Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 6. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Andreja Katič do 16. ure, dr. Simona Kustec Lipicer, mag. Tanja Cink, gospa Jelka Godec, gospa Janja Sluga, gospa Irena Kotnik do 14. ure, gospod Ivan Škodnik, gospod Danilo Anton Ranc, dr. Matej T. Vatovec, gospod Simon Zajc od 17. ure dalje, gospod Igor Zorčič od 13. ure dalje, gospod Roberto Battelli, gospod Janez Janša, gospod Franc Breznik, gospod Uroš Prikl do 16. ure in gospod Benedikt Kopmajer. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 46 poslanskih vprašanj. Obveščam vas, da je poslanec gospod Franc Breznik v petek, 27. 3. 2015, odjavil svoji ustni poslanski vprašanji. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen v skladu z 244. členom ter drugim odstavkom 245. člena Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslank in poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. Vsaka poslanka oziroma poslanec ima za postavitev vprašanj na voljo 3 minute. Predsednik Vlade in ministrica in ministrica odgovorijo na vprašanja v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo 5 minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne mora pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v 2 minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ 3 minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministrice ali ministra. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade in ministrica ali minister v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko so se za danes opravičili: gospod Karl Viktor Erjavec minister za zunanje zadeve, gospod Zdravko Počivalšek, minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, mag. Vesna Györkös Žnidar, ministrica za notranje zadeve, ter mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano od 15.30 ure dalje. Na e-klopi je objavljen pregled poslanskih vprašanj, na katera v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovoril predsednik Vlade dr. Miro Cerar. Najprej mu bo poslansko vprašanje postavil gospod Jože Tanko. Gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vsem prav lep pozdrav. Spoštovani predsednik Vlade! Jutri bo tako imenovana mavrična koalicija v Državnem zboru verjetno zaključila postopek izbire sodnika na sodišču Evropske unije v Luksemburgu. Na razpis se je prijavilo šest kandidatov. Vlada je predsedniku Pahorju predlagala tri kandidate, in sicer dr. Marka Ilešiča, dr. Verico Trstenjak in dr. Boštjana M. Zupančiča. Predsednik republike je opravil pogovore z vodji poslanskih skupin. V SDS smo dali podporo Verici Trstenjak, Stranka modernega centra pa dr. Ilešiču. Predsednik Republike je oba predlagal tudi kot kandidata za eno razpisano mesto sodnika. Pred dnevi po seji Mandatno-volilne komisije je dr. Verica Trstenjak odstopila od kandidature, zato bo na glasovnici samo en kandidat, dr. Marko Ilešič. Nedavno pa se je razkrilo, da ste se 11. februarja, to je v času odprtega kandidacijskega postopka, ko se o kandidatih ni izrekel še nihče, na sodišču Evropske unije srečali s kandidatom dr. Ilešičem. Če informacije držijo, je bil dr. Ilešič tudi edini od prijavljenih kandidatov, s katerim ste se osebno srečali. Gospod predsednik Vlade: Ali držijo navedbe, da ste se z dr. Ilešičem, kot edinim izmed prijavljenih kandidatov za sodišče Evropske unije, srečali in opravili z njim pogovor v odprtem kandidacijskem postopku? Ali menite, da je tak pristop predsednika Vlade, ki sodeluje v postopku izbire in ima potem še možnost vplivati tudi na ravnanje svoje poslanske skupine, primeren, ko se že navzven v javnosti vzbuja vtis, da postopek izbire ne potega nepristransko oziroma da nima niti videza nepristranskosti? Prosim za odgovor.
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Spoštovani gospod Tanko, hvala lepa za to vprašanje. Naj najprej povem, da vsaj tri kandidate oziroma kandidatko in kandidata, ki kandidira oziroma so kandidirali za položaj sodnika v Luksemburgu na ta ugledni položaj, osebno dobro poznam, tako gospo Verico Trstenjak kot gospoda dr. Boštjana M. Zupančiča in dr. Ilešiča. Torej tudi dr. Trstenjakovo seveda. In verjemite mi, da se kot pravnik, kot bivši profesor in tudi kot bivši predsednik Sodnega sveta še kako dobro zavedam, da je treba v takšnih postopkih ne le paziti, da v vlogi, ki jo imam, pa tudi pri vplivu, ki ga imam recimo v svoji stranki, delujem povsem nepristransko in objektivno in hkrati dajem tudi videz takšne nepristranskosti in objektivnosti. Zato sem seveda kljub temu da vse te tri pravniške kolege dobro poznam in sem z njimi tudi občasno v kakšni komunikaciji, ob obisku v Luksemburgu, kjer sem resnično obiskal tudi visoko sodišče pravice in se sestal tudi z dr. Ilešičem, pa tudi imel poseben pogovor s predsednikom sodišča in z nekaterimi našimi člani, ki tam delujejo, tudi recimo s sodnikom Mirom Prekom in drugimi, še posebej pazim in tudi v naprej zahteval, da se protokol srečanja oblikuje tako, da se z dr. Ilešičem ne bova sestala posebej in imela kakšnega posebnega razgovora, da ne bi slučajno kdo pomislil, da sva se lahko ob takem pogovoru, pa se zagotovo ne bi, tudi pogovarjala kaj nedopustnega oziroma neprimernega v zvezi s kandidaturo. Tako da zagotovo sem bil na to pozoren in vam zagotavljam, da nisem v tem kontaktu z dr. Ilešičem uporabil te priložnosti, da bi se kakorkoli z njim pogovarjal o kandidaturi. Da bi pa uspel kdo na mene vplivati v tem postopku, in govorim sedaj o vseh treh kandidatih, ne nazadnje sem imel tudi neko, spomnim se, dopisovanje o neki drugi zadevi z dr. Boštjanom Zupančičem, in tudi dr. Trstenjakova mi je v zvezi s tem napisala neko elektronsko pošto, torej v nobenem od teh primerov nisem storil nič takega, kar bi lahko vplivalo na mojo osebno objektivno presojo v tem primeru, in še manj sem kadarkoli kot predsednik stranke ali kot predsednik Vlade vplival ali želel vplivati na to, da bi se to ocenjevalo pristransko. Tu so kriteriji jasni, treba je ocenjevati predvsem po strokovnih kriterijih, po izkušnjah, po kompetencah, ki jih imajo ti kandidati. In prepričan sem, da je stranka SMC šla po tej poti in sprejela tudi v tem smislu svoje stališče.
Gospod Jože Tanko ima besedo za zahtevo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Poteka tudi razpisni postopek za sodnika na Evropskem sodišču za človekove pravice. Tu je prijavljenih 12 kandidatov, Slovenija pa mora poslati listo najmanj 3 kandidatov, od katerih mora biti najmanj ena ženska. Vlada listo, ob predhodnem mnenju Sodnega sveta, spet pošlje predsedniku republike, ta pa v potrditev Državnemu zboru. Našega sodnika izvoli Parlamentarna skupščina Sveta Evrope. Med prijavljenimi je tudi dr. Gregor Virant, ki je v odprtem kandidacijskem postopku spet najbrž edini imel pogovor z vami, s čimer tudi na ta postopek pade dvom nepristranskosti. Naj spomnim, da vas je dr. Virant izrecno podprl za mandatarja po njegovi zrušitvi druge Janševe Vlade in da sta sodelovala v Ustavni komisiji, ko je bil dr. Virant predsednik Državnega zbora, vi pa strokovni sodelavec. Virant pa je nedavno podprl tudi visoke honorarje v znanstveni oziroma akademski sferi. Prav tako je bil dr. Virant kot predsednik Državnega zbora ključni člen predsednika KPK, nekdanjega predsednika KPK Gorana Klemenčiča pri zrušitvi Janševe vlade, slednji pa je sedaj minister za pravosodje v vaši ekipi. Menite, da ta postopek poteka nepristransko ali daje vsaj videz nepristranskosti?
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Hvala. Z dr. Virantom sem se dejansko kratko srečal pred nekaj tedni. Govorim po spominu, datuma točno ne vem, vendar je bilo srečanje namenjeno povsem drugi tematiki. In lahko vam zagotovim, da se nisva pogovarjala o tematiki njegove kandidature. Omenil mi je, ali vem, da je kandidat, sem rekel, da vem, vendar o tem ne bova razpravljala. In sva se o tem oba strinjala, kajti jaz sem ga imel pri sebi na sestanku zaradi vprašanj, ki zadevajo reformo javne uprave, On je bil prej minister na tem področju in z ministrom Koprivnikarjem sem v tesni zvezi, ko gre za nekatere reformne projekte, tudi recimo za e-demokracijo, e-upravo. In sem tudi že v preteklosti, pred leti sodeloval kot strokovnjak z dr. Virantom na tem področju. Zato sem želel v pogovoru z njim razčistiti nekaj vprašanj. Bi pa tako rekel. Poglejte, seveda v Sloveniji, še posebej ker je majhen prostor, prihajamo v stik še posebej strokovni kolegi. Jaz tudi med temi kandidati številne osebno poznam. Morate vedeti, da med temi raznimi kandidati za sodnike so celo nekateri, s katerimi sem v prijateljskem odnosu. Temu se človek ne more izogniti. Zato je edini garant, da smo tu objektivni in nepristranski, to, da zmanjšamo ta videz in dejansko stike na ta način, da ne dajemo nobenih signalov, ki bi na to neodvisnost in našo nepristranskost vplivali. Tako tudi tu absolutno zagotavljam, da ni bilo nobenega nedovoljenega vpliva, pogovora, komunikacije v smeri kandidature. Naj pa tudi rečem, da kot predsednik Vlade nimam ne v prejšnjem postopku ne v tem neke odločilne pristojnosti. Tako veste, da pravzaprav kandidate za ta visoka mesta na teh sodiščih predlaga predsednik države in o njih odloča vaš cenjeni zbor. Tako da, verjemite, v vseh teh primerih sem zelo pozoren, včasih pa se stikom z neko osebo enostavno ne da izogniti, ker gre za strokovne, delovne ali drugačne stike. Zavračam pa vse tiste navedbe, tu se motite, ko pravite, da sem kakorkoli z gospodom Virantom politično sodeloval, pomagal pri kakršnihkoli rušenjih ali projektih, ki so bili politične narave. O tem pa ni bilo govora, ko sem deloval kot strokovnjak. In v času, ki ste ga omenili, sem deloval izključno strokovno, nisem se vmešaval v politiko in enostavno zato to ne drži.
Gospod Jože Tanko ima besedo za postopkovni predlog, da se glede vprašanja opravi splošna razprava.
Hvala lepa za besedo. Moram reči, da z odgovori in prepričljivostjo odgovorov predsednika Vlade nisem zadovoljen, zato tudi predlagam, da se v skladu s poslovnikom opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade. To, da se predsednik Vlade sestane in pogovarja v odprtem kandidacijskem roku samo z enim izmed prijavljenih kandidatov, z ostalimi prijavljenimi pa ne, jasno pomeni, da je eden od kandidatov privilegiran, vsi ostali prijavljeni kandidati v postopku pa diskriminirani in pri kandidaturi niso v enakopravnem položaju. Navedena postopka ne dajeta niti videza nepristranskosti, kaj šele, da bi bila nepristranska. Ob tem bi vas spomnil že na zaključek kolumne, ki ste jo pred dobrim letom, točneje 6. januarja 2014, objavili v Dnevniku in je imela naslov Zakaj pravo ni eksaktno, v kateri je zapisano naslednje, citiram: "Težava, ki je v preveliki meri prisotna tudi v Sloveniji, nastopi predvsem takrat, kadar so pri pravnikih razlike v njihovem dojemanju prava posledica njihove neetične pravne drže, to je takrat, kadar zasledujejo v resnici politične ali zgolj osebne obogatitvene cilje, ter le-tem nepošteno prirejajo svoja pravna vrednotenja in stališča. V takih primerih gre za prodane duše, ki škodujejo pravu in družbi." Konec citata. Torej, gospod predsednik, današnji odgovori sodijo prav v to kategorijo in tudi že nekaj ali več vaših ravnanj v dosedanjem delu vlade prav tako. Bi vas rad pa ob tem še opozoril na izjave vaše vodje poslanske skupine gospe dr. Simone Kustec Lipicer, ki je že večkrat v svojih izjavah dejala, da bo poslanska skupina počakala na odločitev predsednika Vlade in bodo potem odločitev predsednika Vlade podprli, ker ji zaupajo. V obeh teh primerih je Vlada predlagatelj. V obeh primerih predsednik Vlade odloča o oblikovanju ali kandidatne liste ali kandidata. Tudi gospod Klemenčič odloča v tem primeru, ker je minister in globoko povezan kot nekdanji predsednik senata KPK z dr. Virantom, in najbrž je težko v teh primerih govoriti, da gre za nek neodvisen postopek, še posebej če upoštevamo izjave dr. Simone Kustec Lipicer. Zato, gospod predsednik Državnega zbora, menim, da je razprava o odgovoru predsednika Vlade potrebna oziroma nujna. Hvala lepa.
Gospod Jože Tanko o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 31. marca 2015, v okviru glasovanj. Kot druga bo predsednika Vlada spraševala Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Letos mineva 70 let od konca 2. svetovne vojne, ki nam je prinesla 60 milijonov mrtvih, 35 milijonov ranjenih, 3 milijone pogrešanih, 45 milijonov zaprtih, 20 milijonov otrok brez staršev in 30 milijonov uničenih zgradb. Tudi Slovenija je bila popolnoma opustošena. Umrlo je skoraj 100 tisoč ljudi, kar je skoraj 7 % vsega prebivalstva Slovenije. Od tega je bilo kar 37 % civilistov. Med vojno so bile požgane celotne vasi in porušena mesta. Od več kot 80 tisoč izgnanih jih danes živi samo še 11 tisoč 297, beguncev in pregnancev pa 12 tisoč 15. V vsej našteti statistiki se skriva nešteto osebnih tragedij, mučenj in vojnih zločinov. Po koncu vojne so zavezniške sile na mirovnih konferencah od agresorskih nacifašističnih držav zahtevale poplačilo vojne škode. Poplačilo za vso povzročeno škodo in odškodnine nikakor ne morejo izbrisati razsežnosti nacističnega in fašističnega zla, a lahko vsaj delno pripomorejo k zadoščenju zaradi premoženjskih izgub. Jugoslavija je dobila povrnjen le del vojne škode. Državni zbor je že februarja 1994 obravnaval poročilo Medresorske komisije Vlade za obravnavo vojne škode, ki je bila ustanovljena oktobra 1992. Državni zbor je sprejel kar 20 sklepov, s katerimi je Vlado pozval k pripravi celovite ocene vojne škode, k oblikovanju zahtevka za plačilo vojne odškodnine, k nadaljevanju pogajanj za izterjavo vojne škode ter k ustanovitvi posebnega sklada, v katerega bo Nemčija vplačala dogovorjeno vojno odškodnino. Leta 2001 je bil sprejet Zakon o skladu za poplačilo vojne odškodnine žrtvam vojnega in povojnega nasilja za fizično in psihično trpljenje ter za umrle. Materialna vojna škoda pa naj bi se reševala s posebnim zakonom. Sklepa Državnega zbora iz leta 1994, ki je nalagal Vladi, da pospeši pogajanja z Nemčijo za izterjavo vojne škode, do danes ni realizirala nobena vlada. Skladno s pariškim sporazumom iz leta 1946 je bilo Jugoslaviji priznano 36 milijard dolarjev odškodnine, ki naj bi jo plačala nemška država. Po sukcesijskem dogovoru pa Sloveniji pripada 16 % te vsote, kar znese približno 5,7 milijarde dolarjev ali približno 3,5 milijarde evrov. Zato vas sprašujem: Ali bo Vlada končno pričela z aktivnostmi, ki so ji bile naložene s sklepi Državnega zbora iz leta 1994? Ali bo Vlada skladno s sprejetimi sklepi zahtevala povračilo za povzročeno vojno škodo? Ali bo Vlada Republike Slovenije pripravila zakon o poplačilu materialne vojne škode oškodovancem 2. svetovne vojne, ki do danes niso bili niti simbolično poplačani? Hvala.
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Spoštovana poslanka Tomić, hvala za vprašanje. Mislim, da to vprašanje zahteva postavitev celotne zadeve v nek širši politični in tudi zgodovinski kontekst. Res je, zelo boleča so dejstva, ki ste jih navedli, ko ste govorili o vsej izgubi, ki jo je Slovenija utrpela v 2. svetovni vojni. Tako človeški, ta je bila najhujša, kot seveda tudi premoženjski, moralni in vsakršni drugi. Seveda pa je treba upoštevati, da je, kot ste sami ugotovili, od takrat minilo 70 let. Tako kot je minilo tudi od sklepa Vlade iz leta 1994 več kot 20 let. V tem času so se seveda razmere bistveno spremenile. Vi veste, da ne more biti naključje, da so slovenske oblasti prav leta 2004 prenehale z naslavljanjem tega vprašanja v bilateralnih odnosih z Zvezno Republiko Nemčijo, kajti Slovenija je takrat sprejela neko temeljno prelomno odločitev, da se pridruži Evropski uniji, s tem tudi tesneje poveže z Nemčijo in vsemi ostalimi državami, od Italije, Avstrije in vseh ostalih, ki so bili na tej ali oni strani v 2. svetovni vojni, in da s tem pravzaprav pokažemo, da tudi mi začnemo na ta način kot del združene Evrope presegati zgodovinsko delitev in dediščino 2. svetovne vojne na načelih solidarnosti, kohezije in pravičnosti. Gre, če uporabim misel, izraženo v francoskem dnevniku Le Monde v prejšnjem tednu, za enega od temeljev evropskega projekta, torej preseganja cikla vonj in ponižanj, ki so privedla Evropo do uničenja. Slovenija seveda še vedno smatra, to vsi razumemo, da to vprašanje, ki ste ga izpostavili, torej odškodnin, ni dokončno urejeno. Jasno pa je tudi nasprotno stališče oziroma drugačno stališče Zvezne Republike Nemčije, ki pravi, da je bilo vprašanje odškodnin rešeno z dogovorom med Willyjem Brandtom in Josipom Brozom Titom in da so bile vse obveznosti v preteklosti že izpolnjene med takratno Zvezno Republiko Nemčijo in takratno SFR Jugoslavijo. Težko bi našli državo, ki bi štela, da ji je bila vojna odškodnina poplačana v celoti, pravično in tako, da bi to pomirilo vse želje, bolečine in ostalo. Zavedam se tega. Ampak slovensko politično stališče, drža, ravnanje, tudi naša konstruktivna drža in prispevek k nadaljnjemu razvoju Evropske unije upošteva vse okoliščine, ki se tu srečajo. Tako da danes imamo z vsemi članicami Evropske unije, tudi z Nemčijo, dobre odnose, še posebej z Nemčijo tudi vsestranske politične, gospodarske in kulturne odnose. Vemo, da največ izvažamo na to področje, z njo imamo tudi strateško partnerico, Nemčija je tudi naša, kot sem rekel, najpomembnejša zunanjetrgovinska partnerica. Tu so številne kulturne, medčloveške in seveda druge povezave. Jaz seveda ohranjam v mislih to vprašanje, hkrati pa ne želim, da bi se zdaj, torej prav danes, v tem času v slovenski politiki neka vprašanja poenostavljenih receptov, ki jih ta hip zaznamo na kakšnem drugem delu, ki se prikazujejo kot neka instant možna rešitev za neke druge probleme, privedle do poslabšanja odnosov med našo državo, Zvezno republiko Nemčijo in še nekaterimi drugimi državami, skratka, s katerokoli evropsko partnerico. Zato poudarjam, da kljub temu bremenu iz preteklosti, kljub tem pomislekom, našemu občutku, da stvari niso bile do konca pravično izpolnjene, moramo upoštevati ta kontekst. Bi pa poudaril še nekaj, kar je tudi bilo ugotovljeno, zelo strokovno, premišljeno, tudi s strani Ministrstva za pravosodje denimo izrecno izpostavljeno, jasno je, da Slovenija ne more kot država prevzemati odgovornosti za škodo, ki je bila povzročena posameznikom in družbi zaradi agresije tuje države. Tukaj ne gre samo za politično stališče, ampak gre tudi za stališče, ki je izkazano v zelo jasni praksi sodišč in tudi v ustavni presoji našega Ustavnega sodišča, izhaja pa tudi iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice. Hvala.
Violeta Tomić ima besedo za zahtevo za dopolnitev odgovora.
Spoštovani! Z odgovorom nikakor ne morem biti zadovoljna, kajti moja vprašanja so bila postavljena zelo konkretno, odgovori pa sploh ne. Če sem vas prav razumela, smo z vstopom v Evropsko unijo leta 2004 odpisali Nemčiji dolg. Ta vaš odgovor je zelo pomenljiv, glede na to, da delovni ljudje v Sloveniji in celotni Evropski uniji zaradi varčevalnih ukrepov oziroma zategovanja pasu živijo vedno slabše, pri opravičevanju teh protisocialnih in protičloveških ukrepov pa se sklicujejo ali bolje rečeno sklicujete na dolg. Pri dolžniškem vprašanju je ravno Nemčija oziroma nemška vlada tista, ki najbolj ostro in goreče vztraja pri poplačilu vseh obveznosti do zadnjega testa. Kako je možno, da se tako zdajšnja, kot tudi prejšnje vlade klanjajo Angeli Merkel, ki zahteva neživljenjsko zategovanje pasov, brez da bi se kdorkoli vprašal, kdaj bo Nemčija poplača svoj dolg do Slovenije? Moje vprašanje je konkretno: Kdaj bo Vlada odprla problematiko vračila vojne škode na bilateralni ravni? Kdaj bo sprožila vse postopke, ki so ji na voljo? Kdaj bo vlada sprejela zakon o poplačilu materialne vojne škode oškodovancem drug svetovne vojne? Hvala.
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Hvala lepa. Res upam, da nisem bil tudi sicer narobe razumljen. Namreč, naše prizadevanje za dobro sodelovanje, za strpnost, za medsebojne odnose v Evropski uniji nikakor ne pomeni, da se komurkoli klanjamo. Slovenija se ne klanja, se ne sme klanjati in se ne bo klanjala nobeni državi, tudi Nemčiji ne. To moram povedati povsem jasno. Tu ne gre za odgovor, ki bi vodil v kakršnikoli takšni smeri. Gre enostavno za to, da moramo razumeti, da so te zadeve bile reševane v preteklosti, rešene do neke mere, v marsičem neustrezno. In tega se zavedamo. To hranimo v spominu. Mi tega dolga, naj povem zelo jasno, nismo odpisali. Seveda ga nismo odpisali, kako bi lahko kaj takšnega odpisali. Dejstvo pa je, da morajo za kaj takšnega, da lahko ta dolg učinkovito uveljavimo in ob tem ostanemo v neki konstruktivni vlogi članice Evropske unije, imeti za to nek ugoden trenutek, za to ugodne okoliščine in sredstva. In ko bo to nastopilo – in seveda situacijo spremljamo, proučujemo – bomo tudi tako ravnali.
Violeta Tomić ima besedo za postopkovni predlog, da se glede tega vprašanja opravi splošna razprava.
Hvala za besedo. Očitno s strani Slovenije še ni bil sprožen noben postopek zahteve po povrnitvi vojne škode, zato predlagam, da o odgovoru predsednika Vlade opravimo razpravo na naslednji seji. Seveda v upanju, da bo do takrat Slovenija oziroma Vlada Republike Slovenije zavzela manj servilno oziroma hlapčevsko stališče do Evropske unije in predvsem vladajočih konservativnih elit, na čelu z Angelo Merkel, in v upanju na to, da bo končno ugotovila, da je treba za povzročeno vojno škodo tudi odgovarjati, ne glede na to ali pa ravno zato, če si Nemčija, ki zahteva od vseh drugih spoštovanje nekih pravil, ki jih sama ne spoštuje. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 31. marca 2015, v okviru glasovanj. Kot tretji bo predsedniku Vlade zastavil vprašanje mag. Matej Tonin.
Spoštovani predsednik Vlade. Naj vam uvodoma najprej čestitam za vašo držo v primeru afere gospoda Vebra, da ste se postavili na stran pravne države in transparentnosti. Moje tokratno vprašanje pa gre prestrukturiranju slovenskih podjetij, saj je prav prestrukturiranje slovenskih podjetij eno izmed ključnih in temeljnih točk, ali bo slovensko gospodarstvo dokončno splavalo in ali bo Slovenija ponovno zadihala s polnimi pljuči. Če se boste spominjali preteklih razprav, ki smo jih v zvezi z bančnim sistemom v tej dvorani že kar precej imeli, potem lahko ugotovite, da je bilo v času debelih krav ogromno denarja. Banke so imele na razpolago številne vire, s katerimi so dostopale do ogromne količine denarja, ki so ga tako posredovale domačim podjetjem. Relativna lahkotnost dostopanja do denarja na mednarodnih trgih je pomenila, da so celo bankirji klicali slovenske menedžerje in jim ponujali poceni denar za tako imenovane menedžerske odkupe. O tem so prostodušno in popolnoma odrto govorili tudi menedžerji. Pred desetimi leti so tako zlasti banke v državni lasti ponujale slovenskim podjetjem ugodne kredite, ki so bili dani pod obljubo, čeprav so bili kratkoročni, pod obljubo, da se bodo preoblikovali v dolgoročne. Leta 2008 je prišlo do zloma nepremičninskega trga v Ameriki, kar je povzročilo finančno in ekonomsko krizo. To pa je tudi od slovenskih državnih bank terjalo, da so ogromne količine denarja, ki so si ga izposodile na mednarodnih trgih, začele pospešeno vračati. Da so pa ta denar lahko vračale, so seveda terjale denar od tistih, katerim so ga posodile. To pa so slovenske podjetja. Od tiste obljube, da se bodo kratkoročni krediti kmalu preoblikovali v dolgoročne, ni bilo nič. Posledica tega pa je bila, da so začela podjetja podati kot domine, eno za drugim, ker enostavno niso imela dovolj denarja, da bi ga učinkovito in hitro vračala naprej. Danes imamo tako številna visoko zadolžena podjetja. Zadolženost pa ostaja visoka predvsem zaradi pomanjkanja lastniškega kapitala. Zadolženost je eden od temeljnih problemov, s tem se ukvarjamo vsi. Ne gre zgolj za tista podjetja, ki so bolj ciklično občutljiva, ampak se to širi v vse ostale panoge. Sprašujem vas, spoštovan predsednik Vlade: Kakšni bodo ukrepi vaše vlade, da boste pomagali pri razdolževanju slovenskih podjetij in s tem tudi pri prestrukturiranju podjetij?
Odgovarja predsednik Vlade, dr. Miro Cerar.
Spoštovani poslanec Tonin, hvala za vaše vprašanje. Ugodna okoliščine pri tem, ko odgovarjam na to vprašanje, je ta, da Slovenija sedaj le počasi, vztrajno gospodarsko okreva, se pravi, lahko odgovarjam na to relativno zahtevno vprašanje v luči nekega novega nastajajočega optimizma, ki je krhek, kajti vemo, da ne smemo storiti kakšnih kardinalnih napak, da bomo ta proces s strani politike uspešno spodbujali in olajševali, da bo šlo tako naprej z gospodarsko rastjo, s povečanjem zaposlovanja, kar je sedanji trend, da ne naštevam še vseh ostalih ugodnih trendov, ki nam lahko dajejo vsaj nekaj resničnega optimizma. Seveda vlada želi pospešiti proces učinkovitega prestrukturiranja gospodarstva. Strinjamo se, da je to izjemnega pomena. Opažamo ne le to, kaj je bilo v preteklosti, vse te slabe, pretekle bančne in druge prakse, ampak tudi v tem, da so banke pretirano zadržane do tega procesa in ga absolutno premalo spodbujajo. Ministrstvo za finance že pripravlja prenovo Zakona o ukrepih za krepitev stabilnosti bank, da se Družba za upravljanje terjatev bank, torej DUTB aktivneje vključi v prestrukturiranje podjetij. Z zakonom bodo uvedeni dodatni inštrumenti za pospešeno razdolževanje in poslovno prestrukturiranje podjetij. DUTB bo z novelo krepil vlogo organizatorja bank, upnikov in lastnikov pri prestrukturiranju podjetij. Poleg teh zakonodajnih ukrepov, ki bodo kmalu tudi prišli do Državnega zbora, kjer jih boste proučili in upam, da v tej smeri sprejeli, bi dejal, da smo tudi s spremembo v sami strukturi uprave DUTB, kjer smo med štirimi neizvršnimi direktorji zamenjali tri, gledali ravno na to, da smo te tri nove člane izbirali takšne, ki imajo izkušnje prav s prestrukturiranjem tudi podjetij in smo temu tudi namenili na ta način neko posebno pozornost, ki smo jo večkrat že javno artikulirali. Zavedamo se namreč, da je predvsem DUTB v preteklosti se preveč ukvarjala, če odmislim nekatere druge pomanjkljivosti, s prodajami, premalo pa s tem, da bi podjetja z nekimi razvojnimi modeli, z neko perspektivo, kjer je treba tudi zavarovati ta socialni vidik, delovna mesta ali ga celo spodbuditi, premalo so se torej ukvarjali v DUTB s prestrukturiranjem. Na področju insolventne zakonodaje ne predvidevamo posegov v sistemu, okrepili pa bomo učinkovitost sodišč pri izvajanju te zakonodaje. Temu je namenjena tudi delovna skupina, ki rešuje operativna vprašanja za učinkovito izvajanje zakona, pri čemer prenovljena insolventna zakonodaja z novimi instrumenti, kot sta prostovoljno prestrukturiranje in poenostavljena prisilna poravnava, že daje dobre rezultate. Vlada je januarja tudi ustanovila medresorsko delovno skupino za prestrukturiranje in razdolževanje podjetij, ki spremlja napredek pri prestrukturiranju in predlaga nove sistemske ukrepe. Delamo tudi na tem, da bi podjetjem z dolgoročno možnostjo preživetja, ki pa imajo davčni dolg, ki je nastal zaradi okoliščin gospodarske krize, s posebnimi ukrepi pomagali, da jih davčni dolg ne bi pahnil v insolventnost. Tukaj proučujemo marsikaj in sprejemamo različne, kako bi rekel, pripravljamo konkretne kot tudi sistemske ukrepe. S procesi prestrukturiranja uspešno znižujemo tudi obseg slabih kreditov v bankah in s tem povečujemo stabilnost bančnega sistema, zato še posebej Vlada venomer javno ponavlja, kajti njene pristojnosti so tukaj omejene, da je treba v bankah, ki so bile deležne državne pomoči z davkoplačevalskim denarjem, absolutno pospešiti te procese prestrukturiranja podjetij, torej odpraviti ta tako imenovani kreditni krč in aktivno sodelovati pri vsem tem, za kar se je treba tudi po vašem mnenju zavzemati. Seveda za vse to je pomembno tudi stimulativno ugodno splošno gospodarsko okolje in na tem področju pripravljamo strategijo internacionalizacije slovenskega gospodarstva in delamo vse, da bi obrnili negativne trende tam, kjer še niso obrnjeni, v pozitivne, skratka, da bi na nek način odpravili tudi tiste strukture slabosti v našem gospodarstvu, v javni upravi in povsod, ki negativno vplivajo na možnosti prestrukturiranja gospodarstva.
Mag. Matej Tonin ima besedo, da zahteva dopolnitev odgovora.
Prestrukturiranje podjetij je ključno. Od tega je odvisno, ali bo podjetje še naprej životarilo ali pa bo dokončno zaživelo. Od tega je odvisno, ali bo zadeva propadla ali pa bomo ustvarili neke nove temelje, od katerega bo podjetje lahko živelo, plačevalo tudi davke državi in od česar se bo celotno kolesje vrtelo. V vašem odgovoru ste napovedali, da sicer načrtujete določene popravke Zakona o ukrepih za stabilnost bank, da pa ne načrtujete nobenih konkretnih popravkov insolventne zakonodaje, ki je bila sprejeta decembra leta 2013 in na nek način predstavlja pravno podlago za sistemsko razdolžitev velikih in srednje velikih podjetij, torej podjetij, ki imajo zaposlenih več kot 50 ljudi. Ta sistemska razdolžitev je bila urejena v obliki preventivnega prestrukturiranja. Preventivno prestrukturiranje je namenjeno podjetjem, ki sicer še niso v postopkih insolventnosti, vendar je verjetno, da bodo zašla v stanje insolventnosti v obdobju enega leta. Ta zakon, ki je bil sprejet, še niti ne vemo, kakšni so konkretni učinki od uveljavitve, zato mislim, da lahko od vlade upravičeno pričakujemo, da bi predstavila konkretne številke začetih in dokončanih postopkov preventivnega prestrukturiranja. Kar se mi pa zdi še bolj ključno, pa je to, da smo že v fazi sprejemanja te zakonodaje v Novi Sloveniji opozarjali, da gre za zakon, ki ne daje pravne podlageza razdolževanje mikro in malim podjetjem. In prav teh mikro in malih podjetij je največ. Zato je moje dopolnilno vprašanje: Kaj bo vaša vlada naredila, da bo pomagala prav tem mikropodjetjem, da bi se lahko učinkovito razdolžila, prestrukturirala in tudi končno zaživela, ker od tega je odvisna tudi usoda Slovenije?
Predsednik Vlade dr. Miro Cerar bo dopolnil svoj odgovor.
Hvala lepa. Naj najprej ponovim, da insolventna zakonodaja po naši oceni ni potrebna ta hip nekih sprememb, ker se je začela dobro uveljavljati v praksi. Vidni so prvi rezultati že sprejetih dopolnitev in sprememb. Gre dejansko za to, da zdaj to spremljamo, tudi številke bomo seveda predstavili, se strinjam, da so lahko zelo koristne, in okrepili bomo, kot sem rekel, učinkovitost sodišč pri njenem izvajanju. Zato imamo tudi posebno delovno skupino. In tu vlagamo napore, da zadevo intenzivno spremljamo, analiziramo, in če bi se pokazalo, da je kje sprememba zakonodaje še dodatno potrebna, bomo to predlagali Državnemu zboru. Prej nisem omenil, da Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo pripravlja tudi novelo Zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah. To pa zato, da se uveljavijo evropski principi prestrukturiranja in reševanja podjetij z minimalno udeležbo proračunskih sredstev in z uporabo garancijske sheme za znižanje tveganj bank ter izboljšanje likvidnosti gospodarstva. Mislim, da se tu skriva že tudi del odgovora glede mikro in malih podjetij, kajti želel bi poudariti, da vlada nikakor ne želi pozabiti na to vrsto podjetij. To je tudi naše posebno slovensko bogastvo in zato bomo v teh okvirih, ki sem jih omenil, absolutno pozorni tudi na to, da stimuliramo in pomagamo pri osvobajanju kreditnega krča in z drugimi metodami, da bodo tudi preživela in lahko prosperirala takšna podjetja. Hvala.
Mag. Matej Tonin ima besedo za postopkovni predlog, da se glede vprašanja opravi splošna razprava.
Odgovori predsednika Vlade in tudi moja vprašanja, mislim, da so jasno pokazala, da ta tema terja dodatno razpravo v parlamentu, da bi bila zato taka razprava koristna. Mi smo se doslej ogromno ukvarjali z velikimi mastodonti, bankami in drugimi velikimi podjetji, s katerimi smo se praktično vsi ukvarjali, od opozicije do vlade, kaj konkretno bo država storila za to, da ne propadejo. Ob vsem tem delu za velike, če smem tako reči, se je pa vse prevečkrat pozabljalo na ta majhna družinska podjetja, ki pa jih je v Sloveniji velika večina in zaradi katerih Slovenija ostane ali pade. Poleg vladnih ukrepov, o katerih je govoril predsednik Vlade, pa mislim, da so pri tem prestrukturiranju in spremembi določene klime v gospodarstvu pomembni tudi drugi deležniki. In enega bom izpostavil. To je Banka Slovenije, ki lahko igra pomembno in aktivno vlogo pri prestrukturiranju podjetij. Če berete dnevno časopisje, potem lahko ugotovite, da se na primer Banka Slovenije pri prestrukturiranju nekaterih podjetij zelo intenzivno vključuje. Zadnji članek je razkril, da v primeru prestrukturiranja dolgov DZS gospoda Petana so se nekateri uslužbenci Banke Slovenije aktivno angažirali pri prestrukturiranju, medtem ko pa pri drugih podjetjih – ravno prejšnji teden me je klical nek podjetnik s celjskega, zelo uspešnega, zagotovo ga vsi poznate, in je rekel, da je sklenil dogovor s petimi bankami, ki so ga že celo podpisale, da se bodo dogovorile, kako bi to podjetje prestrukturirali, pa se je čez pet dni neka konkretna banka premislila in spremenila svojo odločitev. In to je, recimo, prav konkretna stvar, kjer se jasno pokaže, da če je neka stvar dogovorjena, potem jo z vidika dobre prakse ni možno ali pa ne bi smelo biti možno kar naprej od danes na jutri spreminjati. In to je en razlog, zaradi katerega mislim, da bi morali to razpravo opraviti v parlamentu. Drugi razlog je pa, kot sem že dejal, da premalo pozornosti posvečamo malim in mikropodjetjem. Prepričan sem, da bi lahko tudi poslanska razprava dodala kakšen kamenček v mozaiku k temu, da bi slovensko gospodarstvo lahko lažje in boljše zadihalo.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 31. marca 2015, v okviru glasovanj. Kot četrti bo predsednika Vlade spraševal gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Spoštovani gospod predsednik! V preteklem mesecu je bilo ob sprejemanju rebalansa proračuna za leto 2015 in novele Zakona o izvrševanju proračunov za leti 2014 in 2015 po določenih napetostih in zapletih le nekako doseženo soglasje za izvedbo usklajevanja pokojnin v mesecu januarju 2016, ob pogoju 2,5-odstotne rasti BDP v letu 2014. Dogovorjeno je bilo tudi, da bodo sredstva za to zagotovljena v proračunu za leto 2016. Ker je Desus partner, ki verjamemo in zaupamo v spoštovanje dogovorjenega, smo ravno zaradi tega doseženega kompromisa o preložitvi uskladitve pokojnin rebalans tudi podprli. Tako da se v letošnjem letu ohranja proračunski primanjkljaj pod 3 %. Nekaj dni kasneje, natančno 26. Februarja, ob seji Sveta Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in njihovem pozitivnem sklepu za izredno usklajevanje pokojnin ste, gospod predsednik, sicer zelo jasno spomnili na pred nekaj dnevi doseženi koalicijski kompromis in dali jasno zavezo o ponovnem usklajevanju pokojnin v začetku prihodnjega leta. Ne glede na doseženi kompromis tik preden smo v Državnem zboru glasovali o rebalansu samem in ne glede na nekaj vaših konkretnih izjav kasneje v zvezi s tem, pa so nas poslance Desus malce kasneje, ko so tekla pogajanja z ministrom za finance v zvezi s fiskalnim pravilom, nekoliko presenetile, pravzaprav bi že rekel osupnile izjave v naši poslanski skupini, saj ni potrdil dogovora sklenjenega med vami, gospod predsednik, in tudi nami, ki smo na teh pogovorih sodelovali. Glede na to, da se že pripravlja okvir proračuna za naslednje leto, je absolutno primerno in pričakovano, da od vsega začetka vsi igramo pošteno igro, da ne bi prišlo do neprijetnih situacij ob sklepnem dejanju, ko bo Državni zbor sprejemal proračun za naslednje leto. Zato vas še enkrat sprašujem in vas prosim, da daste konkretno izjavo v zvezi s tem, kar ste že v prihodnosti izjavili v zvezi z usklajevanjem pokojnin. Naše upokojenke in upokojenci, se pravi slovenski – ne Desusovi, pričakujemo jasen in konkreten odgovor.
