Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 39. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Roberto Battelli, Breda Pečan in Matjaž Švagan. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 21 poslank in poslancev. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin in v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena in 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. V nadaljevanju bosta na neodgovorjena poslanska vprašanja, postavljena na 38. seji zbora, odgovarjala le ministra, ki sta danes prisotna. Vsak poslanec ima za postavitev vprašanja na voljo tri minute. Predsednik Vlade in ministri odgovorijo na vprašanja v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo pet minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministra ali generalnega sekretarja Vlade; o tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade, minister ali generalni sekretar Vlade v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru; v tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbor. V zvezi s to točko so se za danes opravičili naslednji ministri: minister za kulturo, dr. Vasko Simoniti, minister za šolstvo in šport, dr. Milan Zver, minister za okolje in prostor, gospod Janez Podobnik, minister za notranje zadeve, gospod Dragutin Mate, in minister za finance, dr. Andrej Bajuk, od 12.30 dalje. Na klopi ste prejeli pregled poslanskih vprašanj in pobud, na katere v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovarjal predsednik Vlade, gospod Janez Janša. Prvi bo poslansko vprašanje predsedniku Vlade postavil dr. Matej Lahovnik. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik Vlade! Po podatkih Eurostata je inflacija aprila meseca letos v območju evra znašala 3,3%, medtem ko je bila v Sloveniji kar dvakrat višja in je znašala 6,2%. Slovenija je država z najvišjo inflacijo v območju evra. Če pogledamo konkretno posamezne dobrine, pa vidimo, da so se mleko in mlečni izdelki aprila letos v primerjavi z aprilom lani podražili za tretjino, da se je sadje podražilo za 18%, da so se tekoča goriva podražila za 31,6%, da se je samo od začetka letošnjega leta dizelsko gorivo podražilo za več kot tretjino in da cene kurilnega olja presegajo vse sedanje rekorde. Po podatkih UMAR-ja se višje cene hrane in energentov prenašajo tudi v cene drugih proizvodov in storitev, inflacijska pričakovanja so na najvišjih nivojih doslej, zato se v Sloveniji soočamo že nekaj mesecev z inflacijo med 6 in 7% in visoka inflacija postaja ključen razvojni problem. V nedavni anketi je samo 13% vprašanih povedalo, da imajo letos višji standard, kot so ga imeli lani, in je kar trikrat več tistih, ki pravijo, da se jim je standard znižal. Ko so ljudi vprašali, kako so jih prizadele podražitve, jih kar 72%, torej skoraj tri četrtine, pravi, da zelo ali srednje. In samo četrtina je takšnih, ki teh sprememb skorajda ne občutijo. Po podatkih iste ankete 15% ljudi, ki je lani odšlo na počitnice, letos na te počitnice ne bo odšlo in kar 70% izmed teh pravi, da zaradi pomanjkanja denarja. Te podatke navajam predvsem zato, ker dejansko kažejo, da v strukturi košarice [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ležijo predvsem nujne življenjske dobrine, torej tiste, zaradi katerih ljudje ne morejo zmanjšati nakupov, poleg hrane in energentov, je čedalje več tudi drugih takšnih proizvodov in storitev. To pa pomeni, da je treba ukrepati. Zato vas sprašujem: Kako bo Vlada Republike Slovenije v okviru svojih pristojnosti ukrepala, da se ta inflacijska pričakovanja znižajo? In predvsem: Kakšni so tudi ukrepi, da se standard teh ljudi, ki jih je inflacija najbolj prizadela, popravi?
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala za vprašanje, ki je korektno v tem smislu, da Vlada nima v rokah vseh inštrumentov, da vpliva na rast inflacije. Ima nekatere in o teh se v zadnjem letu tudi v Državnem zboru veliko pogovarjamo. Tudi, ko gre za primerjave, je treba biti korekten. Slovenija ima res najvišjo inflacijo v evroobmočju, vendar je takšno inflacijo imela tudi na začetku, ko smo stopili v evroobmočje, ker je bil to kriterij, ki smo ga najtežje dosegli. Se pravi, kar se tiče rangov v evroobmočju, se od 1. januarja lanskega leta ni nič spremenilo. Bolj objektiven pogled na ta problem v Sloveniji v primerjavi z evropskim problemom inflacije kaže ta graf, kjer se pač vidi, da so države v Evropski uniji, ki imajo bistveno nižjo inflacijo, in so seveda države, ki imajo tudi bistveno višjo inflacijo od Slovenije, tudi še enkrat večjo. In med Nizozemsko, ki ima najnižjo, in Slovenijo, ki ima 6 in še nekaj, je bistveno manjša razlika kot med Slovenijo in Latvijo, ki ima 13% inflacijo, je pa šla isto leto v Evropsko unijo kot mi. Predvsem, če pogledate na to primerjavo, vidite, da je stanje v Evropski uniji, kjer na nekatere politike vplivajo tudi splošni ukrepi, ki so seveda umerjeni z evropskim povprečjem in z nekimi prijemi, ki morajo upoštevati neko stanje ali pa idealno povprečno stanje celotne sedemindvajseterice, da se ti ukrepi potem različno odražajo na specifično stanje v posamičnih državah in da so nekatere strukture, žal zdaj tržne strukture, v novih državah članicah bistveno manj prilagojene na nek realen spopad z inflacijskimi pritiski, kot pa je to v tistih državah Evropske unije, ki imajo razvito tržno gospodarstvo in regulatorne mehanizme že dolga leta in desetletja. In to je en od naših problemov, ki se ga Vlada loteva, se pravi - nadzor ali reguliranje tržnih struktur in praks. Tu je bilo nekaj pomanjkljivosti v preteklosti. Urad za varstvo konkurence do lanskega leta ni zadovoljivo opravljal svoje delo. Tam so ljudje imeli tudi trajne oziroma 5-letne mandate. Vlada v to ni posegala. Že tam, kjer smo ob zaključku mandatov posegli v te institucije, smo bili obtoženi kadrovskih cunamijev. Tukaj bi verjetno morali že prej spremeniti zakonodajo tako, da bi se omogočile osvežitve, ker ravno nedelovanje dveh regulatornih instituciji - Urada za varstvo konkurence in Agencije za trg vrednostnih papirjev - sta v veliki meri oziroma je to nedelovanje v veliki meri prispevalo k temu, da obstajajo delni monopoli na področju ponudbe oziroma trgovine v Sloveniji in da zaradi tega ta amortizer, ki ga tržno gospodarstvo vedno do določene mere predstavlja ali pa pomeni pred inflacijskimi pritiski v Sloveniji, ni deloval v takšni meri kot v nekaterih drugih državah članicah Evropske unije. Ključen očitek, ki ga je bila Vlada doslej deležna iz poslanskih vrst opozicije, je bil, da imamo proračunski primanjkljaj. Če se ne motim, je ravno gospod poslanec, ki je postavil danes to vprašanje, podobno vprašanje postavil in dal v središče oziroma v jedro problema ravno proračunski primanjkljaj. Od lani naprej Slovenija nima več proračunskega primanjkljaja. Se pravi, fiskalna politika neposredno ni kriva za to inflacijo. Vlada je naredila vse, da ustvarimo presežek, da varčujemo in da na ta način dajemo tudi signal vsem ostalim sektorjem, da je to pač potreben korak. [[Opozorilni znak za konec.]] Za blažitev inflacijskih pritiskov v tistih segmentih prebivalstva, kjer dolgoročni ukrepi ne predstavljajo realne rešitve v sedanjem času, pa smo sprejeli vrsto ukrepov [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospod Lahovnik.
Hvala lepa. Saj, spoštovani gospod predsednik Vlade, v marsičem se lahko strinjam z vami; tudi del tistega, kar ste omenili, drži. Ne razumem pa, zakaj Slovenijo primerjate z Latvijo. Latvija ni v evroobmočju. V Evropski uniji sta tudi Bolgarija in Romunija, pa se z njima, kar se inflacijskih meril tiče, ne moremo primerjati, ker smo uvedli evro, smo v evroobmočju in za nas je to merilo. In inflacija v Sloveniji je dvakrat višja od evroobmočja. Tudi 1.1.2006, ko smo vstopili v evroobmočje, smo izpolnjevali inflacijske maastrichtske kriterije, inflacija je bila precej nižja, kot je danes. Danes se praktično iz meseca v mesec soočamo z inflacijo med 6 in 7%. Jaz vem, da vseh vzvodov nima več Vlada. Jasno je, da monetarne politike nimamo več v svoji pristojnosti, ampak precej vzvodov je, nekaj izmed teh ste tudi sami omenili. Kar se tiče primanjkljaja in rebalansa, sem bil, mislim, prvi, ki sem povedal, da je ta rebalans droben korak v pravi smeri, ampak zelo, zelo droben korak, to je problem. Rebalans se nanaša na 2 promila bruto domačega proizvoda in, če gledamo strukturni primanjkljaj, je še vedno problem. Mi ne moremo gledati samo primanjkljaja kot takšnega, in to verjetno oba dobro veva. Tako problem inflacije ostaja na ravni med 6 in 7% in zame je ključni problem, da tri četrtine ljudi pravi, da jih je inflacija zelo ali srednje prizadela in da se je trikrat več ljudem standard letos znižal v primerjavi s tistimi, ki se jim je povišal. Problem obstaja in nekaj vzvodov Vlada zagotovo ima; nekaj izmed teh ste nenazadnje tudi sami omenili.
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa. No, najprej, kar se tiče teh merjenj vtisa, kako kakšen makroekonomski kazalec vpliva na standard. Če pogledate ankete v letu 2004, boste videli, da je tudi takrat veliko ljudi na vprašanje: Ali mislite, da letos živite slabše kot lansko leto," odgovarjalo z "Ja." To je običajen odgovor, ki ga vedno dobimo in je treba te odgovore vedno kombinirati tudi z realnimi statističnimi podatki. Glede presežkov je zelo pomembno, da vemo, da je Slovenija v lanskem letu dosegla tudi presežek širšega sektorja države. Minimalen, ampak vendarle in to prvič v zgodovini, da smo bistveno zmanjšali javno porabo, da smo povečali zaposlenost, kar pozitivno deluje na celotno makroekonomsko sliko, in da Vlada vodi striktno politiko na področju reguliranih cen, tam, kjer so cene regulirane in da Vlada kljub zelo velikim pritiskom in zelo majhni podpori s strani tistih, ki so zagovorniki na splošno ukrepov boja proti inflaciji, ne popušča pred zahtevami za to, da se plačna politika sprosti v smeri, ki bi inflacijo pognalo v spiralo. Morda je tukaj še največji izziv, tukaj se vodijo najtrša pogajanja, ker je treba upoštevati tudi socialno dimenzijo razvoja, vendar pa se je treba hkrati zavedati, da neka visoka, povprečna, linearna rast plač v državi predstavlja na koncu nevarnost tudi za tiste, ki bi dobili nekoliko večje dohodke, potem pa bi inflacija itak nižala njihovo realno vrednost. Vlada je imela tukaj nekoliko več podpore. Mislim, da bi bilo vsem lažje in da bi tudi to inflacijsko spiralo lažje krotili. Ne napovedujem pa, da bo Vlada lahko karkoli naredila na dveh ključnih segmentih, ki poganjata inflacijo, to sta cena nafte, ki se je povečala od 1. januarja do letos za 30% na svetovnih trgih, in cene hrane, ki so se v zadnjega pol leta povečale v povprečju skoraj za 70% na svetovnih trgih. Na te generatorje inflacije vlada nima vpliva in s tem bomo soočeni še v naslednjih mesecih.
Hvala. Naslednji bo predsedniku Vlade postavil poslansko vprašanje gospod Zmago Jelinčič plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Morda se vam bo zdelo vprašanje, gospod predsednik, da ni ravno za vas, ampak gre za vprašanje, na katerega mora odgovoriti Vlada Republike Slovenije, čeprav veliko mero teže in krivde nosi tudi Državni zbor, ki je tako na vrat na nos priznal samostojnost Kosova, ko ste vse stranke, razen Slovenske nacionalne stranke, glasovale za to. Gre za vprašanje Slovencev, ki so živeli na Kosovem. Ogromno slovenskih družin je bilo v Prištini, Kosovem polju, južni Kosovski Mitrovici in po ostalih delih te pokrajine. 99% teh družin, med 500 in 1000 ljudi, točnih podatkov še nimam, je bilo pregnanih s svojih domov. Domovi so bili požgani, ljudje so bili pretepeni in mnogi mladi Slovenci so bili odpeljani v Albanijo, kjer so jih razrezali in prodali kot rezervne dele v trgovini z organi. Imam kar nekaj podatkov, recimo, najbolj krut podatek je o 17 let staremu Ivanu Jeriču, ki so ga Albanci odpeljali, seveda ob pomoči UNMIK-a, UNPROFOR-ja in pa KFOR-ja, in so ga, starega 17 let učenca, iz drugega razreda srednje šole odpeljali in razrezali. Takih zadev je ogromno. Kaj bo naredila slovenska vlada na tem področju? Ali sploh ve slovenska vlada kaj o tem? Ali je slovenski vladi oziroma slovenski državi, vključno z Državnim zborom, sploh kaj do tega, da se zaščiti Slovence tudi drugje po svetu, ne samo tukaj v okolici in Argentini? Pričakujem, da se bo kaj storilo na tem področju. Jaz sem pripravljen podati vse podatke, ki jih imam. Podatkov ni malo. Podatki so grozljivi in upam, da ne bo več Državni zbor s tako srčnostjo sprejemal predstavnike parlamenta Kosova, kot so bili sprejeti pred nedavnim, ampak da jim bo postavil tudi kakšno vprašanje. In da ne bomo več poslušali vsakega namiga iz Združenih držav Amerike in Evropske unije, ampak da bomo razmišljali tudi o svojih ljudeh. Hvala lepa.
Hvala. Gospod predsednik.
Hvala lepa. Čeprav se mi zdi, da je ta svoboda poslanskega vprašanja v tem primeru nekoliko, zelo, bom rekel, široko interpretirana, ker trditev, ki ste jo navedli, po mojem mnenju ne drži, saj uradnih podatkov o tem nimamo. Če bi se to dogajalo, kar pravite, dvomim, da bi to ostalo skrito očem javnosti. Sem tudi trdno prepričan, da mednarodne institucije, tako tiste, ki tam delajo, pod okriljem Združenih narodov, kot tiste, ki delajo tam po okriljem Evropske unije zagotovo niso storile tega, kar pravite. Tudi številke o katerih govorite prvič slišim. Po uradnih podatkih živi na Kosovu okoli 400 Slovencev. Nimamo podatka, da bi se komurkoli zgodilo kaj takšnega, kot ste tukaj navajali. Seveda bomo vse indice, ki jih imate in ki ste jih, kot pravite, pripravljeni izročiti, preverili. Se mi pa zdi vse skupaj zelo neverjetno.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospod Jelinčič.
Hvala lepa. No, zagotovo drži tisto, da Vlada nima podatka o tem, sploh pa nima pravih podatkov o tem. In mislim, da pravzaprav nima nobenih podatkov o tem in da Ministrstvo za zunanje zadeve je tukaj totalno zgrešilo svoj namen in vse ostalo. Carla Del Ponte je izdala knjigo "Lov", s podnaslovom "Jaz in vojni zločinci". Tam noter v veliki meri opisuje, kaj se je dogajalo in opisuje še kaj drugega. Dejstva so poznana v veliki meri, res pa je, da jih slovenska država ne pozna. In to je žalostno. Zanimivo je, da so ljudje iz tistih krajev poslali dopise s prošnjo, da bi objavili kaj od tega, tudi v nekatere slovenske časopise, recimo v Delo, pa v Delu niso hoteli objaviti tega - ne vem, zakaj. Verjetno zato, da ne bi kvarili lepe podobe ali kaj podobnega. Še enkrat, jaz upam, da bo Vlada naredila kaj na tem področju. Prosil bi tudi za pisni odgovor, da mi sporočite vsaj podatke, ki jih imate, čeprav mislim, da bo to v dveh vrsticah. Kajti, MZZ nima ničesar in jaz sem pa pripravljen predati tiste podatke, ki jih imam sam, dati kontaktne osebe, tako v Srbiji kot tistih morda dveh treh, ki so ostali na Kosovem, da se ta zadeva enkrat reši. Mislim pa, da nikakor ne smemo opravičevati raznih mednarodnih ustanov, kajti celo Carla Del Ponte jih je - iste ustanove, ki sem jih jaz omenil - obtožila tudi sodelovanja pri preprodaji človeških organov. Hvala lepa.
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Torej, po naših podatki v knjigi, ki jo omenjate, tega primera, ki ste ga navedli ni. In tudi nikjer drugje se ni pojavil. Tudi splošno vzdušje na Kosovu nikakor ni naklonjeno takšnemu ravnanju, o katerem govorite. Slovenci so tam dobro sprejeti, tako s strani večinskega naroda kot tudi s strani manjšin, tudi srbske. Slovenija ima v različnih organizacijah pod okriljem mednarodnih organizacij na Kosovu v zadnjih letih od 200 do 700 ljudi. Je močno prisotna tam. Večina teh pripadnikov Slovenske vojske, ki so v sestavi KFOR-ja, in te enote Slovenske vojske so v glavnem nastanjene na območjih, kjer ščitijo srbsko manjšino. In so pripadniki teh enot, lahko greste sami mednje in se v to prepričate, zelo dobro sprejeti iz obeh strani. Pravzaprav po teh podatkih, ki jih imamo, skoraj najbolje, tudi zaradi tega, ker se lažje sporazumevajo kot pripadniki teh sil iz nekaterih drugih držav. Tudi nasploh je vzdušje na Kosovu do Slovencev - in to ponavljam še enkrat - tako s strani večinskega naroda kot s strani manjšin pozitivno, kar seveda izključuje, da bi se dogajale stvari v nekem splošnem obsegu, v smislu tega, kar ste navajali. Morda je bil kje kakšen posamičen kriminalen primer; če imate konkretne podatke, bomo to preverili. Dvomim pa, da je to neka politika nekoga na Kosovu, usmerjena proti Slovencem, kjer se požigajo hiše, izganjajo družine in trguje s človeškimi organi. Z vsem spoštovanjem, gospod poslanec, ampak mislim, da ste tokrat malo pretiravali.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa. Glede na odgovor gospoda prvega ministra, še posebej zaradi tistega, da sem pretiraval, bi v skladu s Poslovnikom Državnega zbora predlagal, da o tem opravimo splošno razpravo. Namreč, opazil sem tudi pri nekaterih ministrih nasmeške in smejanje, ko sem govoril o teh tragičnih dogodkih. Treba je povedati, da Slovencev praktično ni več na Kosovu. Šlo je za etnično čiščenje in to etnično čiščenje se še v neki meri nadaljuje. Seveda ta primer ni poznam. Še marsikateri drugi primeri niso poznani, zaradi tega, ker je celo sedanji francoski zunanji minister Kouchner - v tistem času je bil on šef UNMIK-a - prepovedal kakršnokoli raziskavo v tej smeri. In vendar dejstva obstajajo in vendar so dokazi na določenih mestih! In mislim, da je skrajni čas, da se o tem v Sloveniji tudi pogovorimo, če že ne zaradi drugih narodnosti, vsaj zaradi naših ljudi. Če imamo tam skoraj 700 vojakov, to pomeni, da zelo dobro sodelujemo z lokalnim prebivalstvom. Seveda, sodelujemo, a ne z lokalnim prebivalstvom, sploh pa ne s tistim, ki je ogroženo, ampak sodelujemo z lokalnimi oblastmi, kar je nekaj drugega. In seveda smo tudi pod okriljem mednarodne skupnosti, kar je zopet nekaj drugega. Tudi v Afriki so se dogajali zločini, pri katerih so bili botri mednarodne organizacije, mirovne organizacije in podobno. Enako se je dogajalo na Kosovu. In ne smemo si zatiskati oči, zaradi tega, ker nam bo zgodovina očitala to. Odprimo zadeve in rešimo. Jaz sem povedal direkten primer. Lahko vam pripeljem starše, ki vam bodo povedali o teh stvareh. In ti starši ne živijo več v Prištini, ampak živijo v Beogradu, kamor so morali pobegniti, tako kot skoraj 99% Slovencev - kajti Kosovo hoče biti etnično čisto. Žal jih pri tem podpira Republika Slovenija in na žalost Državni zbor, razen Slovenske nacionalne stranke. Zato še enkrat prosim, da opravimo o tem javno razpravo. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca, gospoda Jelinčiča, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru glasovanj v četrtek, 22. maja 2008. Naslednji bo poslansko vprašanje predsedniku Vlade postavil gospod Jožef Školč. Prosim.
Hvala lepa. Gospod predsednik, danes ste že v odgovoru na prvo vprašanje poskušali z neprimernimi primerjavami zmanjšati težo podatkov o inflaciji. Kajti, če vzamemo podatke Umarja, potem je za lansko leto bila povprečna inflacija 3,6%, za letos se napoveduje 5,2%. To pomeni velik pritisk na socialno razslojevanje. Zato so analitiki IMB-ja prejšnji teden predlagali, da Vlada kot prvo od prednostnih nalog le poišče protiinflacijske ukrepe. Ti bi zmanjšali pritiske na rast cen in preprečili poslabšanje socialnega položaja prebivalcev v Sloveniji. Tudi sami ste rekli, da se Evropa sooča z novo realnostjo na socialnem položaju in da bo zato v ospredju slovenskega predsedovanja boj proti revščini in socialni izključenosti. Ampak ukrepi Vlade v zadnjem času so taki, da gredo v nasprotno smer. Davčna reforma je razbremenila najbogatejše. Poskrbeli ste za boljše prihodke politično nastavljenih prijateljev v podjetjih. Recimo, gospodu Križenovskemu ste omogočili na letni ravni 10 tisoč, pa 25, v Telekomu 9282 dodatnih prihodkov itn., medtem ko za 800 tisoč davčnih zavezancev, za katere naj bi bila ta dohodninska reforma ugodna, pomeni to povečanje za 45 evrov. Ampak ob tem obstoji še majhna prevara. Ker ni več olajšav, mora marsikdo plačati dodatno, in ker ni več olajšav za stanovanja, so predvsem mladi na slabšem. Ali je to torej vaš prispevek k zmanjšanju teh socialnih razlik? Ali je to del te evropske politike, ki ustanavlja sklade? Zmanjšali ste tudi davek na kapitalske dobičke in spet profitirajo najbogatejši. Kaj boste naredili, da bodo vaše obljube meso postale in da ne boste eno govorili, delali pa drugo?
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Najprej glede tega zadnjega naj rečem, da v tem mandatu oziroma po spremembi davčne zakonodaje proračun pobere bistveno bistveno več davka na dobiček kot pa v prejšnjem mandatu. Tako je bil ta ukrep v nasprotni smeri, kot ste dejali. Res pa je, da so v prejšnjem mandatu bila dolga leta, ko so bili kapitalski dobički neobdavčeni in proračun ni dobil od tega ničesar, saj smo se leta pogovarjali v tem Državnem zboru, ko so bile pozicije zamenjane. Zdaj pa se iz kapitalskih dobičkov v proračun nateče zelo veliko sredstev. Kar se tiče protiinflacijskih ukrepov, ki so na voljo Vladi, sem o vseh štirih govoril že prej in to nima smisla ponavljati. Kar se tiče socialnega razslojevanja in stopenj revščine v Sloveniji in v Evropski uniji, če je bila razprava v Državnem svetu, kjer so pristojni organi predstavili podatke - primerjava med Slovenijo in Evropo je tukaj v preglednici. Ne glede na to, da smo v Evropski uniji šele od leta 2004, se Slovenija uvršča med države z najmanjšo razslojenostjo, kar ne pomeni, da je stanje idealno. Zelo pomembno je, da se izboljšuje, da se ne poslabšuje, kot ste vi rekli, in da Vlada tudi, ko gre za te posebne pritiske, kot je, recimo, inflacijski, na te pritiske odgovarja z ukrepi, ki omogočajo še posebej tistim, ki imajo nižje dohodke, da se s temi pritiski bistveno lažje soočajo. Tako je Vlada v tem mandatu, recimo, ko gre za upokojence, popravila krivico in uvedla usklajevanje pokojnin z bruto plačami; potem je uvedla varstveni dodatek, otroški dodatek se je povečal za 8,4%, višja je splošna olajšava, povečali smo minimalno plačo in pripravljamo še nekatere ukrepe, v kolikor se bodo ti pritiski nadaljevali, tako kot smo obljubili na zadnji seji. Presežek, ki ga predlagamo v rebalansu proračuna za leto 2008, v nobenem segmentu ni dosežen na račun socialnih transferjev ali na račun ukrepov, s katerimi lahko zmanjšujemo to socialno razslojevanje, ampak je to presežek, ki je predlagan izključno na podlagi varčevanja, kjer so morali nekateri resorji bistveno poseči v svoje investicijske programe, največ ravno Ministrstvo za obrambo, in še nekateri, ki imajo večje investicije. Vendar pa nikoli nismo trdili, da ne obstaja morda še kakšen ukrep, ki bi ga lahko Vlada uporabila, če ga znate našteti oziroma predlagati, ga bomo pretehtali in z veseljem predlagali Državnemu zboru.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Školč.
Kar se tiče tega zadnjega, imate predlog za spremembo dohodninske zakonodaje v delu, ko omogoča ponovno olajšavo za tiste mlade ljudi, ki kupujejo stanovanja. Ampak, jaz ne nasprotujem temu, da vi dobro poskušate poskrbeti za proračun, spraševal sem po tem, da omogočate, bom rekel, tudi posameznikom, da bolj bogatijo. To soočam z vašimi napovedmi, da boste skrbeli za manjše razslojevanje, v tem je poanta, zato ni potrebno tega preobračati. Ravno tako, bom rekel, podatki UMAR-ja pravijo, da se minimalna plača ne glede na ukrepe ni povečala, ampak da se je realno znižala za 1,1%. To so podatki vaših služb. Ravno tako UMAR pravi, da se je dostopnost do socialnovarstvenih storitev, merjena z javno mrežo institucij in z obsegom kapacitet, je za razliko od prejšnjih let v letu 2006 ostala na istem, ni se izboljšala. Število odklonjenih prosilcev se je celo povečalo. To so podatki, gospod predsednik, ki vas demantirajo. Mi v teh nekaj minutah nikoli nimamo časa, da bi se soočili z vsem vašim propagandnim aparatom, ki ga imate, in da bi s podatki, ki jih sami producirate, povedali, da pač producirate laži, da je socialno stanje drugačno, da ukrepov za odpravo revščine ni; in ne nazadnje ste imeli včeraj nadstropje nižje posvet, kjer so govorili ljudje, ki se s tem soočajo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in postavljali podobna vprašanja, kot jih postavljam danes tukaj. Ali je to nova pravičnost, ki jo oznanjate?
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Vprašanje socialne pravičnosti in socialne razslojenosti ni samo stvar prihodkov, bogastva, uspešnosti, gospodarske rasti, ampak je povsod tudi stvar distribucije ali pa redistribucije in to je tudi velik problem oziroma velik izziv, kjer ni idealnega sistema. Če pogledate to primerjavo, ki jo pred vami, vidite, da je Luksemburg, ki je po nacionalnem dohodku na prebivalca najmanj še enkrat bogatejši od Slovenije, socialno bolj razslojena država. Čeprav imajo na voljo dovolj sredstev, da bi to revščino že zdavnaj odpravili, nimajo vzpostavljenega nekega mehanizma, ki bi to tudi dejansko v praksi omogočil. Ker revščina ni samo vprašanje denarja, vprašanje materialnega statusa, je tudi vprašanje predvsem izobraževanja, znanja, ne nazadnje tudi kulture, socialne vključenosti, statusa in tako dalje. S tega vidika bi bil zelo vesel, če bi kdo kaj konkretnega predlagal. Predlagate evropski model - za Slovenijo ni več dovolj, ker je Slovenija nad evropskim povprečjem. Kar se tiče realnih podatkov pa je vedno tako. Vedno je možno nek posamični primer potegniti ven iz slike in na podlagi tega skušati ustvariti neko generalno resnico, vendar to ne drži. Ne morete trditi, da zato, ker je en avtobus potniškega prometa zamudil, celotni potniški promet ne funkcionira. Približno takšna je bila vaša trditev. Od leta 2000 do sedaj realne oziroma plače v Sloveniji realno rastejo. Se pravi, splošni standard se, če merimo po tem prihodku, povečuje. Res pa je, da je v tem času prihajalo do nepravilnost, res je, da če si je nekdo v 10 letih nabral 700 ali milijardo evrov premoženja, da imajo drugi toliko manj. Res je, da do tega ni moglo priti na zakonit in na pošten način. Kar pa se tiče odgovornosti, za to pa se je treba malo širše vprašati.
Hvala. Imate proceduralni predlog. Izvolite, gospod Školč.
Hvala, gospod predsednik. Mislim, da je o tem treba v skladu s poslovnikom opraviti ustrezno razpravo. Sam nisem vlekel na dan nobenega konkretnega primera, ampak statistične podatke, gospod predsednik Vlade. Statistične podatke vladnega urada. V tem oziru se spet nekako neustrazno izmikate. Ne morete vseh odgovorov pokriti z današnjo tabelo. Če že hočete primer Luksemburga, potem je pri Luksemburgu vprašanje tudi, koliko je revščine in koliko je prikrite revščine. O tem pač govorimo. Ni samo vprašanje razslojenosti, ampak je vprašanje realne revščine. In to so bile tiste stvari, ki bi jih lahko včeraj, če vas res zanimajo, poslušal v dvorani pod nami. In dejstvo je tudi, da nima samo en posameznik nižje plače, kot bi hoteli s primerom o avtobusu povedati, ampak da je minimalna plača realno nižja. Po vaših podatkih [[...]]
[[....]]gospod Školč imate proceduralni predlog? [[....]]
Seveda, gospod predsednik [[....]]
[[...]]ali želite nadaljevati s polemiko?
Gospod predsednik, vzdržite ste tega. Imam utemeljitev za to, da je pač potrebno o neustreznem odgovoru predsednika Vlade o tem, da ne pozna podatkov svojih uradov, razpravljati v tej dvorani. Jaz bi rad, da razpravljamo o njegovih odgovorih in o podatkih Umarja, ne o mojih nekih za lase privlečenih trditvah, kot bi rad javnosti predstavil predsednik Vlade. In prosim, da nas v tej diskusiji pač podprete. Ne bomo razpravljati tokrat o mojih trditvah, ampak o pomanjkljivem znanju predsednika Vlade in nepoznavanju podatkov Umarja. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Školča, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegova poslanska vprašanja, bo Državni zbor odločil v okviru glasovanj v četrtek, torej jutri, 22. maja. In zadnji bo poslansko vprašanje predsedniku Vlade postavil mag. Franc Žnidaršič. Prosim.
Lepa hvala za besedo! Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministrski zbor, kolegice in kolegi! Vlada Republike Slovenije je v svojem odklonilnem mnenju glede Zakona o spremembi Zakona o usklajevanju transferov posameznikom in gospodinjstvom navedla, da bi predlagala sprememba zakona pomenila razveljavitev enotnega modela usklajevanja in da bi se vsi transferi usklajevali z rastjo povprečnih bruto plač. V nadaljevanju Vlada pojasnjuje oboje argumentov in pri tem pozablja, da je s sprejetjem zakona v enoten način usklajevanja poenotila in pomešala socialne pravice iz naslova čiste solidarnosti in pravice iz zavarovanj, kar je za nas nesprejemljivo. Pri tem je zavestno zamolčala dejstvo, da je poenotenje v večini povzročilo poslabšanje njihovega položaja, s sprejetim Zakonom o varstvenem dodatku in Zakonom o družinskih prejemkih pa svoj enoten način usklajevanja že sama tudi porušila, ker pomeni, da je priznala in šla z zakonom, sprejetim jeseni 2006, v napačno smer. Kar zadeva usklajevanje pokojnin, s plačami tudi ne rastejo tako kot določa 150. člen zakona, pač pa bistveno počasneje, saj podatki kažejo, da so pokojnine v povprečju povprečnih plač v državi v zadnjih petnajstih letih padle za nekaj nad 20%. To je dokaz, da niti pokojnine niti socialni transferi ne morejo ogroziti javnih financ, saj se le del potrebnih sredstev pokriva iz proračuna, večina pa iz pokojninske in zdravstvene blagajne. Povedano drugače. Veljavni zakon dejansko pomeni zamrznitev, v primeru pričakovanega padanja inflacije pa celo večletno realno zmanjševanje transferjev, kar bi ob visokih podražitvah hrane za upravičence pomenilo ne samo socialno, pač pa tudi eksistenčno vprašanje. Naš zakon zato ponuja ureditev, po kateri bi usklajevali po enotnem sistemu, vendar tako, da bi v državi zagotovili ne samo vzdržnosti javnih financ, pač pa tudi socialno vzdržnost in uresničevanje pravic, ki so zapisane v posameznih zakonih iz naslova zavarovanj. Zaradi povedanega, vas, spoštovani predsednik Vlade, sprašujem: Ali ne bi kazalo spremeniti stališča Vlade do predlaganega zakona in ga vsaj v glavnih ciljih podpreti, kar bi šlo v kontekst pogosto omenjene blaginje in spremenjenih okoliščin? In drugič. Ali ni nekoliko cinizma v napovedanem proračunskem presežku, ki je nastal tudi na račun poslabšanja položaja večine tistih, ki so prejemniki socialnih transferjev in se otepajo z revščino? Znotraj tega je v letošnjem letu napovedan prihranek bil 25 milijonov evrov. Hvala lepa.
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa. Najprej glede te zadnje trditve. Res je, da se pritisk na nekatere dele proračuna, kjer so sredstva za socialne transfere, v zadnjih letih nekoliko zmanjšuje. To pa predvsem zaradi tega, ker se je povečala zaposlenost. V Sloveniji se je v zadnjih letih ustvarilo na desettisoče novih delovnih mest, toliko več ljudi se je zaposlilo, toliko manj je brezposelnih, toliko več ljudi, ki so na novo zaposleni, plačujejo prispevke in toliko manj jih dobiva socialne transferje. Se pravi, splošna gospodarska in socialna slika, ki se je v Sloveniji izboljšala zaradi večje zaposlenosti in tudi zaradi realne rasti plač, je prispevala tudi k ustvarjanju večjih prilivov na eni strani, na drugi strani k zmanjšanju nekaterih odlivov. Kar pa ne pomeni, da so se transferji posameznikom zmanjšali. Nikjer se niso zmanjšali, povsod so se povečali ali pa so realno ostajali enaki, vse številke to kažejo. Delež sredstev, ki jih Slovenija porabi, recimo, za izplačilo pokojnin, od leta 2004 do leta 2008 znaša približno enako oziroma je ta delež približno enak, med 10 in 11% bruto domačega proizvoda - niha za nekaj desetink vsako leto, glede na to, kako se pač gibajo ostale makro številke. In glede na to, da se bruto domači proizvod skokovito povečuje, ker imamo visoko gospodarsko rast, delež, ki se ohranja na približno enaki ravni, kaže, da se povečujejo realno tudi pokojnine, pa tudi vsi ostali izdatki, ki so vezani na samo rast. Če pogledamo primerjavo, vidimo, da, recimo, eden takih pomembnih pokazateljev, ki se uporablja povsod, v vseh normalnih državah, vseh državah, kjer imajo tudi solidarnostne sisteme pokojninskega zavarovanja in zakonodajo, ki ščiti zaposlene, je primerjava med podatkom o minimalni plači in minimalni pokojnini za polno delovno dobo. Bližina teh številk je v Sloveniji zelo velika. Mislim, da smo država - ne poznam druge, morda je še kakšna država -, kjer sta ti dve številki tako blizu. Minimalna pokojnina za polno delovno dobo je v Sloveniji 403 evre, kdor dobi manj, dobi varstveni dodatek, tako da je to izravnano. Minimalna plača za poln delovni čas pa je 566 evrov bruto, neto okoli 400 evrov, kar pomeni, da je v bistvu minimalna plača enaka, kot je minimalna pokojnina. Tako da je, kar se tega tiče, težko govoriti, da je kakšen sloj tu deprivilegiran. Še posebej ne moremo trditi, da se v Sloveniji pokojnina tretira kot sociala. Pokojnina je plačilo za minulo delo na podlagi vplačanih prispevkov in seveda tudi solidarnostnega sistema, kar pomeni, da se prispevki vplačujejo tudi sproti oziroma predvsem sproti. In ta razmerja je treba upoštevati. S porušitvijo tega razmerja, se pravi, z neko intervencijo samo v enem segmentu, ne bi dobili ničesar. Bi pač samo začeli nek proces, ki bi na koncu v situaciji, v kakršni smo, pognal naprej inflacijsko spiralo, ki bi na koncu največ vzela ravno tistim, ki imajo najmanjše dohodke. S tega vidika neki linearni ukrepi niso pravi, o tem se pogovarjamo že celo leto. Vlada je že pripravila nekatere ukrepe, s katerimi skuša pomagati tistim, ki so najbolj prizadeti, in bo pripravila še nekatere ukrepe v prihodnosti, če se bodo ti trendi nadaljevali. Vendar bodo to ukrepi, ki bodo natančni, ki bodo šli samo na tiste, ki so dejansko prizadeti, in ki ne bodo predstavljali nevarnosti za to, da to inflacijsko spiralo z lastnim prispevkom poganjamo v nebo.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Lepa hvala. Torej, nekatere vsebinske zadeve v vašem odgovoru so takšne, kot ste rekli, ampak vse pa ne držijo. V BDP-ju se stroški za pokojninske blagajne v zadnjih 4-ih letih zmanjšujejo hitreje kot prej, tako da skupni stroški za socialno varnost upokojencev padajo. Tudi po poročilu Računskega sodišča kaže, da Vlada v proračunu nima vgrajenih strateških mehanizmov za varstvo starejših, recimo, čeprav je bilo to v svojem programu bilo napovedano. Moram tudi povedati, da nisem dobil odgovora, kako je mogoče zamrzniti pravice iz posameznih zavarovanj. Denimo: iz pokojninskega zavarovanja, zdravstvenega zavarovanja, zavarovanja za primer brezposelnosti, kajti - v nasprotju z vašo trditvijo, prejemki oziroma transferi iz tega naslova lansko leto niso porasli niti za 1 cent, kar pomeni, da so se realno zmanjšali ob inflaciji, kakršna je bila. Realno zmanjšali! In na realno zmanjšanje ni mogoče pristati, zlasti ne ob vašem pojasnilu, da je v BDP-ju razlika nastala zaradi zaposlovanja. Ja, saj se vedno računa na dosežen skupni rezultat, odstotek, ki gre za posamezne stvari. In kadar je odstotek imenitnejši, takrat ne moremo poslabšati položaja tistih, ki se napajajo iz tega skupnega ustvarjenega premoženja. In tukaj vidim pomanjkljivost te rešitve in seveda težavo v tem smislu, da dolgoročno to ne vzdrži kritike. Kajti, če bi stagnirala oziroma padala inflacija naslednjih 5 let, 5 let ne bi dobili ti ljudje niti centa več, ker je poračun vezan na rast inflacije, ne pa na inflacijo, kakršna je. In to je nesprejemljivo, ker bi realno prihajali v vedno večje težave. In v tem smislu želim dopolnilni odgovor. Hvala.
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa. Tega zadnjega nisem razumel, kakšna je razlika med inflacijo in rastjo inflacije. Jasno je, da so poračuni vezani na rast, ne pa neko stanje. Saj, če bi bili vezani na neko trajno stanje ali pa na zamrznjeno stanje, potem poračunov ne bi bilo, ker ni gibanja. Morda sem narobe razumel. Zdaj, kar se tiče teh primerjav oziroma moje trditve, da je večja zaposlenost in izboljšana makroekonomska oziroma gospodarsko-socialna slika v Sloveniji prispevala na zmanjševanje pritiskov na nekatere socialne transfere, to velja za ključne transfere, tiste, ki so največji, in treba je tudi ločiti, kaj je socialni transfer in kaj je kakšna druga pravica. To, da se neke stvari ali nekega mehanizma ne da zamrzniti oziroma da se to ne bi smelo - tega ne vem. Če je temu tako, če bi bilo temu tako, potem takoj po volitvah leta 2001 s soglasjem DeSUS-a prejšnji parlament ne bi zamrznil usklajevanje pokojnin s plačami. Pa ste ga! In šele ta Vlada in ta parlament je v tem mandatu to popravil. Torej, očitno se to da. In jaz sem vesel, da smo to skupaj naredili. Ne vidim pa razlogov o tem, da nekaj, za kar smo se v koaliciji na začetku mandata soglasno zmenili, nekaj mesecev pred volitvami zdaj podiramo in zahtevamo stvari, ki niso realne.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite, gospod Žnidaršič.
Lepa hvala, gospod predsednik. Torej, glede na odgovor, ki ni natančen oziroma je pomanjkljiv v tem smislu, da tudi uresničen ni v celoti, predlagam, da se v skladu s poslovniškimi določili o tem v Državnem zboru opravi splošna razprava tudi zaradi tega, ker mi nismo uresničili leta 2005 v koalicijskem sporazumu predvidene spremembe Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, tako kot tam piše; še več, z Zakonom o usklajevanju transferjev smo zamrznili na primer letni dodatek, za katerega smo tam napisali, da bo počasi rasel proti 75% tistega v javnem sektorju. Lani ni zrasel niti za 1 cent in letos bo zrasel manj, kot bi moral. To pomeni, da smo odstopili od dogovora. Kar zadeva zamrznitev pokojnin, usklajevanje pokojnin v letu 2000 z našim soglasjem, moram povedati, da ni šlo za zamrznitev, ampak da takratni način usklajevanja ni bil zamrznitev, je bilo pa nekaj slabše kot to, kar je sedaj. Mi smo popravili način usklajevanja, vendar ne dosledno, pokojnine se ne usklajujejo s plačami, pač pa so lansko leto na primer zaostale za 2% glede na neto plače in za 1,3% v primerjavi z bruto plačami. To pomeni, da koalicijskega dogovora mi nismo v celoti realizirali, smo pa popravili usklajevanje nekaj na boljše. Kar zadeva pravice iz zavarovanj, pa tudi nisem dobil odgovora. Namreč, ni mogoče sprejeti podmene, da lahko kdorkoli z nekim drugim zakonom poruši to, kar imajo ljudje pravico dobiti iz nekega zavarovanja. To je enako, kot če bi zavaroval kasko avto, v enem drugem zakonu bi pa pisalo, da je to že prav, da ima zavarovano, ampak dobil pa ne bo, ker smo mi o tem zamrznili in smo se odločili, da zamrznemo. Seveda je ta odločitev mogoča, ampak je napačna, vedno je mogoča takšna odločitev, ni pa dobra in zaradi tega je prav, da se o tem širše pogovorimo, da pridemo s še bolj natančnimi podatki na površje in da potem vidimo, kaj se da napraviti. Dolgoročno je treba stvari urediti na ta način, kot mi predlagamo. Kratkoročno je pa marsikaj mogoče, tudi, recimo, razmišljanje o draginjskem dodatku. Mi ne moremo biti proti takim rešitvam, podpiramo take rešitve, ampak na način, da bi to zadelo resnično tiste, ki so najbolj prizadeti, in seveda iz pravega naslova. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca, gospoda Žnidaršiča, da Državni zbor opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. S tem zaključujem postavitev vprašanj predsedniku Vlade. Prehajamo na odgovore na poslanska vprašanja, postavljena na 38. seji zbora. Najprej bo minister za gospodarstvo, mag. Andrej Vizjak, odgovoril na vprašanja treh poslancev, in sicer: gospoda Dušana Kumra, dr. Pavla Gantarja in gospoda Ljuba Germiča. Najprej pa odgovor na vprašanje gospoda Dušana Kumra v zvezi z odprodajo državnega premoženja. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Spoštovane poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni tudi z moje strani! Prebral sem poslansko vprašanje poslanca Dušana Kumra, tudi magnetogram, ko ga je postavil na prejšnji seji, in iz teh splošnih vprašanj sem potem pravzaprav videl, da ga predvsem zanimajo okoliščine glede odprodaje deleža Holdinga Slovenskih elektrarn v Tovarni dušika Ruše. Vlada vodi postopke odprodaje državnih deležev v skladu z zakonom o javnih financah in v skladu z uredbo, ki podrobneje določa postopke prodaje. Gre za zelo transparenten in tudi zahteven postopek, v katerem se opredeli komisija, izvedejo se cenitve ter se hkrati tudi izvede javni način, bodisi poziv bodisi razpis, s čimer se pridobijo ustrezne ponudbe. Na koncu se s ponudnikom, po soglasju Vlade, sklene tudi pogodba. V pogodbi se opredelijo vse obveznosti, ki so že prej izhajale tudi iz razpisa oziroma iz predhodno objavljenih zahtev prodajalca do bodočega kupca. Tako je bilo tudi v tem primeru. Eden zelo pomembnih vzvodov zavarovanj je bila tudi ohranitev delovnih mest, je bila tudi zahteva do kupca glede nadaljevanja proizvodnje, posodabljanja proizvodnje, izpolnjevala okoljskih zahtev in podobno. In zato so bile zahtevane tudi garancije. V tem primeru je bil prodajalec v imenu države, pravzaprav Holding Slovenske elektrarne in teh garancij, ki še niso unovčene v primeru TDR Ruš, je približno 4,7 milijonov evrov. Iaj se je zgodilo s tem podjetjem? Žal, zaradi okoliščin, ki so na strani kupca, je prišlo do težav v podjetju, do prisilne poravnave, ki je bila sprožena na predbožični večer lanskega leta in ko je v skladu s prodajno pogodbo Holding Slovenske elektrarne tudi opravil revizijo je kazalo, da so možnosti ohranitve dejavnosti zelo zelo nizke in zato je tudi 7.4. sam TDR predlagal začetek stečajnega postopka. Seveda bo Holding kot prodajalec v tem primeru in sklenitelj prodajne pogodbe poskrbel predvsem za interese zaposlenih v tem primeru in zato tudi išče pravne možnosti in vzvode, kako unovčene bančne garancije nameniti tudi poplačilu teh terjatev. Hkrati pa tudi sam menim, da je gospodarska situacija in tudi nizko število brezposelnih ter povpraševanje nekaterih podjetij takšno, da se bodo posledice izgube delovnih mest kar najmanj poznale tudi pri delavcih samih, nekaj s prezaposlitvami, upam, da velika večina, in seveda nekaj tudi z ustreznimi poplačili oziroma odpravninami. Država, Holding Slovenske elektrarne v njenem imenu je pri tem postopku sledil in se zavzemal za cilje nadaljnjega razvoja in ohranitve delovnih mest in nadgradnje proizvodnje. To je bilo s strani kupca v prodajnem postopku tudi zelo jasno pokazano. Zaradi razlogov na njegovi strani do izvršitve tega ni prišlo. Kupec ni spoštoval določb prodajne pogodbe in tudi ni razvijal dejavnosti tako, kot se je zavezal in obljubil in nenazadnje tudi za kar je položil garancijo. Država bo v tem primeru ravnala kot dober gospodar in bo imela še poseben čut tudi do tistih, ki so v tem konkretnem primeru izgubili zaposlitev.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospod Kumer.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi. Moram priznati, da sem prav z zanimanjem poslušal, kaj mi bo danes minister odgovoril, kaj mi bo naložil v tem odgovoru. Pričakoval sem, da mi boste povedali, kako ali če sploh boste tudi kaj ukrenili proti lastniku in vsem tistim, ki so mu pomagali, da so podjetje pripeljali v stečaj. Tu seveda mislim na dejstvo, da mu je država, beri Vlada, beri Ministrstvo za gospodarstvo, prodalo za smešno nizko ceno 200.000 evrov podjetje z zelo obvezujočo pogodbo. In to, kar ste prej rekli, ne drži. Vi, država, Vlada skupaj s Holdingom Slovenskih elektrarn je skupaj z lastnikom kršila podpisano pogodbo in vi skupaj z njimi ste krivi, da je podjetje šlo v stečaj. [[Počakajte, boste potem imeli priložnost odgovarjati.]] In kaj je danes, dve leti po tistem, v obvezujoči pogodbi? Mesec dni po podpisu je začel lastnik prodajati soglasje Holdinga Slovenskih elektrarn premoženje tega istega podjetja, in to obrate, za katere se je v pogodbi zavezal, da jih bo saniral, celo vrednostno so bile ocenjene. In to s soglasjem Holdinga oziroma države. Zato vas še enkrat sprašujem minister: Kaj boste ukrenili proti očitni zlorabi oškodovanja družbenega premoženja? Kaj boste ukrenili v zvezi s kršenjem podpisane pogodbe, kjer je sodelovalo tudi državni podjetje Holding Slovenskih elektrarn? Kaj boste storili proti funkcionarjem SDS, ki sedijo v tem holdingu in na vašem ministrstvu? Ali se ne čutite tudi vi odgovornega za te zlorabe, ki so se v tem primeru dogodile?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani gospod Kumer, sedite očitno v napačni dvorani. To ni sodišče. Vi ste tukaj obsodili celo kupico ljudi, da so zlorabili zadeve, da so odgovorni in pričakujete kazen. Zakaj je še niste naložili? Še kazen bi lahko naložili. Ne vem, enega bi ustrelili, tako kot ste v preteklosti znali početi. To je neodgovorno od vas. Še enkrat. V konkretnem primeru zavezuje relacijo med kupcem in prodajalcem prodajna pogodba. Niti enega elementa niste našteli, kjer bi bila ta prodajna pogodba kršena. Rekli ste, da je bila kršena. Seveda boste sedaj v nadaljevanju, ko boste zopet zlorabili Poslovnik in boste zahtevali razpravo, jaz ne bom več imel priložnosti odgovarjati na vaše stvari, jaz več ne bom imel priložnosti in boste tukaj zavajali javnost. Še enkrat, kar se tiče relacij med Holdingom, je za to zadolžena tudi tista oseba s strani Holdinga, ki je skrbnik pogodbe. Dodobra so in bodo v nadaljevanju proučili morebitne zlorabe s strani poslovodstva, vendar se morate zavedati, da je pri odprodaji nepotrebnega premoženja za nadaljevanje proizvodnje šlo tudi za sredstva, ki so bila vložena nazaj v plače zaposlenih, v tudi ne nazadnje določenega repromateriala, poplačilo stroškov, povezanih z delovanjem, na primer elektrike in podobnega. Ni res, da je kar nekdo nekaj prodajal in ta denar je izginil. To ni res, enostavno povedano. Če imate o tem dokaze, ste jih dolžni predstaviti tudi odgovornim osebam za to. Torej zavračam kakršnokoli po sedanjih ugotovitvah kršitev in zlorabo kupca. Je pa res, da se je neodgovorno, po mojih podatkih, obnašal do zaposlenih, do podjetja in podjetje pripeljal do situacije, v kakršni je. Zato bo država z garancijami, ki jih je imela kot zavarovanje za tak primer, ustrezno tudi sanirala nekatere probleme, ki so s tem tudi nastali.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite, gospod Kumer.
Hvala lepa. V skladu s poslovnikom predlagam, da v Državnem zboru opravimo širšo razpravo o tem konkretnem primeru in odgovoru ministra, predvsem tudi, ker se nanaša še na nekatere druge. V obrazložitvi tega bom pa glede na vehemenco - minister očitno ne ve, da sedi v Državnem zboru, ne pa nekje na nekem mitingu - vam prebral razpisne pogoje in potem pogoje, ki so v pogodbi zapisani in ki so kršeni, da ne boste rekli, da govorim na pamet. Pogodbo in soglasje Holdinga Slovenskih elektrarn imam tu. Pogoji v razpisu so bili: da se pripeljejo novi programi, da se ne odpusti niti enega zaposlenega, da se izvede zastavljen razvojni program na dvanajstih projektih. Še enkrat, po mesecu in pol, ko je bil ta razpis in ko je bila pogodba podpisana, je začel odprodajati premoženje tega istega podjetja, in to na tistih programih, ki bi jih morali sanirati. Celotna pogodba je predvidevala obdržati celoten obseg proizvodnje, posodobitev z investicijami v posameznih segmentih, uvedbo dodatnih programov in neodpuščanje delavcev. V letu in pol niti ena od teh zadev ni uresničena! Danes, aprila, jaz vem, da ste bili v tujini, prejšnji teden so delavci dvigovali delovne knjižice in podjetje je šlo v stečaj! In to je počenjal ta lastnik v soglasju s Holdingom Slovenskih elektrarn, ki je državno podjetje, nad katerim bdite vi, minister. In vi zavajate slovensko javnost in nas tu v parlamentu in nas imate za bedake! Ampak vi ste meni enkrat že govorili o elektriki, da mešam jabolka in hruške [[...]]
Gospod Kumer!
In jaz vam danes povem, da vi pijete očitno vsak dan juice iz gozdnih sadežev.
Gospod Kumer, prosim, ne nadaljujte z novimi očitki [[...]]
Hvala lepa!
[[....]]kajti minister nima več priložnosti odgovoriti na vaše nove očitke. Niti tega ne more reči, da vaše trditve ne držijo. O predlogu poslanca, gospoda Kumra, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Sedaj bo minister Andrej Vizjak odgovoril na poslansko vprašanje dr. Pavla Gantarja v zvezi z dodeljevanjem radijskih frekvenc. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani poslanec! Agencija za pošto in elektronske komunikacije je pri podeljevanju radijskih frekvenc zavezana zakonu o elektronskih komunikacijah. V 36. členu tega zakona je določeno, da se lahko izda odločba o dodelitvi radijskih frekvenc skladno s splošnim aktom o načrtu uporabe radijskih frekvenc, in sicer v dveh različnih postopkih. Načeloma se odločba izda na podlagi zakona, ki ureja splošni upravni postopek, in plačilo za učinkovito uporabo radijskih frekvenc ni predvideno. Le izjemoma v primerih, ko tako določa zakon o elektronskih komunikacijah, pa je potrebno pred izdajo odločbe izvesti postopek javnega razpisa, odločbo o dodelitvi radijske frekvence se izda na podlagi javnega razpisa, kadar se v postopku pridobitve mnenj zainteresirane javnosti ugotovi, da se učinkovita uporaba radijskih frekvenc lahko zagotovi le z omejitvijo števila izdanih odločb o dodelitvi radijskih frekvenc. Kadar APEK ugotovi, da je interesa več, kot je možnih odločb, takrat lahko izbere tiste in na podlagi javnega razpisa in ko se prijavijo, izbere tiste, ki najbolje ustrezajo razpisnim pogojem, recimo temu tako, ki tudi ponudijo pri tem tudi najvišje plačilo. V konkretnem primeru, to se pravi v primeru, za katerega sprašujete, je APEK na podlagi prvega odstavka ocenil, da zna biti več interesa in je v Uradnem listu objavil javni poziv za pridobitev mnenj zainteresirane javnosti glede dodelitve predmetne radijske frekvence. Po informacijah APEK-a, pa je bila opravljena tudi dodatna objava na spletnih straneh APEK-a v relevantnem času, česar pa zaradi kasnejše umaknitve ni mogoče več z gotovostjo trditi, na kar so leteli tudi javni očitki tistih, ki so se odzvali na ta ukrep APEK-a. APEK tudi zatrjuje, da je predmetni postopek v celoti izveden v skladu z zakonom o elektronskih komunikacijah. Na podlagi tega javno objavljenega poziva v Uradnem listu, gotovo so o tem jasna dokazila, in po podatkih APEK-a tudi na spletnih straneh, je ugotovljeno, da se je odzvala in izrazila interes le ena družba, samo ena gospodarska družba, zato je bil APEK tudi zavezan ravnati v skladu s četrtim odstavkom 38. člena Zakona o elektronskih komunikacijah in navedeni družbi je bila izdana odločba o dodelitvi proste radijske frekvence na podlagi določb zakona, ki ureja splošni upravni postopek.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Gantar.
