomnim, seme razprave je bilo v mojem poslanskem vprašanju v glavnem na temo, kako ministrstvo sodeluje s samozaposlenimi in drugimi prekarno zaposlenimi socialno šibkejšimi v uprizoritvenem sektorju, predvsem v reševanju njihovih socialnih stisk. Vesel sem, da je bila razprava širša. Odgovora seveda tudi po razširjeni razpravi nismo dobili, po 27 prošnjah s strani vsaj ene iniciative, za katero vemo, ki se je obrnila na Ministrstvu za kulturo, tudi na Ministrstvo za gospodarstvo, iz te moke, žal, ni bilo nobenega kruha. Predvsem problem ostaja na dveh ravneh. En problem je ta, da smo zdaj dve leti kot družba si dovolili tolerirati socialno stisko enega kroga, če hočete, plodnih in delavnih in marljivih državljanov, prebivalcev Slovenije, davkoplačevalcev. To je en problem, ki ga vlada ni zadostno naslovila, zato tudi to stvar odpiramo in zato je tudi prišlo do toliko velikega števila pozivov. Na drugi strani, tukaj pa gledamo bolj dolgoročno, pa seveda ostaja problematično dejstvo, da tudi izhodne strategije, kaj zdaj, potem ko je epidemije konec, ko je ta prireditveni zemljevid skrhan in zdesetkan, kako naprej. Ljudje so ušli, infrastruktura se je prodala, to pomembno kulturno in gospodarsko področje, ki je tesno prepleteno z gostinstvom, s turizmom, z marsičem še, je torej ostalo boso in golo, zdesetkano in brez perspektive, kam od tukaj naprej. To so vprašanja, ki ostajajo odprta, vprašanja, za katera vemo, da bodo padla na pleča naslednje vlade in se veselim, da bo naslednja vlada predvsem bolj v odprtem dialogu z deležniki, ki kulturo ustvarjajo in živijo. Mogoče pa samo kot zaključek, pa se morebiti z ministrom strnjam. Jaz nisem poznavalec, jaz sam sebe ne vidim kot strokovnjaka na kulturnem področju, sem zgolj nekdo, ki z občudovanjem zre v kulturnike in kulturne ustvarjalke in ustvarjalce, si pa ne bi želel v tej krizi biti eden od njih, čeprav mogoče vsebinsko je družbena kriza vedno lahko navdih za ustvarjanje, še posebej, če si kot avtor, kot ustvarjalec družbeno angažiran. Je bilo pa kulturnicam in kulturnikom v zadnjih dveh letih prekleto težko plačati položnico ali pa postaviti kros kruha na mizo. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo in zaključujem tudi to točko dnevnega reda ter prekinjam 30. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 16. uri in 35 minut. (Seja je bila prekinjena ob 16.03. in se je nadaljevala ob 16.35.)
Spoštovani kolegice in kolegi! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Državni zbor bo glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 2., 25., 32., 34., 14., 36., 33., 35., 37., 38. in 39. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma v okviru nujnega postopka. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji k prehodnim in končnim določbam niso bili vloženi, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, to je na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Nataša Sukič.
Ja, hvala lepa, predsedujoči. V Levici bomo vsekakor glasovali proti. Pa ne samo to! Če bo slučajno ta zakon sprejet, bomo naredili vse, da se prepreči njegova implementacija. Namreč, zakaj? To je zdaj že drugi poskus, prvi jim je propadel, zdaj rinete dalje in seveda ‒ zakaj? Nikakršna skrivnost ni, da je bila ena od prvih tarč SDS, ko je administracija Janeza Janše prevzela oblast, ravno Urad za preprečevanje pranja denarja in financiranje terorizma. Tja ste nastavili svojega človeka, Žuglja, ki je urad, žal, začel spreminjati v orodje za politično obračunavanje z nasprotniki vladajoče stranke. In tik pred volitvami bi seveda koalicija želela na vsak način okrepiti moč tega urada, zato ta zakon, ki bi dal temu vašemu Žuglju v roke največjo možno bazo podatkov v državi in bi seveda močno povečal pooblastila urada. Popravili praktično niste nič, razen nekaj lepotnih popravkov in seveda ste sicer odstranili tisto najbolj sporno od zadnjič, možnost vstopanja inšpektorjev v domove brez sodnega naloga, sicer pa je vse ostalo enako. Zakonodajno-pravna služba je spisala pripombe na 17 straneh, pokazala, kje vse je ta zakon ustavno sporen, isto velja za informacijsko pooblaščenko, ki niti ni bila povabljena v Državni zbor, da bi predstavila svoje mnenje. In vse to, kar počnete, seveda jasno odpira velik prostor za zlorabe v politične in druge namene. Vi bi pač radi se dokopali do najširše možne