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Hvala lepa, poslanec Jurša. Naj takoj povem, da se bom tako kot se do sedaj svojih političnih zavez, ki jih pač javno izpostavim, držal in se jih tudi držim. Res je, da smo, kot veste, v zahtevni situaciji, kjer se venomer prepletajo med seboj želje te koalicije, kajti mislim, da tu razmišljamo vsi trije koalicijski partnerji na podoben način, da bi ljudem čim prej prinesli nekaj več pri plačah, nekaj več pri standardu, da bi jim omogočili na splošno lažje sobivanje v tej družbi, torej višji standard. Še posebej pa to velja za našo usmeritev do tistih najbolj ranljivih družbenih skupin, med njimi tudi upokojencev. Seveda se hkrati vsi zavedamo, in na to je verjetno želel opozoriti minister za finance, da vse to lahko počnemo v nekem vzdržnem javnofinančnem okviru, kar je seveda tudi, prepričan sem, vaše vedenje in vedenje, ki ga imamo vsi v vladi in na sploh v našem prostoru. Toda kadar se sprejme takšna zaveza, kot sem jo izrazil po našem tudi skupnem dogovoru tik pred sprejetjem rebalansa za leto 2015, ta zaveza drži in mora držati. Tu bo vlada naredila vse napore, da to zavezo izpolnimo. Zavedam se, da se pokojnine že nekaj časa ne usklajujejo in da ta kriza na splošno prizadene na ta način še posebej določene skupine upokojencev. Seveda pa bi želel povedati, ob tem ko sem prej dejal, da so gospodarski kazalci ta hip dobri, da smo očitno po še neuradnih podatkih celo dosegli oziroma presegli 2,5-odstotno rast, kar je pogoj za takšno usklajevanje pokojnin v prihodnosti, da računam in apeliram na vse dejavnike v politiki in tudi v koaliciji, da ob tem ubiramo tiste poti, da hkrati zagotovimo tudi ustrezno javnofinančno vzdržnost in da si prizadevamo tudi za tiste projekte, ki bodo pripeljali do potrebnih strukturnih reform, do ustrezne javnofinančne konsolidacije. Da ne bo dvoma, naj v tem trenutku citiram tisto, kar sem pravzaprav skupaj s koalicijskima partnerjema, torej s predstavnikoma obeh strank izjavil tudi za Televizijo Slovenija in kar je vaš predsednik stranke tako simpatično komentiral, da sedaj, ko sem temu rekel, pa bo temu zaupal. Rekel sem, da nas zavezuje koalicijska pogodba in da je v primeru te višje gospodarske rasti, ki sem jo omenil, treba potem pristopiti k usklajevanju pokojnin, ampak ker to v letu 2015 ni mogoče, bomo to poskušali storiti v letu 2016. In to je sedaj naš dogovor. Ta dogovor ste povzeli tudi v vprašanju, ko ste rekli, da smo dosegli soglasje za izvedbo uskladitve pokojnin v začetku leta, torej v januarju 2016, ob pogoju 2,5-odstotne rasti BDP v letu 2014. Zato si moramo sedaj vsi skupaj prizadevati, da ta dogovor uresničimo. To bi bil moj današnji odziv na vaše vprašanje.
Gospod Franc Jurša ima besedo, da zahteva dopolnitev odgovora.
Vseeno moram priznati, da sem nekako zadovoljen, a ne v celoti, z odgovorom. Bi pa seveda, gospod predsednik, še dodatno naslovil na vas eno čisto enostavno, preprosto vprašanje. Jaz mislim, da se vi zavedate, da usklajevanje pokojnin ni dvig pokojnin, ampak da je usklajevanje pokojnin dejansko usklajevanje z rastjo plač in z rastjo življenjskih stroškov. Mislim, da mi niti ni treba odgovarjati, ker sem prepričan, da to razumete.
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Bolj iz vljudnosti. Seveda, gospod Jurša, to razumem, tako kot razumem tudi to, da cilj te vlade niso neke gole številke, neke bi rekel predstavitve gospodarske rasti, zvišanje bonitetnih ocen, padec obresti. Cilj te vlade je to, da omogočimo slovenskemu človeku človeka spodobno življenje. Mislim na skupni cilj. Govorim, sem prepričan, v imenu vseh tukaj prisotnih. Vsak ima svojo vizijo, kako do tega priti. Ta vlada ima svojo vizijo, zelo jasno je že udejanja. Je pa res, da zaradi zamujenih priložnosti v preteklosti sedaj mora tudi ta vlada sprejemati in se soočati z nekaterimi zahtevnimi izzivi tako na področju javnih financ kot tudi na področju sociale. To je zelo težka naloga in zato želim poudariti, da pot do tega cilja, ki ga skupaj zasledujemo, ni lahka, ampak jaz mislim, da smo mu vsi zavezani. Zagotovo pa sem mu zavezan jaz in seveda razumem, kaj ste povedali.
Predsedniku Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev. Ministra za finance dr. Dušana Mramorja bo spraševal mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani minister za finance dr. Dušan Mramor! V nadaljevanju vam zastavljam vprašanje v zvezi s privatizacijskimi postopki družbe Telekom, d. d. Znano je dejstvo, da je Državni zbor Republike Slovenije junija 2013 sprejel sklep o odprodaji kapitalske naložbe v lasti Republike Slovenije. Od nezavezujočih ponudb za prodajo te družbe je minilo več kot devet mesecev. V medijih lahko zasledujemo informacije, da se postopki in pa roki za oddajo zavezujočih ponudb odmikajo. Zanima me in zastavljam vam vprašanje kot resornemu ministrstvu: Kje so razlogi, zakaj se rok za zavezujočo ponudbo odmika in pa predvsem tudi kje so razlogi in kdaj naj bi ta rok za oddajo zavezujočih ponudb za nakup deleža Republike Slovenije v družbi Telekom, d. d., tudi postal zavezujoč, kdaj lahko to pričakujemo? Osebnega mnenja sem, da vsi ti postopki, ki se dogajajo v zadnjem obdobju, in da s časom na nek način pridobivajo kupci, država pa z odmikanjem ponudb, ki jih naj bi dobila, predvsem zavezujočih, izgublja na ceni. Vemo tudi, da zadnji kvartal družba Telekom ni naredila v tistih planih, kot ga bi, in s tem posledično verjetno ko se odlaša s tem rokom za oddajo zavezujočih ponudb, se bodo verjetno morali tudi vsi postopki nekako ponoviti – od pregleda poslovnih rezultatov, do pregleda vseh tožb in pa odprtih postavk, ki jih lahko zasledimo na sodišču. Vljudno naprošam, če mi lahko odgovorite na vprašanje.
Odgovarja minister za finance dr. Dušan Mramor.
Spoštovani poslanec mag. Marko Pogačnik, hvala za vprašanje. Postopek prodaje naložb države v družbi Telekom Slovenije poteka na podlagi, kot ste že dejali, sklepa Državnega zbora z dne 21. 6. 2013, s katerim je bilo dano soglasje k odtujitvi naložb v Telekomu Republike Slovenije, Kad, Sod, Modre zavarovalnice, DSU in PDP. In potem je bilo dano pooblastilu Sodu, zdaj SDH za izvajanje teh postopkov. SDH te postopke vodi samostojno in neodvisno. Vlada nima neposrednih informacij glede samih postopkov, zato vam v nadaljevanju posredujem odgovor, ki nam ga je posredoval SDH. Zaradi odločitev, sprejetih v letu 2014, je prišlo do določenega časovnega zamika, kar pomeni, da je bilo v skladu s primerljivo mednarodno prakso investitorjem treba zagotoviti posodobljene informacije o družbi, ki so odražale poslovanje in izvedene aktivnosti družbe v vmesnem obdobju. Izvesti je bilo treba dopolnitev poročil o skrbnih pregledih družbe ter dopolniti podatkovno sobo. Vse navedeno je bilo treba zagotoviti pred uradnim začetkom nadaljevanja prodajnega procesa – kot veste, je bil zaustavljen. Aktivnosti so sovpadale tudi z zaključkom leta 2014, zato so investitorji pričakovali, da se vsa poročila nanašajo tudi na stanje konec leta 2014 in ne le na stanje konec tretjega kvartala 2014, kot je bilo prej predvideno, kar je bilo mogoče zagotoviti šele v februarju 2015. Glede na obsežnost dokumentacije so investitorji zahtevali, da imajo na voljo dovolj časa za pregled vseh zbranih podatkov, ki je potreben za ustrezno razumevanje stanja v družbi in oceno možnosti njenega bodočega razvoja. V tem obdobju je že potekalo tudi intenzivno usklajevanje prodajne dokumentacije s ponudniki z namenom zagotoviti čim boljše končne ponujene pogoje prodaje za delničarje in družbo Telekom, d. d. Mi smo po tem odgovoru še enkrat zaprosili za bolj natančne podatke o tem postopku, kje zdaj je in kdaj se pričakuje. Odgovorili so nam naslednje. V zvezi z vašim pozivom vam sporočamo, da smo osnutek odgovora na zastavljeno poslansko vprašanje uskladili tudi s svetovalno družbo, to je finančni svetovalec, ker gre za občutljive informacije, katerih razkritje bi lahko škodilo uspešnemu zaključku prodajnega postopka. V posredovanem osnutku odgovora – to je tisti, ki sem ga prej navedel – na zastavljeno poslansko vprašanje so vključili glavne razloge, ki pojasnjujejo časovnico prodajnega postopka. So pa poudarili, da ne glede na to pa zagotavljajo, da je bil zadnji krajši zamik roka za oddajo zavezujočih ponudb izključno posledica zagotavljanja večje konkurenčnosti prodajnemu postopku.
Mag. Marko Pogačnik ima besedo za zahtevo za dopolnitev odgovora.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Jaz se vam zahvaljujem, spoštovani minister, za ta del odgovora, čeprav pa v tem vašem odgovoru pogrešam tisti vsaj okvirni rok, da bi bilo navedeno, ali bo to še do začetka letošnjega poletja ali se bo ta zadeva podaljšala. To pomeni, zanima me, kdaj naj bi bil ta rok za oddajo zavezujočih ponudb. Jaz osebno menim, da verjetno ta postopek, razkritje te informacije naj ne bi smelo imeti prevelikega vpliva na zmanjšanje prodajne cene ali da bi se celo kakšen prodajni postopek ogrozil. Prepričan sem, da gre tukaj za eno transparentno informacijo, ki bi jo morala dati dana ponudba. Vemo, da se prodajni postopki tukaj ne obnavljajo, ampak da gre verjetno tukaj za rok za oddajo zavezujočih ponudb tistih, ki so v samem prodajnem postopku že izkazali nek interes. Nedvomno pa se tudi vsem skupaj potem zastavlja vprašanje, ali to odlaganje ponudbe za oddajo zavezujočih ponudb nima tudi posledice neusklajenosti v okviru same vlade glede imenovanja nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga. Vsi vemo, da bo imel verjetno novi nadzorni svet Slovenskega državnega holdinga pomembno besedo tukaj. Zanima me: Ali obstajajo razlogi, da se politika vlade Mira Cerarja ne more poenotiti glede imenovanja nadzornikov v SDH ali ima to kakšno povezavo? Ne nazadnje pa me tudi zanima: Ali ste kot finančni minister bili seznanjeni z analizo, ki jo je naročil minister za obrambo obrambni obveščevalni službi v zvezi s pozitivnimi in negativnimi [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]privatizacije družbe Telekom?
Odgovarja minister za finance dr. Dušan Mramor.
Hvala lepa. Kot sem rekel, ne bi želel posegati v ta postopek, ker za to nimam niti pristojnosti, ampak po mojih informacijah naj bi bilo to v kratkem, pred poletjem. Toliko so moje informacije. Glede nadzornikov SDH, kot je bilo sporočeno javnosti in kot verjetno veste, je bil postopek s strani ministrstva za finance končan, predlog poslan na vlado. Na vladi je prišlo do različnih mnenj glede kakovosti kandidatov, ki so bili predlagani s strani ministrstva za finance, in na koncu je prevladalo mnenje, da je spornost vsaj dveh kandidatov razlog, da se zavrne celotna lista in da se postopek ponovi. To s privatizacijo Telekoma in drugih 15 podjetij, zdaj je preostalih 12, ki so na spisku, nima nobene zveze. O tej analizi pa nisem bil obveščen.
Hvala lepa. Vprašanje bo naslednji zastavil gospod Luka Mesec, in sicer gospodu ministru za finance dr. Dušanu Mramorju.
Hvala za besedo in lep pozdrav, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister! Moje vprašanje se bo dotikalo privatizacije. Ena izmed glavnih predvolilnih obljub takratne stranke Mira Cerarja je bila transparentna, premišljena, strateško usmerjena, pametna privatizacija. Politike, ki jih je ta vlada, ki jo vodi Stranka modernega centra, izvajala v zadnjih mesecih, pa ne bi mogle biti dlje od teh obljub. Prodan je bil Aerodrom, zdaj tečejo prodajni postopki za Novo Kreditno banko Maribor, vlada pa še kar odlaša s strategijo in predvsem s klasifikacijo državnih naložb. Ob tem se sliši, da vlada niti ne namerava vključiti preostalih 12 s tistega zloglasnega spiska 15 podjetij v to strategijo. Se pravi, da recimo za Telekom sploh ne bo presoje, ali gre za strateško podjetje ali ne. In zato me najprej tukaj zanima: Zakaj si Vlada ne upa dati teh preostalih dvanajst podjetij s spiska petnajstih v to strategijo? Zakaj, če pa je recimo premier dr. Miro Cerar 12. januarja na javni televiziji sam rekel, citiram: "Dejstvo je, da je bilo teh 15 podjetij dano na spisek dokaj nestrateško, bi rekel nesistematično, brez neke čvrste logike." Konec citata. Zakaj jih potemtakem ne daste v strategijo in klasifikacijo? Poleg tega me pa zanimajo še mnenja o dveh privatizacijah, ki se zdaj bližata koncu. Prvič, glede prodaje Nove Kreditne banke Maribor. To je banka, v katero je država v zadnjih dveh letih vložila več kot milijardo evrov. Banka, ki izkazuje, če se ne motim, 624 milijonov knjigovodske vrednosti. V petek smo pa brali v dnevnem časopisju, da se je zdaj sklenila prodaja ameriškemu skladu Apollo, ki naj bi jo kupil za pičlih 200 milijonov evrov. Se pravi: Kako lahko prodate banko, v katero je država vložila več kot milijardo evrov za 200 milijonov evrov? In drugič. Glede na to, da zagovarjate strateško privatizacijo, me zanima: Kako lahko prodate drugo največjo slovensko banko skladu, za katerega je znano, da gre za sklad špekulativnega kapitala? Se pravi, najverjetnejši scenarij bo, da bo ta sklad banko izčrpal, ker jo je bistveno pod ceno kupil in jo bo enostavno potem prodal naprej. Kako lahko tako privatizacijo zagovarjate kot strateško? Pa še čisto na kratko glede Cinkarne Celje. Cinkarna Celje ima dva problema. Prvič. Problem je sanacija zemljišč okrog cinkarne. Ne vem, kako lahko garantirate, da jih bo novi privatni lastnik saniral. In drugič. Vprašanje delovnih mest. Gre namreč za zelo heterogeno podjetje. Imamo dele, ki proizvajajo veliko dodane vrednosti, pa imamo dele, v katerih je zaposlenih 400 delavcev, ki proizvajajo malo manj dodane vrednosti in me zanima: Kako boste zagotovili, da se ne bo ponovil že tolikokrat viden scenarij, da bo novi lastnik enostavno tistih 400 delavcev, ki so zaposleni v manj profitabilnih oddelkih, enostavno odpustil, država pa bo ostala? [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Minister dr. Dušan Mramor, izvolite.
Spoštovani poslanec Luka Mesec, v zvezi z vašimi vprašanji najprej nekaj odgovorov glede Telekoma pa NKBM. Glede te preveritve utemeljenosti prodaje Telekoma, NKBM in drugih podjetij za prodajo s tega spiska je še preostalih dvanajst, je z vidika kriterijev, ki jih določa predlog strategije upravljanja kapitalskih naložb države, treba poudariti, da je Državni zbor odločitev prodaje teh družb že sprejel 21. 6. 2013, in sicer na podlagi utemeljitev, ki jih je pripravila tedanja vlada. Prodaja dvanajstih družb s seznama petnajstih še ni končana, zato so vse te družbe formalno še vedno v lastništvu države in zato sestavni del strategije. Seveda pa so vse te družbe jasno označene s pojasnilom, da je Državni zbor odločitev o njihovi prodaji že sprejel, zato da bodo tudi po sprejetju strategije ostale portfeljske in se bodo postopki prodaje nadaljevali. Razloge za to je Vlada že večkrat pojasnila ob obravnavi vaših zahtev za preklic sklepa Državnega zbora o prodaji petnajst državnih družb. Mi smo zelo poglobljeno analizo naredili, kakšni so plusi, minusi spremembe tega sklepa sredi postopkov prodaje. Ugotovili smo, da so minusi daleč večji kot plusi. Negativne posledice, ki bi sledile preklicu tega sklepa, bi pomembno vplivale poleg ostalega, poleg stroškov in tožb, še na verodostojnost Republike Slovenije na mednarodnih finančnih trgih, s tem pa seveda na pogoje poslovanja slovenskega gospodarstva, ki s temi izboljšavami pogojev na finančnih trgih v tujini ima sedaj popolnoma drugačen položaj in je bistveno bolj konkurenčno, pa tudi država s temi trideset milijardami dolga, kot ga ima, se lahko zadolžuje po čisto drugačnih obrestnih merah, kot če bi to verodostojnost izgubila. V primeru NKBM pa je treba opozoriti tudi na dejstvo, da je bila banka lahko dokapitalizirana na podlagi jasnih in nedvoumnih zavez Evropski komisiji z vidika državnih pomoči, in sicer da bo Slovenija banko prodala najkasneje do 31. 12. 2016. Opozoriti velja tudi, da so bila na seznamu petnajstih podjetij za prodajo le tri v neposrednem lastništvu Republike Slovenije. Skupna točka vseh teh podjetij pa je, da je država konec leta 2012 in v začetku leta 2013 na podlagi odločbe ATVP izgubila glasovalno pravico. V primeru Telekoma Slovenije to konkretno še danes pomeni, da država Republika Slovenija, SDH in Kad kljub 72,38-odstotnemu lastništvu nima glasovalnih pravic oziroma pravice upravljanja s Telekomom Slovenije, zato z njim dejansko upravljajo manjšinski lastniki. Glede cene, o kateri se razpravlja, jaz ne poznam cene, po kateri bo kupoprodajna pogodba sklenjena. Vendar manipuliranje s tem, da smo vložili eno milijardo in da bomo dobili za banko 200 milijonov, je dejansko samo manipulacija, ker eno milijardo smo vložili zato, da smo pokrili ogromno luknjo, ki je bila v tej banki, in s tem samo nadomestili sredstva, ki jih ni bilo, da bi lahko ohranili vrednost depozitov, ki so bili v tej banki, in da bi vlagatelji v banke ne izgubili svojega premoženja in svojih vlog. Seveda se pa banka prodaja po primerljivih pogojih, kot se prodajajo v tujini. Edini pravi kriterij, ali je cena ustrezna ali ne, je kriterij, po koliko se takšne banke prodajajo v tujini. In to se običajno navede v odstotku knjigovodske vrednosti ali kakršnemkoli drugem odstotku oziroma multiplikatorju. In to bo edini kriterij, vse ostalo je pa zavajanje. Glede ostalih podjetij, ki so v prodaji izmed teh 12 še, lahko samo rečem, kot sem že prej dejal, da država, se pravi, Republika Slovenija nima neposrednega nadzora nad tem, ker smo postavili sistem v skladu s temi smernicami OECD, da imamo dve neodvisni instituciji, to sta DUTB in SDH, predvsem SDH upravlja z državnimi kapitalskimi naložbami in oni sprejemajo odločitve neodvisno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zahtevate dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Z odgovorom seveda nisem zadovoljen. Če dovolite, bi najprej navedel tri ugovore. Prvič. Pravite, da je bila odločitev o prodaji teh 12 družb že sprejeta. Drži, ampak brez kakršnihkoli parametrov, ne kako bomo prodali, ne kdaj, ne na kakšen način. Zato me zanima: Zakaj je privatizacija teh podjetij nujna zdaj, če take zaveze nismo nikoli nikjer dali? Drugič. Glede NKBM ste sami povedali, da je zaveza, da se jo proda do konca leta 2016. Zanima me: Zakaj se jo prodaja sredi oziroma v prvi polovici leta 2015, in to špekulativnemu skladu Apollo verjetno bistveno pod ceno? Tretjič. Pravite, da je bila ena milijarda vložena v to banko zato, da se pokrije njena luknja. Morda, ampak dejstvo je, da banka trenutno izkazuje preko 20 % kapitalske ustreznosti, kar je enkrat več od predpisane. Se pravi, da bo lahko novi lastnik 10 % enostavno pač vzel ven. In drugič, banka izkazuje 624 milijonov knjigovodske vrednosti. Se pravi, ta denar v banki še vedno je, ni bil vržen v neko luknjo brez dna. Toliko za odgovore. Zanima me pa še ena stvar. Medtem ko se pogovarjamo o teh podjetjih, se v slabi banki dogaja tiha privatizacija. Prodala se je Radenska nedavno, zdaj slišimo, da je šlo v bistvu za tajkunski prevzem, prodajata se obe največji slovenski pivovarni, Union in Laško, prodaja se Elan. In me zanima: Zakaj Vlada teh podjetij, največjih slovenskih blagovnih znamk, ki so bile vzpostavljene skozi desetletja, da so dobile status, ki ga danes uživajo, zakaj Vlada za ta podjetja ni predvidela, da bi jih vključili v strategijo in klasifikacijo? Zakaj si največje slovenske blagovne znamke ne zaslužijo, da bi o njih presojali, ali gre za strateška podjetja ali ne? Hvala.
Hvala lepa. Zadnji del je dodatno vprašanje, gre pa samo za dopolnitev. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Kot sem že prej povedal glede teh podjetij, ki so bila določena za privatizacijo v letu 2013, je bila določena institucija in so bili postopki za prodajo sproženi. Ko so bili v različnih fazah ti postopki za prodajo, smo naredili analizo. In o tej analizi sem govoril že prej, kaj bi pomenila zaustavitev, seveda bi bili negativni učinki bistveno večji od pozitivnih. Glede NKBM, zakaj prodajaš 2015 in ne 2016, tik pred dospetjem. Zaradi tega ker potem bi pa res zmanjšal vrednost, če bi čakal do konca, ker bi vsak vedel, da moraš prodati. Kot sem že prej povedal, vi vseskozi poudarjate, pod ceno. Še enkrat vam povem, cena, ki je ustrezna, je ustrezna cena, ki se za take banke dosega danes na teh trgih. Glede kapitalske ustreznosti banke. Kapitalska ustreznost je ustrezna. Kot smo videli pri stresnem testu, je točno taka, kot je bilo treba. Določena dokapitalizacija 30 milijonov je bila še potrebna v letošnjem letu iz dobičkov. Skratka, točno na meji. Zakaj je 20 %? Ker na drugi strani je treba pogledati, ko gledaš, koliko je kapitalska ustreznost, tudi koliko je pa slabih naložb. Naša NKBM ima pač daleč nadpovprečen obseg slabih naložb. Kaj je knjigovodska vrednost in kaj je dejansko dosežena vrednost – razlika je zelo jasna. Cena, ki jo je nekdo pripravljen plačati za katerokoli kapitalsko naložbo, je odvisna od prihodnjih pričakovanih denarnih tokov, koliko mi bi ta naložba prinesla, ne kolikor je njena knjigovodska vrednost danes. Zato se tudi te kapitalske naložbe prodajajo in kupujejo po multiplikatorju knjigovodske vrednosti. Lahko je 0,5, lahko je 0,3, lahko je 2, lahko je 4, odvisno od tega, kaj lahko s tako naložbo narediš v prihodnosti. Glede tihe privatizacije bi pa rekel takole. DUTB je iz bank potegnila kredite. In te kredite upravlja namesto bank. Dela tisto, kar bi banke delale. Banke bi poskušale maksimirati vednost teh kreditov, da bi ohranile vrednost depozitov. In to dela DUTB. In to ni SDH.
Hvala lepa. Zahtevate postopkovno? Izvolite.
Ja, v bistvu če si smem še malo polemike privoščiti. Za to zadnje, kar ste rekli, da slaba banka dela to, kar bi delale banke, se pravi optimira vrednost, je v bistvu drugačno stališče povedal pred vami v odgovoru gospodu Toninu dr. Cerar, ki je rekel, da to slaba banka res da dela sedaj, ampak da je treba njeno delovanje usmeriti v to, da bo prestrukturirala podjetja, ne pa samo gledala optimizacijo vrednosti. Očitno prihaja do neskladij med člani vlade v tem, kaj naj bi bile naloge slabe banke. Drugič. Predlagam, da se o tihi privatizaciji, ki poteka za našimi hrbti, opravi razprava v Državnem zboru. Kot vidimo, se druga največja slovenska banka prodaja špekulativnemu skladu špekulativnega kapitala. Njena prihodnost se s tem postavlja pod vprašaj. Prodajajo se največje slovenske blagovne znamke, kot so Radenska, Elan, Pivovarna Union, Pivovarna Laško, pa javnost o tem ne ve nič. Državni zbor pa gleda proč, zato predlagam, da se o teh zadevah opravi razprava, ker so to ključne odločitve za prihodnost slovenskega gospodarstva in družbe. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec o vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, 31. marca, v okviru glasovanj. Dr. Jasna Murgelj bo zastavila vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica! Iz težkih finančnih debat na ljudi, ki ne morejo skrbeti iz različnih razlogov sami za sebe. V Sloveniji še vedno nimamo enotno urejenega sistema dolgotrajne oskrbe za kronično bolne, invalide in oslabele osebe, ki pri opravljanju vsakdanjih opravil potrebujejo pomoč druge osebe. Tako že nekaj let in po nekaj neuspešnih poskusih še vedno nimamo zakona, ki bi celovito sistemsko urejal področje dolgotrajne oskrbe in osebne asistence ter posebno zavarovanje zanjo. Predpisi in področja, ki se ukvarjajo z dolgotrajno oskrbo za osebe, ki potrebujejo pomoč, so neusklajeni, dolgotrajna oskrba pa bi na drugi strani morala biti sestavni del celovite socialne politike države. Pri tem je tudi bistveno, da se populacija v Sloveniji stara in da bo treba poskrbeti sistemsko za to področje. Na potrebo po urejanju dolgotrajne oskrbe je tudi opozorila večkrat že strokovna javnost. Potem imamo drugo področje. Področje, ki ga ureja Zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb iz leta 1983, za katerega je Ustavno sodišče že ugotovilo, da je neustaven, že leta 2007 in za katerega je treba najti ustrezno ureditev. V zvezi s tema dvema področjema bi ministrico vprašala naslednje: Kako daleč je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti pri pripravi zakona o dolgotrajni oskrbi, osebni asistenci in zavarovanju za dolgotrajno oskrbo oziroma kako se bo ta zakon v prihodnje imenoval? V kakšni fazi je priprava novega zakona, zakona, ki bi zamenjal ta zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb? Torej naj bi bil zakon o socialnem vključevanju. Kdaj bosta ta dva zakona dokončno pripravljena in posredovana v parlamentarno proceduro? Bistvenega pomena pri pripravi in sprejemanju teh zakonov je tudi sodelovanje civilne družbe, zato bi prosila gospo ministrico, da odgovori: Kako, na kakšen način se v pripravo teh dveh zakonov vključuje tudi civilna družba? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Drage poslanke in poslanci! Spoštovana poslanka dr. Jasna Murgel, hvala za vprašanje. Kar se tiče dolgotrajne oskrbe, bi takoj na začetku izpostavila, da je v koalicijskem sporazumu o sodelovanju v vladi vzpostavitev dolgotrajne oskrbe izpostavljena kot ena od prioritetnih točk. Skladno s takšno usmeritvijo koalicijske pogodbe sem konec lanskega leta imenovala medresorsko delovno skupino, ki nadaljuje z delom, ki je bilo že začeto. Osnovo za pripravo novega zakona predstavljajo izhodišča, ki jih je sprejela Vlada Republike Slovenije septembra 2013. Ključno je, da se vzpostavi zakon s cilji uvedbe solidarnostnega financiranja področja dolgotrajne oskrbe, ki bo temeljil na načelih socialnih zavarovanj in zagotovitev finančno vzdržnega sistema dolgotrajne oskrbe, omogočanja dostopa do kakovostnih individualiziranih storitev oziroma pravic dolgotrajne oskrbe vsemu prebivalstvu, ki jih potrebuje, pri čemer bo prednost in prioriteta dana storitvam, ki bodo ljudem pomagale, da dlje časa ostanejo v svojem domačem okolju, doseganju večje učinkovitosti, transparentnosti sredstev, ki jih vlagamo v dolgotrajno oskrbo, povezovanju formalnih in neformalnih izvajalcev dolgotrajne oskrbe v funkcionalno celovit, racionalen in učinkovit sistem, načrtno razvijanje preventivnega delovanja in spodbujanje rehabilitacije in uporabo sodobnih informacijsko komunikacijskih-tehnologij na področju dolgotrajne oskrbe, poenotenje in ponastavitev postopkov v zvezi z ugotavljanjem, zagotavljanje podpore invalidom pri izvajanju tistih aktivnosti, vezanih na vključevanje v družbo, spodbujanje odgovornosti posameznika in družine. Torej obstaja sistem, delovna skupina deluje. Dejansko je tudi v normativnem načrtu Vlade Republike Slovenije predvideno, da v letošnjem letu obravnava ta predlog. Prav tako smo se v socialnem sporazumu zavezali k pripravi zakona, vendar je treba tukaj povedati, da dolgotrajna oskrba kot nov sistem je močno povezana tako s področjem zdravstva kot tudi sociale in je nujna tudi reforma zdravstvenega varstva, predvsem financiranje zdravstvenega varstva, da bomo lahko ta sistem vzpostavili. In tu se ministrica neizmerno trudi, da pregled in pa osnutek spremembe tega zdravstvenega dela pripravila čim hitreje, do konca leta, tako da bo treba dolgotrajno oskrbo, ki se vzpostavlja, vezati tudi na spremembo na področju zdravstva. In to je eden izmed elementov, ki predstavlja določeno oviro, vendar na ministrstvu se zavedamo tega pomena, tudi dolgoživa družba, ne samo tisti, ki prihajajo, starejši, ampak vsi tisti danes, ki težko plačajo dom za starejše. Vemo, kakšen je sistem financiranja pomoči na domu, razlike med občinami so zelo velike, tako da se tega zavedamo. Ministrstvo bo predstavilo osnutek predloga, ki bo potem v daljši javni razpravi in želimo vanjo vključiti tudi javnost, pričakujemo pa, da bo v drugi polovici leta. Dejansko si želim, da bi postopek v Državnem zboru začeli v letu 2016. Bo pa tudi prehodno obdobje, ker gre za vzpostavitev novega sistema. Še eno zelo problematično področje izpostavljate, hvala vam za to. To je, kot ste omenili, zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb. Mi smo si zapisali letos v normativni plan vlade, da bomo zakon o socialnem vključevanju pripravili do decembra 2015. Želela bi vas obvestiti, da trenutno na ministrstvu zbiramo predloge za imenovanje v delovno skupino, ki naj bi sprejela strokovna izhodišča za nov predpis, v drugi fazi pa pregledala osnutek pripravljenega zakona Ministrstva za delo in se opredelila do ključnih sistemskih sprememb. Vsekakor iz tega že izhaja, da želimo čim širšo strokovno javnost glede tega vključiti. Na žalost pa so tudi stvari finančno povezane, vedno je tako, se bomo pa trudili ob sodelovanju in podpori Vlade za rešitve, ki so za to področje nujne. Gre predvsem za možnost prehajanja med različnimi skupinami, torej da ni ena odločba, ki velja za celo življenje, ampak za večjo pretočnost sistema socialnega vključevanja ljudi s posebnimi potrebami. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Nada Brinovšek bo zastavila vprašanje ministrici za zdravje Mariji Milojki Kolar Celarc.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem v dvorani! Spoštovana gospa ministrica! V zvezi s samo pripravo pravilnika o nujni medicinski pomoči in z njegovo mrežo smo v Slovenski demokratski stranki že v začetku februarja sklicali nujno sejo Odbora za zdravstvo. To sejo smo sklicali predvsem na pobudo direktorjev javnih zavodov in pa županov, ki so ocenili, da nimajo informacij glede samega poteka priprave tega pravilnika oziroma prepričani so bili, da se jim nekaj prikriva. Na tej nujni seji Odbora za zdravstvo so takrat prisotni izrazili tudi željo oziroma zahtevo, da naj bo pri pripravi pravilnika prisotna tudi stroka. Ministrica, vi ste takrat na tisti nujni seji dejali, da je vaš interes iskren, dobronameren, v korist ljudi za boljšo oskrbo. Jaz vam to verjamem. Dejali ste še, da vam naj damo še dva, tri tedne časa in da boste zaprli svoje ljudi in ne boste pustili nobenega ven, dokler tega pravilnika ne uskladite. Sedaj jaz upam, malo za šalo, malo zares, da ste jih pustili ven oziroma kolikor imam podatkov, vem, da eden vam je celo ušel iz te projektne skupine ali pa ste ga odslovili. To ste dejali 13. februarja. 2. marca sem vas na seji Državnega zbora ponovno vprašala glede te problematike in takrat ste dejali, "dajte nam še dva do tri tedne časa, da pripravimo ta pravilnik". Moram reči, da ste takrat tudi zelo vehementno odgovorili, da se osnutki delajo, da se bodo dali v obravnavo, če bo le možno, ponavljam, če bo le možno, direktorjem javnih zavodov in pa županom. In rekli ste še, da nas prosite samo še za dva tedna potrpljenja, da lahko v celoti pripravite ta pravilnik. Sedaj sta minila tudi ta dva tedna, zato vam ponovno zastavljam vprašanje: V kateri fazi priprave je pravilnik o službi nujne medicinske pomoči? Kdaj predvidevate, da bo ta pravilnik stopil v veljavo? Ali imate že pripravljeno časovnico, usklajeno z direktorji javnih zavodov in pa z župani, glede obiskov na terenu? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala za vprašanje, gospa poslanka. Ja, res je tako, kot ste rekli. Naj vam povem, da je osnutek pravilnika o službi nujne medicinske pomoči skupaj s prilogami pripravljen. Je v zaključni redakciji oziroma v notranjem usklajevanju z vsemi pristojnimi službami kot tudi z vodji delovnih skupin. Kot veste, gre pa za eno zelo pomembno zadevo, o kateri smo tudi na tej izredni seji Odbora za zdravstvo govorili, in sicer za prehodno obdobje. Zakaj za prehodno obdobje? Zaradi tega, da se bodo lahko urgentni centri, zdravstveni domovi in bolnišnice ustrezno pripravili do tiste končne izpolnitve, ko bo ta sistemski del pravilnika začel v celoti veljati. Ravno sedaj smo v fazi, ko te tako imenovane prehodne določbe usklajujemo. Do 15. aprila bo pripravljen in usklajen razpored obiskov po Republiki Sloveniji, tako kot smo obljubili. Naj na tem mestu še povem, da se ne bi zdaj ponavljala, ker je to ključna zadeva, da je sestavni del pravilnika tudi priloga, s celotno mrežo, torej ne samo urgentnih centrov, temveč tudi satelitskih urgentnih centrov z razporedom, številom vozil reamobilov, vozil nujnih reševalnih prevozov in tudi ekip. Bomo pa z vsemi temi lokalnimi skupinami in zainteresiranimi, predvsem tistimi, ki jih to najbolj zadeva, to so direktorji zdravstvenih domov in tudi župani občin, ki jih bo posamezni urgentni center zajel, jih bomo obiskali in jim predstavili to mrežo. Naj povem, da ob priliki obiska vlade v regiji Koroške smo delno imeli tudi že tovrstne razgovore, kako bo ta zadeva potekala. V prehodnih določbah bodo znane podrobne aktivnosti, kaj se bo zgodilo 1. januarja 2016. Kot sem že povedala, so tudi v zaključni fazi priprave za organizacijo in izgradnjo dispečerskih centrov, ki bodo dejansko potem omogočali delovanje teh urgentnih centrov v celoti. Hvala.
Hvala lepa. Zahtevate dopolnitev? Izvolite, gospa Nada Brinovšek.
Hvala še enkrat za besedo. Spoštovana ministrica, jaz verjamem, da razumete, da do vseh teh vprašanj, ki jih je bilo več, ne bi prihajalo, če bi se na ministrstvu držali nekega dogovora oziroma tistega, kar ste vi dejali najprej na nujni seji, dva do tri tedne in da boste povsod predstavili, nato ste na redni seji rekli, še dva tedna, da boste šli na teren in predstavili pravilnik o nujni medicinski pomoči, če bo le možno. In o tem se nam tako poraja dvom. Zaradi tega dvoma je prišlo tudi, vsaj tako so nam sporočili, da je 17. marca potekala tudi izredna skupščina javnih zavodov Slovenije oziroma 24. marca je potekal tudi posvet o reorganizaciji nujne medicinske pomoči v Zasavju. Tudi na ta posvet ste bili vabljeni strokovni delavci ministrstva, ampak žal se tega posveta ni udeležil nihče, niti opravičila niste poslali, kar je bilo s strani prisotnih zaznano zelo negativno. No, vesela pa sem tega posveta v Zagorju, ker so se ga udeležili tudi predstavniki koalicije. In vsi predstavniki, bili so še trije poleg mene, so zagotovili prisotnim, da bodo vztrajali pri predstavitvi osnutka pravilnika mreže na terenu. Še enkrat vas sprašujem, gospa ministrica: Ali bo predstavitev za vse direktorje javnih zavodov oziroma regije in ali bodo lahko na teh posvetih podali pripombe, ki jih boste potem upoštevali? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala še za to dodatno vprašanje. Naj se vam opravičim zaradi neudeležbe oziroma neprisotnosti našega direktorja direktorata. Žal je moral v Bruselj en dan prej, kot je bilo predvideno. Se pa opravičujem, ker res niso administrativne službe uspele poslati opravičila za ta posvet v Zasavju. Ja, odgovor je da. Seveda bodo, saj to je vendar namen javne razgrnitve in predstavitve, da bodo lahko podali pripombe, da se jim predstavi dejansko, kako bo to potekalo. To bo potem osnova tudi za eventualne spremembe ali dopolnitve pravilnika.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Nada Brinovšek.
Spoštovana ministrica, vem, da boste razumeli. Glede na to, ne vem, ali vam lahko čisto verjamemo, da bo ta zadeva stopila v veljavo oziroma da boste 15. 4. začeli s predstavitvijo tega pravilnika po terenu, bi prosila, da se v skladu s poslovnikom opravi javna razprava na to temo.
Hvala lepa. O vaši zahtevi bo Državni zbor glasoval jutri, 31. marca, pod točko glasovanj. Gospod Jožef Horvat bo zastavil vprašanje ministru za finance dr. Dušanu Mramorju ter ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku. Slednji je odsoten. Izvolite, gospod Jože Horvat.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani ministrici, spoštovana ministra, drage kolegice in kolegi! V zvezi s trenutnim kršenjem t. i. pomurskega zakona prvenstveno postavljam ustno poslansko vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku, ki je skrbnik omenjenega pomurskega zakona, in ministru za finance dr. Dušanu Mramorju, ki pa je na nek način skrbnik državnega proračuna. Pomurski zakon ali točno rečeno Zakon o razvojni podpori Pomurski regiji v obdobju 2010–2015 je bil sprejet v letu 2009. Namen tega zakona je bil, da se s celovitim programskim pristopom zagotovijo dodatna finančna sredstva za razvojno podporo Pomurju. Cilj sprejetega zakona je pospešitev razvoja Pomurske regije z ustvarjanjem novih delovnih mest ter ohranjanjem obstoječih, vzpostavljanje razvojne infrastrukture in odpravljanje posledic finančne in gospodarske krize, ki je bila za to regijo posebej boleča ob razpadu večjih podjetij iz te regije, kot sta na primer Pomurka in Mura. Pomurski zakon je pravna podlaga za zagotavljanje namenskih sredstev v proračunu Republike Slovenije za razvoj Pomurske regije. Razdeljen je na štiri ukrepe, pri čemer predstavlja prvi ukrep, ki se imenuje Program spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije v obdobju 2010–2015 najpomembnejši člen razvojnega prestrukturiranja regije in je zanj zakonsko določenih 33 milijonov evrov za obdobje 2010–2015. Z iztekom letošnjega leta preneha veljavnost tega zakona in s tem tudi obveznost zagotavljanja proračunskih sredstev za te namene. Iz dokumentov rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2015, ki ga je sprejel Državni zbor, je razvidno, da je glede na realizacijo po zakonu definiranih razvojnih programov zagotovljenih premalo finančnih sredstev. Torej je ta trenutek Vlada na nek način že kršiteljica t. i. pomurskega zakona. Zato oba spoštovana ministra sprašujem: Ali ste že začeli s postopkom priprave sprememb in dopolnitev Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji? Kdaj načrtujete sprejetje zakona na vladi? Kakšna bo časovna dinamika zagotavljanja preostanka finančnih sredstev, ki so predvidena v pomurskem zakonu? Za odgovore se najlepše zahvaljujem.