Glejte, gospod predsednik, spoštovani gospod minister. Jaz nisem posebej zadovoljen s tem odgovorom. Prav gotovo mi ni treba brati določil zakona o elektronskih komunikacijah, verjemite mi, da ga dobro poznam. Ko se pojavi ponudnik za uporabo radijske frekvence, mora APEK z javnim pozivom ugotoviti, ali poleg tega ponudnika obstaja še kakšen drug ponudnik, in na osnovi tega potem lahko po postopkih predvideno odloči. To je APEK storil na zelo nenavaden način. V Uradnem listu je sicer objavil ta poziv, in sicer 21.12., pred božičem, to je Uradni list številka 118., in trdi, da je to objavil tudi na spletni strani, kar je običajno, ne dodatno, običajno mora to tudi objaviti na spletni strani, trdi, da je objavil tudi na spletni strani. Na spletni strani APEK-a takrat, ko sem pisal to vprašanje, so bili objavljeni še trije ali dva drugi pozivi, ki so bili takrat istočasno objavljeni, tega pa ni bilo. Torej lahko utemeljeno sklepamo, ne glede na to, kar trdi APEK, da poziva na spletni strani dejansko ni objavil. To je prva stvar. Ampak okoli tega je prav gotovo dejstvo, da je objavil to zadevo tako ali drugače pomanjkljivo v času, ko je bilo pričakovati, da ne bo kakšne velike pozornosti pri drugih potencialnih operaterjih. Tisto, kar vas pa dejansko sprašujem, pa je: Ali se je ponudnik, ta, ki se je vendarle prijavil, izjasnil v zvezi s plačilom? Ta poziv mora vsebovati tudi izjasnitev v zvezi s plačilom. Ali se je izjasnil, ali je rekel, da je pripravljen plačati toliko ali toliko ali nič. In bi zaprosil tudi za mnenje: Zakaj je APEK opustil to obveznost, da se vendarle to plačilo izplača? Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister.
Še enkrat. Poskušal sem na podlagi citiranja členov zakona obrazložiti, zakaj APEK v primeru izraženega interesa samo enega pravzaprav tudi nima zakonske podlage terjati plačila. Gre za upoštevanje splošnega upravnega postopka zakonodaje in izdaje odločbe na podlagi upoštevanja postopkovnih določil ZUP-a, ki pa plačila za učinkovito uporabo frekvenc ne predvideva. Še enkrat, če je več interesa, kot je ponudbe, se izvede javni razpis in se dodeli tistim, ki so pod najugodnejšimi pogoji pripravljeni prevzeti oziroma dobiti te radijske frekvence. Če pa tega interesa ni ugotovljenega, pa zakonodaja ne predvideva, da bi tistemu, samo enemu, ki se mu bo podelila frekvenca oziroma dala ta odločba, da se še od tistega terja plačilo. Po podatkih, ki mi jih je posredoval APEK, ni imel pravne podlage, da bi od tega enega edinega interesenta terjal tudi plačilo.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Predsednik, poglejte, v skladu s poslovniškim določilom dejansko predlagam, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o neustreznemu odgovoru ministra. Jaz se ne spuščam in ne govorim o zakonodaji, to poznamo dobro. Postavil sem konkretno kratko vprašanje. Ta razprava bo čez en mesec lahko zelo kratka: Ali se je ponudnik izjasnil o plačilu? To je moral storiti, ker je to v pogojih te ponudbe. Zakon ne predvideva plačila, ampak ga tudi ne preprečuje. Cela vrsta strokovnjakov sodi, da je kakšno plačilo, lahko tudi manjše, pogoj za to, da bo s to frekvenco tudi nekaj storil. Navsezadnje so šle tudi, če sem razumel, tožbe na sodišča v Sloveniji, pritožbe in celo pritožbe na Evropsko komisijo. Zato predlagam, da ne o pravni regulaciji, to poznamo dobro, ampak o konkretnem odgovoru oziroma neodgovoru opravimo razpravo na naslednji seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Gantarja, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru jutrišnjih glasovanj. Sedaj bo gospod minister odgovoril na poslansko vprašanje gospoda Ljuba Germiča v zvezi z učinki prodaje delnic v državnih podjetjih. Prosim.
Seveda je iz vprašanja mogoče razumeti, da se nanaša na Slovensko industrija jekla. Če se motim, mi bo poslanec v nadaljevanju lahko to tudi pojasnil. Če je temu tako, potem bi lahko govorili, da je s prodajo 55,35 delnic Slovenske industrije jekla, so bili doseženi naslednji cilji. Prvi cilj je, da se razširi prodajni trg Slovenske industrije jekla na evropski trg. Z vertikalno povezavo Slovenske industrije jekla z ruskim kupcem oziroma skupina OAO Koks, je omogočena ohranitev vseh poslovnih funkcij in tudi izboljšanje njihove konkurenčnosti pri proizvodnji jekla, saj gre za vertikalno povezavo med dobavitelji surovin, proizvodnjo in tržiščem. Novi lastnik izkazuje visoko boniteto. Visoka boniteta pa je tudi dodatna garancija za doseganje zastavljenih ciljev. Slovenska industrija jekla je s tem zagotovila oziroma je zagotovljeno tudi izpolnjevanje dolgoročnih zastavljenih ciljev, dodatna vlaganja v opremo v višini približno 250 milijonov evrov do leta 2010. Samo v letu 2008 bo vloženih skoraj 110 milijonov evrov, ohranitev delovnih mest, z vstopom novega lastnika se je dejansko povečalo število zaposlenih. Navajamo podatke, 1.1. 2007 je skupina SIJ zaposlovala 3077 zaposlenih, 1.1.2008 - 3227, se pravi 150 več. Do konca leta je predvideno cca. 3300 zaposlenih. Te številke pomenijo oziroma govorijo več kot komentar. Zelo pomembno je, da je novi kupec sprejel tudi širšo odgovornost do slovenskega družbenega in ekonomskega okolja. Nenazadnje se to odraža v sponzorstvu do nekaterih športnih aktivnostih, zlasti v tistem delu Slovenije. Višina kupnine je v tem primeru izpolnjevala tudi zgornjo mejo cenitvenega poročila. Malim delničarjem je bil pri tem omogočen izstop po enaki ceni, kljub temu da ruski kupec ni bil zavezan podati prevzemne ponudbe po takrat veljavni zakonodaji. Ocenjujemo da je ta odprodaja delnic bila uspešna, da so zadoščeni cilji, nekateri celo preseženi, da je s tem, ne samo na nek kratek rok, temveč predvsem na dolgi rok zagotovljena tudi prihodnost in razvojna naravnanost podjetij, jedrnih družb in pa tudi ostalih v okviru Slovenske industrije jekla.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi! Jaz razumem, gospod minister, da seveda ne želite odgovarjati na vprašanje, ki sem vam ga postavil. Glede na to, da ste kolegu Kumru jasno povedali, da ste pogledali magnetogram, to pomeni, da niste želeli natančno pogledati magnetograma mojega vprašanja. Zavestno se izmikate odgovoru, ki ga pričakujem že od lanskega novembra, ko vam postavljam pisna vprašanja, in mi danes odgovarjate popolnoma ironično v odnosu do ljudi, ki so izgubili delovna mesta v TDR Metalurgiji v Rušah. Če bi pogledali magnetogram, gospod minister, in od vas se pravzaprav pričakuje, da pogledate vsebino vprašanja tudi iz magnetograma, zato sem ga postavil na prejšnji seji Državnega zbora in prosil, da mi naj danes ustno odgovorite. Seveda pa že iz prejšnjega odgovora sledi, da vam odgovori na temo TDR Metalurgija niso povšeči. Kako razložiti, da ste ravnali kot dober gospodar, če ne želite javnosti povedati, kakšna je bila cenitev tega podjetja?! Dvakrat vas to sprašujem. Ko vas sprašujem, da je bila boniteta kupca, kateremu prodati to premoženje, mi govorite da je bila boniteta ocenjena v finančnem poslovanju leta 2005. Ko vas opozorim, da je bilo prejšnje poslovanje slabo, rečete, da to ni edini kriterij. Ko vas vprašam, kako je možno za tako malo kupnino prodajati posamezne dele podjetja v okviru novega lastnika, rečete, da vam ni znano. In danes upate povedati slovenski javnosti, da so ti odgovori pravzaprav odraz ravnanja države kot dobrega gospodarja. In gospod minister, pričakujem da mi odgovorite na moje vprašanje, ki sem vam ga postavil. Gre za vprašanje prodaje delnic državnih podjetij in TDR Metalurgija, ki je bila v večinski lasti HSE-ja, ki je v 100% lasti države seveda si zasluži te odgovore. Jaz bi želel jasno povedati, da z odgovorom, s katerim ste mi postregli, nisem zadovoljen in upam, da mi boste zdaj v nadaljevanju odgovorili na vprašanja, ki sem vam jih postavil. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister.
Prebral bom. Vi ste vprašali: "Kako ocenjujete učinke strategije in prodaje delnic države v podjetjih v državni lasti in na področju metalurgije, glede na zagotavljanje delovnih mest, poplačilo malih delničarjev?" Res je, spoštovani, to je vaše vprašanje in jaz odgovarjam na vaše vprašanje in sem se navezal na največje podjetje, ki je iz te branže. In če ste vi imeli v mislih TDR Ruše, bom z veseljem, glede na to, da sem že podal odgovor, podal odgovor tudi na to vprašanje. Kar se tiče Tovarne dušika Ruše je več kot jasno, da je bila to ena izmed bolečih ali pa bi rekel, težavnejših naložb Holdinga Slovenske elektrarne. Holding Slovenske elektrarne je skoraj od svoje ustanovitve leta 2000 iskal primernega strateškega partnerja za nadaljevanje proizvodnje oziroma za odprodajo in za nek nadaljnji razvoj te družbe. To je bil dolgotrajen proces. In na podlagi več propadlih izbiranj se je končno pojavil kupec, ki je jamčil, tudi z garancijami na koncu, da bo nadgradil razvojne projekte, programe in bo razvil to podjetje naprej. Ker seveda nismo naivni in seveda vsako stvar na besedo ne verjamemo, smo zato tudi terjali ustrezne garancije. Teh garancij je bilo kar nekaj. Jaz sem povedal, da je neunovčenih še približno 4,7 milijona evrov. Bilo jih je pa več. In ko je očitno, da novi kupec ni bil v stanju izpolniti pogojev iz prodaje, to se pravi, ni bil sposoben zagotoviti ohranitve delovnih mest do konca prihodnjega leta, ni bil sposoben vlagati v posodobitve, in je zabredel v težave. Zakaj je zabredel v težave, je vrsta tako objektivnih kot subjektivnih razlogov, na katere država, žal, nima vpliva. Bili so pritiski, da se mu sproščajo garancije, češ, da bo imel denar za poplačilo nekaterih terjatev tudi do državnih podjetij, tudi v krogu tega parlamenta. Želim poudariti, da je kupec zašel v težave, zato je bil sprožen tudi postopek prisilne poravnave [[....]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] in kasneje stečaj. Tako Holding Slovenske elektrarne kot ministrstvo in ostala ministrstva v Vladi bomo v tem primeru ravnali pod [[...]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod minister, hvala za odgovor. Seveda se z njim ne morem strinjati in bi želel, da skladno s Poslovnikom opravimo razpravo o vašem odgovoru. Kaj nas zanima? Gospod minister v tej razpravi bi želel, da jasno postrežete z dokumentom cenitve tega podjetja. Kaj je bilo vrednostno ocenjeno v višini 229.000 evrov, zato da so bili posamezni deli zelo hitro prodani v milijonskih vrednostih evrov in kje je danes ta denar? Obstajajo podatki, da je prihajalo do prelivanja tega denarja med posameznimi družbami istega lastnika. Drugič. Hočemo, da jasno poveste, zakaj ste dovolili prodajo po delih, čeprav sami v odgovoru navajate, da po delih prodaja ni prišla v poštev, zato ker bi producirala stečaj. Zelo hitro je Holding Slovenskih elektrarn dal soglasje za prodajo po delih. In danes smo v stečaju, za katerega vi govorite, da ravno prodaja po delih naj ne bi bila razlog za stečaj. Totalno nasprotno, glede na vaše odgovore. To pa vse piše v vprašanju, gospod minister, ki bi ga lahko videli, če bi želeli to prebrati. Razumem pa, da tega niste želeli prebrati. In zato, da boste pa lahko odgovorili na ta vprašanja, sem prepričan, da boste tudi podprli to splošno razpravo. Nadalje me zelo zanima naslednje. Ko govorite o tem, da bo izguba delovnih mest v našem okolju zelo hitro premagana. Z vami se seveda ne morem strinjati, glede na to, da poznam okolje, v katerem živim, in glede na to, da poznam izobrazbeno strukturo ljudi, ki so sedaj izgubili delo. Ta delovna mesta ne rastejo kot gobe po dežju. Seveda bi pa bilo treba zelo jasno odgovoriti tudi v okviru razprave o vašem odgovoru, ali tu le ne gre za malo širše povezave. Kako razumeti to politično navezavo SDS, vas kot ministra, direktorja Holdinga in predstavnika v nadzornem odboru TDR Metalurgija, pred prodajo, ki je bil predsednik SDS regije. In je v našem okolju zelo velikokrat poudarjal, kako je treba podpreti to prodajo in kako uspešna je ta prodaja. Danes smo priče popolnoma drugačnemu dogodku.
Gospod Germič, zopet padate v skušnjavo, da postavljate nove očitke, na katere minister ne more več odgovarjati.
Gospod predsednik, teče mi čas. Utemeljujem, zakaj nisem zadovoljen z odgovorom in zakaj predlagam skladno s Poslovnikom [[...]]
Ne postavljati novih očitkov, na katere minister ne more več odgovarjati.
Gospod minister noče odgovarjati na konkretna vprašanja, ne na prvo pisno ne na drugo pisno vprašanje in niti ne na vprašanje, ki sem ga ustno postavil. In niti ni želel prebrati magnetograma. Zato, žal, moram ponavljati vprašanja, ki sem jih že postavil. In zato predlagam, da Državni zbor, v izogib kakršnimkoli špekulacijam, kakršnimkoli dvoumnostim v okolju, v katerem živimo, in v potrditev tega, kar vi danes govorite, gospod minister, da je država ravnala kot dober gospodar, da opravimo razpravo o tem vašem odgovoru in da boste lahko demantirali vse to, kar danes kot dvom tu izpostavljam. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Germiča, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Sedaj bo minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano gospod Iztok Jarc odgovoril na vprašanje gospoda Sama Bevka v zvezi z lastninskimi razmerji pri kulturnozgodovinskih spomenikih. Ima pa na voljo tri minute, kajti dve minuti sta bili porabljeni že na prejšnji seji s strani drugega ministra za odgovor na to vprašanje. Gospod Iztok Jarc, izvolite.
Hvala, predsednik. Glede tega dopolnilnega odgovora. Razumem, da se nanaša na kmetijska zemljišča in gozdove, ki so v upravljanju sklada in na njih stojijo neodmerjeni objekti, ki imajo kulturni oziroma zgodovinski pomen. Veste, da je sklad omenjena zemljišča dobil v času lastninskega preoblikovanja s strani gozdnogospodarskih podjetij. Po mnenju sklada so bila ta podjetja posebej opozorjena, da predhodno uskladijo zemljiškoknjižno stanje z dejanskim stanjem v naravi. Predvsem primeri, ko so na zemljiščih obstajali geodetsko neodmerjeni objekti oziroma so se dogodili primeri, da so bili prenosi opravljeni brez geodetskih odmer po stanju v zemljiški knjigi. Sklad navaja, da gre to za konkreten primer, ki ga osebno ne poznam. Verjetno ga vi dobro poznate. V glavnem pa sklad pravi naslednje, in jaz se s tem strinjam: "Menimo, da je prav, da se opravijo geodetske odmere objektov in pripadajočih funkcionalnih zemljišč posameznemu objektu, ko gre za te primere. Kasneje pa se te novonastale parcele na podlagi sklepa Vlade Republike Slovenije prenesejo iz sklada na pristojno institucijo." Verjetno v tem primeru Ministrstvo za kulturo ali koga drugega. Sama koncesija zemljišč oziroma gozdov v teh primerih ni problem, ker so predmet koncesije zgolj zemljišča oziroma gozdovi, ne pa tudi objekti. Glede na navedeno predlagajo, pravim, jaz ne vem, kateri konkreten primer tukaj je v mislih, da se pristojna institucija obrne na sklad, ki je pripravljen pri tej zadevi sodelovati in opraviti potrebne postopke, da se dejansko to upravljanje s temi objekti, če imajo takšen pomen, dejansko tudi prenese pristojnim institucijam. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora gospod Bevk? Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Gospodu ministru Jarcu se zahvaljujem za njegov odgovor. Mislim, da bi lahko po tej poti tudi šli. V bistvu pa sem spraševal za konkretne kulturnozgodovinske spomenike in naravne znamenitosti, ki naj bi bile prihodnje leto vpisane na seznam svetovne dediščine pri Unescu, to je dediščine živega srebra, ki je vezana na to bogato tehniško in naravoslovno zgodovino našega območja. Gre za štiri klavže in Divje jezero. Ne gre pa samo za to, da se naredi odmera teh kulturnozgodovinskih spomenikov in vplivnega območja, ožjega, temveč tudi zato, da se tem novim bodočim upravljavcev zagotovijo tudi sredstva za vzdrževanje in upravljanje teh spomenikov. Sedaj so bili ti spomeniki, pa ne samo ti spomeniki, tudi drugi podobni objekti drugod po Sloveniji v upravljanju Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, ki so bili potem s koncesijami preneseni skupaj s parcelami, kjer so pretežno gozdovi, na gozdna gospodarstva. V tem konkretnem primeru na soško gozdno gospodarstvo. Soško gozdno gospodarstvo je v bistvu gospodarilo samo z gozdovi, s temi kulturnozgodovinskimi spomeniki in naravnimi znamenitostmi pa ni upravljal nihče, ne Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov, ne soško gozdno gospodarstvo, ne kulturno ministrstvo, ne okoljsko ministrstvo, ampak je bila to v bistvu dobra volja lokalne skupnosti. Zato mislim, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]da je treba za vzdrževanje teh spomenikov, teh, ki bodo to skrb prevzeli, zagotoviti tudi določena finančna sredstva. V tem smislu vas, gospod minister, dodatno sprašujem za pojasnilo.
Hvala. Gospod minister.
Kot sem omenil, je sklad nedvomno predvsem upravljavec zemljišč in gozdov in je to njegova prvenstvena naloga. Z aktivnostmi, kot se jih vi omenili, se v bistvu ne ukvarja, niti niso sestavni del teh pogodb, s katerimi so ta zemljišča oziroma gozdovi prenešeni v različne zakupne ali kakršnekoli druge pogodbe. Verjetno je to medresorsko vprašanje. Jaz vam lahko obljubim samo to, da bom govoril z ljudmi iz sklada, da čimprej stopijo v stik s pristojnimi institucijami in da se dogovorijo, kakšne so možnosti za rešitev tega vprašanja. Drugega ne morem dodati. Hvala.
Hvala. Sedaj bo minister za gospodarstvo mag. Andrej Vizjak odgovoril na vprašanje dr. Mitje Slavinca v zvezi s spoštovanjem oddajne teorije pri javnih razpisih. To vprašanje je bilo naslovljeno tudi na ministra za šolstvo in šport, ki je danes odsoten, bo pa odgovoril na naslednji seji, če mu bo preostanek časa to dopuščal. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Sredstva subvencij se dodeljujejo na podlagi predhodno izvedenih javnih razpisov, ki potekajo v skladu s pravilniki in objavami. Vsaka objava mora vsebovati tudi rok. Kar je najpomembnejše pri tem in je v bistvu tudi odgovor, ta rok mora biti dovolj dolg, da se prijavitelj lahko kvalitetno na razpis tudi prijavi, da odda kakovostno vlogo, da ima dovolj časa. Zelo pomembno je, da mora biti ta rok za vse enako dolg in vsi morajo imeti pri tem enake pogoje. Seveda si prizadevamo, da je v razpisih objavljen čim daljši rok. Vendar v nekaterih primerih ali pravzaprav v vseh je pri tem potrebno slediti tudi načelo učinkovitosti oziroma potem tudi izpeljave postopka v doglednem času. Zato so, kot tudi navaja poslanec, roki nekje 45, 60, 30, 45, 60 dni in podobno. Seveda ključno vprašanje, je, zakaj se ne bi štela tudi oddaja na pošti tistega istega dne do neke ure, kot še stvar v roku. Dostikrat se namreč [[...]] Spoštovani predsednik, motijo tako poslanca kot mene in [[...]]
Hvala za opozorilo. Mislim, da je zaleglo.
[[...]]dostikrat po tem roku, takoj po tem roku, se pravi, če je recimo to, kot vi navajate, ponedeljek ob 12. uri tudi javno odpiranje, tudi začetek neke formalne preverke prispelih vlog, dostikrat je, ne vedno, včasih je temu tako, drugič ni tako. Zato menimo, da je ključno, da se vsakomur da oziroma da je na voljo dovolj dolg čas za pripravo kakovostne vloge. In če je tako, potem je irelevantno, ali je dan, ko potuje pošta, v tem roku ali ni v tem roku in bi se s tem, če bi upoštevali tudi ta predlog, ki je bil dan, da bi se za pravočasne štele tudi tiste vloge, ki so do te ure oddane na pošto, postavilo vprašanje, kdaj bo ta vloga prispela do tega naslova, ki obravnava vloge, in tudi na nek način, kaj se dogaja na tej poti s to vlogo. Menim, da je ureditev, kot je, dobra in omogoča vsem pod enakimi pogoji sodelovanje na razpisih in pri oddaji vlog.
Hvala. Gospod Slavinec, želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa za priložnost, da dopolnim to vprašanje. Poglejte, spoštovani gospod minister. Zadeva je zelo enostavna. Jaz ne vem, zakaj si izmišljujete, iščete izgovore, ne vem, kaj vse si boste še izmislili, samo da ne bi naredili nekaj, kar mimogrede so na drugih ministrstvih ugotovili že na začetku mandata in sedaj nadaljujejo, konkretno na Ministrstvu za visoko šolstvo, da je en korak, s katerim podajajo roko državljankam in državljanom, še posebej tistim, ki ne živijo v Ljubljani. Vi pravite - Kaj se bo dogajalo, ko bo vloga prihajala po pošti? Kaj se bo takrat dogajalo? Ja, kaj pa se zdaj dogaja če v petek oddajo, da je v ponedeljek potem na pošti?! Saj lahko tudi po pošti pošiljajo in se bo isto dogajalo. Torej kot vidite, so vam svetovali slab izgovor. Naslednja stvar. Ne gre se samo za čas, kdaj pride. Če jo oddate na katerikoli pošti v Sloveniji v ponedeljek do 12. ure, kar je potem ekvivalentno in enakovredno tistim, ki se iz Ljubljane sprehodijo čez cesto in oddajo na ministrstvo, potem bo najkasneje v dveh dneh to tukaj. In ta dva dneva prav gotovo ne prispevata nič, ne pomenita nič v primerjavi s 45, 60 dni ali pa še več, kolikor si ministrstvo vzame za odgovor. Še pomembnejša stvar so stroški. Poglejte, če želi nekdo, spet bom od bolj oddaljenega kraja, recimo iz Lendave, pripeljati do 12. ure na ministrstvo vlogo, mora zjutraj kreniti, voziti po predpisih vsaj tri ure ali pa še več, tukaj poiskati parkirni prostor in potem oddati, v primerjavi z nekom, ki gre samo čez cesto. In se spet vrniti nazaj, toliko in toliko več stroškov, če noče izgubiti vikenda za pripravo, kajti v petek je potem nujno to oddati. Zelo enostavno. Samo razširite, kot so že druga ministrstva to naredila, in stvar bo rešena.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Ja, jaz nisem slišal nobenega novega argumenta, kot le to, da se zdi to poslancu smiselno. Jaz sem navedel nekaj okoliščin, za katere mislim, da bi to dodatno zapletle in naredile cel postopek manj učinkovit. Rok za oddajo vloge je določen in je določen za vse enako. In ga tudi dejansko imajo, vsi enakega. In če bi šteli za pravočasne tudi tiste vloge, ki so do neke ure oddane na pošto, potem pomeni, da bi verjetno s tem tudi bistveno dlje čakali na odgovor in za nadaljnje faze postopka. In še enkrat, menim da je ključno pri samih vlogah, da je dan vsem pravzaprav res enak in enakopraven tudi način. Po moji oceni se mi zdi najpomembneje, da je na voljo v razpisu dovolj dolgi rok za kakovostno pripravo vlog. Težko si predstavljam, da že v marsikaterem primeru, tudi pri nas, ob najavljenih razpisih, ko so še pred objavo razpisa že razpisi najavljeni, ko so tudi prijavitelji seznanjeni s tem, kaj se bo dejansko v razpisu zgodilo, da bi bil, to se pravi tri ure ali koliko navajate, ali dan, dva, tisti ključni razlog, ki bi postavljal pod vprašaj tistega prijavitelja iz, ne vem, najbolj oddaljenega dela Slovenije. Še enkrat, mislimo, da je v dosedanji ureditvi zadeva dobro urejena in ne izključujem nobene možnosti, da je v duhu učinkovitosti tudi nadgrajujemo v prihodnje.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa. Želim dati proceduralni predlog, da na naslednji seji o odgovoru na moje vprašanje opravimo širšo razpravo. In takrat bomo mogoče imeli tudi priložnost še enkrat in bolj temeljito podati argumente in o njih razpravljati, o katerih sem sedaj trdil in jih bom v obrazložitvi še enkrat poudaril. Ne gre za enako dolg rok oziroma dolg rok. Gre za to, da imajo vsi čim bolj enake možnosti. In, glejte, rok je lahko zaradi mene deset let, ampak nekateri iz objektivnih razlogov, zaradi take oddajne teorije, morajo zadevo oddati prej oziroma se na pot odpraviti prej, da bodo pravočasno oddali, nimajo enako dolgega roka. To je prva stvar. V primeru, da se dopušča možnost izbire, ali nekdo prinese na ministrstvo ali pa v domačem kraju ob istem času odda na pošto, so možnosti enake za vse. In to je ključen in temeljen argument - enake možnosti, čim bolj enake možnosti. Druga stvar, ki sem jo tudi povedal, pa so stroški. S tem ljudem prihranite ne samo izgubo časa zaradi formalnosti, da se nekdo pripelje v Ljubljano pogledat, kako ministrstvo izgleda, in zadevo odda, ampak da nima dodatnih stroškov tudi s transportom. Še ena, zelo pomembna zadeva. In poudarjam vam, spoštovani gospod minister, in ne samo vam, saj podobno velja za mnoga druga ministrstva, da ne bo nobene škode - in to argumentiram tudi na primeru dobre prakse prej navedenega ministrstva in še katerega -, saj se da v večini primerov - okej, se strinjam, da mogoče v katerem pa res ne -, se da v večini primerov zastopati oddajno logiko tako, da velja, ko tisti, ki vlogo daje, oddaja, ne ko pride na ministrstvo. Res bi rad, da v tem Državnem zboru to razpravo opravimo in da se še kdo drug začne zavedati, da se Slovenija ne konča na robu kotline, ampak je nekoliko večja. Predpostavimo, da bi bila še večja, kaj bi potem to pomenilo, ne samo te tri ure, ki sem jih sedaj povedal, ob taki logiki. Tudi če se vam ne bo zdela ta razprava potrebna, pa predlog zaključujem s tem, da vsi ministri, vsa ministrstva, vključno s tistim, na katero je danes bilo naslovljeno vprašanje, o tem predlogu še enkrat razmislite. In kot rečeno, ker se v večini primerov da narediti tako, da velja tudi, če oddate vlogo na pošti do tistega roka, da tako v razpisnih pogojih zapišete, brez velikega cirkusa in brez kakršnekoli [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Slavinca, da Državni zbor razpravlja o odgovoru ministra na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Minister za šolstvo in šport dr. Milan Zver je dolžan še en odgovor na poslansko vprašanje dr. Mitja Slavinca. Ker pa je danes opravičeno odsoten, bo ta dolg povrnil na naslednji seji zbora. Sedaj prehajamo na vprašanja poslank in poslancev v prvem krogu. Gospod Bojan Kontič bo postavil poslansko vprašanje ministrici za zdravje. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani ministri, gospa ministrica! V tem mandatu že tretjič postavljam vprašanje povezano s fizioterapijo, s težavami, s katerimi smo seznanjeni predvsem s pomočjo medijev in seveda s protesti, ki smo jih deležni tudi v medijih. O pomenu fizioterapije kot stroke verjetno ne gre izgubljati odvečnih besed. Brez te stroke enostavno v postopkih zdravljenja ne gre več. Šlo pa je za to občutljivo razmerje, na eni strani Zbornica fizioterapevtov Slovenije in na drugi strani Društvo fizioterapevtov Slovenije, strokovno združenje. In ker je šlo za dodeljevanje javnih pooblastil in ker je bilo v začetku odločeno, da ta javna pooblastila dobi zbornica, smo o nepravilnostih opozorili ministra. Minister je takrat imenoval komisijo, začasno zadržal podelitev javnih pooblastil. Seveda me pa sedaj, glede na polemike v medijih in skrb za to področje, spodbuja k temu, da vam zastavim vprašanja: Kaj se je bistvenega od takrat do danes dejansko tudi zgodilo? Ali so takratni dvomi, ki so bili tudi utemeljeni, ali predvsem s strani Društva fizioterapevtov Slovenije, strokovnega združenja, odpravljeni ali ne? Vprašanje je tudi: Koliko je aktivnih fizioterpevtov v Slovenijo, ki so zaposleni v javnem zdravstvu? Koliko članov ima Zbornica fizioterapevtov Slovenije? Kakšno je strokovno stanje na področju fizioterapije s strani ocene ministrstva za zdravje? Kot sem dejal je bila takrat leta 2005 imenovana komisija, ki naj bi pridobila podatke o številu fizioterapevtov v bolnišnicah, zdravstvenih domovih, zdraviliščih, socialnovarstvenih ustanovah in tudi s strani koncesionarjev, se pravi vključno s koncesionarji. Ti podatki bodo zbrani do 5.12.2005, je bilo takrat napovedano, potem bo komisija opravila še obisk pri društvu in zbornici in tudi tam pregledala dokumentacijo o članstvu. Ocenjujemo, da bo z delom končala do 15.12.2005. O rezultatih boste obveščeni. Prosim za odgovore oziroma na prejšnja vprašanja. Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci. Spoštovani udeleženci na balkonu in seveda gospod poslanec Kontič, hvala za vprašanje. Nisem bila seznanjena, da je bilo to vprašanje že večkrat postavljeno. Da je pa to odprta tema in še nerešena tema - to pa seveda poznam. Tu gre za en zelo kompliciran splet okoliščin. Kot ste že sami omenili, je Zdravniška zbornica, je Društvo fizioterapevtov in po slovensko gre tukaj za rahle nesporazume in mi želimo to po najboljših možnih močeh rešiti. Ker je tudi zakonodaja na tem področju nedorečena, slaba, predvsem v Zakonu o zdravstveni dejavnosti. Tudi prakse na področju javnega podeljevanja, torej razpisa, javnih razpisov za podeljevanje javnih pooblastil je zelo malo, zato smo tu kar v eni stiski. Veliko je bilo tu razprav z eno in drugo grupacijo. To sem videla po zapisnikih. Edina dobra novica je ta, da to ni nekaj kar bi stalo, kar se ne bi obravnavalo znotraj našega direktorata z zainteresiranimi strankami. Rešitve pa ni. In seveda, jaz vam obljubim, da bomo to rešitev v tem poletju našli. Ne me za teden dni držati, kot me znajo držati nekateri - ali je to 31. april ali 5. maj, ampak rešitev bomo našli, imamo tudi pravne strokovnjake, imamo seveda tudi sklep Upravnega sodišča oziroma sodbo, ki je naložila tudi možnost, da se postopek razpisa obnovi. Ampak tudi ti pogoji so takšni, da se pravzaprav v tem ne najdemo. Da pa zadeva ni tako kritična, pa gledam tudi s stališča, kaj je v zgodovini bilo, kdo je ta javna pooblastila imel. Imam informacijo, da teh javnih pooblastil prej ni bilo in da so zadeve tekle, tako kot tečejo tudi danes. Po nepreverjenih podatkih Zbornice fizioterapevtov je danes trenutno aktivnih 1400 fizioterapevtov. In zbornica naj bi imela skladno s temi podatki 1080 članov, govorim pa, da so to nepreverjeni podatki, ker imamo tudi težavo zaradi zakonodaje, ki seveda ni "up to date" o pridobivanju podatkov. Tudi kot ministrstvo. In iz podatkov IVZ-ja pa sledi, da ima Slovenija aktivnih 1012 fizioterapevtov, od teh jih je 325 zaposlenih v osnovnem zdravstvu, specialističnih organizacijah - 25, v bolnišnicah - 197, na klinikah in inštitutih - 173 ter 123 v zdraviliščih. In trditev ministrstva, da ni skrbi glede strokovne usposobljenosti fizioterapevtov, zaposlenih v javnem zdravstvu, kajti zavodi morajo kadrovanje izvesti s pomočjo uradnih razpisov, kjer morajo biti upoštevane zahteve tudi na področju izobrazbe. Stanje pri nekaterih podjetnikih, morda celo zdravilcih, pa smo uredili in definirali tudi z zakonom o zdravilstvu in s podzakonskimi akti, ki nekateri so že, nekateri so še verjetno v nastajanju, ker gotovo so vprašanja na tem področju odprta. In zavedamo se nujnosti reševanja. Je pa tudi res nekaj, da vse preveč se znamo vsi skupaj pogovarjati o tem, kakšno pooblastilo imamo, vse premalo pa o tem, za kaj smo odgovorni. Hvala.
Hvala. Želi te dopolnitev? Izvolite, gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod predsednik. S tem slednjim se lahko z ministrico strinjam. Glede javnih pooblastil oziroma urejenosti v zakonu, če to v zakonodaji ni bilo predvideno, seveda teh javnih pooblastil enostavno ni bilo. Zakonodaja to sedaj predvideva in ta javna pooblastila se morajo podeliti. Gre v bistvu za zgodbo, ki ima dolgo brado. In seveda vas za en teden ne bom držal. To vam tudi jaz obljubim tukaj v Državnem zboru, v upanju, da se bo vaša napoved o tem, da se to v poletnih mesecih razreši, uresničila. Je pa žal dejstvo, da sem na to opozarjal leta 2005, sedaj je leto 2008, kar nekaj časa je preteklo, pa se na tem področju, kolikor sedaj vidim, glede na vaše podatke, ni zgodilo nič oziroma razrešilo se ni nič, čeprav je bilo napovedano, kot sem dejal prej, da bo komisija končala z delom 15.12.2005 in nas o rezultatih obvestila. Torej iz vašega odgovora lahko sklepam, da je verjetno komisija opravila svoje delo. Mislim opravila časovno. Verjetno pa ni pravih rezultatov. Kajti ta komisija bi morala ugotoviti, koliko je dejansko število fizioterapevtov, koliko jih je včlanjenih v zbornico in koliko jih je včlanjenih v društvo. To bo zelo pomembno pri podelitvi javnih pooblastil. In glede na številke, ki ste jih navajali, seveda so različne in z različnimi številkami tudi operirajo tako eni kot drugi. In težava je lahko velika. Zanesljiv je pa podatek, ki pravi, da je 796 aktivnih fizioterapevtov, ki niso vpisani v register zbornice, ker so aktivni člani Društva fizioterapevtov Slovenije. Se pravi več kot polovica. Vprašanje sedaj, kako soočiti te podatke. Želim vam veliko uspeha pri tem, da to v poletnih mesecih storite. Zanima pa me: Ali je komisija po vaši oceni opravila kvalitetno svoje delo ali [[...]] [[Izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Resnično ne poznam vseh teh podatkov in teh detajlov, ker jih je zelo veliko. Saj sem omenila, da nekaj 1000 različnih pisem na mesec pride na ministrstvo. Plus tega je treba reševati vse za nazaj. Tako tega odgovora nimam, bom ga preverila. Tudi sicer prihajam iz skupščine svetovne zdravstvene organizacije, ki je bila v Ženevi, in pozno ponoči sem prišla. In na tej skupščini je bila edina skrb globalno zdravje in visoke cene hrane. Samo toliko, da omenim, kaj pravzaprav je danes realna skrb. Realna skrb je, da se bodo nalezljive bolezni iz nerazvitega sveta razširjale, če ne bomo preventivno zelo dobro delovali. In kar se hrane tiče, da cene hrane povzročajo že globalni problem. To vprašanje mi je pa dalo tudi klicaj na to, da je, ne samo vprašanje, tudi sem dobivala od posameznih fizioterapevtov pisma, zato sem videla, da se vmes cel čas nekaj dogaja na ministrstvu, sestankov je bilo na to temo 20 do 30 in nisem šla vsega brati nazaj. In očitno je največja težava v tem, kadar dva ali več taborov deluje malo drug proti drugemu. Zato je tukaj zelo težko najti rešitev. Ampak na nek način jo bomo našli. Koliko bo ugodna ali neugodna, ne vem. Sodbo sodišča imamo. S podatki pa pravzaprav trenutno ne razpolagamo s takšnimi, ki bi lahko rekli, da so zanesljivi. Hvala.
Hvala. Naslednji bo poslansko vprašanje ministru za promet postavil gospod Aleš Gulič. Prosim gospoda ministra, da se nam pridruži, verjetno je nekje zunaj dvorane.
Torej, ker mi teče čas bom [[...]]
Ne, gospod Gulič, ne bomo vam kradli časa. Jaz bi predlagal, da preskočimo in se potem zamenjamo. In sicer, najprej gospod Zvonko Černač postavi vprašanje ministru za obrambo, ki je prisoten. Izvolite, gospod Černač.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister, ministrica, ministri, kolegice in kolegi! Ministrstvo za obrambo Republike Slovenije je po osamosvojitvi postalo upravljavec oziroma lastnik premoženja bivše JLA, številnih vojašnic, skladišč, stanovanj, zemljišč in ostalih nepremičnin. Kmalu bo minilo dvajset let od takrat, zato je utemeljeno pričakovanje, da je vse premoženje v uporabi ozirom, da je dobilo znane lastnike, vendar vemo, da temu ni tako. Kljub temu, da so bile v preteklih letih številne nepremičnine prodane, mnoge pa tudi prenesene lokalnim skupnostim za njihove razvojne potrebe, Ministrstvo za obrambo Republike Slovenije še vedno razpolaga s precejšnjim premoženjem iz tega naslova, kar izhaja tudi iz vsakoletnega programa, ki ga sprejemamo v Državnem zboru. Omejil se bom samo na dva primera gospodarjenja s tem premoženjem, od številnih, ta dva primera sem gospodu ministru tudi prej izročil. Prvi primer kaže primer dobre prakse. Gre za bivša propadajoča skladišča, ki so bila prodana, res je trajalo dolgo časa, od leta 1992 do 2000, vendar v slabih petih letih je na tistem območju nastala nova poslovno-trgovska cona. Drugi primer pa ni tako vzpodbuden, drugi primer pa kaže na nepremičnine, ki še vedno propadajo, vse od leta devetdeset dalje, in ki so v vojaških dokumentih opredeljene kot dolgoročno perspektivne za potrebe vojske. Ti objekti so bili takrat, ko je bivša JLA odšla, v nespornem stanju. Potrebno bi bilo samo zagotoviti učinkovito gospodarjenje z njimi. Zdaj, lahko bi pokazali še kakšen primer recimo stanovanj, ki so zaprta od leta devetdeset naprej. Kljub naporom, ki jih v zadnjem obdobju službe ministrstva namenjajo hitrejši dokončni ureditvi gospodarjenja s tem premoženjem, in moram reči da velikemu posluhu za razvojne potrebe posameznih lokalnih okolij, kjer se takšne nepremičnine nahajajo, pa statistika kljub vsemu govori o tem, da se bo ukvarjanje s tem premoženjem, ki dolgoročno gledano za potrebe slovenske vojske verjetno ni potrebno, s takšnim tempom dogajalo še naslednjih dvajset let. Iz tega razloga ministra za obrambo, gospoda Erjavca sprašujem: Koliko nepremični, ki jih je ministrstvo dobile od bivše JLA in jih ne potrebuje za svoje potrebe, je še vedno v upravljanju ministrstva in kakšni so načrti ministrstva v zvezi s tem premoženjem? Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister izvolite.
Najprej lep pozdrav predsedniku Državnega zbora in poslankam in poslancem. Poseben pozdrav tudi poslancu, ki mi je postavil vprašanje. Naj povem, da dejansko že teče osemnajsto leto odkar ima Ministrstvo za obrambo v lasti nepremičnine bivše jugoslovanske ljudske armade res pa je, da se v zadnjih štirinajstih letih na tem področju praktično ni nič zgodilo. Moram reči, ko sem prevzel mandat tudi ni bilo evidenc, ni bilo jasno, natančno, kaj je v lasti Ministrstva za obrambo in tako dalje. Tako da smo takoj, z mojim prihodom, tudi pripravili načrt ukrepov, s katerimi smo v bistvu urejali zemljiško-knjižno stanje, dokumentacijo in druge zadeve. Moram reči, da smo v tem času veliko stanovanj predali lokalnim skupnostim, tudi na območju vaše občine, zlasti za potrebe socialnih stanovanj. Kar se tiče ostalih nepremičnin, moram povedati, da je tu stanje različno, nekje so še vedno sive lise v prostorskih aktih. Kar se tiče kmetijskih zemljišč in gozdov, moram reči, da tu tečejo postopki za prenos na Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov. Da imamo stražnice in nekatere druge objekte v najemu, teh je 48, medtem ko ostalo čaka na prodajo na dražbah. Moram pa reči, da imamo določene težave z dražbami, ker ne uspemo določenih nepremičnin prodati. V takem primeru pač moramo trikrat poskusiti z dražbo, potem pa lahko gremo v direktno prodajo, ali pa, če lokalna skupnost pokaže nek javni interes, takšno nepremičnino tudi prenesemo. Moram reči, da smo tudi v tem mandatu veliko nepremičnin prenesli na druge državne organe, v smislu uresničevanja javnega interesa, zlasti na pravosodje, kjer je stalno pomanjkanje prostorov, tako za potrebe sodišč, tožilstev in zaporov, kot tudi policije, pa tudi na Ministrstvo za šolstvo in Ministrstvo za delo za potrebe, na primer, centrov za socialno delo. Naj povem, da smo v letu 2005 na ta način pridobili 1,6 milijona evrov, v lanskem letu pa je ta znesek znašal 7 milijonov evrov, kar kaže na to dinamiko. Moram pa povedati, da iz teh sredstev obnavljamo potrebno vojaško infrastrukturo, gre zlasti za kadetnico v Mariboru in za razne poligone. Moram pa reči, da so vse te nepremičnine ponavadi kar v slabem stanju. Na primer, povprečna starost stanovanj je 40 let, kar zahteva tudi določene stroške za prenovo. Tako da pričakujem, da ne bo trajalo naslednjih 20 let, da bomo to uredili. Da traja toliko časa, je krivo zlasti zato, ker se v preteklosti pač ni nihče ukvarjal s to problematiko. Res pa je, da sedaj, ko imamo poklicno vojsko in ko smo v zavezništvu, je povsem jasno, kateri objekti, katere nepremičnine Slovenske vojske so perspektivne tudi za nadaljnji razvoj. Tako da računam, da bi v naslednjem mandatu lahko novi minister to dokončno uredil.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa. No, predlagal bom, gospod minister, nekaj drugega. Prepričan sem, da to lahko uredite še vi. Ne glede na to, da gre dejansko za številne nepremičnine, je pa globalno gledano finančni učinek relativno majhen, če gledam z vidika potreb ministrstva. Moje mnenje je tudi, da je upravljanje s tem premoženjem za ministrstvo neko breme. Tudi verjetno ni naloga tega ministrstva, da bi se ukvarjalo z nekimi posli, ki so po naravi neke vrste nepremičninski posli. Glede na to, da je že 18 let preteklo, odkar se te stvari urejajo, je tudi kar nekaj škode nastalo s tem, ko to premoženje na eni strani ni operativno, na drugi strani se mu pa zmanjšuje vrednost s tem, ko propada. Iz tega razloga in zaradi tega, da bi se ta vprašanja dejansko dokončno uredila, dajem gospod minister pobudo, da ponovno preverite realnost potreb nepremičnin, s katerimi razpolaga ministrstvo in da, prvič, v primerih, ko gre za nepremičnine, ki so dolgoročno pomembne za Slovensko vojsko oziroma za potrebe države, zagotovite njihovo učinkovito upravljanje. In drugič, za vse ostale nepremičnine, ki pa so za ministrstvo nepotrebne, naj se jih v skladu z novo zakonodajo, ki omogoča prenos lokalnim skupnostim, neodplačno prenese le tem z namenom njihove adaptacije in oddaje v neprofitni najem, ko gre za stanovanja oziroma za rast razvojnega potenciala, ko gre za ostale nepremičnine. V okoljih, kjer pa lokalne skupnosti, zaradi stroškov prenove, ne bodo zainteresirane za takšne prenose, pa naj se te nepremičnine proda. Jaz mislim, gospod minister, da za to ni potrebno čakati naslednjega mandata. Prepričan sem, da ste z ustrezno organizacijo službe na ministrstvu sposobne to zadevo urediti v roku, ki ne more biti daljši od treh mesecev. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Ko bomo prejeli vašo pobudo, jo bomo pač preučili in pogledali, kaj lahko storimo.
Hvala. Sedaj bo gospod Aleš Gulič postavil poslansko vprašanje ministru za promet. Prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Spoštovani gospod minister. Postopki homologacije v naši državi so vezani na štiri pooblaščene strokovne organizacije in lastniki rabljenega vozila z evropsko homologacijo, se pravi tisti, ki so ga kupili izven Republike Slovenije, že nekaj časa opozarjajo na neko nenavadno prakso pooblaščenih strokovnih organizacij v postopkih posamične odobritve vozila oziroma pridobitve nacionalne homologacije. Pooblaščeni naj ne bi v teh postopkih upoštevali odločb tretjega odstavka 31. člena Pravilnika o ugotavljanju skladnosti vozil in namesto te določbe pooblaščene strokovne organizacije pri ugotavljanju primernosti opreme za uravnavanje emisij izpušnih plinov kot minimalni standard zahtevajo, da osebno ali tovorno vozilo izpolnjuje standarde oziroma zahteve Direktive 94/12 ES, ki se je začela uporabljati leta 1997. To pomeni, da v tem postopku homologacije upoštevajo harmonizirane predpise, ki pa ob izdelavi oziroma prvi registraciji vozila sploh še niso obstajali in tako vozila, ki so bila izdelana pred letom 1997, ne morejo pridobiti potrdila o skladnosti. Lahko jih dobijo precej starejša vozila, tista nad 25 let, ker gre potem po drugih pravilnikih o starodobnikih, ampak to je druga zgodba. Ampak vmes je neka luknja, ki to onemogoča. Meni je seveda jasno, da je v javnem interesu da si Slovenija ne želi, da bi postala avtomobilski odpad, ampak tukaj gre ponavadi ne toliko za finančne in materialne želje, ampak bolj za duhovne. Se pravi, človek si zaželi pač nekaj, kar ga je recimo vleklo takrat, ko se seveda to še ni dalo. Ob vstopu v Evropsko skupnost je bilo tudi samo po sebi jasno, da bi bilo to možno, ampak očitno se je zgodilo nekaj drugega. Gospod minister, mene zanima: Kako gledate na to problematiko? Kakšno je stališče ministrstva do uporabe takšnih vozil? Ali se v resnici ne da tega pridobiti ali je to samo nek "UZUS" neka inercija, ki se vleče še od prej, pa seveda tudi kakšen je nadzor nad temi pooblaščenimi strokovnimi organizacijami? Saj, kakor mi ljudje pišejo, obstajajo indici, da je moč do takšnih potrdil priti seveda če koga "podmažeš", da to povem bolj po domača, kot sem napisal v vprašanju. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, predsednik. Hvala lepa za vprašanje gospod poslanec, hkrati opravičilo ker so me zunaj zadržali novinarji. Kar pa se tiče vprašanja bom povedal sledeče. Torej, pravni položaj pridobitelja oziroma lastnika rabljenega vozila s predhodno pridobljeno evropsko dehomologacijo ni predmet določb 31. člena Pravilnika o ugotavljanju skladnosti vozil, ki obravnava posamično odobritev vozila in na katerega se sklicuje poslansko vprašanje, temveč pravzaprav določb o posebnih vrstah uvoza vozil iz 34. do 38. člena, kjer sta obravnavana bolj enostavna postopka. To sta: identifikacija in ocena tehničnega stanja vozila. Tako je v 35. členu določeno, da mora fizična ali pravna oseba, ki uvozi rabljeno vozilo predhodno začasno ali trajno registrirano v drugi državi članici Evropske unije, pri strokovni organizaciji vložiti le zahtevo za identifikacijo in oceno tehničnega stanja vozila. Identifikacija je namenjena ugotovitvi istovetnosti vozila glede na podatke v priloženih dokumentih. Pri oceni tehničnega stanja vozila pa se vizualno preveri njegova celovitost, torej vgrajenost vseh zahtevanih sestavnih delov in sposobnost za varno vožnjo v cestnem prometu, to pa je 37. člen pravilnika. Strokovne organizacije. Trenutno je teh že 28 in ne samo 4, kot ste vi omenili. Pri svojem delu, poleg zgoraj navedenega pravilnika, zaradi zagotovitve usklajenega delovanja upoštevajo tudi obvezno navodilo za postopek identifikacije in ocene tehničnega stanja vozila, ki ga je na podlagi 4. in 27. člena pravilnika izdal direktor Direkcije Republike Slovenije za ceste. S tem navodilom je podrobneje opredeljen način preveritve celovitosti vozila na način, da se od strokovnega delavca zahteva, da preveri tudi celovitost in opremljenost vozila glede na podatke proizvajalca ter glede na pravilnik o napravah in opremi vozil v cestnem prometu. Vgrajeni morajo biti vsi sestavni deli, tako na primer zračni blazini, če so bile prvotno vgrajene v vozilo, pa so bile naknadno odstranjene zaradi aktiviranju pri trku in tako naprej. Prisotnost in brezhibnost posameznih sistemov se preverja z izvajanjem pregledov. Strokovni delavec mora posebej preveriti vgrajenost opreme za uravnavanje emisije izpušnih plinov in tudi to, ali ta oprema zagotavlja predpisano raven emisije izpušnih plinov, kot jo določa Pravilnik o napravah in opremi vozil v cestnem prometu. Na osnovi zapisanega lahko zatrdimo, da je omejitev glede zahteve za vgrajenost ustrezne opreme za uravnavanje emisij, govorim o mejni vrednosti onesnaževanja, kot jih določa stopnja EURO 2, popolnoma v skladu z veljavnimi predpisi in se tudi poenoteno izvaja. To pa nikakor ne pomeni, da lahko pri strokovnih organizacijah izključimo možnost, kakor ste sami navedli, koruptivnih dejanj. Trenutno opravljajo strokovni nadzor nad delom strokovnih organizacij delavci Sektorja za vozila v okviru Direkcije Republike Slovenije za avtoceste. Res je, da je ta nadzor, tudi po naši oceni, premalo intenziven, vendar je treba upoštevati dejstvo, da so trenutno v sektorju zaposleni le trije strokovni delavci, ki komaj sledijo potrebam po rednem operativnem delu. Pri dosedanjih občasnih kontrolah delovanja strokovnih organizacij niso bile ugotovljene večje pomanjkljivosti. Pojavljajo se le manjša odstopanja, ki se sproti odpravljajo v sodelovanju med strokovnimi organizacijami in organom za posamično odobritev vozil. Naj to ne bo na nek način opravičilo, kar se tiče povezave z nadzorom. Prav zato bomo na tem področju morali dodati kakšen kamenček, da bo ta nadzor učinkovitejši in da bomo dosegli to, da bodo te organizacije delale tako, kot morajo. Hvala lepa.
Hvala. Sedaj bo gospa Darja Lavtižar Bebler postavila [[....]]Želite dopolnitev? Izvolite gospod Gulič.