baze podatkov državljank in državljanov; in to kar na podlagi anonimk, po novem, tako kot se to dogaja, brez nekih jasnih kriterijev, v uradu se po novem zaposlujejo ljudje s partijsko izkaznico SDS, kar nikoli do zdaj ni bila praksa. Nekdanji direktor Stroligo je komentiral, da to, kar počnete, je mini državni urad. Da nikoli do zdaj, 20 let v uradu ni bilo ljudi, ki bi imeli partijsko izkaznico. No, zdaj po novem so in to kadri SDS. V Levici sicer ne nasprotujemo poostrenemu nadzoru nad pranjem denarja in financiranjem terorizma, se razumemo, ampak takšen mora biti transparenten, mora imeti jasne zakonske meje in ne sme dopuščati nikakršnih zlorab in arbitrarnih ukrepov vlade. No, ta zakon, ki ga zdaj imamo na mizi, vse to seveda dopušča. Poostritev nadzora nad pranjem denarja in financiranjem terorizma pač ne sme biti izgovor za poostritev nadzora nad ljudmi in pa omogočanju obračunavanja vladajoče politične kaste s svojimi političnimi nasprotniki. In to je nezaslišano. Temu zakonu je treba ostro nasprotovati. V kolikor bo to šlo slučajno danes skozi, vedite, da bomo naredili vse, da se to ne bo udejanjilo.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 36. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Zakona o prepovedi objavljanja javnomnenjskih raziskav o podpori politikom in političnim strankam. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog Zakona o prepovedi objavljanja javnomnenjskih raziskav o podpori politikom in političnim strankam je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu Nataša Sukič.
Hvala lepa. V imenu poslanske. Poglejte še en eksotičen zakon. Eden za drugim, neverjetno! Če se mi želimo vpisati na seznam, na zemljevid svetovni kot največji možni eksot, kot unikum v svetu, potem bomo danes ta bizarni zakon seveda sprejeli. Namreč 38 držav na svetu omejuje objavljanje anket. Ampak, na kakšen način? Mogoče dan, dva pred volitvami ali pa največ teden pred volitvami. Edino v Hondurasu prepovedujejo objavljanje anket 45 dni pred volitvami. No, mi bi pa kar 6 mesecev; pa to pred rednimi in izrednimi. Kaj pomeni »izrednimi«? Saj ne vemo, kdaj so izredne! To pomeni, da pravzaprav permanentno ves čas, če mene vprašate, ker nikoli ne vemo, kdaj so lahko izredne volitve. In če hočemo, da se šest mesecev prej ne objavlja, pomeni, da nikoli ne objavljaš anket. No, to je neverjetno. Očitno odrekate ljudem možnost biti informirani, da zaznajo dinamiko, razpoloženje v volilnem telesu. Ampak naj vas spomnim, Ustavno sodišče je o tem, da anket ne bi smeli objavljati teden dni pred volitvami – pazite, teden dni, ne pa šest mesecev pred volitvami – leta 2011 že odločilo o tem. In sicer navajam, » [[…]]Svobodne in demokratične volitve predpostavljajo, da je volivcu omogočeno, da je o vseh pomembnih vprašanjih obveščen z resničnimi, celovitimi in tudi pluralnimi informacijami, saj lahko samo vsestransko informiran volivec na dan glasovanje v resnici izrazi svojo pravo politično voljo. Za volivca je lahko pomembna, celo ključna tudi informacija o stanju oziroma dinamiki javnega mnenja, zato je pomembno, da se tudi o tem vprašanju, ki lahko odločilno vpliva na dokončno oblikovanje volje volivca, dotok informacij prekine čim kasneje [[…]]«. Skratka, neverjetno! SDS bo to seveda podprl, seveda. Ampak zanimivo, a ne boste potem več vašega Parsifala brali, kjer imate tako lepo prirejene ankete, da kar glava peče? V glavnem, v Levici tega seveda v sanjah ne bomo podprli. In tudi tukaj bomo poskrbeli za to, da ta zakon ne bo stopil v veljavo, če se vam slučajno zatakne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu poslanske Dušan Šiško.
Hvala. Spoštovani kolegice, kolegi! Res smo predlagatelji tega zakona. In poglejte, to je prva obravnava. Za drugo obravnavo in odbor, tako kot je kolegica govorila, saj tam se bodo lahko dali amandmaji. Mi smo tudi pripravljeni sprejeti tak sistem, da se en mesec pred volitvami ne izvajajo ankete. Saj to ni nobena težava. Ampak, ker je to pač prva obravnava, je smiselno, da gre to naprej, kajti če pogledamo malo te ankete, pa poglejte od vseh treh, štirih, ki jih objavljajo, v enem tednu nima nobena stranka istega rezultata. Zato bomo v Slovenski nacionalni stranki podprli ta predlog.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske skupine? Ugotavljam, da ne. V lastnem imenu? Ja? Nataša Sukič.