Hvala lepa. Dr. Dušan Mramor, izvolite.
Hvala lepa, poslanec Jožef Horvat. Jaz se bom moral opravičiti, ker to vprašanje je popolnoma v pristojnosti ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo in glede na svoje pristojnosti ne morem odgovarjati nanj. Edino, kar bi lahko povedal, je, da je v začetku marca MGRT v medresorsko usklajevanje že posredoval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o razvojni podpori Pomurja v regiji za obdobje 2010–2015, se pravi spremembo tega zakona. Vso vsebino in tudi finančna sredstva, vezana na to, ki se zagotavljajo znotraj Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo, pa bi prosil, če lahko naslovite na ministra za gospodarstvo, ki je za to res pristojen.
Izvolite, gospod Horvat.
Hvala, gospod minister za to pojasnilo. Jaz seveda vaše pojasnilo povsem sprejemam, saj sem tudi uvodoma povedal, da sem prvenstveno vprašanje naslovil na ministra gospoda Zdravka Počivalška. Je pa to, kar ste povedali, da je pravzaprav novela pomurskega zakona že v medresorskem usklajevanju, zame nek pozitivni signal, seveda ne zame, predvsem za Pomursko regijo. Ker namreč, kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki vlade, preprosto ne moremo tolerirati, da bi se ne zagotovila vsa sredstva po zakonu in se tudi plasirala v Pomurje, torej tista sredstva, predvsem govorim o 33 milijonih evrov, ki so bila predvidena za povečanje konkurenčnosti v Pomurju. Zakaj ne morem tega tolerirati? Zaradi tega, ker so se zadeve na področju brezposelnosti po poročanju Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje, območne službe Murska Sobota, pravzaprav dramatično poslabšale. Konec februarja delo čaka v Pomurju 10 tisoč 184 ljudi. 10 tisoč 184 ljudi. Včasih operiramo s stopnjo registrirane brezposelnosti, za orientacijo in za primerjavo s slovenskim povprečjem, ta je bila konec januarja 21,4 %. Torej dramatični, frapantni podatki in verjamem, da to vlada tudi spremlja in da bo dejansko svojo zavezo iz leta 2009 v celoti tudi realizirala. Gospod predsedujoči, zadovoljil se bom s pisnim odgovorom ministra Zdravka Počivalška. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister vam bo odgovoril pisno. Gospod Zvonko Lah bo zastavil vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen ter ministrici brez resorja pristojni za razvoj, strateške projekte in kohezijo Alenki Smerkolj.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav ministrom, ministricam, kolegicam in kolegom! Ponovno postavljam vprašanje črpanja kohezijskih sredstev. Namreč, prejšnja vlada je v juniju lanskega leta sprejela sklep oziroma obvestila investitorje, da lahko začnejo z izgradnjo teh 11 kohezijskih projektov z lastnimi sredstvi. V mesecu novembru je na osnovi sklepov štirih odborov tudi vaša vlada sprejela sklep, da se prioritetno obravnavajo ti projekti v novi finančni perspektivi. Februarja je bil tudi potrjen operativni program. Prej je bil podpisan že partnerski sporazum. Zdaj pa čakamo uredbo, ki bo določila pravila za črpanje iz te finančne perspektive oziroma da bodo ti projekti dobili končno odločbo, da lahko nadaljujejo z deli. Pred nami je nova gradbena sezona. Izvajalci podaljšujejo bančne garancije in se sprašujejo, ali od tega bo kaj ali ne. Vsi izvajalci se skoraj ubadajo s preživetjem in so jim ti objekti, ki so jih začeli gradi, zelo pomembni, da jih nadaljujejo. Investitorji so se tudi organizirali tako, da če bi bila možna fazna gradnja, bi nekatere objekte lahko tudi letos že dokončali do konec leta, če bi bilo možno počrpati še kaj stare finančne perspektive. Tudi tako so organizirani. Vsak dan je dragocen, vse od takrat, ko bodo lahko nadaljevali z deli. Mislim, da v korist vsem nam. Slišati je tudi govorice, da bodo nekateri projekti, ki so v izvedbi, težko izvedljivi do konca tega leta. Upam, da bomo kmalu dobili poročilo o črpanju za prve tri mesece letošnjega leta in da bo tam kaj bolj jasno in da bi lahko čim prej ukrepali. Imamo pol leta še praktično gradbene sezone za izvedbo teh projektov oziroma dokončanje teh projektov iz stare finančne perspektive. Zato vaju sprašujem: Kdaj bo do teh odločb res prišlo in s kakšno gotovostjo lahko ti izvajalci računajo, da bodo lahko nadaljevali s temi deli?
Hvala lepa. Odgovorila bo gospa Alenka Smerkolj. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Spoštovani poslanec Lah, hvala za vprašanje. Najprej nekaj zgodovine. Res je, prejšnja vlada je junija lanskega leta občinam, ki so v teh 11 okoljskih projektih, naložila, da v okviru svojih lastnih sredstev lahko začnejo z izvajanjem projektov. Nekatere so si to upale narediti in so tudi dejansko začele z gradnjo, nekatere ne. Tisto, kar smo mi v novembru letošnjega leta naredili kot že nova vlada, je, da smo v operativni program, ki je osnova za črpanje kohezijskih sredstev v novi perspektivi, v bistvu uvedli kriterij načela, ki praktično omogočajo, da ima teh 11 okoljskih projektov prednost. To je seveda sedaj ključno, kako hitri bomo sposobni vzpostaviti sistem. Mi smo v marcu letošnjega leta, prejšnji teden, imeli odbor za spremljanje. Odbor za spremljanje je tisto telo, ki vzpostavi in dokončno potrdil merila in kriterije v novi finančni perspektivi. Na tem sodelujejo ne samo vsi pristojni resorji, ampak tudi vsi ostali partnerji, tako kohezijske regije kot tudi občine, nevladne organizacije in Gospodarska zbornica, se pravi gospodarstvo. V tem delu moram reči, da se je pri samem usklajevanju meril malo zapletlo, pa o tem bom mogoče potem več odgovarjala, ko imam še eno poslansko vprašanje gospe poslanke Andreje Potočnik ravno na to temo. Zato bi se zdaj osredotočila rajši na teh 11 projektov. Kar se tiče uredbe je od 20. februarja v medresorskem usklajevanju. Tudi tukaj ni šlo vse gladko, ker seveda imamo kar nekaj partnerjev. In glede na to, da se vsi zavedate, da imamo težave s proračunom in na integrali praktično ni sredstev, si vsi partnerji, tako resorji kot tudi zunanji partnerji, želijo v merilih in kriterijih in v uredbi na nek način zagotoviti svoj življenjski prosto, ker so to še edina sredstva, ki so ostala. In zato so razgovori in diskusije na temo te uredbe veliko bolj kritične, ker ne govorimo o samem sistemu, ampak govorimo o tem, kako ga bomo sploh lahko zadovoljili. Mi smo se odločili teči še en krog. Vmes sta tudi Ministrstvo za finance in pa Služba Vlade za zakonodajo predlagala, da bi najbolj kritični del novega sistema, ki bo v bistvu omogočal, da se bodo projektom, ki ne bodo delovala, sredstva lahko tudi odvzela. V bistvu so nam predlagali, da se ta del pokrije ne v uredbi, ampak v zakonu, v ZIPRS. Mi bomo ta teden nov predlog uvedbe in predlog sprememb zakona dali na našo spletno stran, verjetno najkasneje to sredo ali četrtek. In verjamemo, da bodo v bistvu tako merila, se pravi vzpostavitev sistema, kot tudi uredba sama šla čez vladno proceduro do konca aprila. To je vzpostavljanje sistema. Tisto, kar smo pa seveda naredili v tem trenutku za teh 11 projektov, je pa, za te štiri velike smo na svojo lastno iniciativo začeli postopek z JASPERS– se opravičujem, sedaj sem šla predalečše malo lahko govorim, gospa Majcen, bom odgovorila očitno samo na dopolnilno vprašanje – in pa v bistvu tudi stopnjo sofinanciranja smo ohranili na enakem nivoju. Tako da bo sistem vzpostavljen do konca aprila, to pomeni približno enomesečno zamudo od tistega, kar smo govorili, mislim pa, da je to vredno, zato ker bomo imeli tudi z vsemi ostalimi partnerji boljše diskusije [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah, izvolite.
No, me veseli, da boste poskušali z zakonom na nek način rešiti. Opozoril bi vas pa še na to, da projekti, ki ne bodo izvedeni, iz stare finančne perspektive, ker bojazen obstaja, da poskušate na nek način tudi reševati in mogoče bi z vračilom tistih odločb, recimo za CERO II dobili le neki del pravice porabe sredstev iz stare finančne perspektive pa vključili kakšen projekt, ki bo praktično do konca tega leta že dokončan ali pa zaključen del določenega projekta. Zanima me potem pa nadaljevanje: Če bo uredba do konca aprila sprejeta, kaj je zdaj s poročilom vpliva na okolje? Glede na to, da je prejšnji minister za okolje rekel, da kar se tiče njihovega ministrstva, je bilo v lanskem letu že vse dorečeno, vsi projekti so bili potrjeni, s strani posredniškega telesa nimajo nobenih vprašanj več in za njih so projekti ready-to-go. Kaj je zdaj na tem? ker če bomo šli po ustaljenem redu pridobivanja teh okoljskih poročil in dovoljenj, bo to trajalo kakšno leto ali več. Mislimo, da je to neumestno, glede na to, da se ta poročila po navadi pridobivajo v fazi pridobivanja gradbenega dovoljenja. Ti projekti imajo vsi gradbeno dovoljenje, še več, ti projekti so v izvedbi. Kaj če se zgodi, da potem pa ne bodo v izvedbi? Jaz mislim, da bi lahko glede na naše predpise na nek način te projekte spustili z neko [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]utrdbo teh projektov glede na nove pogoje. In ti projekti se bodo lahko čim prej nadaljevali.
Hvala lepa. Odgovorila bo gospa Alenka Smerkolj. Izvolite.
Ja, mogoče samo na kratko. Nisem se prej dotaknila poročila. Mi mesečno z vsemi pristojnimi resorji pregledamo obstoječe projekte. Res so nekateri v zaostanki, recimo tudi CERO Novo mesto, o katerem ste govorili, dejansko postaja očitno, da do realizacije ne bo prišlo. Vendar mi še nismo dobili zahtevka oziroma pristojno ministrstvo še ni dobilo zahtevka za vračilo. In dokler se to dejansko ne zgodi, praktično ne moremo ničesar ukreniti. Je pa po drugi strani tudi res, da še vedno vsak mesec, ko gremo čez vse projekte, ugotovimo, ali je še vedno zagotovljena v okviru obstoječih dodanih pravic porabe. Ve se da imamo tam kar 185 milijonov več podpisanih pogodb kot pa dejansko je tega, 30 milijonov približno, če se pravilno spomnim, je od tega Novega mesta. Zaenkrat je teh sredstev, ki so že vnaprej dogovorjena, še dovolj. In tisti projekti, ki tečejo in bodo tekli in tečejo zaenkrat normalno, še vedno zagotavljajo 100 % črpanje. Ne grem pa stran od dejstva, da če se zgodi, da nam med letom, ker ne vemo, kaj se bo dogajalo, karkoli tukaj še dodatno pade, potem pa seveda ne rečem, da ne bi kakšnega projekta lahko rešili tudi še v okviru 2007–2013. Hvala. O presoji vpliva na okolje pa vseeno mogoče pristojna ministrica.
Hvala lepa. Boste še vi, gospa Irena Majcen? Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci, gospod Lah! V delu ministrstva je sprememba uredbe, ki govori o okoljevarstvenih soglasjih, predvsem iz naslova, da se zmanjša prag, kdaj je treba OVD pridobiti in kdaj ne, kar bo prav gotovo v iskanju teh dovolil oziroma teh soglasij pri pridobivanju gradbenih dovoljenj za tiste projekte, kjer je že gradbeno pridobljeno, velika pomoč. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah, postopkovni predlog, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi vseeno izkoristil ta postopkovni predlog, da se opravi razprava v Državnem zboru glede na perečo problematiko. Me pa veseli, če bo uredba spremenjena oziroma če bodo kriteriji znižani in bodo s tem tudi ti projekti imeli kaj od tega oziroma bodo spuščeni brez kakšnega dodatnega administriranja. Mislim, da so vsi projekti, ki so bili pripravljeni, že šli čez neko preverbo, ki ni bila kar tako. O zaostrovanju teh kriterijev po novi uredbi bi veljalo res dobro premisliti, ker mislim, da je marsikakšen objekt notri, ki ni potreben preverbe po teh merilih. Upam, da bodo potem ti projekti šli skozi brez potrebnega PVO. Mogoče še kakšna kratka ugotovitev s strani ministrstva, pa da bodo odločbe res izdane tam v kratkem času po sprejetju te uredbe. V nasprotnem primeru bodo imeli velik problem sami izvajalci in projekti, ko stojijo gradbišča, stojijo, izvajalci se morajo potem lotevati drugih del in ustvarja se samo gospodarska škoda. Mislim, da bi se morali tega tudi zavedati na ministrstvih in vlada in res to pospešiti čim prej. Upam, da dobite tudi kakšno odločbo vrnjeno in da se kakšen projekt pokrije iz stare finančne perspektive, ker mislim, da bo na koncu leta to dobrodošlo tudi vam. Ne misliti, da mi nalašč kompliciramo, mi želimo s tem tudi vam pomagati na eni strani, na drugi strani smo pa pod pritiskom vseh teh izvajalcev in investitorjev, ki smo jim skupaj obljubljali, da bodo ti projekti izvedeni. Nekateri že težko čakajo pitno vodo, rešitev odvajanja in čiščenje odpadnih voda – na tem področju pa je večino teh projektov. Upam, da bo na glasovanju ta predlog šel skozi in da opravimo tudi eno tako razpravo, ker mislim, da je pravi čas zdaj spomladi za to, kako naprej s črpanjem teh kohezijskih sredstev, tako stare kot nove finančne perspektive.
Hvala lepa. O vašem postopkovnem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, 31. marca, v okviru glasovanj. Mag. Mirjam Bon Klanjšček bo zastavila vprašanje ministrici za kulturo mag. Julijani Bizjak Mlakar. Izvolite.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Spoštovana gospa ministrica, Vila Vipolže je spomenik državnega pomena in izreden primer renesančne profane arhitekture po beneškem vzoru. Leta 2013 se je začela njegova obnova, ki je bila zaključena konec lanskega leta, za letošnjo jesen pa je napovedano odprtje gradu. Dobrih 11 milijonov evrov je Republika Slovenija namenila obnovi gradu Vipolže, kar je druga največja državna investicija v kulturno infrastrukturo v zadnjem času. Seveda je več kot odlično, da je država ta izjemni spomenik obnovila. Kot poslanka prihajam iz te regije, sem hvaležna, da je država storila ta prepotrebni korak. A nedvomno so še zahtevnejša naloga od same investicije v obnovo pri gradovih pojavi v trenutku, ko je treba z njimi upravljati in izvajati program. To pa je povezano z dodatnimi stroški, kar nam potrjujejo primeri delovanjih gradov, ki jih poznamo. Zgolj trije gradovi v Sloveniji se lahko vzdržujejo sami, in sicer Blejski, Predjamski in Ljubljanski grad. A celo tu so vložki javnih sredstev nepogrešljivi. Ker na spletni strani Občine Brda piše, da bo grad Vipolže postal medkulturni center na stičišču dveh kultur, v katerem se bodo odvijale kongresne, izobraževalne in kulturne dejavnosti, me zanima: Koliko programov in kakšen program bo obiskovalcem dostopen v obnovljenih prostorih Vile Vipolže? Kdo bo upravljavec gradu in koliko sredstev bo Ministrstvo za kulturo na letni ravni namenilo izvajanju programa? Hvala.
Hvala lepa. Odgovorila bo gospa ministrica Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa za vprašanje. Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa poslanka, poslanke in poslanci, ministrice in minister! Zelo se strinjam z določenimi vašimi ugotovitvami in se vam seveda zahvaljujem, spoštovana mag. Mirjam Bon Klanjšček, za to vprašanje. Res je, Vila Vipolže je zelo dober potencial za razvoj turizma in kulturnega dogajanja. Zaradi tega je Ministrstvo za kulturo odločilo, da bo Vilo Vipolže, spomenik državnega pomena v lasti Republike Slovenije, obnovilo in oživilo s programom multikulturnega središča, ki ga bo vodil bodoči upravljavec, to je Zavod za turizem, kulturo, mladino in šport Brda, ki je ustanovljen s strani občine Brda, seveda pod pogojem, da prevzame obveznost rednega tekočega vzdrževanja oziroma tiste obveznosti, ki so določene tudi v zakonu za upravljavca. V vili bodo, tako kot ste ugotovili, potekale različne dejavnosti, delavnice in srečanja umetnikov z vseh področij kulture, učna srečanja in delavnice mladih umetnikov, konferenčna srečanja, prireditve, razstave, predvidena je tudi mednarodna povezava kulturnih vsebin z Italijo, Avstrijo in Hrvaško. Multikulturno dogajanje bo spremljala tudi gostinska dejavnost, ki po eni strani dopolnjuje ponudbo središča, po drugi strani pa lahko funkcionira povsem samostojno. V namen upravljanja je bil izdelan program delovanja multikulturnega središča s strani zavoda, ki je bil vključen že v osnovni investicijski program Vile Vipolže, saj je bil znan upravitelj obnovljenega objekta eden od prednostnih kriterijev pri vlogi za odobritev nepovratnih evropskih sredstev. Lahko povem, da je bilo za obnovo tega gradu namenjenih manj sredstev, kot je bilo prvotno ocenjeno, tako je vrednost celotnega projekta znašala 7 milijonov 330 tisoč 71,53 evra. Ob tem je prispevek Evropske unije, tako kot običajno, to se pravi, večji del, 85 %. Kar se tiče celotne aktualne vsebine, ki naj bi bila ob odprtju Vile Vipolže in ki smo jo pridobili od direktorice Zavoda za turizem, kulturo, mladino in šport Brda, so konkretne vsebine trenutno predstavljene. Ob tem seveda, da se te vsebine še dopolnjujejo in da bodo dokončno znane tedaj, ko bomo dali objekt v upravljanje. Vendar se sučejo te vsebine v okviru tistega, kar je bilo prvotno zastavljeno. Tako naj bi v kletnih prostorih bila postavljena stalna razstava, predstavitev zgodovine Vile Vipolže, ki jo pripravlja Goriški muzej. V vili se bo izvajala šola evropskega zborovskega petja s čezmejnim sodelovanjem akademskih partnerjev iz Italije in Avstrije. Potem sodelovanje z društvom Nova iz Nove Gorice, Akademija mladih glasbenih talentov, kjer se bodo aktivno vključili tudi številni glasbeniki iz Slovenije in Italije. Sodelovala naj bi še mednarodna šola, kompozicije v sodelovanju s SAZU, z vključitvijo raziskovalnih projektov iz Slovenije, Italije, Avstrije in tudi Hrvaške. Projekt bo zajemal medgeneracijsko sodelovanje in vključevanje ranljivih, ogroženih skupin mladih glasbenikov kot stičišče treh kultur skozi prostor in čas v sodobni interpretaciji glasbe. Šlo naj bi za stare ljudske pesmi v novi glasbeni preobleki, strokovno raziskovanje Posodobitev stare ljudske glasbe. Nato naj bi se tukaj odvijale tudi gledališke predstave v izvedbi SNG Nova Gorica, in sicer naj bi SNG Nova Gorica v vili sodelovalo z izvedbo vsaj šestih predstav letno. Potem naj bi obstajala tam tudi Gradnikova soba, kjer bi predstavili nova dela in rokopise in še druge stvari. Hvala lepa.
Mag. Mirjam Bon Klanjšček ima besedo, da zahteva dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica, mene nekaj zelo skrbi. Namreč Občina Brda štejejo okoli 6 tisoč prebivalcev in ima letni proračun 6,7 milijonov evrov. Zato je skorajda nemogoče, da bi v celoti prevzela financiranje zahtevnega in obsežnega programa, kot ga terja Vila Vipolže. Občina Brda namreč ni zmogla zagotavljati niti sredstev za že odobreni kulturni projekt Razpršeni muzej Brda. Slednje najbolj ponazarja zmožnosti tako majhne občine. Poleg tega bi rada opozorila na 3,6 milijonov evrov vredne obnove gradu Snežnik skupaj s pristavami, ki pa so nato nekaj let vse do lanskega leta čakale na ustrezno gostinsko ponudbo, brez katerega kulturno-turistična ponudba takšnega grajskega kompleksa ne more živeti. Drug tak primer je 3,6 milijonov evrov vredna obnova gradu Pišece, ki še danes nima ne upravljavca in ne najemnika. Vila Vipolže ne glede na vzorno obnovo, zato po moji oceni nima možnosti, da je preživela zgolj s sredstvi lokalne skupnosti in s sredstvi, pridobljenimi na javnih razpisih, ima pa potenciale, da razvije res posebno kulturno in turistično ponudbo, vendar bodo za slednje vsaj na začetku potrebna stabilna javna sredstva tako lokalne skupnosti kot tudi države. Zato vas sprašujem: Ali boste razmislili, kako bi skupaj z občino zagotovili stabilno financiranje in izvajanje programa v Vili Vipolže, ki nam bo vsem v ponos, regiji pa v razvojno spodbudo? Naj vas spomnim, da 67. člen Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo omogoča financiranje programov, ki presegajo občinski pomen, s strani države.
Odgovarja ministrica za kulturo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa še za ta dodatna vprašanja. Če smem samo dokončati, kaj vse se še namerava postaviti oziroma s čim se nameravajo še ukvarjati v Vili Vipolže. Torej, hkrati naj bi deloval tudi poletni filmski mladinski festival Tabu mladih, ki ga bo organizirala Miranda Brataševec v spomin na Silvana Furlana. Poleg tega je Zavod za turizem, kulturo, mladino in šport Brda na upravno enoto Nova Gorica naslovil vlogo za registracijo poročnega objekta in objekta kongresnega turizma, ki se bo izvajal v Vili Vipolže. Skratka, lahko rečem, sama sem si šla tudi ogledati tedaj, ko je bila še malo bolj v surovem stanju Vila Vipolže, pogovarjala sem se tudi z županom, tudi z direktorico zavoda, o katerem je govora. Načrti so veliki. Kar se pa tiče možnosti financiranja, pač v skladu s sofinanciranjem s strani Ministrstva za kulturo, pa se to odvija v skladu z ustaljenimi postopki, v skladu z zakonom. Torej tudi če gre za 67. člen, o katerem ste govorili, potem je treba to dokazati, da gre za takšne programe, ki so seveda širšega interesa, ki niso, lahko rečemo, nekaj trajnega, kar se tam odvija, torej, da gre resnično za nekaj izrednega. Hkrati so tudi možni javni razpisi po teh ustaljenih postopkih, kot tudi ostali, ki kandidirajo za programe na Ministrstvu za kulturo, lahko tudi ti, ki bodo upravljali z Vilo Vipolže, pridejo do teh sredstev. Kar se tiče upravljanja, je seveda z zakonom določeno, kaj sodi med upravljanje, ko gre za te večje investicije. Seveda je pa tukaj ministrstvo, ki je lastnik objekta in ki zaradi tega tudi zagotavlja financiranje večjih investicij. Hvala lepa.
Mag. Mirjam Bon Klanjšček ima besedo za postopkovni predlog, da se glede vprašanja opravi splošna razprava.
Po mojem mnenju bi bilo nujno, da pričnemo na razvoj dediščine gledati celoviti od obnove do upravljanja in izvajanje programa. Če ne bomo zagotavljali stabilne podpore življenju tega in drugih državnih spomenikov, se nam bosta ponovila Snežnik in Pišece. Namesto uživanja v vrhunsko obnovljeni dediščini in novih razvojnih spodbudah, ki jih takšen objekt lahko prinese v regijo, bomo imeli opraviti s še eno neizkoriščeno investicijo. Zato vam ponovno v razmislek polagam možno uporabo 67. člena krovnega zakona o kulturi, ki ministrstvu omogoča financiranje programov, ki presegajo občinski pomen, seveda, če boste prepoznali Vilo Vipolže kot prioriteto. To bo za delovanje Vile Vipolže edina pravilna ureditev. Zgolj prijave na javne razpise bodo, po moji oceni, premalo. Sicer pa menim, da bi bilo na to temo celovite skrbi za razvoj kulturne dediščine smiselno opraviti tudi razpravo na Odboru za kulturo. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 31. marca 2015, v okviru glasovanj. Zdaj pa bo ministrico za kulturo mag. Lilijano Bizjak Mlakar spraševala mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani ministrici, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Kolegica pred mano je spraševala o gradovih, tudi jaz sprašujem o gradovih. Država je želela prodati gradove, a si je premislila. Za prodajo so bili predvideni Borl, Viltuš in Šrajbarski turn. Kot sami na ministrstvu že ugotavljate, interesa za nakup gradov ni. Na vašem ministrstvu ste tudi podali obrazložitev, da si boste na kulturnem ministrstvu prizadevali, da boste zagotovili nujna sredstva za vzdrževanje. Kot sami vemo, sredstev v proračunu za vzdrževanje ni, gradovi propadajo. Za grad Borl je Ministrstvo za kulturo predvidelo obnovo do konca leta 2013 s pomočjo sredstev Evropskega sklada za regionalni razvoj. Pridobljena naj bi bila ustrezna dokumentacija, ustrezna soglasja in gradbena dovoljenja. Spoštovana ministrica, zanima me: V kakšni fazi je zdaj obnova in vzdrževanje tega gradu? Kdaj lahko pričakujemo, da bo odprt za javnost in organizacijo prireditev ter dogodkov ter kakšna bo njegova vsebina? Nadalje pa sprašujem tudi za Viltuški grad, ki izgublja iz leta v leto. Spada v regijo, iz katere prihajam tudi sama. Grad vse od zaprtja doma za starejše izgublja svojo prvotno obliko, prihaja do ropanja in celo do tega, da se v teh prostorih zbirajo narkomani. Sicer pristojne institucije to zelo pazijo, vendar do propadanja vsekakor prihaja. Notranjost je povsem izropana. Grad izgublja iz leto v leto in celo prvotno podobo. V Resoluciji o nacionalnem programu za kulturo 2014–2017 je zapisano, da je skrb za ohranjanje kulturne dediščine vse bolj celostna in kompleksna in se širi iz profesionalizacije institucij k nosilcem kulturne in prostorske entitete s ciljem, da bi kulturno dediščino fizično zaščitili pred propadanjem. Viltuški grad je za Občino Selnica ob Dravi skupaj s Turističnim društvom Selnica ob Dravi zelo pomemben za razvoj turizma, ki je sestavni del razvojne strategije občine. Zato se tako Občina Selnica ob Dravi in turistično društvo že dalj časa zavzemata za ohranjanje gradu in ureditev grajskega vrta. Grad je pomemben in potreben celotne obnove. Finančno bo veliko breme, ki si ga lokalna skupnost ne more privoščiti. Že leta 1988 je bil izdelan konservatorski program, ki dokazuje, da je grajski kompleks v zelo slabem stanju in potreben vzdrževalnih in sanacijskih del. Vložki v obnovo gradu bodo zelo visoki. Manj sredstev pa potrebujemo za obnovo in ureditev parka pri gradu Viltuš. Park je angleškega tipa, zasejan z mnogimi redkimi drevesnimi vrstami, ki jih je smiselno ohraniti. Turistično društvo se s pristojnim ministrstvom dogovarja o možnosti uporabe in ureditve že od leta 2013. Vsako leto izgublja, izgublja se [[izklop mikrofona]]
Odgovarja ministrica za kulturo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana gospa poslanka mag. Bojana Muršič, tudi vam se zahvaljujem za ta vprašanja. Res je. Kar se tiče gradov, zadeve niso enostavne tudi zaradi zanemarjenosti tega področja vrsto let. Vendar pa tudi, ko sem prišla na to ministrstvo, je bilo nekako rečeno, da v zidovje se pa ne bo več vlagalo, kar seveda pomeni za dediščino to, o čemer govorite. Vendar pa mislim, da to ni pravi pristop. Tudi na lanskem sestanku ministrov držav Evropske unije v Bruslju je bil sprejet delovni načrt ministrov do leta 2018, ki je med prioritete dela ministrov za kulturo Evropske unije postavil prav kulturno dediščino. To je eden izmed razlogov takšnega pristopa, da so prav varovanje, ohranjanje, promocija in razvoj kulturne dediščine ena izmed današnjih štirih prioritet dela našega Ministrstva za kulturo. V skladu s tem ministrstvo skupaj z Zavodom za varstvo kulturne dediščine pripravlja tudi strategijo varstva kulturne dediščine, to je sektorska strategija na podlagi Zakona o varstvu kulturne dediščine in nacionalnega programa za kulturo, ki jo ministrstvo pripravi v sodelovanju z drugimi resorji, katerih naloge segajo na področje varstva kulturne dediščine. Trenutno Ministrstvo za kulturo seveda sledi pri svojem delu vsebinam nacionalnega programa za kulturo. Hkrati pa proučuje tudi posledice sedanje politike neodplačnega prenosa oziroma prodaje gradov tudi z namenom priprave strategije varstva kulturne dediščine, priprave poročila o izvajanju nacionalnega programa za kulturo in seveda priprave potrebnih sprememb nacionalnega programa za kulturo. Hkrati so bila Zavodu za varstvo kulturne dediščine, Direktoratu za dediščino in tudi Inšpektoratu Republike Slovenije za kulturo in medije dane naloge za ukrepanje v skladu z njihovimi pristojnostmi v zvezi z gradovi, graščinami in dvorci, kjer se pojavlja nevarnost njihovega propadanja. Tako bo direktorat skupaj z Zavodom za varstvo kulturne dediščine pripravil seznam dediščine, ki jo je treba nemudoma zavarovati z najnujnejšimi ukrepi zaradi tega, da dediščina ne izgubi spomeniških lastnosti, lastnika pa se v primeru ogrožene dediščine prijavi inšpektoratu. Inšpektorat Republike Slovenije za kulturo in medije je dobil nalogo, da v načrt dela za leto 2015 prednostno uvrsti nadzor ogrožene tovrstne kulturne dediščine, katerih cilj bo zavarovanje kulturnih spomenikov pred nadaljnjim propadanjem, in seveda za varovanje pred plenjenjem, krajo in podobno. Gradovi, po katerih sprašujete, so bili večkrat v prodaji. Cena se je, lahko rečem, nesramno zniževala, tako da je bilo v javnosti govora o razprodajah gradov. Večina ljudi, ki so se oglašali v povezavi s prodajami, je bila kritična do prodaj teh spomenikov državnega pomena. Še kot državnozborska poslanka sem prejemala pisma tistih, ki so se zgražali nad prodajami te kulturne dediščine državnega pomena. Zaradi tega Ministrstvo za kulturo pripravlja letos oceno realizacije Nacionalnega programa za kulturo v letu 2014 in v okviru tega bo tudi treba pripraviti, kot rečeno, potrebne spremembe, ki jih načrtujemo v letu 2016, ko bo znana prva evalvacija vsebine nacionalnega programa za kulturo. Med drugimi tudi določbe o prodajah ali brezplačnih odsvojitvah spomenikov državnega pomena. Evalvirati bo treba neodplačne prenose kot tudi prodaje zasebnim lastnikom. Zadnji dve leti je prišlo do odprodaje na primer Graščine Socka, ki je bila prodana zasebniku, ter do naslednjih neodplačnih prenosov, Vrt ob vili Ferrari v Štanjelu, grad Rihemberk, kompleks gradu Turnišče, del dominikanskega samostana in objekt Vičava Ptuj, vse troje je bilo predano na občino Ptuj, del kompleksa gradu Kostel na, lahko rečemo, prezadolženo občino s prenizkim proračunom za vzdrževanje in obnavljanje gradu, saj bi morala občina po podatkih, ki sem jih trenutno prejela, dati kar nekaj proračunov za obnovo gradu, kar pomeni verjetno ogrožanje obnove gradu. Dediščina je po definiciji nekaj, kar družba prepozna kot [[izklop mikrofona]]
Mag. Bojana Muršič ima besedo, da zahteva dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Ministrici se zahvaljujem, da ugotavljate, da bo treba v bodoče tudi nekako vzdrževati te gradove. Ugotavljam, da ni zaključila svoje besede. Kljub temu pa bi konkretno vprašala: Kdaj lahko pričakujemo, da bo grad Borl odprt in kakšna bo njegova vsebina? Pod drugo pa sprašujem: Ali lahko Turistično društvo Selnica ob Dravi za park, ki je zraven gradu Viltuš, pričakuje s pogodbo rešene stvari, da bo lahko začelo urejati košnjo parka in uporabljalo park za turistične namene? Hvala lepa za odgovor.
Odgovarja ministrica za kulturo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Dovolite, da odgovorim še na prejšnje vprašanje, ki se je tudi dotikalo gradu, še mag. Bon Klanjšček. Omenila je grad Pišece, kot nekaj, kar naj bi ne bilo v redu narejeno, vendar zadeve niso takšne. Ta grad bomo po izvedbi parkirišč, zaradi tega ga še nismo dali v najem ali v upravljanje, ker je treba še izvesti parkirišča. Grad Borl ste omenjali. Grad Borl je že, mislim da, od leta 2011, na pamet se ne spomnim, ker je res veliko gradov, s katerimi se ukvarjam, ampak mislim, da je bilo leta 2011 ugotovljeno, da ni varen za obiskovalce. To je bil razlog, da je zaprt. Poleg tega, kolikor mi je znano, naj bi bilo tudi neko plazišče, kjer naj bi DARS izvedel sanacijo, vendar ker ni bilo v proračunu sredstev, se to ni izvedlo. To se pravi, varnostni, kolikor mi je znano, gre samo za to, da so varnostni vidiki tisti, zaradi katerih ne deluje. Tudi osvetljen ni. Težave so, ni elektrike in tako naprej. Skratka, to je razlog, da zadeve še niso dane v upravljanje, je pa interes za upravljanje. Tako, da upamo, da bomo te stvari, ki trenutno zavirajo to, da bi se dalo grad Borl v upravljanje, da jih bomo uspeli rešiti. Za Viltuš ne vem, ali je to društvo dalo kakšno vlogo, torej sama s tem še nisem bila seznanjena, bom pa vsekakor vprašala in vam bom potem posebej še povedala, ko izvem, kaj je pravzaprav s tem, ker ne poznam razlogov, zakaj naj bi ta njihova ponudba ne bila ustrezna, če so jo dali na ustrezen način. Skratka, interesov je, je pa tako, da je treba biti zelo previden, kadar gre za kulturno dediščino, torej za spomenik, ki je državnega pomena. Tukaj je treba skrbeti za varovanje kulturne dediščine. Tukaj se ne da prenagliti. Imamo primere dajanja zasebnikom, ki so katastrofalni, tako s strani občine ali s strani države, recimo grad Javornik, grad Podčetrtek. Imamo primere dobrih praks pri javni lastnini, recimo, če omenimo samo Bled ali pa kaj drugega ali pa zadnjič sem bila v Slovenj Gradcu [[…]] [[znak za konec razprave]] . Hvala lepa.
Zdaj pa bo ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču vprašanje zastavil dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Jaz ne bi o gradovih, o katerih smo zdajle govorili toliko časa, ampak o pravosodju. Zdaj mislim, iz pisne narave poslanskega vprašanja je pravzaprav razvidno eno, da sprašujem o ustavnopravnih zakonskih razmerjih med vlado, parlamentom in sodstvom. In da vas sprašujem o vaših pogledih, kako naprej na tem področju. In že v uvodu naj povem, ker osebno menim, da je na tem področju marsikaj narobe in že to dolga leta, seveda moje poslansko vprašanje hudo presega vaš mandat, ker menim, da je stanje, tako kot je, že mnoga mnoga leta po osamosvojitvi pravzaprav vseskozi in da verjetno en mandat enega ministrstva, pa tudi če je ta poln, torej v polnem času trajanja, verjetno ni dovolj za sanacijo stanja na tem področju. Zato naj rečem takole, jaz menim, da smo leta 1991 vendarle postavili ustavnopravna razmerja, kakršna smo postavili med sodstvom, zakonodajno vejo oblasti, izvršno vejo oblasti in da smo v mnogih delih pač, če temu rečemo poenostavljeno, ponekod posrečeno, ponekod manj posrečeno kopirali sisteme v drugih evropskih državah. Zdaj tisto, kar imamo mi postavljeno v ustavi in zakonih, je pravzaprav evropsko. Je po nekih načelih, po katerih delujejo demokratične države, pa vendarle vsaj področje sodstva in kamor štejem tudi tožilstvo, po mojem mnenju ne deluje tako, kot je bilo to zamišljeno, ali pa tako kot je v ustavi in zakonih. Namreč vsak sistem, vsak neodvisen sistem, ki nima mehanizmov kontrol, načeloma ga začne razjedati erozija. In če imamo med parlamentom in vlado tudi vzpostavljena neka razmerja in kontrole, kot vemo, recimo, v Državnem zboru po vsakih volitvah odide 50 ali 60 poslancev, na vladi tako ali drugače lahko prihaja do menjav, pa vidimo, da na področju pravosodja ni tako. Pravosodje za zaprt sistem, ki čedalje bolj vidno ščiti samega sebe. Ščiti svoje lastne napake, ščiti ljudi, ni odziven in ni odgovoren. Zato me pravzaprav zanima: Kako vi gledate na to odnosno kaj lahko v vašem polnem mandatu pričakujemo od vas na tem področju, kater ukrepe? Hvala lepa.