Pravzaprav niti ne bo dopolnitev, bolj bo pobuda, to je konec koncev tudi prostor za pobude. Jaz mislim, da bi bilo treba vendarle potem res natanko pogledati, kaj je prinesel ta nadzor v teh 28, sedaj pravite, strokovnih organizacijah. Zaradi tega, ker očitno je, da tega pravilnika o ugotavljanju skladnosti vozil oziroma teh členov, ki ste jih vi navajali ne upoštevajo, ampak upoštevajo zgolj črko evropske direktive. In če je vozilo po letu 1997 seveda to ima, če je pred letom 1997 tega potrdila nima, da je usklajeno, četudi se je že v 95 letu marsikatero vozilo pravzaprav tudi v Evropi delalo z EURO 2 standardom, to velja tudi za motorna kolesa, ki so tako ali tako vedno malo pred časom. Ampak tukaj smo govorili bolj o avtomobilih. Seveda je tudi vrsta takšnih vozil, katerih življenjska doba je bistveno daljša. Tam v pisnem delu sem navedel avtodome. Predlagam, da se te zadeve res dodobra pregleda, da ne bodo ljudje imeli težav. Predvsem imajo ljudje težave, ker se jim to zavrne in potem spet tekajo od Poncija do Pilata, da bi našli pravzaprav koga, na katerega lahko naslovijo pritožbo, kam se lahko obrnejo. Seveda, ponavadi so ta vozila že tukaj, kajti kupovanje oziroma ta uvoz, pod narekovaji, je zdaj omogočen. In potem zadeve stojijo in pravzaprav povzročajo nejevoljo. Tako da mislim, gospod minister, da bi bilo dobro to pregledati in na nek način uskladiti. Tu je, konec koncev, tudi Državni zbor, ki potem sprejema takšne odločitve, in zakaj se tega ne naredi. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Samo to bi dodal, hvala za pobudo, in bomo to zadevo prav gotovo še malo natančneje pogledali. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Darja Lavtižar Bebler bo postavila poslansko vprašanje ministru za javno upravo. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister dr. Virant! Na vas sem naslovila vprašanje: Kateri so bili razlogi, da ste v Noveli zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki se obravnava po nujnem postopku, posegli tudi na določbe, ki urejajo napredovanja javnih uslužbencev, predvsem vrhunskih strokovnjakov, tako piše v obrazložitvi. Koliko teh vrhunskih strokovnjakov je po vašem poznavanju sedaj v javni oziroma državni upravi? In: Ali se bo oziroma kako se bo z izrednim napredovanjem ohranilo sorazmerje plač javnih uslužbencev v javni oziroma državni upravi? V poglavju o napredovanju se omogoča na delovnih mestih, ki imajo nazive, napredovanje za skupaj 10 plačnih razredov. Z novelo se predlaga tudi možnost, da se lahko javnega uslužbenca zaradi posebej utemeljenih razlogov in ob podanem soglasju ob zaposlitvi, premestitvi ali imenovanju v naziv ali višji naziv uvrsti za 5 plačnih razredov višje od plačnega razreda delovnega mesta oziroma naziva. To so citati iz ciljev, ki jih pripisujete spremembam Zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Predlagana novela torej uvaja celo vrsto novih izjem in odstopanj od uveljavljenega sistema plač v javnem sektorju. Ali to ne pomeni neutemeljenega in pretiranega odstopanja od prvotno zamišljenega koncepta oziroma sistema? Tudi iz mnenja Zakonodajno-pravne službe, denimo, k 5. členu predlagane novele, izhaja, da gre za opustitev urejanja razmerij med razponi plačnih razredov po posameznih plačnih podskupinah. Razlogi za takšen prehod na predlagani način zakonskega urejanja pa niso ustrezno pojasnjeni in niso razvidni niti iz obrazložitve. V predlaganem 12. členu, denimo, uvajate izredno napredovanje kar za 5 plačnih razredov, o čemer sem že govorila. Sodim, da ni primerna tako široka diskrecijska pravica predstojnika organov. In zanima me, recimo, konkretno: Katerega javnega uslužbenca, zaposlenega v Javnem zavodu RTV Slovenija, ste imeli v mislih, ko ste rekli, da bi tudi tovrstni javni uslužbenci na Zavodu RTV Slovenija lahko napredovali za pet plačnih razredov, ob soglasju pristojnega ministra. Pristojni minister na tem področju, kolikor vem, je minister za kulturo. Pa bi prosila za odgovor. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa gospod predsednik. Malo neobičajna praksa je, da razpravljamo v okviru poslanskih vprašanj o zakonskem predlogu, ki je tik pred obravnavo v Državnem zboru. S tem načeloma ni nič narobe, ampak za razpravo prav o tem členu, po katerem sprašujete, bo kar dosti časa pri obravnavi zakona, ki bo predvidoma enkrat sredi naslednjega tedna na matičnem delovnem telesu. Pa vendarle bom glavne argumente za to rešitev povedal že danes, v okviru odgovora na to poslansko vprašanje. Načela novega plačnega sistema v javnem sektorju, ki je tik pred uveljavitvijo, pred implementacijo, tvorita načeli enotnosti in preglednosti, torej vse plače v javnem sektorju naj bodo urejene enotno in pregledno. Gre za to, da se uvede red v plačah javnega sektorja. Načelo je odprava plačnih nesorazmerij, torej da se poravnajo, odpravijo nekatere plačne krivice, ki so nastale, nekatera delovna mesta uvrstile prenizko v primerjavi z drugimi. Je pa eden od principov, ki ga želi Vlada zasledovati pri tem novem plačnem sistemu, tudi fleksibilnost, možnost boljšega nagrajevanja tistih, ki pokažejo boljše delovne rezultate. Možnost boljšega nagrajevanja vrhunskih javnih uslužbencev, to je tistih, ki so najboljši, ki največ prispevajo k doseganju ciljev organizacije. In tukaj ulovimo pri urejanju plačnega neko ravnovesje. Ravnovesje med redom na eni strani, torej da plače niso prepuščene kaosu in neredu, in na drugi strani fleksibilnostjo, to se pravi, da sistem ne bi bil tako tog, da nam ne bi omogočil, da v javnem sektorju obdržimo kvalitetne ljudi, ker bi nam ti ljudje pobegnili v zasebni sektor. In teh instrumentov fleksibilnosti je v novem sistemu veliko. Je napredovanje, ki bo po novem striktno vezano samo na oceno delovne uspešnosti, ne tako kot sedaj, na lovljenje in nabiranje različnih točk z udeležbo na seminarjih itd., itd., ko se je ugotavljalo, da napredujejo tisti, ki imajo veliko časa hoditi po seminarjih, tisti ki pa veliko delajo in nimajo časa hoditi na seminarje, pa ne morejo napredovati, pa del plače za delovno uspešnost, tisti običajni, pa plačilo za povečan obseg dela in sestavni del tega je tudi določba, ki jo sedaj predlagamo, da se lahko javnega uslužbenca iz posebej utemeljenih razlogov, ob zaposlitvi ali razporediti na neko drugo delovno mesto ali imenovanje v naziv, takoj uvrsti za pet plačnih razredov višje od izhodišča. Predstavljajte si recimo, da imamo nekega strokovnjaka iz gospodarstva, iz banke, zavarovalnice, od koderkoli, ki ima za seboj 20-letno, 15-letno uspešno vrhunsko kariero v zasebnem sektorju. In ga želimo pridobiti za delo v javnem sektorju, v državni upravi ali kje drugje, ponudimo mu plačo, ki je izhodiščna za neko delovno mesto, se pravi, bo imel takšno plačo, kot jo ima sicer začetnik na takšnem delovnem mestu. Ne gre. Takšnemu človeku pač moramo ponuditi plačo, ki ga bo motivirala, da se bo zaposlil v upravi ali kjerkoli drugje v javnem sektorju - v zdravstvu, v kulturi, v šolstvu, kjerkoli, sicer ne bomo mogli dobivati kvalitetnih ljudi iz gospodarstva. Kar pa je zelo pomembno za prevetritev javne uprave. Seveda, vsak tak menedžerski mehanizem, ker to je menedžerski mehanizem, ima tudi svoje rizike. Lahko se zlorabi, o tem ni nobenega dvoma, ampak ko tehtamo ali je boljše vzpostaviti sistem, ki bo popolnoma tog in trd ali pa prevzeti ta riziko in zaupati menedžerjem javnega sektorja, da bodo te vzvode uporabili tako, kot je treba - v korist javnosti, v korist inštitucije, ki jo vodijo, absolutno pretehta, pri meni osebno in tudi pri Vladi je pretehtalo to slednje. To se pravi, zaupali jim bomo in verjamemo, da bo ta inštrument uporabljen tako, kot je treba. Navsezadnje imamo za to spremembo podporo vseh sindikatov javnega sektorja, mislim, da to ni nepomembno. To pomeni, da oni sami tega ne vidijo, kot neko rušenje razmerja v plačah. Še to moram reči, približno tak inštrument ima že danes javna uprava, ne pa tudi drugi deli javnega sektorja. S to določbo mi samo širimo tisto, kar je v javni upravi, torej na ministrstvih, upravnih enotah, občinskih upravah že danes možno, tudi na šolstvo, zdravstvo, kulturo in ostalo, kar mislim, da je prav. O RTV-ju pa v drugem delu [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Prosila bi še za odgovor v zvezi s tem: Katere javne uslužbence na zavodu RTV Slovenija ste imeli v mislih. Pa tudi odgovorila bi na to. Ni tako neobičajno, da se zastavljajo tovrstna vprašanja pri poslanskih vprašanjih, zaradi tega, ker je pač tudi ta zakon predlagan po nujnem postopku, kjer velja, da bi te spremembe morale biti tako nujne in manjše, da jih je mogoče po tem postopku sprejeti. Iz obrazložitve k zakonu pa ni povsem jasno, kaj je pesnik hotel povedati. In tole bi poudarila, zelo zanimive stvari se dogajajo na področju sistema plač v javnem sektorju in tudi širše v zvezi s položajem in statusom javnih uslužbencev. V Noveli zakona o javnih uslužbencih predlagate opustitev obveznih strokovnih izpitov, ukinjate Upravno akademijo, kandidatom za javne uslužbence nerazumno znižujete zahteve in pogoje za službo v državni oziroma javni upravi. Tudi denimo v predlaganem resornem zakonu, Zakonu o zunanjih zadevah se znižujejo kriteriji, denimo za generalnega sekretarja Ministrstva za zunanje zadeve in za nepoklicne diplomate, ki so doslej morali izpolnjevati enake pogoje za imenovanje v naziv, kot poklicni diplomati in ki so do slej morali imeti najmanj univerzitetno izobrazbo in so morali obvladati dva tuja jezika, od tega enega svetovnega, kar se zdaj tudi odpravlja. S predlaganimi spremembami zakona o sistemu plač vnašate dodatne možnosti novih izjemnih napredovanj ob diskrecijski pravici predstojnika. Ne morem drugače, kot da si mislim, da so to priprave, da se zagotovi zakonsko pokritje zato, da še pred jesenskimi parlamentarnimi volitvami pospravite na varna delovna mesta v državni in javni upravi vse svoje lojalne ljudi in da jim preko izrednega napredovanja zagotovite boljše, se pravi dobre plače. Nova vlada pa se tovrstnih delavcev ne bo mogla znebiti, če tudi bodo nesposobni. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Ta drugi del vprašanja ni bil najavljen, je pa tudi tisto vaše konstantno vprašanje oziroma domneva, da vse, kar delamo, pravzaprav delamo z nekimi zlimi nameni in sicer zato, da bi v upravi zaposlovali sebi lojalne politično pripadne ljudi in tako naprej. To poslušamo vsa ta leta. Meji že na paranojo, več ne vem, kako bi na to odgovarjal. Jaz vsako določbo zakona, ki se spreminja argumentiram, utemeljim, vsaka ima svoj "rezon". Na take očitke pa človek sploh ne ve, kako bi odgovoril, razen s tem, da rečeš, ni res, ne delamo tega zato, da bi zaposlovali strankarsko lojalne ljudi. Nesmiseln očitek, popolnoma. Tudi o ukinitvi strokovnih izpitov v upravi bo govora ob obravnavi Zakona o javnih uslužbencih. Jaz bi vam samo postavil protivprašanje, katera uspešna, odlična firma v gospodarstvu, ki ima vrhunsko razvit sistem upravljanja s kadrovskimi viri, pa pozna kaj, kar bi bilo vsaj približno podobno našim birokratskim strokovnim izpitom? Ampak, da se vrnemo na vaše osnovno vprašanje, vprašali ste, katere uslužbence RTV-ja smo imeli v mislih pri možnostih izrednega napredovanja. Še enkrat bom povedal, ta določba velja in bo veljala za celoten javni sektor. Javni sektor obsega 160 tisoč javnih uslužbencev in nobenega konkretnega nismo imeli v mislih, ampak smo imeli v mislih menedžerski instrument, ki bo omogočal ustrezno nagrajevanje in motiviranje tistih, ki najbolje delajo in tudi pridobivanje takšnih kadrov iz gospodarstva, iz zasebnega sektorja. To, da bi dal minister za kulturo soglasje k takemu napredovanju v Javnem zavodu RTV Slovenija, pa ni dobro. S tem se strinjam. Tukaj se je v zakon prikradla določba, ki so jo, mislim da, tudi sindikati spregledali, so nas potem na to opozorili in to bomo popravili. To soglasje bo dal Programski svet. Skozi celoten plačni zakon veje nekoliko poseben status Javnega zavoda RTV Slovenije, ne poseben status v tem smislu, da bi se plače drugače urejale, ampak, da se Vlado in ministra izključi iz urejanja plač v Javnem zavodu RTV Slovenije zaradi zagotovitve njihove neodvisnosti.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite, gospa Bebler.
Hvala lepa, gospod predsednik. Že s prvimi spremembami Zakona o javnih uslužbencih ste pravzaprav sami pokazali kam merite in veste, da so bile tiste prve spremembe Zakona o javnih uslužbencih uperjene ravno v to, da zagotovijo lojalne politične ljudi na najodgovornejših položajih v državni upravi in zato mi prosim ne zamerite, če tako vidim tudi tokratne predlagane spremembe v tej luči, zaradi tega, ker so tako, v bistvu, nesistematične in ki dejansko rušijo sistem, pa lahko zagotavljate še toliko, kolikor hočete, da temu ni tako. Mi smo se seznanili že pred kakšnim slabim letom, da potekajo tudi po posameznih ministrstvih različna dogajanja v tej smeri, da se pripravljajo nove sistemizacije delovnih mest, in sicer v tem smislu, da se delavci zaposleni za določen čas premeščajo na nova delovna mesta, ki so postavljena na novo za nedoločen čas in iz teh ministrstev so nas opozarjali, da gre tudi za takšne namene, torej pred volitvami, zagotoviti lojalnim političnim ljudem delovna mesta za nedoločen čas. Da pa smo zaskrbljeni nad to situacijo, pa je seveda razumljivo, navsezadnje sami ste rekli, da gre za približno 130.000 do 150.000 ljudi, ki jih ti zakoni zadevajo. Mislim da, ne glede na to, da ste rekli, da itak bo zdaj v obravnavi v Državnem zboru ta predlog za spremembe in dopolnitve zakona, gre pa tukaj za neko širšo problematiko tudi v povezavi z drugimi zakoni, ki se tega področja dotikajo. Zato menim, da bi bilo primerno, da se opravi v Državnem zboru širša razprava o tem vašem odgovoru ali bolje rečeno o situaciji s katero se soočamo. Kar pa zadeva javne uslužbence Javnega zavoda RTV-ja, me pa tudi zelo čudi, kako se je lahko prikradla ravno te vrste napaka, kot pravite, v zakon, naši bivši bratje bi rekli "sasvim slučajno". Jaz v te slučaje ne verjamem in zaradi tega bi predlagala, da v skladu s Poslovnikom opravimo širšo razpravo o teh vprašanjih oziroma konkretno o tem odgovoru ministra. Sicer pa, gospod minister, najlepša hvala za odgovore.
Hvala. O predlogu poslanke gospe Darje Lavtižar Bebler, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra na njeno poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Sedaj bo gospod Milan Petek postavil poslansko vprašanje ministru za promet. Prosim.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim ministrom! Dejstva o poslovanju Slovenskih železnic kažejo, da se je iz nekoč pozitivnega trenda poslovnih rezultatov zadeva korenito obrnila v negativni trend, takšna je vsaj naša ocena. Ocenjujemo, da je to posledica spremenjene oziroma sprejete zakonodaje v tem parlamentu, ki jo je "sforsiral" in zahteval predsednik Vlade, nekateri sindikati železnic, sekretar Verlič, realiziral pa vaš predhodnik, gospod Božič. Vi za to seveda niste krivi, ste pa sedaj tisti, ki nadaljujete to politiko. In to skrbi. Neka radijska oddaja je predstavila javnosti dejstvo, da je bilo 17,8 milijona evrov od prodaje nepremičnin v Novi Gorici porabljenih za redno izplačilo plač in regresa zaposlenih na železnicah. Samo po sebi to ne bi skrbelo, če ne bi kazalo na neko situacijo, ki pravzaprav ogroža dolgoročen razvoj železniškega sistema. Ne bom ugibal, ali so zemljišča, ki so v lasti Slovenskih železnic in se veselo razprodajajo, potrebna za nadaljnji razvoj železniškega sistema, ali jih bo morda zaradi razvoja kdaj celo treba drago kupovati nazaj. Kaj je možno in kaj je smotrno prodajati, bi bilo treba natančno določiti v nacionalnem programu razvoja železniškega prometa v Sloveniji. Tega programa kljub danim zagotovilom v štirih letih mandata te Vlade ni in očitno ga pred javnostjo ne bo. Zato vas v skrbi za razvoj Slovenskih železnic in slovenskega železniškega sistema sprašujem sledeče, gospod minister: Ali obstaja izdelan načrt odprodaje vseh zemljišč, ki so v lasti Slovenskih železnic? Ali je zanje strokovno ugotovljeno, da za nadaljnji razvoj Slovenskih železnic oziroma za nadaljnji razvoj celotnega prometnega sistema Republike Slovenije ne bodo potrebna? In kateri organ je verificiral oziroma odobril program prodaje? Katera so ta zemljišča? Kakšna je skupna površina teh zemljišč? Kolikšna je skupna danes ocenjena vrednost teh zemljišč? Drugo vprašanje pa je povezano z vodenjem Slovenskih železnic. Normalno bi bilo, da kandidat za direktorja predstavi svoj program poslovne sanacije že kot predpogoj za prevzem vodenja te družbe. Tega ni bilo, zato vas sprašujem: Ali, glede na to, da je bilo vodstvo imenovano že nekaj časa nazaj, in kdaj bo javnosti predstavljen vsaj poslovni načrt Slovenskih železnic za letošnje leto, če že resnega sanacijskega programa ali pa celo razvojnega programa Slovenskih železnic očitno ne moremo pričakovati? Torej, to so zadeve, ki morda res sodijo v poslovno sfero, vendar se tako tičejo razvoja na tem področju, in cele Slovenije, zaradi tega menim, da minister lahko da ustrezen odgovor.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa gospod predsednik. Hvala tudi za vprašanje. Torej, z Zakonom o železniškem prometu iz leta 1999 so se prej enotne železniške nepremičnine razdelile na del, ki je na podlagi zakona pridobil status javnega dobra v lasti države, in del, ki je ostal gospodarski družbi Slovenske železnice d.d., sedaj seveda Slovenske železnice d.o.o. Na skupnem seznamu zemljišč je po stanju na dan 31. 12. 2007 v lasti Republike Slovenije, javne železniške infrastrukture, javnega dobra, 44 milijonov kvadratnih metrov zemljišč, to je 94,17%, v lasti Slovenskih železnic d.o.o. pa 2,7 milijona kvadratnih metrov zemljišč, kar je 5,82%. Zemljišča, ki služijo odvijanju železniškega prometa oziroma zemljišča na katerih je bil v preteklosti planiran razvoj železniške infrastrukture in so jih Slovenske železnice v ta namen že pridobile, imajo status javnega dobra. Javne železniške infrastrukture so v lasti Republike Slovenije in jih Slovenske železnice, zgolj kot z zakonom določen upravljavec javne železniške infrastrukture, ne morejo prodajati. Od 5,82% zemljišč, ki so ostala v lasti Slovenskih železnic, ker niso sestavni del javne železniške infrastrukture oziroma na njih ni predviden razvoj javne železniške infrastrukture, se je v skladu z železniškim internim pravilnikom za razpolaganje s stvarnim premoženjem, ki prodajo nepremičnin ureja podobno kot državna uredba, dodajajo tista, ki jih Slovenske železnice ne potrebujejo in so predhodno zaobsežena v letnem planu prodaje nepremičnin. Zemljišča, ki so v lasti Slovenskih železnic pa se prodajajo v skladu z načrtom prodaje nepremičnin v okviru poslovnega načrta za posamezno poslovno leto, kar je obravnaval in sprejel nadzorni svet. V letu 2007 je bila največja prodaja zemljišča v Novi Gorici, v letu 2008 pa realizacija lani podpisane pogodbe o kapitalskem vstopu v Emonico, po kateri so Slovenske železnice kot stvarni vložek vložile zemljišče. V obeh primerih gre za dezinvestiranje tistega dela premoženja, ki ni vključen v osnovni posel. Prodaje niso bile realizirane zaradi likvidnostnih pritiskov, torej zaradi izplačila plač, kot ste tudi sami navajali. To potrjujejo tudi podatki, ki kažejo, da se je stanje zadolžitve zmanjšalo iz 264 milijonov evrov v začetku leta 2007 na 252 milijonov evrov na koncu leta 2007. Denar je namenjen za financiranje investicij. Med temi je pomembnejši novi tehnični center Moste, kjer se bodo opravljale tehnološke dejavnosti na vozilih. V prihodnjih letih Slovenske železnice ne načrtujejo prodaje večjih površin zemljišč. O medletnih in letnih rezultatih poslovanja poslovodstvo Slovenskih železnic redno poroča Nadzornemu svetu ter za javnost na obdobnih novinarskih konferencah. V naslednjem tednu je sklicana novinarska konferenca na kateri bodo predstavljeni tudi rezultati poslovanja v prvem trimesečju 2008. V zaključni fazi pa je priprava strateškega načrta razvoja, ki bo v javnosti predstavljen predvidoma v juniju 2008, torej v naslednjem mesecu. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite gospod Petek.
Hvala. Gospod minister, nekaj podatkov moram reči, da je uporabnih in služijo za jasnejšo predstavo, kaj se na Slovenskih železnicah dogaja, čeprav moram reči, da me nekaj stvari vseeno ne zadovoljuje. Jaz mislim, da je Nacionalni program razvoja Slovenske železniške infrastrukture tako pomemben akt, tako pomemben dokument, da bi moral imeti prednost in iz tega bi morala izhajati tudi strategija razvoja Slovenskih železnic. Bomo videli, ko bo junija ta predstavljen, ali pa se le dajo rešitve v tem dokumentu. Moje dopolnilno vprašanje v zvezi s tem je namenjeno ravno temu, čemur ste rekli "vstop v Emonico". Z ozirom, da skozi Ljubljano poteka zelo zelo pomembna prometna pot, po kateri vozi ogromno vlakov, tako potniških, posebej pa tovornih, ki enostavno na takšen način koncipiranega postajališča v Ljubljani v okviru Emonice, pod zemljo, ne morejo pravzaprav ustrezno potovati ali uporabljati te infrastrukture. In zato me zanima: Ali so v okviru teh zemljišč, o katerih ste prej govorili, predvideni tudi nekateri logistični centri, ki v Sloveniji morajo nastati, predvideno kje bodo te mednarodne tranzitne poti potekale - ali še vedno v središču Ljubljane ali bo torej za tovorni promet narejen nek obvoz in bo ta Ljubljana doživela neko železniško obvoznico po kateri bo to pravzaprav tehnično sploh možno? In mene zanima ob tem, ko smo govorili o zemljiščih, torej tudi odgovor: Ali je v kontekstu tega razvoja predvideno, da se ta tovorni promet iz centra Ljubljane preseli nekam na obrobje? Se vnaprej zahvaljujem za odgovor.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Na kratko. Kar se tiče Emonice. Vedno znova je vprašanje poglobitev - ja, poglobitev - ne. Skratka, predvidena je poglobitev. Se pravi, možnost za poglobitev je. Kar pa se tiče tistega drugega vprašanja, ko ste rekli - obvozna proga, da tudi obvozna proga je predvidena, da bi se tranzit izognil središču Ljubljane.
Hvala. Gospa Maria Pozsonec bo sedaj postavila poslansko vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Vsem prisotnim lep pozdrav. Po znanih podatkih v Sloveniji 200 tisoč ljudi živi pod življenjskim minimumom. Največji delež med družinskimi izdatki predstavljajo izdatki za hrano. Zanima me: S kakšnimi ukrepi bo ministrstvo ublažilo posledice visoke rasti cen prehrambenih izdelkov v primerjavi z odkupnimi cenami kmetijskih izdelkov, da bomo vsem prebivalcem, otrokom in vsem, lahko ponudili človeku dostojno življenje in zdravo prehrano? Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. V Sloveniji je po mojih informacijah delež hrane v skupnem strošku gospodinjstva, nekje v povprečju 15% do 20% in je primerljiv s podobnimi državami v Evropski uniji. Drugače pa je to vprašanje, ki v veliki meri, žal, presega pristojnost resornega ministrstva za kmetijstvo, vendar vseeno mogoče nekaj informacij v zvezi s tem. Predvsem informacij v zvezi stabiliziranja, prepotrebnim stabiliziranjem cen nekaterih kmetijskih surovin. Najprej bi rad povedal tudi, da so določene kmetijske surovine v bistvu, v petnajstih letih padanja, v lanskem letu doživele nesorazmerno in s tem se strinjam, prehitro, skokovito rast. Predvsem tukaj mislim na žitarice, ki so dosegle tudi 100 in več procentno rast kmetijskih proizvodov, cen. Izkazalo se je pravzaprav, da ta visoka rast pravzaprav ni dobra, ne za tistega, to so v prvi fazi predvsem poljedelci, ki so od tega nekaj imeli, se pravi ne za kmeta, ne za potrošnika. Izkazalo se je seveda, da je ta visoka rast cen posameznih kmetijskih surovin pogojena z nekaterimi globalnimi spremembami na področju ponudbe in tudi povpraševanja na globalni ravni, kamor je Slovenija vpeta, in da imamo pravzaprav tri vrste kriz. Imamo krizo visokih cen in hrane, imamo krizo visokih cen energije in imamo seveda tudi klimatsko krizo oziroma krizo sprememb klime. Tako se je pravzaprav izkazalo, da so te visoke cene hrane udarile po žepu tudi same prebivalce. Če gledamo recimo primerjalno razmerje, letos februar, lani, so cene kmetijskih inputov, to se pravi inputov za proizvodnjo, zrasle približno v enaki višini kot cene samih kmetijskih surovin, vendar poudarjam, da so cene kmetijskih surovin praktično enake rasti cen inputov. Dejstvo je, da so se realno cene kmetijskih proizvodov v lanskem letu povišale za približno 8%, maloprodajne so se pa povišale za nekaj več, kar dokazuje, da pravzaprav v Sloveniji poleg teh globalnih vzrokov imamo še nekatere domače, lastne: rigidno tržno strukturo v agroživilski verigi, predvsem pa tudi nepovezane proizvajalce. Ministrstvo je v tem smislu večkrat poskušalo narediti korak naprej in je tudi sklicevalo tako imenovane vertikalne verige, kjer smo poskušali skupaj z industrijo, trgovino in proizvajalci vplivati na to, da bi se vsi zavedali teh zelo resnih razmer. Kaj lahko naredi samo ministrstvo? Ministrstvo lahko največ naredi pravzaprav pri povišanju ponudbe hrane. In v tem smislu je bila Slovenija ena tistih članic Evropske unije - in treba je vedeti, da smo mi predvsem izvajalec skupne kmetijske politike -, ki je precej naredila na tem. Že lani smo takoj ukinili obvezno praho oziroma jo dali na nič in s tem v bistvu omogočili dodatno mobilizacijo zemlje za pridelavo. Povečali smo mlečne kvote za 2% in s tem prispevali k temu, da so se cene mleka in mlečnih proizvodov zaustavile, in to je dejstvo. Odpravili smo uvozne carine za žitarice, razen za oves. Uvedli smo tudi na področju prašičereje posebne ukrepe, za skladiščenje in nadomestila za prašičje meso. Posebej delamo tudi na programu za prašičerejo za rešitev težke situacije v Sloveniji. Tudi po oceni Evropske komisije in svetovnih hiš se bodo cene verjetno v letošnjem letu umirile, cene samih kmetijskih surovin bodo pa ostale na višji ravni, kot so bile v preteklosti. Rad bi povedal še to, da bodo po podatkih Statističnega urada verjetno tudi letos v Sloveniji, če bodo normalne razmere, mnogo večje površine zasajene z žiti. Ocenjujemo, da je letos skoraj za petino več površin posejanih s pšenico in za dobro desetino več [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. Naslednji minister, ki naj bi bil deležen poslanskega vprašanja, je odsoten. Minister za kulturo se je opravičil. Gospa Širca, želite kljub temu postaviti vprašanje? Izvolite.
In dobiti odgovor na naslednji seji. Naj na začetku poudarim, gospod predsednik Državnega zbora, da je inštitut poslanskih vprašanj izgubil na pomenu. Danes smo preložili ta del seje, ki je namenjena poslanskim vprašanjem, na ta dan zaradi odsotnosti večine ministrov v ponedeljek, ampak sedaj je večina že celo dopoldne odsotna. To pomeni, da gre za neko diskreditacijo inštituta poslanskih vprašanj. Šlo pa je tudi za diskreditacijo pri postavitvi mojega poslanskega vprašanje, ki se nanaša na stanje v razmerjih v ljubljanski Operi. Pristojne službe so ga zavrnile, češ, da gre za lokalno vprašanje in ne glede na moje vztrajanje, da je greznica gospoda Jazbeca omejena na lokalni prostor, Opera pa zajema celotno slovensko kulturno javnost, se je bilo treba kar precej pogajati, vse dokler ni bilo povedano, da je sam minister naročil to vprašanje in to na zadnji seji Odbora za kulturo, ki je obravnaval izvajanje Nacionalnega programa za leto 2006 in to v letu 2008. Skratka, moje vprašanje je namenjeno ministru: Ali drži njegova trditev, da se gradnja, renoviranje in stanje v Operi v Ljubljani dogaja bleščeče, kot je sam trdil? Kajti, navedbe in praksa govorijo povsem o drugem položaju. Namreč, Opera je že davno presegla načrtovano investicijo, investicija se je tako rekoč podvojila. Namesto dokončane stavbe pa tukaj zraven nas zeva globoka jama in smo tako rekoč [[...]] Ali bi se lahko potem nekako zmenila, prosim, izven dvorane za vaše dogovore! Skratka, Opera je nekakšno prizorišče, ki se ji lahko reče "boj na požiralniku", požira denar v neskončnost, jama je vedno bolj globoka, vedno dražja in zaključek del se vedno bolj odmika, čeprav bi se tako rekoč moral že zgoditi. Drugo vprašanje, ki pa se veže na delovanje same Opere, pa je: Ali vložek državnih sredstev, to je več kot 2 stari milijardi na leto ali 8,3 milijonov evrov, za delovanje Opere dosega namen in ali je vodenje kompetentno? Glede na to, da je pristala na najnižji ravni po letu 1918, kajti še v času Avstro-Ogrske so izvedli več premier in več aktivnosti, kot jih sedaj.
Hvala. Na vaše vprašanje bo minister odgovoril na naslednji seji. Sedaj bo gospod Srečko Prijatelj postavil poslansko vprašanje ministru za promet. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana ministra, kolegice in kolegi. Za boljše razumevanje, železna cesta na nek način postaja vse bolj podobna avtocesti, sproščajo se mednarodne trase oziroma dejansko se podeljujejo varnostna spričevala. In minister za promet, lepo vas prosim, če mi lahko odgovorite: Kako je lahko Rail Cargo Avstrija dobilo varnostno spričevalo po zelo čudnih pogojih? Namreč gre za ogrožanje nacionalnega interesa, to pa je varnost in urejenost železniškega prometa in že kar odkrito se govori, da je to avstrijsko podjetje, ki bo danes po svoji presoji imelo možnost tudi zavarovati ali nezavarovati tovor, vzdrževati vagonsko tehniko po svoji presoji, zopet - investirati ali ne investirati v vzdrževanje, imelo možnost prevažati po enakopravnem principu tovor po naših koridorjih. Tu gre za odprto vprašanje, ali je posredi odkupovanje ali ne, korupcija da ali ne. Kajti, vemo, da so vam bila dana v podpis navodila, ki urejajo to v neusklajeni verziji, usklajevanja na sistemu Slovenskih železnic pa so potekala. Dejstvo je, da bi se kot minister morali zavedati, da dejansko strošek zavarovanja in vzdrževanja predstavlja največji strošek na neto tonski kilometer in da dajemo tujcu možnost, da dela kar hoče na območju naših železnic, ki pa imajo posebno konfiguracijo in se razlikujejo po marsičem od ostalih infrastruktur v Evropi. Zanima me zakaj, kljub temu, da imamo že eno leto ustanovljeno direkcijo za promet, po izrednem zahtevku gospoda Kanglerja, vašega strankarskega kolega, ki je takrat zahteval, da to mora biti v Mariboru in je celo pogojeval, če to v Mariboru ne bo, ne bomo sprejeli in potrdili Zakona o varnosti v železniškem prometu. Eno leto imate to direkcijo že ustanovljeno in ta direkcija ne vodi nobenega projekta, niti ni zasedena tehnično oziroma bojda ste sedaj na moje prigovarjanje imenovali na hitro nekega direktorja. Agencija, ki naj bi skrbela dokler se direkcija ne ustanovi, tudi nima direktorja in projekti stojijo. Imate pa največ denarja odobrenega skozi poroštvene zakone v Sloveniji, kajti Državni zbor vam je dal možnost, da pristopite k temeljitemu posodabljanju sistema železniškega prometa in seveda, da začnete takoj izvajati projekte, ki so, po vaših besedah, v teku. Tako nam stojijo projekti kot so dvotirnost proge Koper-Divača, stojijo nam signalno-varnostni sistemi, ki niso vzdrževani in nove lokomotive ne morejo voziti dlje kot do Zidanega mosta, ker ni zadovoljenega osnega pritiska. Prosim, če mi odgovorite zakaj tako ravnate, neodgovorno seveda, tudi z državnim denarjem.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Hvala lepa tudi za vprašanja. Za vprašanja, ki pa niso bila prej najavljena, moram pač preveriti kaj se dogaja, predvsem kar se tiče Rail Cargoja. Lahko pa generalno povem, da vse kar poteka, poteka v skladu s pravili in v skladu z direktivami EU, saj drugače ne more biti. Torej, neko demagogijo tukaj zganjati in govoriti o neki korupciji in ne vem o čem vsem skupaj, se mi zdi malo za lase privlečeno in bi vas prosil, gospod poslanec, da ste v prihodnje malo bolj, bom rekel, dovzetni. Kar pa se tiče vašega poslanskega vprašanja, ki ste mi ga zastavili po ustaljenem postopku dne 9. 4., sem vam ravno tako po ustaljenem postopku tudi odgovoril. Tisto pisno vprašanje je bilo sestavljeno iz niza podvprašanj, ki pa so imele isti cilj, le da se je takrat spraševalo, kdaj se bom dejansko začel ukvarjati s perečo problematiko, ki že leta pesti Slovenske železnice. Kako bom preprečil čedalje večjo nastajajočo gospodarsko škodo v železniškem prometu, ki nastaja zaradi nezagotavljanja temeljnega razvoja in obnove Slovenskih železnic. Kot sprašujete danes, vam moram povedati, da je edini pravi odgovor na to vprašanje zagotovitev finančnih sredstev za predvidene projekte. Glavni finančni viri pa so lahko Državni proračun Republike Slovenije, ki ga vsako leto sprejme Državni zbor, nepovratna finančna sredstva iz evropskih skladov, v tem primeru največ iz kohezijskega, kohezijske politike in finančna sredstva zasebnega dela. Torej govorim seveda o možnosti javno-zasebnega partnerstva. Trenutno izvajamo 33 različnih projektov, ki so vsi povezani s posodobitvijo, obnovo ali novogradnjo javno železniške infrastrukture in nobeden de stoji, tako kot ste rekli. Popolna laž. Nobeden od projektov ne stoji. In napredek vseh teh 33-ih projektov, za katere sem pa jasno tudi povedal, ko sem prevzel funkcijo, da nisem bil zadovoljen z vodenjem teh projektov, osebno spremljam na tedenskih koordinacijah, kjer mi poročajo o teh projektih. In vesel sem, da smo tudi zaradi tega intenzivnega spremljanja teh projektov pred kratkim dobili gradbena dovoljenja za posodobitev obstoječe proge Koper - Divača. Smo naredili velik korak naprej. Sem vesel tega. Tako, da imamo sedaj odprto pot, da, tako kot smo tudi obljubili, bomo še letos začeli. Upam seveda, da ne bo sto milijonov raznih pritožb na javni razpis, da bomo še letos začeli s posodobitvijo te proge. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Srečko Prijatelj, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani minister! Če mislite, da lahko rečete poslancu karkoli, se motite. Ni demagogija in ni nobene laži. Eno leto imate ustanovljeno direkcijo, ki še ni začela z vodenjem projektov. In ljudi ste odpuščali na Slovenskih železnicah, bojda zaradi tega, ker so sodelovali na odprt način s tujcem, ki je pridobil koncesijo oziroma varnostno spričevalo. Gospod je na cesti. In dejstvo je, da je korupcija, tovrstna korupcija, na agenciji prisotna, kajti stroka se je usklajevala in vse izvršilne službe so podale svoje mnenje, po kakšnih kriterijih naj bi se dejansko delila varnostna spričevala. Vi ste dobili v podpis nepodpisano verzijo navodila, ki to odreja. Mogoče ste tako celo zahtevali, da vam dajo to neusklajeno verzijo. In zato govorim, ker gre za velike milijone, ki bodo tudi v privatnih žepih pristali. Varjam, da gre za sum klientelizma in korupcije. In ko govorite o projektih, ki bojda tečejo, Evropa nam je dala že pred leti milijone evrov za izgradnjo drugega tira, pa ste te milijone odlagali v koriščenje. Verjetno jih boste tudi vrnili, ker projektov nimate. Signalno varnostna tehnika, spoštovani minister, je v poskusnem obratovanju že več kot desetletje, pogovarjate se s Siemensom, ki je za vas strateški partner in lokomotive se tudi kupujejo od Siemensa, vendar od Zidanega mosta naprej stojijo, ker ni zadostnega osnega pritiska, da bi lahko vozile. In ko govorite o tem, da projekti tečejo, za vas govorijo na ministrstvu, da je to minister, katerega se lahko z levo roko pomete v kot in kar se mu reče, to bo tudi naredil. To ste vi na ministrstvu. Sprašujem vas, kdaj se boste začeli odgovorno ukvarjati s tem, kar vam je Državni zbor naložil, začeli koristiti denar, ki smo ga sprejeli v poroštvenem zakonu in začeli zagotavljati varnost in urejenost železniškega prometa? Vlaki vam [[...]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Zahvaljujem se vam za vaše mnenje, gospod poslanec. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Srečko Prijatelj, izvolite. [[Mikrofon ne dela.]]
Se bom takole znašel, če mi date zadosti časa na voljo, prosim. Verjetno so me že izklopili, varnostna služba. Spoštovani minister, lahko govorite, kar hočete, to vam je pač po Ustavi dovoljeno, svoboda govora, kot je rečeno, je zapisano tudi tam. Ampak dejstev ne morete prikriti. Dejstva so pa zelo kruta. Na Slovenskih železnicah je infrastruktura zelo stara, se je ne obnavlja in Državni zbor, jaz sem eno leto molčal, bil sem vesel takrat, ko smo sprejemali poroštvene zakone za kredite, je eno leto v bistvu že od tega, kar je odobril zelo velike vsote denarja, zadolžil tudi bodoče rodove, zato, da se bodo nekateri projekti začeli izvajati takoj. In na vas je odgovornost in vi ste tista neodgovorna oseba, ki vidite samo druge segmente prevoza v javnih sektorjih, tudi pri iskanju strateških partnerjev, Nemcev in ne vem koga še, da poskrbite za to, da bo res peti in deseti transevropski koridor takšen kot mora biti. Tega do danes niste naredil. V svojem službovanju se ne ukvarjate z železnicami in to vam gre šteti v minus. Lahko govorite karkoli hočete, dejstvo je, da na tem področju vlada prva anarhija. In zaradi tega, ker je taka anarhija na področju železniških prevozov, je tudi ogrožena varnost in urejenost prometa, spoštovani minister. Ni samo blebetanje zadosti. Začnite delati. Mi bomo izgubili tudi tovore, ki nam odtekajo na tako imenovano Pontebsko progo. Gospodarska škoda je iz dneva v dan večja, in vi se tega ne zavedate. Seveda, spoštovani predsedujoči, vse to govorim v kontekstu tega, ker bom zahteval skladno s Poslovnikom razširjeno razpravo v Državnem zboru, in dovolite mi, da povem do konca. Gospodu ministru se ne zdi vredno niti, da bi odgovarjal na dopolnilno vprašanje. Naj mi pove: Zakaj agencija nima direktorja, zakaj direkcija ni začela z delom? Eno leto je že od tega, kar je ustanovljena. Ustanovljena je pa z namenom, da bo vodila projekte. Niti eden izmed resnih projektov se še ne izvaja. Ali ni v našem nacionalnem interesu, da naredimo to Slovenijo resnično tako, kakršno vlogo ima - tranzitno, pretočno, prometno, kajti to je tudi vloga, ležimo v takem geostrateškem položaju Evrope. In to vse vi zamujate. Drugi tir proge bo zgrajen leta 2015. Lepo vas prosim! Takrat ga ne rabimo, do takrat bodo tovori zaobšli Slovenijo. In ravno zaradi tega, spoštovane gospe in gospodje, bi želel - pa tudi zaradi drugih vprašanj, ki jih poslanci tu izpostavljajo, železniških vprašanj, na temo železnice -, da se v Državnem zboru opravi razširjena razprava. Zadosti je tega malomarnega odnosa. Vidite samo kamione, kot da drugega prevoznega sredstva v Sloveniji ni.
Hvala lepa. Povedati moram, zaradi magnetograma, da je govoril gospod Srečko Prijatelj. O predlogu poslanca, gospoda Srečka Prijatelja, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za promet na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje ministru za gospodarstvo bo postavila gospa Majda Zupan. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsedujoči. Spoštovana gospoda ministra, kolegice in kolegi! Slovenska lesnopredelovalna industrija je že nekaj časa globoko v krizi, vendar pa ta problem ostaja v senci tekstilne in usnjarske. Vlagala je velike napore, da se je do sedaj obdržala, pri tem pa jo je reševala osnovna surovina, les, in dober tečaj dolarja. V večini podjetij, ki so v krizi, je večinski lastnik država preko Kada. Dejstvo je, da kadrovsko in finančno slovensko lesarstvo slabi, je brez ustreznih kadrov, vizij in programov. Država se v tem primeru ni pokazala kot dober lastnik, ni skušala povezati, združiti, poiskati novih možnosti, drugih lastnikov ali novih strateških partnerjev. Nekatera podjetja so pomoč od države dobila, druga ne. Nekatera so bila dokapitalizirana, druga mogoče še bodo, tretjim grozi likvidacija. Ne more nam biti vseeno, ali bomo v Sloveniji les obdelovali do dokončnega proizvoda ali pa ga bomo kot surovino izvažali v Italijo, Avstrijo ali celo na Kitajsko. Že velikokrat smo dokazali, da znamo na osnovi dolgoletne tradicije s sodobnimi postopki v Sloveniji izdelovati kvalitetne izdelke, kar ameriški, kanadski, nemški in drugi kupci močno cenijo. Znanje in kvaliteta sta v Sloveniji daleč pred vzhodno Evropo. Zaradi usmeritve Vlade glede umika države iz gospodarstva se Kad kot lastnik mora umakniti tudi iz teh podjetij. Menim, da bi morala država resno in odgovorno preveriti, kaj se dogaja z njeno lastnino, z njenimi državljani in tudi z njenimi gozdovi ter energijo. Spoštovani gospod minister, sprašujem vas: Ali ima Republika Slovenija sprejeto strategijo lesnopredelovalne industrije, zlasti v pogojih hude globalne konkurence? Ali ima lesnopredelovalna industrija svoje mesto v pogojih prestrukturiranja ali pa bo država kar pustila, da bodo podjetja kot so KLI Logatec, Lipa Ajdovščina, Novoles, Straža in podobna, kar umirala pred našimi očmi? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana poslanka za vprašanje. Mislim, da je bilo kar nekaj zelo pomembnih delov mojega odgovora že nakazanih v vaših vprašanjih. Namreč, prvo, zelo pomembno ugotovitev bi želel povedati, to je ta, da imamo nekatere svetle zglede v lesnopredelovalni industriji v Sloveniji in imamo nekatere slabe. Torej, je predvsem odvisno od podjetij samih, od njihovih vodstev, od gospodarskih družb torej, kako znajo in kako zmorejo izkoristiti svoj položaj na zahtevnem evropskem in globalnem trgu. Že dolgo ne živimo več v razmerah nekega planskega gospodarstva s katerim bi Vlada usmerjala delovanja podjetij ali sektorjev, sprejemamo pa številne strategije, ukrepe in tudi akcijske programe za spodbujanje podjetništva in konkurenčnosti slovenskega gospodarstva. V Sloveniji smo se odločili, da ne bomo razvijali sektorskih strategij, se pravi, strategija tekstilnega sektorja, strategija lesnopredelovalnega sektorja in podobno. Imamo pa usmeritve kako dvigniti, in imamo tudi konkreten program, kako dvigniti podjetništvo in konkurenčnost slovenskega gospodarstva in zato je Vlada sprejela Program ukrepov za spodbujanje podjetništva in konkurenčnosti za obdobje 2007-2013, ki temelji na štirih ključnih stebrih. Prvi steber je spodbujanje podjetništva, drugi steber je znanje za gospodarstvo, torej kako znanje vključiti v proizvodne procese, v konkretne izdelke ali storitve, torej kako z razvojem inovacij, tehnološkim razvojem podjetij, nadgraditi njihovo konkurenčnost in tretji, kako nadgraditi finančne vire in možnosti financiranja za to. Marsikatero podjetje v panogi lesarstva je zelo jasno glede svojih razvojnih in tržnih priložnosti, ima jasne programe in zaradi tega je tudi uspešno in je tudi uspelo izkoristiti številne razpise, ki jih objavljamo na ministrstvu, bodisi za spodbujanje povezovanj podjetij v smeri razvoja novih produktov, razvoja novih tehnologij. Nekatera podjetja so izkoristila razpise in finančne podpore za nabavo novih strojev ali novih tehnologij ali "kuowhow-a" in podobno. Torej, nekatera podjetja se pa znajdejo v težavah tudi zaradi, verjetno, pomanjkanja lastne vizije ali zaradi najrazličnejših drugih razlogov, ki izvirajo bodisi iz njihovega tehnološkega procesa ali njihovih nekih preteklih poslovnih odločitev. Tudi za podjetja, ki se znajdejo v težavah imamo zagotovljene sheme pomoči, da se takšna podjetja prestrukturirajo, da se opustijo nekateri problematični programi, neperspektivni programi in da se podjetje postavi na zdravo osnovo, da je dolgoročno zmožno preživetja in konkurenčnosti. Kar nekaj podjetij iz lesnopredelovalne panoge je bilo deležno teh podpor. Zdaj pa dovolite, da se vrnem na konkretni sektor lesarstva. Največja konkurenčna slabost slovenske lesnopredelovalne industrije je nepovezanost, je razdrobljenost in neka ne pretirana želja po povezovanju in sodelovanju na tistih segmentih, kjer bi to povezovanje lahko obrodilo največ sinergij. Tu mislim predvsem pri nabavi lesa. Slovenski lesarji so pri nabavi lesa, za katerega vemo, da je Slovenija z njim bogata, nekonkurenčni s tujo konkurenco. Zato sem večkrat tudi sodeloval pri združenju lesarstva, ki se s tem ukvarja in jih pozival k sodelovanju, povezovanju in konkurenčni nadgradnji. Druga pomembna zadeva je, da snujemo oziroma smo že pripravili konkretne ukrepe, da se les kot surovina za lesnopredelovalno industrijo ne bo konkurenčno uporabljala za energetiko. Torej, tisti les, ki ga je možno uporabiti v lesnopredelovalni industriji ne bo bil subvencioniran kot energent. Tretja zadeva, katero mislim, da bi morali še bolj razvijati, je oblikovaje, "dizajn". Eno je osnovna stroškovna cena produkta, drugo pa je znanje, ki je vkomponirano v izdelek, ne samo preko tehnoloških rešitev, ampak tudi preko "dizajna". Torej, Slovenija ima priložnosti na tem področju, ima prednosti in tako država preko organov želi tudi slehernemu [[...]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala lepa. Izvolite, gospa Zupan.
Hvala lepa, gospod minister. Hvala lepa za odgovor. Če dovolite, bi še dopolnila in bila malo bolj konkretna s tega področja dobivam vprašanja v svojo poslansko pisarno. Kako vi kot minister vidite vlogo države in državnih služb v smislu pomoči, konkretno KLI Logatcu? Ali je morda priprava na menedžerski odkup v tem podjetju, tistega, kar je še preostalo, in zdi se, kot da je državno premoženje na nek način izpuhtelo. Zanima me: Kaj se bo zgodilo z delavci? Ali so pripravljeni programi za usposabljanje? Hvala lepa.
Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Poglejte, Ministrstvo za gospodarstvo seveda ni neposredno lastnik ali upravičen do državnih lastniških upravičenj v KLI Logatcu, zato so neposredni lastniki tisti, ki so v konkretnem primeru tudi odgovorni. Vendar kot sem povedal, če podjetje zaide v težave imamo na Ministrstvu za gospodarstvo možnosti tem podjetjem pomagati pri prestrukturiranju in pri nadaljnjem razvoju. Vendar je aktivna vloga na strani podjetja. Podjetje mora prepoznati, kdaj je ta čas. Podjetje mora priti s konkretnim programom prestrukturiranja. Skratka, podjetje je tisto, ki prepriča, v tem primeru tudi Ministrstvo za gospodarstvo in Vlado posledično, ali je njegova vizija izhoda iz krize sprejemljiva, vsaj srednjeročno, če ne dolgoročno vzdržna. In v tistem primeru lahko, da damo tudi državno pomoč tako za ohranitev delovnih mest, tako za prestrukturiranje proizvodnje. To so prave poti in zato sem seveda na razpolago z ekipo, ki je na Sektorju za državne pomoči na našem ministrstvu, da se s tem konkretnim projektom soočimo in mu tudi pomagamo, če se seveda to še da.
Hvala lepa. Gospa mag. Majda Potrata bo postavila poslansko vprašanje ministru za promet in ministru za notranje zadeve, ki pa je odsoten. Izvolite, prosim.
/Ne deluje mikrofon./
[[Mikrofon ne deluje.]] Prekinjam za pet minut in prosim tehnično službo, da preveri naprave. Aha, zdaj pa deluje.
/Ugotavljam, da sem Majda Potrata, govorim pa s poslanskega mesta Mirana Potrča, tako da bo v magnetogramu popolnoma jasno./ Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Ministroma za notranje zadeve in za promet sem nameravala zastaviti skupno vprašanje, ki je povezano z uveljavitvijo Novele zakona o varnosti cestnega prometa. V prvih dneh po začetku veljavnosti tega zakona smo v javnih občilih in nacionalnih medijih lahko spremljali natančno navajanje podatkov o pridržanju alkoholiziranih voznikov in o pogostih kontrolah izvajanja določil zakona. Pokazalo se je, da so opozorila na to, da je zelo svobodno razmišljanje o tem, da sta vožnja in alkohol združljiva, med našimi vozniki kar pogosta, pa vendar. Zdaj nisem zasledila več teh opozoril, pa vseeno sprašujem: Kako je z nekaterimi dejavnostmi, ki jih obe ministrstvi načrtujeta? Namreč, Ministrstvo za promet je skupaj s predstavniki Ministrstva za notranje zadeve in vodjo Sveta za preventivo in vzgojo v cestnem prometu predstavilo preventivne plakate in brošuro. Slogan je "Zakon omejuje, da varúje," ali váruje, kakor pač kdo bere. Poleg plakatov, ki jih vidimo in srečujemo na različnih mestih je v obtoku tudi brošura, na spletnih straneh jo je mogoče zaslediti. Mene pa zanima ali bo to brošuro mogoče dobiti ob kakšni posebni priložnosti ali bo treba samo iti na spletne strani in jo tam brati? Zanima me, kaj bosta ministrstvi poleg doslednega nadzora določil zakona o varnosti cestnega prometa, lepljena preventivnih plakatov in izdajanja brošure na Ministrstvu za promet in Ministrstvu za notranje zadeve še storili za povečanje varnosti v cestnem prometu? Možnosti je namreč veliko, sodobni elektronski mediji so verjetno dovolj privlačni. In res konkretno sprašujem: Če je brošura namenjena voznikom in voznicam, kje jo bo mogoče dobiti, ob kakšni posebni priložnosti, ob tem, ko naredimo izpit ali kako drugače? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister za promet, izvolite prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Hvala lepa tudi gospe poslanki za vprašanje. Vzporedno z aktivnostmi sprejemanja zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti cestnega prometa smo na Ministrstvu za promet pripravljali tudi preventivni oziroma medijski načrt podpore pri implementaciji zakona. Na podlagi tega se izvajajo predvsem aktivnosti ozaveščanja s plakati, tako kot ste sami omenili, v tisku je knjižica novosti ZVCP, ki bo nekatere teme: hitrost, alkohol, pas, obravnavala širše, uporabljen je tudi internet, ter radijski spot s 1700 objavami. Poleg medijskih aktivnosti Ministrstvo za promet koordinira izvajanje Obdobnega načrta za zagotavljanje varnosti cestnega prometa v letih 2008 in 2009, ki je bil pripravljen na podlagi predlogov resornih ministrstev, Medresorske delovne skupine za koordinacijo in nadzor nad izvajanjem Resolucije v nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007-2011, "Skupaj za večjo varnost" in drugih subjektov, ki so nosilci posameznih ukrepov in dejavnosti, ter sprejet na 151. seji Vlade Republike Slovenije, dne 21. 12. 2007. Moram poudariti, da s sprejemom ZVCP-ja na področju varnosti cestnega prometa nismo zaključili dela. Ustanovljene imamo že štiri medresorske strokovne skupine, ki za področje varnosti cestnega prometa pripravljajo nove zakonske predloge in sicer zakon o voznikih, zakon o motornih vozilih, zakon o prometnih pravilih, pooblastilih in kazenskih sankcijah ter zakon o javni cesti. Gre seveda za spremembo in dopolnitev. S tem seveda želimo ta zakon, za katerega smo sami ugotavljali tukaj v Državnem zboru in pravzaprav tudi vsi vemo, da je zastarel, spraviti na neke nove moderne temeljen. Po nekaterih podatkih se največ prometnih nesreč zgodi v kraju prebivališča povzročitelja - približno 65%. Po naših podatkih so varnostno najbolj problematične statistične regije v severovzhodni Sloveniji, to sta Pomurska in Podravska regija. Zelo blizu pa jima je tudi Savinjska regija. S ciljem izboljšanja stanja v najbolj kritičnih regijah smo na Ministrstvu za promet organizirali ločene sestanke s predstavniki teh regij, kjer smo se dogovorili o konkretnih ukrepih, ki jih bodo izvedli na regionalnem nivoju. Tako smo posebej dogovorili ukrepe, ki jih bodo izvajali upravljavci cest, policisti ter občinski sveti za preventivo in vzgojo. Naj pa izkoristim to priložnost, da povem nekaj številk, ki jih je novi zakon, pravzaprav rezultate novega zakona. Če govorimo o prometnih nesrečah in primerjam številke april - maj letošnje leto jih je bilo v aprilu 3516 in v mesecu maju, do 19. maja torej, samo 608, da smo imeli v tem mesecu, hvala bogu, samo 4 mrtve, v primerjavi z aprilom, ko jih je bilo 21 ali v maju lanskega leta, ko jih je bilo 23. Še bolj izstopa številka prometnih nesreč s poškodbami, bilo jih je samo 137, v primerjavi z lanskimi 1171. V redu, govorimo o številkah do 19. in da smo imeli samo 22 hudo telesno poškodovanih v mesecu maju, v primerjavi z lanskimi 138. Skratka, jaz ocenjujem, da je ta zakon že dosegel svoj namen in upam seveda, da bomo z dobrim nadzorom uspeli te številke zadržati na takšnem nivoju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa mag. Potrata, prosim.