Glejte, popolnoma vseeno, katera obravnava je to. To je nekaj tako bizarnega, to je tako absurdno, da to absolutno ne more iti v nadaljnjo obravnavo. To je vse, da dodatno pojasnim. In seveda bomo glasovali proti temu sklepu, da gre v nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Še Zmago Jelinčič v lastnem imenu.
Hvala lepa. Včasih, v nekdanji državi so na začetku glasovali na ta način, da so imeli kuglice, v eni škatli lesen poden, v eni škatli pa poden [[…]]
Kolega Jelinčič, dajte si masko preko noska, no.
Na ta način [[…]]
Dajte gor masko tako, kot mora biti.
A lahko povem?
Ne, dajte masko gor, no. [[oglašanje iz dvorane]]
Slabo se sliši, ja. Takrat so s kuglicami glasovali in kadar je kdo narobe glasoval, so ga pa prišli iskat in ga prepričevali, da je naredil narobe. Danes imajo to pozicijo slovenski mediji. Mediji so prevzeli represivne metode in jih na način, kakor jim zagotovijo in zahtevajo od njihovi gospodarji, tudi uporabljajo. Zato je treba to preprečiti; preprečiti na ta način, da se vsaj en mesec dni ‒ saj lahko se vloži amandma in se skrajša to obdobje, ampak določen čas se ne sme [[…]]pač, se naj ne bi smelo to objavljati. Konec koncev, če gremo po drugi strani, zakaj pa je potem en dan pred volitvami prepovedano? Potem je tudi to protiustavno. Skratka, potem je lahko vse protiustavno, če imate na svoji strani Ustavno sodišče. Mi smo zakon vložili s to premiso. Lahko vložite amandma, pa ga morda celo potrdimo.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 42. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 32. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o znanstvenoraziskovalni in inovacijski strategiji Slovenije 2030. Nadaljujemo z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 16. 3. 2022. Torej prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, LMŠ, Levica in SAB k podpoglavju Cilj 3. karierni razvoj raziskovalcev in raziskovalk ter odlična znanost. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 43. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju. Prehajamo na odločanje o predlogu resolucije. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetega amandmaja na seji matičnega delovnega telesa predlog resolucije neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti eden. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti eden.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 34. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o Nacionalnem programu visokega šolstva 2030. Nadaljujemo z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. 3. 2022. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, LMŠ, Levica in SAB k podpoglavju Ukrepi za doseganje strateških ciljev na področju družbenega razvoja in visokošolskega sistema pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 43. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, LMŠ, Levica in SAB k podpoglavju Ukrepi za doseganje strateških ciljev na področju družbenega razvoja in visokošolskega sistema pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 44. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, LMŠ, Levica in SAB k podpoglavju Strateški cilji na področju zakonodaje in financiranja pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 44. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, LMŠ, Levica in SAB k podpoglavju Strateški cilji na področju zakonodaje in financiranja pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 44. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Levica k podpoglavju Strateški cilji na področju zakonodaje in financiranja pod številko 3. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 44. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, LMŠ, Levica in SAB k podpoglavju Strateški cilji na področju zakonodaje in financiranja pod številko 4. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 43. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, LMŠ, Levica in SAB k podpoglavju Strateški cilji na področju zakonodaje in financiranja pod številko 5. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 43. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, LMŠ, Levica in SAB k podpoglavju Ukrepi za doseganje strateških ciljev na področju zakonodaje in financiranja. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 42. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Prehajamo na glasovanje o predlogu resolucije. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega teles predlog resolucije neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 20. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o igrah na srečo v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 17. 3. 2022, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in Konkretno k 12. členu. Postopkovni predlog, kolega Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Eno vprašanje: dobili smo vsi na mail pobudo za referendum in bi rad vprašal, ali je sploh možno glasovati na današnji seji. V nasprotnem primeru predlagam, da se glasovanje o tej točki opravi na eni od naslednjih sej.