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa za besedo. Predsednik Državnega zbora, poslanec dr. Vinko Gorenak, spoštovane poslanke in poslanci, kolega minister! Najprej, dr. Gorenak, jaz sem navdušen, da vendarle dopuščate možnost, da bom cel mandat. [[smeh]] To je prva stvar. Druga stvar je, da se v enem delu z vami strinjam. Ne v vaši včasih, po moje, pregrobi kritiki sodstva, vendar pa v delu, da razmerja med ključnimi gradniki, ki vplivajo na vstop v sodni sistem, na nadzor nad sodnim sistemom, na razmerje med oblastmi, v Sloveniji ni optimalen. Razvilo se je skozi zadnjih 25 let, ustavni okviri so podani in so bolj ali manj primerljivi s tujino, razen v enem delu, kjer pa, in to je treba povedati, ko pravite, da mehanizmov kontrole ni. Mehanizmi kontrole so. Mogoče niso povsod tako učinkoviti, kot bi morali biti. Vendar mehanizmi kontrole so. V določenem delu celo večji kot v tujini – v tistem delu, da smo ena redkih držav v Evropi, kjer Državni zbor oziroma parlament imenuje sodnike. V mnogih državah je to prepuščeno samo sodnemu svetu. Jaz sem, in to veste, večkrat poudaril, da mislim, da je tukaj treba vzpostaviti neka nova razmerja sil in moči, ravnovesij in zavor, če hočete je lepši izraz. Zato imamo letos v normativnem programu zapisan tudi sprejem, prvič sprejem zakona o sodnem svetu, ki naj bi bil prvi korak v tej smeri. Sodni svet je danes primarno kadrovik v slovenski ureditvi in v Evropi imamo sodne svete, ki so precej močnejši in opravljajo večji del funkcij, ki ste jih tudi sami omenili, v smislu zagotavljanja kontrole, nadzora in kvalitete sodstva. Danes to v veliki meri v Republiki Sloveniji opravlja Vrhovno sodišče, ki je v tem smislu in tudi v smislu pravosodne uprave izjemno močno, česar jaz sicer ne smatram kot slabo, zato ker jim je to omogočilo, da so vsaj na področju, kot je informatizacija sodstva in tako naprej, naredili kar pomembne korake naprej. Bili so uspešni tudi pri črpanju evropskih sredstev in tako naprej. Kakšna bi morala biti ta razmerja, vemo, da tudi v strokovni javnosti ni enoznačnega odgovora, niti ni nekega dobrega modela, ki bi ga lahko iz tujine kar prevzeli. O tem se je v preteklosti tudi premalo govorilo. Mogoče ste, verjamem, da ste seznanjeni s prispevkom podpredsednice Sodnega sveta dr. Mateje Končina Peternel v Pravni praksi, kjer je pred kratkim predstavila svoj pogled in svojo vizijo delovanja Sodnega sveta v razmerju do Vrhovnega sodišča, na primer. In je menila, da ima Vrhovno sodišče trenutno preveč organizacijsko-upravljavskih nalog in odgovornosti v razmerju do Sodnega sveta. V enem delu se s tem lahko tudi strinjam. Ampak, če skrajšam, ker danes ne bova prišla do konca tega, aprila začne delovati širša delovna skupina, ki naj bi pripravila dolgoročno strategijo slovenskega sodstva in izhodišča za pripravo zakona o Sodnem svetu, kjer želimo v prvem koraku vključiti tako predstavnike Sodnega sveta, Sodniškega društva, Vrhovnega sodišča in Ministrstva pa pravosodje. Res je, te razmere se v kratkem ne bodo spremenile. Moje osebno mnenje pa je, da je treba okrepiti Sodni svet, politiko čim bolj umakniti iz njega, da pa mora sodstvo pri tem nadzoru delovati še bolj transparentno. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak ima besedo, da zahteva dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Tudi zato, da boste imeli več časa, naj navedem nekaj primerov, pa ti primeri seveda niso kak očitek vam, ker je to stvar pravosodja, ampak spodbuda, da ostreje posežete. Imenovanje gospe Dolinškove, veste, kaj se je dogajalo, 82 poslancev je to zavrnilo. Glejte, tam so to označili za napad na odvetništvo. Tam so to označili za napad na pravosodje. Pri čemer pravosodna veja oblasti absolutno pozablja na 82. člen ustave, ki pravi, da smo poslanci neodvisni pri svojem glasovanju. Se pravi, kot da smo neka glasovalna mašina, tako se obnašajo. Potem, če gremo naprej, recimo, primer. Dva dneva nazaj ali pa tri dni nazaj je generalni državni tožilec, kot veste, rekel, inšpekcijske službe, inšpekcija pri meni ni ugotovila nič narobe. Ali se spomnite te zadeve? Zagotovo se, kajne. Najprej je nasprotoval inšpekcijskemu pregledu, je rekel, "ne, vi ne boste gledali," tako da ste morali vi poseči, da je sploh prišlo do inšpekcijskega nadzora. Potem je na svoji spletni strani in v medijih seveda – STA je to povzela in mediji tudi – reče, "ne, pri meni pa ni bilo nič narobe, Gorenak je s svojo prijavo pogorel." Glejte, potem pa pride zapisnik, v katerem je na 8 straneh pravzaprav 16 nepravilnosti naštetih. Generalni državni tožilec pa – bom kar rekel, da se zlaže. Tudi pri sodišču, naj navedem samo en primer, ker mi bo časa zmanjkalo. O vaši odločbi KPK, ko ste bili še tam šef, je Vrhovno sodišče odločalo 16 mesecev. 16 mesecev! Šele potem je odločilo. S čimer seveda zelo jasno ščiti nekoga drugega, ščiti gospoda Fišerja. Skratka, kaj hočem povedati – da sistem sam sebe ščiti, da sistem sam sebe dela manj sposobnega, če želite. In zato še ti dve ali tri minute, kolikor imate, da poveste še svoj pogled. Hvala.
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa. Pa ne bom izkoristil celotnega, zato ker, glejte, izpostavili ste primere, ki jih ne morem komentirati, ker so bile tem primerom namenjene celotne seje Odbora za pravosodje, pa plenarke, kjer ste jih izpostavljali, in smo se o tem ali pa ste se o tem precej pogovarjali. Sistem sebe ščiti, vsak sistem sebe ščiti in včasih je tako tudi prav. Odvisno je pred kakšnimi napadi se ščiti. Jaz sem večkrat povedal, ne boste zadovoljni s tem odgovorom in hudič je biti med tnalom in nakovalom, ker ne verjamem, da je v pravosodju vse v redu. Verjamem pa tudi, da se sistem pred določenimi napadi, ki presegajo mejo, mora ščititi. In danes smo v tem sistemu, da v bistvu ljudje, ki imajo občutek, da so neupravičeno napadeni, bodisi posamezni tožilci bodisi posamezni sodniki ali sistem kot celota, se zaprejo vase in še tistih napak, ki bi jih sicer priznali, ne priznajo. In smo se o tem pogovarjali že v tej sobi in tudi na Odboru za pravosodje, ko smo spreminjali zakon, ki ste mu vi sicer rekli, da je šlo za kozmetične spremembe, kjer smo določili tudi, premaknili v bistvu določbo okrog, da mora biti sodnik osebnostno primeren za opravljanje svoje funkcije, kar je bil v preteklosti predlog Sodnega sveta, je seveda sistem se čutil napadenega v tem smislu, da se tak člen lahko zlorabi za neko družbenopolitično preverjanje sodnikov, ki bodo nekoga obsodili, pa najsi bo to takšen ali drugačen politik. Se pravi, jaz bi si zelo želel, da bi glede tega dela sodnih reform lahko usedli skupaj. Ne vem, ali je to mogoče dokler smo obremenjeni s temi primeri, s katerimi smo obremenjeni, in se je vsak zakopal v svoj rov. Dejstvo pa je, da določene spremembe bodo potrebne, ne bodo pa mogle biti to spremembe z mesarico in ne bodo mogle biti, kot vi pravite, da se odločneje v to poseže. Vi ste samo to poskusil – verjamem, da celo dobronamerno – s tožilstvom, ki ste ga predstavil, kot [[…]]mislim, saj ga niste vi, ampak dobro, vi ste bil takrat minister, vlada ga je predstavila kot Ministrstvo za notranje zadeve in veste, da je to imelo veliko več negativnih posledic kot pa pozitivnih. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak ima besedo za postopkovni predlog, da se glede vprašanja opravi splošna razprava.
Ja, hvala lepa. Zdaj, seveda je 7 minut ministru ali pa 5 minut meni za tako obširno debato bistveno premalo. Zaradi tega seveda predlagam, da Državni zbor odloči o predlogu za splošno razpravo na to temo. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 31. marca 2015, v okviru glasovanj. Zdaj pa bom ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo, gospodu Zdravku Počivalšku, ki je upravičeno odsoten, vprašanje zastavila Suzana Lep Šimenko, pri čemer prosim, da poveste, ali želite pisni ali ustni odgovor.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana ministrska ekipa! Ministra za gospodarstvo danes žal ni nami. Mala in srednje velika podjetja, torej podjetja, ki imajo do največ 249 zaposlenih, imajo pomembno vlogo pri pospeševanju gospodarske rasti in ustanavljanju novih delovnih mest. So daleč najštevilčnejša, saj predstavljajo kar 99,8 % vseh podjetij v Sloveniji. Od tega imamo kar 94 % mikropodjetij, to je podjetij z do 10 zaposlenimi, 4,7 % malih podjetij in 0,9 % srednje velikih podjetij. Skupno mala in srednje velika podjetja ustvarijo 70 % prihodkov in zaposlujejo 72 % vseh zaposlenih. Tradicionalno so bolj usmerjena na domači trg. Le 12 % je izvoznikov in v primerjavi z velikimi podjetji so tudi manj inovacijsko aktivna. Glede na nanizane podatke lahko vidimo, da so pomembno gonilo našega gospodarskega razvoja. Mnoga med njimi so uspešna in v sebi nosijo izjemen razvojni potencial. Številna, predvsem mikropodjetja pa se zaradi visokih davčnih obremenitev in birokracije borijo za vsakdanji kruh. Zanima me: Kako boste pomagali malim in srednje velikim podjetjem, da bodo obstala in da se bodo razvijala? Koliko sredstev bo v letu 2015 namenjenih razvoju malih in srednje velikih podjetij? V kratkem nameravate kot vladna koalicija uvesti tudi davčne blagajne, za katere vemo, da po oceni Obrtno-podjetniške zbornice niso dobra rešitev. In tudi ne bodo zmanjšale dela na črno, ampak v večji meri bodo predvsem pomenile dodatno obremenitev predvsem malega gospodarstva. Prav tako v koalicijski pogodbi planirate uvedbo nepremičninskega davka. Zato me zanima mnenje ministra za gospodarstvo: Kako ocenjuje vpliv uvedbe davčnih blagajn in nepremičninskega davka na mala in srednje velika podjetja? Ali bodo malim in srednje velikim podjetjem v zameno za dodatne obremenitve morda namenjene tudi kakšne razbremenitve na davčnem in administrativnem področju? Spoštovanega ministra prosim za pisni odgovor.
Hvala. Zdaj pa bo ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča spraševal dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister. Podatki o dolžini sodnih postopkov, tudi sodnih zaostankov so znani, lahko jih spremljamo prek spletne aplikacije SOSTAT. Rezultati resda niso optimalni, so pa vsaj javno preverljivi. Ni mi pa znano, da bi bila dostopna kakršnakoli analiza ali vsaj podatki, ki bi kazali na dolžino trajanja predkazenskih postopkov ali sodnih preiskav. Kolikor razumem, dolžina le-teh tudi ni zakonsko omejena. Znani so primeri sodnih zaostankov in ukrepov za njihovo omejevanje, a vendar se zdi, da je danes – predvsem v primerih gospodarskega kriminala ali v povezavi z vplivnimi osebami oziroma politiki – posebej pereča praksa zaostankov v času od zaznave oziroma ovadbe in prvih aktivnosti organov odkrivanja in pregona, to se pravi do vložitve zahteve za sodno preiskavo oziroma vložitve ustreznega obtožnega akta ali drugačnega zaključka zadeve. V političnem prostoru imamo pomembne akterje, ki so javnosti znani zaradi resnih sumov, da so vpleteni v kriminalna dejanja. Ti sumi pa so potrjeni s splošno znanimi dejstvi, da so preiskave začete, saj se velikokrat postopki odvijajo v luči žarometov in pred kamerami. Od trenutka, ko državljani v medijih beremo ali na ekranu gledamo začetke hišnih preiskav, pridržanja, in tako dalje, poteče tudi leto, velikokrat pa tudi več let do zaključka kazenskega postopka, pa naj bo to obsodilna, oprostilna ali zavrnilna sodba. Na ta način se v javnosti zbuja nezaupanje v politiko, saj ljudje upravičeno pričakujejo, da so na odgovornih mestih ljudje, ki niso vpleteni v kazniva dejanja. Ker pravosodni sistem časovno gledano ne deluje, kot bi bilo treba, se zbuja vtis, da je politika prepredena s kriminalom. Zato bi bilo v eminentnem javnem interesu, da se ta družbena škoda odpravi in stori vse, da se predkazenski postopki bistveno skrajšajo. Zato vas, gospod minister, sprašujem naslednje: Ali Ministrstvo za pravosodje razpolaga s podatki o dolžini predkazenskih postopkov pri obravnavanju kriminalitete, zlasti gospodarske kriminalitete, ali jih ima morebiti državno tožilstvo? In drugič: Ali je bila oziroma ali bo opravljena kakšna analiza vzrokov za takšno stanje in ali bo ministrstvo uporabilo svoje pristojnosti in ustrezno ukrepalo, da bi se ti postopki skrajšali na razumno mero? Hvala za vaše odgovore.
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani poslanec dr. Matić, poslanke in poslanci! Vaše vprašanje je še kako na mestu. Odgovora nanj, dokončnega, žal nimam. Izpostavili ste problematiko, ki je tudi po mojem prepričanju ena ključnih problematik uspešnosti delovanja slovenskega kazenskega pravosodja od začetka do konca. Se pravi, od policijskega delovanja preko tožilstva in potem sam sodni postopek. Tako kot ste sami, mislim da tudi v vprašanju omenili, trenutno imamo v Sloveniji vzpostavljen relativno spodoben sistem spremljanja sodnih zaostankov, časovnega upravljanja s posameznimi postopki. Ta orodja imajo tudi predsedniki posameznih sodišč, okrajnih, okrožnih, višjih in vrhovnega. Medtem ko nimamo niti skupni preverljivih, predvsem pa koristnih informacij o tem, koliko časa trajajo postopki pred tem, predvsem pa postopki od tistega trenutna naprej, ko je izvršeno neko preiskovalno dejanje v smislu hišne preiskave, odvzema prostosti in tako naprej. Edina časovna omejite, ki je v zakonu, je v primeru pripornih zadev. Znani so postopki, ki ste jih samo omenili in ki po mojem bolj kot ravnanje sodišč včasih, kot se rado izpostavlja tudi v tem parlamentu, znižuje ugled in vero v pravno državo v Republiki Sloveniji, ko po opravljeni hišni preiskavi ali celo v primeru pripora včasih potem zadeva sploh ne da ne doživi epiloga na sodišču, ampak se ne ve, kje zadeva je leta in leta in leta po tem. To je slabo za javni interes in je seveda slabo tudi z vidika spoštovanja človekovih pravic, z vidika tistega osumljenca ali obdolženca, ki v takem postopku je. Kratek odgovor na vaše vprašanje: Ne, take analize ni, ni je na Ministrstvu za pravosodje, ni je na policiji in ni je na državnem tožilstvu, vsaj ne analize, ki bi omogočala usmerjeno in ciljno spremljanje in odzivnost na te postopke. Splošna statistika seveda že je, samo v splošni statistiki nekje in flagranti delikti in neke male tatvine seveda izboljšujejo statistiko, po domače povedano. S tem smo se že začeli ukvarjati na Ministrstvu za pravosodje in zavzemali se bomo v dveh stvareh. Najprej, pri spremembah ZKP bomo poskušali po vzoru tujih držav predkazenske postopke časovno omejiti. Ne s prekluzivnim rokom. Vam bom povedal, tak primer je že bil v času prejšnje vlade. Pozitivna Slovenija je takrat vložila predlog spremembe enega člena v ZKP, ki bi rekel, recimo po domače povedano, če v pol leta zadeva v predkazenskem postopku ni zaključena, se ne sme nadaljevati. To se sliši super, vendar potem vemo, da bi bilo kar na enkrat en kup stvari tudi zastaranih in temu se je na Ministrstvu [[…]]ne, ni važno, ampak eno posebno ime je dobil ta člen, ki, hvala bogu, sploh ni šel v nadaljnjo razpravo. Vendar določene omejitve časovne so mogoče in jih poznajo tudi druge države, ki so se s takim problemom soočale, in to bo prišlo na vrsto pri spremembah ZKP. Druga stvar pa je, v okviru upravljavskih in organizacijskih ukrepov, ki jih imata na voljo tudi Vrhovno državno tožilstvo in pa policija, doseči eno spremljanje, podobno spremljanje kot imamo predsednikove plošče danes v sodiščih, da bi z informatizacijo državnega tožilstva prišli do tega, da bi spremljanje tovrstnih postopkov bilo bolj transparentno, to bi bil eden od modulov tega našega supervizorja. Prvi korak, ki pa bo, moram pa povedati, da absolutnih pristojnosti tukaj nima Ministrstvo za pravosodje, in bo potrebovalo tako sodelovanje Vrhovnega državnega tožilstva kot sodelovanje Ministrstva za notranje zadeve, je pa opraviti analizo, pregled teh postopkov. Koliko časa trajajo, koliko preiskovalnih aktivnosti je bilo sploh urejeno, ker osebno ne morem pristati na to, da je vedno izgovor samo to, gre za kompleksne zadeve in zato morajo trajati tri, štiri, včasih celo pet let. Hvala lepa.
Dr. Dragan Matić ima besedo, da zahteva dopolnitev odgovora.
spoštovani gospod minister! Veseli me, da razmišljate v tej smeri, da je treba sistem nadgraditi, vendar kot ste sami omenil, gre za tukaj zelo občutljivo področje, ker gre za več pristojnih institucij, ki so med seboj tudi neodvisne, in prav je, da je tako. Vendarle vseeno je v eminentnem javnem interesu, da se tukaj, tako kot sami ugotavljate, zagotovi neka transparentnost, da ne bo videz, da lahko prihaja v samem sistemu do zlorab, do tega, da se določeni postopki namerno zavlačujejo. Še enkrat bi rad izpostavil, da obstajajo zelo znane javne osebnosti, ki so tudi politično aktivne, ki so obremenjene z resnimi sumi kriminalnih dejanj, da so se posamezna preiskovalna dejanja zgodila pred kamerami, in da se potem mediji in vsa javnost tudi upravičeno sprašuje, kdaj bo prišlo do nekega razumnega epiloga v razumnem roku. Kajti, še enkrat bi rad izpostavil, s tem bi bila tudi politika razbremenjena. Ker politika sama je obremenjena z določenimi posamezniki, pa tudi gospodarstvo oziroma javno življenje nasploh, in dokler ne bomo imeli nekega preglednega sistema, kot ste sami omenili, morda celo v bistvu nekega registra, ki bo javno dostopen, da bomo lahko preverjali, kaj se dogaja in kje zadeva je v določnem momentu, kje je žogica, če se lahko tako izrazim, seveda bo ta problem ostal. Je pa to v našem predvolilnem programu bilo, da je pravna država pravzaprav izhodišče našega delovanja. Se mi zdi, da je to tudi v koalicijski pogodbi, tako da računam na to, da nas boste sproti obveščali o napredku na tem področju. Hvala.
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa. Saj ni drugega za reči, kot da se z vami strinjam in da sta pač vzvoda za to dva. Eden je zakonski, kjer je v končni fazi zadeve nekoliko lažje urediti in predpisati neke roke. Ampak vemo, kako je z roki. Če so prekluzivni v kazenskem postopku, se pravi, če so določni, potem je nevarnost zastaranja. Če rečeš, neka preiskava ne sme trajati še več kot 6 mesecev, ker drugače človeka ne smeš več preiskovati, je to lahko problematično. In tudi zlorabljeno. Ampak so vmesne poti, o tem se bomo pogovarjali, ko pridemo do tega. Verjamem pa, da v enemu delu, kar se tiče ZKP, Zakon o kazenskem postopku, že letos. Drug je pa ta organizacijsko-upravljavski in z vidika tudi podpore informacijskih sistemov in lahko vam rečem, da tudi v novi finančni perspektivi v okviru e-pravosodja nameravamo v tej perspektivi letos pa potem naslednja leta bistveno več pozornosti posvetiti skupaj z Vrhovnim državnim tožilstvom tožilstvu in informatizaciji tožilstva na tem področju, ker tukaj je izrazito veliko nesorazmerje med kapacitetami, ki jih ima Vrhovno sodišče, in pa med kapacitetami, ki jih ima Državno tožilstvo, ki je šele pred kratkim celo prešlo na elektronski vpisnik. Že ta informacija, šele danes uvajajo elektronski vpisnik, kar mimogrede ni njihova krivda, ampak je krivda Ministrstva za pravosodje, ker je odgovorno za njihovo informacijsko infrastrukturo, ampak šele danes imajo v bistvu vsaj zametek elektronskih podatkov, ki bi omogočale spremljati tovrstne podatke. Nič drugega kot to, tudi tukaj se zavežem, javno, da se tega problema boleče zavedamo in da ga bomo poskušali reševati. Hvala lepa.
Zdaj pa bo ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču vprašanje zastavila gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani gospod minister! 4. člen Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije pravi naslednje: "Integriteta je pričakovano delovanje posameznikov in organizacij pri preprečevanju in odpravljanju tveganj, da bi bila oblast, funkcija, pooblastilo ali druga pristojnost za odločanje uporabljena v nasprotju z zakonom, pravno dopustnimi cilji ali etičnimi kodeksi." Seveda vsi vemo, da integriteta ni vezana samo ali pa zlasti na neko trenutno funkcijo, ki jo nekdo opravlja, ampak predstavlja način ravnanja določenega posameznika. Spoštovani gospod minister, pokrivate področje pravosodja, sama pravosodna veja oblasti pa je še posebej občutljiv sistem, saj mora pri svojih odločitvah slediti dokazom in resnici, obenem pa spoštovati človekove pravice v postopkih. Že večkrat sem tudi na naših sejah Državnega zbora opozorila, da sta na najvišjih funkcijah v pravosodju, tu imam v mislim gospoda Maslešo in gospoda Fišerja, osebi, ki nikakor ne sledita prej omenjeni definiciji integritete. Oba sta namreč kršila človekove pravice, tako v prejšnjem sistemu kot v sedanjem, gospod Masleša v različnih sodnih sestavih celo več kot 14-krat. Večkrat ravnata politično namesto neodvisno. Gospod Fišer pa je še po ugotovitvah vaše Komisije za preprečevanje korupcije pa tudi Upravnega sodišča ravnal nezakonito in morda celo koruptivno v primeru zaposlitve gospoda Škrleca. Pa ne bom komentirala teh zadnjih odločitev v zvezi s tem. Ker vem, da v zvezi z njima kot minister ne boste ukrenili nič, ker smo vas predstavniki Slovenske demokratske stranke k temu že večkrat pozvali, vas sprašujem naslednje: Kako nameravate kot minister za pravosodje zaradi kompromitiranih in spornih oseb na tako visokih položajih zaščititi integriteto sodstva kot celote, zlasti zaradi tega, ker je v pravosodnem sistemu veliko število ljudi, ki svoje delo opravljajo korektno in kvalitetno? Najlepša hvala.
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa. Zdaj sem ugotovil, kakšno bo vaše vprašanje, ker vaša najava je bila tako splošna: Ministra za pravosodje bom vprašala glede integritete in spoštovanja zakonodaje. To je bila napoved vprašanja. Poglejte, ne morem vam odgovoriti na vaše vprašanje zato, ker je vprašanje bazirano na podmeni, s katero se ne strinjam in za katero menim, da nisem primeren, da bom odgovarjal. Vi pravite, predsednik Vrhovnega sodišča, generalni državni tožilec, kršilca človekovih pravic, večkrat ravnata politično in tako naprej. Tega mnenja jaz z vami ne delim in menim, da vprašanja ministru oziroma vprašanja vladi niso namenjena temu, da bi razčiščevali vprašanje, za katera sami veste, da jih razčiščujemo vse enkrat mesečno na odborih, pa tudi na plenarnem zasedanju. Tudi se ne morem se strinjati s tem, da gre v obeh primerih za, kot ste rekli, kompromitirane osebe [[…]] [[oglašanje iz klopi]] Ja, zaradi omenjenih stvari, ki pa, veste, so stvar političnega pogleda, ali da večkrat ravnata politično in tako naprej. Moja skrb je v okviru pristojnosti, ki jih imam kot minister za pravosodje. Ko govorimo o integriteti in etičnem ravnanja, pred mesecem dni smo pripravili spremembo, skupek sprememb zakonodaje, ki so bili majhen korak, za vas kozmetičen korak sicer, ste rekli, v tej smeri in namenjeni ravno krepitvi integritete in etike znotraj delovanja pravosodnega sistema. Hvala lepa.
Gospa Eva Irgl ima besedo, da zahteva dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala za besedo, gospod predsednik. Takšen odgovor, ki sploh ni odgovor, sem tudi pričakovala od vas, spoštovani gospod minister. Najbrž tudi zaradi tega, ker imate tudi sami izjemno velik problem z definicijo integritete. Poglejte, zakaj to govorim. Lansko leto je Računsko sodišče izdalo negativno mnenje glede delovanja Komisije za preprečevanje korupcije takrat, ko ste jo tudi vi vodili in vaša dva namestnika. Računsko sodišče je takrat ugotovilo, da je bilo kršenih kar osem zakonov in nekaj uredb, med drugim tudi Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije, ki pa je pravzaprav osnovni zakon, se pravi neka podstat za delovanje vaše takratne komisije, ki ste jo vodili. Pred kratkim je tudi Vrhovno sodišče, sicer prepozno, na kar smo mi večkrat opozorili, ker se je namensko zavlačevalo, na vaše poročilo v zvezi s premoženjskim stanjem Janeza Janše ugotovilo, da ste kršili ustavo, saj ste nezakonito posegli v z ustavo določene človekove pravice. Ampak za to dejanje ste bili pač nagrajeni s funkcijo ministra za pravosodje. Zaradi tistega vašega poročila, vsi vemo, in tukaj ne potrebujemo slepomišenja, je padla vlada Janeza Janše. Ampak vi ste, spoštovani gospod minister, ker ste ravno minister za pravosodje, prvi, ki mora spoštovati zakonodajo in dajati vzgled vsem nam. Minister za okolje in prostor, gospod Erjavec, je zaradi ugotovitev Računskega sodišča odstopil. Tega se verjetno spomnite, pa so bile te njegove kršitve bistveno manjše od teh, ki so bile očitane vam oziroma Komisiji za preprečevanje korupcije. Zato vas sprašujem: Ali menite, da imate potrebno integriteto, še vedno, za opravljanje funkcije ministra za pravosodje? Hvala.
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa. Vedno znova kolesi, se vrača to poročilo Računskega sodišča in vedno znova ja bilo to tudi že pojasnjeno, pa vendar še enkrat. Komisija za preprečevanje korupcije v senatu, ki sem ga vodil, je pol leta po nastopu funkcije sama naročila zunanjo revizijo, ki je odkrila precej nepravilnosti v delovanju komisije. Na podlagi tega so sledili tudi določeni ukrepi, vključno s podajo kazenske ovadbe in odpravljanjem teh ugotovljenih nepravilnosti. Rad bi vendarle povedal, ker ste, recimo, rekli, ne poznam poročila Računskega sodišča glede ministra Erjavca, poznam pa poročilo glede Komisije za preprečevanje korupcije. In v tistih 18 ali 8 zakonih, ki naj bi bili kršeni, recimo, sta 2 zakona kršena zato, ker smo objavili delovno mesto, kjer smo napisali, da iščemo informatika z univerzitetno izobrazbo. Računsko sodišče je ugotovilo, da bi moralo pisati, da iščemo informatika z univerzitetno izobrazbo družboslovne ali tehnične smeri. Pogodba za elektriko je bila sporna. Sklenjena je bila leta 2008 in smo plačevali računa za to elektriko in zato je kršitev padla na nas. Najemna pogodba je bila sporna, ki je bila sklenjena leta 2008. Mi smo jo v tem času s 25 evrov na kvadratni meter zmanjšali na 10 evrov na kvadratni meter, nismo je pa mogli prekiniti, ampak kršitev je bila. Kakorkoli, iz samega mnenja Računskega sodišča – in zato je bilo tudi negativno mnenje, ker je šlo za velike zneske, ki so se nanašali predvsem na najemnino. Ampak, v redu, s tega vidika menim, da vso integriteto ohranjam. In tudi, mimogrede, v samem mnenju Računskega sodišča ni bilo niti enega popravljalnega ukrepa predvidenega, zato ker smo še pred zaključkom revizije in v glavnem še pred začetkom revizije večino težav odpravili. Bi pa opozoril, da sta dve vladi, vaša in prejšnja, dobili negativno mnenje Računskega sodišča glede vzpostavitve in delovanja DUTB, 1,4 milijarde evrov.
Gospa Eva Irgl ima besedo za postopkovni predlog, da se glede vprašanja opravi razprava o odgovoru.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Poglejte, mislim, da je treba opraviti razpravo o odgovoru ministra, kajti zlasti na prvo vprašanje nisem dobila popolnoma nobenega odgovora. Danes smo govorili o integriteti in kršenju zakonodaje in zakaj je bistveno, da imajo funkcionarji integriteto na svojih položajih, ker potem lahko tudi kakšne stvari izpeljejo do konca. Gospod Klemenčič, vi ste kot predsednik Komisije za preprečevanje korupcije ravnali tudi tako, da niste prijavili, recimo, podjetja svoje žene in niste znali pojasniti, zakaj hiša, v kateri prebivate, ni bila vnesena v evidenco GURS. Lahko povem, zakaj je pomembno, da razpravljamo o tem. Tudi niste želeli pojasniti, da ste kredite dobili cenejše, kot so bili takrat dostopni na trgu. Od predsednika Janeza Janše ste, recimo, zahtevali vsak račun, tudi za elektriko, za 10 let nazaj, sami pa niste želeli Mandatno-volilni komisiji predložiti računov, vezanih na obnovo vaše hiše. Jaz osebno sem bila članica in sem še vedno Mandatno-volilne komisije, ki je preiskovala vaše premoženje, pa žal nismo prišli do konca. Vsekakor gre za vprašljivo vprašanje integritete za ministra, zlasti če je zadolžen za pravosodje. Ker sedaj smo videli, da se ne spoštuje zakonodaje, da se celo krši ustavo, obenem pa se ne želi delovati transparentno, ko je ta minister povprašan o svojem lastnem premoženju. Seveda pa to transparentnost v vlogi še posebej predsednika Komisije za preprečevanje korupcije takrat zahteva od drugih. Tudi glede na to, da vam očitno, vsaj tako sem razbrala iz tega prvega vašega odgovora, prav nič ne pomeni integriteta ljudi na najvišjih položajih v pravosodju, se pravi, na tistih najvišjih dveh funkcijah, predlagam, da opravimo širšo razpravo o teh odgovorih ministra, ki so bili izjemno pomanjkljivi, v skladu s Poslovnikom seveda. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 31. 3. 2015, v okviru glasovanj. Naslednji sprašujem Matjaž Hanžek in to ministrico za okolje in prostor gospo Ireno Majcen.
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica, monitoring voda v Sloveniji izvajamo že od leta 1986 na zelo visokem in kakovostnem nivoju. Monitoring stanja voda v Sloveniji služi za oceno kemijskega in ekološkega stanja površinskih voda, količinskega in kemijskega stanja podzemnih voda ter stanja voda na območjih s posebnimi zahtevami. V Sloveniji področje monitoringa stanja voda urejata Pravilnik o monitoringu površinskih voda in Pravilnik o monitoringu podzemnih voda, merila in načine ocenjevanja stanja voda pa določa Uredba o stanju površinskih voda in Uredba o stanju podzemnih voda. Spremljanje kakovosti voda na območjih s posebnimi zahtevami je določeno še z nekaterimi dodatnimi predpisi. Osnovni principi monitoringa in ocenjevanja stanja voda so določeni v Direktivi 2000/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. 10. 2000, ki določa okvir za delovanje skupnosti na področju vodne politike, vodna direktiva, in nekaterih drugih direktivah s področja voda. Vodna direktiva je za vse države članice Evropske unije postavlja enotne principe za sprejemanje ocenjevanja stanja voda. Članice Evropske unije so tako dolžne poročati Evropski komisiji o stanju voda. Pred letošnjim rebalansom proračuna je bilo monitoringu namenjenih 862 tisoč 890 evrov, po letošnjem rebalansu pa le še 287 tisoč in še nekaj evrov. Zaradi zgoraj navedenega vas sprašujem: Ali bo v letošnjem letu s predvidenimi sredstvi sploh izvedljiv monitoring vseh površinskih in podzemnih voda, kot to zahtevajo zakonska določila? Morda so kje drugje ta sredstva. Kako boste Evropski komisiji upravičili dejstvo, da Slovenija ne bo izvedla monitoringa v celoti, če seveda ta sredstva ne bodo zadostovala? Kako boste davkoplačevalcem in davkoplačevalkam upravičili strošek kazni Evropske komisije, če bo le ta ugotovila, da direktive nismo izpolnjevali? In še to: Ali morda razmišljate, kdaj se boste odločili za uvedbo varuha okolja? Hvala lepa.
Odgovarja ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani poslanec, Matjaž Hanžek, hvala za postavljena vprašanja. Podala bi naslednji odgovor. S trenutno zagotovljenimi finančnimi sredstvi, kot ste že sami navedli, koliko jih je, bomo na ARSO izvedli monitoring kemijskih parametrov pri rekah na mejnih profilih s sosednjimi državami, monitoring bioloških elementov kakovosti na tistih vodnih telesih, katerih ocena je med dobrim in zmernim stanjem, monitoring kakovosti kopalnih voda, kemijske analize ter analize fitoplanktona na Blejskem in Bohinjskem jezeru. Trenutno imamo iz programa izključen del monitoringa ekološkega in kemijskega stanja rek in zadrževalnikov. Prav tako je izključeno kemijsko in ekološko stanje morja, kemijsko stanje podzemnih voda ter analize nevarnih snovi v živih organizmih in sentimentu. Skupaj s predstavniki ARSO pa tudi nami si prizadevamo poiskati sredstva, ki nam bo v prihodnje omogočalo izvedbo preostalih monitoringov, katere smo dolžni izvajati. Rada bi povedala, da je poročanje o izvedbi monitoringov letno za kopalne vode. Za nitratno direktivo in pa vodno direktivo pa so ta obdobja daljša. Za nitratno direktivo je treba oddajati poročila vsaka tri leta, za vodno direktivo pa vsake šest let. Mi smo tudi intenzivirali pripravo načrta upravljanja z vodami, imenujemo ga 2, ker prvi načrt je bil že potrjen, in prav v tem delu sama vidim veliko pozornosti, ki jih je treba namenjati temu delu, predvsem zaradi tega, ker nas pri pripravi načrta upravljanja z vodami pa že Evropska unija sledi s pilotom. Tako lahko rečem, zagotavljam , da bomo izvedli monitoring v celoti, moramo pa zagotoviti oziroma prenesti ta sredstva iz drugih postavk, da bo v letošnjem letu monitoring izveden v predvideni količini in davkoplačevalcem ne bo treba upravičevati strošek kazni, ki sledi iz monitoringa. Prav tako sem prepričana, da bodo strokovne službe, smo zdaj prenovili pripravljalno skupino za načrt upravljanja z vodami, to svoje delo zaključili do konca letošnjega leta. Za uvedbo, morebitno uvedbo varuha okolja pa povem, da je za varovanje pravice do zdravega življenjskega okolja v skladu z 2. odstavkom 14. člena Zakona o varstvu okolja poleg Ministrstva za okolje in prostor pristojen tudi Varuh človekovih pravic, in prepričana sem, da bodo v primeru potrebe prav na tem organu poskrbeli za to, da bo ta varuh okolja ustanovljen, ko bodo pač ocenili, da je to potrebno. Hvala.
Matjaž Hanžek ima besedo.
Hvala lepa, gospa ministrica. Vseeno me niste čisto prepričali. Verjamem vam, da boste poskušali najti sredstva v drugih postavkah. Ni to samo vaša krivda, da je premalo, vem, da iz finančnega ministrstva na vsa ministrstva pritiskajo za zmanjševanje sredstev. Prepričan pa sem, da so vode v svetu in še posebej v Sloveniji izjemno pomembna stvar. Voda namreč, čista voda, zdrava voda je nafta prihodnosti. V malokaterih državah to že vejo in se že skoraj vojne pripravljajo za vodo, ker voda je tisto, kar nas bo v prihodnosti reševalo. Zato se mi vseeno zdi, da je treba temu posvetiti veliko, veliko več pozornosti, tudi zaradi nas samih, ne samo zaradi evropskih direktiv. Ker če bomo samo tisto gledali, kar nam evropske direktive in predpisi od nas zahtevajo, se seveda obnašamo zelo neodgovorno do lastnih voda. Jaz zaenkrat sicer verjamem vašim željam, da se trudite, ampak to ni samo v vaši pristojnosti. Želim pa vam, da bi v vladi in v nasprotju z drugimi, ki želijo zmanjševanje sredstev, uspeli. Zato me bolj konkretno zanima: Ali veste vsaj približno od kod bi lahko pobrali teh manjkajočih, na okroglo pol milijona evrov? Hvala lepa.
Odgovarja ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen.
Hvala. Z vami se popolnoma strinjam v tistem delu, ko govorimo, da je voda naša dobrina, naše največje bogastvo. V smislu vodnatosti je Slovenija seveda država, ki prekaša mnoge države po tem bogastvu, torej pitni vodi. Potem imamo mnoge vodotoke, mnoga jezera, podtalnico, morje, v tem obsegu, torej na tako majhnem prostoru, kot je v Sloveniji, toliko vod, se to bogastvo odraža tudi pri stroških, ki so potrebni za monitoring in priznam, da je naša naloga v nadaljevanju seveda zagotoviti ta potrebna sredstva, če bi se dalo to, bi rekla, tako enostavno, bi pravzaprav midva danes ne rabila o tem razpravljati. Tako da dajem zagotovilo, da se bomo potrudili in speljali stvari, kot se od nas pričakujejo. Hvala.
Matjaž Hanžek ima besedo za postopkovni predlog, da se glede vprašanja opravi razprava o odgovoru.
Hvala lepa. Delno sem zadovoljen z odgovorom, gospe ministrice, ampak vseeno jaz mislim, da je to in seveda tudi v Poslanski skupini Združene levice, da je to tako pomembna stvar, da bi bila potrebna dodatna debata v Državnem zboru. Slovenija ima drobižek nafte, ki jo uporabi, ampak ima ogromno vode, ki, kot sem že prej rekel in se oba z ministrico strinjava, je to nafta prihodnosti. In tako moramo razmišljati tudi naprej, ne samo o tem, da ta trenutek, konkretno govorimo o monitoringu, ampak sploh moramo razmišljati o vodi, o zaščiti voda v Sloveniji tako zdravstveni kot tudi vse ostalo. Zato bi predlagal, da o tem v skladu s poslovnikom opravimo dodatno pogovor. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 31. marca 2015, v okviru glasovanj. Zdaj pa ima besedo Urška Ban, da zastavi vprašanji ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju.
Hvala lepa. Spoštovani minister za javno upravo, gospod Boris Koprivnikar. V Poslanski skupini SMC pozdravljamo pripravo strategija razvoja javne uprave 2015–2020, saj v Sloveniji že od leta 2005 za področje javne uprave ni bilo sprejetega krovnega strateškega dokumenta, ki bi bil podlaga za njeno prenovo in modernizacijo. Sklepamo lahko, da je ravno zaradi dosedanjega pomanjkanja vizije na tem področju javna uprava v Sloveniji po učinkovitosti pod evropskim povprečjem. Evropska komisija ocenjuje, da je neučinkovita javna uprava ena glavnih ovir za poslovno konkurenčnost in gospodarski razvoj v mnogih državah članicah, zato je reformo javne uprave uvrstila med pet najpomembnejših nalog. Tudi OECD je leta 2012 izdal pregled delovanja slovenske javne uprave, v katerem med drugim ugotavlja, da strategija Slovenije za izhod iz krize ne vsebuje strategij in ukrepov, s pomočjo katerih bi pomagali javni upravi, da postane učinkovitejša in posledično dolgoročno stabilna. Ključna je torej prenova in modernizacija javne uprave v Sloveniji, zato pozdravljam napore MJU za končno pripravo strategije in nadaljnjih ukrepov, ki iz nje izhajajo. Me pa zanima, spoštovani minister, predvsem prenova informatike v državni upravi, o kateri ste razpravljali tudi na eni izmed zadnjih sej Vlade. Vemo namreč, da Republika Slovenija letno povprečno za državno informatiko namenja cirka 75 milijonov evrov, kar je izredno veliko. Sprašujem vas: Kako bo potekala prenova državne informatike, v katerih nivojih in predvsem kolikšen je predviden prihranek za našo državo? Hvala lepa.