Hvala. Če boste natisnili to knjižico, katere naslovnico imam v rokah in pravi "Zakon omejuje, da varuje", potem je ta knjižica namenjena predvsem spoznavanju sprememb, ki jih prinaša Zakon o varnosti v cestnem prometu. Mogoče bi kazalo posvetiti večjo pozornost temu, da bi bile bolj jasno navedene mejne vrednosti alkoholiziranosti voznikov. Zaradi tega, ker so enote zelo različne in novo merjenje alkoholiziranosti, ki dovoljuje 0,24 miligramov alkohola na liter izdihanega zraka, je zdaj polovična vrednost tistega kar so bili prej, dokler je bilo merjeno s promili, navajeni videti kot 0,5 in tako naprej, bolj poudariti te stvari, ki so novosti, namreč ne samo novosti v predpisih, ampak tudi v novem načinu merjenja. Opozorila bi rada še na eno stvar. Ker dobivajo z novim zakonom občinski redarji večje pristojnosti, je vprašanje izobraževanja redarjev, ki so tik pred upokojitvijo, verjetno vprašljiva učinkovitost takšnega izobraževanja, to vprašanje je sicer bolj za ministra Mateja, pa vendarle. Spomnim se dveh zelo učinkovitih televizijskih spotov. Ne bi kazalo še kakšne nove televizijske spote poiskati? O recimo vse pogostejših posegih intervencijskih vozil, ravnanju v takšnih primerih, pogostejšim ravnanjem v krožiščih, problemih, ki jih predstavljajo prepočasni vozniki, ki predstavljajo drugo skrajnost ob tem ravnanju. Torej, o teh stvareh, ki jih je dobro vedeti. Mislim, da imamo nekaj dobrih izkušenj v zvezi s promocijo varnosti in bi si želela, da bi bilo tega v prihodnje še več. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister.
Hvala lepa. Skratka, z vsemi temi pobudami se seveda absolutno strinjam. In v kratkem času smo imeli dve preventivni akciji, ko so se spoti vrteli, nismo se tukaj ustavili in gremo tudi naprej, pripravljamo naslednje. Ena od naslednjih bo tudi v navezavi z železniškimi prehodi, s katerimi vemo, da imamo, žal, težave. Skratka, tu bomo prav gotovo nadaljevali to delo, ki je po moji oceni vsaj v zadnjem času bilo učinkovito predvsem s temi preventivnimi akcijami. So pa tudi tukaj svoje naredili mediji, ki so zadevo zelo, zelo dobro pokrili. Kar se pa tiče knjižice, sem vam pa prej pozabil odgovoriti. Mi te knjižice delimo na naših preventivnih, kako bi to sploh imenoval, akacijah po posameznih območjih. Pred kratkim smo imeli v Pomurju na tem poligonu eno takšno prireditev o varnosti in smo tam te knjižice tudi delili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Barbara Žgajner Tavš bo postavila poslansko vprašanje ministru za finance, ki pa je opravičeno odsoten. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. No, moram reči, gospod predsedujoči, da opravičila ministra za finance nisem prejela, kljub temu, da smo poslanska vprašanja prestavili ravno zaradi napovedane odsotnosti. Se pravi, da se je Državni zbor prilagodil Vladi Republike Slovenije, ker je bilo napovedano, da bo v ponedeljek manjkala več kot polovica ministrskega zbora. Danes, zanimivo, ministra za finance zopet ni. Pa bi vas rada, tako vas kot Vlado, posebej opomnila, da Vlada ne odgovarja na poslanska vprašanja zgolj in samo poslancem zaradi naših kapric, da so to vprašanja, ki prihajajo od ljudi, in so tudi odgovori najbrž namenjeni ljudem. Torej, tistim ljudem, ki nenazadnje opozarjajo, da so se znašli v nevzdržni situaciji zaradi ukrepov vlade Janeza Janše. In tistim ljudem, ki jim predsednik Vlade, Janez Janša, odgovarja oziroma jih tolaži, da je Slovenija dosegla v letu 2007 najvišjo gospodarsko rast v okviru Evropske unije. Čudno, da se v naši državi povečuje revščina. Jaz pravim, da je eden pomembnih krivcev za slab sistem, socialen, pokojninski, davčni sistem, tudi minister Bajuk, ki ga danes, žal, ni med nami in ne bo mogel podati odgovorov na vprašanja. Minister Bajuk je v obdobju pred volitvami leta 2004 očital prejšnji vladi tajkune, vendar je takoj po nastopu funkcije davčno razbremenil ravno lastnike kapitala, z drugimi besedami, tajkune, ki jih tako zelo radi očitajo. Istočasno je minister Bajuk spremenil dohodninsko lestvico. Iz petih stopenj obdavčitve je uvedel tri stopnje. Z drugimi besedami to pomeni, da je nastal problem v velikem segmentu srednjega sloja ljudi, kajti ti ljudje so zaradi Bajukove davčne reforme padli v najvišjo stopnjo obdavčitve. Srednji sloj se je praktično izbrisal, saj je po dohodninskih odločbah za leto 2007 srednji sloj najbolj obdavčen oziroma obdavčen tako, kot so obdavčeni tisti, ki jih ta vlada imenuje tajkuni. Pa ne gre samo za to. Gre za to, da po novi, Bajukovi reformi, recimo, tudi delavka Mure, ki prejema zgolj minimalno plačo, zaradi izplačanega regresa po zakonu pade v obveznost plačila davka, kljub temu, da ima zgolj minimalno plačo. In po novi dohodninski reformi in dohodninski odločbi mora, recimo, celo oseba, ki je v letu 2007 prejela skupaj zgolj 3.929 evrov v celem letu, plačati na podlagi dohodninske odločbe državi 28,94 evra. Sprašujem: Ali je ta sistem res pravičen?
Hvala lepa. Odsotni minister bo na vaše poslansko vprašanje odgovoril drugič. Gospod Peče, proceduralno vprašanje.
Hvala lepa. Proceduralno vprašanje vam, gospod predsedujoči, dejali ste, da je danes odsoten navkljub napovedi gospod Bajuk, upravičeno odsoten, pa bi seveda želel izvedeti, katero je to opravičilo, glede na to, da ga poslanci nismo izvedeli. Katero je to opravilo, ki mu za razliko od prisotnosti na seji Vlade veleva, da mu na seji Državnega zbora ni treba biti prisoten? Prosim za odgovor.
Hvala lepa. Gospod Peče, vi kot podpredsednik tega Državnega zbora prav gotovo veste, kako poteka vodenje in kako poteka seja Državnega zbora kadar so poslanska vprašanja. Sprejel sem, tako kot vi ponavadi sprejmete, in ostali, ki vodijo ta Državni zbor v času zasedanja, da je pač to dejstvo, zjutraj, ki ga preberemo, kdo od ministrov je odsoten, in je odsoten cel dan, ali kdo je odsoten samo določen čas. Pisalo je zjutraj in je bilo točno napisano, da bo gospod minister za finance odsoten od 12. ure in 30 minut naprej. Jaz vam kakšne podrobnejše razlage ne morem dati, ker sami dobro veste, ker tudi vi meni ne bi podrobneje objasnili. Hvala. Proceduralno, prosim.
Kolega Klavora, bog ne daj, da bi razumeli to kot kritiko. Tudi sam vodim sejo. Rad bi le pred prisotnimi poslanci, posebej pa pred slovensko javnostjo izpostavil, da opravičila seveda za to ni. In ne, vodstvo Državnega zbora tovrstnemu izogibanju dela ne sme dajati nobene potuhe. Gospod Bajuk si do sedaj še ni privoščil, da bi bil iz opravičljivih ali neopravičljivih razlogov odsoten s seje Vlade. Seje Vlade so zaprte za javnost in tam so prisotni vsi ministri od začetka do konca. Ko pridejo pred TV ekrane, ko pridejo pred Državni zbor pa jim Državni zbor tolerira njihovo odsotnost, navkljub temu, da so to ljudje, ki vodijo davčno politiko, gospodarsko politiko te naše države, ki krojijo vse, pa Državni zbor njihov izostanek vedno znova potrdi: je opravičljivo izostal iz seje Državnega zbora. Torej, moja kritika, gospod Klavora, ne gre na vas. Moja kritika gre na Vlado Republike Slovenije in pa na potuho, ki jo daje Vladi Republike Slovenije ravno Državni zbor. Hvala.
Hvala lepa, gospod Peče. Upam, da bo vse kar ste rekli tudi v magnetogramu. Gospod Samo Bevk bo postavil poslansko vprašanje ministru za gospodarstvo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Na težave pri poslovnih odnosih s SAZAS-om, to je z Združenjem skladateljev, avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije, so nas že pred časom opozorili z Združenja kulturnih domov regionalnega pomena. Podobne težave naj bi imeli tudi v številnih drugih kulturnih društvih in mladinskih centrih. Na te težave so kasneje javnost opozorili tudi drugi uporabniki glasbe oziroma tisti, ki SAZAS-u plačujejo nadomestilo za avtorske pravice, kot so trgovci, elektronski mediji, obrtniki in gostinci. Zaradi neurejenosti tega področja, so se združili v akciji "S tišino do poštenih tarif" ter svoje člane pozvali, naj iz svojih poslovnih prostorov odstranijo radijske in televizijske predvajalnike. Tako so v nekaterih poslovnih lokalih že prenehali predvajati glasbo. V kulturnih domovih in na radijskih postajah ter televizijah pa naj bi predvajali le glasbo, ki ni avtorsko zaščitena. Razlog naj bi bilo lanskoletno kar 60% SAZAS-ovo povečanje tarif za plačilo nadomestil. Nezadovoljni naj bi bili tudi nekateri glasbeni ustvarjalci, saj naj ne bi bili ustrezno udeležili pri delitvi sredstev iz naslova nadomestil za avtorske pravice. Na težave opozarjajo tudi v obrtni in trgovinski zbornici, predvsem pa na Uradu za intelektualno lastnino, ki nadzoruje ali SAZAS deluje v skladu z Zakonom o avtorskih pravicah. Vendar urad pri nekaterih kršitvah ne more ukrepati zaradi pomanjkljivosti Zakona o avtorskih pravicah. Vsaj tako so sami povedali. Ministra mag. Andreja Vizjaka, ki je pristojen za to področje, sprašujem: Ali bo ob zapletih z določanjem tarif po 156. členu zakona ukrepal, saj se kolektivni organizaciji za zaščito avtorskih pravic v javnosti očita veliko samovoljo in nepreglednost pri finančnem poslovanju ter upravljanju s sredstvi, ki jih pobere iz naslova avtorskih pravic? Gospodu ministru mag. Vizjaku se že v naprej zahvaljujem za njegov odgovor in po potrebi bom postavil tudi kakšno podvprašanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Tudi sam že kar nekaj let, ne samo zaplete v zadnjem času, spremljam to problematiko. Zato smo tudi v okviru Vlade pripravili zakon, ki je pomembno nadgradil in omogočil rešite prav pri teh problemih, pri čemer v preteklosti ni bilo tega interesa. Na nek način se je s tem tudi po tihem ščitila samovolja nekaterih organizacij na račun uporabnikov. Bom zelo konkreten. Namreč, po mednarodnih evropskih pravilih se urejanje razmerij in tarif med avtorskimi organizacijami oziroma združenji in uporabniki ureja dogovorno med njimi. Tukaj ne sme arbitrirati država s svojim nekim birokratskim avtoritativnim pristopom. Gre za tipično pravico, ki izhaja iz intelektualne lastnine, ki jo uporabniki, tisti, ki ta dela poslušajo, tudi plačujejo ali posredujejo. Gre za dogovorno relacijo in prejšnja rešitev, pred našo spremembo, spremembo pod to vlado, je v primeru spora ohranjala status quo in ni predvidevala izhoda iz situacije. Torej, če se nekdo ni več strinjal z rešitvijo, je hotel bodisi tarife znižati, bodisi spremeniti, bodisi si jih postaviti na neko drugo osnovo, in če se druga stran s tem ni strinjala, je ostalo tako kot je bilo in ni bilo videti rešitve. To je bila brezizhodna situacija, ki ji je botrovala tudi poslanska skupina iz katere prihajate. Takrat je bila ta rešitev, mi smo temu nasprotovali in zato smo uzakonili, da v primeru, da pride do spora med uporabniki in avtorji o rešitvi odloči neodvisni strokovni organ, ki se sestoji iz predstavnikov enih, predstavnikov drugih in pomembne pravne avtoritete, ki predseduje in ki jo, in takšen svet za avtorsko pravo je v primeru spora tudi tisti, ki določi o sporu. Spoštovani poslanec, v primeru konkretnega spora poteka postopek pred Svetom za avtorsko pravo, ki je v zaključni fazi. In pričakujem, da bo Svet za avtorsko pravo našel pravično rešitev, ki bo tudi uredila relacije med tako imenovanim SAZAS-om in uporabniki Obrtno zbornico in Gospodarsko zbornico. Imamo namreč paradoks, da je SAZAS samovoljno povečal tarife. To se pravi mimo dogovora z uporabniki in je težnja SAZAS-a, da se tarife dvignejo, težnja uporabnikov pa, da se tarife znižajo. In celo povsem se strinjam z vami, celo take nelogičnosti, da se tarife zaračunavajo tistim, ki delujejo res na izjemno neprofitni osnovi in celo dobrodelne namene in podobno. Torej, Vlada, ministrstvo na tem področju na podlagi 156. Zakona o avtorskih pravicah nima in ne želi imeti pristojnosti. Zato, še enkrat, je ključen dogovor med temi, če pa ni dogovora pa strokovna razsoja. Jaz vem, da je v tem mandatu že padla moja prva pobuda, ko smo predlagali arbitražo in smo potem rešitev zaobšli s Svetom za avtorsko pravo, ker sem vedel, da so ti problemi in marsikateri poslanec je takrat glasoval proti, zavrl prejšnjo rešitev, ki bi verjetno že lahko tudi preprečila te probleme, ker je bila skoraj identična tej, samo, da se ne imenuje arbitraža temveč Svet za avtorsko pravo. Torej, spoštovani, prepričan sem, da je Zakon o avtorskih in sorodnih pravicah neke vrste porok, evropski tudi evropsko usklajen dokument oziroma zakon, ki zagotavlja zaščito avtorjev in po drugi strani zaščito uporabnikov. Še enkrat pa, ključen je dogovor med njimi, če tega dogovora ni, je ključen učinkovit način, da se razsodi, kdo v tem dogovoru ima prav in verjamem, da bo Svet za avtorsko pravo v razmeroma kratkem času razsodil tudi v tej zadevi.
Hvala lepa. Gospod Bevk, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Včeraj smo lahko v Odmevih spremljali soočanje predstavnikov SAZAS-a in glasbenikov in prav to soočenje je pokazalo, da je nekaj hudo narobe. Nekateri glasbeniki, recimo med njimi glasbenik Predin je celo dejal, da bi se moral SAZAS preoblikovati. Potem so recimo v novinarskem prispevku prikazali ene vsote, ki jih morajo plačevati za avtorske pravice v poslovnih in gostinskih lokalih, medtem ko je predstavnik SAZAS-a pokazal diametralno nasprotne podatke, govorim o primerjalnih podatkih s sorodnimi in sosednjim in drugimi evropskih državam. Se pravi, kako lahko eni govorijo tako, drugi drugače? Najbrž bo tukaj treba poseči tudi z zakonom. Poleg tega je na te probleme opozarjal tudi Urad za intelektualno lastnino, predstavnik katerega v nekem novinarskem članku pravi, da so predstavniki urada opozorili, da so lahko določena dejanja SAZAS-a neprimerna, vendar Urad za intelektualno lastnino ne more ukrepati, ker ni zakonske podlage. Tudi sam SAZAS pravi, da sistem tarif iz leta 1998 ni pravičen in da je treba stvari pogledati na novo. Ampak tu imam sintetičen pregled težav, ki jih imajo člani Združenja kulturnih domov regionalnega pomena pri poslovnem sodelovanju s SAZAS-om, kar dve strani pripomb sta. In mislim, da je stvar dosti bolj pereča, kot se zdi na prvi pogled, in to ni samo odnos med SAZAS-om in lokali, ampak tudi kulturno vprašanje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Soglašam z vami, da so pravzaprav te razprtije, ki smo jim priče v okviru SAZAS-a, skrb vzbujajoče. Je le treba povedati, da je SAZAS tu kolektivna organizacija, ki ureja znotraj sebe ta vprašanja, mest avtorjev, med vsemi člani, ki jih združuje. Težko je pričakovati, da bo parlament, Vlada ali kdorkoli z vlogo neke državne intervencije posegel v relacije med avtorji oziroma med člani SAZAS-a. Je pa res, imate prav, da vrši kontrolo nad delovanjem in usklajenostjo delovanja SAZAS-a z zakonom Urad za intelektualno lastnino. Prepričan sem, da če bo ta urad, ki je organ v sestavi ministrstva, predlagal ministrstvu - namreč, imeli smo kar nekaj novel zakona - kakršnokoli spremembo tega zakona, ki bi šla v prid večji učinkovitosti, bomo to tudi takoj upoštevali. Ker je tudi moj interes, da se ta vprašanja uredijo, tudi vprašanja znotraj SAZAS-a, z nekoliko bolj, kako bi rekel, jasno zakonodajo in morda z nekaterimi drugimi zahtevami po poročanjih. Tako da, kar se tega tiče, vam dam prav. Tudi ta napovedana sprememba po mojih informacijah gre v smeri rešitve vprašanja, povezanega s kulturnim delom, ki ste ga omenili. Namreč, doslej je veljalo pravilo zaračunavanja tarif po kvadratnih metrih ali nekaj podobnega. Torej, nek lokal, nek prireditveni dogodek je ponavadi plačeval to bodisi po številu obiskovalcev bodisi po številu kvadratnih metrov in podobno. Menim, da tu velja analizirati, proučiti možnost, da se plačuje ta tarifa na osnovi prometa. Torej, s tem verjetno odpade problem za vse neprofitne in vse aktivnosti, ki nimajo za cilj ustvarjanja dobička in profita. Ampak pustimo to Svetu za avtorsko pravo. Še enkrat, ta pobuda je bila sprožena pred nekaj časa in vem, da Svet za avtorsko pravo zaseda in da je v nekaj dneh, recimo, temu v kratkem času, pričakovati tudi odločitev.
Hvala lepa. Gospod mag. Milan Cvikl bo postavil poslansko vprašanje ministru za gospodarstvo ter ministru za finance, ki je odsoten. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Moje vprašanje obema ministroma je: Kako sta kot ministra in seveda kot predstojnika organov zadovoljna z delovanjem in medsebojnim sodelovanjem Urada za varstvo konkurence, ki je nekako pod ingerenco ministra Vizjaka in Agencijo za trg vrednostnih papirjev, ki je neodvisna regulatorna institucija, vendar minister za finance pripravlja zakonodajo na podlagi katere ta agencija dela? In če nista zadovoljna, kako bi ali kako sta ste trudila v teh letih in pol mandata, da bi okrepila učinkovitost dela nadzornih organov. Mislim, da je nedvomno jasno vsem v Sloveniji, da to, kar se dogaja v tem mandatu, začelo pa se je dogajati zaradi tega, ker se je politika tako odločila, je tudi odraz tega, da nadzorne inštitucije, Urad za varstvo konkurence pri nadzorovanju prevzemov, pri nadzorovanju konkurenc in konkurenčnega okolja in pa Agencija za trg vrednostnih papirjev, svojega dela verjetno nista opravila najbolje. Je to zaradi spregleda dela organa ali je to zaradi slabe zakonodaje, to je seveda stvar razprave. Nedvomno pa imamo ministra, ki sta odgovorna za oboje, tako za pripravo boljših zakonov, kot za pripravo ali če hočete, če je potrebno tudi za predloge kadrovskih sprememb v kolikor organi nadzora, ki so, nekako ne bi delovali uspešno. Gospod minister za gospodarstvo, ki je danes tukaj z nami ima seveda poseben problem, da je temeljno koncentracijo, ki se je zgodila, ko je Janez Janša prodal Mercator Istrabenzu in Pivovarni Laško, kar dve leti zagovarjal pred organi EU. In je trdil, da je vse v redu. Tako, da je sedaj verjetno problematično trditi, da Urad za varstvo konkurence ni izdajal bodisi ustreznih odločb, ali ni izdajal ustreznih mnenj. Minister za finance, pa predpostavljam, da se je spretno izognil, tako kot je mnogokrat tudi danes s svojo odsotnostjo, da bi odgovoril na to vprašanje. Zato tudi pričakujem, da bo minister za finance na naslednjem zasedanju odgovoril na del, ki se nanaša na njegovo odgovornost. Vendar, gospod minister za gospodarstvo: Ste zadovoljni s tem, kar ste naredili tudi v lastninskem preoblikovanju v Sloveniji v zadnjih teh in pol letih? Ali mislite, da sta oba organa, predvsem pa vaš Urad za varstvo konkurence, korektno delovala? Prosim za odgovor tukaj in sedaj, od ministra za finance pa tudi še na naslednji seji. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Ker je poslansko vprašanje letelo na sodelovanje med organoma, se pravi, med Uradom za varstvo konkurence in Agencijo za trg vrednostnih papirjev, sem si odgovor pridobil, kajti gre za njihov občutek, ali je dobro sodeloval z ATVP ali ne. In Urad za varstvo konkurence sporoča, da je v času, ko je Agencijo za trg vrednostnih papirjev vodil prejšnji direktor, gospod Borak, da je v tem času na ATVP naslovil več zahtev za dostavo podatkov v zvezi z nekaterimi uvedenimi postopki, konkretno, na primer, Kolonel, Mercator, Pivovarna Laško, Terme Čatež. Vendar je prejšnji direktor sodelovanje pisno zavrnil. Razen nekaj trivialnih zadev pravzaprav dokumentacije ni želel dostaviti. Z gospodom Borakom je torej na vztrajanje UVK bil tudi sestanek, vendar je bilo sodelovanje ATVP-ja zelo, kako bi rekel, neaktivno. Prepričan sem, spoštovani poslanec, da deliva stališče, da so nadzorne institucije, še posebej sem večkrat omenil tudi Agencijo za trg vrednostnih papirjev, pri teh sedaj aktualnih razkritjih, ki pa so potekala že vrsto let, kdo se danes seveda čudi, ko so se odgrnile zavese, se seveda čudi, ampak dejansko so koncentracije kapitala na parkiriščih potekale nekaj let, če ne nekaj desetletij. Te koncentracije, lahko si pogledate, na te koncentracije smo pristojne agencije, pa ne samo mi, tudi mediji in marsikdo, opozarjali. Vendar, kot sem že tudi povedal, je bil gospod Borak z zakonom zaščiten pravzaprav kot polarni medved. Nekajkrat bi mu morali pravnomočno dokazati, da je ravnal napak, moral bi biti kaznivo preganjan. In zaradi tega bi kakršnokoli spremembo, rahljanje teh določb v zakonu vi obsodili, tako kot ste večkrat v tem parlamentu, zopet kot željo po podreditvi nadzornih institucij, kadrovski cunami in podobno. Rad bi pa spoštovanemu kolegu Bajuku prihranil še nekaj časa za njegov del odgovora.
Hvala lepa. Gospod mag. Cvikl, prosim.
Razumem, da gospoda Bajuka ni. Torej bom postavil dopolnitev vprašanja gospodu ministru. Pričakujem pa, da bo tudi gospod Bajuk vendarle ustrezno odgovoril. Poglejte, gospod minister. Jaz sem spraševal vas, kako ste vi kot minister zadovoljni z delovanjem in podredno medsebojnim sodelovanjem obeh institucij. Vi ste neposredno odgovoren minister. Vi tukaj pravite, da si midva deliva mnenje? Lahko si deliva mnenje, ampak vi ste odgovorni minister. Kaj ste naredil v treh letih in pol? Kaj ste naredili v treh letih in pol pri Uradu za varstvo konkurence, da bi preprečevali ali pa, da bi vsaj preprečili prevzem, ki se je zgodil v Mercatorju. Kaj ste naredili? Vi ste obveščali Evropske institucije, da je vse v redu in ti ljudje so rekli, če pa minister pravi, da je vse v redu, pa lahko mi še kaj naredimo, še kaj "zaparkiramo". Ne se sedaj tukaj sprenevedati in praviti, vsega je kriv gospod Borak. Lepo vas prosim! Vi ste Vlada Republike Slovenije. Če je bil spregledan del organa, morate delovati in ne reči, da zato, ker naj bi opozicija nasprotovala prevzemom na način, da vi zato niste prišli v parlament in predlagali, potrebno je, ne vem, v zakonu o ATVP narediti to ali ono, ali potrebno je pri prevzemni zakonodaji narediti to ali ono. Ne, gospod minister, vi ste celo pri prevzemni zakonodaji spremenili Zakon o prevzemih tako, da je bilo zelo enostavno dati delnice, ki so jih ti kupili poceni, kot podlago za posojila in šele potem, ko smo mi skozi opozorila na posel Merkur itn. sprožili to kot problem, smo to recimo v letošnjem letu malo popravili. V letih 2006/2007, ko se je pa to dogajalo, ste pa to sprostili vi. In ne govorite o nekaj desetletjih, Slovenija še niti dve desetletji ni stara. Zadeva se je dogajala v tem mandatu, začela se je avgusta 2005, na sestanku, kjer je bilo določeno, kaj se komu proda. Prosim za dopolnilni odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister.
Izrekli ste veliko neresnic. Veliko neresnic. Prva neresnica je ta, da se je to začelo, ne vem, pred nekaj leti. Ta proces koncentracije kapitala poteka že več kot desetletje. Več kot desetletje. Povezovali ste Urad za varstvo konkurence s prevzemno zakonodajo in finančno asistenco. Finančna asistenca je po Zakonu o gospodarskih družbah prepovedana. In o tem smo večkrat in posli na podlagi tega so nični. O tem smo večkrat govorili in to smo spravili v Zakon o gospodarskih družbah na začetku tega mandata. Nadzor nad prevzemno zakonodajo vrši ATVP in ne Urad za varstvo konkurence. Še enkrat. Ko sem prvič ugotovil, in to je bilo kar nekaj časa nazaj, da je z delovanjem Urada za varstvo konkurence marsikaj narobe, ampak ne v smislu napačnih odločitev, v smislu neodločitev ali spregleda nekaterih odločitev, sem tudi z gospodom, takratnim direktorjem Plahutnikom opravil razgovor in rezultat je evidenten. Torej, kar se mene tiče, kar se tiče pristojnosti Ministrstva za gospodarstvo in Urada za varstvo konkurence, vam še enkrat zatrjujem, da je bila stvar pod mandatarstvom oziroma tudi pod vodenjem gospoda Plahutnika, neučinkovita in tudi nedosledna in glede tega bodo v prihodnje še marsikateri organ in tudi sodišča ukrepal. Kajti, s temi stvari še zdaleč ni konec. Tukaj se bodo postopki šele pravzaprav začeli in nenazadnje tudi sodišča bodo verjetno na koncu prišla do kakšnega epiloga. Skratka, dogodki so posledica zatajitve nadzornih inštitucij. Nadzorne inštitucije so tiste, ki nadzirajo določbe zakona in po moji oceni so ravnale nedosledno v teh konkretnih primerih in to bo pokazal tudi postopek - ali je temu res tako, kot pravim ali ne. In še enkrat, parkirišča, povezava teh parkirišč so stvar nadzora nad trgom vrednostnih papirjev. Koncentracije, ki pa so posledica, pa Urad varstva konkurence. In še enkrat, pod direktorji, ki ste jih vi nastavili v prejšnjem mandatu se te stvari dogajajo.
Hvala lepa. Prosim, proceduralno, vendar bi vas rad opozoril, da odgovora obeh ministrov niste dobili, zato tudi ni mogoče postaviti prošnje za obravnavo na zboru. Če pa imate pa drugi proceduralno vprašanje, pa izvolite. Gospod Cvikl.
Poglejte, gospod predsedujoči. Glede na to sprenevedanje. Bom pojasnil, glede na sprenevedanje ministra za gospodarstvo, jaz ocenjujem, da nima niti smisla čakati na odgovor gospoda ministra Bajuka. Nima smisla. Gre namreč za to, da minister pravi naslednje, pravi: "Ne, ne le Zborak, tudi gospod Plahutnik je slabo deloval. Ampak gospod minister za gospodarstvo, vi ste že tri leta in pol minister za gospodarstvo in vi niste nič naredili, da bi ta Urad za varstvo konkurence bolje deloval." Vi ste rekli: "Deloval je neučinkovito, nedosledno." Vi trdite, da je organ v sestavi deloval nedosledno in neučinkovito. Torej, ste vi nedosleden in neučinkovit minister, ker ste v skladu z Zakonom o vladi odgovoren za delo celotnega resorja in svojih. Zato v skladu z 246. členom predlagam, da opravimo razpravo o odgovoru ministra za gospodarstvo na moje vprašanje. Ne bom več čakal ministra za finance, da mi bo to odgovoril in bo, seveda, če bo Državni zbor tako želel, opravljena celovita razprava - najprej o odgovoru ministra za gospodarstvo, da seveda vidimo, kakšno je bilo to nedosledno in neučinkovito delo in seveda kaj bo vlada naredila? Poglejte, gospod minister je tudi tukaj rekel, ne samo da je nedosledno, neučinkovito. Mi bomo tudi na sodiščih to razveljavili. Počakajte, pa saj vi niste zakonodajna veja oblasti. Ali je že kakšen predlog dan? Moje vprašanje je namreč bilo: Če niste zadovoljni z delom, kar ste rekli; rekli ste, da je neučinkovito, nedosledno, je bilo vprašanje: Kako boste okrepili učinkovitost tega dela? Na to mi sploh niste odgovorili.
Zamenjali smo direktorja.
Pa počakajte [[...]]
Prosim [[...]]
Ga lahko umirite?
Prosim! Bom pomiril, brez skrbi. Gospod minister, besedo ima gospod mag. Cvikl. In pričakujem vaš predlog.
Hvala lepa. Glejte, gospod minister, tu imamo za poslovnik predsedujočega Državnega zbora. Vi morate biti pa zdajle tiho, ker vam je tako naročil predsedujoči. Dovolite, da končam svojo misel. Treba je seveda okrepiti učinkovitost tega dela. To se pa ne dela samo tako, da menjate enega človeka, gospod minister. To se dela najprej tako, da vi drugače vplivate na ta organ. Ne pa da ste vi preko tega organa trdili, da je bilo pri Mercatorju vse v redu. Vi ste minister.
Hvala lepa.
Bom končal. Imam še 20 sekund. Vi kot minister za gospodarstvo ste pošiljali v evropske institucije odgovor na vprašanje, ali je bilo pri tem poslu kaj narobe, dve leti. Dokler ni Janez Janša rekel v intervjuju: "Bil je problem." In seveda danes imamo z odkritjem lastništva v Istrabenzu in Pivovarni Laško potrditev tega. Razlog za to je neučinkovito in nedosledno delovanje organov, ki jih vi vodite, očitno tudi ATVP-ja. Zato predlagam, da o odgovoru opravimo razpravo, in jutri o tem tudi glasujemo. Hvala lepa, gospod predsedujoči.
Hvala lepa. Glede tega, kako poteka. Rad bi obema razložil, kako zadeva poteka po poslovniku, če zdržita. Lepo prosim! Gospod mag. Cvikl je prosil, če se lahko opravi razprava. Razprava bo opravljena. Vendar o odgovoru ministra za gospodarstvo. Odgovora ministra za finance niste dobili in ne bo odgovarjal. Zato povem, o predlogu poslanca mag. Cvikla, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za gospodarstvo na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri v okviru glasovanj, 22. maja 2008. Besedo ima [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] Besedo ima gospod [[...]]Ja, izvolite, gospod Cvikl, drugi proceduralni predlog.
Gospod podpredsednik, predlagam, da do jutrišnjega odločanja o tem predlogu dobimo tudi odgovor Vlade na naslednje proceduralno vprašanje. Danes ob 9.05 je predsednik Državnega zbora prebral oziroma povedal, da smo dobili na mizo pregled poslanskih vprašanj in pobud, na katera v poslovniškem roku še ni odgovorjeno. Smo dva meseca pred zaključkom dela Državnega zbora. 26 je takšnih pisnih poslanskih vprašanj in pobud, na katere Vlada ni odgovorila. Ne bom jih navajal, ker so poznana. Ampak v glavnem gre za področje Ministrstva za finance, ki ga danes ni tukaj, in za področja nekaterih drugih ministrstev. Mislim, da bi bilo prav, da bi se vodstvo Državnega zbora do jutrišnjega odločanja potrudilo in dobilo od Vlade, od dežurnega ministra, mogoče celo ministra za gospodarstvo, ministra za finance odgovor na to ali Vlada namerava v tem mandatu na ta pisna poslanska vprašanja in pobude sploh odgovoriti. Poznano je, da je, gospod minister bil ste poslanec, rok 30 dni in, recimo, 6.4.2007 je bilo postavljeno vprašanje kolega Mira Petka o poslovanju podružnic Nove Ljubljanske banke v tujini. Pomembno vprašanje. Gospod Miro Petek ima poslansko pravico, da dobi odgovor. Vendar Vlada že eno leto molči. Predlagam proceduralno, da do jutrišnjega odločanja o tej točki dnevnega reda dobimo poslanci Državnega zbora tudi informacijo, ali ta Vlada sploh namerava na to odgovoriti. Ker če Vlada tega ne namerava, potem menim, da imamo veliko nerazumevanje vloge zakonodajne s strani izvršne veje oblasti. Tako kot prej, ko je gospod minister želel proceduralno tukaj pojasnjevati in ne vem točno kaj. On pač te pravice nima. Proceduralno v Državnem zboru sprašujemo poslanci Državnega zbora. Jaz mislim, da je slovenski javnosti potrebno povedati tudi, da gre za pomembna vprašanja. Eno od vprašanj, recimo, je tudi moje vprašanje na katerega ni bilo odgovorjeno in bi lepo prosil, če bi Vlada Republike Slovenije nam odgovorila. 26 neodgovorjenih pisnih poslanskih vprašanj in pobud je preprosto preveč, da bi lahko mirno zaradi razlogov predsedovanja ali, ne vem, kakšnega razloga to pustili. Očitno gre predvsem za ali velika politična napadanja s strani nekaterih, ki so postavili ta vprašanja, ali gre pa preprosto za nemarnost, nedelavnost, neučinkovitost, nedoslednost dela Vlade, kar je minister za gospodarstvo priznal glede njegovega področja. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod mag. Cvikl. Povedati vam moram, da ste sami povedali, da bo o tem odločalo vodstvo Državnega zbora. Zato prosim, da predstavnik vaše poslanske skupine to vašo pobudo, ki je na magnetogramu, pošlje oziroma predstavi Kolegiju Državnega zbora. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Moram reči, da to, kar je predlagal kolega Cvikl smo v Poslanski skupini Lipa ravnokar naredili pred približno eno uro in poslali apel na vodstvo Državnega zbora, da naj v skladu s Poslovnikom tega cenjenega zbora apelira na Vlado Republike Slovenije, da naj začne v roku, ki je v Poslovniku Državnega zbora. Pravi minister mora odgovoriti poslancu v roku 30-ih dni. In sprašujem se, to niso vprašanja, ki bi si jih izmišljeval jaz, vi gospod Cvikl ali pa ta Državni zbor. To so poslanska vprašanja ljudi, ker poslanci smo predstavniki ljudstva. In, če ta Vlada ignorira ljudstvo, je to popolnoma nepravilno. Prosim, da bo vodstvo Državnega zbora, katerega del ste tudi vi, tudi moj spoštovani poslanski kolega, gospod Peče, takšno, bom rekel, prošnjo in apel tej Vladi, ki ignorira tudi glede na to, koliko je prisotnih ministrov danes na odgovore poslancev in poslank. Se pravi na vprašanja ljudi, ki so jih izvolili, ustrezno reagira. Številka 26 je, se mi zdi malo prevelika številka in norca naj se delajo raje sami iz sebe. To se pa tako ali tako z odgovori. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Mitja Slavinec, ki bo postavil poslansko vprašanje ministru za šolstvo in šport, ki pa je odsoten.
Hvala lepa za besedo. Res je minister za šolstvo in šport že drugič zaporedoma odsoten. Tako da pričakujem potem drugi odgovor. Vprašanje zastavljam na naslednji seji. Tokrat pa povezano z embargom na povečanje vpisa v glasbene šole. Že nekaj časa se pojavlja dejstvo, da je prostih mest v glasbenih šolah bistveno manj, kot je tistih, ki si želijo v glasbene šole vpisati. In ne samo tistih, ki se želijo. Tudi tistih, ki ustrezajo, ki so talentirani, ki imajo tudi glasbena nagnjenja. Torej tisti, ki bi jih po vseh kriterijih glasbene šole lahko sprejele in jih tudi dobro izobraževale. Odgovor, zakaj embargo na širjenje vpisnih mest za učence v glasbenih šolah, je ponavadi bil, da ni dovolj dal sredstev, da je treba razpisovati v okviru razpoložljivih sredstev. Do tu vse lepo in prav. Če se pa po drugi strani ne bi potem podeljevale koncesije zasebnim glasbenih šolam. In podobno kot tu tudi na drugih področjih izobraževanja, lahko žal tudi na področju glasbenih šol vidimo, da se javna mreža šol slabi na račun zasebnih. Nihče nima nič proti zasebnim glasbenim šolam. Nasprotno, treba jih je spodbujati, vendar ne na račun javnih šol. Ne na račun javnih glasbenih šol, ki bi, kot sem že povedal, lahko vpisale več učencev, ki imajo za to infrastrukturo, kadre in ne nazadnje za katere je tudi interes učencev, da bi se izobraževali. In zaradi tega me zanima in minister pričakujem. Zakaj diskriminatorni odnos do javnih glasbenih šol? Zakaj tem omejuje vpis, po drugi strani pa zasebnim podeljuje koncesije? In kako misli to problematiko v prihodnje reševati? Ali na račun dodatnega krčenja javnih glasbenih šol, za katere poudarjam mimogrede je bilo veliko sredstev, tudi javnih sredstev investiranih v izgradnjo infrastrukture, in sicer tudi lokalne skupnosti so prispevale zelo velik del svojih sredstev za to? Ali torej želi glasbeno šolstvo reševati tako, da bo še naprej krčil javno šolstvo in podeljeval koncesije zasebnemu ali ima vizijo postaviti ustrezen partnerski odnos med enimi in drugimi? Tak, ki bo za vse dober in ki bo zagotavljal sinergijske učinke. Torej neko sodelovanje. Hvala.
Hvala lepa. Želite seveda ustni odgovor na naslednji seji? Hvala. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic. Postavil bo poslansko vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Prosim.
Hvala lepa. Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Prijazen dober dan obema ministroma in pa kolegicam in pa kolegom. Moje vprašanje se nanaša na problematiko čebelarstva v Sloveniji, in sicer ni za ministra, da takoj v začetku že povem. Ni ne provokativne, ne politične narave. Ampak se enostavno kot veterinar in pa dolgoletni čebelar čutim poklicanega, da z odpiranjem določenih tem in pa vprašanj skušam dati svoj prispevek k reševanju te problematike, ki je seveda ta trenutek v ospredju. In pa mislim, da je prav tako in pa da je trenutek, ko temu namenjamo veliko pozornosti, pravšen ne za iskanje krivde, ne za politična vprašanja, pač pa za razmislek, kako naprej. V času gospoda Antona Janše že dolga leta nazaj smo bili Slovenci eden od vodilnih narodov v nekdanji Avstro-Ogrski na tem področju. Gospod Anton Janša z Gorenjske je hodil na dunajski dvor in pa tam učil Dunajčane, kako se stvari na področju čebelarstva namreč streže. Tudi pomen kranjske sivke je v tem delu Evrope nekaj posebnega in tradicionalnega. Jaz sem prepričan, da se skupaj, če združimo moči, na pota nekdanje slave lahko še povrnemo. Je pa dejstvo, da nam časi, v katerih smo zaradi različnih sprememb niso najbolj naklonjeni. Na eni strani je občutljivost čebele, ki je primeren indikator. Na drugi strani so procesi v okolju. O fitofarmacevtskih sredstvih že čivkajo otroci na veji, kaj in kako se dogaja. Seveda smo kljub določenim dobrim namenom najbrž pri zakonu naredili kakšno od napak, ki pa se jo seveda vedno in pa vsak trenutek za naprej da popraviti. Me pa zanima, če lahko v Sloveniji zgradimo neko strategijo, nek pozitiven odnos do čebelarstva in pa predvsem pri zadevah, ki nas bodo slej kot prej doletele. Če se lahko izognemo kakšni od napak. V svojem članku ali pa v vprašanju opozarjam na prihajajoče gensko spremenjene organizme, ki napadajo gene ravno na teh področjih in dodajajo gene, ki bi preprečili voščeno veščo in pa njeno delovanje ali pa koruzno veščo. Gre za zelo podobno zadevo. In pa predvsem glede na to, da je na pohodu v Evropi druga vrsta koruze, ali se trudi, da bi prišla na pot, ki bi naj prizadela upravičeno koruznega hrošča, vendar tudi on je iz te vrste žuželk in pa insektov in tudi ta koruza in pa njen cvetni prah brez dvoma lahko vpliva na čebelarjenje. Potem pa še brez dvoma tisto področje, ki ga najbolje pozna, zdravstvena zaščita čebel, ki ta trenutek.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa gospodu Sajovicu za to, kot je sam rekel, dobronamerno vprašanje in odnos do te pomembne veje. Strinjam se z njim. Torej danes je ministrstvo na javni konferenci predstavilo preliminarno poročilo o domnevnih vzrokih pomora čebel v zadnjem času. To poročilo temelji na odvzemu sedmih vzorcev v prejšnjem tednu. Prve analize kažejo na verjetno vzročno povezavo med določenim insekticidom, ki se uporablja pri dodelavi semen in koruze ob setvi proti talnim škodljivcem ter isto aktivno snovjo, ki jo je lahko ob setvi zaneslo na poselek sosednje ogrščice. Druga možna povezava po mnenju ekspertov je tudi, da je bilo seme ogrščice dodelano z isto aktivno snovjo. Zato se te analize semena ogrščice še nadaljujejo. Prav tako je bilo v vzorcih mrtvic najdeno tudi nedovoljeno zdravilo za zatiranje bakterijske bolezni v roje. In prav ta kombinacija, interakcija obeh snovi je po mnenju strokovnjakov lahko privedla do pomora čebel. Te vzročne povezave so seveda še naprej iskane. In preiskovalnim organom so seveda na voljo tudi rezultati. Z namenom, da preprečimo, skušamo v največji meri preprečiti nadaljnje tragedije in potrdimo tudi možno povezavo med zastrupitvijo in tretiranjem semena ter glede na poročila podobna, ki prihajajo iz Francije in Nemčije, bomo tudi predlagali nekaj ukrepov, in sicer to takoj, čim prej. Eden je ta, da bomo čebelarjem predlagali preventivni umik predvsem iz bližine polj cvetoče oljne ogrščice. Potem bomo v smislu previdnostnega principa vodarjem odredili verjetno začasno prepoved petih fitosanitarnih preparatov. Verjetno bomo umaknili tretirano seme koruze in ogrščice, ki je že v Sloveniji. Ne glede na to, da v tem korektnem primeru verjetno neposredni vzrok, verjetno poudarjam, ni nepravilna uporaba FFS-jev, bomo vseeno povečali informiranje javnosti o pravilni uporabi. Tu pričakujem predvsem boljše sodelovanje zbornice. Tudi izdali bomo letake v skupnem številu 80 tisoč. Objavili bomo priporočila o strokovnih časopisih. Sodelovali bomo v Čebelarsko zvezo Slovenije itn. Potem bomo spremenili Pravilnik o izobraževanju uporabnikov FFS-ja, in sicer ponovno bomo uvedli obvezno obnavljanje znanja, ki je bilo prej umaknjeno, na vsake tri do pet let. Potem bomo natančneje opredelili vsebino izobraževanja. Uvedli bomo praktične prikaze. Prav tako bomo nadaljevali s poostrenim nadzorom pravilne uporabe in prometa in tudi nadzorom meje zaradi možnih uvozov. Prav tako smo vzpostavili dežurstvo glede izrednih primerov. Po potrebi bomo na tem področju napravili tudi druge sistemske premike. Rad bi povedal, da moramo zagotoviti tudi sistemsko financiranje analiz v primerih poginov. In do takrat, ko to ne bo urejeno, bo za izvedbo tega skrbel Inšpektorat za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Glede programa, zatiranje varoje, po informacijah Vursa, gre tukaj za vsakoletni program. Redno pregledovanje čebelarstva po sistematiki, pregledovanje na poziv čebelarja ali uradnega veterinarja itn. Mogoče je problem v tem, da je v lanskem letu približno samo 10% čebelarjev pravzaprav zaprosilo za to v pomoč. Sicer pa, drugače pa verjetno poznate, kot sem prepričan, za ohranjanje avtohtone kranjske sivke imamo v Sloveniji poseben program, ki ga financira tudi EU za cca. 600 tisoč evrov. Postavljena je bila tudi javna svetovalna služba, čebelarji pa lahko tudi kandidirajo za določena investicijska sredstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod mag. Sajovic, prosim.
Hvala lepa za konkreten odgovor. Jaz sem na spletni strani že kar kakšno uro pa pol, dve, iskal sporočila s tiskovne konference. Jih še ni. Sem vesel, da gre v to smer. Mislim, da je prava in pa konkretna, da nič ne pometamo pod preprogo. In da, če vemo, tisto, kar smo sumili, da so problem strupi in pa fitofarmacevtska sredstva, vsaj nekatera, da zadevo raziščemo. Do takrat pa zagotovo umaknejo take interakcije ali pa podobne zadeve. Ker je, recimo, tudi druga temna plat resnice o nekem sredstvu prišla na dan šele čez desetletja, so se v človeštvu že dogajala in se bodo verjetno tudi dogajala. Tisto, kar je imelo v prvem trenutku najbolj pozitiven efekt, se je potem kasneje izkazalo kot slabo. Tipičen primer je DDT, ki je rešil Evropo koloradskega hrošča in preprečil lakoto, se je kasneje izkazal kot eden najhujših strupov, ki povzroča raka in še kaj. In seveda takrat, kadar se to zgodi, je treba ukrepati. Tako, kot ste napovedali, prej pa biti tudi previden. Na eni strani se bojim gensko spremenjenih organizmov. Kajti cvetni prah, ki ima tudi ostanke teh toksinov oziroma sredstev proti zajedavcem, bi lahko imel v nadaljnjih korakih vpliv tudi na čebele in druge insekte ter žuželke. Zato ni treba biti a priori proti temu. Vendar pa je treba biti zelo previden in zahtevati dodatne raziskave in obrazložitve. Vsi skupaj se moramo pa potruditi, da bi na področju izobraževanja, kako zdraviti čebele, s čebelarji skupaj naredili še več. Mogoče kakšno medijsko kampanjo v okviru ministrstva, kakšne delavnice in veterinarsko službo na terenu še bolj strokovno izobraziti ter kadrovsko in številčno okrepiti. Še enkrat pa hvala lepa za ukrepanje. Gre v dobro Slovenije, in pa hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sašo Peče bo postavil poslansko vprašanje ministru za finance ter ministru za gospodarstvo. Prosim.
Spoštovani prisotni! Osebno moram reči, povsem osebno zgolj kot Sašo Peče, da gospoda Bajuka nič ne pogrešam. Celo več. Manj ga vidim, manj se srečujem z njegovimi ukrepi, bolje se mi zdi. Vendar gledano iz naslova opravljanja moje funkcije pa moram povedati, da sem eden izmed tistih poslancev, ki jih je velika večina, ki jim ni uspelo vzpostaviti niti preko inštituta poslanskih vprašanj in pobud komunikacije z gospodom Bajukom, navkljub temu, da mi zakon to pravico omogoča, osebno pa to jemljem kot dolžnost. Skratka, moje sožalje Vladi Republike Slovenije, nenazadnje pa vsem tistim državljankam in državljanom, ki so v direktnem odnosu z gospodom Bajukom in jim le on kroji vsakdanjik. Kajti če je njegov odnos do njih tak, kot je do tega Državnega zbora, potem se v naši državi pač ne smemo čuditi, da minister, ki trdi, da imamo proračunski presežek, poka po vseh šivih. Celo več, tudi tam, kjer šivov ni. Rad pa bi postavil vprašanje in iskreno upam, da mi bo minister Vizjak nanj odgovoril. Sam sem eden izmed tistih, ki trdimo, da je tampon kraje, klientelizma in korupcije skrit v imenu Soda in Kada. Vlada Republike Slovenije, aktualna Vlada, v kateri sedita tudi gospod Bajuk in gospod Vizjak, je 27.7.2006 v okviru svoje seje sprejela načrt prodaje, razprodaje - kakorkoli imenujemo - državnega premoženja, sestavila seznam preko 200 podjetij, ki naj bi jih Sod in Kad kot upravitelj državnega, torej premoženja vsakega slehernega izmed nas, v prihodnjem obdobju, mesecih, letih prodali. Kasneje vedno v obliki odgovora, tako s strani gospoda Vizjaka prihaja do enega in istega odgovora, da Vlada nima nobenega kontakta oziroma Vlade ne sme posredovati v delo Soda in Kada. Torej, na eni strani imamo Vlado, ki Sodu in Kadu, paradržavnima inštitucijama, pove to in to morate prodati v tem in tem obdobju. Ko se Vlado Republike Slovenije vpraša zakaj 200 podjetij, kdo je kupec, kateri cilji se dosegajo, gospod Vizjak v vsakem pisnem odgovoru odgovori: "Tega pa jaz ne smem odgovoriti, kajti to je izven dosega mojih rok." Osnovno vprašanje: Kdo se norčuje, kdo upa govoriti o klientalizmu in korupciji medtem ko vsi, vemo katere prijateljske cilje zasledujejo tako v Sodu in Kadu in kako Vlada Republike Slovenije tovrstne aktivnosti skriva? V nadaljevanju dovolite, da izpostavim le eno izmed teh podjetij. Tudi Paloma. In ravno na konkretnem primeru podjetja Paloma, nosilcu gospodarskega razvoja na področju severne Štajerske si oba, tako minister Bajuk kot minister Vizjak.
Gospod minister Vizjak.
Odgovoril bom samo na del vprašanja, za katerega sem pristojen in bi preostali del prepustil mojemu ministrskemu kolegu dr. Bajuku. Vendar je, spoštovani podpredsednik, nekorektno. Gospod Bajuk je bil danes tu do 12.30 ure in je odgovarjal na vsa vprašanja, ki so bila do takrat zastavljena. To se pravi od 9. do 12.30 ure. Če so poslanske skupine tako vložile vprašanja, da so prišla po tem roku, seveda za to minister Bajuk ni kriv in bo verjetno imel priložnost odgovarjati tudi kasneje. Toliko v korektno informiranost tudi ljudi, ki nas gledajo, kajti delamo za njih. Res je, Vlada je sprejela program umika deležev Kada in Soda oziroma spremembo teh naložb iz nekega upravljavskega v portfeljskega naložbenika za nekatere družbe. Torej tiste strateške družbe, finančni sektor, recimo, temu zavarovalnice, banke. Tudi nekatere druge družbe s področja energetike, iger na srečo in podobno, tudi infrastrukturnih objektov pa je opredelila kot strateške naložbe v katerih bo ohranila delež. Kad in Sod sta preko vrsto javnih razpisov iskala potencialne kupce, predvsem z izpolnjevanjem dveh ključnih ciljev. Prvi cilj je bil optimalen razvojni načrt tega potencialnega kupca za samo družbo naprej in drugi cilj je optimalna kupnina. Pri velikem številu podjetij se je to izšlo. Država se je umaknila oziroma spremenila svojo funkcijo kot lastnika. Recimo temu iz nekega upravljavskega lastnika, tudi kontrolnega lastnika v čisto enostavnega portfeljskega naložbenika. Tako da je ta umik potekal v skladu z načrti. Seveda Vlada in resorna ministrstva v posameznem konkretnem prodajnem postopku ne sodelujemo in ne želimo sodelovati. Vendar smo obema paradržavnima skladoma dali neko strategijo, nek načrt, po katerem naj to počneta. In meddrugim je tudi možnost, da se paradržavna sklada odzoveta na prevzemne ponudbe. Torej ni razpis edini način, tudi če je objavljen prevzem se lahko. Kajti prevzem je tudi transparenten postopek. Ker je Ministrstvo za finance skrbnik državnega premoženja, ki ga tudi upravljata KAD in SOD, lahko tudi sam priskrbim poslancu konkreten spisek podjetij, teh naložb, ki so bila skozi to časovno premico tudi prodana s strani KAD-a in SOD-a. To ni noben problem. Jaz verjamem, da bo to minister Bajuk tudi odgovoril. Lahko pa vam tudi jaz posredujem, če bo iz dopolnitev vprašanja to izviralo. Ker ste pa v svojem vprašanju šli nekoliko širše, vprašali ste, kako potekajo in kakšni so rezultati prodaj državnih deležev v podjetij. To se pravi preko direktne prodaje, kakor tudi v okviru KAD-a in SOD-a. Dotaknil bi se še, kar se tiče direktne prodaje. Direktna prodaja je takšna, da je bilo Ministrstvo za gospodarstvo nosilno pri prodajah delnega deleža države v Slovenski industriji jekla. Ta zadeva je uspešno zaključena. Podobno tudi RSC - Rudnika svinca in cinka Mežica, gradbenih materialov. Tudi ta je uspešno zaključena. Postopek odprodaje Telekoma se je pravzaprav končal s predlogom komisije, da se ta razpis konča, neuspešno. To se pravi, se ne odproda tega deleža. Glede NAL Nafte Lendava je postopek še v teku. Grateks - to je hčerinska družba Rudnika Trbovlje-Hrastnik, je postopek odprodaje v zaključni fazi, kakor tudi Toplarne Hrastnik d.o.o. Namreč, prišle so ponudbe in se komisija ukvarja s temi ponudbami. Dve prodaji pa sta v začetni fazi. Verjetno v tem mandatu tudi ne bo nadaljevanja, to pa sta Peko. Se pravi delež v Peku in delež v Snežniku. Torej, če poslanca zanimajo podrobnejši podatki, smo jih na voljo vedno dati.