Torej, glasovali bomo o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, Konkretno, ne bomo pa glasovali o predlogu zakona v celoti. Tako glasujemo zdaj o amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 32. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju. Obveščam vas, da zbor o obravnavanem predlogu zakona na tej seji ne bo odločal, saj je bil vložen predlog za razpis posvetovalnega referenduma z referendumskim vprašanjem, ki se nanaša na vsebino predloga zakona. Zaradi vsebinske povezanosti obeh predlogov ter upoštevajoč 28. člen Zakona o referendumu in o ljudski iniciativi, mora Državni zbor o predlogu za razpis posvetovalnega referenduma odločiti, preden končno odloči o predlogu zakona. Na podlagi navedenega bo zbor o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o igrah na srečo odločal po sprejetju odločitvi Državnega zbora o predlogu za razpis posvetovalnega referenduma. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 36. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Poročila o delu Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb za leto 2021. Ker k predlogu sklepa ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 33. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o Nacionalnem programu izobraževanja odraslih v Republiki Sloveniji za obdobje 2022–2030. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu resolucije. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog resolucije neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 35. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o Nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2022–2030. K predlogu resolucije matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja. Prehajamo na odločanje o predlogu resolucije. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 7. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 37. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Vmesnega poročila o poteku parlamentarne preiskave za ugotovitev dejanskega stanja in morebitne politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij pri izvajanju ukrepov, povezanih z epidemijo COVID-19 in z blaženjem njenih posledic zaradi suma neustrezne porabe javnih sredstev ter neupravičenega omejevanja pravic in svoboščin, za obdobje od 13. marca 2020 do dneva odreditve predmetne parlamentarne preiskave in za morebitno spremembo veljavne zakonodaje, ki ureja ukrepanje države pri spopadanju z epidemijo nalezljive bolezni oziroma z njenimi posledicami. Najprej prehajamo na odločanje o bistvenih ugotovitvah preiskovalne komisije. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Robert Pavšič.
Hvala, predsedujoči. V dokumentih, za katere ste bili prepričani, da ne bodo nikoli prišli v javnost, ste svoje katastrofalno upravljanje z epidemijo priznali. Seveda to dejstvo v zadnjih dneh kategorično zanikate. Kdo je po vašem mnenju odgovoren, da ima Slovenija? eno od najslabših epidemioloških slik v svetu. To je bilo v decembru 2020 postavljeno vprašanje na anketo, ki jo je zahteval in naročilo minister za zdravje oziroma Ministrstvo za zdravje. Sam minister za zdravje, član Vlade ‒ v decembru vemo, kdo je bil minister za zdravje, vaš predsednik in predsednik Vlade ‒, je priznal pri vprašanju, da ima Slovenija eno najslabših epidemioloških slik v svetu in tako je menilo 47 % anketiranih. In posledica tega je nenehno, konstantno zavajanje, sprenevedanje, kazanje s prstom na vse tiste, za katere ste menili da so odgovorni, razen da bi se pogledali v ogledalo. Ne bomo o posledicah, ker so preveč tragične. Izvolite zavajati naprej! Danes vas pritisk na gumb proti ne bo odrešil odgovornosti, ne vas, ki ste to podpirali, ne tistih, ki so to izvajali. V LMŠ bomo vsekakor za.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 40. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da bistvene ugotovitve preiskovalne komisije niso sprejete. Prehajamo še na odločanje o predlogih sklepov. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 40. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklepi niso sprejeti. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 38. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Vmesnega poročila o opravljeni parlamentarni preiskavi Preiskovalne komisije o zagotavljanju zaščitne opreme ter ukrepih institucij nosilcev javnih funkcij za zajezitev širjenja bolezni COVID-19 od 1. 2. 2020 do odreditve predmetne parlamentarne preiskave. Najprej prehajamo na odločanje o bistvenih ugotovitvah preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 33. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da so bistvene ugotovitve preiskovalne komisije sprejete. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju za novo 8. poglavje oziroma za predlog sklepa, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 18. 3. 2022. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine LMŠ za novo 8. poglavje oziroma za predlog sklepa. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Robert Pavšič.
Hvala, predsedujoči. No, pričakoval sem samo še aplavz, pa bi bila res pika na i. In če ste že vi kot koalicija brutalno zlorabili svoj politični položaj za dejansko prikrivanje kriminala, naj presodi javnost sama. S tem sklepom, ki ga predlagamo v LMŠ zahtevamo, da se vso zbrano dokumentacijo v okviru preiskovalne komisije naredi dostopno za javnost. Dvomim, da imate ta pogum, dvomim. Ta država potrebuje en močan reset, eno močno katarzo za nov, neobremenjen začetek. Vsekakor bomo v LMŠ kot predlagatelji glasovali za ta predlog, ker mi nimamo kaj skrivati. Vi pa očitno veliko. In s tem ko to skrivate, podpirate kriminal na račun zdravja ljudi.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 40. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 39. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Poročila o poteku in ugotovitvah odgovornosti nosilcev javnih funkcij na področju nabav in upravljanja z medicinsko opremo in zdravstvenim materialom ter o razlogih za nedokončano parlamentarno preiskavo. Najprej prehajamo na odločanje o bistvenih ugotovitvah preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da so bistvene ugotovitve preiskovalne komisije sprejete. Prehajamo še na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti eden. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti eden.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in 30. sejo Državnega zbora.