Odgovarja minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Spoštovana poslanka Banova, kot ste sami ugotovili, je strategija razvoja javne uprave en dokument, ki ga dejansko potrebujemo, ampak ne zgolj dokument, ampak dejansko potrebujemo jasne odločitve, v kateri smeri, s kakšnimi orodji bomo dejansko izboljšali učinkovitost javne uprave. Informatika je na tem področju ključno orodje, ker prav z informatiko omogočamo način, da javna uprava deluje, da spremljamo celotno njeno delovanje in da tudi usmerja vse pretoke informacije, ki so bistvo našega dela. Sama priprava strategije razvoja informatike se je začela že v bistvu v letu 2013, takrat je bila pripravljena analiza razprav o rešitvah, načrt prenove in pripravljen tako imenovani projekt kvantnega preskoka in izgradnje državnega računalniškega oblaka. Pomemben korak naprej je bil narejen z koalicijsko pogodbo te vlade z Zakonom o Vladi in Zakonom o državni upravi, ki sta to postavila kot posebno, drugače organizirano področje, zato smo v celoti revidirali ta dokument in tudi v preteklih tednih predlagali Vladi v obravnavo Sklep o imenovanju skupine strateški svet za razvoj informatike in dveh podskupin, se pravi usmerjevalne in tehnične, ki vodita ta celotni projekti, vključno s časovnico, po kateri bomo do konca leta 2017 ponovno konsolidirali informatiko ožje državne uprave, zgradili računalniški oblak v treh verzijah, če želite, eno je državni računalniški oblak, ki se že v letu 2015 dejansko postavlja, sedaj ko govoriva, drugi je računalniški oblak za javno upravo, ki bo verjetno zgrajen v javno-zasebnem partnerstvu in bo dostopen celotnemu javnemu sektorju, tretji pa je tako imenovani razvojni oblak, ki bo predvidoma postavljen v sodelovanju z neko razvojno-raziskovalno inštitucijo, ta bo pa odprt tudi za inovacije in za sodelovanje z razvojno sfero. Ključni postopki tega procesa seveda vsebujejo štiri temeljna področja. Eno je, da se uredi upravljanje s podatki. V tej državi imamo velike težave pri urejenosti in preglednosti podatkov – kaj so ključi, kako so zapisani, kdo je nosilec podatkov, kdo ima izvorno bazo – in zato prihaja do neusklajenosti, neažurnosti in podvajanja. Drugi pomemben sklop je konsolidacija infrastrukture. Tukaj govorimo vse od strežniških kapacitet do linije varnosti in celotnega infrastrukturnega ustroja, na koncu tudi namizne opreme, ki jo uporabljamo v državni upravi. Tretji pomemben sklop je konsolidacija aplikativnih rešitev. Trenutno smo v eni zelo nesprejemljivi situaciji, da uporabljamo za iste namene zelo različne aplikacije, ki so med sabo nezdružljive, ali pa celo, da uporabljajo različni državni organi isto aplikacijo ali aplikacijo istega proizvajalca, ki pa je večkrat zaračunana in prilagajana in zato želimo tudi urediti najprej konsolidacijo tega aplikativnega nivoja. Četrti pomemben sklop je po mojem mnenju precej zanemarjen in izjemno pomemben – enotna varnostna politika celotnega informacijskega sistema. Da točno veno, kakšne so pristojnosti vpogledov, dostopov, kreiranja podatkov in da zagotovimo tudi sledljivost vpogledov v podatke. To so ti ključni sklopi, ki jih pa pri samem izvajanju področja izgradnje centralne informatike med sabo strogo ločujemo ravno zato, da ne bi s podvajanjem z izvajalci, ki hkrati izvajajo naloge več kot enega od teh štirih sklopov, prišli v situacijo, iz katere se zdaj postopno izvijamo, da smo ključno odvisni od posameznih dobaviteljev. Tako da na tak način rešujemo še ta problem odvisnosti od dobaviteljev. Pri samem procesu informatizacije se seveda ukvarjamo s ključnimi deležniki, to so uporabniki: ministrstva, organi v sestavi, javni uslužbenci, in na drugi strani informacijska podjetja, ponudniki infrastrukture, omrežij in vseh ostalih resursov, ki jih potrebujemo za vzpostavitev tega. Pomembno je pa tudi, da smo v tem enotnem finančnem načrtu konsolidacije kadrov, konsolidacije infrastrukture in pa centralizacije nabavne funkcije tudi jasno opredelili dejavnike tveganja. Po projektu so ocenjeni prihranki v prvih treh letih 20 milijonov evrov, v letošnjem letu se je proračun že zmanjšal za 9 milijonov evrov. Točno, kako bomo te prihranke dosegali, bomo videli skozi prihodnja leta. Pomembno je pa tudi to, da se struktura porabe sredstev iz vzdrževanja v veliko večji meri seli v razvoj. In to je bistveni dosežek. Hvala.
Sedaj pa bo ministra za finance dr. Dušana Mramorja spraševal mag. Anže Logar.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani minister za finance, slovensko javnost je na nek način močno pretresla in zamajala sanacija slovenskega bančnega sistema. V slovenske banke smo ob tej drugi sanacija vplačali davkoplačevalci okoli 5 milijard evrov, nekateri med nami pa smo morali to sanacijo plačati dvakrat. Nekateri celo trikrat. In sicer preko dodatnih stroškov, preko odpisa delnic, prek 100o tisoč Slovenk in Slovencev se je moralo posloviti od svojih prihrankov, ki so jih namenili v NKBM, in še dodatno nekateri ob nakupu podrejenih obveznic državnih bank. Slovenija ima v tem trenutno pravzaprav venezuelski bančni trg. Skoraj 70 % bank je državnih in slovenska vlada se je zavezala k privatizaciji bančnega sistema v naslednjih dveh oziroma nekaj več letih. Glede na to, da smo o podrejenih finančnih instrumentih in vpisu podrejencev tu, v državnem zboru precej podrobno razglabljali, bila je sklicana izredna seja komisije za nadzor nad javnimi financami, Odbor za finance, bila je sklicana izredna seja Državnega zbora, vendar pa v tem pogledu nekaj konkretnejših odgovorov nismo dobili. Zato na tem mestu sprašujem ministra za finance, glede na to, da sta se predsednik Združenja bank dr. Arhar in njegov predhodnik gospod Čufer javno izrekla za iskanje neke normativne podlage za poplačilo ali delno poplačilo tistih, ki so v izbrisu podrejenih finančnih instrumentov izgubili svoje prihranke: Ali Vlada na tem področju pripravlja kakšen zakon, kakšno zakonsko rešitev? Ali se strinja s tovrstnim dejanjem? Kakšna je skupna vrednost vložka fizičnih oseb, ki so po prigovarjanju bančnih uslužbencev na državnih bankah svoje prihranke, namesto da bi jih položile na varčevalni račun, namenile v, recimo, 26. izdajo podrejenih obveznic Nove Ljubljanske banke?
Odgovarja minister za finance dr. Dušan Mramor.
Spoštovani poslanec, mag. Anže Logar, sanacija, kot ste sam dejali, bank je bila v Republiki Sloveniji izvedena na način, da se je zagotovila njena skladnost s pravili Evropske unije, ki ureja državno pomoč. Da so bili ukrepi, ki jih je Republika Slovenija izvedla, primerni in potrebni, so v zadnjem času večkrat javno potrdili tudi predstavniki Evropske komisije. Pravila Evropske unije o državnih pomočeh namreč zahtevajo, da kadar je kapitalski primanjkljaj tak, da je vrednost njenega premoženja manjša od njenih dolgov, breme reševanja te banke nosijo tudi imetniki podrejenih finančnih instrumentov. Navedena zahteva Evropske unije je odraz dejstva, da so v tem primeru njihovi podrejeni finančni instrumenti manj vredni oziroma brez vrednosti. To pa pomeni, da bi tisti, ki bi v banko vstopil, takoj izgubil del svojega vložka, saj bi se denar porabil za povečanje vrednosti finančnih instrumentov, ki so bili v trenutku njegovega vstopa lahko brez vrednosti. Ker tega ne bi storil noben zasebni investitor, Evropska unija meni, da tega ni primerno dovoliti niti državi. Če bi to država storila naknadno, kar bi se zgodilo v primeru Slovenije, bi navedeno še vedno predstavljalo kršitev pravil Evropske unije o državnih pomočeh. V zvezi z naknadnim delnim poplačilom nekaterih imetnikov podrejenih finančnih instrumentov pojasnjujem, da je v nekaterih primerih do navedenega res prišlo – odgovor na te predloge s strani predsednika Združenja bank in bivšega finančnega ministra. A pomembna je pravna podlaga, na podlagi katere je bilo tako plačilo izvršeno. Tako na primer v primeru nizozemske banke SNS Reaal do plačila ni prišlo, ker bi bil izbris nezakonit, temveč ker je banka podrejene instrumente prodajala, ne da bi kupcem obrazložila tveganje. Zato poplačila tudi ni opravila država, temveč sama banka, in to iz lastnih sredstev. Ker slovensko pravo že danes omogoča tak zahtevek, posebne spremembe v tej smeri niso predvidene. V zvezi z vprašanjem, kolikšna je vrednost podrejenih finančnih instrumentov, ki so bili prodajani na bančnih okencih in nato izbrisani, poudarjam, da je za vzpostavitev odgovornosti banke pomembno, ali so bili potrošniki pri nakupu zavedeni, in ne, na kakšen način so finančni instrument kupili. Sicer pa pojasnjujemo, da je skupna vrednost izdanih podrejenih obveznic NLB 26, to se pravi teh obveznic, ki se v kontekstu vprašanja največkrat omenjajo, znašala 61 milijonov evrov, pri čemer pa mi nimamo podatka, kolikšen del izdaje naj bi bil prodan tako imenovanim nepoučenim vlagateljem, to so ti manjši vlagatelji.
Mag. Anže Logar ima besedo, da zahteva dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister, odgovora nisem prejel. Omenili ste oziroma navedli ste, da naj bi bil izbris podrejenih podrejencev opravljen skladno s pravili, da so bili ukrepi primerni in postopki pravilni in da naj bi vam to potrdili predstavniki Evropske komisije. Dobro, ampak predstavnik slovenske stroke dr. Arhar, predstavnik slovenske politike gospod Čufer, vaš predhodnik, vendarle menita rahlo drugače. Pa mi dovolite, da citiram, kaj sta rekla na komisiji 13. 2. v tem visokem zboru. Gospod Arhar je rekel: "Pa vem tudi, kako je tekel postopek. Tako da če mi vzamemo vzgled to, kar se je nekje dogajalo, jaz predlagam, da najdemo pred sodišči neko rešitev za te investitorje. Kajti, ti investitorji so izgubili zaupanje." In gospod Čufer, "… ampak meni je pravzaprav blizu ta pobuda, da bi iskali nek kompromisen predlog". Torej, celo gospod Čufer, ki je izvedel na podlagi priporočil teh strokovnjakov v Evropsko komisiji, je mnenja, da bi morali najti pravno podlago, da bi utemeljili oziroma da bi rešili ta problem, ki je sedaj na Ustavnem sodišču. Da pa je to resen problem, nas v to prepričuje tudi zadnje pogovarjanje s skladom, ki kupuje NKBM, kjer, kot veste, želijo poseben dogovor o poplačilu teh podrejencev v primeru sodbe Ustavnega sodišča. To priča o tem, da če tuji investitor postavlja takšne pogoje, mislim, da minister za finance mora najti rešitev za ta primer. Hvala.
Odgovarja minister za finance dr. Dušan Mramor.
Takrat seveda nisem bil del te vladne ekipe, ki je peljala postopke in sem, ko sem postal finančni minister, poskušal dobiti vpogled v to, kako so tekli; ali so bili ti postopki v skladu s pravili EU ali ne in ali je Evropska komisija imela pristojnosti v bistvu za take zaveze, kot so bile dane. Pri vseh teh preverjanjih je bil rezultat, da je bilo v skladu s pravili in da Evropska komisija v tem primeru ni naredila napake in tudi z naše strani je bilo upoštevanje teh zahtev DG COMP ustrezno. Kot ste že sami dejali, to je sedaj pred Ustavnim sodiščem. Kot ste videli, tudi Ustavno sodišče ni samo brez mnenja Evrope želelo sprejeti odločitev in je prosilo za mnenje Evropsko sodišče in je sedaj na Ustavnem sodišču, da odloči. Do takrat menim, da je vseeno ta moja ugotovitev, v bistvu ugotovitev ekipe na Ministrstvu za finance, da je to skladno s pravili, ustrezna. Kakšna bo pa potem odločitev Ustavnega sodišča, bomo pa videli.
Mag. Anže Logar ima besedo za postopkovni predlog, da se glede vprašanja opravi razprava o odgovoru.
Hvala lepa. Poglejte, v prvem delu odgovora je minister za finance navedel primer Nizozemske in ga opisal, da banka ni investitorjem obrazložila tveganja, zato je tudi bila primorana poplačati te obveznosti. Popolnoma enako je v primeru 26. izdaje podrejenih vrednostnih papirjev oziroma obvezniških vrednostnih papirjev. Iz tega lahko sklepamo, da bomo imeli v Sloveniji enak problem. Gospod Mramor je navedel, da ni država dolžna poplačati škodo, ki je zaradi tega nastala. Ampak v Sloveniji imamo zanimiv problem, kot sem dejal, skoraj 70 % bančnega trga je državnega. Te banke, ki so zadevne v tem primeru, so državne. Torej bomo državljani morali plačati ta zapitek. Prej sem omenil navedbe dr. Arharja, gospoda Čufarja. Oba sta dejala, da so zaradi tega dejanja, posebej gospod Arhar, investitorji izgubili zaupanje. Dvakrat je poudaril te besede. Spoštovano Vlado opozarjam na tretji odstavek prve strani njihove koalicijske pogodbe, ki pravi, "glavno poslanstvo te vlade je zato povrnitev zaupanja ljudi in v državo". Poglejte, v primeru bančnega sistema so slovenski davkoplačevalci, v bistvu državljanke in državljani, izgubili zaupanje v državo. Nekateri, ponavljam, celo trikrat in z nekim rokohitrskim odgovorom, češ evropski funkcionarji, funkcionarji Evropske komisije so rekli, da je to v redu, prejšnja vlada je to naredila, mi s prejšnjo vlado nimamo nič in poglejte, Nizozemski se je to zgodilo, tudi s tem mi nimamo nič; pač, s tako perečim vprašanjem ne bo šlo. Zato predlagam, da Državni zbor opravi podrobnejšo razpravo na to temo in da Ministrstvo za finance pripravi horizontalen odgovor oziroma horizontalen odgovor na to kompleksno vprašanje in postreže z vsemi relevantnimi informacijami, ki bodo slovenski javnosti morda bolj razsvetlile to vprašanje. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 31. 3. 2015, v okviru glasovanj. Sedaj bo ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc vprašanje postavil gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovana gospa ministrica, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, kolegice in kolegi! Naš zdravstveni sistem ima veliko anomalij in ena izmed večjih anomalij so zagotovo dolge čakalne vrste, ki so se v zadnjem letu enormno, znatno povečale. Nekaj dejstev, ki so tudi bila zapisana v enem izmed slovenskih dnevnih časopisov. Na ambulantne preglede in posege pri specialistih je v začetku meseca februarja čakalo 105 tisoč bolnikov. Še dodatno 87 tisoč bolnikov pa čaka na operacije ter na nekatere druge, pomembne seveda, posege. Zaradi dolgih čakalnih vrst nastajajo stroški tako na strani delodajalcev zaradi bolniških kot tudi ne nazadnje, kar je izrednega in nadvse pomembnega pomena, slabša se kakovost zdravljenja ljudi. Za 189 % pa so se povečale tudi čakalne vrste nad dopustno dobo pri tistih, ki imajo hitro napotnico za operacije in nekatere druge storitve. Spoštovana gospa ministrica, sami priznavate, da sistem, takšen kot ga imamo sedaj, ne deluje. Nedavno ste dejali oziroma ste izrazili prepričanje, da se čakalne vrste tudi zlorabljajo s strani bolnišnic. Ob tem ste poudarili, da težava torej ni le v pomanjkanju denarja, saj se čakalne vrste mnogokrat zlorabljajo prav zato, da zdravstveni zavodi dobijo več denarja. Tudi gospod Fakin je nedavno dejal, da do konca leta ne bi več smelo biti čakalnih dob za preglede pri specialistih, ampak hkrati, spoštovana gospa ministrica, je dejal, da če temu ne bo tako, bo za to kriva Vlada. Torej, gospod Fakin je na vas že vnaprej prevrnil vso krivdo. Za konec še popolnoma konkretno vprašanje. Ljudje, davkoplačevalci, mi v tej dvorani, ki plačujemo kar precejšnje vsote denarja v zdravstveno blagajno, upravičeno pričakujemo, da smo hitro in kakovostno zdravljeni. Ne zanimajo nas analize, strategije, ampak konkretni ukrepi, zato jasno in jedrnato vprašanje: Kaj boste storili, da se bodo čakalne vrste zmanjšale, skrajšale? Kakšni bodo ukrepi, da bo teh dolgih čakalnih vrst čim prej konec? Najlepša hvala.
Odgovarja ministrica za zdravje gospa Marija Milojka Kolar Celarc.
Hvala za besedo. Pozdravljeni, gospod predsednik Državnega zbora, poslanke in poslanci, cenjeni gospod poslanec! Zelo sem vam hvaležna za to vprašanje – in zakaj? Prav zaradi tega, ker se v javnosti vse prevečkrat uporablja ali pa, če hočete, deloma tudi zlorablja, da so čakalne dobe in prekomerne čakalne dobe izključno samo posledica pomanjkanja financiranja. Lahko vam zagotovim, kaj je pokazal tudi inšpekcijski pregled Zdravstvenega inšpektorata Republike Slovenije v nekaterih bolnišnicah, ko so pregledovali te čakalne liste, da temu ni tako. Lahko da je v enem delu – tam, kjer so te čakalne liste korektno ustvarjene, vodene in razporejene – praviloma dejansko res nekaj pomanjkanja denarja. Je pa veliko takih čakalnih vrst, ki dejansko ne zaslužijo, da so čakalne vrste, ker niso pravilno niti ustvarjene, vodene, analizirane in ni razporejanja pacientov. Kot sem že povedala, bom zaradi tega povedala nekaj o konkretnih ukrepih, ker nas žal izkušnje iz preteklosti o tem niso izučile. Zato sem te dni pozvala direktorje bolnišnic, to je prva faza ali prvi ukrep, da najprej sami, znotraj hiše, bodisi z notranjo revizijo ali pa z drugim nadzorom pregledajo svoje čakalne sezname. Vemo, kar sem že omenila iz teh inšpekcijskih pregledov, da je veliko istih ljudi, ki se pojavljajo celo v dveh ali treh čakalnih vrstah. Hkrati smo predlagali oziroma so v pripravi tudi spremembe pravilnikov o čakalnih vrstah, kjer je predvsem problem pri definiciji napotnic "hitro" in "nujno", zaradi tega, da bi se lahko te čakalne liste res urejale na celovit in centraliziran način. Seveda, ko bomo e-naročanje in e-recept vpeljali, to bo proti koncu leta, v celo Slovenijo, potem bomo res lahko imeli centraliziran, računalniško voden seznam čakalnih vrst, kjer ne bomo mogoče ročno poseganje in popravljanje tudi za nazaj. Naj omenim, da se čakalnim vrstam verjetno ne bo dalo v celoti izogniti, vendar gre za to, da te ne presegajo določenega časovnega obdobja in so tisti, ki rabijo nujno oziroma zelo hiter pregled pri specialisti, na vrsti v zelo kratkem času. Dejansko ugotavljamo, da na žalost ta sistem pri nas ni urejen in ne deluje, kot je zamišljen, zato bomo po pridobitvi poročil teh notranjih revizij v bolnišnicah v naslednjem koraku zahtevali tudi pregled Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, kajti tudi oni imajo svoja pooblastila preko svojih nadzornih zdravnikov, kjer bi ta nadzor lahko opravljali veliko bolje in več, predvsem pa takrat, ko bo sklenjen splošen dogovor, preden se sklene pogodba o programu s posameznim izvajalcem – zdaj v primeru za leto 2015. Zaradi tega bo drugi korak oziroma ta drugi ukrep tudi, da se od Zavoda za zdravstveno zavarovanja zahteva, da preden sklene pogodbo s posameznim izvajalcem, ugotovi, kaj je tisti nujni program, ki ga lahko posamezen izvajalec izvede, in v tem sklopu sklene pogodbo. Zaradi tega bo treba tudi družinske zdravnike ponovno pozvati, da je nezmožno in nepotrebno podaljševanja bolniškega staleža zaradi razloga čakanja na operacijo, kajti potem bo treba vedno ponovno opomniti tudi vse tiste, kjer nekdo nerazumno čaka na neke nujne posege in mu zato, da rečem, predlogo podaljšujejo bolniški stalež. To bo cel niz ukrepov, skupaj tudi s tem pravilnikom, ker na žalost tudi zdaj ni instrumenta za sankcioniranje pri kršitvi teh čakalnih dob. Hvala.
Gospod Jernej Vrtovec ima besedo, zahteva dopolnitev odgovora.
Spoštovana gospa ministrica, najlepša hvala za vaš odgovor. Osebno vam pač verjamem. Ampak mislim pa, da gre v primeru čakalnih vrst za tako anomalijo, da gre za rakrano našega bolnega zdravstvenega sistema in da bomo tudi te čakalne vrste lahko skrajšali oziroma jih izkoreninili le tako, da bo nek sistemski zakon narejen, da bomo priča neki celoviti zdravstveni reformi. Če bomo le pozivali bodisi ZZS bodisi naše zdravnike, nisem prepričan, da bomo prišli do konca tem čakalnim vrstam. Imam pa še eno dopolnilno vprašanje, seveda, tudi vezano na čakalne vrste. Namreč, tudi čakalne vrste in drugi nakopičeni problemi, ki so v zdravstvu, so ne nazadnje posledica nerealizacije večkratnih sklepov vlade, da Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije pripravi standarde in normative storitev. Ker ti sklepi še vedno niso realizirani, so se stvari torej lotili zdravniki. Zanima me: Ali ste preučili dokument Modra knjiga standardov in normativov zdravnikov in zobozdravnikov, ki so jo pripravili? Na kakšen način se boste zavzeli za njihovo realizacijo, saj vam drugače v aprilu grozi že vnaprej napovedana stavka? Kaj menite, da je glavna ovira, da ZZZS še ni izpolnil sklepov Vlade, da pripravi standarde in normative storitev in drugih pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, ki so podlaga za določanje cen zdravstvenih storitev, s katerim bi v času zaostrenih pogojev zaposlovanja zagotovili ustreznejši sistem financiranja? Sami veste, da je vlada, tako prva vlada Janeza Janše kot Pahorjeva vlada, sprejela sklep, da nalaga ZZZS, da naredi standarde in normative. Ampak, ZZZS, na čelu z gospodom Fakinom, tega še do danes ni naredil. Hvala za vaš odgovor.
Odgovarja ministrica za zdravje gospa Marija Milojka Kolar Celarc.
Hvala tudi za to vprašanje. Res je – to, kar ste na koncu dejali –, da je vlada že dvakrat zapored v prejšnjih mandatih naložila Zavodu za zdravstveno zavarovanja pripravo teh standardov. Po tej vlogi glede na časovno obdobje težko ocenjujem, zakaj ti standardi in normativi niso bili pripravljeni, naj vam pa povem, da mi te standarde, normative, ki so jih koordinacije zdravstvenih organizacij pripravile v obliki Modre knjige, poznamo. Mi smo se tudi s predstavniki teh organizacij dobili, ustanovljena je bila mešana delovna skupina s predstavniki tako teh organizacij kot Zdravniške zbornice in našega ministrstva. Ti bodo na osnovi teh pripravljenih izhodišč za te standarde pripravili nekako do poletja skupaj – kot veste, tudi za zdravstveno nego se intenzivno pripravljajo v sklopu strateškega sveta zdravstvene in babiške nege priporočila oziroma izhodišča za standarde te nege, ker bo treba skupaj pripraviti priporočilo za t. i. time, kar bo sicer tudi osnova za 10- in 15-letno kadrovsko planiranje po potrebah zdravstvenih delavcev, skupaj s strategijo zdravstvenega varstva v Republiki Sloveniji. Tako dela na obeh izhodiščih potekajo, naj pa kljub vsemu omenim, da so zelo redke države v Evropi, ki imajo bodisi na nacionalni ravni ali pa celo zakonodajno sprejete standarde. Bolj gre to v smer priporočil, koliko zdravnikov oziroma kdo je v enem timu za določen zdravstveni program. In to vam lahko zagotovim, ker imajo te delovne skupine roke in način dela, da bo to pripravljeno.
Gospod Jernej Vrtovec ima besedo za postopkovni predlog, da se glede vprašanja opravi razprava o odgovoru.
Spoštovani predsednik, spoštovana gospa ministrica! Seveda predlagam, da bi o vprašanju razpravljali na redni seji oziroma izredni seji Državnega zbora, kajti precej pomembna je ta razprava, predvsem pa je produktivna. Zaradi tega ker je zdravstveni sistem v Republiki Sloveniji, spoštovani gospe in gospodje, na prvi pogled zelo zakompliciran sistem, ki pozna, sem že dejal, polno anomalij; po drugi strani pa se nas zelo dotakne takrat, ko sami zbolimo, ko smo sami pacienti. Takrat šele vidimo, kakšne so te anomalije. Zaradi tega je prav, da za dobro vseh davkoplačevalcev, vseh pacientov, ki ne nazadnje plačujejo v to zdravstveno blagajno velike finančne vsote, velike zneske – mi ne damo tako malo denarja v zdravstveni sistem – in je prav, da se o tem temeljito pogovorimo, in je prav, da nekako družno dorečemo določene stvari. Zaradi tega predlagam, da se o čakalnih vrstah kot tudi o standardih in normativih, kar je že vlada dvakrat naložila, temeljito pogovorimo tudi v Državnem zboru. Zaradi tega predlagam razpravo v skladu s poslovnikom. Najlepša hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 31. marca 2015, v okviru glasovanj. Zdaj pa bo ministru za finance dr. Dušanu Mramorju vprašanje postavil gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani gospod minister! Uvedba davčnih blagajn ponovno razburja podjetnike in obrtnike, ki vključno z Obrtno-podjetniško zbornico zatrjujejo, da takšna rešitev ne bo zajezila sive ekonomije. Če želimo to doseči, je treba znižati davčne stopnje, odpraviti ovire pri davčni administraciji, dvigniti davčno moralo in uvesti davčne spodbude. Dejstvo je, da bi bilo treba najprej pridobiti ustrezne podatke o učinkih uvedbe davčnih blagajn v državah, ki jih jemljejo za zgled v tem primeru. Dejstvo je tudi, da uvedba davčnih blagajn tudi po mnenju obrtne zbornice Slovenije nima pomembnega vpliva na zmanjšanje sive ekonomije, kar kaže 10-letno povprečje obsega sive ekonomije v državah Evropske unije z uvedbami davčnih blagajn, kjer se te gibljejo od 25 pa vse do 40 % bruto družbenega proizvoda. Posebej je pomembno poudariti, da je na primer v Nemčiji, Švici, Avstriji, kjer nimajo davčnih blagajn, stopnja sive ekonomije med najnižjimi v Evropi. Zato sem prepričan, da je bil dovolj učinkovit ukrep proti sivi ekonomiji uveden že z uvedbo virtualnih blagajn leta 2013. Iz teh dejstev jasno izhaja, da uvedba davčnih blagajn ni potrebna in bo po nepotrebnem ponovno dodatno finančno obremenjevala podjetnike in obrtnike poleg že tako ali tako previsokih dajatev, ki jih ti morajo plačevati za dodeljevanje, torej za delovanje državnega in javnega sektorja. Sem popolnoma prepričan, da bi namesto davčnih blagajn morali dodelati sistem, ki v sosednji Avstriji odlično funkcionira in je tudi preverjen – torej govorim o pavšalni obdavčitvi –, ki prinaša več denarja v državno blagajno, hkrati pa omogoča več zaposlitev in manjšo administrativno obremenitev malih in srednjih podjetnikov in obrtnikov. Očitno pa v naši državi delamo ravno nasprotno; namesto da bi državo pocenili, z novimi in novimi ukrepi dodatno obremenjujemo gospodarstvo in tako krepimo moč države in njenih uradnikov. Zato sprašujem: Ali ste na ministrstvu preigrali tudi drugačne rešitve, kot je na primer pavšalna obdavčitev? Ali ste se za uvedbo davčnih blagajn odločili na podlagi podatkov, zbranih s strani tistih držav, ki imajo uvedene davčne blagajne? Sprašujem: Če boste uvedli davčne blagajne, kdo bo nosil stroške, ki bodo nastali z uvedbo le-teh? Prosim za odgovor.
Odgovarja minister za finance dr. Dušan Mramor.
Spoštovani gospod poslanec, v skladu s koalicijskim sporazumom o sodelovanju v Vladi Republike Slovenije za to mandatno obdobje je uvedba davčnih blagajn eden izmed prioritetnih projektov koalicije. Tako je v okviru cilja zajezitve sive ekonomije predvidena uvedba davčnih blagajn za vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, s čimer bo dosežena širitev davčne osnove zaradi zajetja celotnega prometa posameznega subjekta. Ministrstvo za finance se zaveda, da je uvedba davčnih blagajn le eden izmed ukrepov, ki bodo prispevali k zasledovanju cilja zajezitve sive ekonomije, ter da zgolj z uvedbo davčnih blagajn ta cilj ne bo mogoče doseči. V ta namen se vzporedno s pripravo zakonskih podlag za uvedbo davčnih blagajn oziroma natančneje uvedbo sistema posredovanja računov Finančni upravi Republike Slovenije z namenom registracije še pred njihovo izdajo. Pripravljajo se oziroma že odvijajo tudi dodatne aktivnosti, ki predstavljajo celovit nabor ukrepov z namenom zajezitve sive ekonomije, vzporedno s pripravo predloga zakona pa bo Ministrstvo za finance pripravilo tudi dodatne ukrepe in spodbude za zavezance z namenom spodbujanja izdajanja računov. S strani FURS se sicer že izvaja okrepljen nadzor za obvladovanje tveganj pri gotovinskem poslovanju, kot ste že omenili, ter okrepljen nadzor na področju preprečevanja dela in zaposlovanje na črno. Prav tako pa se izvajajo tudi aktivnosti z namenom ozaveščanja zavezancev in dviga splošne kulture prostovoljnega izpolnjevanja davčnih obveznosti in posledično pravičnejše porazdelitve davčnih bremen med vse davčne zavezance. V ta name se na primer izvajajo aktivnosti ozaveščanja mladih o pomenu davka in njihovega plačevanja. Pri sprejemanju odločitve o uvedbi davčnih blagajn so bile upoštevane tudi izkušnje držav, ki so davčne blagajne že uvedle. Davčna blagajna je namreč že uvedla vrste držav članic EU, kot na primer Belgija, Bolgarija, Ciper, Grčija, Hrvaška, Italija, Latvija, Litva, Madžarska, Malta, Poljska, Portugalska in Romunija. Prav tako pa sta uvedbo davčnih blagajn napovedale tudi Avstrija in Češka. V preteklih obdobjih se v okviru iskanja ukrepov na področju obvladovanja sive ekonomije v letu 2012 uvedla tako imenovana pavšalna obdavčitev, in sicer ob pripravi nadgradnje sistema normiranih odhodkov pri obdavčitvi dejavnosti oziroma uvedba tega sistema tudi za pravne osebe. Ukrepa uvedbe davčnih blagajn in ukrepa pavšalne obdavčitve v danih razmerah ni primerno obravnavati kot alternativna ukrepa, saj sta usmerjena v različne pojave sive ekonomije. Pavšalna obdavčitev je usmerjena predvsem v cilj administrativne poenostavitve ter povečanja pravne varnosti in s tem manjšanje obsega dela in zaposlovanja na črno, medtem ko je ukrep davčnih blagajn usmerjen predvsem v neustrezno izkazovanje oziroma evidentiranje poslovnih dogodkov in s tem ustreznega izkazovanja prihodkov in odhodkov oziroma prometa. V skladu z davčnimi predpisi – to glede zniževanja davčne osnove oziroma nošenja stroškov uvedbe davčnih blagajn – pa se v skladu z davčnimi predpisi ti stroški nakupa davčnih blagajn, ureditve dostopa do interneta in tako naprej priznavajo kot davčno priznani odhodki, ki znižujejo davčno osnovo. Pri nakupa računalniške opreme lahko zavezanec v letu nakupa uveljavi amortizacijsko stopnjo 50 %, poleg tega lahko zavezanci v skladu z že veljavno zakonodajo uveljavijo davčno olajšavo za investicijo davčne blagajne. V skladu s 55. a členom Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb lahko zavezanec uveljavlja znižanje davčne osnove v višini 40 % investiranega zneska v opremo in v neopredmetena sredstva, vendar največ v višini davčne osnove. Na podlagi 66. a člena Zakona o dohodnini lahko zavezanec uveljavlja znižanje davčne osnove v višini 40 % investiranega zneska v opremo in v neopredmetena dolgoročna sredstva v davčnem letu vlaganja. Poleg tega dodatno preučujemo tudi možnost določene finančne razbremenitve nakupa davčne blagajne za zavezance v obliki znižanja obveznosti plačila davka v letu uvedbe blagajn v določenem fiksnem znesku. Vsi ti ukrepi naj bi olajšali ta prehod.
Gospod Marijan Pojbič ima besedo za zahtevo po dopolnitvi odgovora.
Hvala lepa, spoštovani gospod minister, za ta odgovor, vendar moram povedati, da z njim nisem nikakor zadovoljen, ne glede na to, da ste kar zelo dodobra povedali to, kar sem v nekem delu pričakoval, ne pa želel. Mislim, da podjetniki in obrtniki, ko so sedaj poslušali vaš odgovor, nikakor ne morejo biti zadovoljni. Izhajam tudi iz enega razloga, če se spomnite oziroma se zelo dobro spomnite, da je bil nedavno podpisan socialni sporazum med Vlado in socialnimi partnerji za obdobje 2015–2016, ki vsebuje zavezo Vlade, da ne bo dodatno obremenjevala gospodarstva. Uvedba davčnih blagajn gre v nasprotno smer in je kršitev sporazuma, saj bodo blagajne dodatno obremenile gospodarstvo. Spoštovani gospod minister, enostavno ne razumem, kako lahko Vlada nek dokument podpiše pred mesecem dni, potem pa v nekem naslednjem koraku že v nekaj minutah spremeni svoje mnenje in naredi pač to, kar se bo z, uvedbo teh davčnih blagajn storilo. To pomeni dodatno obremenitev gospodarstva. Mislim, če ste podpisali sporazum, bi se morali tega sporazuma tudi držati, sicer postajate nekredibilni. V resnici imam zadnje čase stalno bolj občutek, da ta vlada govori eno, dela pa drugo, in to je tisto, kar me strašansko moti. Vsi sporazumi, vsi dokumenti, ki so podpisani s strani te vlade, se ne izvajajo in se ne držijo. Vlada se ne drži tega, kar podpiše. Mislim, da je to skrajno neodgovorno. Zato, gospod minister, v vašem odgovoru pričakujem, da boste povedali med drugim tudi to, da če se je že Vlada za uvedbo davčne blagajne odločila, bo nosila tudi stroške. Ne samo da so mogoče določene olajšave in tako naprej – to, kar sem poslušal –, ampak naj nosi tudi stroške, če se je že za takšno odločitev odločila [[…]] [[znak za konec razprave]] Prosim.
Odgovarja minister za finance dr. Dušan Mramor.
Hvala lepa za to dodatno vprašanje. Bom zelo jasno povedal, da znotraj dogovorov o socialnem sporazumu sta bila dva zakona na davčnem področju, to se pravi uvajanje davčnih blagajn in Zakon o nepremičninah, ves čas obravnavana in sta bila na mizi. V zvezi s tema dvema spremembama je bilo tudi mnenje, da sta ti dve spremembi še sprejemljivi, pri davku na nepremičnine v smislu, da se tisti, ki plačujejo sedaj nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča in še ostale premoženjske davke, da se bodo plačevali enako, in pri davčnih blagajnah, da bodo uvedene na način, da bodo kar najmanj bremenile tiste, ki so zavezanci za imeti te davčne blagajne. S tega vidika vse te razbremenitve, ki sem jih navedel in ki že veljajo in so veljale seveda pri uvedbi teh, bi rekel, virtualnih davčnih blagajnah in še dodatno, kar proučujemo sedaj, je po našem mnenju v skladu s socialnim sporazumom.
Hvala lepa. Gospod Pojbič, postopkovni predlog, izvolite.
Spoštovani gospod minister! Poglejte, obrtniku je obrtna zbornica zapisala naslednje: "Ob uvedbi davčne blagajne Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije pričakuje, da stroškov za nakup blagajne ne bodo nosili gospodarski subjekti. Stroške naj nosi država, vključno s stroški strojne opreme oziroma naj jih da zavezancem v brezplačen najem." Obrtniki in podjetniki so morali že leta 2013 sami pokriti stroške nakupa osebnih programov, ki onemogočajo brisanje računov. Zaradi tega imajo stroške z vzdrževanimi pogodbami, nove davčne blagajne pa bi pomenile še dodatne stroške za internetno povezavo, kar je še dodatna obremenitev gospodarstva. Hkrati so temu obrtniku zelo jasno napisali, Obrtno-podjetniška zbornica, kje so tisti ključni problemi, če želimo zajeziti to sivo ekonomijo. in da to niso nikakor v uvajanju davčnih blagajn, ampak so zapisali naslednje: "Glavni vzroki za davčne utaje: previsoke davčne stopnje, prezapletena davčna administracija, previsoki prispevki za zaposlene, dragi pogoji poslovanja, standardi, certifikati, dovoljenja, ni nagrad za davčno korektne zavezance, pomanjkanje dobrega zgleda države." Predlogi obrtne zbornice za znižanje davčnih utaj: uvedba motivacijske davčne olajšave po načelu vsak račun šteje, znižati davčne stopnje, odpraviti ovire pri davčni administraciji, znižati prispevke zaposlenih, nujna transparentnost upravljanja s proračunskimi sredstvi. Spoštovani gospod minister, koliko časa bodo še potrebovale te naše institucije, da bodo ugotovile in enkrat poslušale tiste segmente v tej družbi, ki jasno povedo, kje so ključni problemi, da se pride do tistega cilja, do katerega želimo skupaj priti, in tudi do izboljšanja stanja v tej državi, do višje blaginje in tako naprej? Ampak z dodatnimi obremenitvami in s pristopom, ki ga uporablja sedanja vlada, ne bomo prišli do teh učinkov. Ne razumem, da vse to skupaj, kar Obrtno-podjetniška zbornica zapiše, kot da ne obstaja. Kot da ne obstaja. Pričakujem, da bo enkrat ta vlada začela ne samo poslušati, tudi slišati, kar govorijo in na podlagi tega lahko potem pričakujemo, da bodo rešitve šle v pravo smer. Če pa ne bomo slišali tistih, ki ustvarjajo v tej državi, zato da ta državna in javna uprava preživita, potem pa gremo po tej poti, kot so šle vse leve vlade v naši dragi državi Sloveniji. Zato predlagam, da se o tem vprašanju opravi širša razprava v Državnem zboru, seveda v skladu s poslovnikom. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal 31. marca, torej jutri, pod točko glasovanje. Gospa Marinka Levičar bo postavila vprašanje ministrici za zdravje Mariji Milojki Kolar Celarc. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav obema ministricama in vsem vam kolegice in kolegi! Spoštovana gospa ministrica, namesto da bi se razmere v zdravstvu izboljševale, se slabšajo na številnih področjih. Po dobrem pol letu vašega vodenja ministrstva smo razočarani, saj nismo zasledili niti tega, kakšne sistemske ukrepe v zdravstvu pripravljate, niti kdaj bodo pripravljeni. Čas ni ne vaš niti naš zaveznik. Ureditev razmer v zdravstvu je nujna, česar se moramo zavedati vsi. Sodeč po vaši izjavi na kongresu SMC, da ne pristajate na urgentno ukrepanje, ker to lahko privede do napak, kaže na to, vsaj po mojem mnenju, da se ne zavedate, da z odpravo teh nevzdržnih razmer ne moremo oziroma ne smemo čakati. Moje poslansko vprašanje se je dejansko želelo nanašati samo na čakalne vrste, ker problemov je veliko, zato sem se želela osredotočiti samo na vprašanje povečanja čakalnih vrst. No, to isto vprašanje je imel kolega Vrtovec in na njega ste kar temeljito odgovorili z vseh vidikov, kaj boste torej naredili in kateri akterji bodo vključeni v to, da se bodo čakalne vrste skrajšale. Mene zato sedaj zanima v zvezi s čakalnimi vrstami samo še to, zakaj niste v tem dobrem pol leta, odkar ste ministrica, in ko so se v tem letu čakalne dobe precej povečale, zlasti pri specialističnih pregledih, kot je že opozoril na statistične podatke kolega Vrtovec, zato jih ne bi ponavljala. Zakaj niste ukrepali? Kdaj lahko pričakujemo državljani in državljanke te naše lepe Slovenije, da bodo te razmere v zdravstvu urejene? Da pač ne bomo trepetali, koliko časa bomo morali še čakati na preglede pri specialistu, da se nam v tem času ne bo naše zdravstveno stanje tako poslabšalo, da ne bo več rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odgovorila bo gospa ministrica Marija Milojka Kolar Celarc. Izvolite.