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite.
Dovolite, da začnem z zadnjim delom. Poslanca ti podatki zanimajo že zadnji dve leti in že zadnji dve leti vas poslanec Sašo Peče pisno sprašuje vas, vas gospod Vizjak kot Ministrstvo za finance, ampak nikoli odgovora. Drugo zadevo, se opravičujem, nisem vedel, da delovni dan gospoda Bajuka traja od 9.30 do 12. ure, potem seveda ste s tem odgovorili marsikaj. Rad pa bi izpostavil in vem, da veste, če vi mislite, da smo se poslanci Poslanske skupine Lipa Barbara Žgajner Tavš, Sašo Peče kot predzadnji in zadnji Boštjan Zagorac namenoma prijavili, da vedno zadnji sprašujemo predstavnike Vlade. Tisti, ki ste tu, moram reči razočaran sem nad dojemanjem vsebine parlamentarizma z vaše strani, ko točno veste, da tega ne določamo mi. Ampak, govorili ste, da boste odgovorili za del, za katerega ste pristojni vi. Ne z besedo niste omenili Palome, medtem ko gre za gospodarsko družbo. V Muro ste se šli slikat. Za Palomo verjetno niti ne veste, kje stoji, ampak tisto, kar je najpomembnejše v celoti, zgodi pa se to, če SOD in KAD, kot jo sami imenujete, imata pred sabo dve nalogi. Prvič je prodaja in drugič je upravljanje. Potem moram reči, da je prodaja v vaši terminologiji uspešno zaključena. In izpostavili ste slovensko industrijo jekla, medtem ko vemo, da je protikorupcijska komisija ravno na to prodajo dala svoje utemeljene pomisleke o obstoju klientelizma in korupcije. In če kot drug primer uspešne prodaje Vlade Republike Slovenije našega premoženja izpostavljate rudnik Trbovlje-Hrastnik, potem moje sožalje slovenskim državljanom nenazadnje tudi mene nad takšno Vlado Republike Slovenije. In tisto, kar je najpomembnejše: Kolikokrat naj se še reče, da upravljanje ali upraviteljska pravica SOD-a in KAD-a ne sme dosegati zgolj in pa le kadrovanje na politični liniji, ampak morajo skozi kadrovalno politiko biti tudi učinki? Ampak to vam žal ne gre v dojemanje. Prosim seveda za ta odgovor še. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Najprej delovni čas gospoda Bajuka je verjetno daljši od slehernega delovnega časa nas tukaj, ki sedimo v tej dvorani. Ne sprevračat besed, ko sem povedal, da je bil gospod Bajuk v tej dvorani med 9. in 12.30 uro. Gotovo bo to pojasnil. Še enkrat. Kar se tiče Palome. Mislim, da je bilo na to temo že precej govora in še enkrat, lastnika, ki tudi uresničujeta vse te lastniške obveznosti, sta paradržavna sklada KAD in SOD. Zaradi govoric, namigov tudi iz vrst, ste naročila izredne revizije, ki so jih izvedle ugledne revizijske hiše. In le, kako bi rekel, prepričljiv dokaz, element zoper lahko služi kot neka osnova za ukrepanje. In verjamem, da bo Ministrstvo za finance v tem smislu tudi ukrepalo. In tudi sam, v kolikor bom bil deležen nekih očitkov oziroma ugotovljenih nepravilnosti v tem revizijskem poročilu. Kar se tiče rudnika, RTH - ne, Ministrstvo za gospodarstvo ne prodaja rudnika, če ste tako razumeli. Pač pa je rudnik Trbovlje-Hrastnik v zapiranju. Ta zakon o zapiranju rudnika je sprejet že davno nazaj. Zato se odprodajajo nekatere hčerinske družbe, nekatere odvisne družbe. Dve izmed teh sem tudi naštel. Kajti gre za to, da dobijo te družbe nove upravljavce, nove lastnike, ki jih tudi razvojno peljejo naprej. Torej, prepričan sem, da je lahkotno obtoževanje za neko nepravilno delovanje uprav v podjetjih razmeroma neodgovorno početje. Kajti to škodi predvsem tem podjetjem. Bolj njim škodi, kot pa mislite vi, da škodi ugledu te Vlade. In toliko, kolikor se gnojnice zliva po Slovenski industriji jekla, ki zaposluje nekaj tisoč ljudi v Republiki Sloveniji, presega vse meje. Pridite, spoštovani gospodje, če imate, s kakšnimi dokazi na mizo in se bomo lahko potem tudi soočili. Bila je seja komisije na temo Slovenske industrije jekla. Mislim, da je tam pravo mesto, da se o tem govori. In še enkrat, gre za pomembne gospodarske subjekte. Za vsako nepravilnostjo smo se pripravili in se bomo soočili. Vendar mora biti tudi ugotovljena. Seveda, z nekimi govoricami se pa res dela več škode podjetju, kot pa si mogoče kdo izmed vas [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite.
Hvala lepa. Proceduralno. Dovolite, da v sklopu treh minut obrazložim svoj proceduralni predlog. Minister Vizjak zavaja, prvič. Drugič, minister Vizjak govori netočne stvari. Iskreno upam, da govori izključno zaradi pomanjkanja znanja, netočnosti in zavajajoče stvari. Prvič, uspeh prodaje SIJ-a ruskemu Koksu, lepo vas prosim! Sistem je potekal na prodajo kredita na prihodnje delnice. Ravno tisto, kar se očita domačim prevzemnikom kot neko največje zlo. Minister, kadar gre za prodajo tujcem, pozdravlja, citiram: "kot uspešen zaključek prodaje". Torej, izjemna dvojna merila za domače prevzemnike in tuje prevzemnike. V nadaljevanju minister Vizjak trdi netočnost, najsi bo zaradi pomanjkanja informacij ali zaradi politike SDS v povezavi z rudnikom Trbovlje-Hrastnik. Prodali so se ne glede na to, kaj boste rekli. Verjamem, da vsi domačini ali vsi tisti, ki spremljajo dnevno časopisje, vedo, da ste ravno vi prodali odvisne invalidske družbe v okviru tega rudnika Trbovlje-Hrastnik. Da ste ravno vi, torej Vlada Republike Slovenije, prodala vsa socialna stanovanja, ki so bila v lasti omenjenega rudnika. Zato danes reči tu, mi s prodajo nimamo nič, medtem ko ste celotno vrednost rudnika tega rudnika ravno prodali vi, tudi zemljišča, je izjemno nekorektno. In kar se tiče tretjega zavajanja in tri odgovore ste podali, vprašanje Paloma, naj si bo Štajerske, Maribora, Ceršaka, kakorkoli jih imenujemo, dovolite, da izpostavim. Žal mi je, da tudi vi delite mnenje, ki prihaja s strani uprave omenjene družbe, mnenje, ki prihaja s strani Soda in Kada, da so delavci tisti, ki so krivi za stanje v Palomi. To je izjemno žalostna zgodba, ki jo upa poudariti ali ki jo upa povzeti minister za gospodarstvo. Medtem, ko podpirate poslance primera Alojza Soka, ki večkrat piše, grozi predstavniku sveta delavcev osebno, če se bo še oglašal, bo že videl svoje. Tudi vi povzemate tovrstno strategijo. Mislim, da je izjemno žalostno, da roke od tistih projektov, ki so resnično v škodo, žalost ali pa celo v sramoto naši državi, tiste podpirate na veliki zvon. Medtem, ko dvojna merila uporabljate, prvič, za tuje partnerje, drugič, za prijatelje po strankarski liniji. Da ne govorim o svetovanju, polaganju električnih kablov v višini 250.000 evrov. Teh stvari je mnogo. Želel pa bi, tako kot ste vi rekli, mogoče res, ta desetminutna razprava danes ni pravi prostor. Z naslova vašega apela, torej tega, kar ste sami rekli, dajem proceduralni predlog, da Državni zbor odloči, da se o vašem odgovoru opravi širša javna razprava, na kateri ste seveda dobrodošli tudi vi.
Hvala lepa. O predlogu poslanca gospoda Saša Pečeta, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru gospoda ministra za gospodarstvo na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru glasovanj jutri, 22. maja. Poslansko vprašanje gospodu ministru za promet bo postavil Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Najprej opravičilo spoštovanemu ministru. Lahko tudi v imenu Državnega zbora. Žal mi je, da sva predzadnja. Po drugi strani hvala, da ste še tukaj, za razliko od vaših kolegov, na katera se večina poslanskih vprašanj nanaša in delajo do dvanajstih. V večini mojega poslanskega vprašanja se bova strinjala, vsaj upam. Oba si prizadevava, da bi gneče na slovenskih avtocestah zreducirali na minimum. Vaš projekt oziroma projekt Vlade Republike Slovenije za znižanje gneče, ne govorimo o cenah, govorimo o gneči, so vinjete. Jaz vas sprašujem oziroma tudi apeliram na vas in me zanima. Gneče na avtocestah, sam sem reden uporabnik in se vozim. Nisem vozen, po avtocestah, da te gneče še vedno ostajajo. Ostajajo predvsem zaradi, bom rekel, dveh največjih dejavnikov na avtocestah. Prvi so sanacija avtocest, za katero verjamem, da je nujno potrebna. Potem imamo nujno sanacijo, za katero tudi verjamem, da je potrebna. Za obe obliki ali vzroka za nastajanje teh gneč slišim, da se bodo razvlekla tudi v tako imenovano turistično sezono in ne bodo pripomogla uporabnikom avtocest. In pa drugi večji razlog so tako imenovani tovornjaki na slovenskih avtocestah. Zanima me: Kakšno je stališče oziroma načrt Vlade za umik tovornjakov z avtocest? Kakšen je projekt Vlade za znižanje gneče na avtocestah? Sam kot uporabnik avtoceste jo plačujem redno preko ABC-ja. In me zanima: Ali sem dolžan plačevati polno cestnino tudi takrat, se pravi, vsakodnevno, ko mi avtocesta ne nudi komforta, ki mi zagotavlja po Zakonu o državnih cestah? In pa še eno vprašanje, spoštovani gospod minister, na katerega mi boste z veseljem odgovorili in na katerega sem dobil očitke ravno v zadnjih dneh, ko smo obravnavali pokrajinsko zakonodajo. Jaz trdim, da temu ni tako. Vi mi boste pa povedali, če imam prav - nekateri od poslancev vladajoče koalicije, predvsem iz vrst NSi-ja in SDS-a trdijo, da bi avtoceste že bile zgrajene, v kolikor bi v Sloveniji imeli 14 pokrajin. Gre za konkretno vprašanje. Jaz od vas pričakujem konkreten odgovor z "da" ali "ne". Ali je to res - ali regionalizacija Slovenije na 14 pokrajin res pripomore k izgradnji avtocest ali ne kljub temu, da je avtocestni križ bil že ideja prejšnje Vlade oziroma ideja samostojne države Slovenije od leta 1991 naprej? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Hvala lepa tudi za vprašanje. Morda za uvod. Tudi jaz sem med tistimi grešniki, ki nisem odgovoril na tri vprašanja v predvidenem roku oziroma zahtevanem poslovniškem roku. To sem izvedel danes zjutraj. Se strinjam z vsemi tistimi. To je pač potrebno grajati in ni v redu. Imamo na ministrstvu za to predvidena pravila in očitno, da tudi v luči bližajočih se volitev kateri od mojih sodelavcev želi ministru malo ponagajati. Skratka, vsa tri vprašanja, gospodu Jelinčiču, gospodu Juriju in gospe Žgajner Tavš bodo dobili danes na mizo in se za to opravičujem, da ni bilo v poslovniškem roku odgovorjeno. Kar se pa tiče vašega konkretnega vprašanja. Skladno s tem, torej problematike nastajanja zastojev v poletni turistični sezoni se na ministrstvu zelo dobro zavedamo. Zato se temu posveča vso potrebno pozornost. Skladno s tem je bilo zmanjševanje oziroma preprečevanje zastoja pred cestninskimi postajami tudi eden od pomembnih dejavnikov pri odločanju - kot ste tudi sami navedli - za uvedbo novega načina cestninjenja z vinjetami, ki bo uvedeno s 1. julijem. S tem ukrepom se bo bistveno - tako kot strokovnjaki pravijo - za pet do desetkrat povečala pretočnost cestninskih postaj. Zaradi česar bodo čakalne dobe in dolge kolone pred cestninskimi postajami, čemer smo bili lahko priča v preteklih letih, sedaj praktično odpravljene. Ko pa govorimo o vzdrževalnih in obnovitvenih delih na slovenskem cestnem omrežju, ki obsega približno 6 tisoč kilometrov glavnih in regionalnih državnih cest ter preko 32 tisoč kilometrov cest v lasti občin, se moramo zavedati dejstva, da je na veliki večini tega omrežja, to je na več kot 90-ih odstotkih dolžine vseh omenjenih javnih cest, ravno poletna turistična sezona najprimernejši čas za njihovo obnovo in vzdrževanje. V tem času se namreč občutno zmanjša dnevni promet zaradi migracij prebivalstva na delo in z dela. Tako mi trdijo moji sodelavci. Moram pa priznati, da tega tudi sam ne razumem in se s tem preprosto ne morem strinjati. In tudi zaradi tega sem, da bi zagotovil čim bolj neoviran promet, že dal naročilo družbi Dars, da se v poletni turistični sezoni ne izvaja nikakršnih vzdrževalnih ali obnovitvenih del in da se le-te, torej da se ta dela prestavijo na jesen. Jaz tega razmišljanja - kot pravim preprosto - ne razumem, da je v poletni sezoni oziroma turistični sezoni, v kateri se vsi na nek način bojimo, vedno govorimo, kaj pa bo takrat, ko bo turistična sezona. In da seveda sedaj razlagamo, da je pa takrat najbolj primerno to delati. Skratka, naročil sem, da se ta dela prestavijo na jesen. Seveda pa je to nemogoče zagotoviti za tiste odseke, kjer so v teku gradnje novih cest, kot bo, recimo, v kratkem, ko bomo začeli v kratkem obvoznico mimo naselja Dragonja in gradnja hitre ceste Koper - Izola ali pa so v teku kakšna obsežnejša investicijska dela, ki jih izvaja Direkcija Republike Slovenije za ceste na glavnih in regionalnih cestah. Na takih gradbiščih ni mogoče ustaviti del preko poletne turistične sezone. Zato bo v teh primerih treba računati tudi z občasnimi zastoji v največjih konicah turističnih potovanj, ki pa jih bomo skušali čim bolj omiliti z ustreznim vodenjem prometa. Skratka, en del bomo poskušali premakniti v jesen. Tisto, kar ni potrebno v tem trenutku delati. Ostalo bomo pa seveda naredili tako, da bo čim boljše.
Hvala lepa. Gospod Zagorac, izvolite.
Hvala še enkrat za besedo, spoštovani gospod predsedujoči! Kar se tiče sanacije cest, se popolnoma strinjam s temi vašimi predlogi, da jih je treba umakniti iz časa turistične sezone. Ampak na dve vprašanji mi pa vseeno niste odgovorili. Prvo vprašanje je: Strategija Vlade za umik tovornih vozil iz slovenskih avtocest. Vemo, da prva strategija, se pravi odredba o tem, da ne smejo voziti med vikendi, je sicer na cesti zmanjšala promet, je pa povzročila kaos drugje. Torej, ni bila najbolj premišljena. Imajo težave, bom rekel, drugi ljudje, predvsem v Prekmurju. In pa drugo vprašanje: Ali držijo dejstva, kot jih navajajo kolegi iz koalicijskih strank, da bi regionalizacija oziroma oblikovanje Slovenije na 14 pokrajin, kot predlaga Vlada Republike Slovenije, resnično pospešila izgradnjo avtocest? Vsaj to zadnje vprašanje zahteva samo odgovor - Da ali ne? In se vam za odgovor že vnaprej zahvaljujem. Hvala.
Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Kar se tiče strategije Vlade za umik tovornjakov z avtocest. Tukaj moram povedati, da to lahko pravzaprav povežemo z evropsko prometno politiko. Dokler ne bomo uspeli posodobiti javne železniške infrastrukture do takšne mere, da bo to, ne samo teoretično, ampak tudi praktično možno, bo to zelo težko narediti. To je pač dejstvo. Kar se tiče uredbe, ki ste jo omenili. Jaz sem s to uredbo želel olajšati življenje prebivalcem ob cesti G1/3. In ocenjujem, da smo dosegli svoj namen. Da se je del tovornjakov, kljub temu, da smo bili vsi skupaj na nek način skeptični, preusmeril, da so nadaljevali svojo pot preko Avstrije. Namreč, ni za razumeti, zakaj bi tovornjaki iz baltskih držav, Poljske, Češke, Slovaške glede na to, da je prost pretok blaga, morali nadaljevati pot v Lendavo. Ampak očitno se to dogaja tudi zaradi tega, ker imamo v Sloveniji cestninjenje za tovorna vozila očitno še veliko veliko prepoceni in je strošek prečkanja Avstrije neprimerno večji. Kar pa se tiče vprašanja o regionalizaciji in pospešitve gradnje avtocest, moram povedati, da tu nisem nek ekspert za regionalizacijo. Ampak glede na to, da je smisel regionalizacije pridobitev čim več sredstev za določene pokrajine, predvsem evropskih sredstev, bi seveda bilo možno, da bi tudi to bilo pospešeno. Ne morem pa tega trditi z da ali ne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Besedo ima gospod Samo Bevk, ki bo postavil poslansko vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. Zakon o sladkovodnem ribištvu v svojem 28. členu nalaga Vladi Republike Slovenije, da lahko za izvajanje ribiškega upravljanja v ribiških okoliših podeli koncesijo. V prehodnih določbah je določeno, da tak koncesijski akt izda v enem letu od uveljavitve zakona in da imajo pri prvi podelitvi koncesije prednost obstoječe ribiške družine, ki so že sedaj upravljale z ribolovnimi vodami in ribjim življem v njih. Ribiška zveza Slovenije je do strokovnih podlag za izračun koncesij, ki jih pripravljata ministrstvo, pristojno za ribištvo, in Zavod za ribištvo, zelo skeptična in je naslovila na Ministrstvo za kmetijstvo številne pripombe. Temeljna pripomba je, da kategorizacija voda, ki jo je naročila država, izvedel pa Zavod za ribištvo že leta 2003, s strokovnega vidika ne ustreza, saj ne upošteva kriterijev športnega ribolova. Ampak izhaja le iz kriterijev kvalitete vode. Kakovost vode pa v strukturi doseženih točk za vrednotenje športno-ribolovnih revirjev predstavlja tudi do štiri petine vrednosti vseh točk. Leta 2006, ko smo v Državnem zboru sprejemali Zakon o sladkovodnem ribištvu, je bilo v obrazložitvi zakona dobesedno zapisano [[citiram]] : "Prihodek od plačevanja koncesij za upravljanje ribiških okolišev in vodnih pravic za komercialni ribolov, ki se s tem zakonom na novo uvaja, pa bo skupno znašal 33 milijonov tolarjev." Danes pa naj bi namesto 137 tisoč evrov iz leta 2006 v osnutku uredbe na ministrstvu predvidevali za 392 tisoč evrov sredstev iz naslova prihodkov od plačevanja koncesij. To pa bo marsikatero ribiško družino, ki vzorno skrbi za gospodarjenje, postavilo pred nerešljive finančne težave. Družine bodo izgubile ribolovne vode, ki bodo prišle v privatne roke ali pa bodo postale elitni klubi za premožne domače in tuje ribiče z debelimi denarnicami. Ministra za kmetijstvo, gospoda Jarca, sprašujem: Kakšni so kriteriji za določitev višine koncesnine, ki jih država pričakuje na letni ravni na račun koncesij? Ministra tudi sprašujem: Zakaj je prišlo do bistvenega povečanja ocene predvidenih letnih finančnih prilivov iz tega naslova glede na podatke, ki so bili ob sprejemanju krovnega Zakona o sladkovodnem ribištvu predstavljeni v Državnem zboru, torej, povišanje s 137 tisoč evrov, ki so jih navajali leta 2006 v tem Državnem zboru, na 392 tisoč evrov za leto 2008, kot je to razvidno iz gradiva za pripravo Uredbe za določitev koncesnine?
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa za to vprašanje, ki očitno temelji na gradivu Ribiške zveze oziroma njihovih informacijah. Sami ste pravilno ugotovili, da je Zakon o sladkovodnem ribištvu tisti, ki ureja to področje. In da uvaja podeljevanje koncesij na podlagi javnega razpisa. Predvideno je, da bo javni razpis objavljen konec maja letos. Se pravi, ta mesec. Prve koncesije bi tako bile v bistvu podeljene z začetkom naslednjega leta. Kar se tiče izračunov in metodologije, so mi strokovne službe povedale, da so metodologija in podatki bili vzeti iz kategorizacije ribiških revirjev iz leta 2003, ki jih je izdelal zavod za ribištvo. Po mednarodni metodologiji RCS, "river conservation sistem", ki je mednarodno primerljiva metodologija. Za določitev kvalitete vode so se uporabili podatki v vrednosti za probnega indeksa Agencije Republike Slovenije za okolje. Ostali podatki pa izhajajo iz ribiškega katastra oziroma iz ostalih uradnih evidenc. Strokovne službe mi tudi pravijo to, da izračun, ki je uporabljen oziroma bo uporabljen v javnem razpisu v predlogu, ni tisti, ki ste ga vi omenili, približno 390.000, ampak 311.000. Verjetno je prišlo kje do napake. Sedaj pa odgovor na to vaše ključno vprašanje glede povišanja. Vseeno je prišlo do povišanja. Naše strokovne službe menijo naslednje. Ob sprejemanju zakona je bila v gradivu podana cena, da bo letni priliv iz naslova že omenjenih 137.000 evrov. Ta ocena je izhajala iz 10% višine prihodkov iz ribolovnih kart, ki so jih ribiške družine prikazovale v svojih bilancah. Kasneje se je izkazalo, da je bila ta ocena precej napačna. Ta ocena namreč v ribolovnih kartah, saj so marsikatere družine to po našem mnenju nepravilno vodile oziroma minimalno vrednotile. In tu prihaja pravzaprav do te ključne napake. Tudi s tega razloga se potem v uredbi določa, da se višina koncesnine v primeru uveljavljanja prednostne pravice določi z določitvijo vrednosti ribiškega okoliša na podlagi enotne metodologije za vse okoliše v Sloveniji. Po naši oceni, sedaj trenutni, je verjetno, da bo ta predvidena ocena skupne koncesnine nekje od 310 do 350 tisoč. Odvisno je seveda, na kakšen način se bodo te koncesnine podeljevale. Kajti ni nujno, da bodo te koncesnine dobile le sedanje ribiške družine. Če se te ne bodo prijavile oziroma ne bodo uveljavile prednostne pravice, je potem možnost tudi sklicevanja cene in potem se lahko ta koncesnina tudi poviša. Toliko, hvala.
Hvala. Gospod Bevk, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Ministru gospodu Jarcu se zahvaljujem za to pojasnilo. Ampak takrat, ko se je zakon sprejemal, leta 2006, je bila ministrica Marija Lukačičeva. In v gradivu oziroma v zakonu je točno pisalo, v točki tri v obrazložitvah: "Ocena finančnih posledic predloga zakona za državni proračun in druga javna finančna sredstva. Prihodek od plačevanja koncesij za opravljanje ribiških okolišev in vodnih pravic za komercialni ribolov, ki se s tem zakonom na novo uvaja, pa bo skupno znašal 33 milijonov tolarjev ali 137 tisoč evrov." Se pravi, da je zakon slonel na napačnih podatkih ali pa je zavajal ribiške družine in Ribiško zvezo Slovenije. Konec koncev je tudi ministrica za kmetijstvo Marija Lukačič na 12. redni seji Odbora za kmetijstvo, ko se je obravnaval ta zakon, 11. maja 2006 dejala: "Zato smo pripravili nov zakon, ki v bistvu v glavnih točkah določa pogoje in čas trajanja koncesijskega razmerja za opravljanje z ribjimi populacijami, ki bo sklenjen za dobo 30. let, koncesnina pa bo znašala 10% od prihodka." In to je potem še enkrat ponovilo. In sedaj vi to zaradi tega, ker naj bi ribiške družine lažno predstavljale podatke, spreminjate to višino. To ni korektno. Zakon smo v tem Državnem zboru sprejeli na osnovi teh predpostavk, kot so bile v obrazložitvah zakona napisane. Sedaj pa z uredbo, se pravi, z nižjim aktom povišujete vrednost sredstev iz naslova koncesnine. Poleg tega tudi predlagam, da se vrnete na tisto prvotno osnovo in da upoštevate pripombe Ribiške zveze Slovenije ter upoštevate njihove kriterije, kolikor se le da. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister.
Hvala. Prvič, seveda uredba še ni sprejeta. Kolikor vem, poteka tudi usklajevanje z Ribiško zvezo. Drugič, ta ocena v zakonu je bila, kolikor vem, po mojem mnenju informativne narave. Običajno je. In tretjič, dejansko so bile po mnenju naše strokovne službe - ne bom rekel lažno, rekel bom nepravilno - prikazane bilance pri ribiških družinah in so bili dejansko ti prihodki podcenjeni. Vendar mislim, da je to stvar dogovarjanja stroke in predvsem dogovora med ministrstvom in ribiškimi družinami oziroma zvezo. Hvala.
Hvala lepa. Predsedniku Vlade, ministrici in ministrom se zahvaljujem za podane odgovore. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali v četrtek, 22. maja 2008, z odločanjem o predlaganih sklepih. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DUŠEVNEM ZDRAVJU v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina desetih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa Zofija Mazej Kukovič, ministrica za zdravje, izvolite, prosim.
Lep pozdrav, spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Stanje v Sloveniji na področju duševnega zdravja je sledeče: 5% je pravzaprav državljank in državljanov z različnimi težavami. 100 tisoč je takih, ki imajo depresivne in anksiozne motnje. 10 tisoč je psihotičnih obolenj. Število oseb z duševnimi motnjami pa tudi narašča zaradi demografskih trendov, zaradi staranja prebivalstva. Motnje seveda vplivajo na kakovost življenja bolnikov, njihovih družin in širše družbe. Število samomorov je pri nas skoraj 600, kar pomeni, da je samomorov dvakrat več kot prometnih nesreč. In seveda cilj tega zakona je da s tem zakonom najdemo pot tudi za preprečitev takega števila samomorov, da zaščitimo človekove pravice, oseb s težavami v duševnem zdravju in da vzpostavimo pogoje za celostno obravnavo in varstvo oseb s težavami v duševnem zdravju. Pri obravnavi tega zakona so sodelovale vse stroke: psihiatrične, socialne, nevladne organizacije, varuhinja človekovih pravic, informacijska pooblaščenka, sodišča, klinični psihologi, Fakulteta za socialno delo, Odbor svojcev s težavami v duševnem zdravju, ki združuje svojce različnih petih, šestih društev. Prejeli smo tudi peticijo od odbora svojcev. Prejeli smo tudi pobudo Državnega sveta, poslank in poslancev. Zato, da je ta zakonodaja tista, ki je v našem prostoru resnično potrebna. Na vrhu Sveta Svetovne zdravstvene organizacije sem se pogovarjala z različnimi državami. Večina držav tovrstno zakonodajo ima. Tako rekoč nisem odkrila nikogar, ki je ne bi imel. Recimo, pogovarjala sem se tudi z Bolgari in tako naprej. Ta zakon določa sistem zdravstvene in socialnovarstvene skrbi na področju duševnega zdravja in izvajalce te dejavnosti. Določa pravno podlago za sprejem nacionalnega programa, ki ga moramo znotraj enega leta po sprejetju zakona pripraviti. Ta program bo imel tudi poudarek na programu reševanja pred samomori. Opredeljuje varstvo pravic z duševno motnjo v oddelku pod posebnim nadzorom ali psihiatrične bolnišnice, varovanega oddelka socialnega varstvenega zavoda ali v nadzorovani obravnavi. Omejitev pravic je dopustna le, če je ogrožena varnost življenja, življenja osebe, življenja najbližjih, če je ogrožena varnost države. Sicer omejitve niso dovoljene. Opredeljuje pravico do zastopnikov osebe na področju duševnega zdravja pri uveljavljanju pravic v vseh postopkih obravnave. Oseba z duševno motnjo je velikokrat v situaciji, da ne more sama varovati svojih pravic in zaradi tega zakon uveljavlja sistem zastopništva. Ta zakon določa tudi postopke pred sodiščem za sprejem brez privolitve osebe v oddelek pod posebnim nadzorom psihiatrične bolnišnice. Osebo z duševnimi motnjami v postopkih pred sodiščem obvezno zastopa odvetnik, obvezno. Oseba ga lahko predlaga sama, če je sposobna. Sicer ga mora določiti sodišče in roki za to so izjemno kratki. Vzpostavlja se tudi pravna podlaga za to, da bo možna nadzorovana obravnava in da bodo ljudje se lahko zdravili tudi doma oziroma se zdravili v skupnosti. Prehajamo s tega koncentriranega zdravljenja v psihiatričnih bolnišnicah, kjer je možno v bolj prijazno okolje. Vključuje nevladne organizacije. Za pomoč tako, kot so tudi drugje zgledi po svetu pri obravnavi tovrstnih težkih vprašanj. Predvsem pa zakon uvaja resnično nadzor nad vsemi aktivnostmi. Tudi pri zdravljenju s posebnimi metodami samo na podlagi odločbe komisije za etiko so te možne. Nihče se ne more sam odločati o osebah, ki imajo težave z duševnim zdravjem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Lepo pozdravljeni. Hvala za besedo. Zakon, ki je pred nami, to je Predlog zakona o duševnem zdravju, bomo v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke podprli. Zakon je potreben, pravzaprav prepotreben. Druge države ga imajo že dolgo časa. Tudi v Sloveniji se je ta zakon pacal že 15 let. Tako, da je skrajni čas, da ga sprejmemo. Mislim, da je tudi pravi čas, da ga sprejmemo. Mislim, da pa je tudi pravi čas, da ga sprejmemo, kajti potreboval je kar nekaj uskladitev in prilagoditev. Pa mogoče tudi zaradi kakšnega poslanskega kolega, ki bi bilo dobro, da ga obravnavamo tudi po tem zakonu. Mislim, da na splošno ni kakšnih posebnih pripomb, ki bi jih imel na ta zakon. Morda je le tisto, da določeni storilci kaznivih dejanj, pri katerih se bo pokazalo, da so trpeli za določeno psihično boleznijo, da ne bodo procesuirani oziroma ne kaznovani, ampak, da bodo šli na obvezno zdravljenje. Tukaj se kažejo določene, neki dvomi se porajajo, ali bo zadeva urejena na pravi način. Vendar upam, da bo to ministrstvo uredilo s podzakonskimi akti, v okviru katerih bodo popravili morebitne pravne luknje in pa nedodelanosti. Morda bi potrebovali v tem zakonu še kaj več povedati o narkomaniji, kajti duševno zdravje je v veliki meri odvisno tudi od uporabe oziroma od zlorabe opojnih drog. Zagotovo tukaj ne bom govoril o marihuani oziroma o kanabisativi, ki pravzaprav nima nobenih, praktično nobenih škodljivih efektov. Govorim kot farmacevt, ne govorim kot poslanec zdaj in bi jo bilo smiselno legalizirati. Zagotovo bi bilo pa potrebno uporabo ostalih drog tako imenovanih trdih drog vključno z dizajnerskimi drogami, to se pravi, tistimi, ki so v glavnem na osnovi iznajdb in dodatnih radikalov na amfetaminskih bazah, da bi bilo tisto potrebno pa zaostriti. Potrebno bi bilo v tem primeru tudi v Kazenski zakonik uvesti klavzulo, da je tudi uporaba teh drog kaznivo dejanje, česar v Sloveniji še nimamo. Tukaj manjka še ena zadeva. Morda bi jo lahko še tukaj v času, ko bomo ta zakon obravnavali od prve do tretje obravnave, tudi s kakšnim amandmajem tudi ta segment pokrili. Sicer pa mislim, da je zakon primeren za obravnavo, absolutno primeren za obravnavo, dober. Kakšne pripombe bomo seveda imeli še v času razprave. Morda se preveč poudarja ena stran v tem zakonu. Morda se preveč govori o stopnji samomorov v Sloveniji. Namreč stopnja samomorov ni samo posledica takšnega ali drugačnega duševnega zdravja. Gre za posledico okolja, načina življenja, odnosa okolice do posameznika in posameznika do okolice. Zato mislim, da bi morali tukaj uporabiti še kaj več kot zgolj zakonsko osnovo, da se te zadeve uredijo. Ampak to prepustimo tudi drugim. Še enkrat, mislim, da bo zakon v redu. Smiselno pa bi bilo, da bi mogoče uvedli tudi v parlamentu kakšno testiranje, pa da bi iz parlamenta že v samem začetku izločili tiste, ki sodijo v kakšno kategorijo shizofrenikov, kakšno kategorijo manično depresivnih oseb, izven tistega najožjega okvira in tako naprej. Ampak to za drug mandat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu Poslanske skupine Lipa.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, cenjeni kolegi! Spoštovana ministrica s celotno svojo ekipo! Moram reči, da sem vesela, da je, ne samo danes na mizi ta zakon, ampak da je tudi ministrica prišla na obravnavo pomembnega zakona. Dejstvo je, da je ali pa da duševno zdravje prispeva k družbenemu, človeškemu in gospodarskemu kapitalu neke družbe. Duševne bolezni znatno zmanjšajo kakovost življenja prizadetih posameznikov in njihovih družin. To ni in ne sme biti izziv ali pa problem zgolj in samo za zdravstveni sektor. Duševno zdravje je med tremi glavnimi razlogi za odsotnost z dela in glavni razlog za predčasno ali invalidsko upokojitev. Pomeni tudi večje stroške za družbo in za gospodarski, izobraževalni, socialni, kazenski ter pravosodni sistem. Republika Slovenija je danes ena redkih držav v okviru EU, ki še nima sistemskega pristopa na področju duševnega zdravja. Če je EU že v fazi oblikovanja strategije duševnega zdravja, in verjamem, da ministrica o tem področju ve zelo veliko, kajti ministrica je v tem obdobju, v času, ko je Slovenija, bom rekla, v fazi ali obdobju predsedovanja EU seznanjena s trendi na tem področju v okviru EU. Potem si upam trditi, da je Republika Slovenija po 15-letni agoniji ali prizadevanjih različnih strok, svojcev in bolnikov uspela narediti majhen korak naprej. Ampak ta majhen korak še zdaleč ni rešitev, s katero bi se lahko dokončno zadovoljili. Po večletni kalvariji in tudi oklevanju te Vlade, ki je v terminskem planu svojega dela že imela zakon čisto na začetku mandata, pa ga je izločila. In ko je dejansko že kazalo, da tudi v tem mandatu ne bomo dobili zakona, je ministrica Kukovičeva - in v tem pogledu ji seveda izrekam pohvale - prisluhnila svojcem, ki so se v sodelovanju s predstavniki Poslanske skupine Lipa udeležili, bom rekla, posveta pri ministrici oziroma na ministrstvu. Skratka, je prisluhnila in, bom rekla, na našo pobudo znova uvrstila v terminski plan dela Vlade Republike Slovenije ta zakon. Zakon je nujen. Na to je opozorila tudi Komisija Evropske unije, ki je že pred časom naložila oblastem v naši državi, torej Republiki Sloveniji, da se področje duševnega zdravja, še posebej populacija oseb s hudimi težavami v duševnem zdravju oziroma duševnimi motnjami zakonsko uredi tako, da se sprejme zakon, ki bo tem ljudem zagotovil in opredelil njihove pravice, dolžnosti in odgovornosti ter jim tako omogočil enakopraven in enakovreden, to je pomembno, položaj v družbi. Statistika pravi, vsak sedmi državljan Republike Slovenije ima v danem trenutku duševno motnjo in vsak tretji jo bo imel vsaj enkrat v življenju. Na dva milijona prebivalcev gospodarsko relativno dobro razvite družbe, kakršna je naša, je mogoče predvidevati oziroma predvideti okrog 10.000 psihotičnih obolenj in približno 100.000 depresivnih in ostalih motenj. Glavni problem na področju duševnega zdravja v Republiki Sloveniji pa je visoka stopnja samomorov. In prav je, da opozorimo tudi na ta segment ali to problematiko. Prek 30 na 100.000 prebivalcev, opozarja statistika. Torej, več kot četrtina slovenske populacije ima vsaj občasno psihične motnje. 10.000 prebivalcev ima psihotične motnje. 100.000 se jih spopada z depresijo vsaj občasno ali drugo duševno motnjo. Število bolnikov se je v zadnjem obdobju močno povečalo. Jaz imam podatke, pred 10-mi leti so na primer v Psihiatrični bolnišnici Polje zdravili 1500 ljudi na leto, na letni ravni govorim. Lani, torej leta 2007 so jih sprejeli enkrat več, 3000. Ker je prevalenca duševnih motenj med vsemi boleznimi v najbolj strmem porastu, se bo ekonomsko breme zaradi duševnih bolezni s sedanjih 10% do leta 2020 dvignilo na 15% in bo preraslo stroške v zvezi s koronarnimi boleznimi. Število oseb z duševnimi motnjami pa narašča tudi zaradi demografskih trendov. Povprečna letna stopnja rasti pričakovane življenjske dobe v razvitih državah dosega med 0,2 do 0,5%, kar pomeni, da se na vsakih dve do štiri leta podaljša za eno leto. Zato se nenehno povečuje število oseb, starejših od 65 let in celo od 85 let. S staranjem prebivalstva prevalenca duševnih motenj zelo narašča zaradi bolezni, ki so povezane s starostjo. In ena izmed teh bolezni je nedvomno demenca. V Sloveniji je stanje takšno. Šest psihiatričnih bolnišnic. Druge nastavitve za osebe z duševnimi motnjami so opredeljene kot zavodi za odrasle s posebnimi potrebami. Tukaj imamo pet zavodov. Mešani zavodi oziroma domovi za starejše in domovi za odrasle s posebnimi potrebami. Teh je sedem. Veliko oseb z duševnimi motnjami pa je nameščenih v domovih za upokojence oziroma starostnike, v katerih se število povečuje. In ta podatek, spoštovane kolegice in kolegi, govori, da Slovenija nima ustrezne socialno-varstvene strategije, kajti dom upokojencev ni ustrezno mesto, kamor bi sodile osebe z duševnimi motnjami. Psihiatrične bolnišnice so razporejene tako, da imajo, recimo, prebivalci Koroške, Primorske in Dolenjske regije do njih zaradi oddaljenosti težjo dostopnost, kot to velja na primer za večino ostalega prebivalstva. Tudi ambulantna psihiatrična oskrba je v teh krajih pomanjkljiva. Ker se naše prebivalstvo, kot sem omenila prej, na podlagi statističnih podatkov stara, je čedalje več demence. Domovi upokojencev, ki ob obstoječih kapacitetah že danes ne zmorejo slediti demografskim trendom, so prenatrpani. Tudi z ljudmi, ki bi jim morala družba pomagati na drugačen način, ne na način, da jih strpa v domove za upokojence. Poleg tega normativi za strokovni kader v zavodskem varstvu oziroma konkretno v domovih upokojencev ne sledijo potrebam. Primer, v domovih upokojencev ali pa v enem domu upokojencev pride na enega oskrbovanca 0,08% psihiatra. V psihiatrični bolnici, pa to je nenazadnje v vseh zavodskih oblikah varstva, je vse nametano skupaj. Konkretno za bolnico Polje. Zasvojenci, psihiatrični bolniki, lažji in težji primeri. Manjka nam na primer sanatorij za ljudi z lažjimi težavami v duševnem zdravju, na primer v primerih živčnega zloma, ko rabiš počitek, umik pred vsakodnevnim stresom in kjer medikamenti niso najbolj potrebni. Preveč je še ustanov, ki so kombiniranega tipa ali kjer so kombinirani ljudje, ki so duševno prizadeti, in ljudje s težavami v duševnem zdravju. Premalo se naredi tudi za razpoznavnost duševne bolezni in razlikovanje od duševne prizadetosti. Slovenija rabi, in to ni skrivnost, celosten pristop pri soočanju s težavami v duševnem zdravju, spodbujanju duševnega zdravja celotnega prebivalstva. Razvoj strategije duševnega zdravja pač mora vsebovati preventivne ukrepe - nego in zdravljenje, obravnavanje zaznamovanosti in tudi diskriminacije proti ljudem z duševnimi motnjami, boljše obveščanje in nenazadnje tudi znanje, boljše znanje. Zato si upam trditi, ne zadoščajo več zgolj psihiatri v psihiatričnih bolnišnicah ali tako imenovanih totalnih ustanovah. Ti časi so preživeti. Potrebujemo nove tako imenovane alternativne oblike zdravljenja in predvsem pomoči osebam z duševnimi motnjami. Potrebujemo spodbujanje kulture sodelovanja na delovnem mestu, podpiranje socialnih omrežij in spodbujanje družbenega vključevanja teh ljudi, človekovih pravic ter človekovega dostojanstva. V Republiki Sloveniji sicer poznamo več nevladnih organizacij, ki poskušajo pomagati osebam z duševnimi motnjami in tudi njihovim svojcem. A ker te nevladne inštitucije oziroma društva niso del javne mreže, se srečujejo s finančnimi težavami, ki pa, roko na srce, ovirajo njihovo delo in to nenazadnje opozarjajo. Jaz verjamem, da ste pred dnevi vsi dobili opozorilo in klic na pomoč enega od teh društev, ki se ukvarja s pomočjo ljudem z duševnimi motnjami oziroma tudi njihovim svojcem. Upam, da bo ta zakon tudi z določenimi spremembami v okviru amandmajev naredil korak bližje tudi tem alternativnim oblikam, na katere se nenazadnje sklicuje tudi ministrstvo, da so pomembne v naši državi kot podaljšana roka države. Poleg varstva pravic oseb z motnjami v duševnem zdravju in uskladitve obstoječe zakonodaje z odločbo Ustavnega sodišča je osnovni cilj zakona vzpostavitev pravnega okvira za celostno in dolgoročno zasnovano varstvo duševnega zdravja, vključno z nadzorno obravnavo, ki je namenjena osebam s hudimi oblikami duševnih bolezni po odpustu iz psihiatrične bolnišnice, ter obravnavo v skupnosti, ki pomaga osebam z motnjami v duševnem zdravju pri rehabilitaciji, usposabljanju in vključevanju v vsakdanje življenje, urejanje življenjskih razmer in psihosocialno rehabilitacijo. Jaz verjamem in si želim, da bo osnovni namen zakona realiziran tudi v praksi. Želim, kajti spomnila bom samo na eno zgodbo. Verjamem, da zelo bolečo zgodbo, ki si je ne želimo ali pa si je ne bi smeli želeti, da se v družbi dopušča kaj takega. Verjamem, da ste vsi več ali manj slišali za zgodbo 13-letne deklice, ki je zaradi, bom rekla, tudi neustreznega ukrepanja državnih institucij, ki so odgovorne, pristala v psihiatrični bolnišnici. Zaradi varstva njene integritete, pa tudi zato, ker je deklica še mladoletna, osebnega imena ne bom omenjala. Je pa prav opozarjati na take stvari, ker so nedopustne, da zaradi spora ali pa zaradi tega, ker se njen zakonsko določen skrbnik pač ne more odločiti oziroma ker vztraja na svojem, ta deklica pristane v bolnišnici, na oddelku, kjer ji je odvzeta svoboda. Verjamem, da si nihče izmed nas ne želi, da bi se zaradi volje nekoga drugega komu zgodilo kaj podobnega. Ampak to so primeri, ki se danes dogajajo v naši družbi. Mogoče za razmislek ne bi bilo zaman ali pa narobe, če bi se v okviru tega zakona vprašali, kaj lahko storimo v naši državi za krepitev duševnega zdravja otrok. Ni dovolj, recimo, epidemioloških podatkov o duševnem zdravju otrok. Ni pregleda področij, ki jih ne pokrivajo strokovne službe in programi nevladnih organizacij ter tudi ukrepi na ravni politike. Potrebujemo nekakšen logističen center, ki bi zbiral podatke o različnih dejavnostih strokovnih služb in o programih. Tako bi lahko, recimo, izdelali zemljevid dogajanj v Sloveniji in zemljevid prostorsko in vsebinsko nepokritih področij. To je, bom rekla, zgolj predlog, ki ga je potrebno vzeti v razmislek potem, ko bomo dopolnjevali in popravljali zakon oziroma vsebino zakona. Naraščajoče socialne razlike in brezposelnost nedvomno pomembno vplivajo na družinsko vzdušje, posledice nerazvojne možnosti otrok in njihov psihosocialni razvoj. Vse to je premalo raziskano. Iz tujih izkušenj pa se lahko marsičesa naučimo. Vendar bi morali brezskrbno spremljati in upoštevati vse to tudi v našem slovenskem področju. Če za konec strnem. Dobrodošlo je, da smo končno dočakali zakon navkljub uporu psihiatrične stroke oziroma velikega dela te stroke. Glede na določila zakona je jasno, zakaj so se psihiatri, bom rekla, upirali, saj zakon daje veliko več pooblastil in poudarka pravni stroki, ki bo psihiatrom, ki so bili vse do danes praktično nedotakljivi, morda le stopila na prste. Obstaja strah, da centri za socialno delo, ki imajo tudi po tem zakonu več pooblastil, ne bodo zmogli dohajati dodatnih pooblastil. To je resen pomislek. Saj že sedaj njihovi koordinatorji niso kos vsem novim naloženim nalogam. Obstaja možnost, da bo zakon v delu pooblastil, ki jih daje centrom za socialno delo zgolj papirnati tiger. In jaz verjamem, da tega ne želimo. Zato sprašujem: Kako bodo centri za socialno delo zmogli zagotoviti zadostno število koordinatorjev v skupnosti, ker že sedaj nimajo dovolj usposobljenega kadra? Predlog zakona je morda v določenem delu naravnan tako, da zaščiti državljana. Ampak ostaja tudi vprašanje, ali se bo v praksi resnično in v zadostni meri izvajal. Predlog zakona uvaja zastopnika pravic oseb na področju duševnega zdravja po podobnem kopitu ali vzorcu, kot je bilo to v okviru Zakona o pacientovih pravicah. Tudi tukaj so določena vprašanja. Ali je zakon napisan tako, da uvaja ustanavljanje mobilnih skupin za psihiatrično pomoč na domu? Upam,da bomo dobili konkreten odgovor. Postopek zdravljenja, kar sem danes že omenila, predvideva večjo vlogo nevladnih organizacij. Istočasno pa se nevladne organizacije danes srečujejo s problemi okoli financiranja njihovega delovanja. Zgolj za primer zelo redki pridejo, recimo, v programe večletnega sofinanciranja socialnih programov. Med tem ko kot del programov s področja zdravstva dejansko ne pridejo zraven. Denarja, ki se deli, pa je na teh področjih vedno manj. Za konec še primer dnevnih centrov. Na področju Zasavja je en dnevni center za ljudi s težavami v duševnem zdravju. Ta je nameščen v Trbovljah. Ostali Zasavčani, ki želijo priti v dnevni center, morajo za to imeti lasten prevoz ali uporabiti javnega, ki pa je, roko na srce, zelo drag. Večina teh uporabnikov pa se srečuje z revščino, nizkimi dohodki, kar pomeni, da obisk dnevnega centra v bistvu pomeni luksuz. To je še eno izmed področij, ki jih je potrebno urediti bom rekla, na specifičen ali pa na drugačen način. Ne nazadnje tudi včeraj smo poslušali s strani, bom rekla, vladnih predstavnikov in predvsem stroke zelo resna opozorila, kako pomembna je revščina oziroma njen vpliv na duševno zdravje. Če se ne lotimo reševanja teh problemov pravočasno in na ustrezen način, potem pridemo v začaran krog. Začaran krog pa pomeni negativne posledice. Ne zgolj in samo na enega človeka, ampak na celotno družbo. Ampak, kot že rečeno, zakon v osnovi je dober. Mi ga dejansko hvalimo oziroma poteza ministrice za zdravje je pohvale vredna. Zato bomo pozitiven sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, v okviru Poslanske skupine Lipa tudi podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Andrej Bručan v imenu poslanske skupine SDS. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, gospa ministrica z ekipo. V poslanski skupini SDS bomo predlog zakona podprli in tudi lahko že v začetku ugotovim, da je zakon, kakršen je, primeren za nadaljnjo obravnavo. Pripravljen v dolgotrajnem in dolgoletnem usklajevanju, v času, ko je bilo potrebno uskladiti številne različne poglede na to materijo in pa na to problematiko, ne samo različne poglede znotraj medicinske stroke. Tisto, kar je še bolj pomembno in včasih težje poglede različnih strok na to problematiko. Tu je zajeto predvsem usklajevanje s področjem pravosodja in tudi usklajevanje s področjem dela in sociale. To usklajevanje je bilo poskušano pripeljati do nekega konca že v prejšnjem mandatu, v mandatu prejšnje Vlade brez nekega resnega uspeha. Ne bi sedaj analizirali, zakaj se je to dogodilo. Na vsak način smo v začetku mandata te Vlade na tem področju sprejeli neko situacijo, ki jo je bilo potrebno nujno uskladiti. Ne samo zaradi želja Evrope. Ampak tudi zaradi potreb, ki so bile, ki so se pojavljale na tem področju pri nas. In hvala bogu, danes je pred nami dober predlog zakona, ki ga bomo lahko v rednem, na tem postopku, ki je pred nami, sprejeli. Mogoče v nekaterih točkah še dopolnili. Ampak na vsak način zakon, ki je po številnih usklajevanjih in po številnih mnenjih, ne samo stroke, tistih področjih, o katerih sem prej govoril, ampak tudi po usklajevanju civilne družbe in drugih prisotnih v tem postopku, ki je pripeljalo potem do tega rezultata. Že več je bilo. Veliko govora je bilo danes pri mojih dveh predhodnikih o različnih vsebinah tega zakona, ki jih sedaj tukaj ne bi ponavljal. Ampak na vsak način se mi zdi potrebno tukaj ugotoviti dve stvari. S tem zakonom se vzpostavlja pravni okvir za dolgoročno zasnovano varstvo duševnega zdravja v Sloveniji in pa upoštevati tudi odločbo Ustavnega sodišča z dne, 4. 12. 2003, ko je bilo naloženo, da se to področje uredi. Predvsem, da se uredi na področju prisilnega zadrževanja oseb na zaprtem oddelku psihiatrične bolnišnice. Moram reči, da sem sedaj pravzaprav v fazi priprave tega zakona sodeloval z obeh strani kot pripravljavec zakona in tudi sedaj v parlamentu kot tisti, ki zakon sprejema. Zato lahko rečem, da je to bil zelo dolgotrajen in mukotrpen postopek. Postopek, ki je marsikaj že kazal, da bo prinesel rezultate, ki bodo vsem sprejemljivi, pa se je potem v končni obliki vedno našel nekdo iz teh pogajalskih skupin različnih področij, ki je s svojimi predlogi onemogočil zaključek, ki je bil prej že praktično sprejet. Hvala bogu, kot sem rekel, v lanskem letu je bil ta dogovor sprejet in je sedaj tukaj pred nami za dokončen sprejem tudi v parlamentu. Je bilo pa danes govora veliko o psihiatriji. Sedaj seveda razpravljajo o psihiatriji, lahko marsikdo. Moram pa reči, da je ocena, kar se tiče psihiatričnih bolnišnic v Sloveniji, lahko zelo dobra. Ne samo, da je lahko zelo dobra, delovanje psihiatričnega dela zdravstva in medicine v bolnišnicah je pravzaprav odlično. Ves postopek tega dobrega zdravljenja psihiatričnih obolenj, pa ne samo zdravljenja tudi pogojev za zdravljenje in pogojev za bivanje v teh bolnišnicah se je začel leta 1996 in se je od takrat naprej samo še dograjeval in so se sami postopki modernizirali. Modernizirani so tudi pogoji, v katerih bivajo psihiatrični pacienti. Ta zakon seveda ne ureja teh zadev, o katerih se je danes tu veliko govorilo. Zakon pa bo marsikaj lahko pripomogel k temu, da bo število samomorov v Sloveniji manjše, kot je bilo v preteklosti. Zato je tudi s tega stališča dobro sprejet. Je pa nujno potrebno na podlagi tega zakona sprejeti tudi Nacionalni program varovanja duševnega zdravja, ki bo nekatere stvari v prihodnje še dodatno uredil in dodelal in tudi umestil v samo področje. Je pa ena zadeva na področju psihiatrije, ki jo bo v prihodnje treba reševati ali nadaljevati začeto reševanje. To je problem forenzične psihiatrije. Posebnega delovanja tega dela psihiatrije, ki je zaenkrat dejansko tisto, kar v Sloveniji pogrešamo in čemur smo v tem mandatu posvetili kar nekaj časa in naporov, pa zaenkrat pravzaprav zaradi nekaterih, predvsem logističnih problemov še ne prišli do pravega konca. Poseben pomen ima ta zakon tudi, ko opredeljuje posebne varovalne ukrepe, ki se uporabljajo zaradi omogočanja zdravljenja oziroma obvladovanja nevarnega vedenja osebe. Te ukrepe je nujno potrebno ločiti od ukrepov zdravljenja. Moram reči, da je prav na strani psihiatrične stroke med posameznimi psihiatri na tem področju prihajalo do različnih mnenj. No, končno se je stvar tudi na tem področju uskladila in zakon kakršen je tudi zdaj pred nami. Predlog zakona o duševnem zdravju je, lahko ocenimo, dober zakon, ki ga velja podpreti in v nekaterih točkah mogoče še dopolniti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica z ekipo! Spoštovane poslanke in poslanci! V okviru glasovanj bomo odločali o predlogu sklepa, ali je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo ali ne. Socialni demokrati temu predlogu sklepa ne bomo nasprotovali. Je pa v uvodu treba povedati nekaj dejstev, zakaj sodimo v vrsto tistih, ki menimo, da Zakon o duševnem zdravju, pa če smo s takim naslovom zadovoljni ali pa ne, odpravlja neko pomembno pravno vrzel. V predprejšnjem mandatu je bil predsednik naše stranke Borut Pahor, predlagatelj zakona s podobno vsebino. Vendar je bilo tedaj ugotovljeno, da je zakon potreben medresorskega usklajevanja, dopolnitev in popravkov. Tako je ob koncu mandata končal svojo pot. Ves prejšnji mandat je bilo veliko govora o novem zakonu in tudi na začetku tega mandata se je intenzivnost priprave zakona odvijala z različno stopnjo hitrosti. Vsekakor smo Socialni demokrati pripravo zakona spremljali tudi ob vsakokratnem poročilu varuha človekovih pravic, ki se je zavzemal za ureditev tega področja, in ob priporočilih Državnega zbora nam je kdaj uspelo, kdaj pa tudi ne sprejeti priporočilo o nujnosti takega zakona. Ne nazadnje je koalicija kdaj tako priporočilo tudi zadržala, češ, da ni potrebno, ker se zakon pripravlja. Ampak končno smo pri prvi obravnavi. Zaradi dejavnosti našega bivšega poslanskega kolega so se na Poslansko skupino Socialnih demokratov za sprejem takega zakona pogosto obračali posamezniki, svojci ali v društvo povezani svojci, ki so iskali argumente in poti, da bi prepričali izvršno vejo oblasti, kako je zakon nujno potreben. To se pravi, da poleg poslanske dejavnosti, dejavnosti varuha človekovih pravic in nevladnih organizacij moram omeniti še eno inštitucijo, ki je pripomogla k temu, da bo zakon ugledal luč sveta. To je zagotovo leta 2003 izdana odločba Ustavnega sodišča, ki je na posreden način tudi terjala tak zakon. Zdaj pa dovolite, da se po takem zaporedju, kot sem naštevala inštitucije, dotaknem najprej pripomb varuhinje človekovih pravic. Ker se mi, ne samo zaradi stroke, ki ji pripada, ampak tudi zaradi že omenjenega dolgoletnega prizadevanja varuha človekovih pravic za tak zakon zdi potrebna omembe na prvem mestu. Ne, da bi posebej želela postati izvedenka za naslove posameznih zakonov. Pa vendarle ni mogoče prezreti pomisleka varuhinje človekovih pravic, da zakon nima najboljšega naslova. Namreč Zakon o duševnem zdravju je zakon, ki opredeljuje neko stanje. Jaz bi za primerjavo rekla, ali obstaja Zakon o fizičnem ali telesnem zdravju? Nimamo takega zakona. Zdaj o duševnem zdravju ga bomo pa imeli. In vprašati bi se bilo treba, katera vprašanja z zakonom rešujemo in temu potem prilagoditi tudi naslov. Torej, to ni pikanterija ali pa jezikovno drobnjakarstvo. To je zagotovo neka stvar, o kateri bi kazalo kot rečeno razmišljati. Druga stvar, ki jo povzemam iz pripomb varuhinje človekovih pravic, je pravzaprav opozorilo na neenako dostopnost do storitev takrat, kadar je duševno zdravje omajano. Jaz lahko pristanem na tezo o kakovostni institucionalni oskrbi tistih, ki jim je kot rečeno duševno zdravje umanjkalo. Ampak dejstvo je, da posamezna območja nimajo dovolj dobre mreže, saj je ne nazadnje tudi predlagateljica zakona navedla podatke, kako je s psihiatri v posameznih delih Slovenije. In recimo, jaz bom navedla samo tri kraje, kjer je število specialistov na 1000 prebivalcev v resnici enormno nizko. Najslabše je zagotovo na Koroškem, potem v Murski Soboti in tudi v Krškem ni nič boljše. Tukaj se pokriva s tistim, kar pravijo, kot rečeno pripravljavci, ki pravijo, da osebe z duševno motnjo težko najdejo pomoč na Primorskem in na Dolenjski, z Belo krajino in na Koroški. Prekmurje je tukaj izpuščeno, zato sem ga dodala. Stališča varovanja človekovih pravic, kjer je dostopnost do storitve eno bistvenih meril, je torej to že upoštevanja vredna pripomba. Posebej še, če razmišljamo tudi o prevalenci samomorilnosti, o kateri je bilo danes tudi govora in je Prekmurje zagotovo tisto področje, kjer je samomorilnost signifikantno večje kot v drugih delih Slovenije. Torej: "Osebe z duševno motnjo morajo vstopati v stik s prevelikim številom ljudi.", pravi v nadaljevanju varuhinja. Je tu zagovornica, zastopnica, koordinatorica, psihiatrinja, drugi zdravstveni delavci oziroma delavke, socialna delavka, odvetnica, sodnica. Nalašč sem navedla, kot vidite, ženske poklicne oblike. Vprašati bi se namreč bilo treba, kako je v resnici s tistimi, ki skrbijo za te osebe. Mislim, da se nisem kaj dosti zmotila, ko sem tako navajala. Zdaj pa še tisto, kar je danes v enem mnenju bilo nekako poudarjeno z drugega zornega kota, kot bom zdaj povzela pripombo varuhinje človekovih pravic. Sama namreč meni, da je nadzorovanje psihiatrične stroke v primerjavi z drugimi medicinskimi vejami nesorazmerno veliko in po mnenju varuhinje tudi neutemeljeno. To se pravi, da strokovnjaki, ki pripadajo psihiatrični stroki, sami opozarjajo na neke vrste neravnovesje v nadzoru nad to dejavnostjo. In zdaj k zadnji pripombi varuhinje, ki se mi zdi bistvena tudi zato, da si naredim most k drugemu sklopu pripomb. Varuhinja in poprejšnji varuh, oba sta se zavzemala za to, da bi morala biti civilna družba, zlasti nevladne organizacije aktivneje vključene v pripravo zakonov. Ministrica je na začetku sicer omenjala, kdo vse je pri nastajanju zakona sodeloval. Ampak ni bilo mogoče spregledati dejstva, da je še 3. maja, ko je bilo to mnenje objavljeno, bilo mogoče zaslediti tudi pripombe, da varuhinja človekovih pravic ne ve, kaj se je zgodilo z njenimi pripombami v zvezi s tem zakonom. In enako se nam dogaja ob vseh zakonih, da sicer slišimo, kako je bila civilna družba in kako so bile nevladne organizacije povabljene k sodelovanju. Kolikšen delež bistvenih, poudarjam, bistvenih tudi konceptualnih pripomb je pa bilo upoštevanih, to pa ostaja sivo polje neznanega. In prav bi bilo, da bi mogoče to prvo obravnavo porabili tudi za to da bi nam pojasnili, koliko je bilo upoštevanega tega o čemer zdaj govorim, da bi morebiti tudi lahko sodilo v izboljšave besedila. Omenjala sem nevladne organizacije. Vlado sem že nekajkrat, podobno kot tudi moji poslanski kolegi in kolegice, spraševala o sistemski ureditvi sodelovanja med nevladnimi organizacijami in Vlado, kar zadeva financiranje nevladnih organizacij, vedno takrat, kadar nevladne organizacije vstopajo v mrežo dejavnosti programov in storitev, ki potem predstavljajo pravzaprav javno službo na tem področju. Nevladnih organizacij, ki se ukvarjajo s skrbjo za ljudi z lažjimi ali težjimi motnjami v duševnem zdravju, je kar nekaj. Vendar ne kaže prezreti opozoril tudi predstavnice ene izmed njih. Naslovila je svoje pripombe na vse poslanke in poslance, ki opozarja na to, da nekatere nevladne organizacije opuščajo posamične programe, ki so jih pred leti še imele. Denimo ni več kriznih timov. Se pravi, skupin ljudi, ki so uporabniku pomagale prebroditi krizo in se tako izogniti hosipatlizaciji. Te storitve, recimo, ni več. Tudi opozarja Elena Pečarič. Nanjo se namreč sklicujem, ko govorim o tem, da je preveč stvari v tem zakonu prepuščenih nacionalnemu programu za katerega se ne ve, kdaj bo sprejet. Zakonsko sprejet termin oziroma rok bo res eno leto. Kako se bo pa to dejansko izpeljalo, se ne ve. Tudi se ne ve, kako hitro, kakšna bo dinamika sprejemanja podzakonskih aktov. Vse to so vprašanja, ki Socialne demokrate skrbijo še posebej zaradi tega, ker tudi predlagatelji menijo, da je treba nevladne organizacije bolje usposobiti in tudi profesionalizirati za to delo, ki ga do zdaj marsikdaj opravljajo na volonterski ravni. Jaz se ne bom spuščala v navajanje primerov dobre prakse. Rada bi se pa dotaknila samo enega poglavja še, ker menim, da je bilo marsikaj že povedano. Rada bi se dotaknila dveh posebnih poglavij. To je nadzora oziroma koordinatorja nadzorovane obravnave in koordinatorja obravnave v skupnosti. Oba bosta imela poseben interdisciplinarni načrt. Imata različne pristojnosti in tudi različno strokovno usposobljenost. Mene bolj ta hip vznemirja rešitev, ki je povezana s koordinatorjem ali koordinatorico obravnave v skupnosti. To koordinatorico ali koordinatorja bo namreč imenoval center za socialno delo. Ker imajo centri za socialno delo kar vrsto novih pristojnosti in obveznosti, ki smo jim jih dodelili v zadnjem letu z različnimi zakoni in ker poznam nekatere težave, ki so se pri tem pokazale, sem seveda posebej podrobno pogledala to poglavje, ki se nanaša na obravnavo v skupnosti, na pogoje za obravnavo, na načrt obravnave in tako dalje. In tukaj je mogoče opaziti, kakšen lapsus, ki se ga da še vzeti kot redakcijsko možno popravo. Ampak poglejte, koordinator obravnave v skupnosti ima pa vendarle nekaj takih določil, ki se mi zdi, da so tako zelo rigorozna, kot jih pri drugih dejavnostih ne poznamo. V 97. členu je namreč zapisano, da koordinator lahko postane tisti, ki ni bil pravnomočno obsojen za katerokoli kaznivo dejanje, katerokoli. Ali bo to tudi denarna kazen? Kaj bo to? Kaznivo dejanje, seveda. Saj se tudi neplačevanje preživnine šteje za kaznivo dejanje. To je zagotovo zelo rigorozen pristop. Potem je tukaj tudi navedeno, da ima opravljen izpit za koordinatorja obravnave v skupnosti. Jaz sprašujem predlagatelje: Ali je program tega izpita že pripravljen? Ali je torej nosilec programa za izpit, vsebina tega izpita, pripravljena zaradi tega, ker naj bi koordinatorji postopoma prišli do številke 30, od leta 2009. To se pravi, da se mora začeti ta hip, ker bo vse drugo prepozno. Tudi sredstva, ki so odmerjena, bi bilo dobro preveriti, kako so odmerjena, ker imam pri Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve to izkušnjo, da recimo po Zakonu o preprečevanju nasilja v družini, pavšalni zneski za intervencijsko službo ne dosegajo pokritja dejanskih stroškov te službe in še bi lahko navajala. To se pravi, da sem v imenu poslanske skupine predstavila nekaj panoramičnih pripomb na zakon in se zaustavila ob čisto konkretnih. Jaz upam, da bomo na te konkretne dobili tudi odgovore. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Ljubo Germič pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavkami in sodelavci, kolegice in kolegi! Tudi v Poslanskem klubu LDS bi želeli na začetku povedati, da je dolgo pričakovan zakon danes pred nami, da je tudi v tem mandatu bilo postorjeno veliko dela v matičnem odboru, torej v Odboru Državnega zbora za zdravstvo, kakor tudi v drugih odborih pri različnih obravnavah, kjer smo opozarjali, da je to področje v Sloveniji dokaj neurejeno in da zahteva zakonsko ureditev. Eden izmed razlogov za to, da smo potrebovali ta zakon. Torej samo eden od razlogov je tudi odločba Ustavnega sodišča, ki je nalagala, da določene neskladnosti z ustavo korektno uredimo. Seveda pa je veliko razprav o potrebnosti tega zakona bilo opravljeno tudi ob vsakoletnem poročilu varuha človekovih pravic, ki je Državni zbor pravzaprav vse skozi opozarjal na to, da je ta zakon potrebno sprejeti. Danes imamo besedilo tega zakona pred nami in mi pozdravljamo, da je to besedilo nastalo. Čeprav je v okviru terminskega programa dela te Vlade bilo pričakovati, da bo ta zakon prej dosegel parlamentarno obravnavo. Seveda se pa tukaj v Poslanskem klubu Liberalne demokracije že na začetku sprašujemo in se pridružujemo tudi že nekaterim mnenjem, ki so bila predstavljena predhodno, da bi bilo natančno potrebno odgovoriti, katera verzija zakona je danes v obravnavi glede na to, da je bilo veliko usklajevanj, veliko osnutkov zakonov, ki so bili dani v javno razpravo, na katero so potem prihajale pripombe in seveda zelo tehtno bi danes ali tehtneje bi lahko danes govorili o zakonu, če bi seveda imeli primerjavo med posameznimi odločitvami, ki so bile že na mizi v vseh teh letih priprave tega zakona in so bile tehtno tudi zavrnjene. Kajti na ta način bi seveda danes lažje govorili o določenih vsebinah v zakonu, na katere bomo pa v Poslanskem klubu LDS vsekakor poskušali opozoriti. Vsekakor se tukaj ne bi mogli strinjati, da je stroka enoznačna v pogledu do tega zakona. Prav tako se ne moremo strinjati, da je civilna javnost popolnoma zadovoljna s tem zakonom. Tako, da prav gotovo pričakujemo, glede na to, da zakonu v Poslanskem klubu LDS ne bomo nasprotovali, da bomo v nadaljnji obravnavi uspešno dobili odgovore na vse dileme, ki se pojavljajo, in da bomo v nadaljevanju zakon uspešno naredili tako, da bomo dosegali še večji konsenz, potreben konsenz za sprejem takšnega zakona. Seveda pa je zakon, ki ga obravnavamo, potreben. Po našem mnenju nujno potreben. Vsaj za eno deprivilegirano skupino ljudi. To je za tisto skupino ljudi, ki zaradi duševne motnje, ki se je ne zavedajo, ogrožajo svoje življenje ali življenje drugih ljudi. Zaradi tega jih je potrebno zdraviti proti njihovi volji. To pa pomeni na zaprtem oddelku v psihiatrični bolnišnici. S tem pa posežemo po njihovi, za vsakega človeka morda najdragocenejši pravici. To je pravici do osebne svobode, ki je zapisana v 19. členu Ustave Republike Slovenije, kjer je meddrugim zapisno tudi: "Nikomur se ne sme vzeti prostosti razen v primerih in po postopku, ki ga določa zakon." Samo besedilo predloženega zakona je širše. Torej problem duševnega zdravja obravnava bistveno širše. Kot skupino ljudi, kot sem jo ravnokar tudi opredelil. Zakon, ki domala povsod po Evropski skupnosti nosi, lahko rečemo, nesrečen naziv Zakon o duševnem zdravju, je po mnenju LDS nadvse pomemben zakon. Napisan za varovanje te temeljne človekove svoboščine majhne a zelo občutljive in prizadete skupine ljudi. Gre za zakonski akt, ki opredeljuje pri tem postopke in ravnanja pri bolnikih, ki zaradi narave svoje bolezni ali motnje niso zmožni skrbeti zase oziroma lahko ogrozijo sebe ali druge. Kljub potrebnosti omenjenega zakona pa bi želeli opozoriti na določene rešitve v zakonu, za katere mislimo, da so potrebne temeljitega premisleka. Tako imamo v Poslanskem klubu LDS zelo tehtne pomisleke ob določbah, ki urejajo zdravljenje s posebnimi metodami. Te posebne metode so: zdravljenje z elektrokonvuzivno terapijo, hormonsko zdravljenje in uporaba psihotropnih zdravil v vrednostih, ki presegajo predpisane vrednosti. Pri tem si postavljamo vprašanje: Zakaj je potrebno to zapisati v besedilu zakona? Ali o terapiji ne odločajo odgovorno in po dognanjih znanosti? Ali o tem ne odloča stroka? Zato je po našem mnenju neumestno in nedopustno, da bi to določili z zakonom. Prav tako se sprašujemo: Ali strokovni konzilij, ki bo odločal oziroma ki bo pripravljal predlog za uporabo teh metod, ni strokovno dovolj kompetenten in da se bo odobritev o njihovem predlogu morala izreči komisija za medicinsko etiko? Po našem mnenju in tudi po posvetovanju z določenimi strokovnjaki menimo, da Komisija za medicinsko etiko ni ne strokovno in ne organizacijsko časovno sposobna arbitrirati pri teh vprašanjih. Zato menimo, da ni prav, da se zakonodajalec s svojimi rešitvami vtika v strokovna vprašanja. Poleg tega menimo, da je takšen odnos omalovažujoč odnos do stroke, da se zakonodajalec sprašuje o etični spornosti. V LDS verjamemo, da psihiatri pri svojem delu uporabljajo predpise Svetovne zdravstvene organizacije, predvsem pa Svetovnega psihiatričnega združenja in Psihiatrične sekcije Zveze evropskih specialistov medicine o uporabi psihotropnih zdravil in imajo klinične smernice in strokovno znanje, kako naj se psihotropna zdravila, torej vsa zdravila, ki jih predpisujejo psihiatri, uporabljajo. Zato še enkrat postavljam vprašanje: Ali lahko Komisija za medicinsko etiko, v kateri so nedvomno in nedvoumno vrhunski poznavalci medicinske etike, ocenjujejo tudi tako zahtevna strokovna vprašanja, kot so indikacije za posebne metode zdravljenja v okviru besedila zakona? V poslanskem klubu dvomimo tudi v smiselnost rešitve iz 4. točke drugega poglavja, ki določa pravico do zastopnika, ki jo ima pacient v oddelku pod posebnim nadzorom, torej takrat, ko je sprejet proti svoji volji. Skladno z ustavno odločbo, v kateri so preverjali skladnost zakona o nepravnem postopka v delu, ki urejuje hospitalizacijo v psihiatrični bolnišnici proti volji pacienta, je Ustavno sodišče odredilo, da mora v postopku, ki ga vodi pristojno sodišče s pomočjo neodvisnega izvedenca psihiatra, zastopati pacienta poklicni zastopnik, torej odvetnik. To je nujno potrebno, ker se s hospitalizacijo kršita dve poglavitni ustavni pravici: namreč, pravica do osebne svobode in pravica do prostovoljnega zdravljenja. To se pa sme samo, če zakon tako predpiše in o tem lahko odloča le sodišče. V Liberalni demokraciji Slovenije ocenjujemo, da ni nobene potrebe oziroma če za to potreba obstaja, bi želeli bistveno več argumentov, kot jih je možno oceniti iz uvoda in obrazložitve k posameznim členom besedila zakona, da se psihiatričnega pacienta v postopku hospitalizacije proti njegovi volji še dodatno označi s posebnim laičnim zastopnikom. Zastopnika pacientovih pravic namreč predpisuje že Zakon o pacientu in pravicah. Ta predpis velja za vse paciente in po našem mnenju ni razloga oziroma še enkrat poudarjam, da ne vemo zanje, da ima psihiatrični pacient poleg splošnega zastopnika pacientovih pravic še osebnega zastopnika. Pri čemer je treba opozoriti, da že samo besedilo predloga zakona zapisuje, da zastopnik lahko sodeluje z zastopnikom pacientovih pravic v skladu z zakonom, ki ureja pacientove pravice oziroma zastopnik lahko opravlja tudi naloge zastopnika pacientovih pravic, če je bil imenovan v skladu z Zakonom o pacientovih pravicah. Ob tem poudarjamo, da je nadzornih mehanizmov na zdravljenju na zaprtem oddelku psihiatrične bolnišnice že zdaj veliko in več kot v somatski medicini. Najprej so tu sodnik, neodvisni izvedenec in odvetnik, vsi trije pridejo na zaprti oddelek in se pogovorijo s pacientom, sprejetim proti svoji volji. Nato nadzoruje delo zdravstvenega osebja na zaprtem oddelku predstojnik enote, v katerem je takšen oddelek. Potem je možnost notranjega strokovnega nadzora, ki ga imenuje direktor psihiatrične bolnišnice, zunanjega nadzora Zdravniške zbornice in Ministrstva za zdravje. Nenazadnje je tu še nadzor javnosti, ki jo dogajanje v psihiatrični bolnišnici vedno zanima. Psihiatrične bolnišnice pa tudi ne delujejo več za zaprtimi zidovi kot pred petdesetimi leti. Seveda zato bi tukaj želeli s strani predlagatelja jasno opredelitev o potrebnosti še dodatnih zastopnikov glede že na jasno vzpostavljen mehanizem varovanja pravic vključeni v takšno obravnavo. Tukaj bi želeli podati tudi oceno, ki ji sledi v uvod v zakonu. Torej, ko govorimo o oceni finančni posledic, zakonodajalec predvideva 12 zastopnikov v letu 2009 in nato povečanje vsako leto za dva zastopnika. To pomeni, da predvidevajo dva zastopnika za vsako slovensko psihiatrično bolnišnico v letu 2009. Vprašanje se postavlja, kam boste nameščena po dva nova v letu 2010 in nato vsako leto še dva nova. Torej, ta odgovor ni jasen. Na ta način bodo šele v letu 2013 v vsaki bolnišnici zastopani po trije zastopniki. Stroški, ki se bodo tukaj pojavili, bodo v vrednosti v teh letih znašali okoli dva milijona evrov, in seveda tudi s tega vidika bi bilo treba natančno opredeliti potrebnost po uvajanju dodatnih zastopnikov. V Poslanskem klubu LDS pa bi radi odgovor še na eno vprašanje. Včeraj smo v Državnem zboru ponovno odločali o Kazenskem zakoniku. Zakaj se Ministrstvo za pravosodje enostavno - torej, zakaj je Ministrstvo za pravosodje enostavno preložilo problem forenzično-psihiatričnega zdravljenja na psihiatrijo češ, da obvezno zdravljenje ne more biti več kazenska sankcija. Tako pa je Ministrstvo za pravosodje enostavno preložilo problem forenzično-psihiatričnega zdravljenja na psihiatrijo. Pri tem ne razloži, zakaj ni več to, če je poglavje o varnostnih ukrepih le premeščeno v drug zakon, a s popolnoma enako dikcijo, kot je bilo to zapisano v Kazenskem zakoniku. V Poslanskem klubu LDS podpiramo tisti del zakona o duševnem zdravju, ki urejuje nekatere ukrepe v skupnosti - na primer, nadzorovano obravnavo v skupnosti. Mogoče bi bilo celo bolje, da skupnostno skrb in bodoči nacionalni plan za duševno zdravje ureja poseben zakon. Eno izmed kvalitetnih rešitev v tem zakonu prav gotovo opredeljuje rešitev, ki uvaja nacionalni plan zdravstvenega varstva. Zelo pomembno. Kajti opredelil bo področja, ki gredo nekako čez vsebino tega zakona, pri čemer bo opredelil strategije, cilje, nosilce in prav gotovo bo treba v nacionalnem programu opredeljevati tudi preventivne ukrepe za zmanjševanje rizičnih dejavnikov duševnih stisk. Bistveno več pozornosti bo treba nameniti storitvam v skupnosti, kjer se bo uporabnikom omogočalo bivanje in obravnavo tudi doma, tudi po odhodu iz institucije oziroma storitvah, ki bi bile lahko alternativa hospitalizaciji. Tako pa imamo sedaj konceptualno zelo pester predlog zakona o duševnem zdravju. Predlog zakona tako definira mrežo javnih služb za duševno zdravje, ki jo poleg javnih zdravstvenih zavodov, socialnovarstvenih zavodov, pravnih in fizičnih oseb s koncesijo za splošno medicino ali psihiatrijo, centri za socialno delo tvorijo tudi nevladne organizacije, ki delujejo na področju duševnega zdravja. Tako pritrjujemo nevladnim organizacijam pri zahtevah o ustreznejših sistemskih virih financiranja, saj so s svojim delom v okviru dnevnih centrov, stanovanjskih skupnosti in svetovalnih pisarn prerasli naravo eksperimentalnih programov. Zavedati se je namreč treba, da lahko učinkovita skupnostna skrb bistveno vpliva na zmanjšanje stroškov, povezanih z duševnimi motnjami, še zlasti na račun krajših hospitalizacij ter njihovega manjšega števila. Predvsem in najpomembneje pa omogoča čim bolj prijazno ravnanje z vsemi vključenimi v postopkih obravnave v skupnosti. Bojimo pa se, da bo predlagana ureditev te problematike glede na sprejem uveljavljena šele leta 2011, saj končne določbe zakona opredeljujejo zelo dolge roke za sprejem nujno potrebnih podzakonskih aktov. Obstaja realna bojazen, da zakon zaradi zahtevnosti, zapletenih postopkov res ne bo kmalu zaživel. Preberemo lahko, da se bodo kapacitete gradile postopoma in iz ocen finančnih posledic, kjer je presenetljivo največ sredstev namenjenih za pravosodne organe, prav tako razvidimo večji dvig šele po letu 2011. Tukaj mi dovolite, da še enkrat komentiram na točki ocenjenih finančnih posledic dve podpoglavji. Torej govoril bom o koordinatorjih obravnave v skupnosti, kjer je projekcija zakonodajalca, da bo do leta 2013 tovrstno obravnavo potrebovalo 3 tisoč oseb. Ta ocena je po našem mnenju nekako dobljena čez palec, kajti ni osnovana na nobeni realni kalkulaciji oziroma ni predstavljena, kot da bi bila osnovana na neki realni kalkulaciji. Špekulira se namreč, da bodo vsi, ki so se zdravili zaradi hujše duševne motnje, potrebovali tako obravnavo. To pa že sedaj ni res. Ko pa se bo postavljala prava mreža za skupno psihiatrično skrb, skladno z bodočim nacionalnim programom za duševno zdravje, bo ta številka - in po našem mnenju bi morala biti ta številka še bistveno manjša. Predvideva se 30 koordinatorjev oziroma eden na 40 tisoč [[...]]prebivalcev ali po predvidenem številu 3000 tovrstnih oseb, eden za 100 takih oseb. Torej, kljub, po našem mnenju pretiranemu in nerealnemu številu je obremenitev za enega koordinatorja daleč premajhna, da bi bila vredna izračunanih stroškov. Zato tukaj predlagamo oziroma pozivamo predlagatelja zakona, da predloži ustrezne podlage za takšno oceno, in predlagamo, da če ta ocena ni bila opravljena, da se opravi "cost benefit" analiza. Posebno vprašanje se nam pojavlja tudi pri obveznostih dela sodišč. Tudi tu je ocena po našem mnenju v enem delu lahko zmotna. Ko predvidevajo, da se bo število zadev povečalo, se po našem mnenju motijo. Novi postopek, tako imenovani postopek na predlog, bo le razbremenil del sedanjega in tudi po tem zakonu bodočega nujnega postopka. Torej ne gre, po našem mnenju, za enostavno seštevanje oseb, ki bi po novem postopku število takšnih hospitalizaciji, o katerih mora odločati sodišče, povečalo. Zato po našem mnenju ni realen izračun, da bi samo za novi postopek na predlog bilo treba zaposliti 10 novih sodnikov, 15 novih sodnih sodelavcev in urediti 5 razpravnih dvoran. Ob tem pa še želimo dodati: če gre v veliki meri za osebe s shizofrensko motnjo ali manično depresijo, število teh pa je bolj ali manj stalno, ne morem predvideti porasta števila hospitalizacij proti volji. Zato je tudi kalkulacija stroškov, skladno s tem, po našem mnenju pretirana. V LDS bi želeli posebej poudariti, torej v stranki, katere vrednote so med prvimi tudi osebne svoboščine vseh ljudi, še posebej pa depreviligiranih, ocenjujemo, da zakon potrebujemo in da ga je potrebno čim prej dograditi in tudi sprejeti. Vendar pa opozarjamo, da se mora sprejeti tak zakon, ki bo ščitil pravice in dostojanstvo tako pacientov kot tudi zdravstvenih delavcev, ki zdravijo ti dve skupini pacientov. Kadar gre za skupino ljudi, ki so depriviligirani, ovirani, stigmatizirani, segregirani ali kako drugače na robu družbe, se pri reševanju njihovih težav izvajaj tako imenovana pozitivna diskriminacija. Zakon o duševnem zdravstvu je ena od oblik in mora biti takšne pozitivne diskriminacije. V zadnjih letih se je odnos evropskih držav do duševnega zdravja spremenil bistveno na bolje. Vedno bolj je prisotno spoznanje, da ni zdravja brez duševnega zdravja, le duševno zdravje nam skupaj s telesnim zdravjem in harmoničnimi odnosi z drugimi omogočajo zadovoljno in kakovostno življenje. O tem, kakšen vzgled o harmoničnih odnosih daje ta stavba, bi bilo vredno pomisleka tudi vsakega izmed nas in tudi sami bi lahko k temu bistveno prispevali že s svojimi ravnanji. Ob zaključku mi dovolite, da povem mnenje, da Liberalna demokracija Slovenije in poslanski klub podpira predlog zakona in mu ne bomo nasprotovali. Seveda pa pričakujemo, da bomo dobili konkretne odgovore za naša razmišljanja, da bi lahko v nadaljevanju to vsebino zakona še nadgradili. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija bo predstavila poslanka Majda Zupan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. Po debelih 15-ih letih prizadevanj s strani svojcev ljudi z duševnimi motnjami, civilnih združenj, dela stroke in politične javnosti, poslancev in poslank je aktualna Vlada, to je potrebno priznati, imela posluh za te probleme in je poslala predlog zakona o duševnem zdravju v parlamentarno proceduro. Takšno odlaganje na nek način lahko kaže tudi na zanikanje problema, na strah, mogoče tudi na stigmatizacijo psihiatričnih bolnikov in njihovih svojcev. Po nekaterih podatkih ima kar ena tretjina Slovencev občasne duševne težave in problem je večji, kot si želimo priznati. Najbolj zaskrbljujoča pa je visoka stopnja samomorov v Sloveniji, preko 30 na 100 tisoč prebivalcev. Psihiatrija je v zadnjem času naredila velik napredek in čedalje bolj se je oblikovala zahteva, da je treba pravice ljudi z duševnimi motnjami zaščititi. Tudi mednarodna konvencija govori o tem, da morajo biti te osebe pozitivno diskriminirane. Predlog zakona pomeni tudi uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča iz leta 2003, ki je ugotovilo neskladnost določb Zakona o nepravdnem postopku z Ustavo, in sicer v zvezi s prisilno hospitalizacijo. V začetku je bila želja pripravljavcev zakona pokriti le neprostovoljno hospitalizacijo, vendar pa se je pokazalo, da je treba zasnovati celostno področje psihiatričnega zdravljenja. Tako predlog zakona v preventivni namen vzpostavlja pravno podlago za sprejem nacionalnega programa varovanja duševnega zdravja, ki bo opredelil strategijo in 5-letni akcijski načrt. Osnovni cilj zakona ni samo varstvo pravic oseb z motnjami v duševnem zdravju, ampak tudi vzpostavitev pravnega okvirja za celostno in dolgoročno zasnovano varstvo duševnega zdravja, tudi z nadzorovano obravnavo, ki naj bi jo bili deležni pacienti s hudimi oblikami duševnih bolezni po odpusti iz psihiatrične bolnišnice, nadalje obravnavo v skupnosti, ki pomaga pri rehabilitaciji, usposabljanju in vključevanju v vsakdanje življenje, urejanje življenjskih razmer in psihosocialno rehabilitacijo. Predlog zakona določa postopke pred sodiščem, sistem zdravstvene in socialne varstvene skrbi, nosilca dejavnosti in pravice pacientov med zdravljenjem na oddelku pod posebnim nadzorom, obravnavo na varovanem oddelku in nadzorovani obravnavi. V Poslanski skupini Nova Slovenija se zavedamo, da je duševno zdravje pomembno za kakovost življenja bolnikov, njihovih družin in celotne družbe. Družbena in gospodarska cena duševnih bolezni močno obremenjuje tudi gospodarske, izobraževalne, socialne, kazenske in sodne sisteme. Duševne motnje pa spadajo med vodilne vzroke za odsotnost z dela, zgodnjo upokojitev in invalidske pokojnine, zato predloženi predlog zakona o duševnem zdravju podpiramo, zavedamo pa se, da bodo potrebne še dodatne spremembe in dopolnitve. Zato je smiselno upoštevati tudi ustrezne pripombe, marsikaj pa bo pokazala tudi praksa. Potrebna bodo dodatna finančna sredstva in ureditev posameznih področij s podzakonskimi akti. Skrb za duševno zdravje ni le stvar posameznikov, pač pa celotne družbe. Področje je izredno občutljivo, saj gre tudi za človekove pravice, zato pričakujemo veliko mero previdnosti, zlasti pri povečanju stopnje nadzora, omejitev pravic, pri predpisovanju zdravil in posebnih metod zdravljenja, pri čemer pa se nam zdi pomembno zlasti zasledovati cilj, da se bolniki vrnejo v družbo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Marjan Drofenik pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovana ministrica s sodelavci, poslanke, poslanci. Po mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke je treba področje duševnega zdravja oziroma zdravljenja ustrezno urediti predvsem iz dveh glavnih razlogov. Prvi najpomembnejši razlog je po našem mnenju pomoč in zaščita tistim, ki jo potrebujejo, ko si sami ne morejo pomagati, predvsem pa več ukrepov za preprečevanje duševnih motenj in bolezni. Ter drugi razlog: pravočasno ukrepanje zaradi finančnih razsežnosti, ki jih potegne za seboj zdravljenje dolgotrajnih bolezni, med katere gotovo sodijo ali vsaj večina le-teh tudi sodi. Šokantne so številke v uvodu obrazložitve zakona, ki prikazujejo stanje in naraščanje bolezni in motenj, ki je med vsemi boleznimi v najbolj strmem porastu, zaradi česar se bo ekonomsko breme s sedanjih 10% leta 2020 dvignilo na 15% ter bo preseglo stroške v zvezi s koronarnimi boleznimi. Najhuje pa se stanje kaže v številu samomorov v Sloveniji. Kje iskati vzroke? Izhajati moramo iz stanja na splošno v svetu, torej v celotni družbi ter pravočasno ukrepati. Treba se je zamisliti in poiskati vzroke, vložiti več v preprečevanje trajnih posledic in dolgotrajnih bolezni. Dejstvo je, da se prebivalstvo stara, na žalost pa s starostjo nastopijo bolezni, ki so največkrat posledica brezbrižnosti v mladosti ali posledice poškodb. V Sloveniji je, kot vemo, odločno preveliko število poškodb pri delu, preveliko število smrtnosti med ženskami zaradi raka, preveliko število koronarnih bolezni med moškimi in drugo. Kljub temu da je na eni strani Slovenija na področju psihiatrične pomoči že v 70. letih med prvimi v svetu uvajala sodobne oblike psihiatrične obravnave, kot so terapevtske skupnosti in psihiatrični dispanzer, pa na drugi strani lahko ugotovimo, da so ustanove in specialisti po Sloveniji neenakomerno porazdeljeni, saj je glavnina le-teh - od 190 - 102 v Ljubljani, 36 v Mariboru. Poleg tega je kadrov in institucij premalo. Če gledamo cilje, ki si jih je predlagatelj zakona zastavil, seveda, moramo pritrditi predlogu zakona. Z zakonom je treba predvsem urediti varstvo pravic oseb z motnjami v duševnem zdravju, s sistemom zastopništva, ki dopolnjuje in nadgrajuje pravico do zastopnika v skladu z zakonom o pacientovih pravicah. Prav tako je treba vzpostaviti pravni okvir za celotno in dolgoročno zasnovano varstvo duševnega zdravja, vključno z nadzorovano obravnavo, ki je namenjena osebam s hudimi duševnimi boleznimi po odpustu ter predvsem njihovi rehabilitaciji in ponovni vključitvi v družbo. Prav tako ni mogoče oporekati načelom, ki jim pri zakonu predlagatelj sledi: načelno pravne države, ki določa obveznost, da v postopku pred sodiščem te osebe zastopa odvetnik. Tudi pri določanju omejitev pravic predlog zakona sledi načelu zakonitosti in načelo sorazmernosti, saj je določeno, da so omejitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin dopustne le, če je to nujno potrebno. Pri načelu zakonitosti z uvajanjem odločbe sodišča za pridržanje in varovanje na posebnih oddelkih je treba dobro premisliti postopke in način hitre presoje in pridobitve odločitve na sodišču. Nujno je, da so v zakonu določeni tudi postopki in primeri, kdaj je nujno varovanje, pridržanje in posebna obravnava pred pridobitvijo sklepa sodišča. V takih primerih, ko je treba tako drastično ukrepati - gre namreč največkrat za nujne ukrepe in bi čakanje na odločbo sodišča še bolj škodilo pacientu kot pa služilo njegovi zaščiti. V takih primerih mora biti določen poseben postopek sprejema na oddelek v nujnih primerih pod posebnim nadzorom psihiatrične bolnišnice, ker gre za brez privolitve prizadete osebe. Zakon sledi načelom nujnosti s tem, da bi bili postopki pred sodiščem nujni, rok za njihovo izvedbo naj bi bil kratek, ker gre navadno za predolgo obdobje, če bi želeli pridobiti odločbo sodišča, kar bi lahko bilo tudi usodno za pacienta. Pričakujemo, da bodo na sodiščih posebni oddelki ali specialisti, ki bodo poznali specifično področje, za katerega bodo odločali. Menimo, da je skrajni čas, da z zakonom vzpostavimo pravno podlago za sprejem nacionalnega programa varovanja duševnega zdravja, ki bo opredelil strategijo in petletni akcijski načrt za varovanje duševnega zdravja; cilje, organizacijo, razvoj in naloge izvajalcev, mrežo izvajalcev programov in storitev, nosilce nalog za uresničevanje nacionalnega programa in podlago za evalvacijo tega programa. Zakon, ki je pred nami, obravnava zelo občutljivo materijo, zato si je treba vzeti čas in dobro premisliti rešitve in upoštevati mnenje stroke, zato smo se tudi strinjali, da opravimo splošno razpravo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je predlog zakona tudi ob upoštevanju naštetega primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Cveta Zalokar Oražem bo predstavila stališče Poslanske skupine Zares. Izvolite.
Lep pozdrav, spoštovani kolegi in kolegice! Še posebej lepo pozdravljam tudi ministrico Zofijo Mazej Kukovič in izkoriščam priložnost tudi za to, da jo vendarle pozovem, da se udeleži kakšne seje Odbora za zdravje v Državnem zboru, kajti od njene izvolitve dalje je še ni bilo na naš odbor, pa bi si tega močno želeli, zato želim to tudi neposredno povedati njej. Zdaj pa k zakonu o duševnem zdravju. To je zakon, za katerega lahko rečemo, da ima zares zelo dolgo brado, saj kot je bilo danes že večkrat povedano, smo nanj čakali kar 15 let. Vmes so bili številni pozivi strokovnjakov in nevladnih organizacij, odločba Ustavnega sodišča iz leta 2003 o neustavnosti postopka o pridržanju oseb v psihiatričnih zdravstvenih organizacijah, pa številne delovne skupine, sveti in komisije. In danes smo zares veseli in kadar je treba pohvaliti, potem je treba res pohvaliti in v tem smislu mislim, da ministrica zasluži pohvalo, da je zakon, kljub temu da smo tik pred koncem našega dela, vendarle prišel v Državni zbor in da obstajajo možnosti, da ga sprejmemo še v tem mandatu. Menimo pa, da smo s stalnimi zahtevami in na nek način celo grožnjami, da bomo eno od teh številnih variant zakona, ki smo jo videli, tudi sami vložili, skratka da smo s temi zahtevami vendarle delno k temu, da je zakon pred nami, prispevali tudi poslanci in poslanke tudi naše skupine Zares. Zakon po našem mnenju še vedno, žal, v celoti ni usklajen. Danes je bilo že rečeno, da pravzaprav smo lahko prebrali, ker sami vseh teh variant številnih ne poznamo, da na neki točki je bil v proceduro vložena ena od tistih variant, ki ni bila usklajena z vsemi, ki so pri pripravi sodelovali. Ampak kakorkoli, zakon je tukaj in imamo tudi v parlamentu vso možnost, da ga še dopolnilo, in da opravimo tudi danes, ker smo naredili to razpravo, v kateri so že kolegi in kolegice opozorili na nekatere pomisleke. Menim tudi, da je popolnoma neproduktivno, da iščemo krivce in vzroke za to dolgotrajno kalvarijo zakona, pač pa moramo sedaj v tem mesecu in pol, ki ga še imamo, usmeriti vso energijo v dopolnitve in spremembe, ki bi zakon še izboljšale. Očitno je namreč, da je to področje, ki sicer na nek način spada na obrobje zanimanja družbe, po drugi strani pa je res, da kot je bilo danes že večkrat povedano, število duševnih motenj zares skokovito narašča. Žal pa lahko ugotavljamo, da stroka ni in še vedno ne najde skupnega jezika v zvezi z nekaterimi najbolj občutljivimi vprašanji, ki jih ureja zakon. Pri tem pa želim pri obravnavi tega zakona na prvem mestu poudariti, da je v tem trenutku največji problem na področju, ki ga obravnavamo, neenakomerna dostopnost do primernih ustanov in tudi psihiatrov, saj je zdravljenje ter nepretrgano spremljanje v lokalnem okolju nujno za zgodnje prepoznavanje poslabšanja stanja. Tega, torej te dostopnosti, žal v Sloveniji nismo zagotovili. Situacija je, kot piše dovolj samokritično tudi v tekstu pred zakonom, še posebej kritična na Primorskem, Koroškem in Dolenjskem. Za izrazito neenakomerno porazdelitev psihiatrov, po naši oceni, nosi odgovornost tudi ministrstvo, ki zaradi očitno neurejene in nepripravljene mreže tega ne vidi - skratka, ne uredi. Bili pa smo pozorni tudi pri tem, kako se podeljujejo koncesije. Jasno je, da so se koncesije tudi v zadnjem obdobju podeljevale pretežno za osrednjo Slovenijo in Maribor, kjer dela skoraj več kot 70% vseh slovenskih psihiatrov. In če pogledamo statistiko, kako je na tem področju, potem je pač treba reči, da če primerjamo samo Slovenijo z Avstrijo, ki je precej v povprečju, kar se tega tiče, potem je jasno, da imamo sicer zelo veliko, zanimivo, psihiatričnih postelj, imamo jih na 10 tisoč prebivalcev več, kot jih ima Avstrija, imamo jih 8,4 na 10 tisoč prebivalcev, medtem ko imajo Avstrijci 6,5; da pa se kaže izrazita podhranjenost pri kadrih, ki delajo na tem področju - pri tistih, ki naj bi tudi v bodoče sestavljali tim strokovnjakov. Skratka, imamo absolutno premalo strokovnjakov, tudi tistih, ki delujejo v nevladnih organizacijah. In seveda tu govorim o tem, da imamo v Sloveniji na 10 tisoč prebivalcev samo 0,04 socialnega delavca, v Avstriji je takšnih 10,3 na 10 tisoč prebivalcev. Psihologov imamo 0,16 na 10 tisoč prebivalcev, v Avstriji 4,9, nevrologov imamo v Sloveniji 0,08 na 10 tisoč prebivalcev, v Avstriji 0,8 in psihiatrov imamo v Sloveniji 0,53 na 10 tisoč prebivalca, v Avstriji 1,18. Skratka, morda bi bilo treba, gospa ministrica, razmisliti ali ne bi tudi vi predlagali kakšne takšne bonitete, kot jih morda minister za obrambo predlaga za vojake, da bi morda tile kadri, ki nam tako zelo manjkajo, dobili takšne bonitete, kot so bonitete pri vrtcih in podobno - samo to poudarjam bolj v smislu cinizma. Zakon po naši oceni primerno ureja pravice pacientov, še posebej pravice tistih posameznikov, ki zaradi duševne motnje ogrožajo sebe in okolico in jih je treba prisilno hospitalizirati in zdraviti proti njihovi volji ter so pri tem tudi uporabljene posebne metode zdravljenja in varovalni ukrepi. V zvezi s postopki ob prisilni hospitalizaciji vendarle želim poudariti, da so bili ti kljub tej odločbi Ustavnega sodišča po naši oceni na nek način dovolj primerno urejeni, dovolj hitri, saj je bilo treba odločati v treh dneh in tudi z ustreznim pravnim varstvom, saj je že vse od odločbe sama stroka poskrbela za to. Mislim pa, da vendarle moramo prisluhniti opozorilom stroke, ki pravijo oziroma nas na nek način opozarjajo na veliko bojazen v tem smislu, da predlagana rešitev, nova rešitev morda, da je ta predlagana rešitev preveč zbirokratizirana, prezapletena ter da vključuje število oseb, preveliko število oseb, ki bodo vršile ta nadzor. Mislim, da je treba vendarle psihiatrični stroki v Sloveniji zaupati, nenazadnje tudi sama ne poznam kakšnih posebnih izpostavljenih primerov, ki bi ne govorili v prid tega, da delajo zelo strokovno, saj v tem smislu tako poudarjen in tako natančno določen postopek se morda lahko zelo podaljša in na določeni fazi lahko ogrozi tudi paciente, ki bi v tej vmesni fazi bili neustrezno obravnavani. Tu bomo in pričakujemo, da se ti razmisleki še do naslednjih obravnav vendarle pogledajo in da se ta stvar morda uredi bolje. In pri tem glede na to, o čemer sem prej govorila, o tem pravzaprav premajhnem številu, očitno, in skromnem številu psihiatrov in drugih strokovnih delavcev na tem področju oziroma tistih, ki bodo pri tem sodelovali, moramo paziti, da jih ne bomo preveč formalno obremenili in jim odvzeli dragocen čas za diagnostiko in zdravljenje. Tu mislim, da je potrebna ena zdrava razumska mera. Pri tem želim, tako kot še nekateri drugi, opozoriti tudi na anahronizem na nek način in absurdnost omenjanja dveh metod v zakonu, psihokirurgije kot sicer metode, za katero pišemo, da naj ne bi bila dovoljena, in tako imenovanega zdravljenja z elektrokonvulzivno terapijo, skratka, elektro šoki, ki po naših informacijah in podatkih že več desetletij nista v uporabi. Prva naj ne bi bila v uporabi že več kot šestdeset let in druga več kot dvajset let. Zato je potrebno razmisliti, ali je nujno, da jih v zakonu posebej omenimo ali morda celo izločimo oboje. Pri čemer, poudarjam, je ena še vedno napisana med dovoljenimi metodami. Zakon uvaja tudi zagovornika kot strokovno osebo, ki bo varovala in ščitila pravice uporabnikov ter izvajala nadzor. To se nam zdi primerna rešitev, vendar pa je morda do naslednje obravnave še potrebno proučiti primernost izobrazbe in znanj, ki jih mora ta zagovornik imeti, kajti poznavanje mora biti izjemno veliko, po naši oceni pa je ključno tudi poznavanje področja bolezni, oblik zdravljenja z zdravili in podobno. Pozdravljamo tudi ureditev področja pobolnišnične obravnave uporabnikov, zlasti mrežo pomoči v skupnostih po odpustitvi ter spodbujanje sodelovanja vladne in nevldane sfere ter organizacij s področja zdravstvenega in socialnega varstva. Zakon je s tem tudi primerna osnova za izdelavo nacionalnega programa varovanja duševnega zdravja, ki bo opredelil mrežo pomoči in podpore v skupnosti. Sem pa sodijo tako področje zaposlovanja, bivalnih enot, mobilnih enot na terenu, vloga in pomen ter financiranje nevladnih organizacij s tega področja, vloga centrov za socialno delo ter organizacija uporabnikov in svojcev, ki sta tudi pomembna člena v mreži. Če smo v tem obdobju, ko smo vendarle v medijih lahko marsikaj prebrali o tem področju, spremljali, kaj se je pravzaprav najbolj poudarjalo, potem morem reči, da se mi zdi, da je prav to področje dela po odpustitvi iz institucije oziroma po končanem zdravljenju izjemno občutljivo in izjemno slabo urejeno in da so pravzaprav tako pacienti kot tudi svojci ostajali tu zelo osamljeni. In pri tem moram reči, da bo prav gotovo treba animirati na določen način, tako kot pri drogah, lokalne skupnosti. Mislim, da bi imele lahko v sodobnem pogledu na te stvari, zlasti na tem področju kasnejšega vključevanja v družbo, izjemno pomembno vlogo in mislim, da jim tako vlogo pripisuje tudi zelena knjiga tega področja, ki je bila sprejeta. Tu se mi zdi, da imamo v Sloveniji še kar kaj narediti. Res pa je, da mnoge stvari kažejo po nekaj letih zelo dobre rezultate. Če, recimo, pogledamo, kako se lokalne skupnosti vključujejo na področju drog v, recimo, te organizacije Las in podobno, se mi zdi, da bi bilo dobro animirati tudi lokalne skupnosti. Seveda pa nas pri zakonu zaskrbijo - podobno kot, mislim, da tudi varuhinjo človekovih pravic - zelo dolgi roki za uveljavitev zakona kot tudi za pripravo podzakonskih aktov in tudi nacionalnega programa. Tako je moč sklepati, da pravzaprav ne glede na to, da bomo zakon morda do poletja sprejeli v Državnem zboru, vsaj leto dni ni pravih pogojev, da bi se vsi ti akti podzakonski in ostale stvari, ki so potrebne za uveljavitev zakona, sprejele. Na nek način pravzaprav danes lahko že vemo, da vsaj leto dni ne bo prave implementacije tega zakona še v življenje. V Poslanski skupini Zares smo zadovoljni in pozdravljamo tudi sodobno zastavljeno interdisciplinarno naravnanost zakona in pristopa k omenjeni problematiki, ki omogoča porazdelitev odgovornosti med različne izvajalce storitev in programov za duševno zdravje in je tudi temelj za celostno obravnavo oseb s težavami. Psihiatrija po našem mnenju mora izstopiti iz zaprtih institucij in se povezati z drugimi v delovne skupine na lokalni ravni kot nekaj najbolj, bom rekla, sodobna in napredna metoda pri uveljavljanju duševnega zdravja v celoti in v družbi. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s prestavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Besedo ima poslanec Ivan Grill. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica s sodelavkami in sodelavci! Uvodoma mi dovolite, da vam resnično najprej čestitam in se zahvalim za pogum in tudi odločnost, da ste v tem času zmogli toliko napora in, kot sem omenil, tudi odločnosti, da ste dali ta tako zahteven zakon tudi v parlamentarno proceduro. Danes smo že slišali, da je 15 let, odkar se je ta zakon pripravljal, usklajeval, konsenza ni bilo, mogoče pa ne tudi dovolj poguma ali pa tudi konsenza. To smo danes priča, da je bilo z vaše strani doseženo in, kot sem že omenil, izredna zahvala in pa tudi čestitke. Vesel sem tudi tega, da smo danes lahko poslušali zahvalo tako moje predhodnice kot še ene druge poslanske kolegice, da se vam zahvaljujejo za ta zakon, čeprav smo bili ravno s strani teh dveh priča diskreditaciji vaši predstavitvi, ko ste bili takrat v položaju, da postanete ministrica tega tako zahtevnega resorja. Tako ste sedaj dokazali, da je bila diskreditacija neupravičena, in mislim, da je ta pregovor, da se zarečenega kruha največ poje, danes ponovno v veljavi. S svojim delom, s svojimi številnimi zahtevnimi zakoni, ki ste jih v tem času pripravili, in tudi ostalimi ukrepi, ste dokazali, da ste kos temu zahtevnemu resorju. Kot sem že omenil, je ta zakon izredno zahteven, obravnava občutljivo področje in tukaj je veliko zadev treba tudi usklajevati in tudi urejati. Tukaj se je treba zavedati, da je meja med varovanjem človekovih temeljnih pravic in tudi metodami zdravljenja, ki jih ravno pri duševnih bolnikih zahteva stroka, izredno zabrisana in je treba biti izredno previden in imeti številne varovalke, ki lahko preprečijo tudi morebitne zlorabe, tako stroke ali pa kakšnih posameznih interesov. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo bili deležni številnih obiskov, tudi elektronskih sporočil, prošenj, predvsem svojcev, ki imajo duševne bolnike, s prošnjo, da se ta zakon obravnava in tudi sprejme, kajti ta zakon, se pričakuje, bo urejal številna do sedaj neurejena področja. Tako sem prepričan, da boste tudi s strani številnih svojcev deležnih zahvale ob tem. Kot vemo, vsaj tako smo bili tudi mi seznanjeni v poslanski skupini, je bil ta zakon deležen številnih usklajevanj, tudi med resorji, ki se jih ta materija dotika. Ko je bilo že praktično vse dogovorjeno, se je izkazalo, da so zopet posamezna področja, ki niso bila v celoti usklajena in se je vedno znova porajala dilema, ali iti v proceduro s tem zakonoma ali ne. Končno ste se odločili in kljub temu da zadeve niso v celoti povsem usklajene, predvsem med ministrstvi, je danes tukaj zakon pred nami in če bo treba, ga bomo lahko tudi popravili. Bi bilo pa verjetno nesmiselno pričakovati, da bi lahko dosegli popoln konsenz - tako med ministrstvi kot tudi med stroko. Tukaj vsak gleda s svojimi očmi, z očmi stroke, ki jo zastopa in tukaj konsenza ne more biti. Prav je, da se tukaj nekje poišče tista rešitev, ki bo za vse tudi maksimalno sprejemljiva. Izredno smo veseli v poslanski skupini in tudi jaz osebno, da ste upoštevali številne smernice, ki jih na tem področju priporočajo številne mednarodne organizacije, in tukaj ste veliko upoštevali iz zelene knjige, iz Svetovne zdravstvene organizacije in pa tudi Organizacije Združenih narodov. Mislim, da je to potem nek zakon, ki je mednarodno primerljiv in prepričan sem, da bo potem tudi upošteval tako mednarodne kot tudi slovenske normative. Tudi konvencijo o varovanju človekovih pravic in pa svoboščin in pa tudi konvencijo človekovih pravic v zvezi z biomedicino se mi zdi, da sta ključni področji, ki ste ju tukaj upoštevali, kajti mislim, da je za slovensko družbo to lahko največja vrednota in prav je, da jo tudi upoštevamo. Danes smo sicer že tukaj poslušali v predstavitvah, da so za tiste posebne metode zdravljenja zahtevane številne, nekateri temu rečejo birokratske ovire oziroma postopki, vendar jaz sam menim, da je prav, da se tukaj s temi varovalkami zagotovi največjo možno varnost za ljudi z duševnimi boleznimi, da ne bi bili v prihodnosti priča kakšnemu poskusu ali pa zdravljenju, ki bi imel lahko nepopravljive posledice. Mislim, da bomo na ta način lahko optimalno zagotavljali zdravljenje tistim bolnikom, ki bodo take metode potrebovali, in da se bodo tudi uspešno potem izvajale. Prav bi bilo, da še enkrat tukaj omenim, da sem dobil na e-mail neko sporočilo oziroma apel, da s tem zakonom uvajamo tako imenovano psihokirurško zdravljenje. Tukaj je očitno bila neka napačna informacija v javnosti, kajti v tem zakonu se izključno prepoveduje takšna metoda zdravljena in je prav, da se to tudi javno pove. Prav je, da se tudi v tem zakonu omogoča brezplačna pomoč tako zastopnikov kot tudi tistih koordinatorjev v nadzorovanih metodah zdravljenja in da je to tudi v breme državnega proračuna. To pomeni, da bodo tisti bolniki, ki bodo potrebovali tako zastopnike, kot tudi odvetniško pomoč oziroma brezplačno odvetniško pomoč, kot tudi te koordinatorje, da bodo deležni tega na brezplačen način. Ker je bilo veliko danes že povedanega v teh dolgih uvodnih predstavitvah, tudi sam menim, da je ta zakon resnično odlično izhodišče, da ga v naslednjih obravnavah po potrebi še dopolnimo s tistimi stvarmi, ki bodo lahko osnovno besedilo, ki je po moji oceni že sedaj zelo zelo dobro, lahko še dodatno izboljšali in da ga dejansko v tem času tudi sprejmemo in od tega bodo zagotovo največ imeli naši bolniki in pa predvsem njihovi svojci. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Kristijan Janc.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovana ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi! Predlog zakona o duševnem zdravju je po mojem ena najtežjih materij v tem mandatu Državnega zbora zame kot poslancem. Zato priznam, njim je verjetno oproščeno, ker gre za eno zahtevno delo, ki ga je ta priprava verjetno terjala, dovolj, precej časa med vsemi strokami, ki so se pojavile v tem zakonu. To sestaviti skupaj v tak predlog zakona, je verjetno kar zahtevno dolgoročno delo in očitno, po vseh predstavitvah poslanskih skupin ste delo dobro opravili. Vem pa, da je po Evropi že nekaj tega, tovrstna zakonodaja že obstaja in prav je, da tudi mi kot del Evrope to sprejmimo in dobimo to pomembno materijo, ki je tudi skladna z Ustavnim sodiščem in z nekimi pravnimi normami postavimo v okvir. Za vse te bolnike, ki pa žal, kot podatki kažejo, v Sloveniji tudi žal naraščajo in tudi očitno trend, simulacije kažejo, da bo v prihodnosti tega še več, je tudi zaradi tega pomembno, da temu bolniku pomagamo, kajti tak bolnik v okolju, v družini, pa nenazadnje v družbi, lahko postane velik problem, če se ga še tovrstna zakona ne dotakne tako, kot je. Okoli samomorov je bilo veliko povedanega, veliko že tudi napisanega v preteklosti. Zagotovo jih je absolutno preveč. Številka je izjemno velika, kajti 600 na leto, to je res velika velika številka, ki bi se je morali vsi zavedati. Morebiti se je bomo tudi s tem zakonom, pa verjetno ta zakon tega ne bo sam po sebi dosti zmanjšal številk, ampak so mnoga druga področja, ki verjetno vplivajo, kako bi se ta številka zmanjšala. S tem se ukvarjajo verjetno mnogi drugi, ki so boljše strokovnjaki kot smo poslanci, ki nismo za to pristojni. In upam, da bo tudi delček tega pripomogel prav ta zakon, ki bi lahko kakšno številko za prihodnje leto zmanjšal v smislu števila samomorov. Kar se tiče domov in tovrstnih domov za ostarele in duševno motene osebe: mislim, da ta mreža, o tem je bilo danes nekaj govora, res ni optimalna. Tisto, kar pa je, pa mislim, da je, po mojem prepričanju, ker poznam nekaj teh domov tudi v lastni občini, kvalitetno, strokovno in tudi primerna oskrba, na takšni ravni, kot si takšne osebe zaslužijo. Mislim, da je že ta družba veliko na tej poti naredila, da imajo te osebe, ki jih doletijo takšne ali drugačne bolezni, tudi ustrezno strokovno pomoč, ustrezno udobje, in da se tukaj, že v preteklosti pa tudi danes, precej vlaga, da bi bilo še boljše. In z željo, da bi ta mreža bila še boljša tam, kjer je pokritost zelo slaba. To smo videli iz tega gradiva samega, da ponekod je ta oddaljenost pomoči bistveno večja kot nekje. Žal glavnina zgodbe je v Ljubljani, tako kot vse druge stvari in žal nesojene pokrajine, ki jih še nimamo, bi tudi tukaj verjetno lahko prispevale kaj več v prihodnosti tudi na tem področju, ko bi enkrat imeli pokrajinsko zakonodajo. Morda bi tudi bolj v okviru pokrajin bilo pokritje tega področja zagotovljeno, kot je pa danes, ker je koncentracija izključno bolj, tako stroke kot vsega ostalega, v Ljubljani, v okolici pa je bolj ali manj skromna. Ampak vendarle, za to je še čas v prihodnosti in tudi ta zakon tega sam ne bo reševal, je pa to skrb družbe, države kot take, da na tem področju naredi še kakšen korak naprej in omogoča vsem tem kategorijam ljudi, ki to pomoč potrebuje, primerno zdravljenje. Okoli bolnišnic mislim, da je vse dobro. Mislim, da je bilo tudi že nekaj povedanega. Te, ki obstajajo v Sloveniji, mislim, da imajo dovolj strokovnega znanja in drugih pogojev, da lahko uspešno opravljajo to, po mojem, izjemno zahtevno poslanstvo - zdravljenje tovrstnih bolnikov. Slovenija je socialna država. Na to smo ponosni. Mislim, da je ena bolj socialni evropskih držav. Prav je, da je, in prav je tudi, da se v okviru tega področja to področje uredi na takšen način, kot ga ta predlog zakona ureja. Po mnenju poslancev vseh poslanskih skupin in tudi nadaljnjo razpravo je to dobra popotnica, da bo šel zakon skozi proceduro. Morebiti bo vložen še kakšen amandma, ki se bo skozi razpravo vložil, in mislim, da bo tudi posluh ministrstva, če bo primeren in dober, da ga bo sprejelo. In zakon bo dobil eno tistih najširših podpor v tem mandatu Državnega zbora, kar bi bila tudi dobra popotnica za ministrico, ministrstvo, pa tudi za poslance Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Franc Žnidaršič.
Lepa hvala, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica s sodelavci! Spoštovane kolegice in kolegi! Zakon o duševnem zdravju je tisti zakon, ki smo ga dolgo časa čakali in ga nujno potrebujemo. Moram reči, da uživa razmeroma široko podporo, in verjamem, da bo tiste drobne stvari, ki jih je mogoče dodelati v času obravnave v nadaljevanju tudi doživel in na ta način užil tudi našo podporo v nadaljevanju. Moram povedati, da sem zadovoljen, da sem videl, da so nekatere pripombe, ki so bile poslane na ministrstvo, že upoštevane, zlasti s strani varuhinje človekovih pravic, pa tudi nekatere druge, in da se kaže, da bo zakon v končni obliki dosegel obliko in vsebino, ki je manjkala v naši zdravstveni zakonodaji in bo koristila prizadetim, ki potrebujejo pomoč v okviru duševnega zdravja. Moram reči, da je posebej pomembno, da bi ustrezno rešili zastopnika oziroma tistega, ki bi pomagal bolnikom takrat, kadar so potrebni tovrstnih intervencij, in da ta zakon kot podlaga za nadaljevanje postopka prav gotovo omogoča vse tiste vsebinske spremembe, ki morda v tem trenutku še niso popolnoma dodelane. V tem smislu mi podpiramo ta zakon in bomo skušali sodelovati v nadaljevanju na način, ki bo doprinesel h končni obliki v korist vseh prizadetih bolnikov in seveda tudi vseh nas, ki mislimo, da je to področje treba končno urediti. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Jožef Horvat.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica s sodelavci. Glede na splošno podporo temu predlogu zakona čutim, da v Državnem zboru v tem trenutku veje ena pozitivna klima, čeprav je Državni zbor relativno razredčen. In ta pozitivna klima gotovo vpliva tudi na boljše duševno zdravje in na večjo učinkovitost Državnega zbora. Želel bi si takšnih trenutkov še veliko veliko do konca tega mandata. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo ves čas spodbujali ministrstvo, da le zbere še tiste zadnje atome energije, ki pa so bili nujno potrebni, da je zakon priromal v Državni zbor. Nazadnje smo to storili 6. marca na tiskovni konferenci. Zakon je nastajal dolgo časa. Vesel sem, da se je pri nastajanju zakona angažiralo veliko strokovnjakov iz socialne stroke, predstavnikov psihiatrične stroke, nevladnih organizacij, varuhinje človekovih pravic in tako dalje, kar je nek garant za kvalitetno besedilo tega zakona. Želim pa s tega mesta dati priznanje in čestitati gospe ministrici, da je pa le uspela v ciljni ravnini pravilno usmerjati te zadnje aktivnosti in da je ministrstvo in ta vlada na nek način odstranila iz tega zakona nalepko "tabu". Duševno zdravje ali bolje duševne bolezni gotovo v Sloveniji in tudi v svetu imajo žal to oznako. To je še vedno - žal - tabu tema in zgleda, da se je ta etiketa prijela tudi tega predloga zakona. Duševno zdravje je poleg telesnega zdravja nujen pogoj za uspešno delovanje posameznika, pa tudi skupnosti in družbe kot celote. V zadnjih letih duševno zdravje pridobiva pomen v številnih mednarodnih gibanjih, združenjih in agendah. Že v 12. cilju Programa Svetovne zdravstvene organizacije "Zdravje za vse do leta 2000", ki ga lahko označimo za eno največjih gibanj v zgodovini javnega zdravstva, je bilo zapisano, da bi do leta 2000, do leta 2000, morali doseči trajno in nenehno zmanjševanje pojavnosti duševnih motenj, izboljšanje kvalitete življenja ljudi s tovrstnimi motnjami in doseči zmanjšanje, zmanjševanje naraščajočih negativnih trendov. Sprašujemo se, ali smo te cilje dosegli - žal ne. Tudi leta 2008 ne. Po podatkih Svetovne zdravstvene organizacije težave zaradi duševnega zdravja še vedno naraščajo. Tudi v tem trenutku zaradi teh težav trpi okrog 450 milijonov ljudi po vsem svetu. To je približno toliko, kot nas živi v Evropski zvezi. Po ocenah strokovnjakov naj bi depresija leta 2020, gre za bližnjo prihodnjost, bila eden glavnih javnozdravstvenih problemov. Okoli milijon ljudi po svetu se vsako leto znanje v situaciji, iz katere ne vidi izhoda. Težave duševnega zdravja so torej prisotne v veliko večji meri, kot bi pričakovali. Mnogo ljudi o duševnih težavah spregovori veliko težje kot o telesnih. Razlogi se skrivajo v stigmi duševnih motenj ter ljudi s temi motnjami, v prepričanju, da je to naša osebna stvar, v občutku, da se ne da pomagati, v negativnih preteklih izkušnjah, v strahu pred izgubo zdravega razuma in še bi lahko naštevali. Pa vendar, izkušnje tako pri nas kot v tujini kažejo, da je za krepitev, ohranitev in povrnitev duševnega zdravja in na drugi strani za uspešno obvladovanje duševnih motenj mogoče marsikaj storiti. Odgovornost za to nosimo vsi mi. Vsi posamezniki v vsakodnevnih situacijah, v katerih bi moral biti prostor in čas za človeško in čustveno toplino, za razvoj dobre samopodobe, za pristne stike z bližnjimi, širšim okoljem in tudi z naravo, delodajalci, načrtovalci izobraževanja in politiki, za zagotavljanje takšnih delovnih, učnih in bivalnih okoljih, ki bodo spodbujala optimalen razvoj posameznika, strokovnjaki različnih področij pri osveščanju javnosti, odkrivanju problemov ter zagotavljanju pravočasne in optimalne oblike pomoči človeku v duševnih in drugih stiskah. Osebno sem trdno prepričan, da je predlog zakona dobra osnova za nadaljnjo obravnavo. Prepričan pa sem tudi, da se ga z dopolnili da še izboljšati. In prepričan sem tudi, da bo koristen za slovensko družbo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima kolega Drobnič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Že več mojih predgovornikov je omenilo, da se je zakon pripravljalo veliko let, da je sodelovalo veliko strokovnih sodelavcev, ljudi, ki se kakorkoli spoznajo na to področje in imamo torej izdelek. Verjetno ne bomo nikoli dosegli popolnega soglasja, tako kot pri mnogih drugih področjih, drugih zakonih, strategijah, programih in čemu podobno. Ampak vendarle je treba poudariti, da visoka stopnja soglasja je vendarle, prvič, soglasje, kaj vse naj bo, kakšna vsebina naj bo v tem zakonu, kaj naj se določi in kako naj se določi. Je v tem zakonu nekaj doktrinarnih vprašanj in zelo pomembnih odločitev, o katerih se lomijo kopja: prisilna hospitalizacija, nadzor, kako naj se izvaja, ali naj se prepusti vendarle psihiatrom kot medicincem, da sami odločajo o uporabi medicinskih metod, s Hipokratovo prisego. Ampak vemo, da je svet šel naprej, da so te izkušnje pokazale, da je vendarle to zdravljenje nekoliko drugačno in ga moramo umestiti, vse te izkušnje, ki so nastale, žal, v zgodovini, tudi tragične, prisilna hospitalizacija, nekatere metode zdravljenja, ki so puščale posledice na somatskem, pa tudi dodatno na psihičnem zdravju. Tako lahko rečemo, da na eni strani so ta vprašanja prisilne hospitalizacije, uporaba metod, nadzorniki, potem koordinatorji, pa še nekaj podobnih. Na drugi strani pa govori ta zakon o strukturi pobolnišnične oskrbe različnih oblik, terapevtskih metod. Tukaj pa se seveda zakon dotika stvari kar v pravi smeri in določa to strukturo. Ampak pomembno je, kaj se bo zgodilo z implementacijo. Tam je pa pomemben denar, volja, znanje, ne pa sam zakon. Saj imamo vse nastavke pobolnišnične skrbi, imamo dnevne centre, bivalne skupnosti, rehabilitacijske delavnice, invalidska podjetja, nevladne organizacije, potem pisarne, da ne naštevam, celoten spekter, ki se dotika te rehabilitacije v socialnem smislu ali delovno-zaposlitvenem smislu. Pa vendarle obe plati, tako bolnišnična kot ta pobolnišnična sta enako pomembni in nima pomena, da postavljamo eno nad drugo. Po drugi strani pa ne bi pristajal na podmeno oziroma princip, da je treba na nek način rušiti avtoriteto psihiatrije. Sploh ni to potrebno, ker lahko tako psihiatrija v samem pomenu besede deluje ob teh drugih alternativnih in dopolnilnih metodah in postopkih rehabilitacije bolnikov. Tudi od tega zakona verjetno ni odvisno, kako se bo Slovenija in to področje, ta stroka ukvarjala z nekaterimi zelo pomembnimi vprašanji slovenske nacije. Kot je bilo že omenjeno, gre za vprašanje samomorov, kjer smo na svetu v samem vrhu lestvice, mislim, da smo 5., kar se tiče generalno, pa 9., kar se tiče mladih. To je zelo zaskrbljujoč podatek. In to in samo stvar psihiatrije, ampak celotne družbe, kako se bo spopadla s tem vprašanjem. Seveda ima pa vodilno vlogo ravno ta stroka. Do sedaj se je v glavnem govorilo kako je to problem, kako se bomo pa spopadli s tem ali pa da bi kaj naredili v smislu implementacije, pa ne, zlasti kar kažejo rezultati. Po drugi strani pa tudi ta mejna področja, ki niso zgolj tega ozkega duševnega zdravja, sodobne posledice stresa, mobbinga in še vrsto fenomenov, ki jih stroka zaznava in so ravno tako sestavni del te diagnostike poleg psihoz in teh lažjih nevroz, psihonervoz in potem tudi depresij in podobnega. Cela paleta je teh vprašanj, ki niso toliko predmet samega zakona, ampak implementacije. Takrat se bodo pa verjetno lomila kakšna kopja, koliko denarja se bo zagotavljalo, to je zagotovo, kako bomo organizirali te službe, kako bo z mrežami, vsemi temi pisarnami, delavnicami rehabilitacijskimi, bivalnimi skupnostmi. Kako bomo pokrili celo Slovenijo, da bo za bolnika dostopno v najboljšem primeru, da ne bo hospitaliziran ne vem kam daleč, ampak da bo v bližini svojega okolja. Najšibkejše, kar lahko omenim, je zagotovo tako imenovana socialna rehabilitacija, vključevanje v družinsko okolje, vključevanje v okolje sosedov, tukaj še vedno velja problem stigme. Ko so duševni bolniki nekoliko stran, jih gledamo po televiziji ali po mestu, za nas ne predstavljajo kakšnih posebnih težav, vsaj za večino ljudi. Ampak še vedno se uveljavljajo in izvajajo predsodki, kadar je to najbližji sosed, ali pa v sami družini. Skrivanje bolnika tudi še in podobno. Ta vidik je še precej odprta knjiga. Ravno tako pa delovna integracija. Ponovno vključevanje v zaposlitev, sprejem duševnega bolnika oziroma zazdravljenega bolnika, rehabilitiranega človeka brez stigme, brez da ga sodelavci po strani gledajo. To pa ni samo stvar psihiatrične stroke. Zato psihiatrija, vsi tisti iz medicinske stroke, je še kako pomembno, da se pojavljajo tudi v člankih, ne samo strokovnih revijah, ampak da se pojavljajo v medijih na preprost, enostaven način, da razsvetljujejo in pojasnjujejo običajnemu človeku, kako je to, ne samo v strogih akademskih krogih. Zagotovo je pa treba dvigniti akademski nivo bolnišnic. Nočem trditi, da ni na dobri ravni, ampak vedno je možno to še dvigniti. Tako bi na nekaterih področjih, tudi v psihiatriji, vendarle Slovenija dosegla nek preboj naprej, kjer bi bila vodilna med državami Evrope. Vsaj na nekaterih segmetnih pa bi lahko to, zakaj pa ne, da se združijo cilji, denar, tudi iz evropskih strukturnih fondov, s ciljem, da izboljšamo tisto, kar ni toliko predmet tega zakona, ampak predmet uresničevanja. Hvala lepa. Zakon je za izhodišče dobro pripravljen. Vedno pa se bo seveda še kaj našlo, kar bi bilo možno izboljšati. Včasih pa v tej volji po izboljšanju se tudi kaj pokvari. Ampak tako je v življenju.
Hvala lepa. Besedi ima poslanec Drago Koren.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav gospe ministrici in njenim sodelavcem, sodelavkam, poslankam in poslancem! Tudi jaz moram na začetku povedati, da pozdravljam in sem vesel, da je le prišlo do tega trenutka, da danes v Državnem zboru obravnavamo ta predlog zakona o duševnem zdravju. Mislim, da trditev, da je bilo to resnično potrebno, da se s to trditvijo vsi strinjamo. Vesel sem tudi tega, da je pri pripravi tega zakona resnično sodelovala zelo široka paleta stroke. To mi nekje tudi zagotavlja, da je zakon dober, čeprav sem prepričan, da lahko doživi še marsikatero izboljšavo, da pa je za začetek prav gotovo ta pravni okvir za celostno in dolgoročno zasnovo varstva duševnega zdravje le primeren. Čeprav je bilo tudi v tem primeru zaslediti, da ima tudi stroka različne poglede do različnih zadev, ampak da je ta predlog, glede na ta širok krog, ki je sodeloval pri pripravi prav gotovo tisto najboljše, kar je trenutno bilo možno doseči. Jaz kot nestrokovnjak se ne bi spuščal podrobno v samo vsebino tega zakona, ker sem prepričan, da so nam pripravljavci predložili tisto, kar je trenutno najboljšega možno predložiti, sem se pa sam veliko spraševal in zamislil nad tem, kako se dejansko širi ta bolezen duševnega zdravja, te duševne stiske, stresi, depresije. Jaz sem predvsem razmišljal o tem, da bo sam zakon sicer zadevo uredil, ampak glede tistih faktorjev, ki v družbi povzročajo depresije, stiske in strese, pa se je potrebno vprašati, kaj pa lahko storimo, da te faktorje nekje omilimo. Velikokrat se srečujem in ugotavljam, kako je že samo delo za nekoga lahko stresna situacija, neprimeren odnos nadrejenega lahko pri marsikaterem delavcu povzroči, da prihaja v hude hude duševne stiske, kar ima potem za posledico tudi depresijo in tako naprej. Tudi sem zelo presenečen nad podatkom, kako smo v Sloveniji veliki uporabniki raznih pomirjeval in uspavalnih sredstev. Jaz mislim, da ima tu Ministrstvo za zdravje še precej dela, da bi te negativne faktorje, ki povzročajo, da bi na tem področju skušali v naši družbi še več storiti, se pravi, da bi v kali odpravili te dejavnike, kar je prav gotovo še možno storiti. Veliko je bilo govora o samomorih. Mislim, da je vse to odraz stanja v neki družbi. In jaz bi rekel, če s tega zornega kota pogledamo na to stanje, ni dobro. In moramo poskrbeti za to, da bi se to izboljšalo. Glede zakona bom končal s tem, da mislim, da je primeren za nadaljnjo uporabo, da ga bodo predvsem veseli tisti, katerih se ta zakon najbolj tiče, pa morda še njihovi svojci. Za te bo prav gotovo prinesel kar nekaj bistvenih sprememb, in to izboljšav na bolje. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Miro Petek.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav ministrici in njenim sodelavcem, seveda sem poslanskim kolegicam in kolegom! Predlog zakona o duševnem zdravju je bil nujen in nanj smo resnično dolgo čakali. Zdi se, kot da se v preteklosti tega trdega oreha ne bi upali lotiti. Zato gre vse priznanje tej vladi in ministrstvu in ministrici. Ta oblast je končno tudi spoznala, da duševno zdravje mora postati prednostna naloga javnega zdravstva. Zanimiv je podatek, ki sem ga zasledil, da je svetovna zdravstvena organizacija leta 2004 objavila podatek, da se od 12% do 15% diagnosticiranih duševnih motenj konča z invalidnostjo, kar predstavlja 30% vseh izgubljenih let zaradi prezgodnje smrti ali invalidnosti. To je podatek, ki bi nas moral skrbeti. In to pomeni, da je to število enako številu bolezni srca in ožilja oziroma je kar dvakrat večje, kot je pa bolezni raka. Problem v Sloveniji je enak oziroma enako velik. Na dva milijona prebivalcev je v danem trenutku okoli 100 tisoč depresivnih stanj in okoli 10 tisoč psihotičnih obolenj. O samomorilnosti je bilo danes tukaj veliko povedanega. Število samomorov v Evropski uniji krepko presega število žrtev prometnih nesreč ali oseb, umrlih za aidsom. In to velja tudi za Slovenijo, ki je s 600 samomori na leto na neslavnem svetovnem vrhu. Nekateri strokovnjaki pišejo in pravijo, da bi v Sloveniji nujno morali zmanjšati število psihiatričnih postelj, da bi potrebovali okrog 500 postelj manj, kot pa jih imamo in da je potrebno uveljaviti drugačen način, kot je institucionalizirana psihiatrija, na primer skupnostna psihiatrija. Menim, da bi pred tem ali hkrati s tem morali narediti še nekaj, in sicer nujno urediti enak dostop do psihiatričnega zdravja v celotni državi. Tukaj je bilo že večkrat omenjeno, da Koroška skupaj s primorsko in dolenjsko regijo nima enakega dostopa do psihiatričnega zdravljenja kot drugi deli, kot druge regije v državi. Ta oddaljenost od psihiatrične bolnišnice pa seveda na drugi strani pomeni manj stikov med bolnikov in svojci. Stiki pa, kot vemo, so tudi odločilni element v zdravljenju posameznika. Ker v ravenski regiji ni dovolj psihiatrov, je tako onemogočeno tudi ambulantno zdravljenje. To pa na drugi strani oziroma posledično pomeni tudi večji pritisk na bolnišnice. In tudi to je ena od žalostnih posledic dela prejšnjih vlad. V Republiki Sloveniji imamo ta čas šest psihiatričnih bolnišnic in nobena ni v koroški regiji oziroma v zdravstveni regiji Ravne na Koroškem. Tako bi danes težko govorili o tako popularni dezinstitucionalizaciji psihiatrije, ker na Koroškem v bistvu še prave institucionalizacije psihiatrije nismo dosegli. V sodobnem zdravljenju pa je potrebna kombinacija vseh: ambulantno zdravljenje, bolnišnično zdravljenje in različne oskrbe v okviru skupnosti in podobno. Od teh 190 psihiatrov, o katerih je govora, kolikor jih je v Sloveniji, in od tega 102 delata v Ljubljani, pride na Koroško oziroma zdravstveno regijo Ravne vsega en psihiater, kar pomeni sedem tisočink psihiatra na prebivalca. To je daleč najmanj v državi. Koroška pa seveda glede samomorov izstopa v slovenskem prostoru. Zagotovo je zakon odlična osnova in zagotovo se ga bo v prihodnjem tudi dopolnjevalo, predvsem pa ne sme biti duševno zdravje tista siva lisa, o kateri se doslej v Sloveniji nismo ravno veliko pogovarjali. Na osnovi tega zakona bo sprejet tudi nacionalni program varovanja duševnega zdravja. Tu bi pozval pripravljavce, Vlado, da v ta program vključi tudi poglavje obveščanja in medijev. Mediji pri nas duševno zdravje najpogosteje obravnavajo v povezavi s kakšnimi ekscesi, nasilnimi dejanji kakšnega duševnega bolnika, čeprav ta nasilna dejanja duševnih bolnikov niso nič kaj bolj pogosta, kot pa sicer oziroma kot v primeru celotnega prebivalstva. Posledica tega, posledica tovrstne prezentacije v javnosti je poudarjanje, slikanje negativne podobe duševnega področja. To pa na drugi strani tudi vodi k povečanju nestrpnosti in zavračanju duševnih bolnikov. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanko Cveto Zalokar Oražem. [[Je ni.]] Besedo ima poslanka Majda Zupan. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Še enkrat gospa ministrica, kolegice in kolegi. Še enkrat bi rada izrazila priznanje ministrici in celotnemu ministrstvu, da je prisluhnilo zahtevam z različnih strani in pripravilo zakon o duševnem zdravju, saj smo bili ena redkih držav v Evropi, ki do sedaj nimamo takšnega krovnega zakona za to področje. Pomembno se mi zdi, da je pri snovanju zakona sodelovalo, da je šlo v širino, da je sodelovalo veliko zainteresiranih - od stroke do civilnih združenj in da predlog zakona prinaša obravnavo celostnega področja psihiatričnega zdravljenja s poudarkom in v ospredju na bolniku. Zavedati se moramo, da je duševno zdravje ali nezdravje, če hočemo tako, da povzroča veliko odsotnost z dela, zgodnjo invalidsko upokojitev, posledično s tem nizke pokojnine in zaradi tega tudi kratek korak v revščino. Predlog podpiram in pričakujem, da bo zakon v dobršni meri odgovoril na težave in dileme bolnikov, njihovih svojcev, stroke in nenazadnje tudi družbe, ki je dolžna skrbeti tudi za to področje, ki je vse prevečkrat temna plat državljank in državljanov. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima mag. Majda Potrata. Izvolite.
Hvala. Že poprej sem povedala, da ne bom nasprotovala sprejetju sklepa, da je zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Ne bom pa ta hip izrekala pretiranega navdušenja, ker bom raje čakala na to, kako se bo zakon implementiral v življenju. Nekaj zadnjih izkušenj kaže, da še tako odlični zakoni ne morejo preprečiti tragičnih dogodkov, v katerikoli družbi. In želela bi si, da bi se v polni meri uresničil predvsem 3. člen tega zakona, ki govori: "Kakršnakoli oblika zapostavljanja na podlagi duševne motnje je prepovedana." Prevečkrat sem namreč imela možnost ugotavljati ravno to, da življenje ni tako idealno, da bi vsi imeli dovolj razumevanja za ljudi z manjšimi, trajnimi ali občasnimi duševnimi motnjami. In to je pravzaprav tisto, zaradi česar pa sem vendarle optimistična, da se bo razumevanje družbe za težave ljudi s psihičnimi motnjami počasi izboljševalo in da se bo naša skupna ozaveščenost o tem, kako ljudem pomagati, povečevala glede na to, da se nam slika prihodnjega življenja kaže v nič kaj perspektivni luči. Če namreč pomislim na to, da strokovnjaki menijo, da bo v visoki starosti 50% populacije soočene z demenco, če vemo, da je neprilagojenost naše institucionalne ali kakšne drugačne oskrbe za ravnanje s starostniki precejšnje in da žal o starosti zdaj govorimo predvsem kot o problemu, ne pa tudi kot o tistem obdobju, v katerem je mogoče kakovostno preživeti in bi se tega dejstva lahko veselili, da se nam življenjska doba podaljšuje, je ravno zaradi tega, o čemer zdaj govorim, ta grožnja visoke obolevnosti tisto, kar nad dela manj optimistične, ko zremo tudi na svoje življenjsko zorenje ali pa kakorkoli hočemo reči procesu staranja. Rada bi opozorila še na en vidik svojega soočanja s tistimi, ki se morajo kakorkoli sprijazniti s tem, da njihovo duševno zdravje ni nemoteno. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Gre za tiste, ki imajo to težavo, predvsem pa tudi za njihove svojce. In mislim, da je zakon dolžan poskrbeti ali družba je dolžna poskrbeti za večjo pomoč tistim, ki se soočajo s tem, zato da bodo hitreje prepoznavali znake. In ko ste nekateri tako optimistično napovedovali, da bo zakon sam prinesel tudi zmanjšanje samomorilnosti [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]v Sloveniji, jaz žal nisem tako zelo optimistična. Mislim, da bomo morali marsikaj drugega še narediti, da bo teh najhujših oblik čim manj. Želim torej zakonu uspešno uresničevanje.
Hvala lepa tudi vam. Sprašujem predlagatelja ali želi besedo?
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Naj v prvi vrsti se zahvalim za ta čut do sočloveka, ki je bil danes izražen v celotni dvorani. Naj se zahvalim tudi sodelavkam in sodelavcem, ki so res trdo delali, in Ministrstvu za delo, Ministrstvu za pravosodje in Ministrstvo za finance, ki tokrat ni imelo velikih pripomb, pa ne glede na to, da so predvidena skozi naslednja leta tudi dodatna sredstva. Tukaj smo našli skupni jezik in da je pa tista varianta, o kateri je bilo veliko povpraševanje, katera varianta zakona zdaj sploh je prišla na vrsto, prišla je tista, ki smo jo bili sposobni vsi skupaj uskladiti nazadnje medresorsko. Medresorsko usklajevanje je bilo potem, ko je stroka, ko so vsi nekako dali svoje soglasje, je bilo izjemno težavno zaradi teh občutljivih odprtih vprašanj, ki so tukaj vezana predvsem na eni strani na socialo, na drugi strani na sodišča in tako naprej. Bilo je nekaj vmesnih priporočil, ki jih bomo seveda poskušali še skozi naslednje faze upoštevati, nekaj interpretacij o tistih vprašanjih, ki ste jih danes imeli, bi pa želela podati tukaj. Zelo se strinjam s to ugotovitvijo, da je vse nazadnje odvisno tudi ali pa predvsem od dobre implementacije. Zakon uvaja resnično nove strukture, uvaja zastopnike, koordinatorje, koordinatorje za zdravljenje v skupnosti, tako kot koordinatorje za nadzorovano zdravljenje in seveda obstoječe bolnišnice in nov odnos, torej odnos kako del zdravljenja premakniti iz psihiatričnih bolnišnic tudi bližje pacientu. Vse to bo zahtevalo eno izjemno široko zavedanje celotne družbe, eno razsvetljenstvo, ki ste ga vi danes začeli širiti tukaj s temi vašimi razpravami. Tudi stigmatizacija. Se pravi, ne govoriti o tem. Če se o tem toliko odprto govori v parlamentu, kot se je govorilo danes, bo to pomagalo odpirati to tematiko v delovnih okoljih in vsepovsod. Predvsem v delovnih okoljih, kjer je najpomembnejše, da se omogoči vrnitev človeku, ki ima sicer težave z duševnim zdravjem, nazaj na delovno mesto. Lahko povem tudi z izkušnjami iz mojega prejšnjega dela, da je to največje zdravilo. Največje zdravilo je takrat, ko človek dobi priložnost in obenem to pomembnost, da je koristen sebi in da je koristen širši družbi. In to gotovo ni samo zdravljenje s sistemi, ki so tukaj predvideni, ampak predvsem je tudi sprejemanje ljudi s tovrstnimi težavami v širši družbi. Gotovo je ta pristop potrebno širiti in ga razširiti. Tudi na ravni EU bo potekala zaključna konferenca 13. junija v Bruslju na to tematiko in je zelo pomembno, da Slovenija lahko tudi znotraj Evrope pokaže, da je storila korak naprej. Z zakonom seveda ne rešujemo še število kadrov, ki je kritično. Jasno, če sta v Ljubljani 102 psihiatra, jih je po celi Sloveniji potem ostane med 80 in 90, da to ne more biti enakomerna dostopnost do mreže. Mreža pravzaprav ni postavljena, postavili jo bomo skozi nacionalni plan znotraj enega leta po tem, ko bo zakon sprejet. Ampak mrežo je lahko narisati in napisati, mnogo teže pa je vzpostaviti zadostno število kadrov, ki bodo pokrivali tudi te pokrajine, kot je Koroška, kjer smo slišali, da ni treba nič jemati iz institucij domov, ker institucij sploh še ni. Torej imamo zelo različne rešitve in neenakomerne rešitve v slovenskem prostoru. Ko je bilo vprašanje zastopnikov, kje bodo najprej, ker bo šlo postopoma, gotovo najprej tam, kjer so področja najbolj podhranjena in kjer je incidenca tovrstne bolezni največja. V tem zakonu so predvidene in definirane posebne metode. Zakaj so napisane posebej tri metode? Zato, da so jasne, da obstajajo, ker obstajale so tudi danes, samo niso se izvajale v Sloveniji, ampak so bili bolniki napoteni izven Slovenije. Zato je pošteno, da definiramo te metode tukaj v zakonu. Kar pa se tiče kirurških posegov, je pa evidentno zapisano, da pravzaprav te metode niso dovoljene niti z zakonom, niti se te metode pri nas več ne uporabljajo. In tako smo tudi v tem delu, ki se tiče posebnih metod, nekako prišli do soglasja, da te metode potrebujejo jasno tudi nadzor. Tukaj ne gre za nezaupanje stroki. Nikakor. Nihče naj tega tako ne razume. Ampak ko gre za tako resne zadeve, ko gre za omejevanje človekovih pravic, verjetno ni škoda, da se postavi ena struktura, ki pravzaprav nekako dopolnjuje ena drugo. In ta pravica, da ima danes takšen pacient pravico do odvetnika, ki ga mora dobiti, da mora iti zadeva preko sodišča, da je to omejeno na tri dni, da se morajo zadeve dogajati v zelo kratkih, predpisanih časih, vse to pomeni, da ne bodo kratene pravice nekomu, ki bi se ga eventualno dalo v zaprt oddelek, za kar bi se, seveda verjamem lahko, nekdo odločil, da je temu prav tako, vendar je koristen in nekako s konsenzom dosežen, da imamo tudi tovrsten nadzor. Zato je bilo tudi tukaj s pravosodjem zelo veliko izjemno veliko strokovnega dela. Pravzaprav najtežje je bilo poiskati tukaj rešitve za vsa ta področja. Zelo pomembno je tudi to, da se bodo v mrežo vključevali vključno z nevladnimi organizacijami vsi izvajalci, vključno z nevladnimi. Zakaj? Zato, ker marsikje v razvitih državah se zavedajo, da moramo mi kot celotna družba nad tem bedeti in da pripomoremo k sanaciji ali vzdrževanju stanja, ki nam vsem skupaj ne kaže dobro. In zato je že danes veliko prostovoljcev. Ravno predstavniki teh prostovoljcev so bili na ministrstvu in pripovedovali tudi o tistih izkušnjah in o tistih težavah, ki jih imajo, ki pa jih lahko z zakonom rešimo. In če ne bi bilo takšne podpore, kot je bila že prej, preden smo zakon dali v parlament, vam moram povedati, da sem se tudi jaz spraševala, pa kaj je pravzaprav s tem narobe, zakaj tega zakona ni tukaj, kaj za tem stoji. To je bilo moje vprašanje do danes, ko sem prišla v parlament. Ker odločiti se za nekaj, kar vemo, da je nam koristno vsem skupaj, je eno dejanje, ki je verjetno dovolj plemenito, da ga ni treba dajati pod mizo ali pod preprogo. In ko je bilo omenjeno, da tudi medije vpletemo ali omenimo ali jih znamo nekako dati prostor, zelo pomembno je to, da prihaja tudi do pozitivnih slik, do pozitivnega poročanja za tiste ljudi, ki imajo težave z duševnim zdravjem. In zakaj naslov duševno zdravje? Zato, ker smo želeli tudi s tem nekako destigmatizirati to področje, ne v naprej okarakterizirati. Tudi zato je beseda "oseba" namesto "pacient" v zakonu, da ni tisti, ki je bil enkrat pri psihiatru, že v naprej okarakteriziran, da je bolnik in da pravzaprav ne more priti ne do dela, ne prijaviti se na nek natečaj in tako naprej. In to so bila ključna vodila, zakaj smo tudi to terminologijo poskušali dati na neko pozitivno stran, vključno z upoštevanjem večine pripomb, ki jih je dala varuhinja človekovih pravic. In ravno zato, da vzpostavljamo tovrstne pogoje, ki jih imajo, mogoče kar omenim Ameriko, kjer je to mnogo bolj normalno, kjer se ljudje zavedajo, da so interdisciplinarni timi, psihologi, psihiatri, sociologi pravzaprav en nujen sestavni del družbe, sestavni del, h kateremu se lahko posameznik zateče takrat, ko to potrebuje. In tudi mi smo se v tem zakonu zavedali, da je potrebna interdisciplinarnost, da tukaj samo psihiatri težav ne morejo rešiti, zato smo tudi strokovno opredelili tudi ostale poklice, ki so danes malo bolj tudi pobožna želja. Ampak ko bomo postavljali mrežo, ko bomo videli, koliko virov imamo v kadrih in koliko jih moramo imeti, takrat bomo to idejo tudi lažje udejanjali. Glede sredstev naj povem, da so sredstva izračunana na vse dosti realne podatke, ki danes obstajajo. Tukaj so sredstva predvsem iz Ministrstva za delo, iz Ministrstva za pravosodje iz Ministrstva za zdravje pa v manjši meri. In da nas bo stalo to čez nekaj let, ker se bo krivulja dvigala skladno z implementacijo tega zakona, bomo prišli na 5, 6, 7 milijonov evrov na leto, z vsemi stroški. Ampak s temi milijoni evrov bomo mi resnično lahko postregli eni zelo široki populaciji in pripomogli k temu, da se počuti bolje in varneje. Za psihiatre naj še enkrat poudarim, da ni cilj tega zakona, da bi stopili na prste psihiatrom. Ni cilj, seveda ne. Gre res za to, kot sem prej omenila, da se dopolnjujemo in da konec koncev en sam človek tudi vsega ne ve. To je znano vsepovsod drugod, je samoumevno, v zdravstvu pa to kulturo timskega dela gradimo, ne samo na tem področju, ampak tudi na drugih. In predvsem zato, ker se zavedamo, da je ta čas, ko je človek nekje v neki instituciji, ko še nekdo skrbi zanj, običajno omejen, in da je predvsem potrebno pogledati, kaj je po tem, kako je z vračanjem v družino, kako je z vračanjem v družbo, z vračanjem na delovno mesto. Komisija za medicinsko etiko je tukaj tista varovalka, ki mora odobriti posebne metode zdravljenja. In tudi ta Evropska komisija, predstavniki Evropske komisije za etiko so imeli konferenco v pomladanskih mesecih na Brdu. Seveda sem prisluhnila in prebrala nekaj materialov na to tematiko in mislim, da odločitve tovrstne komisije niso odveč in da tu in tam se ozreti tudi na te etične norme, nam vsem skupaj niti ne škoduje. Če omenim, koliko je tistih oziroma teh pripomb, ki ste jih vi tukaj dajali, in tistih, ki smo jih dobili med pripravo zakona, jih bom omenila samo še nekaj, verjamem pa, da bo skupina in medresorsko sodelovanje lahko upoštevala pravzaprav precejšen del tistega, kar ste predlagali vi danes. Iz razširjenih strokovnih kolegijev za psihiatrijo, ki so seveda kot stroka imeli tudi kar nekaj dopolnil, naj omenim, da smo pri posebnih metodah zdravljenja sledili tudi priporočilom odbora ministrov Sveta Evrope glede varstva človekovih pravic in dostojanstva oseb z duševnimi motnjami, konvencijo o človekovih pravicah v zvezi z biomedicino ter seveda odločbi Ustavnega sodišča. Glede mednarodne primerjave lahko povem, da med starimi članicami tudi ni enotno urejenih teh posebnih metod zdravljenja, ampak vendar 8 od teh, med njimi Avstrija in te najbližje dežele pa so tiste, Nizozemska, Portugalska, Združeno kraljestvo, pa so tiste, ki imajo na podoben način, kot smo mi tukaj postavili, tudi definirano zakonodajo. Še o zastopnikih. Če omenim malo bolj podrobno, ker mislim, da je bilo precej vprašanj na to. Predlagana rešitev za zastopnika pravic na področju duševnega zdravja dejansko nadgrajuje inštitut zastopnika pacientovih pravic po zakonu o pacientovih pravicah. Pri opravljanju svojih nalog zastopnik pacientovih pravic med drugim svetuje pacientu o vsebini njegovih pravic, ki jih ima kot uporabnik zdravstvenih storitev. Menimo, da se pravice po zakonu o pacientovih pravicah in predlogu zakona o duševnem zdravju nikakor ne izključujejo, ampak se dopolnjujejo. Pomembno je, da oba zastopnika varujeta pravice pacientov, vsak v skladu s svojimi pristojnostmi. Pri tem je dopuščena možnost, da posameznik opravlja funkcije obeh zastopnikov, če izpolnjuje pogoje po obeh omenjenih zakonih. In še mogoče ena zadeva, kar se tiče nevladnih organizacij. Naj povem, da smo pri njih upoštevali tudi ta predlog, da pacient ni pacient, ampak je oseba. Da smo upoštevali pripombo, da ne more koordinator obravnave v skupnosti svoje delo opravljati kot častno funkcijo, zato je sedaj predvidena zaposlitev in je tu velik napredek pri tem. Pripomba, da delovna skupina pri izvajanju načrta obravnave v skupnosti ne more biti vnaprej definirana, pa je že zajeta seveda v besedilu predloga zakona. Toliko glede nevladnih organizacij. Kar se pa tiče odbora svojcev, pa smo upoštevali pripombo glede obvestila o omejitvi pravic po tem zakonu, in sicer tako, da sodišče o tem obvesti osebe, ki so določene v zakonu. Upoštevali smo pripombo in določen rok, v katerem mora sprejemni zdravnik obvestiti o sprejemu osebe v nujnih primerih, to je v štirih urah. Upoštevana je pripomba glede evalvacije načrta obravnave v skupnosti po šestih mesecih. Upoštevana je pripomba glede delovnih izkušenj za koordinatorja obravnave v skupnosti v treh letih. In še bi lahko naštevala. To so samo neke konkretne zadeve, ki smo jim šli naproti. Naj pa omenim, da podzakonski akti rabijo čas šestih mesecev in nacionalni program rabi čas enega leta od sprejema zakona, da bomo to lahko naredili kvalitetno. Te čase skrajševati, ne bi bilo realno. Tudi konkretno iz zakona o pacientovih pravicah lahko omenim, da je toliko dela s temi podzakonskimi akti in s posameznimi usklajevanji, da tukaj nekaj mesecev zelo hitro mine. Torej ne gre za to, da ne bi hoteli, ampak preprosto je tematika toliko občutljiva, da je prav, da si vzamemo vsi skupaj za to malo več časa. In jasno, v nacionalnem planu bo mreža, mreža, ki bo zaenkrat zemljevid, ki ga bo treba polniti z realnimi kapacitetami, in to je resnično delo na dolgi rok. Ampak pomembno je, da smo to delo nekako danes začeli in verjamem, da ga bomo tudi dokončali. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Lahko zaključim razpravo? Hvala. Torej zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, torej v četrtek, 22. 5., v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O USKLAJEVANJU TRANSFERJEV POSAMEZNIKOM IN GOSPODINJSTVOM V REPUBLIKI SLOVENIJI, redni postopek. Seznanjam vas, da imamo za to točko na razpolago 3 ure in 18 minut prijavljene razprave. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev, s prvopodpisanim mag. Francem Žnidaršičem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina enajstih poslank in poslancev, prav tako s prvopodpisanim poslancem Francem Žnidaršičem, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Zato besedo dajem gospodu Žnidaršiču, predlagatelju zakona za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik! Spoštovane kolegice in kolegi! Veljavni zakon o usklajevanju transferjev v Republiki Sloveniji, ki je bil sprejet jeseni leta 2006 skupaj s proračunskimi dokumenti, ni bil usklajen s socialnimi partnerji. Njegove posledice so bile: zamrznitev socialnih transferjev, kot so družinski prejemki, socialne podpore, rejnine, štipendije vseh vrst, odškodnine tistim, ki so bili okuženi s HIV zaradi transfuzije, rente po zakonu o žrtvah vojnega nasilja, zakona o vojnih veteranih in zakona o posebnih pravicah žrtev vojne za Slovenijo, pravice vojnih invalidov, skratka pravice, ki se izplačujejo iz državnega, manj pa tudi iz občinskih proračunov. Zamrznitev pravic po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju: dodatek za pomoč in postrežbo, letni dodatek, invalidnine, nadomestila plač za delno invalidnost, poklicno rehabilitacijo in čakanje nanjo in nadomestilo plače ob zmanjšanju osebnega dohodka na drugem delovnem mestu. Zamrznitev pravic po zakonu o zdravstvenem zavarovanju: boleznine, delna invalidska pokojnina, začasno nadomestilo in nadomestilo za invalidnost. Zamrznitev pravic po zakonu o zavarovanju za brezposelnost in zamrznitev pravic po zakonu o preživninskem varstvu kmetov, ko gre za preživnine. Vse naštete pravice so ostajale vse leto 2007 nominalno enake kot leto poprej, in to v času visoke gospodarske rasti in napovedanega proračunskega presežka. Čeprav govori veljavni zakon o usklajevanju, nikakršnega usklajevanja ni bilo, ker je bila januarja 2007 inflacija nižja kot leto poprej. Zakon je bil namreč koncipiran tako, da bi ob denimo enaki stopnji inflacije naštete pravice ostale lahko celo desetletje ali več dejansko brez vsakršnega povečanja. Realno bi ves čas padale, kakor so padle lansko leto, se pravi ostale bi nominalno enake. Vlada je ob sprejemanju enotnega usklajevanja pozabila, da so različni načini usklajevanja nastali zaradi različne narave pravic in spregledala poslabšanje položaja večine upravičencev. Ob dejstvu, da so nekateri uživali pravice neupravičeno, je Vlada z zamrznitvijo kaznovala vse, kasneje pa sama ugotovila, da je šla predaleč in napovedan enoten način sama porušila z Zakonom o varstvenem dodatku, delno tudi z Zakonom o družinskih prejemkih. Težava je tudi v tem, da je Vlada v isti koš zmetala socialne transferje in številne pravice po Zakonu o zavarovanju, ne da bi predlagala spremembe tistih ali zmanjšala prispevne stopnje zavarovanj, ker so bile pravice zmanjšanje. Prav tako še ni predlogov spremembe področnih zakonov, kjer so določene pravice še vedno zapisane, kot take. Vlada v letu 2007 ni storila nič, da bi olajšala položaj upravičencev, ne glede na hitro rast inflacije, kar je bilo nepričakovano in ob nesorazmerno visokih podražitvah hrane. Poslanska skupina DeSUS je želela že z zakonom o prenehanju veljavnosti zakona zmanjšati posledice veljavnega zakona in ker ni bil sprejet, s predlaganim zakonom ponuja rešitev, ki bi to pot dejansko zagotovila enoten način usklajevanja, vendar v korist, ne v škodo upravičencev. Obstoječe poslabšanje socialnega položaja 10 tisočev v danih razmerah opravičuje podporo predlaganim rešitvam, saj ne drži izgovor Vlade, da bodo transferji nato rasli tako kot plače, ker tudi pokojnine ne rastejo tako. Kar zadeva finančne posledice, ni problema, vsekakor bodo manjše od napovedanega proračunskega presežka. Zavedati se je treba tudi, da bo prihranek, ki je bil z zamrznitvijo dosežen lani, dosežen tudi vsako naslednje leto, čeprav neviden, v dosmrtno znižani osnovi. DeSUS verjame, da je zakon dober, potreben in odprt za izboljšave, zato pričakujemo, da bo ocenjen kot dovolj dobra podlaga za nadaljevanje postopka sprejemanja. Zakon je sprejemljiv za vse, ki želimo ohraniti socialno državo, občutek za človeka in solidarnost, zato ga lahko podprete vsi, ki razumete blaginjo tako, da ima vsak v tej državi od nje vsaj nekaj več in ne manj, kot se je to zgodilo s sprejemom zakona v letu 2007. Sprejem tega zakona bo dokaz, da je na primer koalicija še vedno dovolj občutljiva za spremembe, ki terjajo tudi spremenjene odločitve in bo zakon podprla, sicer bodo morali volivci jeseni razmisliti o tem, komu bodo dali svoje glasove, da bo njihovo življenje lažje. Napovedani zakon o enkratnem draginjskem dodatku oziroma prejemku ne rešuje problema na daljši rok, bo samo enkrat rešil problem. Mi temu ne bomo nasprotovali, ni pa to tisto, kar bi morali storiti z zakonom o transferjih, kar predlaga naša poslanska skupina in pričakuje ustrezno podporo vseh odgovornih v tej dvorani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Gospa Romana Tomc, državna sekretarka Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlagane spremembe Zakona o usklajevanju transferov posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji Vlada Republike Slovenije ne podpira. Zakon o usklajevanju transferov, ki se je pričel uporabljati v začetku leta 2007, je uvedel enoten koncept tako po načinu kot tudi po času usklajevanja za različne transferje in s tem omogočil, da je sistem postal bolj pregleden, enostaven in enoten. Podlaga za usklajevanje je dosežena letna rast življenjskih stroškov, kar je tudi praksa v večini drugih držav Evropske unije. Socialni transferji se tako vsakega januarja uskladijo za doseženo rast življenjskih stroškov v obdobju januar-december preteklega leta, v primerjavi z enakim obdobjem predpreteklega leta. Vlada ocenjuje, da način usklajevanja, kot je sedaj v veljavi, ni neposreden povod za poslabševanje položaja materialno najšibkejših. Materialno najšibkejši so prejemniki denarnih socialnih pomoči. Za to vrsto socialnega transfera pa je usklajevanje ostalo enako, kot je bilo pred sprejemom Zakona o usklajevanju transferov. Vseskozi je namreč v veljavi usklajevanje z letno rastjo življenjskih stroškov. Mehanizem usklajevanja je ostal nespremenjen tudi pri vrsti drugih socialnih transferov, na primer pri otroških dodatkih, ki so eden izmed najobsežnejših transferov. Vlada Republike Slovenije meni, da bi bilo usklajevanje transferov z nominalno rastjo bruto plač zaposlenih nesprejemljivo tudi iz razloga, ker večina njih nima podlage v plačanih prispevkih za socialno varnost, zato ni možno in ni smiselno vezati njihove dinamike z rastjo povprečnih bruto plač. Posebej pa velja opozoriti, da bi bila Slovenija s predlagano rešitvijo posebnost v evropskem prostoru, saj večina držav Evropske unije kot valorizacijski mehanizem za številne vrste socialnih pravic upošteva rast cen in ne rast plač. Zaradi vsega navedenega ocenjujemo, da predlagane spremembe zakona o usklajevanju transferov posameznikom in gospodinjstvom ne predstavljajo ustrezne rešitve, zato Vlada predloga ne podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, maloštevilčni, ki vztrajate v današnji razpravi. Čudi me, da v bistvu ni več kolegov v dvorani. Spoštovani! Vlada redno govori, da zagovarja sistemske rešitve in da želi imeti pri predlogih zakonov tudi v proceduri sprejema zadeve, ki sistemsko urejajo področja. In danes smo pri tem, da smo sprejeli ravno eno dopolnilo zakona, pred tem, ki ni bilo dobro, vendar smo ga sprejeli zaradi tega, ker je bilo to takrat boljše kot nič. In vladna stranka danes podaja predlog, ki sistemsko rešuje to vrzel, ki sistemsko zapolnjuje to luknjo, če rečemo v tem zakonu, ki smo ga že dopolnjevali, in dejansko tudi odpravlja tudi te krivice, ki smo jih takrat, upam, da ne namenoma, spregledali. In nujno je, da se vpelje nov način usklajevanja, ki temelji na 150. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kar pomeni, da bi se vsi transferji posameznikom usklajevali z rastjo povprečne bruto plače na zaposlenega, in to dvakrat letno, kot to v bistvu velja tudi za tiste, ki si kar brez vlade izplačajo - enkrat letno sicer, zelo velike zneske. Mislim predvsem na menedžerje. Veste, tam ni problema. Zaslužni ali nezaslužni. Ti si kar lepo izplačujejo, in to kar zneske v milijonih, ne vprašajo ne Vlade, ne parlamenta, ampak za to poskrbijo. Mi imamo v Sloveniji 200 tisoč državljank in državljanov, ki živijo na robu revščine. To je uradni podatek, že večkrat povedan v Državnem zboru. 26 tisoč upokojencev je upravičenih za prejemke iz naslova vojnih invalidov in kar 60 tisoč je upravičencev, ki prejemajo dodatek za pomoč in postrežbo, 4 tisoč pa je upravičencev, ki prejemajo dodatek za večje število otrok. In upokojenci naj bi bili zadovoljni s tem, kar smo jim dali, pravite. Tako Vlada pravi, seveda. Jaz se s tem ne morem strinjati. Če se plače v gospodarstvu povečujejo, potem se morajo preprosto tudi ti socialni transferji oziroma če govorimo o teh dodatkih, ki jih obravnava 150. člen tega omenjenega zakona, tudi to mora biti v postopku usklajevanja, in to redno. Če govorimo o tem, da imamo v proračunu presežek, potem verjetno to ne bo težko. Res je, da je v proceduri tudi obvezna razlaga zakona, ki jo je tudi podala vladna stranka, in govori o tem, da se mora določba prvega odstavka 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju razumeti tako, da se pokojnine usklajujejo glede na rast zneska povprečne mesečne plače. Ali boste tudi to zavrnili? To vam ni ustrezno. Verjetno boste tudi uradno razlago potem zavrnili. Jaz se sprašujem, spoštovane kolegice in kolegi, zakaj smo vedno togi takrat, kadar gre za najšibkejše. Danes govorimo, vendar o najšibkejših. Tega glasu pogostokrat ne slišimo v Državnem zboru. In ravno ti ljudje so najbolj potrebni te pomoči države. In država, Vlada, tudi mi smo obljubili, da bomo delovali v dobrobit njim, predvsem tistim, ki potrebujejo pomoč. Če se ta dobronamerni predlog zavrne, potem jaz ne vem zakaj sploh smo tukaj. Bili smo ravnodušni do vseh dobrih predlogov skorajda v tem Državnem zboru, ki jih je opozicija, pa bili ste ravnodušni, predlagala, in sedaj imate končno en redlog, ki ga je predlagala vaša vladna stranka. Torej, predlagatelj je pravi in upam, da boste ta predlo podprli. Če pogledamo finančne posledice, ki jih ima ta predlog, spremembe tudi niso tako velike, da jih država, ki se hvali, da je zmanjšala javnofinančni primanjkljaj, ki se hvali o tem, da je realna rast države bistveno večja in da ima proračunski presežek, seveda, potem dajmo se vprašati ali tega ne zmoremo. Če res tega ne zmoremo, potem dajmo vsaj navesti prave razloge, zakaj ne, kaj se bo porušilo v javnih financah, če to sprejmemo. Kakšna bo katastrofa, če tega ne potrdimo? Mislim, da mnogi danes čakajo na to, ali jim bomo sistemsko pomagali vsaj urediti znosnost življenja, in pričakujejo, da bomo ta predlog podprli. Verjamem, da Vlada v bistvu ne želi zahajati v konflikte s svojimi volivci, in letos je volilno leto in upam, da to ni predvolilna dobronamerna poteza, ker poznam predlagatelja. To so že enkrat, dvakrat, trikrat poskušali, pa ste jih zavrnili, že prej, v prejšnjem mandatu in verjamemo v dobronamernost tega predloga. Zato govorim, da to ni populistično. Tudi ta razlog lahko izključimo. Torej, ostane nam samo zdrava pamet in razmislek, in če se boste s tem ukvarjali, ne poslušali tega, kar so vam govorili in naročili, boste pač ta predlog tudi podprli. V Slovenski nacionalni stranki zavoljo tega, kar kažejo tudi statistični podatki, in zaradi tega, kar poslušamo tudi neprestano od vas, da želite sistemske ureditve, in pa predvsem zaradi tega, ker vemo, da je to nuja in da mnogi želijo, da se ta stvar vsaj približno uredi tako, kot je po zakonu treba urejati to zadevo. Kajti, jaz verjamem, da ti ljudje niso čisto nič krivi, če gredo življenjski stroški gor, če se inflacija povečuje, in prav je, da država prizna tudi, če je že stanje v gospodarstvu dobro, če gredo temu razmerno tudi plače gor, tudi njihove transferje in na tak način zagotovi znosnost in možnost preživetja. Zato v Slovenski nacionalni stranki podpiramo ta predlog in bomo v nasprotju z Vlado ta predlog podprli. Upam, da bo zadosti takšnih glasov in da bo to tudi danes postorjeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu Poslanske skupine Lipa.