Spoštovani! Spoštovana poslanka, hvala za vprašanje. Dovolite mi najprej kratek odgovor na prvi del. Mislim, da je normativni program dela Vlade in s tem tudi Ministrstva za zdravje vsaj za letošnje leto pa tudi za drugo prihodnje leto zelo detajlno dorečen in se točno ve, kateri ukrepi oziroma kateri sistemski zakoni bodisi vezani na vpeljavo evropske direktive ali pa celotni sistemski zakoni kot del začetka nadgradnje ali – če hočete – reforme zdravstvenega sistema. Zato smo v fazi zaključne priprave Resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva Slovenije za obdobje 2016–2025, ki bo vključevala vse aktivnosti, ukrepe in tudi ciljne kazalnike, ki jih želimo z njim doseči. Hkrati skupaj z analizo, ki se pripravlja, in tudi še s številnimi zakoni, bodisi po skrajšanem postopku ali pa s spremembami in dopolnitvami. Toliko navzlic prvi vaši konstataciji oziroma vprašanju. Tudi čakalne dobe, tako kot sem že gospodu Vrtovcu odgovorila, dejansko ne moremo smatrati, da so to, kar se objavlja, res prave in realne čakalne vrste. Zakaj to govorim? Zaradi tega ker smo zdaj dobili celovito poročilo pregleda Zdravstvenega inšpektorata Republike Slovenije, ki je pregledovalo kar dolgo obdobje te čakalne sezname po različnih bolnišnicah. Ugotovitve so bile take, kot sem jih navedla malo prej v odgovoru na vprašanje. Vzpostaviti moramo ta nadzor na vseh nivojih zaradi tega, da bomo dejansko prišli do realnih čakalnih vrst, potem pa bomo lahko govorili o tem, kakšne so, kako dolge so, ali so predolge in tako naprej. To je prvo. Drugo pa je to, da pravite, da po teh petih mesecih nisem nič naredila. Žal vam moram povedati, pa verjetno ste zasledili, da smo se na Ministrstvu za zdravje močno zavzemali in uspeli v sklopu Aneksa številka 2 k Splošnemu dogovoru za leto 2014 pridobiti samo za čakalne vrste 6,6 milijona Veste, dodatno je precej hrupa povzročilo v javnosti vizavi poslovanja Zavoda za zdravstveno zavarovanje – smo tudi za presežke programov uspeli zagotoviti 30 milijonov dodatnih sredstev za presežke programov in delno tudi za čakalne dobe. Tako se žal ne moremo strinjati, da v teh petih mesecih [[…]] Mislim, da smo veliko naredili, se pa strinjam, da je iz preteklosti še veliko podedovanega in nerešenih zadev. Hvala.
Hvala lepa! Gospod Danijel Krivec bo postavil vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen ter ministru za zunanje zadeve Karlu Viktorju Erjavcu, ki je pa opravičeno odsoten.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav, ministricam! Kot ste že omenili, sem želel postaviti vprašanje tudi ministru za zunanje zadeve, kajti problem, o katerem govorim in na katerega bo odgovarjala ministrica za okolje in prostor, se dotika dejansko obeh. Gre pa za plinski terminal v Žavljah. Po medijih ponovno beremo, da naj bi italijansko ministrstvo za okolje ponovno začelo z razmišljanjem o umeščanju plinskega terminala v Žavljah. Leta 2013, ko se je ideja o gradnji le-tega prvič pojavila, je slovenska vlada temu ostro nasprotovala. Sedaj so razmere sicer drugačne, Evropska komisija je zaradi uvedbe sankcij zoper Rusijo že večkrat opozorila, da bi morala Evropska unija zmanjšati odvisnost od ruskega plina. Slovenske in italijanske občine okoli Tržaškega zaliva pozivajo sicer Italijo, da naj ustavi postopke za plinski terminal Žavlje. Pri tem se sklicujejo tudi na to, da je Evropska komisija leta 2014 določila, da mora Italija lokacijo za plinski terminal v severnem Jadranu poiskati v sodelovanju s Slovenijo, a kot kaže, ima Italija drugačne načrte, saj na novi seznam prednostnih energetskih projektov ni uvrstila nobenega plinskega terminala v severnem Jadranu. Tako bi lahko plinske načrte uresničevala tudi brez upoštevanja Slovenije in Evropske unije. Dejstvo namreč je, da z novo evropsko prednostno listo, ki bo pripravljena čez nekaj mesecev in na kateri ni terminala v Žavljah, ugasnejo vse pravice in dolžnosti iz stare listine iz leta 2013. Tako ugasne tudi določba Evropske komisije, da je treba lokacijo v Jadranu iskati medsosedsko, na katero stavijo tudi nasprotniki plinskega terminala v Žavljah. Umik s prednostne liste pa tudi pomeni, da očitno ne računajo več na evropski denar, ga pa lahko umeščajo po nekem svojem postopku. Res so še vedno zavezani ES po konvenciji in direktivi o čezmejnih vplivih na okolje, a so obveze bistveno mehkejše. Res je, da nas mora Italija še vedno obveščati, ni pa več obveznega soglasja ter mehanizma pritožb in tožb. Zato me zanima: Ali ima Slovenija sploh relevantne informacije glede ravnanja Italije v zvezi s plinskim terminalom v Žavljah? Namreč, po dosedanjih informacijah italijanska komisija za presojo vpliva na okolje meni, da je ta skladen z osnutkom pristanišča Trst, na našem okoljskem ministrstvu pa poudarjate, da načrt, ki ste ga prejeli v čezmejni postopek, ne vsebuje terminala. Zato me zanima: Kakšno je stališče ministrstva v zvezi z nameravano gradnjo terminala v Žavljah? Ali sta že ministrstvi kakorkoli ukrepali? Hvala za odgovor.
Hvala lepa! Odgovorila bo gospa Irena Majcen. Izvolite, ministrica.
Hvala, spoštovani gospod predsedujoči. Spoštovani poslanec gospod Danijel Krivec! Vzela si bom to moč, da vam najprej odgovorim odgovor, ki so ga pripravili na Ministrstvu za zunanje zadeve, imam zaprosilo ministra gospoda Karla Erjavca, da ga podam. In sicer, Ministrstvo za zunanje zadeve deluje v skladu z uradnimi slovenskimi stališči, torej nasprotuje konkretni lokaciji terminala v Žavljah. Kolikor ste že seznanjeni, Slovenija meni, da so potencialni okoljski vplivi morebitnega terminala v Žavljah škodljivi, ohranja pa tudi druge resne zadržke, ki temeljijo na dokazanem negativnem vplivu plinskega terminala na okolje, prebivalstvo in dejavnosti – varstvo plovbe, ribištvo, turizem. Zato Ministrstvo za zunanje zadeve sodeluje v medresorski delovni skupini za terminale v Tržaškem zalivu in skupaj z drugimi resorji, še posebej z Ministrstvom za okolje in prostor, tesno sodeluje in se usklajuje pri pripravi konkretnih odzivov Slovenije na dejstvo, da je italijansko ministrstvo za okolje in varstvo prostora in morja zopet uveljavilo okoljevarstveno soglasje iz leta 2009, ki je bilo pred tem zamrznjeno. Aktivna je slovenska DKP mreža, tako Veleposlaništvo Republike Slovenije v Rimu kot Konzulat Republike Slovenije v Trstu in Stalno predstavništvo Republike Slovenije v Evropski uniji. V petek, 27. 3. 2015, je gospod Geržina slovensko odklonilno stališče do terminala v pogovoru prenesel italijanski veleposlanici v Sloveniji. Slovensko stališče, ki je bilo preneseno italijanskim sogovornikom, se sklicuje na pričakovanje Slovenije, da v nadaljnjih notranjih postopkih v okviru italijanske vlade Italija projekta plinskega terminala Žavlje ne potrdi in torej ne izda soglasja za gradnjo ter Slovenijo uradno obvesti o končni okoljski odločitvi v skladu s 6. členom Konvencije o čezmejnih vplivih na okolje. Poudarja tudi, da je bilo ob sprejemanju evropskega seznama projektov skupnega interesa v letu 2013 ob prisotnosti Evropske komisije sprejeto, da bo o lokaciji terminala v severnem Jadranu odločala v soglasju s Slovenijo, zato Slovenija pričakuje, da bo Italija o lokaciji morebitnega terminala v severnem Jadranu sodelovala s Slovenijo. Poleg okrepljenih dvostranskih stikov je bila predlagana tudi oživitev sodelovanja vseh držav v severnem Jadranu v okviru tristranske severnojadranske delovne skupine za energetsko in prometno infrastrukturo, ki bi lahko pripomogla k iskanju sinergij v regiji v skladu s trajnostnim razvojem. Slovenija je v stiku z deželo Furlanijo-Julijsko krajino, ki po naših informacijah ohranja negativno stališče do projekta. Naše ministrstvo tesno sodeluje z Ministrstvom za okolje in prostor, osebno pa sem seznanjen z aktivnostmi, ki jih ministrica Majcnova vodi do Italije in drugih subjektov. To je odgovor Ministrstva za zunanje zadeve, medtem ko Ministrstvo za okolje in prostor v skladu s povedanim meni, da je plinski terminal Žavlje nesprejemljiv, saj bo imel vrsto škodljivih vplivov tudi na ozemlju Republike Slovenije, in sicer na vodno okolje Tržaškega zaliva zaradi disperzije toksičnih čistilnih sredstev, uporabljanih pri postopku ogrevanja ukapljenega plina z morsko vodo, in disperzije kovinskih spojin, zlasti pa remobiliziranega živega srebra ob resuspenziji sedimentov ob gradnji in obratovanju plinskega terminala v Žavljah – še posebej ob izvedbi plinovoda po morskem dnu – na ribištvo, marikulturo, solinarstvo, turizem, zdravje prebivalcev, na biodiverziteto morskega okolja celotnega severnega Jadrana, na prometno-varnostne razmere zaradi zahtev varne plovbe do terminala v Tržaškem zalivu, splošne varnostne razmere zaradi možnosti nepredvidenega ali nenadzorovanega gorenja parnega oblaka ukapljenega zemeljskega plina in toplotnega sevanja, ki pri tem nastane, ter zaradi kumulativnih in sinergijskih vplivov naštetih dejavnikov. Zato se je Republika Slovenija vključila kot stranski udeleženec v upravni spor, ki je bil vložen pred Upravnim sodiščem v Rimu, vendar od leta 2009 do letos, torej do leta 2015, postopek stoji, sklicana še ni bila niti glavna javna obravnava. Vlada Republike Slovenije je tedaj sprejela sklep o pripravi tožbe pred Evropskim sodiščem v Luksemburgu, teze so bile pripravljene, a tožba ni bila vložena zaradi začasnega zadržanja veljavnosti okoljskega soglasja, izdanega leta 2009.
Zahteva za dopolnitev odgovora, gospod Danijel Krivec, izvolite.
Hvala za ta prvi sklop odgovorov. Precej stvari je, ki so že znane, jaz sem bolj spraševal, ali imate relevantne podatke o tem, kaj se dejansko v tem trenutku dogaja, tudi s tega vidika, da tudi druge države v sosedstvu umeščajo določene objekte brez sodelovanje Slovenije – govorim o potencialnem črpanju nafte v Jadranu in tudi o plinskem terminalu na Krku, ki ga postavlja hrvaška država. Zato me vseeno bolj konkretno zanima, kakšni so naši odzivi glede na to, da ste se o tem v začetku meseca pogovarjali tudi z vašim kolegom z italijanske strani, ki je sicer zatrdil, da je italijanska vlada izdala okoljevarstveno soglasje za gradnjo terminala v Žavljah, in pojasnil, da čakajo še potrditev lokalnih oziroma njihovih regionalnih oblasti. Če vemo, kako stvari v Italiji potekajo, je upravičena skrb, da se bodo lahko v zelo kratkem času nekatere stvari zelo hitro odvile. Predvsem zato, ker je tudi povezava trenutne deželne oblasti zelo povezana z vlado v Rimu in je lahko zelo hitro sprememba nekega stališča na nivoju dežele Furlanije-Julijske krajine. Zato me vseeno zanima: Ali imate pripravljen kakršenkoli scenarij, kako odreagirati v danem trenutku? Nekaj ste že omenili, da so sproženi nekateri postopki, ki so trenutno v mirovanju, vendar kot opozarjam, tudi druge države očitno glede na izkušnje, ki jih imamo z italijansko stranjo, umeščajo svoje objekte, ne glede na vse konvencije, ki so podpisane z obeh strani. Zato sprašujem ponovno, kakšno je stališče – smo že dobili odgovor, vendar me zanima: V kateri smeri ste na ministrstvih že ukrepali in katere ukrepe imate pripravljene na zalogi, če se kakršnakoli stvar začne ponovno intenzivno odvijati?
Hvala lepa. Gospa Irena Majcen, izvolite.
Hvala. Za terminale na Krku bi povedala, da smo po zahtevi za vključitev v postopek pridobili dokumentacijo in je potekala javna razgrnitev preko naše spletne strani. V primeru Italije je dejansko bistveno vprašanje, ali gre za isti namen, kot je bil v letu 2009, ali gre mogoče za spremembo. Zato smo v tej medresorski delovni skupini, o kateri govori že minister za zunanje zadeve, v začetku meseca marca sprejeli sklep, da se piše ministru za okolje in ministru za gospodarstvo v Italijo in da se piše na Evropsko komisijo. 20. 3. 2015 je bilo pismo posredovano ministroma preko poti, ki je za to predvidena, v tem pismu pa pravimo, da je Komisija za strateške presoje in presoje vplivov na okolje pri Ministrstvu za okolje in varstvo prostora in morja izdala mnenja, češ da projekt plinskega terminala v Žavljah ni v neskladju z načrtom pristanišča Trst in ocena, da je zopet v veljavi okoljevarstveno soglasje iz leta 2009 in da smo nad to njihovo informacijo presenečeni. Opozarjamo, da je bilo ob odločanju evropskega seznama projektov skupnega interesa v letu 2013 dogovorjeno, da bo v lokaciji terminala v severnem Jadranu Italija odločala po dogovoru s Slovenijo. Predlagamo nadaljnje pogovore z Italijo o lokaciji morebitnega terminala v severnem Jadranu in o drugih relevantnih vidikih te tematike in ob upoštevanju še nezaključenih čezmejnih postopkov. Gre za plinski terminal v Tržiču in načrt pristanišča Trst ter oživitev sodelovanja vseh držav v severnem Jadranu v okviru tristranske severnojadranske delovne skupine za energetsko in prometno infrastrukturo. Pričakujemo uradno pojasnilo o sedanjih postopkih glede projekta plinskega terminala Žavlje ter posredovanje končne okoljskega odločitve v sladu s 6. členom Konvencije o čezmejnih vplivih za okolje in želimo, da Italija projekta plinskega terminala Žavlje ne potrdi. Pismo Evropski komisiji se še pripravlja in se vsebina usklajuje med člani medresorske delovne skupine. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo postavil vprašanje ministrici za zdravje Mariji Milojki Kolar Celarc. Izvolite.
Hvala za besedo. Z dne 22. 3. letos je minil zakonsko določeni rok za dokončen prenos Uradnega kontrolnega laboratorija Javne agencije za zdravila in medicinske pripomočke, JAZPM, na Nacionalni laboratorij za zdravje, okolje in hrano, NLZOH. UKL pod JAZPM je prenehal z delovanjem. Ampak, ali je začel delovati pod NLZOH? Niti približno po naših informacijah! V tem trenutku je Slovenija brez operativnega kontrolnega laboratorija. Na našem trgu se lahko farmacevtske družbe pasejo, kot jim ustreza, in kot vemo, jim ustreza profit, nikakor pa zdravje. Po naših informacijah UKL v resnici ne more opravljati svoje funkcije in to iz več razlogov. Prvi razlog je kadrovski razlog. S prenosom UKL se namreč z njim ni prenesel tudi njegov najbolj vitalni del, to so ravno zaposleni, kot je opozarjala Konfederacija sindikatov Pergam, novega kadra ne bo mogoče pravočasno usposobiti, in prav to se je zgodilo. UKL v novih okvirih NLZOH ne more delovati že iz kadrovskih razlogov. Drugi razlog so standardi, ki jih mora laboratorij izpolnjevati, da lahko opravlja funkcijo uradnega kontrolnega laboratorija. NLZOH opravlja analizo kakovosti zdravil tudi za zasebna podjetja. Poleg očitnega konflikta interesov na škodo državljanov in njihovega zdravja ima s tem hud problem tudi evropska mreža kontrolnih laboratorijev, saj tako dvojno vlogo izrecno prepoveduje. Po besedah dekana Fakulteta za farmacijo zato NLZOH akreditacije sploh ne more pridobiti. Ne sam, da UKL nimamo, do njega sploh ne moremo, in to je v praski bistveno večji problem kot kršitev zakona v točki roka prenosa. Nimamo nadzora nad zdravili in ne moremo ga nazaj vzpostaviti kar tako, v danih razmerah pa je to sploh nemogoče. Kdo s tem uničenjem nadzora nad zdravili pravzaprav pridobi? Zaradi specifičnosti situacije je kadrovska kuhinja in politika kot po navadi zelo neprepričljiv razlog. Prav tako odpade razlog o politikah varčevanja, saj je prihranek tega prenosa precej dvomljiv. Edini še smiselni razlog, ki se človeku porodi, je, da je nekje nekomu v interesu, da Slovenija operativnega kontrolnega laboratorija nima. V takih razmerah lahko farmacevtska podjetja na trg vržejo, kar se jim pač zazdi. Da služijo le svojim profitnim interesom, ne pa interesom javnega zdravja in da lobiji mogočnih ne izbirajo sredstev, pa tako ali tako že vemo. Zato ministrico Milojko Kolar Celarc sprašujem: Kakšni so predvideni javnofinančni učinki prenosa UKL? Ne zanima me morebiten strošek samega prenosa, ampak razlika v stroških delovanja prej in pozneje. Kako bo prenos laboratorija koristil javnemu zdravju v Republiki Sloveniji? Trenutno uradnega kontrolnega laboratorija v kakršnemkoli tehtnem smislu te besede nimamo, nič ne kaže, da bo v prihodnje bolje. Kako boste sanirali situacijo in v kakšnem roku? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani poslanec! Nacionalni laboratorij za zdravje, okolje in hrano v nadaljevanju NLZOH, je na podlagi prvega odstavka 207. člena Zakona o zdravilih od Javne agencije Republike Slovenije za zdravila, medicinske pripomočke, skrajšano JAZMP, prevzel poslovne prostore, opremo, materiale za izvajanje analiznega preizkušanja zdravil, dokumentacijo, arhiv in nedokončane zadeve, ki se nanašajo na izvajanje nalog Uradnega kontrolnega laboratorija, in sicer na lokaciji Ptujska 21 v Ljubljani in je na tej lokaciji tudi ostal. Pri odgovoru na vaše vprašanje, torej kako bo ta prenos laboratorija bodisi koristil javnemu zdravju v Republiki Sloveniji in tudi učinkovitejši in boljši kontroli ter nadzoru zdravil, je treba izhajati iz tega, kaj natančno je v bistvu naloga države oziroma kaj mora država zagotavljati na področju kontrole kakovosti zdravil, da bi zavarovala javno zdravje. Država, tudi če gledamo tozadevno področje primerjano pravno, izvaja redne, izredne in posebne kontrole zdravil. Torej, učinkovito regulativno in nadzorstveno funkcijo. Tako JAZMP in NLZOH strokovno sodelujeta, zato sta podpisala poseben medinstitucionalni sporazum, ki deluje tudi v praksi pri ocenjevanju tveganja za posamezno zdravilo oziroma skupine zdravil, kot to določa Zakon o zdravilih, kar zagotavlja izvajanje uradne kontrole kakovosti zdravil pri nas na visoki strokovni ravni. Uradni kontrolni laboratorij, ki bo v okviru NLZOH svoje aktivnosti uradnega analiznega preizkušanja zdravil lahko izvajal racionalnejše. Optimiziral bo stroške, ker ima na razpolago vso laboratorijsko infrastrukturo NLZOH, prav tako tudi vso prevzeto opremo iz Javne agencije za zdravila; v laboratorij, delo laboratorija, pa bo po potrebi vključeval tudi svoje usposobljene analitike. Tako bo s skupnimi nabavami lahko preko javnih naročil zmanjšal stroške pri nabavi potrebne laboratorijske opreme, pri njenem sistemskem izvrševanju, pri obveznih kalibracijah v laboratoriju, pri laboratorijskih materialnih za delo v analitiki, pa tudi pri sistemu vzdrževanja kakovosti v laboratoriju. Zaradi tega je NLZOH z vključitvijo UKL združil vse potrebno laboratorijsko strokovno podporo v državi na področju javnega zdravja. Se pravi, vse sorodne dejavnosti in njihova kontrola so tako združene na enem mestu. To so voda, živila, materiali, fitofarmacevtska sredstva, kozmetični izdelki, splošna raba, zdravila, prehranska dopolnila, tobak in ostalo. Zaradi tega naj povem, da tudi UKL v zadnjih letih delovanja v okviru JAZMP je realiziral kontrolo okrog 300 zdravi letno, kar je komaj dobra polovica potreb na našem trgu z zdravili. Razlog za to so bili predvsem razpoložljivi kadrovski resursi, ki jih je bilo tam premalo, zato so se iz leta v leto kopičili tudi zaostanki uradnih kontrol. Je pa res, da se določene kontrole lahko pridobijo tudi preko mednarodne oziroma evropske mreže teh laboratorijev. Zato bodo v NLZOH dejavnost lažje okrepili in razvili do te mere, da se bo v državi zagotovil optimalen nadzor nad kakovostjo zdravil in na ta način varna preskrba naših državljanov z zdravili. Hvala.
Hvala lepa! Zahteva za dopolnitev odgovora, gospod Miha Kordiš, izvolite.
Najlepša hvala! Iz odgovora gospe ministrice je bilo razvidno, da odgovora pač na moje vprašanje, kako bo situacijo okrog Uradnega kontrolnega laboratorija razrešila, kako bo presekala ta gordijski vozel – pač, iz njenega odgovora je bilo razvidno, da sploh nimamo problema, ker tega gordijskega vozla ni. Ampak jasno sem vprašal: Kako je z vprašanjem financ, kako je z vprašanjem nekih prihrankov, ki so nastali s tem prenosom? Zelo konkretno me zanimajo stroški v tem trenutku uradnega kontrolnega laboratorija pod NLZOH, in stroški, ki jih je imel NLZOH pod JAZMP. Zelo konkretna številka me tukaj zanima. To je prva stvar. Druga stvar, Uradni kontrolni laboratorij ne obstaja kot uradni kontrolni laboratorij brez Evropskega direktorata za kakovost zdravil. Ta stvar je problematična vsaj v dveh točkah. Prvič, zaradi tega, ker kadrovsko UKL v tem trenutku niti približno ni popoln, kakor bi moral biti; se pravi, s kompetentnim kadrom, ki tam ve, kaj počne, ki je visoko usposobljen za svoje delo in tako naprej. Drugič, tudi če bi ta kadrovska dopolnjenost tam bila, to čisto nič ne pomaga v razmerah, ko Evropski direktorat pač ne priznava tega, da hkrati neka taka institucija opravlja dejavnost kontrole zdravil tudi na trgu v nekih komercialnih okvirih. Skratka, ocenjujem, da je bil vaš odgovor netočen, da je bil vaš odgovor pomanjkljiv, ker se je pač začel s tem, da sploh ne prepoznavate problematičnosti situacije in se pač temu izognete. Hvala.
Hvala lepa! Odgovorila bo ministrica Marija Milojka Kolar Celarc. Izvolite.
Na kratko še nekaj številk. Situacija res ni problematična, kar se tiče dela in zagotavljanja nadzora nad kakovostjo zdravil. Dokler je bil UKL v Javni agenciji za zdravila in medicinske pripomočke, so v letih od 2012 do 2014 znašali njegovi prihodki od 600 do 700 tisoč evrov, skupni stroški pa od 850 do 970 tisoč evrov. Se pravi, da so bili stroški oziroma odhodki večji od prihodkov. V NLZOH pa so za leto 2015 načrtovani prihodki v približno enaki višini, okoli 580 do 600 tisoč evrov, in odhodki so v višini planiranih prihodkov. Torej, ker so nižji stroški dela, nižji stroški storitev, podpore in vlaganja v opremo. Kar, če gledamo ozko, ne bo organizacijska enota, ki je samostojna in ločena, zaradi tega, da ne bi prišlo do konflikta interesov, poslovala brez izgube. O končnih učinkih in o končnih prihrankih bomo pa lahko ugotovili po enoletnem delovanju UKL znotraj NLZOH. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, izvolite.
Najlepša hvala. V skladu s poslovnikom predlagam, da se o odgovoru gospe ministrice opravi razprava na eni izmed naslednjih sej. Zlasti je tu problematično, da se sicer o številkah lahko pogovarjamo in je prav in je tudi moje vprašanje merilo na to, ampak nastane pa problem na točki, kot sem že prej dejal, da Uradnega kontrolnega laboratorija pač ni brez Evropskega direktorata za kakovost zdravil. In po spremembah Zakona o zdravilih iz leta 2014, ta zakon je stopil v veljavo z 22. marcem 2014, je ravno pred kratkim pretekel enoletni rok za poln prenos UKL z JAZMP na NLZOH. To se je mogoče zgodilo, kot ste sami, gospa ministrica, ugotovili, v nekem materialnem smislu, nikakor pa se to ni zgodilo v smislu dejanske zmožnosti opravljanja nalog Uradnega kontrolnega laboratorija, kot jih je ta prej opravljal. Konkretno, kot sem dejal, Uradnega kontrolnega laboratorija brez žegna Evropskega direktorata za kakovosti zdravil preprosto ni. Mnogo se je leto dni nazaj po našem javnem prostoru razmetavalo o tem, kako pa do marca bo že vse urejeno, kako bo do takrat že za vse poskrbljeno, pa to sploh ni res. Ja, je bil res predviden obisk Evropskega direktorata za kakovost zdravil pri nas – inšpekcija, če hočete – za marec letošnjega leta. Ampak to je bilo popolnoma neizvedljivo. To je bilo popolnoma neizvedljivo že z vidika zasedenosti in urnika Evropskega direktorata za kakovost zdravil. Kar nas sedaj čaka, je v resnici ta presoja v mesecu juliju. To je kar nekaj mesecev preko zakonsko določenega roka, tako da je v tem trenutku v resnici kršen zakon. Druga stvar, ki je tu problematična, je pa vprašanje, ali bo UKL pod NLZOH to presojo Evropskega direktorata za kakovost zdravil sploh prestal. V tem trenutku, kot sem povedal že uvodoma, nadzora nad kakovostjo zdravil pač nimamo, ker nimamo institucije, ki bi to lahko izvajala. V kakršnemkoli tehtnem smislu nimamo te institucije: akreditirane, v kadrovskem smislu; skratka, nadzor nad zdravili v tem trenutku pri nas ne obstaja. To je vsekakor neka točka, o kateri se moramo pogovoriti, katero moramo odpreti, ker gre kar nekako mimo javnosti, hkrati se pa tu razpira zelo veliko in zelo problematično področje. Vendarle gre za področja javnega zdravja, za vprašanje zdravil in za vprašanja farmacije, ki je tu močan lobi, kot vsi vemo. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, 31. marca, pod točko glasovanja. Dr. Franc Križanič bo postavil vprašanje ministru za finance dr. Dušanu Mramorju.
Hvala lepa, predsedujoči. Hvala lepa, visoki zbor! Značilnosti sanacije bank v letu 2013 so bile med drugim dvomljiva zakonitost, verjetno pa nezakonitost razlastitve delničarjev in lastnikov podrejenih obveznic pri NLB, NKBM, Abanki in Banki Celje, prepoved dokapitalizacije NKBM decembra 2012 in potem še enkrat junija 2013. Na DUTB, se pravi na slabo banko, so bila prenesena kakovostna podjetja z rekordnim ali 71- po drugih ocenah pa 63-odstotnim odpisom – nikjer drugje v Evropi ni bilo takega odpisa. Očitno je, da ima projekt sanacij bank končne koristnike v kupcih teh saniranih bank, ravnokar opazujemo primer NKBM: država je vanjo vložila približno 870 milijonov evrov, prodaja jo po ceni, glede na javne informacije, 200 milijonov evrov, knjigovodska vrednost te banke je 640 milijonov evrov, neka poštena minimalna vrednost bi bila 1,4-kratnik te vrednosti, 900 milijonov evrov. Za banko stoji močno izvozno usmerjeno gospodarstvo, ki raste, in eno od najmanj zadolženih prebivalstev v evro skupini. Banka Slovenije je leta 2013 v sodelovanju z izvajalci opravila tri stresne teste, enega sama, dva pa druga podizvajalca. Eden je pokazal dve milijardi 700 milijonov slabih terjatev, drug je pokazal 3,3 milijarde slabih terjatev, tretji je pokazal 4,8 milijarde slabih terjatev in izbran je bil avtomatsko najslabši mogoč scenarij, kar je največ, kolikor se je dalo, povečalo javni dolg. Ta javni dolg seveda zaradi poceni razprodaj sedaj bank ne bo več poplačan, ne glede na težave, ki jih bo imelo slovensko gospodarstvo, ko bodo banke v celoti v tuji lasti, podružnice in podobno, nam ostaja velik javni dolg. Šlo je v bistvu za napad na naše javne finance. Zanima me – in to je moje vprašanje: Koliko proračunskih sredstev bo v letu 2015 namenjenih za poplačilo obresti iz najetih posojil oziroma izdanih obveznic za sanacijo bančnega sistema v letu 2013?
Hvala lepa. Dr. Dušan Mramor, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani poslanec, za to vprašanje. Malo daljši odgovor, ker ni čisto preprosto. V skladu z 81. b členom ZJF, ki je bil dopolnjen takrat decembra v letu 2013, je država v letu 2013 za zagotovitev stabilnosti finančnega sistema z denarnim plačilom in stvarnim vložkom pridobila kapitalska naložba v bankah in hranilnicah, tudi za to je bila podlaga sklep Vlade. Sredstva za pridobitev kapitalskih naložb so bila zagotovljena z zadolževanjem sklada z obsegom zadolževanja države v določenem zakonu, ki to letno ureja, in prvim odstavkom 81. člena ZJF ter iz prostih denarnih sredstev državnega proračuna. Na osnovi vseh teh sklepov se je dokapitalizacija bank in DUTB izvedla v naslednjih skupnih zneskih, in sicer 2 milijardi 81 milijonov v denarju in 984, 985 milijonov v vrednostnih papirjih Republike Slovenije – zaokroženo. Sredstva za dokapitalizacijo v denarju so bila v letu 2013 zagotovljena iz zadolževanja, izvršenega v okviru zakonsko določenega obsega zadolževanja v skladu z letnim programom financiranja proračuna Republike Slovenije. Glede na to, da zadolževanje Republike Slovenije, skladno s tem programom za posamezno leto, obsega zadolževanje za potrebe financiranja in izvrševanja državnega proračuna, v katero vključuje financiranje primanjkljaja bilance prihodkov in odhodkov, financiranje primanjkljaja računa finančnih terjatev in naložb ter financiranje odplačila glavnic dolga do državnega proračuna v tekočem letu ter za zadolževanje za odplačilo glavnic dolga državnega proračuna v prihodnjih dveh letih, ni mogoče neposredno določiti vira zadolževanja, ki je bil namenjen za dokapitalizacijo. Za namen ocene stroškov proračuna v letu 2015 iz naslova dokapitalizacije v denarju je uporabljena predpostavka, da je bila le-ta izvedena iz sredstev zadolžitev, izvedenih z izdajo 3-letne evro obveznice v mesecu novembru, ker je bila dokapitalizacija decembra, ter delno z izdajo 5-letne USD, se pravi ameriške obveznice, v ameriških dolarjih v mesecu maju 2013. Na osnovi navedenih predpostavk predstavlja strošek iz naslova obresti za dokapitalizacijo v letu 2013 v denarju skupaj 96 milijonov evrov v letu 2015. Za namen dokapitalizacije vrednostnih papirjih so bili v okviru dovoljenega obsega zadolževanja, določenega z ZIPRS, izdani dolgoročni in kratkoročni vrednostni papirji Republike Slovenije v skupnem nominalnem znesku 998 milijonov, od tega dolgoročnih vrednostnih papirjev v višini 873 milijonov in kratkoročnih vrednostnih papirjev zakladnih menic v višini 124 milijonov evrov. Dolgoročni vrednostni papirji so bili izdani z reodprtjem obstoječih obveznic RS, kratkoročne vrednosti papirji šest- in devetmesečne zakladne menice pa z dodatnimi novimi izdajami. Strošek iz naslova obresti za navedene vrednostne papirje v letu 2015 znaša skupaj 35 milijonov. Skupni strošek, se pravi ob teh predpostavkah, v breme proračuna 2015 iz naslova obresti za zadolžitve, namenjene dokapitalizaciji bank, je tako ocenjen na skupaj 131,7 – recimo 132 milijonov. Ob tem treba poudariti, da je bila dokapitalizacija bank financirana z zadolžitvami, če je ta predpostavka prava, s temi zadolžitvami, ki so bile relativno kratkih ročnosti, ki bodo ob dospelosti refinanciranja z zadolžitvami po ugodnejših pogojih, ker od takrat so naše obrestne mere bistveno padle, kar pomeni tudi ustrezno nižji strošek prihodnjih proračunskih let. Tukaj sem spustil še DUTB, ker za najete obresti za obveznice, ki jih je pa izdala DUTB v višini milijarde in pol, te obresti financira DUTB sama. V letu 2014 je plačala 46,2 milijona evrov obresti. To je pa za tisto, kar je izdala DUTB. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert bo postavila vprašanje ministrici za notranje zadeve mag. Vesni Györkös Žnidar [[…]] [[oglašanje iz klopi]] Dobil sem obvestilo, da boste spustili vprašanje, če ministra ne bo, sicer se vam pa opravičujem, če je bil nesporazum. Bojan Podkrajšek, izvolite.
Hvala, spoštovani predsedujoči, za dano besedo. Cenjena ministrica, kolegice in kolegi! Naj povem, da glede na to, da je minister odsoten, pričakujem njegov ustni odgovor na naslednji seji, vprašanje pa bom postavil danes. Moje vprašanje se pa nanaša na samooskrbo z zelenjavo v Sloveniji. Vsi ugotavljamo že kar nekaj časa, da smo s samooskrbo zelenjave zelo slabo oskrbljeni. Ta procent je slab, je pod 40 % in ker veliko kmetij razmišlja o pridelavi te zelo zahtevne panoge, to je zelenjava, je pa težava v tem, da govori Zakon o dohodnini v 49. členu o tem, da intenzivna pridelava vrtnin in zelišč ne šteje kot osnovna kmetijska dejavnost, torej ne more biti obdavčena po katastrskem dohodku. Kot intenzivna pridelava vrtnin in zelišč opredeljuje pridelavo ene vrtnine ali več v posameznem letu. To pomeni, da če na določeni kmetiji pridelujejo več kot eno zvrst zelenjave, se ne šteje kot osnovna kmetijska dejavnost. Glede na to, da imamo v novi perspektivi, to je od 2014–2020, tudi veliko nejasnosti, kar se tiče področja kmetijstva, predvsem se s temi nejasnostmi srečujejo manjše kmetije, sprašujem ministra in Ministrstvo za kmetijstvo: Kakšne ukrepe predvidevajo, da se bo pridelava zelenjave na kmetijah štela kot osnovna kmetijska dejavnost? Hvala.
Hvala lepa. Na naslednji seji boste dobili odgovor gospoda ministra. Gospa Andreja Potočnik bo postavila vprašanje ministrici brez resorja, pristojni za razvoj, strateške projekte in kohezijo Alenki Smerkolj. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica! Kohezijska politika je glavna naložbena politika v Evropski uniji, saj v njenem okvirju predstavlja dobrih 32 % skupnega proračuna ali nekaj manj kot 352 milijard evrov. Sloveniji sta od tega na voljo 3,2 milijardi, skupaj s kmetijsko in ribiško politiko pa 4,1 milijarde evrov. Za uspešen začetek črpanja je zelo pomemben dokument nacionalna uredba, ki jo pripravlja Služba Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko. Poleg tega je bilo napovedanih še nekaj sprememb, med drugim odprti razpisi, kombiniranje sredstev s povratnimi viri financiranja, e-razpisi, ustanovitev enotne točke, kjer se bodo zbrali vsi relevantni podatki za potencialne upravičence. Napovedali ste tudi, da boste v čim večji mogoči meri poenotili izvajanje proračuna. Ena izmed ključnih usmeritev je tudi sprememba filozofije, kjer cilj ne bo zgolj porabiti sredstva, kot je bilo to mnogokrat do sedaj, temveč bo cilj sredstva pametno porabiti za projekte, ki bodo imeli dolgoročne koristi in učinke za Slovenijo. Zanima me: Kako daleč je Vlada s pripravo vseh potrebnih normativnih podlag za začetek izvajanja evropske kohezijske politike za 2014–2020? Hvala.
Hvala lepa. Ministrica Alenka Smerkolj, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana poslanka, ostali poslanci! Kar intenzivno obdobje je v tem trenutku ne samo za našo službo, ampak tudi za ostale resorje. Dva ključna dokumenta sta v fazi priprave, prvi je nacionalna uredba, ki jo je poslanka Andreja Potočnik tudi omenila, in prvi osnutek te uredbe smo v skladu z načrtom posredovali v medresorsko usklajevanje konec februarja oziroma 20. februarja letošnjega leta. Na ta osnutek smo prejeli kar nekaj pripomb. Glede na to, da smo želeli dobiti tudi pripombe vseh deležnikov v tem procesu, je od enakega datuma na naši spletni strani v bistvu bil predlog uredbe tudi objavljen in oglasili so se tudi praktično vsi ostali deležniki. V mesecu marcu smo zato z vsemi deležniki opravili konzultacije ne samo z ministrstvi in pristojnimi resorji, temveč tudi z ostalimi deležniki. To so gospodarstvo, lokalne skupnosti, regije, zelo pomembne, nevladne organizacije in na koncu tudi sindikati. Poskušamo uredbo spraviti na Vlado, vendar smo se odločili, da glede na vse pripombe odtečemo še en krog, zato da bo sistem boljši. Tako predvidevamo, da bo ta teden, to sredo, drugi osnutek uredbe poslan v novo medresorsko usklajevanje in bo tudi hkrati objavljen na spletu naše službe, tako da odtečemo še en krog. Verjamem, da je v smislu partnerskega odnosa to dobro. Smo pa z vsemi dogovorjeni, da ne bomo uveljavljali celotnega tridesetdnevnega roka, tako da bi lahko uredbo sprejeli na Vladi do konca aprila letos. Še en krog dokumentov je zelo pomemben. To so pa v bistvu merila in kriteriji. To je dokument, ki je pomemben za vzpostavitev sistema, potrdi pa ga Odbor za spremljanje. Odbor za spremljanje je potekal 25. marca, se pravi prejšnji teden. Takrat je bila tukaj tudi Evropska komisija in v Odboru za spremljanje so prisotni tudi vsi ostali deležniki in vsa pristojna ministrstva. Odbor za spremljanje je ugotovil visoko stopnjo pripravljenosti dokumenta in hkrati tudi datumski postopek, kako se bodo merila in postopki sprejemali. Skratka, da ne grem predaleč, pričakujemo, da bo okvir za vzpostavitev nove kohezijske politike vzpostavljen do konca meseca aprila. Tukaj bo potem še en dodatek, ki bo sedaj po novem tudi na predlog Službe Vlade za zakonodajo urejen ne v uredbi, ampak v zakonu o izvajanju proračuna, se pravi v ZIPRS. To bo pa del, ki je izjemno pomemben in s katerim smo imeli v prejšnji koheziji kar nekaj problemov, to pa je, da projektom, ki niso delovali, nismo mogli odvzeti sredstev. To bo zdaj urejeno, ne bo urejeno v uredbi, ampak še v bolj pomembni podlagi, se pravi v zakonu. Z Ministrstvom za finance smo dogovorjeni, da ta predlog uvrsti na majsko sejo. Ni pa to pomembno za vzpostavitev samega sistema. V bistvu smo konec aprila oziroma potem še z zakonom konec maja pripravljeni za začetek izvajanja nove kohezijske politike. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospe Jelke Godec ni. Mag. Bojan Kranjc – ga ni. Gospa Anja Bah Žibert, izvolite. Postavila bo vprašanje ministrici za notranje zadeve mag. Vesni Györkös Žnidar, ki je pa odsotna.
Spoštovani vsi prisotni v dvorani! Prosim potem za pisni odgovor. Pač upam in želim si, da ga bom prejela čim prej. Na prvi redni seji Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb je bilo predstavljeno obsežno gradivo o kemičnih in ubojnih sredstvih nekdanje Službe državne varnosti, ki predstavljajo veliko družbeno nevarnost. Še posebej je zaskrbljujoč podatek, da so nekatera ta življenjsko nevarna sredstva še danes v zasebni lasti, da so skrita v tako imenovanih bunkerjih, depojih in bazah po različnih delih Slovenije. Po ocenah naj bi bilo takšnih bunkerjev okoli 300. Samo po znanih podatkih je tega orožja in razstreliva pravzaprav za malo vojsko. Govorimo torej o sredstvih, ki predstavljajo resen varnostni problem in terjajo hitro in učinkovito posredovanje oziroma odkrivanje. Njihovega odkrivanja nikakor ne smemo prepustiti naključju ali postranski zadevi. Namreč, med temi sredstvi so strelna orožja, eksplozivi, sredstva za tiho likvidacijo, farmakološka sredstva, torej različni organski, anorganski strupi, narkotiki, kemična, zažigalna sredstva, ampule za vznemirjanje množic in še ogromno drugega. Osrednji problem, ki ga tukaj imamo, je, da so ta sredstva še vedno v tako imenovani operativni funkciji, velik problem predstavljajo evidence, ki jih bojda ni. Zastrašujoč je tudi podatek iz dokumentacije pri enem od depojev, da v primeru, da depo odpre nepoklicani, se aktivira mina, ki uniči celotno vsebino. Si predstavljate, da nekaj takšnega najdejo otroci ali družina pri obnovi kakšnega objekta? Z varnostjo se pač ne smemo igrati in ministrica to dobro ve. Pri teh sredstvih gre za nekontrolirane zadeve, ki lahko ogrožajo cela mesta. Zaskrbljujoč pa je še toliko bolj podatek, ker se s temi sredstvi razpolaga nepooblaščeno. Skratka, gre za resen problem, ki zahteva pridobitev natančnih informacij oziroma lokacij in, končno, varno uničenje najdenih snovi. Glede na to, da problematiko ministrica pozna, vsaj morala bi jo, sprašujem: Kaj konkretno v zvezi s tem je že narejenega in kaj še namerava ukreniti, zavedajoč se, da govorimo o grožnji premoženju in življenjem ljudi?
Najlepša hvala. Odgovor bo podan pisno. Sedaj bo postavil vprašanje gospod Hainz. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala. Kolegice in kolegi! Hvala lepa, tudi moje ministrice sicer ni, ampak vendar bom zastavil vprašanje in upam, da bom dobil odgovor. Namreč, gre za naslednje. Za ustavno opredelitev, da je Slovenija socialnega država, je izjemnega pomena ureditev področja zdravstvenega varstva ljudi. V koalicijski pogodbi smo zapisali, da se bo vlada zavzemala za kakovost in učinkovito zdravstvo, obvezno zdravstveno zavarovanje bo ohranilo svojo univerzalnost in dostopnost do zakonsko določenih zdravstvenih storitev ob solidarnem zagotavljanju sredstev. Na področju opravljanja zdravstvene dejavnosti se bomo zavzemali za jasnejšo mejo med javnim in zasebnim izvajanjem zdravstvene dejavnosti. Ob teh temeljnih izhodiščih bi vam rad povedal misel in zastavil vprašanje. Prva misel je gotovo naslednja. Slišim, da je ministrstvo naročilo študijo o problemih slovenskega zdravstva v tujini. Kolikor vem, so predali na ministrstvu polni analiz o slovenskem zdravstvu, poleg tega se je v razpravo vključila tudi slovenska civilna družba in preko sredstev informiranja objavila vrsto člankov od zdravnikov in tudi ljudi, ki se na zdravstvo spoznajo, tako da je vprašanje, koliko je nujno potrebno to naročati v tujini. Istočasno pa tisto, kar moramo vedeti ali kar je bistveno, da enak ukrep v neki tuji državi ali situacija v neki tuji državi ni primerljiva z našo, in enak ukrep, enak zakon, iz psiholoških ali političnih razlogov lahko pripelje do različnih rezultatov doma. Vsekakor pa bi se lahko, ne glede na ostale dele zdravstvene reforme, zelo hitro odločili za spremembo dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, kar pa je bistvo mojega vprašanja. Lahko bi matematično izračunali, koliko denarja se danes zbere iz naslova prostovoljnega dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in ga pač razdelili po neki socialno določeni lestvi in ne enako za vse, kot je to doslej. To je posebno pomembno za Desus oziroma za ljudi, ki jih zastopamo in so večinoma s spodnjega dela socialne lestvice. Zato sprašujem: Kdaj se bo Vlada lotila ureditve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja kot pomembnega dela zdravstvene reforme? Vem, da sem malce poenostavil ta izračun, ampak vendar mislim, da je odgovor lahko zelo enostaven. Hvala lepa za odgovor gospe ministrice.
Hvala. Odgovor bo podala ministrica za zdravje Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod poslanec Primož Hainz, hvala za vprašanje. Kot ste že pravilno navedli, je dejansko v koalicijskem sporazumu zaveza za preoblikovanje oziroma ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja v neko obliko dajatve, ki bo nadomestila prihodke, ki se zdaj zberejo iz tovrstnega zavarovanja. Kot verjetno veste, je v normativnem programu za letošnje leto predvideno, da se do konca letošnjega leta pripravi zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki bo vključeval tudi tovrstne spremembe. S tem zakonom bo vzporedno tekel tudi zakon o dolgotrajni oskrbi in zavarovanju. Zaradi tega bo treba ne le samo preoblikovanje tega zavarovanja glede na zdaj zbrana sredstva, temveč bo treba tudi v kontekstu demografskih gibanj oziroma staranja naše družbe in potreb po zakonodajni ureditvi dolgotrajne oskrbe vključiti v to preoblikovanje oziroma spremembe tega zavarovanja tudi tovrstne zahteve oziroma izdatke, skupaj z dajatvijo, ki bo zbrana po solidarnem oziroma vzajemnem principu, in tudi tistega dela, ki naj bi ostal komercialnim zavarovalnicam za t. i. prave prostovoljne zavarovalne produkte bodisi v zdravstvenem delu kot tudi v delu dolgotrajne oskrbe. Če bi samo spreminjali dopolnilno zavarovanje v sedanjem kontekstu, se ve, da je povprečna nominalna premija okrog 28, 29 evrov za osebe, ki so zavarovane v tem sistemu, približno jih je milijon 420, milijon 430 tisoč, bi dejansko lahko res to spremenili v neko dajatev in s tem pridobili, najmanj kar je, vse tiste obratovalne stroške, ki jih sedaj zavarovalnice potrebujejo za svoje obratovanje in pa še tudi tisti del, ki bo ob uvedbi direktive solventnosti s 1. januarjem 2016 eventuelno zahteval dodatne dokapitalizacije zaradi kapitalske neustreznosti. Poleg tega bo pri tem preoblikovanju treba upoštevati tudi različne variante oziroma načine, pri čemer je lahko eden izmed mogočih načinov enak nominalni znesek za vse, mogoče so pa tudi druge kombinacije, kjer bi se upoštevala ta dohodkovna solidarnost in bi, recimo, ta nominalni znesek bil odvisen od dohodkovnega statusa posameznega zavarovanca. Da zaključim, do konca leta bo ta predlog šel v javno razpravo skupaj z zakonom o dolgotrajni oskrbi z vsemi mogočimi rešitvami in kombinacijami. Hvala.
Hvala. Gospod Tomaž Lisec bo postavil vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen. Izvolite.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Sicer bi bilo vprašanje veliko lažje postaviti, če bi bila ministrica v dvorani. Po mojih informacijah ni napovedala odsotnosti, ampak upam, da nekje posluša, predvsem pa bo dobro, če bo potem odgovor vsebinski in pozitiven. Ministrico za okolje želim vprašati glede urejenosti plovnosti slovenskih rek z motornimi vozili. Gre za vprašanje, ki se dotika marsikatere občine in kraja, ki leži ob kakšni izmed slovenskih, predvsem večjih rek. Kot vsi vemo, imajo občine možnosti, da z odlokom uredijo plovnost določenih delov rek, ob katerih ležijo, ampak ko se vprašanje dotika plovbe z motornimi vozili, pa je to v skladu s slovensko zakonodajo, torej z Zakonom o plovbi po celinskih vodah in z Zakonom o vodah, v pristojnosti Vlade, ki ima možnost, da s posameznimi uredbami uredi to vprašanje. Vsaka reka ima neke svoje značilnosti, tako da je nek splošen odgovor predstavnikov minister že zadnje desetletje, da nekega skupnega zakona o plovnosti slovenskih rek z motornimi vozili ne moremo dati na nek skupen enačaj, da mora vsaka reka oziroma vsak odsek svoje reke imeti neko svojo uredbo, zato me zanima glede na primer dobrih praks v tujih državah, predvsem tistih, po katerih se zgledujemo, Avstrija, Nemčija, ko želijo pripomoči k lokalnemu gospodarstvu, predvsem pa turizmu, da jim omogočijo plovbo z motornimi vozili. Ampak pri nas zgleda primer dobre prakse nekako takole. Sam prihajam s spodnje Save, kjer imamo že kar nekaj hidroelektrarn zgrajenih: hidroelektrarna Boštanj, Blanca, Krško, pred dokončanjem je hidroelektrarna Brežice, pa vsi Posavci upamo, da bo nekoč tudi zgrajena hidroelektrarna Mokrice in očitno bo morala vsaka hidroelektrarna imeti svojo uredbo, če bo hotela imeti plovbo z motornimi vozili. Gospoda Židana, predhodnika ministra, sem vprašal maja leta 2013, kako je z uredbo o uporabi motornih vozil na hidroelektrarni Boštanj in je odgovoril, da je sprejetje uredbe predvideno v prvi polovici letošnjega leta – torej leta 2013. Eno leto – nič se ni zgodilo. Isto vprašanje maja 2014, odgovor: "Možnost plovbe bo že v tej plovni sezoni" – pa se ni zgodilo nič. Sedaj sem že dvakrat vprašal aktualno ministrico za okolje, kako je s plovbo po akumulacijskem jezeru hidroelektrarne Boštanj, torej z motornimi vozili, in drugič je bilo rečeno: "Sporočamo vam, da je uredba na seznamu normativnega delovnega programa Vlade v letu 2015 in da bo predvidoma sprejeta konec marca leta 2015." Ministrica ima še en dan časa, da sprejme uredbo, ampak dve leti čakamo na prazno [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Spoštovani gospod Tomaž Lisec, zahtevate pisni ali ustni odgovor na naslednji seji? [[oglašanje iz dvorane]] Niste se izrekli okoli [[…]]
Hvala, podpredsednik, še enkrat za besedo. Uredba bo predvidoma sprejeta konec marca 2015. To je v skladu z normativnim delovnim programom Vlade Republike Slovenije. Jaz sem pričakoval ustni odgovor danes. Pričakoval sem pozitiven ustni odgovor. Če bom čakal na ustni odgovor aprilske seje, bo datum zamujen. Če bom čakal na pisni odgovor, glede na to, da se vlada po navadi komaj drži enomesečnega roka, vsaj kar imam osebne izkušnje, sem dobil zadnji odgovor ministra za zunanje zadeve, ki je čakal tri mesece na odgovor, in bo verjetno spet Spodnje Posavje dobilo iste ustne ali pisne odgovore leta 2013 – letos, leta 2014 – letos. Resnično upam, da kakršenkoli bo odgovor, da ne bo odgovor leta 2015, jaz pa bom spet marca 2016 spraševal, kdaj se bo kakšna uredba sprejela. Pričakujem pisni odgovor in ga pričakujem v roku enega tedna. Če se vlada drži svojih obljub, naj jih tudi izpolni. Hvala.
Dobro, vaše mnenje bomo posredovali ministrstvu in upam, da boste dobili odgovor. Gospod Ljubo Žnidar bo zastavil vprašanje ministru za finance dr. Dušanu Mramorju.
Hvala lepa, predsedujoči. Pozdravljeni spoštovani gospod minister, gospa ministrica! Dars in njegovi zaposleni trenutno izvajajo naloge cestninskega nadzora nad plačevanjem cestnine na podlagi Zakona o javnih cestah. Z opravljanjem te naloge cestninskega nadzora se generirajo prihodki iz naslova izdanih plačilnih nalogov, se pravi glob, ki so v celoti prihodek državnega proračuna. Celotni neposredni in posredni stroški, kot so delo, storitve, material, amortizacija, zapore, administrativni stroški, so v celoti breme družbe Dars d. d. To je v Sloveniji edinstven primer, kjer upravljavec cest izvaja cestninski nadzor, vsi prihodki so prihodki proračuna Republike Slovenije, samega izvajalca pa bremenijo stroški opravljanja te naloge. Spoštovani gospod minister, jaz vem, da to področje ni direktno, skratka, je področje, ki spada pod resorno Ministrstvo za infrastrukturo. To področje urejata dva zakona: Zakon o cestah in Zakon o cestninjenju. Ker je ta naloga vezana tudi na prihodke proračuna in ker brez vašega soglasja, se pravi brez Ministrstva za finance, ne gre; minister, vas sprašujem: Kako vi vidite v prihodnje povrniti stroške cestninskega nadzora Darsu?
Hvala lepa. Dr. Dušan Mramor.
Spoštovani poslanec, hvala lepa za vprašanje. Na žalost, kot ste že sami ugotovili, to vprašanje ne sodi v mojo pristojnost in jaz ne smem posegati v pristojnosti drugih ministrov. Ta problematika je takšna, da jo je treba urediti sistemsko; tudi to ste že omenili, to se pravi v področni zakonodaji, o čemer so že po mojem vedenju potekali razgovori. Jaz, kot sem že rekel, v vsebinske odločitve ostalih ministrov ne morem posegati. Tudi v Zakonu o javnih financah so določbe vezane na odločitev pristojnosti predstojnikov neposrednih proračunskih uporabnikov in ključna je odgovornost za zakonitost, namenskost in gospodarnost razpolaganja s proračunskimi sredstvi. Zakaj to izpostavljam? Ker povračilo teh sredstev nazaj Darsu bi moralo iti iz proračuna Ministrstva za infrastrukturo in je torej v popolni pristojnosti ministra za infrastrukturo. V medresorskem usklajevanju se usklajujejo vsebinski ter finančni vidiki in tam sodelujemo; ampak kako se pa cel sistem zamisli in postavi; je pa stvar ministra za infrastrukturo. Meni je zelo žal, da vam ne morem odgovoriti, ker kot profesor si zelo želim odgovoriti na vprašanje.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa za odgovor, spoštovani minister. Če zdaj samo konkretiziram, za kakšen red velikosti v finančnem smislu tukaj gre. Letno se od glob prispeva direktno v proračun malo manj kot 7 milijonov evrov. Stroškov z naslova izvajanja tega cestninskega nadzora pa je nekaj več kot 3 milijone. To se pravi, da gre dejansko tukaj, če tako rečem, za povrnitev stroškov Darsu za te dobre 3 milijone. Tudi sam se absolutno strinjam z vami, da se ta zadeva sistemsko uredi. Bi pa vas zdaj vprašal: Ali v tem medresorskem usklajevanju, ker gre tukaj za poseg v proračun – res ni ta velik, govorimo o dobrih 3 milijonih na leto –, če bi bilo tukaj vaše soglasje v primeru, da se gre v spremembo ostale resorne zakonodaje, če bi šlo tukaj za soglasje, da se ti stroški upravičencu povrnejo? Hvala.
Hvala lepa. Dr. Dušan Mramor, izvolite.
Hvala lepa. Mi na Ministrstvu za finance ne posegamo v posamezne proračune posameznih ministrstev. Če Ministrstvo za infrastrukturo zagotovi ta sredstva znotraj svojega proračuna, seveda v okvirih, ki pa se postavljajo in se potem o njih pogaja na celi vladi, potem mi temu ne nasprotujemo. Vsak minister določi svoje prioritete in znotraj tiste skupne omejitve, ki jo ima, določa, kam bo denar razporedil. Tukaj minister za finance ne posega.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani minister, hvala za to dopolnitev. Ampak tukaj v celoti nad to spremembo oziroma spremembo zakona samo resorno ministrstvo v celoti ni samostojno, ker je to vezano na državni proračun. Drugo bi bilo, če bi te globe šle v okviru resornega ministrstva; potem je to izključno in edinstveno samo njihova domena, kako razporejajo s prihodki in odhodki resornega ministrstva. Ker pa gredo ta sredstva v državni proračun, ima pa kompetence za državni proračun Ministrstvo za finance. Vemo, v kakšnem stanju je družba Dars, da ima veliko finančnih obveznosti, da ima v prihodnosti za zgraditi še manjkajoče avtocestne odseke in da bo potrebno dokaj dobro vzdrževanje avtocest. Vključno z izjemnim povečanjem tovornega prometa je to vzdrževanje iz leta v leto toliko dražje. Dars je družba, ki je v 100-odstotni lasti države in za katero finančne obveznosti je tudi država dala poroštvo. Ne more nam biti kar vseeno, kako Dars ravna s svojimi prihodki. Vsak evro je treba racionalno obrniti v tej družbi. Sam menim, da ni prvenstveno naloga Darsa, da polni slovenski proračun, ampak da dobro gradi in upravlja slovenske ceste. Zaradi tega predlagam, da se o tej problematiki opravi javna razprava. Hvala.
Hvala lepa. O vašem postopkovnem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, 31. marca. Gospa Erika Dekleva bo zastavila vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen. Izvolite.
Hvala za besedo. No, tudi jaz sem želela zastaviti vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen. Ker ta trenutek ni prisotna, prosim za pisni odgovor; in tako kot kolega Lisec upam, da ne bo treba nanj čakati 30 ali več dni. V jeseni 2014 so Slovenijo prizadele obsežne poplave, ki so prizadele večji del območja države. V tem času je bilo veliko govora o tem, da vodotoki niso primerno vzdrževani, zato je Vlada Republike Slovenije 27. 11. 2014 sprejela akcijski načrt interventnih aktivnosti zaradi poplav, ki ga je pripravila neformalna medresorska delovna skupina v sodelovanju z Agencijo Republike Slovenije za okolje. Akcijski načrt je razdeljen na več sklopov; v prvem sklopu je opredeljen nabor nujno potrebnih interventnih gradbenih del na slovenskih vodotokih in vodni infrastrukturi, ki bodo preprečila, da bi bile škode v primeru ponovne poplave, seveda govorimo o podobni intenziteti ali obsegu iz leta 2014, še večje. Nabor del je pripravila Agencija Republike Slovenije za okolje v sodelovanju z izvajalci gospodarske javne službe urejanja voda, izvedena pa naj bi bila v roku 6 mesecev. Za ta dela naj bi bila zagotovljena sredstva v višini do 11 milijonov 949 tisoč 500 evrov; in sicer do višine 841 tisoč evrov v proračunu za leto 2014 in do višine 11 milijonov 108 tisoč 500 evrov v proračunu za leto 2015, ki bi se zagotovila v mesecu januarju. V povezani z navedenim me zanima: Kakšna je realizacija izvedenih del po preteku polovične dobe, predvidene za izvedbo prvega sklopa akcijskega načrta? V kakšni fazi je izvajanje drugega sklopa, kjer gre za vzdrževanje vodotokov, vodne infrastrukture ter vodnih in priobalnih zemljišč za leto 2015, s katerimi se na splošno zagotovi večja pretočnost slovenskih vodotokov? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica Irena Majcen, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči; spoštovana poslanka gospa Erika Dekleva. V letu 2014, ste že sami povedali, so bila izvedena dela; prav tako imamo sedaj zagotovljena vsa sredstva za intervencijska dela, ki so na različnih vodotokih različno začeta. Recimo za porečje Mure imamo zaključenih 1/4 predvidenih ukrepov, za Dravo tudi približno 1/4, porečje Savinje tudi približno 1/4, spodnja Sava je praktično v zaključni fazi, saj je 6 od 7 ukrepov že izdelanih. Porečje srednje Save je približno 1/2. Pri zgornji Savi je manj, je 4/36, to je 1/9. Na zgornji Savi moramo še krepko prijeti za delo. Pri reki Soči je tudi približno tako, je izvedena približno 1/11. Jadranske reke – 3/18, smo tudi v začetku izvajanja intervencijskih del. V samem akcijskem načrtu je naštetih tudi mnogo drugih ukrepov, ne samo zagotavljanje protipoplavne varnosti v izvedbi. Tako je za redna vzdrževalna dela v proračunu trenutno zagotovljenih milijon evrov, smo pa tudi v fazi sprejemanja načrta vodnega sklada, kjer bomo s pomočjo spremenjenega načrta podnebnega sklada lahko še dodatno zagotovili približno 7 milijonov evrov, tako da bi potem skupno imeli v teh začetnih mesecih za redna vzdrževalna dela zagotovljenih 8 milijonov evrov. Sama pa vidim uspešnost tega akcijskega programa samo v tem, da bi bila izvedena v celoti vsa dela, ki smo jih planirali, predvsem zaradi tega, ker je pri zagotavljanju višje protipoplavne varnosti nujno, da se vodotok ureja v celoti. Če se ne, potem pomeni, da na posameznem odseku, na posameznem delu vodotoka, če dela niso izvedena, še kako hitro pride do poplav. Verjetno je že znano precej o tem, da se je v lanskem letu zaključil razpis za izbor koncesijskih izvajalcev. Podpisane so bile pogodbe, sklep Vlade je bil, potem so bile dane pritožbe na revizijsko komisijo, ki je izbore potrdila, razen v dveh sklopih, tako da smo na ministrstvu dolžni ponovno preveriti postopka za izbor koncesionarja za Sočo in zgornjo Savo. To pa pomeni, da bi v prihodnje bile tudi nekaj nižje cene za koncesionarje. V tem programu izvedbenih del pa jemljem kot zelo pozitivno tudi dejstvo, da se župani v mnogih primerih odločajo z nekim deležem prispevati na svojem območju tudi ukrepe, ki zagotavljajo višjo protipoplavno varnost, kar pomeni, da se tem ukrepom namenja nekaj več sredstev in veliko več pozornosti kot doslej, kajti z izplačili škod in odškodnin se seveda ne stori prav nič za to, da bi se te dogodke preprečevalo. To se lahko stori samo z izvedenimi deli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Andrej Čuš bo zastavil vprašanje ministrici za zdravje Mariji Milojki Kolar Celarc.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Spoštovani ministrici in minister! Gospod podpredsednik, jaz moram opozoriti, da pričakujem, da v prihodnje, če se bo zgodilo, da minister nenapovedano manjka in mu naši poslanski kolegi postavijo vprašanje, vsaj za nekaj minut prekinete sejo Državnega zbora, ker mislim, da gre za podcenjevanje opozicije. Ali pa recite, da te točke nočemo imeti na dnevnem redu, pa ukinimo Državni zbor. Pač, moja opazka, nad tem sem razočaran, nad tem odnosom vlade. Naj grem zdaj na vsebino. Spoštovana gospa ministrica, vprašanje urgentnega centra Ptuj – lahko rečem, da se že pol leta pogovarjava o tem na dolgo in široko, kaj se dogaja, kdaj se bo kaj premaknilo. Odbor za zdravstvo je na svoji 2. redni seji, ki je potekala 11. februarja, sprejel sklep: Odbor za zdravstvo predlaga Vladi Republike Slovenije, da vključi urgentni center Ptuj v mrežo urgentnih centrov. Ta sklep je bil sprejet soglasno, s petnajstimi glasovi "za", kar me veseli, ker so člani odbora prepoznali potrebo spodnje podravske regije po organizaciji urgentnega centra na tem območju. Ob tem bi tudi rad opozoril, da skupno število obravnav za leto 2014 znaša kar 44 tisoč 366, to pomeni teh urgentnih, kar je glede na podatke ostalih primerljivih okolij popolnoma primerljivo in pričakovano. Ob tem pa razgalja tudi jasno upravičenost in potrebo po organizaciji urgentnega centra Ptuj, in to celo stopnje C2, saj se bo sicer nadaljevala in poglabljala neenakost obravnave prebivalcev omenjenega področja, ki tako že leta prejema bistveno manj zdravstvenih programov in denarja kot ostala primerljiva okolja. Ob tem pa je treba opozoriti, da je Splošna bolnišnica Ptuj s svojimi aktivnostmi že zelo daleč. Pripravljena je vloga za gradbeno dovoljenje, sama Splošna bolnišnica je vložila že preko 100 tisoč evrov lastnih sredstev. Po seji odbora sem se udeležil tudi kolegija županov Spodnjega Podravja, to je bilo 9. marca letos, kjer ne da predlagajo ali prosijo, da se na Ptuju organizira urgentni center, ampak zahtevajo. Ker ugotavljamo, da drugače, kot da zahtevaš in nekako narediš s silo, se v tej državi ne da premakniti nič. Ob tem bi pa rad tudi opozoril, da smo v Poslanski skupini SDS že v sklopu rebalansa proračuna predlagali spremembo proračuna. Z amandmajem smo želeli zagotoviti 3 milijone evrov za gradnjo urgentnega centra Ptuj; to pobudo pa je podprlo kar 20 županov Spodnjega Podravja. Lahko jih grem naštevati, od Slovenskih Goric, Haloz [[…]] [[znak za konec razprave]] Izražam oziroma prenašam na vas zahtevo, da čim prej pristopite k delu. Hvala lepa.
Hvala lepa! Gospa ministrica Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod poslanec Čuš, ostali poslanke in poslanci! Ministrstvo za zdravje ta moment podrobno pregleduje projekt za pridobitev gradbenega dovoljenja, ki so ga poslali iz Splošne bolnišnice Ptuj in njihovo skladnost s sprejeto metodologijo za oblikovanje urgentnih centrov v Sloveniji. Takoj, ko bo končan ta celovit pregled projekta, bomo vse pripombe in odprta vprašanja posredovali vodstvu Splošne bolnišnice Ptuj. Prav tako tudi od Splošne bolnišnice Ptuj pričakujemo ustrezna pojasnila glede obsega projekta. V dokumentu identifikacije investicijskega projekta iz leta 2012, s katerim je seznanjeno naše ministrstvo, naj bi šlo le za projekt urgentnega centra oziroma izgradnje pritličnega objekta za ta namen, medtem ko projektna gradbena dokumentacija, s katero razpolagamo, obsega dvoetažni projekt. Ključno je torej, da Splošna bolnišnica Ptuj seznani ministrstvo z investicijskim programom, iz katerega bo jasno razvidno, kateri dejavnosti bo namenjen prizidek, kdo bo financer za program te dejavnosti, kdo bo investitor tega dela objekta. Šele po uskladitvi zgoraj navedenega, potrditvi investicijskega programa in glede na razpoložljiva sredstva proračuna bodo izpolnjeni vsi pogoji, da Ministrstvo za zdravje oziroma vlada uvrsti graditev urgentnega centra Ptuj oziroma uvrsti ta projekt v načrt razvojnih programov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Andrej Čuš, izvolite.
Zahvaljujem se vam za prvi del odgovora. Ob tej priliki bi rad izpostavil, da se za urgentni center na Ptuju pogovarjajo – ne da se pogovarjamo, takrat me še ni bilo zraven oziroma nisem bil v Državnem zboru – že vse od leta 2003. Kolikor sem tudi sam uspel izvedeti, lahko jutri oziroma pojutrišnjem pričakujete dokumentacijo v zvezi z izgradnjo urgentnega centra Ptuj. Gre za dokumentacijo iz preteklosti, ob tem pa bi tudi rad opozoril, da Splošna bolnišnica Ptuj in lokalna skupnost potrebuje neko vašo konkretno zavezo ali sklep, s katerim uvrščate urgentni center Ptuj sploh v mrežo urgentnih centrov. Danes je veliko govoric ali pa ljudje rečejo, kaj ste pa delali zadnja leta. Saj splošna bolnišnica sploh ni vedela, kaj naj naredi, kako naj razvija svoje aktivnosti v prihodnje, ko pa na papirju ni imela tega potrdila s strani države, s strani ministrstva, da so vključeni v nacionalno mrežo urgentnih centrov. Zato me zanima oziroma bi rad izvedel: Kdaj boste Splošni bolnišnici Ptuj poslali papirje, s katerimi bo potem bolnišnica Ptuj pristopila k nadaljnjemu razvijanju in projektiranju urgentnega centra? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite odgovor.
Kot sem že tudi na odboru dejala, ne morem presojati in ocenjevati, zakaj urgentni center v preteklosti ni bil vključen v sistem tako imenovanih NRP oziroma načrt razvojnih programov. Očitno so bile tu tudi neke regionalne pomanjkljivosti, če se tako izrazim, tudi na drugi strani, se pravi bolnišnice. Ampak ne glede na to je treba gledati v prihodnost. Jaz bom lahko ugotovila, kdaj bo vključen v gradnjo oziroma v NRP urgentni center Ptuj, takrat, ko bodo s strani tudi ptujske bolnišnice izpolnjeni vsi pogoji in vsa projektna dokumentacija, ki bo sposobna presoje in odgovorov, da se lahko uvrsti v ta NRP, kot zahtevajo proračunska pravila. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, postopkovno.
Se opravičujem, gospod predsedujoči, bom izrabil možnost postopkovnega. Sam ne bom dal postopkovnega predloga, bi pa rad prenesel vabilo. Gospa ministrica, v lokalni skupnosti, torej na Ptuju so se vam župani in predstavniki bolnišnice pripravljeni prilagoditi in vas vabimo na Ptuj, da se čim prej usedemo za mizo in dorečemo konkretne aktivnosti v prihodnje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Dušan Verbič bo zastavil vprašanje ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovana poslanka, poslanci, prav lep pozdrav! Evropska komisija je nedavno objavila rezultate raziskave z naslovom Pregled stanja na področju pravosodja 2015. Primerjalni rezultati za Slovenijo so v nekaterih pogledih spodbudni, pri drugih nekoliko manj. Med slednjimi je za pomen konkurenčnosti slovenskega gospodarstva relevantno področje dostopnosti do objavljenih sodb. Iz objavljenih podatkov v raziskavi izhaja, da je pri objavi predvsem prvostopenjskih sodb Slovenija primerjalno gledano šibka oziroma se nahaja na spodnji polovici lestvice. Zato vas, spoštovani minister, pristojen za pravosodje, sprašujem naslednje: Ali te rezultate ocenjujete kot zadovoljive? Ali načrtujete pripravo dodatnih ukrepov, ki bi okrepili transparentnost sojenja, predvsem v kontekstu dostopnosti javnosti do vseh sodb oziroma drugih pisanj sodišč? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Poslanka in poslanci, kolegice in kolegi! Spoštovani gospod poslanec mag. Verbič, hvala za vprašanje. Ker bodo tako imenovani Justice Scoreboard, vi ste jih lepo slovensko prevedli, ti rezultati bodo predmet ločene razprave na Odboru za pravosodje in najbrž tudi potem na plenarnem zasedanju; bi se samo na kratko strinjal z vašo ugotovitvijo, da so ti rezultati na splošno nekoliko toplohladni. V marsičem je slovensko pravosodje nadpovprečno. Celo komisarka Jourova ga je glede določenih stvari pohvalila. To je danes, ko je pravosodje velika tarča, na katero se strelja z vseh strani, treba poudariti. Na drugi strani pa bi si lahko mogoče želeli tudi boljše rezultate – in to točno na področju, če dovolite, kot ste ga izpostavili vi. Dejstvo je, da je bila Republika Slovenija ena prvih, ki je ogromno sodb, še celo iz časa bivše, rajnke Jugoslavije spravila na internet. Še sam se spomnim, da sem kot študent še v DOS sistemu, še na starem računalniku lahko do določenih sodb dostopal. Tukaj je Vrhovno sodišče v zadnjih letih naredilo velik napredek naprej. Sodbe so dostopne na internetu. Problem, ki ga zaznava tudi ta raziskava, pa je, da to ne velja za sodbe vseh nivojev, da to v prvi vrsti velja za sodbe najvišjih instanc, ne pa za prvostopenjske sodbe, predvsem v civilnih in gospodarskih sporih, in za sodbe pri Upravnem sodišču. Vaša ugotovitev je pravilna, z njo se je treba strinjati. Kaj lahko storimo? Tudi sodstvo, v mojih pogovorih z njimi, ob izidu tega pregleda, te raziskave oziroma poročila Evropske komisije se je strinjalo, da je tukaj treba storiti korak naprej. Poznate moje izhodišče o pravosodnem Supervizorju, ki bi moral vsebovati vse sodbe in tudi kakšne druge odločitve sodišč, tako kot to velja za nekatere države, recimo tudi za Združene države Amerike, kjer bi težko rekli, da imajo preprost pravosodni sistem. Mislim, da bi deloma do tega lahko prišli že konec letošnjega leta. Praktična težava, ki iz tega izhaja, je preprosto vzpostaviti sistem, ki bi te sodbe avtomatično obdelal na način, da bi iz njih izločil osebne podatke in tiste podatke, ki ne morejo biti na spletu dostopni. Tudi na tem smo na Ministrstvu za pravosodje že začeli določene aktivnosti, predvsem v povezavi z nekaterimi kolegi iz tujine, ki tak sistem že poznajo. Dodal bi še to, da smo tudi v okviru nove finančne perspektive in projektov, ki bodo izvedeni in pripravljeni v okviru 11. razvojne osi, se pravi učinkovitega pravosodja, v delu katerega bo še vedno obstajalo tudi e-pravosodje, posebno pozornost namenili tudi temu. Skratka, v najkrajšem možnem času – govorimo pa ne samo o mesecih ali tednih, verjamem pa, da manj kot v enem letu – bi tudi v Sloveniji lahko prišli do tega, morali priti do tega, da bi lahko poslovni subjekti in posamezni državljani iskali po celotni pravosodni zbirki s preprostim dostopom do interneta. In to ne velja samo za, kot rečeno, sodbe, ampak tudi druge odločitve sodišča. Trdno sem namreč prepričan, da transparentnost povečuje kvaliteto, hkrati pa tudi pravno varnost. Hvala za vaše vprašanje.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo zastavil vprašanje ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegici poslanki, spoštovani kolegi poslanci, spoštovani ministrici in spoštovani ministri! Vsakodnevno se nam postavljajo številna vprašanja, posledično tudi ideje, zamisli in rešitve, kako bi lahko to državo naredili bolj odprto, bolj prijazno, predvsem pa manj birokratsko v odnosu do gospodarskih subjektov, še posebej pa do ljudi, do fizičnih oseb. Seveda ne gre za razmišljanja po izboljšavah zgolj in izključno na državni ravni, v državnih institucijah; temveč tudi na uradih in okencih na lokalni, občinski ravni. Ob tej priložnosti ne bom spraševal, čeprav je skušnjava huda, kdaj bo zaživel zakon o pokrajinah. Sem trdno prepričan, to pa vseeno moram povedati, kljub skušnjavi, da bi institut pokrajine dejansko pomenil, da zaživi lokalna samouprava v pravem pomenu besede, prav tako pa tudi regionalni razvoj. Gospod minister, želim vas vprašati: Kakšni so vaši načrti v zvezi s spremembami zakonodaje na področju lokalne samouprave in kakšne aktivnosti je moč pričakovati v kratkem v zvezi s to tematiko? Predvsem me zanima: Kaj si lahko obetajo občine v kontekstu razbremenitev pri čedalje širšem spektru nalog in tudi zahtevnosti le-teh, ki jih nanje prenaša država? Ter posledično – ali bo mogoče v najkrajšem možnem času vzpostaviti jasen, transparenten, predvsem pa dolgoročno finančno vzdržen način financiranja lokalnih skupnosti?
Hvala lepa. Gospod minister za javno upravo Boris Koprivnikar, izvolite.
Hvala. Cenjeni poslanke in poslanci! Hvala, gospod Prikl, za to vprašanje. Glede lokalne samouprave je mogoče pomembno poudariti to, da smo prav sedaj v trenutku pripravljanja Strategije razvoja lokalne samouprave, ki smo jo tokrat zastavili malo drugače v primerjavi z drugimi strategijami in popolnoma v skladu z Resolucijo o normativni dejavnosti. To pomeni, da smo odprli ključna vprašanja in s temi ključnimi vprašanji šli v koalicijska usklajevanja, pogovore z predstavniki združenj občin in v njih iščemo skupne odgovore; točno to, kar je tudi predmet vašega poslanskega vprašanja. To pomeni, kako razbremeniti občine, kako narediti bolj učinkovite, kako zagotoviti tisto ustavno načelo neodvisnega financiranja. Tukaj je odprto vprašanje morebitne vzpostavitve regij oziroma načina vzpostavitve regij, ki so pa prav tako ustavna kategorija. Mogoče lahko povem samo, da smo v izhodiščih za te pogovore, tudi glede oblikovanja vmesnega pokrajinskega nivoja oblasti, izhajali iz stališča, da je treba celotno vsoto pooblastil in nalog, ki se delijo med državo in lokalno skupnostjo, prepoznati in se odločiti, katera pooblastila in naloge se izvajajo na občinskem nivoju, katera na regionalnem in katera na državnem; da ne bi prišlo do ustanavljanja pokrajin iz zgolj političnih želja, da bi pokrajine kot take imeli. In bi zato vzpostavili nov mehanizem, ki bi ne opravljal neke popolnoma jasne naloge in s tem tudi podražil našo državo in še povečal birokratsko breme, ki bi ga morebiti tako ustanovljene pokrajine prinesle. Hkrati smo se pa z vsemi deležniki strinjali, da je cela vrsta nalog, ki jih je zelo smiselno tudi izvajati na pokrajinskem nivoju. Ta strategija bo dala bolj natančne odgovore na to, katere so tiste naloge, ki jih lahko tudi na pokrajinskem nivoju izvajamo in naredimo bolj združene. Mogoče pa še konkretno, za razbremenitev občin je pomemben tudi rezultat pogovorov, ki smo jih imeli v preteklem letu oziroma v začetku letošnjega s predstavniki občin, in sicer je to oblikovanje čisto usmerjenih delovnih skupin, ki na posameznih sklopih zakonskih ureditev v sodelovanju med pristojnimi ministrstvi in predstavniki občinskih združen iščejo konkretne zakonske spremembe za razbremenitev občin. Ob tem pa je pomemben del tudi Strategija razvoja državne uprave, ki se sicer kot strategija zaključuje, v praksi se pa v veliki meri že izvaja. Ta se tiče tudi delovanja občin, ker naslavlja vprašanja, ki se nanašajo na učinkovitost javnih uslužbencev, ki se nanaša na informacijsko podporo, nepodvajanje nalog, koncentracijo in povezovanje organov. Tudi ta strategija je tesno povezana z delovanjem na lokalnem nivoju. Pri razbremenitvah občin je pomembno vedeti, da vsakič, kadar se na željo predstavnikov občin želi zmanjšati neko občinsko breme v smislu financiranja določene dejavnosti ali neke birokratske ovire, na drugi strani se soočimo z zagotavljanjem nekega standarda, ki ga občina tudi mora financirati. Če ga ne občina, ga pač mora nekdo drug. Tukaj je dilema, kako, do kje z razbremenitvijo občin in kako lahko zaradi te razbremenitve zmanjšamo standard neke javne dejavnosti. Druga pomembna zadeva je birokratska razbremenitev. Soočamo se vedno znova z dilemo, da bi lahko določene postopke zelo poenostavili, zelo sprostili, zelo prepustili v prosto presojo ali veliko bolj svobodno odločanje posameznim organom, v tem primeru občinam; po drugi strani se pa hkrati dnevno soočamo z zahtevami, da bi določene anomalije odpravili na način, da bi bolj jasno in bolj togo regulirali določene sisteme. V obeh primerih gre za neko tehtanje argumentov za in proti. Meni je v zadnjem času največji dosežek, ki smo ga uspeli vzpostaviti, ravno ta, da smo vzpostavili tesno, periodično sodelovanje s predstavniki lokalnih skupnosti in predstavniki posameznih resorjev, ki dejansko morajo te zakonske spremembe tudi pripraviti in implementirati. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Uroš Prikl, zahteva za dopolnitev.
Hvala lepa. Gospod Koprivnikar, zelo pozdravljam in sem zadovoljen, da ste se lotili strategije razvoja lokalne skupnosti, čeprav vsi vemo, da sama strategija še nima tistih obligatornih momentov, kot je sama zakonodaja. Je pa sigurno en korak naprej pri iskanju dolgoročne vzdržnosti. Še enkrat bom poudaril, jasna razmejitev sebe in vas, bom ponovil, jasna razmejitev nalog med državo in občino je bistvenega pomena. Radi govorimo o tako imenovani vitki državi in lokalni skupnosti, predvsem pa je to bistveno za optimalno delovanje države na vseh njenih nivojih, predvsem v korist državljanov. Zakaj sem vam ravno to vprašanje postavil zdajle? Predvsem iz razloga, pred vrati je sprejemanje proračuna za leti 2016 in 2017. Jaz si nikakor ne želim, da bi zopet pod neko časovno presijo, pod neko časovno stisko iskali zadnje minute in takšne ali drugačne rešitve, kako pod navednicami "zapreti" proračun za naslednji dve leti. Ob tem pa morate vedeti, da smo tukaj predstavniki ljudstva, vsega ljudstva, vendarle prihajajoč iz posameznih lokalnih skupnosti, ki se na nas obračajo. Občine se na nas obračajo z željo, da jim pomagamo. Seveda željni tega, da smo všečni in pomagamo svojim občinam pri tem, da kar najuspešneje opravljajo svoje delo, pač izkoristimo to priložnost in na nek način spodbujamo tudi resorno ministrstvo, da včasih naredi morda celo več, kot pa ima v danem trenutku resursov in danih možnosti. Jaz bom zelo vesel, če boste spravili v življenje to tako imenovano dvoživko, ki bo [[…]] [[znak za konec razprave]] dvoživko pokrajino, ki bo vmesni člen med osnovno celico ureditve, torej lokalno skupnostjo, in med državo kot celoto. Hvala lepa, se pa vam tudi zahvaljujem za vaš pisni odgovor, ki [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Boris Koprivnikar, izvolite.
Če dovolite, še malce dodatnih pojasnil. Gre za razmejitev in zato tudi opozarjamo na Strategijo razvoja državne uprave, ker gre tukaj za vprašanje pristojnosti občin, potem pa tudi tistih, ki so prenešene na upravne enote. Gre za vprašanje povezovanja. Jaz zelo spodbujam sodelovanje občin na tekočih nalogah preko skupnih občinskih uprav in povezovanje občin na razvojnih nalogah. Do sedaj ugotavljamo, da ta povezovanja v praksi že tečejo. Recimo, v skupne občinske uprave je vključenih 195 ali 197 občin, po drugi strani pa bi morale te oblike povezovanja dobiti tudi neko bolj formalno obliko zaradi nastopa na evropskih sredstvih – torej gre v pravo smer. Kar se pa tiče proračunov in finančnega bremena – dejstvo je, da vsi delujemo v nekih finančnih okoliščinah, ki so omejene in moramo na nek pameten način ta sredstva, ki so nam na voljo, tudi razporediti. Ravno primer iz leta 2015 je ta, da smo za dogovor o povprečnini v drugem delu na vladni strani sprejeli zelo ostre zaveze, da bodo zakonske spremembe urejene. S tem se pogojuje tudi sprememba financiranja občin v drugi polovici leta. Prav tako pa bomo s takim načinom dialoga nadaljevali tudi v letu 2016 in 2017. Vprašanje je, kje čim bolj racionalno izvajati tista pooblastila in tiste naloge, ki so razdeljene med občine, morebitne pokrajine in tudi državo. To je tudi odgovor na to vprašanje, ki je po mojem mnenju tudi v interesu občanov, volivcev, državljanov, da se njihova sredstva, davkoplačevalska sredstva čim bolj racionalno porabijo za razvoj lokalnih skupnosti, pa tudi države. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno? Ne. Hvala. Gospod Marko Ferluga bo zastavil vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav ministricam, obema gospodoma ministroma, našim damam poslankam in kolegom poslancem! Jaz bi ministrico vprašal za eno zgodbo, ki ima že dolgo kozjo brado. Za kaj gre? Za plinski terminal v Žavljah. Italijansko ministrstvo za gospodarstvo oziroma ekonomijo je že pred dvema letoma tole zgodbo nekako zaključilo, jo je zamrznilo in sedaj jo spet na pobudo investitorja Gas Natural iz Španije ponovno odpira. Jasno, da je to verjetno v sklopu teh zgodb z energetsko suverenostjo Evropske unije in tudi zaradi tega, ker je bil žal Južni tok odpovedan. Dejstvo je, da je ta plinski terminal za obalo in tudi za nas Primorce zelo nevaren. Nevaren v smislu vpliva na okolje, na delovna mesta in, bog ne daj, še za morebitne nesreče. Raznorazne pobude so bile pred leti. Jasno je bilo tudi s strani slovenske vlade že dano negativno mnenje. V tem času, ko se je to ponovno odprlo, je Renzijeva vlada dala ponovno zeleno luč za ponovno načrtovanje in dejansko nadaljevanje tega postopka za izgradnjo tega plinskega terminala. V veliki bojazni so se župani na italijanski in na slovenski strani, civilne iniciative in vsi ostali deležniki našega priobalnega življenja ustrašili, da se bo ta postopek nadaljeval. In zato so bile sklicane tudi razne pobude in javne tribune. Pred kratkim je bila v Kopru, v kateri smo bili prisotni tudi poslanci s strani Desusa, predstavnik SMC in Združene levice. Šlo je pač za to skrb, ki so jo tudi župani in ostali mediji zaznali, da se bojimo, kaj bo italijanska vlada naprej naredila. Moje vprašanje, ki se nanaša na vas, je pa naslednje: Kakšno je stališče Ministrstva za okolje in s tem seveda tudi slovenske vlade? Jaz upam, da je negativno in da boste z nekim pismom ali nekim pritiskom to naredili, ker vem, da ta projekt brez nekega izrecnega dovoljenja, Slovenije verjetno ne bo mogel iti. Ali imate v uvidu tudi morebitne tožbe proti italijanski vladi? Naj še povem, da smo se v Klubu primorskih poslancev zavzeli in podali peticijo proti temu plinskemu terminalu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Irena Majcen, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanec gospod Marko Ferluga! Kot ste navedli v vašem delu in v krogu širše slovenske skupnosti, posebej na Primorskem, je novica, da je vlada potrdila to okoljevarstveno dovoljenje, ki je dolgo časa mirovalo, zelo odjeknila – in to v negativnem smislu. Po naših informacijah – tudi v lokalnih skupnostih na italijanski strani. Stališče MOP se v ničemer ni spremenilo. Menimo, da je plinski terminal Žavlje nesprejemljiv, saj bo imel vrsto škodljivih vplivov tudi na ozemlje v Republiki Sloveniji, in sicer na vodno okolje Tržaškega zaliva zaradi disperzije toksičnih čistilnih sredstev, uporabljenih pri postopkih ogrevanja ukapljenega plina z morsko vodo, in disperzije kovinskih spojin, zlasti remobiliziranega živega srebra ob suspenziji sedimentov ob gradnji in obratovanju plinskega terminala v Žavljah; še posebej ob izvedbi plinovoda po morskem dnu. Nadalje bo negativno vplival na ribištvo, marikulturo, solinarstvo, turizem in zdravje prebivalcev, na biodiverziteto morskega okolja celotnega severnega Jadrana, na prometnovarnostne razmere zaradi zahtev varne plovbe do terminala v Tržaškem zalivu, splošne varnostne razmere zaradi možnosti nepredvidenega ali nenadzorovanega gorenja parnega oblaka ukapljenega zemeljskega plina in toplotnega sevanja, ki pri tem nastane; ter zaradi kumulativnih in sinergijskih vplivov naštetih dejavnikov. Kljub temu ali pa prav zaradi tega, ker se je v postopku zgodilo mnogo sprememb v obdobju od leta 2009, bomo s pomočjo zunanjih strokovnjakov novelirali študije čezmejnih vplivov, iz katerih sledijo že te dosedanje ugotovitve. Sami ste že navedli, da ima ta zgodba že dolgo brado. Začela se je leta 2009 in takrat se je Slovenija vključila v upravni spor, ki je bil vložen pred upravnim sodiščem v Rimu, vendar postopek stoji. Sklicana ni bila niti glavna obravnava. Takrat je bil že sprejet tudi sklep o pripravi tožbe pred evropskim sodiščem, vendar ker je bil kasneje ta postopek zamrznjen in se ni nadaljeval, do te tožbe ni prišlo. Ker je bilo 6. februarja izdano strokovno mnenje, da je plinski terminal v Žavljah skladen z načrtom pristanišča Trst, se je tudi revitaliziralo omenjeno okoljsko soglasje in tudi postopki pri nas. Z delom je ponovno začela medresorska delovna komisija za plinske terminale in je sprejela na svojem prvem srečanju sklepe, in sicer da se odzovemo, da se stopi v kontakt do ministra za okolje na italijanski strani in tudi do ministra za gospodarstvo ter da pišemo Evropski komisiji. Mi smo ta pisma ministrom na italijanski strani že poslali, pričakujemo uradno pojasnilo z vidika naših nadaljnjih ukrepov, predvsem zaradi Konvencije o presoji čezmejnih vplivov na okolje; in pismo Evropski komisiji, to pa še na nek način čakamo in pričakujemo odziv z italijanske strani. Jaz se temu dogajanju posvečam, moram priznati, da sem tudi s tega srečanja v primorju, ki ste ga sami opisali, dobila že prve odzive. Ga bomo še naprej spremljali in skupaj izvajali ustrezne ukrepe. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali prvi krog in prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Gospod Franc Jurša bo zastavil bo vprašanje ministrici brez resorja, pristojni za razvoj, strateške projekte in kohezijo Alenki Smerkolj. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Tudi z moje strani vsem skupaj prav lep pozdrav! Prosil bi ministrico za okolje in prostor, če ji čas dopušča, da v času mojega vprašanja in odgovora ministrice ostane v dvorani, kajti to vprašanje je zelo povezano. Ampak jaz sem se pač odločil, da bom postavil vprašanje ministrici brez resorja, za strateške projekte in kohezijo gospe Alenki Smerkolj. V uvodu naj povem, da sem povezan s tem pomurskim vodovodom več kot deset let, sem bil tudi župan ene izmed nosilnih občin, sem podpisal prvo pogodbo, 26 občin je takrat podpisalo pogodbo, sedemindvajseta občina, v kateri sem bil jaz župan, pa ni podpisala. Ocenil sem, da je treba te aktivnosti peljati, da bodo vsi državljani in državljanke, občanke in občani, tudi naša občina dobili zdravo pitno vodo na svoj dom. Službe Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko je izvedla inšpekcijski nadzor zaradi izraženih sumov goljufij pri projektih oskrbe Pomurja s pitno vodo. Ministrstvo za okolje in prostor je predlagalo zaustavitev izplačil iz proračunske postavke evropske kohezijske politike do razjasnitve okoliščin, kar se je tudi zgodilo. Država je ustavila plačila za opravljena dela, zato z njimi zamuja že več kot dva meseca. Dolg države graditeljem pomurskega vodovoda je tako višji kot 6 milijonov evrov. Neodvisne strokovne komisije so sum goljufije preverile in ga zavrnile kot neutemeljenega. Posledično je Ministrstvo za okolje in prostor Službi Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko že 9. marca in nato ponovno 17. marca predlagalo sprostitev začasno zaustavljenih izplačil. Žal do danes ta sredstva še niso bila sproščena, vsaj jaz do danes nisem dobil te informacije. Vaša služba je ob prvem pozivu s strani Ministrstva za okolje sporočila, da vsi pogoji za sprostitev zaustavljenih izplačil še niso podani. Zato me zanima: Kateri so ti pogoji, ki še niso bili izpolnjeni? Kdaj bo vaša služba sprostila omenjena sredstva? Sprašujem vas tudi glede iskanja odgovornosti za nastalo situacijo. Kdo je odgovoren za to, da je sploh prišlo do zaustavitve izplačil na podlagi neutemeljenih sumov? Kdo je odgovoren za to, da pomurski vodovod ne bo zgrajen do konca tega leta – upam, da bo –, kot je predviden? Kakšne bodo posledice za odgovorne osebe oziroma odgovorno osebo, ki se bo določila za zamudo pri gradnji, s tem pa tudi gospodarsko škodo?
Hvala lepa! Odgovorila bo gospa ministrica Alenka Smerkolj.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanci! Spoštovani poslanec Jurša, se zahvaljujem za to vprašanje in mi je tudi v veselje, da bom razjasnila nekatere stvari. Kaj se je v resnici zgodilo? 29. 12. lanskega leta, se pravi tik pred silvestrovim, smo v Službi Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko prejeli v vednost dopis, ki ni bil naslovljen na nas, ampak na specializirano državno tožilstvo. Poslal pa ga je Inšpektorat Republike Slovenije za promet, energetiko in prostor. V tem dopisu je prijavil sum storitve kaznivega dejanja goljufije na škodo Evropske unije. Kaj smo potem storili mi? Na podlagi take prijave in na podlagi tega, da je Inšpektorat Republike Slovenije za promet, energetiko in prostor samostojen državni organ, in ker tudi zahteva za inšpekcijski nadzor ni prišla s strani naše službe, smo lahko v naši službi v vlogi organa upravljanja lahko odreagirali samo na en način – in to je, da do razjasnitve vseh situacij zaustavimo izplačila. Na podlagi prijave Inšpektorata smo zaprosili pristojno ministrstvo, se pravi Ministrstvo za okolje in prostor, da nemudoma oziroma tudi čim hitreje razjasni, kaj se je dejansko zgodilo. MOP je v resnici takoj odreagiral in kot posredniški organ so na teren poslali in izvedli več kontrol na kraju samem. O svojih ugotovitvah so nas obvestili z dvema dopisoma. S prvim, 9. 3. – zahtevali smo še dodatna pojasnila, ki smo jih potem prejeli 17. 3. V obeh dopisih je MOP kot posredniški organ navedel, da na podlagi ugotovitev strokovnih komisij upravičencev ter opredelitev izvajalcev, s katerimi so komunicirali, ter ugotovitev in mnenj posredniškega telesa, navedenih v poročilih o izvedenih izrednih kontrolah na kraju samem, nepravilnosti na projektu Oskrba s pitno vodo ni bilo mogoče zaznati. To pomeni, da nepravilnosti, ki jih Inšpektorat ugotavlja, enostavno niso bile ugotovljene. Na podlagi tega odgovora in pojasnil MOP smo mi kot Služba Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko z dopisom dne 19. 3. ugotovili, da ni več razlogov za zadržanje plačil in povračil sredstev evropske kohezijske politike na projektu Oskrba s pitno vodo Pomurja. Dopis je bil posredovan Ministrstvu za okolje in prostor, Ministrstvu za finance v vlogi plačilnega organa, Ministrstvu za finance v vlogi revizijskega organa in tudi predstavnikom upravičencev, se pravi občinam Črešnjevci, Grad in Ljutomer. S tem so bila sproščena izplačila sredstev evropske politike na tem projektu. Naj pa na tem mestu še enkrat poudarim, da še vedno teče postopek, ki ga koordinira specializirano državno tožilstvo in ga izvaja Nacionalni preiskovalni urad. Ta postopek je neodvisen od naših dejanj oziroma tudi od vseh ostalih deležnikov in na omenjeni postopek ne moremo vplivati. Mi smo storili to, kar je bilo v naši moči. Ker nepravilnosti niso bile ugotovljene, smo sprostili sredstva. Dovolite pa še, da poudarim, da verjamem, da bo gradnja vseh treh oziroma vseh štirih krakov pomurskega vodovoda pravočasno končana. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, zahteva za dopolnitev odgovora, gospod Franc Jurša.
Gospa ministrica, zahvaljujem se vam za odgovor. Bi pa vseeno vprašal konkretno, ker tega odgovora nisem dobil: Kdaj bodo občine dobile ta denar nakazan?
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Mi smo 19. 3. sredstva sprostili, zdaj gre vse ostalo lahko po ustaljenem postopku – preko posredniškega organa, ki pregleda račune, in potem organa za potrjevanje, ki potem izplačila iz proračuna izvrši.
Hvala lepa. Mag. Mirjam Bon Klanjšček ima vprašanje za ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anjo Kopač Mrak, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica! V Poslanski skupini Zavezništvo nas veseli, da je bil Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih sprejet, saj v njem vidimo rešitev za mnoga vprašanja. Vsi smo pred zakonom enaki. In le z doslednim spoštovanjem tega načela in le tako, da drug drugemu ne vsiljujemo svojega načina življenja, bomo kot družba lahko napredovali, predvsem pa postali strpnejši. Žal se moram vrniti v leto 2012, v čas referendumskega odločanja o Družinskem zakoniku. Tudi takrat smo slišali podobne argumente nasprotnikov, ki so se oddaljili od same vsebine, ki jo je zakonik prinašal. Šlo je namreč za združitev družinskega prava v enem zakoniku, ki je na zakonodajno raven prinašal nekatere nove rešitve in rešitve, ki so se sicer že oblikovale v sodni praksi in na ravni centrov za socialno delo. Med drugim je urejal tudi razmerja med starši in otroki, oblike pomoči države pri težavah med partnerji in dolžnost preživljanja, posvojitev, rejništvo in skrbništvo. In kar je najpomembnejše, omogočal je tudi hitrejšo intervencijo države v družinska razmerja, kjer je to potrebno z vidika varovanja družinskih članov. V Sloveniji pri 722 rejniških družinah živi kar 977 otrok. Torej 977 otrok, ki nimajo svoje družine ali pa iz različnih razlogov ne morejo živeti pri starših. Rejništvo naj bi bilo po svoji prvotni naravi kratkotrajen ukrep, vendar je v praksi to povečini postalo dolgoročno razmerje, ki sega tudi daleč čez polnoletnost rejenca. Vse večkrat je slišati, da s takim sistemom rejništva, kot ga imamo sedaj, otrokom ne pomagamo. Ponujenih rešitev je kar nekaj. V Poslanski skupini Zavezništvo smo prepričani, da zgolj z odvzemom otroka biološkim staršem in postavitvijo otroka v rejniško družino nismo dosegli nič. Veljalo bi razmisliti o omejitvi z določeno dobo, recimo treh let. Če se biološki starši v tem času ne bi odzvali in bi ostali malodušni, bi se jim lahko odvzelo starševske pravice in te rejence namestilo v posvojiteljske družine, kjer bi dobili predvsem notranji mir, ki ga išče vsak otrok. Kot ena možnih rešitev pri otrocih v dolgotrajnem rejništvu in ko so prognoze glede vrnitve v matično družino slabe, se ponuja tudi možnost tako imenovane odprte posvojitve. To so posvojitve, pri katerih starši in otrok lahko ohranijo določen obseg stikov ob upoštevanju potreb otroka. Zanima me: Kako daleč je sprejem ustrezne celovite družinske zakonodaje, kot jo je nakazal že Družinski zakonik? Kakšne rešitve boste predlagali na področju ureditve rejništva in odločanja o otrocih, ko se ti znajdejo v nevarnih družinskih okoliščinah? Hvala.
Izvolite, ministrica dr. Anja Kopač Mrak.
Spoštovana poslanka mag. Mirjam Bon Klanjšček, hvala za vprašanje. Spoštovani podpredsednik in vsi prisotni poslanke in poslanci v Državnem zboru! Družinski zakonik se ni brezpredmetno imenoval zakonik. Šlo je za dejansko celovito ureditev teh razmerij, še vedno me globoko žalosti, da je Družinski zakonik padel na referendumu, ampak tako se je zgodilo. Del zgodbe se bo urejalo, upam, da zdaj; da bo stopila tudi v veljavo z Zakonom o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, kot ste omenili. Vsekakor pa nas čaka na ministrstvu tisti ključni del, to je prenova ureditve ukrepov za zaščito otrok. Zdaj tečejo priprave, strokovne podlage, tudi takrat, ko se je pripravljal Družinski zakonik, so bile odprte vse diskusije glede instituta rejništva, posvojitev in tudi glede skrbništva. To je eden izmed treh ukrepov na področju zaščite otrok, kadar dejansko starši, naj bodo biološki ali socialni, ne skrbijo v skladu z interesom otroka. Takrat ima država pravico in tudi dolžnost poseči v ta najobčutljivejša družinska razmerja. Takrat je bilo veliko govora o rejništvu, o trajanju rejništev. V predlogu Družinskega zakonika je bilo rejništvo načeloma omejeno na tri leta, hkrati pa so bile dane izjeme, ker so nujne. Rejništvo sedaj po pregledu, ko pogledamo situacijo, ugotovimo, da je v rejništvu kar nekaj otrok, ki so polnoletni, ki je v njihovem interesu, da zaradi različnih razlogov to rejništvo traja dlje in da se jim pri 18 letu ne odvzame možnosti rejništva. Drugo je, ko so starši, ki imajo različne, na primer motnjo v duševnem razvoju in želijo za otroka skrbeti, vendar ne morejo. V takih primerih imamo dolgotrajna rejništva in potem še rejništva pri sorodnikih. Tudi takih imamo zelo veliko. Treba je pogledati, se strinjam, ko gre za starše, biološke ali socialne, torej starše, ki imajo roditeljsko oziroma starševsko pravico, kot je bilo poimenovano v Družinskem zakoniku, če ne skrbijo in da je v intenzivnem delu s centri za socialno delo, ki morajo nuditi izvorni družini pomoč, da odpravi razloge, za katere ne more dovolj dobro skrbeti za otroka, mu ne nudi dovolj dobrega okolja za razvoj, da v tem zelo intenzivnem delu v določenem časovnem roku, ki mora biti razumen, se ne odpravijo posledice, je treba izpeljati najbolj drastičen ukrep – to je odvzem starševske oziroma po našem trenutnem zakonu poimenovane roditeljske pravice. Vsekakor je odprto in prav zato je delovna skupina, ki dela na tem področju, ker se instituti družinskega prava zelo hitro v tujini spreminjajo. Ni moč enostavno reči, bomo prekopirali odločitve, ki so bile v Družinskem zakoniku. Zato dela ekipa na ministrstvu v sodelovanju s stroko in tudi javna razprava bo. V letošnjem letu pripravljamo te ukrepe in bi jih želeli tudi na Vlado in Državni zbor. To je eno izmed področji, ki ga želimo še v letošnjem letu urediti. Tudi zanimivo je vprašanje odprtih posvojitev. Tukaj smo imeli nekaj razprav. Opravljena je bila tudi študija. Pri Družinskem zakoniku jo je pripravila, mislim da, dr. Darja Zaviršek in raziskovalci. So plusi in minusi odprtih posvojitev, predvsem je potrebna diskusija. Odločitev bo na koncu strokovna, ne morem pa v tem trenutku prejudicirati, kako bo. So pa nekateri instituti, Francija ima na primer možnost delno odprtih posvojitev, so različne možnosti. Je pa treba ločiti, imamo ukrep skrbništva, imamo ukrep rejništva in posvojitve, ki so za različne namene; in prav je tako. Velikokrat se izpostavi, da je treba prej otroke odvzeti in jih dati v posvojitev. Ja, majhne otroke res vsi želijo v posvojitev. Ko so otroci starejši, teh možnosti ni tako veliko, da bi se trlo posvojiteljev. Med temi instituti je treba biti pozoren. Zakonodaja je jasno v skladu z namenom napisati, vendar dati tudi možnosti izjem, ker so situacije zelo različne. Se pa vsekakor strinjam, da potrebujemo prenovo teh ukrepov, ki danes veljajo še od leta 1976. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, mag. Mirjam Bon Klanjšek, zahteva za dopolnitev odgovora.
Rada bi se vam zahvalila za izčrpen odgovor. Veseli me, da je ta problematika vaša prioriteta; upam in želim si, da jo boste tudi v tem letu speljali.
Hvala lepa. Potem odgovor ni potreben. Dr. Franc Križanič bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, ministrica, visoki zbor! Gospodarjenje je dejavnost, teoretično vzeto, s katero ljudje zmanjšujemo omejenost sredstev. Če gremo na raven narodnega gospodarstva, se deli na 4 velike faze: proizvodnja, poraba, razdelitev in menjava. Ob optimalni proizvodnji in menjavi, ali pa če za ti dve štejemo, da se trenutno ne bomo posvečali problemom z njima, potem imamo za rezultat gospodarjenja odločilni druge dve fazi – to sta razdelitev in poraba. V sodobnem narodnem gospodarstvu pri razdelitvi domnevamo, v vseh učbenikih praktično domnevajo, da je cilj blaginja. Se pravi, da imajo korist od rezultatov gospodarjenja vsi ljudje, ki v danem narodnem gospodarstvu živijo; in ne recimo akumulacija kapitala v neki manjšini, ali moč države ali celo korist za tuje lastnike, če je država že v postkolonialni fazi razvoja, ali moč njihove države. Tudi ko smo opazovali učinkovitost tujih investicij pri Ircih, ki so najbolj učinkovito spodbujali te investicije, smo videli, da so z vidika blaginje – tudi ekološko seveda, tudi izvozno usmerjeno – preverjali, ali je investicija smiselna ali ni. In zdaj prihajam na vprašanje. V zadnjem času se pojavlja več informacij, da prihaja do resnega odstopanja od principa blaginje pri zlorabi določil o delovnem času, zlasti pri podjetjih v tuji lasti. Moje vprašanje pa je: Katere ukrepe izvaja oziroma načrtuje Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti za sankcioniranje zlorab delovnopravne zakonodaje s strani delodajalcev v trgovinski dejavnosti, in sicer na področju krajšega, praviloma štiriurnega delovnega časa? Hvala lepa.
Hvala lepa. Ministrica dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Hvala. Ministrstvo, predvsem pa inšpektorat, ki je organ v sestavi Ministrstva za delo, je zadolžen za nadzor nad delodajalci. V primeru trgovinske verige je opravil več nadzorov. V letu 2014 je Inšpektorat Republike Slovenije za delo, dejavnost trgovine opravil tisoč 396 nadzorov. Med vsemi kršitvami, ki so jih v letu 2014 ugotavljali inšpektorji s področja delovnih razmerij in dejavnosti trgovine, je bilo tisoč 13 kršitev, izstopale so kršitve v zvezi s plačilom za delo – 240 kršitev; ter delovni čas, odmor in počitki – 133. Inšpektorji so ugotovili tudi več kršitev s področja varovanja dostojanstva delavcev pri delu – 45 ali kršitve v zvezi s sklepanjem pogodb za določen čas zunaj primerov, ki jih določa 54. člen Zakona o delovnih razmerij, tu je bilo 54 kršitev. Nadzori so bili opravljeni tudi pri delodajalcih Hofer trgovina, d. o. o., in Lidl, kjer pa ni prišlo do večjih odstopanj. Ker je bilo velikokrat tudi javno glede tega, da se sklepa pri trgovinski mreži Hofer in Lidl zaposlitve s krajšim delovnim časom, na tem področju je bil opravljen nadzor, vendar inšpekcija ni ugotovila kršitev. Zakon o delovnih razmerjih določa v svojem 65. in 66. ter 67. členu možnost sklepanja pogodb za krajši delovni čas. Ko se pogovarjamo z delodajalci glede določb Zakona o delovnih razmerjih, je predvsem s strani delodajalcev velikokrat izpostavljeno, da v Sloveniji to stroškovno ni najbolj ugodno. Mi je bilo zelo zanimivo slišanje, da se mreža Hofer in Lidl tega poslužujeta. Zanimivo je tudi in je treba gledati tudi kolektivno pogodbo za trgovino, ki je bila sklenjena, ki dopušča drugačno razdelitev nadurnega dela; hkrati pa gre za pogodbe, kjer gre za soglasje delavcev, kot tudi so v skladu z kolektivno pogodbo trgovinske dejavnosti. Tudi Hofer in Lidl sta, ko se je to pojavilo; mislim, da je Hofer poslal obrazložitev, tudi na nek način zagovarja, da so plače višje, kot je v povprečju v trgovinski branži. Določeno fleksibilnost Zakon o delovnih razmerjih seveda mora dopuščati, mi imamo določbe, da zakon, če gre za starševsko varstvo ali s področja zdravstvenega varstva, da za delo za krajši delovni čas država plačuje prispevke. Tukaj gre sigurno za te delavke in delavce, verjetno bi raje delali za polni delovni čas, morda pa tudi ne. Vprašanje, koliko je seveda prostovoljnosti v tem ali obveznosti prisile, tako kot mora biti neka prožnost v zakonu dana. Nas pa seveda skrbi, kaj bo to pomenilo za te delavke in delavce v primeru pokojnin. Moramo vedeti, da so plačani nižji prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za krajši delovni čas, kar se bo seveda na koncu poznalo. Dejansko pa ni elementov kršitve zakonodaje, da bi bile pristojnosti. Je pa zanimivo in je treba zakon v povezavi s kolektivno pogodbo za to branžo brati skupaj, ker je drugje, za druga področja po navadi razlaga zaradi omejitev, kot so nadurno delo, razdelitev nadurnega dela. V drugih branžah tega dogovora ni bilo.
Hvala lepa. Dr. Franc Križanič ima zahtevo za dopolnitev.
Hvala za odgovor. Vprašal bi: Ali v tem primeru ni zakonskih osnov, da se reagira in vzpostavi neka normalna razmerja, kakršna bi pričakovali pri nekom, ki pač iz našega trga črpa svoje dohodke, ne prinaša izvoza, daje pa delo, pa naj vsaj to delo plača primerno? Ali predvidevate kakšne spremembe v zakonodaji?
Hvala lepa. Dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Hvala. Tukaj gre na nek način za ugotavljanje, ali omejiti popolnoma svobodno voljo ljudi in tudi na nek način tistih, ki sprejemajo; saj možnosti za sprejemanje in delo s krajšim delovnim časom poznajo vse evropske države. In v tem primeru ureditev Slovenije na tem področju ni drugačna. Tudi če pogledamo delež ljudi, ki delajo za krajši delovni čas v Sloveniji v primerjavi z drugimi evropskimi državami, je ta absolutno pod povprečjem Evropske unije. Smo dejansko na repu dela s krajšim delovnim časom. Je pa vprašanje, ali lahko z zakonodajo zgolj prepovedujemo in s tem onemogočamo tudi tistim, ki bi morda želeli delati s krajšim delovnim časom prostovoljno. Se strinjam, težko je določiti ta element prostovoljnosti oziroma prisile. Namen zakonodajalca je ščititi bolj ranljivo kategorijo, ampak dejansko se to pojavlja samo v trgovinski branži, kar je, po moji oceni in glede na pregledano, predvsem v povezavi s kolektivno pogodbo za trgovinsko dejavnost; in ne toliko samo predmet Zakona o delovnih razmerjih.
Hvala lepa. Gospod poslanec Andrej Čuš bo postavil vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Še enkrat hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister! Konec leta 2014 ste v javno obravnavo in razpravo podali novo Strategijo razvoja prometa v Republiki Sloveniji. Ko se pogovarjamo o dolgoročnih strateških usmeritvah, naj gre za področje prometa, stanovanjske politike, mladih, se mi zdi prav, da se pred tem opravi dobra, kvalitetna razprava – ne samo na področju z drugimi deležniki, ampak tudi v Državnem zboru. Zanima me, ko se pogovarjamo o tej strategiji razvoja, udeležil sem se namreč okrogle mize, ki je potekala pred nekaj tedni v Ormožu, tam sem se seznanil z nekaterimi cilji strategije. Zanima me: Kakšna je približna časovnica usklajevanja in sprejemanja te strategije? Ali se bo o njej odločalo tudi v Državnem zboru? Zagotovo pa me kot Ptujčana zelo zanima, ker prihajam iz spodnje podravske regije, ki velja za eno izmed slabše razvitih: Ali ste pri pisanju teh strateških usmeritev upoštevali tudi to, da imamo v Sloveniji v veljavi zakon o skladnem regionalnem razvoju? Vsak poslanec mora vedeti, od kod prihaja, in nekako bi bilo logično, da zagovarja razvoj svojih krajev. Ugotavljamo pa, da se še vedno v Sloveniji določeni centri razvijajo veliko hitreje na račun nerazvitosti drugih delov. Tu mislim tudi bolj severovzhodnega dela Slovenije. Zanima me konkretno: Kako bo ta strategija vplivala na razvoj prometa v slabše razvitih delih Slovenije, torej spodnje podravskem delu? Kako bo ta strategija vplivala na izgradnjo oziroma dokončanje projektov, ki bi se v preteklosti že morali dokončati, pa se mogoče sploh še niso pričeli graditi, ali pa so se te faze izgradnje zaustavile? Hvala lepa.
Hvala lepa. Odgovoril bo gospod minister dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci ter spoštovani poslanec gospod Andrej Čuš! V zvezi z vprašanjem glede strategije bi povedal sledeče. Strategija, kot že samo ime pove, je strateški dokument in kot takšen naslavlja problematiko razvoja prometa dejansko na strateški ravni. Obravnava vse ravni prometa, se pravi cestni, železniški, pomorski, letalski in tudi javni potniški promet. In naloga strategije je, da ugotovi prometne potrebe, pravzaprav prometne probleme v nekem opazovanem planskem obdobju na podlagi prometnega modela, ki pa je bil tudi mednarodno verificiran in vpet v širši prostor; ni samo prometni model na območju Republike Slovenije. Na podlagi tega prometnega modela so bile potem identificirane dejanske potrebe in v tem okviru je bila tudi identificirana potreba po zagotovitvi ustrezne prometne povezave med Ormožem in Ptujem ter Ormožem in Mariborom. V tem smislu je strategija naslovila tudi to problematiko te regije, seveda pa ne podaja konkretnih odgovorov, na kakšen način se bo ta prometna problematika reševala. Ta del načrtujemo potem obdelati s tako imenovanim operativnim načrtom, ki bo sledil na podlagi sprejete strategije. Kakšna je ta časovnica, načrt? Računamo, da bo strategija pripravljena v osnutku za obravnavo na Vladi nekje do poletja. Računamo, da bo na Vladi potem tudi sprejeta do jeseni, do septembra. Ni pa predvideno, da bi strategija bil dokument, ki se bo sprejemal v Državnem zboru. V tem smislu bo to vladni dokument in na podlagi tega, kot rečeno, se bo potem pripravljal operativni načrt. Glede vprašanja, kaj bo s projekti, ki so v preteklosti že bili vključeni v neke predhodne dokumente, kot je recimo Resolucija o Nacionalnem programu izgradnje avtocest. Kot rečeno, bomo na podlagi tega rezultata, ki bo izdelan v operativnem načrtu, kjer bomo upoštevali te realne potrebe in možnosti za izvedbo, kjer želimo proučiti tudi alternative v smislu rekonstrukcije, nadgradnje v okviru obstoječega omrežja. Če to ne bo možno in na takšen način zagotoviti ustreznega prometnega standarda, pa potem pridejo tudi preveritve možnosti izvedbe novih cestnih odsekov. Skratka, na ta način se bodo te zadeve proučile in lahko, da bodo rezultati drugačni, kot so bili v preteklosti, recimo v nekih drugih časih že zamišljeni. Konkretno na tem delu med Ptujem in Ormožem vemo, da se je skušalo umestiti štiripasovno hitro cesto, vendar je bilo s tem umeščanjem kar nekaj težav, na odseku mimo Ptujskega jezera. Ta umestitev je naletela na težave in pravzaprav ni nikoli bila potem uspešno zaključena; na tistih delih bližje Ormoža pa že. Vemo, da so se celo določeni odseki tudi že v preteklosti zgradili, pa dejansko niso sedaj v svoji polni funkciji. Skratka, vsa ta dejstva se bodo skušala upoštevati in potem ustrezne prometne povezave definirati, ki bodo dejansko služile potrebam in bodo tudi ekonomsko upravičene, da jih bo možno potem izvesti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, zahteva za dopolnitev, gospod Andrej Čuš.
Hvala lepa, gospod minister, za prvi del odgovora. Nekako me tudi veseli, da ste pri svojem odgovoru navedli primer hitre povezave med Ptujem in Ormožem. Sam sem se namreč udeležil okrogle mize v Ormožu pred nekaj tedni in moram povedati, da je bila zelo dobro obiskana. Ob tem pa sem tudi imel v prejšnjem mandatu Državnega zbora poslansko pisarno v občini Markovci. Tam so se v veliki meri naslanjali na mene predvsem z vprašanji, pa je šlo za posameznike iz občine Ormož, iz občine Markovci, občine Gorišnica, kaj je zdaj s to hitro cesto. Beremo lahko veliko, nihče pa ne ve, kaj bo natančno. In ko sem zdaj prvič slišal za strategijo, sem dobil slab priokus, ker po navadi se v Sloveniji vse nekako pakira v strategije in potem pozornost preusmerja na strategijo, da se nekaj pomete pod preprogo. V omenjeni povezavi hitre ceste Ptuj–Ormož bi rad povedal, da so občine že v preteklosti namenile preko 10 milijonov evrov. Dvakrat se je že začela gradnja, čaka pa se na rezultat, produkt že 20 let – in gre za res nekaj neverjetnega. Projekt se vleče predolgo. Dogajalo se je vse živo vmes in upravičen je bes ljudi iz tiste regije in krajev, ker bi morala biti cesta tudi po projekcijah iz leta 2004 končana že v letu 2013. Lokacijski načrt pa je bil že izdelan leta 1997. Na tej okrogli mizi so predstavniki civilne iniciative tudi jasno povedali, da ne bodo sedeli križem rok in da pričakujejo od vlade in Ljubljane, da urgira, da upošteva te želje, da upošteva, koliko denarja in sredstev je šlo v preteklosti v to. V končni fazi pa nas preteklost uči, ko gledamo danes, se končno nekaj dogaja na relaciji Draženci–Gruškovje, da moramo biti vztrajni in trmasti in se da vse izboriti. In tako tudi napovedujem v tem primeru. Hvala.
Hvala lepa. Odgovoril bo gospod minister dr. Peter Gašperšič.
Hvala lepa. Želel bi samo to povedati, da se zavedamo, da je bilo tukaj v preteklosti vloženih ogromno naporov, vendar rezultat ni bil željen. Kot rečeno, mimo Ptujskega jezera do umestitve v prostor ni prišlo, na delu bližje Ormoža pa je. Naša naloga zdaj je, da moramo najti način, kako to povezavo na nek drug način eventualno, drugače kot z novo štiripasovnico, rešiti to navezavo s Ptujem. Upam in računam, da bomo tukaj z lokalnim prebivalstvom tudi uspeli vzpostaviti nek dialog, da mogoče z malo drugačnimi očmi pogledamo na ta problem in vendarle to potrebo po boljši navezavi z eno ustrezno rešitvijo premagamo. Hvala.
Hvala lepa. Potem smo končali. Predsedniku Vlade, ministricam in ministrom se zahvaljujem za podane odgovore. S tem prekinjam 1. točko dnevnega, ki jo bomo nadaljevali jutri, 31. marca 2015, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 6. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.