Hvala lepa, še enkrat danes za besedo. Tudi v Poslanski skupini Lipa bomo podprli predlagan predlog zakona. V osnovnem cilju je zapisano, da s tem zakonom želi predlagatelj razveljaviti določbe zakona, ki je za vse transferje uveljavil enoten način usklajevanja, in istočasno uvesti nov način usklajevanja, ki bo temeljil na 150., 150.a in 150.b členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. To pomeni, da bi se vsi transferji posameznikom in gospodinjstvom usklajevali namesto z doseženo rastjo življenjskih stroškov z rastjo povprečne bruto plače na zaposlenega, in to dvakrat na leto, v mesecu februarju in mesecu novembru, obakrat s poračuni za nazaj od začetka leta. Dejstvo je, da so transferji oblika denarnih prispevkov, v veliki meri pa gre tukaj za socialne transfere, torej za obliko pomoči države ali pa lokalne skupnosti ljudem, ki so socialno šibkejši. Teh transferjev, ki se po vladnem zakonu, ki je bil sprejet na predlog, takrat še ministra Drobniča, v letu 2006 in ki ga je izglasovala kljub nasprotovanju opozicije, zelo resnim opozorilom tudi Ekonomsko-socialnega sveta, sindikatov in pa tudi dela vladne koalicije, pa da ne bom krivična, DeSUS je bil edini, ki si je takrat upal nasprotovati temu krivičnemu vladnemu predlogu. Po tem zakonu se torej usklajuje okoli 44, mislim, da točno 44 različnih transferjev iz proračuna, iz lokalnih skupnosti, iz pokojninske in invalidske blagajne oziroma zavarovanja in tudi iz zakona oziroma na podlagi zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Vlada je, kot že rečeno leto 2006 uspela izglasovati zakon o usklajevanju transferov, celo po nujnem postopku je bil takrat vložen zakon in tudi izglasovan. Ta zakon je, rekla sem, krivičen, pa to verjamem, da boste danes nič kolikokrat slišali. Zakon je bil naravnan strogo restriktivno, pa ni edini pod to vlado, ki je šel v krčenje pravic, socialnih pravic. Prizadel je veliko število upravičencev, prejemnikov denarne socialne pomoči, okoli 60.000 jih je bilo takrat, ko se je sprejemal ta zakon. Tistih, ki so bili upravičeni do dodatka za pomoč in postrežbo, 26.000 jih je bilo, in še bi lahko naštevala. In ne nazadnje, ta zakon je prizadel veliko število upokojencev, tistih, ki prejemajo najnižje pokojnine, zaradi česar so upravičeni do varstvenega dodatka, torej tako imenovanega socialnega korektiva. Med cilje takrat vlade oziroma minister Drobnič je zapisal: "Treba je zagotoviti dolgoročno vzdržnost javnih financ." Janez Janša je oktobra istega leta, se pravi 2006, dejal: "Ta Vlada varčuje tam, kjer se da!" In sprejet je bil zakon o usklajevanju transferov gospodinjstvom in posameznikom, ki še danes pomeni nepravičnost socialnih transferjev družinam. Transparentnost in enotna evidenca, na katero se sklicuje tudi danes Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, je, roko na srce, "lari-fari" spoštovane kolegice in kolegi. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve še danes, dve leti po sprejemu tega zakona, nima centralne evidence vseh transferjev. Trikrat sem na pristojno ministrstvo naslovila vprašanje - niti enkrat nisem dobila odgovora oziroma, se opravičujem, odgovor je bil - da Vlada nima centralne evidence, ima pa v državnem proračunu privarčevana finančna sredstva na račun sociale oziroma izplačevanja oziroma usklajevanja posameznih transferov. Edini in osnovni razlog je bil v proračunu privarčevati zajeten kup denarja, in to je bilo tudi takrat zapisano med cilji vladnega zakona. Med posledicami Vlada zapiše, pa bom citirala: "Zakon pomeni prihranke v javnofinančnih sredstvih za socialne transferje. V letu 2007" - pa se opravičujem, ker bom govorila še v tolarjih, zakon je bil sprejet še takrat, ko smo imeli slovenske tolarje - "Vlada naj bi privarčevala eno milijardo 822 milijonov 622 tisoč slovenskih tolarjev, v letu 2008 se ti prihranki podvojijo, v letu 2009 pa naj bi ti prihranki znašali že za več kot 6 milijard slovenskih tolarjev." To je bila edina posledica in edini namen vladnega zakona, ki še danes v naši družbi povzroča krivice. Na stopnjo tveganja revščine vplivajo tudi socialni transferi. Brez teh bi bila relativna revščina v naši državi več kot 24%, ampak relativna revščina ne pove absolutne revščine, ne vključuje številk, ki pomenijo nujne življenjske potrebščine oziroma stroške, vključujejo zgolj in samo prihodke. Socialni transferji so nedvomno pomembna pomoč ali korektiv države. Jaz se sprašujem, ali je Vlada, ki ravno na tem področju varčuje, odgovorna Vlada, ki si zasluži, da s svojo politiko usmerja družbo in razmere v njej. Vlada, ki varčuje na račun sociale, je slaba vlada. Imeli smo, in predsednik Vlade Janez Janša se zelo rad pohvali s tem podatkom, najvišjo gospodarsko rast v Evropski uniji, govorim za preteklo leto, leto 2007, a predsednik Vlade istočasno pozabil, da smo imeli tudi najvišjo inflacijo in podražitve. Če so gospodarsko rast občutili lastniki kapitala ali pa tudi Vlada s prilivom v proračun, so inflacijo občutili ljudje, ki prejemajo najnižje dohodke, pokojnine ali pa različne oblike transferjev, socialne pomoči. In tudi ti ljudje so bili dodatno oškodovani. 12 mesecev, celo preteklo leto 2007, se njihov finančni položaj zaradi krivičnega vladnega zakona ni spremenil niti za en cent, spoštovane kolegice in kolegi, inflacija pa je bila na letni ravni več kot 6%, hrana se je podražila v povprečju, nekatere ocene celo pravijo od 30% do 40%. Če se Vlada danes baha s tem, da je januarja 2008 sprejela Zakon o varstvenem dodatku, jo je lahko pošteno sram, da se baha z nujnim ukrepom, ki ne pomeni nič drugega kot poskus popravka lastne napake. Treba je povedati, da zaradi vladnega zakona še danes nimajo vsi upravičenci do varstvenega dodatka nakazanega varstvenega dodatka, ker so morali kljub popravku Vlade v januarju 2008 ponovno vlagati vloge za uveljavljanje pravice do varstvenega dodatka, čeprav naj bi imela Vlada oziroma ministrstvo centralni register z vsemi podatki. Še danes, maja 2008, nimajo vsi izplačanega varstvenega dodatka! Okrog 40.000 ljudi je bilo prizadetih in je celo izgubilo pravico do varstvenega dodatka. Vlada se baha z otroškim dodatkom za 8%, dvig otroškega dodatka z drugimi besedami pomeni v realnosti za povprečno tričlansko družino, se pravi ata, mama in en otrok, približno 1 evro več otroškega dodatka. Ker Vlada istočasno pozabi povedati, da ima novo metodologijo preračunavanja upravičenosti do otroškega dodatka, v kateri se upoštevajo, recimo, tudi obresti, varčevalne obresti otroka, ki je ali pa bi lahko bil upravičen do otroškega dodatka, pa čeprav le-te znašajo zgolj 18 evrov, spoštovane kolegice in kolegi. Mi se danes potegujemo, ali bomo podprli zakon, ki pomeni pomoč ljudem, ki so v socialni stiski, ali bomo nadaljevali z vladno ignoranco. Damo lahko na tehtnico. Ko se ljudje obračajo na predsednika Vlade in v odgovoru ponuja, bom rekla, cenene fraze o ključnih ciljih iz strategije razvoja Slovenije - ta ključni cilj je zapisan v tem vladnem dokumentu: zgolj in samo gospodarska rast. Gospodarska rast, roko na srce, ne prinese boljšega življenja sama po sebi. Pomembna je skrb politike, dohodek iz gospodarske rasti je treba enakomerno prerazporediti in razdeliti med ljudi, ne zgolj in samo v en ozek segment, politično, če hočete, kompatibilnih ljudi ali tistih, ki imajo največja finančna sredstva oziroma dohodke v naši državi. Iz te iste vladne strategije izhaja, bom rekla, nova socialna politika, ki temelji na varčevanju. Jaz upam, da vsaj koalicijski poslanci poznate ta dokument, drugače vam svetujem, da si preberete, recimo, samo tretji ključni ukrep Vlade v smeri zniževanja ravni odhodkov iz proračuna. V letu 2006, je zapisano v tem dokumentu, sta bili uvedeni dve sistemski spremembi na področju socialnih transferjev, ki znižujeta delež odhodkov za ta namen. In Vlada je na račun socialnih transferjev privarčevala oziroma zmanjšala - povprečna realna rast socialnih transferjev je med letoma 2005 in 2007 znašala 2,4%, kar je nižje, kot je bilo v obdobju od 2001 do 2004. V obdobju 2008-2010 si je Vlada zastavila, da bo ta odstotek še naprej zniževala. Ampak poglejte, ko obrnem list papirja, spoštovane kolegice in kolegi, na drugo stran, v tej isti vladni strategiji piše, da se izdatki za obrambo postopno povečujejo, delež BDP se zvišuje z 1,4%, do leta 2010 naj bi narasel na 1,5 oziroma z 1,1 postopno v letu 2007 na 1,4, do leta 2010 pa celo na 1,5. Sociala, šolstvo, zdravstvo. Delež BDP-ja se pod to vlado zmanjšuje. Poglejte si dokumente, ki so pripravljeni, poglejte si Resolucijo o nacionalnem programu zdravstvenega varstva. Delež BDP-ja se zmanjšuje za šolstvo, za socialo, za zdravstvo. Povečujemo pa na postavki obramba, spoštovane kolegice in kolegi! V Sloveniji se revščina povečuje. Jaz sem se včeraj udeležila posveta v Državnem svetu, ki ga je pripravila varuhinja človekovih pravic, ki pravi, da revščina istočasno pomeni kršitev človekovih pravic, ker je kršena pravica posameznika, ki se znajde v revščini, do dostojanstva. Na tem posvetu so bili prisotni tudi predstavniki kabineta oziroma predsednika Republike Slovenije, tudi številni strokovnjaki z različnih fakultet, tudi predstavniki ministrstva. Žal nisem videla niti enega predstavnika vladne koalicije, tistih poslancev, ki bodo brez slabe vesti zavrnili predlog zakona, ki ga je - pa verjamem, da z iskrenimi željami, da se stanje na tem področju v naši državi uredi - vložil prvopodpisani kolega Žnidaršič. Žal še danes ne razpolagamo z ažurnimi podatki, koliko je revščine v naši državi. Ministrstvo še vedno operira s podatki iz leta 2005, ki govorijo, da je bila takrat relativna stopnja revščine 12%, ampak takrat je bil tisti cenzus, ki je določal prag revščine, pri 466 evrih. Odgovorite sami sebi na vprašanje, koliko je danes revnih ljudi - ob inflaciji, ob nenehnih podražitvah in ob dejstvu, da danes minimalna plača v naši državi znaša 399 evrov in da je več tisoč ljudi danes odvisnih od minimalne plače. In da več 100 tisoč upokojencev danes ne prejema pokojnine, ki bi dosegla prej omenjeni prag. 466 v letu 2005. Dejstvo je, da je revščina posledica strukturnih sprememb družbe, torej posledica ukrepov politike. Pod to vlado in njeno strategijo razvoja Slovenije so se poglobile razlike med bogatimi in revnimi, tudi zaradi nove davčne politike ministra Bajuka. Bogatim so se obdavčitve zmanjšale, revni pa bodo zaradi zelo zvitega sistema državnega preračunavanja le še bolj revni, le še bolj materialno in socialno deprivilegirani. Država pod Vlado ni več dobra mama, to si upam trditi, ampak postaja slaba mačeha. Socialna varnost se spreminja v socialno nevarnost. 200 evrov finančne pomoči, denarne socialne pomoči na mesec pomeni, spoštovane kolegice in kolegi, zgolj 7 evrov na dan. Povejte mi, kaj lahko danes državljan, ki prejema 7 evrov na dan državne pomoči, kaj lahko stori s 7 evri? Zgolj in samo dva sendviča, čez cesto pri Državnem zboru. Takšna je realnost. Janša, bom rekla, Bajukova privatizacija, denacionalizacija za politično kompatibilne posameznike in subjekte na drugi strani pomenita revščino za več 100.000 ljudi v naši državi. Konkretnih ukrepov Vlade, roko na srce, v tem mandatu nismo videli - za zmanjševanje revščine, za zmanjševanje socialnih stisk ljudi. Edino, kar dela Vlada, je gašenje požara in morebitno nabiranje političnih točk tik pred zdajci, ampak to je slaba popotnica. To je slaba popotnica ob pomanjkanju resne strategije ali pa ob vladni politiki, bom rekla, ki jo skrbi zgolj in samo kapital, gospodarska rast, ne zaveda pa se in noče se zavedati socialnih posledic tega početja. Tega zakona Vlada, smo slišali, ne podpira. Finančne posledice ob sprejemu zakona bi znašale največ, kot so izračunali v Poslanski skupini DeSUS, 50 milijonov evrov. Ne gre zanemariti dejstva, spoštovane kolegice in kolegi, da ima Vlada istočasno pripravljen zakon za izplačilo odškodnine iz druge svetovne vojne, ki bi pomenil 600 milijonov evrov proračunskega denarja. Ko pa govorimo o 50 milijonih za reševanje socialnih stisk ljudi, pa je to prevelik znesek, ki bi porušil neko sistematično funkcioniranje te vlade. Vlada je v preteklosti v tem mandatu naredila kar nekaj grehov. Jaz upam in želim v korist socialne države, kolikor jo je še ostalo, da danes Vlada ne bo z velikimi črkami zapisala še enega greha. V Poslanski skupini Lipa bomo predlog zakona nedvomno podprli.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! O zakonskem predlogu Poslanske skupine DeSUS je mogoče razpravljati samo v kontekstu sprejetega Zakona o usklajevanju transferov posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji, ki smo ga sprejeli leta 2006. Iz tega zornega kota je potrebna ta novela, ki ji Socialni demokrati izrekamo podporo, saj pravzaprav uresničuje tisto, kar smo Socialni demokrati s svojim amandmajem, vloženim na zakon, skušali doseči v drugi obravnavi zakona na Državnem zboru, le da smo zapisali tako tisto besedilo, ki se naj spreminja: "se usklajuje na način in v rokih, kot je to določeno za usklajevanje pokojnin po Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju." Kolegi iz DeSUS-a pa so vzeli dikcijo, da so za usklajevanje navedli, da "se valorizirajo skladno z določbami 150., 150.a in 150.b člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju." Takrat je predlog amandmaja dobil 26 glasov podpore in 44 glasov je ta predlog amandmaja zavrnilo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo nastop, tedaj ministra Drobniča, ki je menil, da je cilj zakona ne v zmanjševanju socialnih transferjev, pač pa v zagotavljanju enotnega načina usklajevanja vseh vrst pomoči in prejemkov z rastjo življenjskih stroškov, kar pomeni, da bi se ohranil neokrnjen življenjski standard, zavrnili, ker nismo verjeli, da je osnovni cilj zakona uzakoniti rešitve, ki bodo omogočile usklajevanje transferjev, ki se izplačujejo iz državnega in občinskih proračunov ter obeh blagajn na bolj enoten, transparenten, enostaven in logičen način in da s tem posamezniki ne bodo prizadeti ali oškodovani. Hkrati je bilo pa govora, koliko bo država s tem načinom usklajevanja prihranila - nelogična trditev, bi rekli. In takrat je v imenu poslanske skupine naš vodja povedal tri razloge, zaradi katerih smo zakonu nasprotovali. Prvič zato, ker zakon ni bil usklajen s socialnimi partnerji; drugič zato, ker vsebina ni bila skladna z naslovom zakona; in tretjič zato, ker zakon ni imel obrazložitve, ki bi omogočila njegovo stvarno presojo. Pomislekov torej za to, da zakona nismo podprli, je bilo več kot dovolj, zato se nam zdi zdaj pač ohranjena možnost, da popravimo tisto, kar je bilo storjeno napak ob koncu leta 2006 in kar je ta vlada ne nazadnje z nekaterimi posegi v usklajevanje socialnih transferjev že priznala, ko smo tako posamič urejali kakšnega od 38-ih socialnih transferov, zapisanih v tem zakonu. Posebej poudarjam, da smo takrat opozarjali na to, da to niso vse pravi socialni transferji, zaradi tega, ker nekateri so tudi taki, da zadevajo pridobljene pravice iz dela. Torej, da je šlo za neko mešanico različnih socialnih transferov, ki pa so bili docela napak, neustrezno usklajevani tudi zato, ker merilo za ali termin za iskanje usklajenega merila ni bil januar-januar ali december-december, ampak je še zaradi tega, ker je šel z decembra na januar, pomenil prikrajšanje za tiste, ki so lahko uveljavljali pravice iz tega zakona. Menimo torej, da je to priložnost, da popravimo škodo. Če pa Vlada v resnici meni, da način usklajevanja s pokojninami ni ustrezen, zakaj ne bi potem koalicija vložila amandmaja in predlagala usklajevanja z rastjo življenjskih potrebščin - samo dvakrat na leto, pa še vedno lahko. To je torej naš predlog, mi predlog zakona podpiramo in pričakujemo, da bodo to storili tudi vsi, ki imajo vsaj še malo socialnega čuta. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči! Cenjene kolegice in kolegi! V Liberalni demokraciji Slovenije menimo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in ga podpiramo. Razlog za to je seveda ta, da je sprejeti zakon zamrznil vrsto pravic, družinske prejemke, socialne podpore, pa nadomestila za brezposelnost, sejnine, štipendije vseh vrst, pa odškodnine tistim, ki so bili okuženi z aidsom; skratka, pravice, ki se izplačujejo iz državnega in občinskih proračunov ter iz sredstev dveh zavodov, Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Teh je kar sedem: letni dodatek, dodatek za pomoč in postrežbo, invalidnine in nekatera nadomestila, potem dodatek k pokojninam upokojencev, ki jih ljudje dobivajo iz drugih držav nekdanjih republik SFRJ, pa preživnine in varstvene dodatke. Zamrznjene so tudi osnove za pravice po petih različnih zakonih, se pravi, pravice po zakonu o zdravstvenem varstvu in zavarovanju, nadomestila plač zaradi bolezni, poklicnih bolezni, poškodb pri delu; in vse te naštete pravice so ostale vse leto 2007 nominalno enake kot leto poprej, in to v času, ko smo imeli sicer visoko gospodarsko rast in proračunski presežek, ampak seveda zraven tudi hudo inflacijo, inflacijo, ki je na nek način prizadela ravno srednji sloj in vrsto ali pa kar cele skupine ljudi premaknila čez prag revščine. Skupina poslancev je potem že oktobra 2007 v zakonodajno proceduro vložila predlog zakona o prenehanju zakona o usklajevanju transferjev, ampak to seveda ni bilo sprejeto. Ne morem reči, da ni bilo poskusov kakšnih rešitev. Vlada je namreč v mesecu januarju skušala zaradi vseh teh anomalij in napak deloma popraviti nastalo škodo z dvema zakonoma, zakonom o varstvenem dodatku in zakonom o starševskem dodatku in družinskih prejemkih vendar pa to sistemsko ni prispevalo niti k zaustavitvi zniževanja standarda ljudi z najnižjimi prejemki, niti k nadaljnjem razslojevanju slovenskega prebivalstva. Vladni zakoni so tako rešili vprašanje usklajevanja samo pri nekaterih transferjih, kljub temu pa se še več kot 40 transferjev še naprej usklajuje samo enkrat letno z indeksom rasti življenjskih potrebščin. V Liberalni demokraciji ravno zaradi vsega tega, kar sem naštel, predlog zakona podpiramo in upamo, da se bodo vsaj za silo vendarle ublažile te zadeve. Rešitev ne vidimo kot trajno. Boja proti revščini, se ne bojuje s socialnimi transferji, ampak z drugimi zadevami. Tudi različni drugi poizkusi solidarnosti v bistvu samo za trenutek ublažijo te bolečine, v resnici pa problema ne rešijo. Seveda pa vzamemo, recimo, dvoje podatkov iz današnjih časopisov, ki tudi govorijo o tem. Lani je država na račun letnega dodatka "prihranila", v narekovajih, 6 milijonov evrov, en upokojenec pa je zaradi 12 evrov več pokojnine na mesec bil ob 139 evrov letnega dodatka. Se pravi, kar naprej se nekaj preliva, ena rešitev povzroči potem druge anomalije in poprava ene krivice povzroči nove krivice. Tako se je treba o tem vprašati, kako drugače v resnici omiliti posledice revščine. Najlažje seveda tako, da revščine ni. In v to smer naj bi šla ta država. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci! V Poslanski skupini Nove Slovenije imamo ob tokratnem predlogu novele, kot jo predlaga Poslanska skupina DeSUS, podobno stališče kot ob prejšnjih njihovih predlogih. Če me pa spomin ne vara, pa geneza tega zakona sega pravzaprav v predvolilno obdobje leta 2004. Izhodišče socialne politike je zagotovo pravičnost. To pa pomeni, da se enake ljudi, ki so v enakih položajih, obravnava enako. In to je bilo temeljno izhodišče ob sprejetju zakona o usklajevanju socialnih transferjev, ki se ga danes poskuša suspendirati z novelo zakona oziroma s predlogom, kot ga je predstavil predlagatelj. Socialni transferji, ki jih je okoli 40, so se do uveljavitve zakona usklajevali različno, pri čemer so bili državljani postavljeni v zelo različne položaje. Takrat se nam je zastavljalo tudi vprašanje, kako je z enakostjo državljanov pred zakonom? Zakaj bi se prihodke, ki so socialni korektiv, usklajevalo različno? Samo na področju invalidnin prihaja do velikih razlik, kar gotovo ni pravično. Kako na visoke prihodke iz teh transferjev gledajo državljani, ki so zaposleni in dobivajo po 400 evrov mesečne plače, najbrž ni potrebno posebej razlagati. Poslanske skupine opozicije so bile ob sprejemanju novega zakona kritične predvsem do tega, da se zmanjšuje nivo socialne varnosti in da se bodo socialni transferi zmanjševali. Vendar, če pogledamo samo letošnje leto, so se transferi na področju družinskih prejemkov, točneje otroški dodatki, znatno povišali. S sprejemom tako imenovanega DeSUS-ovega zakona bi se ravno starševski prejemki drastično znižali, vezavo usklajevanja transferov, na rast pokojnin, ki se usklajujejo z rastjo plač, bi prejemnike socialnih transferov gotovo postavilo v slabši položaj. Ne smemo pozabiti niti na visoke finančne posledice. Predlog usklajevanja transferjev s plačami bi najbrž za sabo potegnil tudi povečanje prispevnih stopenj, kar bi socialno breme preneslo na aktivno prebivalstvo. Težave, ki so nastale pri prebivalstvu z najnižjimi prihodki, smo na začetku letošnjega leta uredili s spremembo Zakona o varstvenem dodatku, z Zakonom o družinskih prejemkih, kar zadeva področje otroškega dodatka, in z Zakonom o dohodnini. S tem smo omilili, vsaj delno, tiste negativne učinke, ki jih je prinesla inflacija. Če inflacije ne bi bilo, potem predvidoma tudi ti zakoni ne bi bili potrebni. Vlada se je na ta problem odzvala hitro in učinkovito. Glede na to se je z zadnjimi zakoni zagotovilo izboljšanje socialnega položaja tistih z najnižjimi prejemki, da so prišli v ugodnejši položaj, kot bi sicer imeli po starem zakonu, torej pred veljavnostjo zakona, o katerem danes razpravljamo. In glede na to, da bi s tem zakonom, ki ga danes obravnavamo, bistveno poslabšali položaj družin zaradi znižanja porodniških nadomestil in starševskih nadomestil, bo Poslanska skupina Nove Slovenije nasprotovala sprejemu tega zakona. Naj pa napovem, da poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije podpiramo prizadevanja Vlade Republike Slovenije, ko iščejo rešitve, kako bi z enkratnimi finančnimi pomočmi omilili probleme in težave upokojencev, tistih seveda, ki imajo najnižje pokojnine. Do upokojencev smo bili posebej občutljivi, o tem smo govorili tudi v predvolilnem obdobju leta 2004, ko smo izračunali, da je prejšnja koalicija upokojence oškodovala v 4-ih letih za dve "penziji" in pol. Sami smo tako potem pristopili k spremembi zakona, to je bila tudi koalicijska zaveza, in veseli smo, da smo že februarja 2005 te anomalije odpravili. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Stanislav Brenčič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vsem lep pozdrav! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo že v fazi postopka priprave sedaj veljavnega zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstev v Republiki Sloveniji opozarjali in oporekali poenostavljenemu pristopu, ki ga je ubralo Ministrstvo za finance oziroma Vlada Republike Slovenije, ki je nekoliko kasneje predlog tega zakona vložilo v proceduro. Kajti, po našem poznavanju namena in vsebine oziroma narave posameznega transferja se le tega ne bi smelo tako nepreudarno povsem poenotiti v sistemu usklajevanja. Vsak posamezen transfer je nastal na podlagi z zakonom razreševanja določenega družbenega vprašanja in stanja v prvi vrsti kot izvajanje temeljnega poslanstva države, da s posebnim občutkom skrbi za socialno vzdržnost in pravičnost svojih državljanov. Na tej podlagi se je iz vsebinskih namenov in konceptualne zasnove posameznega zakona, ki je določen transfer postavil kot pravico in z druge strani kot obveznost države, določilo tudi način njegovega usklajevanja, ki je bil kompatibilen z naravo in namenom zakona samega. Kljub temu da smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke s svojimi opozorili nekaj malega le uspeli spremeniti, se je že kaj hitro po uveljavitvi zakona pokazalo, da smo imeli s svojimi hotenji močno prav, saj je bilo kaj hitro tudi zaradi visoke inflacije jasno, da bo nujno treba stanje, ki ga je ta zakon navrgel, spreminjati s posebnimi zakonskimi pristopi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo še vedno mnenja, da je bil način usklajevanja posameznega transferja glede na specifičnost namena zakona, ki je le-tega vzpostavil, do sprejema poenotenega sistema usklajevanja vseh transferjev enako bolj pravičen in v prvi vrsti sistemsko stvaren. S predlogom zakona o spremembi zakona o usklajevanju transferjev, ki ga obravnavamo danes, se seveda za nekaj dodatnih transferjev upravičeno odpravlja skrajnost, ki jo je obstoječi zakon vzpostavil s svojim načinom usklajevanja. Vendar pa se povsem s podobnim pristopom vzpostavlja druga vrste skrajnosti, le z novim parametrom usklajevanje vseh transferjev enako, ne glede na sistemsko podlago v zakonu, ki posamezen transfer vzpostavlja, čeravno bi bilo glede na to, da predstavlja sleherni transfer, del skupnega prihodka, določenega upravičenca za njegovo življenje in dostikrat le za njegovo preživetje, je usklajevanje vseh trahsferjev na podlagi 150., 150.a in 150.b člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kot ga predlog prinaša, vsekakor bolj socialno vzdržno in pravično, kot je ta sedaj. Jasno pa je, da bi tak nov poenoten način usklajevanja zahteval nekaj več sredstev iz državnega proračuna. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da niti obstoječi in tudi ne novopredlagani sistem usklajevanja ni dober. Veliko bolj prav bi bilo, da bi se v stanje, ki je veljalo pred sprejetjem sedaj veljavnega zakona, vneslo na podlagi dobre proučitve tega stanja morebiti potrebne spremembe. Praksa je pokazala, da obstoječi zakon ni dober, da je prinesel za najbolj dohodkovno občutljive skupine državljank in državljanov negativni učinek, kar poizkušamo z nekaj interventnimi zakoni blažiti, vendar pa to ni pravi pristop. Je pa v dani situaciji nujen. In vse nepotrebno je tukaj govoriti za to govornico, kako je ta zakon pravičen in kako je ta zakon imel pozitiven vpliv na javne finance. Samo to je res: jaz sem brez upa zmage svaril takratnega ministra in, še bolj verodostojno, takratnega državnega sekretarja v ministrstvu za delo, ki je dolgoleten dober strokoven delavec bil na področju delovnega prava, da bo usklajevanje osnove za odmero dodatnih pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja na tej osnovi, kot jo je prinesel enoten sistem, praktično strah vzbujajoč za najmanjše prejemnike pokojnin. In to se je zgodilo. In vse odveč je danes govoriti, kako smo z ukrepi, ki jih je sprejela sedaj naša vlada, razbremenili to ljudstvo z vplivom inflacije. Ni res! Mi smo vzeli to, kar jim je pripadalo po temeljnem poslanstvu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, in sleherna vlada je bila to dolžna storiti, dolžna to popravljati, ker noben drug v državi ni tako poklican kot vlada, da zasleduje postulat države, da ima poseben občutek z vzpostavljanje socialne pravičnosti in zdržnosti državljanov. Podobno temu bi pa poenotena uporaba novega parametra za usklajevanje vseh transferjev, enako kot sedaj, navrgla, če nič drugega, kar nekatera neupravičenja in navsezadnje tudi nesistemske rešitve glede na naravo in namen posameznega zakona, ki določen transfer vzpostavlja. Tisti, ki je skozi dolga leta poslanskega dela spremljal posamezen zakon, ki je nastajal, ki je v posameznih členih dal transfer, se bo lahko z menoj strinjal. Ni vseeno in daleč od tega, da so prejemniki transferjev v enakem položaju in da morajo biti ti transferji zaradi enakosti enaki. Ni res! Prejemniki nekaterih transferjev so povsem v drugem položaju, ki sploh ni socialna kategorija. Iz vsega tega je odločitev pred posameznim poslancem težka, sploh tisti, ki ima malo lastne kreacije odločanja v korist državljank in državljanov, ki navsezadnje so deležni stimulacije države za njihovo kolikor toliko enakopravno, enakovredno vključevanje v to družbo. Težka je to odločitev. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo zato odločali o primernosti tega zakona na podlagi lastne presoje posameznega poslanca. V vsakem primeru pa, jaz bom zakon podprl, ker je manj negativnih učinkov v njem, kot je v obstoječem zakonu, čeprav pa ni dober zakon. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče poslanske skupine DeSUS bo predstavil poslanec Vili Rezman. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Potem, ko so mi danes na rane že nekaj ur posipavali sol, je bilo prav blagodejno poslušati predstavitve stališč poslanskih skupin. In moram reči, da sem zelo vesel, ne jaz edini, najbrž vsi v Poslanski skupini DeSUS, da imamo tako rekoč iz vseh opozicijskih strank, tako kot v preteklih razpravah, podporo pri teh naših ambicijah, da popravimo slabosti. Veseli smo prav tako, da se je predstavnik Poslanske skupine Slovenskih demokratov raje odrekel diskusiji oziroma predstavitvi stališč, kot da bi se blamiral. Veseli smo tudi kritičnega stališča Slovenske ljudske stranke in nikakor ne moremo razumeti neumnosti, ki jih je trosil predstavnik NSi-ja za to govornico. Mi, ki smo pripravili ta zakon, v Poslanski skupini DeSUS smo ga pripravili v skupini, bomo ta zakon zagovarjali do konca, zavedajoč se, da mi nismo "pogruntali" vse resnice in vseh najboljših rešitev in ponujamo tako kot pri prejšnjem zakonu, ki je bil zavrnjen, da se tisti, ki imate kaj kreativne moči, kaj imagimativne moči, lotite resnega branja tega zakona, pripravite predloge za spremembe in če bo pametnih sprememb, takšnih, za katere mi sodimo, da jih je vredno podpreti, jih bomo mi tudi podprli. Je pa res, da ko se govori o zakonu o usklajevanju transferjev, od leta 2006 naprej v Poslanski skupini DeSUS globoko zajamemo sapo, ker je treba imeti nekaj več kisika v sebi, ko moraš poslušati vse neumnosti, zadrege, obtoževanja, poskuse, kako bi se prelisičilo tiste, ki mislijo naklonjeno v zvezi s tistimi, ki so socialni upravičenci, in moramo zajeti sapo tudi takrat, kadar moramo poslušati ultimate. In jih je nekaj, tako da boste vedeli, ultimatov, ki so postavljeni na račun socialnih upravičencev. Genezo so danes že predstavljali moji poslanski kolegi. Naj samo na kratko povem, da smo mi bili v poslanski skupini tisti, ki smo nasprotovali zakonu, ki je bil sprejet leta 2006. Naj povem, da je izvajanje tistega zakona pravzaprav pomenilo zamrzovalnik, torej, kako zamrzniti ne samo pravice upravičencev, nekateri bi tudi upravičence podhladili. Morebiti bi taki podhlajeni malo manj trošili in bi bilo manj dovolj. Mi se s temi "podhlajevanji" nikakor ne moremo strinjati in seveda tudi ne s stališči Vlade, ki je bilo, kakor kaže, soglasno, in s stališči ministrstva, ki še celo danes, pol leta po tistem, ko so naš prvi zakon zavrnili, berejo iste argumentacije proti, kot da govorimo o istem zakonu. Kot da niso prebrali in uvideli razlik med zakonom, ki smo ga vložili lani, ki so ga podrli in ki so kasneje morali nadomeščati s svojimi padalskimi ukrepi, ki niso sistemski, ampak pač paliativni, blažijo napake, ki so jih povzročili. Protesti so bili številni. Najprej s strani upokojenih, pa tudi vseh drugih seveda in mi v poslanski skupini smo pač skušali temu prisluhniti in popraviti ter ponuditi to v razmislek tudi ostalim koalicijskim partnerjem, kar smo storili, pa ni bilo niti zavrnilnega odgovora. Kot da nas ni - in nas tako ali tako ni, kadar nas ne potrebujejo za glasovanje. Januarski predlogi so pomenili na drug način napraviti nekaj od tega, kar smo mi predlagali, seveda z drugo avtorizacijo. Nekdo drug se je pod to želel podpisati in verjemite nam, da se bo to isto zgodilo sedaj, ko bo, če bo tako, žal, naš novi predlog zakona zavrnjen in ga bodo skušali nadomestiti z nečim drugim, kar bom v kratkem kasneje razložil. In seveda bo avtorizacija spet druga; drugi se bodo podpisovali pod to zaradi tega, ker bodo pač od tega želeli imeti neke zasluge, in zato, ker to pomeni neko nagrado, ki se bo zgodila meseca avgusta po eni izmed variant, ki jo sedaj Vlada predlaga - namreč, nagrado upokojencu, če bo volil sedanjo vlado. V DeSUS-u bomo, ko bo pravi čas, razložili za kakšen enkraten volilni dodatek bo avgusta šlo. Mi smo prepričani, da je ne samo vreden premislek na ta naš predlog zakona. Prepričani smo, da imajo tudi vsi tisti, ki so nas doslej podpirali, prav in da je torej prav, da se danes odločimo zbrati dovolj podpore, da lahko v naslednjih branjih z amandmaji, z izboljšavami, ki jih lahko tudi Vlada predlaga, popravimo tisto, kar se komu zdi, da ni najbolj ustrezno. Nikakor pa ne razumemo, kako da predstavnik NSi-ja govori o vseh mogočih slabostih, govori o tem, kako je ta zakon škodljiv za socialne upravičence, pa je njihov minister, minister za finance, izračunal, da bi, če bi bil naš zakon sprejet, dobili ti upravičenci 25 milijonov evrov. Kako lahko socialnim upravičencem, revežem škodujemo s 25 milijoni evrov, to za racionalnega človeka ni razumljivo. Ministrica, ki prihaja iz istih vrst, je zavrnila, s ponovljenimi lanskimi besedami, naš zakon, tako da ga ne podpira, "ker obstoječe rešitve," sedaj pa citiram: "zakona o usklajevanju transferov so ustreznejše od predlaganih." Torej, za to vlado je ustreznejše, da dobijo reveži manj. Razumi, če lahko to razumeš! Čim manj jim damo, tem boljše je za njih! In to govori ministrstvo, ki bi moralo skrbeti za delo, družino in socialne zadeve, pa za invalide že zraven. In naj danes iz te stranke razložijo, zakaj so proti temu, da bi dobili te višje socialne transfere invalidi, tisti, ki so na bolniški, tisti, ki so dobitniki štipendij, tisti, ki so brezposelni. Kako je to tako zelo dobro zanje, da dobijo čim manj. Domnevam, da prisotni predstavniki Vlade danes na to ne bodo imeli pravih argumentov, pravih odgovorov, ampak bo priložnost, da se pokažejo in postavijo, na razpravi na matičnem delovnem telesu, ko bo stekla. Ta ista vlada, to isto ministrstvo priznava: zakon 2006 je povzročil napake, je bil napaka. Bil je izglasovan samo s tremi četrtinami koalicije, vse ostalo je bilo proti. Ta zakon, to ministrstvo in Vlada priznavata, je povzročil velike socialne stiske, povzročil je krivice in nepravilnosti. To so zapisali sami v utemeljitvi, zakaj zavračajo naš predlog. In zato so si oni umislili blažilne, paliativne ukrepe. Mi na te paliativne ukrepe, zgolj na te ukrepe, ne pristajamo; pristajamo na to, da hkrati s popravljanjem socialnih transferov Vlada doda še kaj za uboge, za reveže, za socialne upravičence. Ne pristajamo pa na to, da sedaj Vlada in ministrstvo zamegljujeta. Sedaj gre zoper za pridobivanje volilne naklonjenosti zgolj upokojencev. Zakaj so izločili? Zakaj so menjali ciljno publiko? Zakaj ne govorijo o vse tistih, o katerih govorimo mi v tem zakonu? Zakaj so se usmerjali samo na tiste volivce, za katere se jim je zdelo, da jih bodo z lahkoto pridobili na svojo stran v mesecu avgustu, ko jim bodo izplačevali do 50, 100 ali 80 evrov? Tega mi v Poslanski skupini DeSUS ne razumemo. In naj za sklep povem, da mi upamo, da ob dejstvu, ki smo ga slišali, torej ob dejstvu velike podpore večine poslanskih skupin, še obstaja možnost, da se ta zakon obravnava tudi v prihodnjih obravnavah, da je na koncu sprejet in da bo tudi NSi ugotovila, da več ni manj.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Drobnič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Začel bomo s prihranki, ki so bili navedeni v zakonu. Jasno je da v času, ko se zmanjšuje brezposelnost, ko se povečuje zaposlovanje, je nemogoče pričakovati, da bi se obseg socialnih pomoči povečeval. V tem času se je zaposlenost bistveno povečala, to pomeni, da je bistveno manj prejemnikov takšnih socialnih pomoči; in to je ključni razlog. Drugi razlog je preprečevanje dvojnih izplačil, trojnih izplačil, to, kar se je dogajalo v naši državi. V zvezi s tem imate poročilo centrov za socialno delo, ki pravijo, da je bil takšen pristop pravilen, da imajo mnogo manj tistih, ki po dvakrat, trikrat prihajajo z dobrimi avtomobili in terjajo socialno pomoč. Ali je to upravičeno, da tisti ki hodi vsak dan delati, delavec, dobi 400 ali 500 evrov plače in potem plačuje v državno blagajno zato, da se vzdržujejo takšne anomalije? Veste, to so prihranki! Sicer pa petindvajset milijonov prihrankov na ta račun lahko primerjamo s tistimi učinki zakonov in s samim zakonom o pokojninskem in invalidskim zavarovanju s katerim se je zagotovilo boljše izplačevanje pokojnin. Že samo valorizacija pokojnin znese petkratni znesek teh prihrankov. kaj šele za otroške dodatke oziroma povečanje otroških dodatkov in ostalih za ostale namene. Skratka, to je seveda demagogija, to je leporečje. Temeljno izhodišče je enakost pri socialnih transferjih, to mora biti, veste! Ali je potemtakem v redu, da se za revolucionarne dosežke - večina, ki se usklajujejo v skladu s plačami, to pravilno; socialne pomoči pa v skladu z življenjskimi stroški. Takrat sem tudi opozoril na enormne razlike v teh prejemkih in se za te strašne razlike ne zavzemam. Oprostite, ti prejemki skupaj kumulativno znašajo med tri in štiri tisoč evrov; to so tudi posamezniki, za katere se prizadeva s tem zakonom, da se spet uveljavlja takšen način valorizacije. O.k., če je družba tako bogata, potem pa se dogovorimo, da bomo za vse te dvignili, vendar spet enako, za dve odstotni točki nad življenjskimi stroški. Če seveda bodo delavci na drugi strani in tudi sindikati, ki zastopajo delavce, s tem soglašali, da se na takšen način dvigujejo socialne pomoči. To pa je socialni dialog in to je tudi medgeneracijsko sožitje in medgeneracijsko dogovarjanje. Tako preprosto ni mogoče razlagati zakone, kot jih nekateri. Verjamem v dobronamernost za nekatere prejemke, ampak ta predlog gre v slabonamerno za nekatere druge. Jaz zagotovo ne bom podpiral sprememb zakona, ki poslabšujejo družinske prejemke, en del družinskih prejemkov, da ne bom narobe tolmačil, ker vse ne. [[..]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[..]]za istospolne partnerje - no, ko boste razpravljali boste imeli možnost o istospolnih in različnospolnih partnerskih skupnosti govoriti. Mislim pa, da ti prispevki ne gredo nič v tej smeri. Torej, to so bili razlogi. In še nekaj. Besedilo zakona, ki je bilo vloženo, je z nekaterimi popravki podobno, kot ga je pripravila Vlada, tista bivša vlada leta 2004, in je smatrala, da je to v redu izhodišče z načela pravičnosti in enakosti, vendar je zmanjkalo časa, ker je bilo volilno leto, poletje, da bi s takim zakonom, ki bi morda tudi dvignil kakšno kritično besedo, da se ne gre s takšnim zakonom, ampak kakorkoli že. Če so načela pravilna, če so načela dobra, potem ni razlogov, da bi upoštevali, ali je predvolilno leto, ali je povolilno leto, ali je kaj drugega. Tisti, ki ravna modro, načelno, pravično se ne bo spraševal o tem, kakšen je tajming vlaganja takšnih zakonov. In to so tudi razlogi, zakaj te novele zakona ne bom podprl. Seveda sem pa še vedno dovzeten oziroma vedno pripravljen za to kot poslanec Državnega zbora, da se nekateri učinki tudi zaradi inflacije pa morajo z določenimi adaptacijami zakona spreminjati. Verjetno je pa treba tudi kaj drugega spremeniti v tej naši družbi, izvore inflacije, ne samo evropske izvore, ampak vse tisto kar se pogosto v Državnem zboru zagovarja: večja poraba, potem razne korporacije, ki na cehovski način dvigujejo cene in ti spodkopavajo pravzaprav socialno stanje. Dvigovanje raznih cehovskih združenj, zadrug in podobnega z obveznim plačevanjem prispevkom in podobno, ki hkrati postavljajo mnogo višje cene. Sprejemali smo tudi Zakon o odvetništvu. Zakaj upoštevati docela njihove predloge, ko gre vendarle v korist nekega dobro plačanega sloja? Zakaj ne bi predvsem poslušali državljanov, uporabnikov teh storitev? In zato se moramo spustiti v te izvore, ki povzročajo socialno stisko; in socialne stiske - ne bom zanikal, da je ni, pošteno ste povedali, da je, ampak moramo prijeti prave vzvode oziroma prave razloge za takšna žarišča. Monopoli, kakršnikoli so že, na katerikoli osnovi - niso dobri in povzročajo inflacijo in zniževanje socialnega standarda. To je v nasprotju tudi s temi osnovnimi principi enakosti, prave tržnosti, v kateri je ključni uporabnik glavni in katerega je treba upoštevati - torej, občan, državljan, kupec, ta je tisti, ki bo povedal, kaj je dobro.
Hvala. Besedo ima gospod Janc.
Hvala lepa, gospod predsednik. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi. Ja, ta predlagani zakon, ki ga je Vlada zavrnila, ga ne podpira, skratka z nekimi argumenti, v katerih pišejo, da to, kar je parlament sprejel leta 2006, kako se usklajujejo ti transferji, razen pokojnin, je verjetno tukaj botrovala, po moji oceni in skromnem znanju, tudi inflacija in je svoje verjetno naredila tudi tu. Ta razkorak, ki ga morebiti predlagatelj očitno uvidi, da je pač ta stvar neskladna s tistim s čimer se usklajujejo plače, in bi normalno bilo za te transferje ugoditi boljše. Jaz se strinjam s tistimi predhodniki, ki so rekli, da je socialna stiska zagotovo velika med Slovenci", toliko in toliko je revnih, toliko in toliko odvisnih od te socialne pomoči, takšnih ali drugačnih transferjev in, normalno, nekaterim že malce teče voda v grlo. Bodimo pošteni in iskreni, tu nimamo kaj skrivati in jaz to čutim tudi v okolju, kjer sem, in vem, da je tega vedno več. Vendar, tudi argumenti Vlade so po svoje razumljivi - če smo pošteni, po drugi strani pa tudi, če sem iskren, razumem te upravičence, da jim to neskladje in zdaj ta celo padec nominalne vrednosti zagotovo pomeni veliko. Vsak evro pomeni vsem tem izjemno veliko. Res pa je na žalost tudi, da so tudi slovenske plače skromne. To niso evropske plače, sploh v določenih okoljih, če odmislim osrednjo Slovenijo - Ljubljano, so plače nizke - 400, 500 evrov je normalna plača za trdo garanje, delo. In te plače so tudi neprimerljive. In iz tega izhajajo tudi ti določeni transferi, ki so. Jaz mislim, da odločitev ni preprosta. Prepričan sem, da ima vsak poslanec toliko socialnega čuta, da razume ta sloj prebivalstva, da razume tiste upokojence z nizkimi dohodninami, da razume tiste takšne in drugačne upravičence teh transferjev, ki jim po zakonu pripada. In vse to verjetno sedi in ima svojo težo tudi v tem predlogu, pa ne glede, v katerem času se mi pogovarjamo: ali je to predvolilni ali je to prvo leto po volitvah - sploh ni pomembno. Vemo, takrat je bilo dosti diskusije, ko smo sprejemali tisti zakon, ampak nam se je zdelo, da se da vse na isti imenovalec - pozitivno, vse transferje na isti imenovalec. In to je bivši minister Drobnič zagovarjal in mislim, da je bilo to za večino poslancev takrat pozitivno. V tem času pa nihče ni računal, kako bo z inflacijo, kako bo s temi in onimi transferji, kako se bo dogajalo in zdaj se je pokazala neka slika, kjer pa zadeve nekje ne gredo tako, kot smo bili takrat v dobri veri bili prepričani, da je to to - kljub nekaterim nasprotovanjem opozicije, kar je pač tudi logično in normalno, samo po sebi umevno. Jaz mislim, da o tako pomembnem področju, o katerem se pogovarjamo danes, ki se dotakne tako veliko državljanov, bi bilo dobro najti tak konsenz, kot smo ga imeli pri prejšnji točki, zakonu o duševnem zdravju. Ali je to možno v Državnem zboru v tem času najti neko kompromisno dejanje? Kompromisno dejanje pa je med obstoječim zakonom, ki velja, in med tem predlaganim, kako tem upravičencem najti malce boljši materialni položaj. Jaz sem tukaj res skeptičen. Ni tako črno-bela slika. Ni tako enostavna slika, kakor se sliši, ne v tistem delu, ki ste ga predlagali na čelu z gospodom Žnidaršičem, in v tem, ki je zdaj v veljavi. Če je to možna varianta. Zato bom jaz v prvi obravnavi brez kakšni posebnih težav podprl to zadevo pod pogojem, da morebiti v drugi obravnavi najdemo neko morebitno rešitev. Kakšne formule v žepu nimam, če bi jo imel, bi jo vam zdaj povedal. Ampak v dobri veri, da tem upravičencem, ki so na robu, mnogi med njimi, ugodimo tako, kot smo bili soglasni v tem Državnem zboru pri dijaški prehrani pa še kje drugje. Bodimo tudi pri teh ljudeh malce bolj socialni. Zavedajoč se tega, da za finančne vire potegne za seboj določene posledice, da ni predvidenega denarja v proračunu. Jaz se vsega tega zavedam, ampak vendarle, če je dobra volja, je tudi neka rešitev vedno možna. Pa ena patria še manj. Če smo zadnjič eno tam, pa tukaj še eno manj, pa bo tukaj [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]Možnosti so. Vem pa, da ni preproste in enostavne rešitve in da slika ni črno-bela. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kumer.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki Vlade. Najprej moram reči, da bom seveda sam podprl tak predlog zakona, in drugo, kar bi k temu dodal, nikakor se ne strinjam z načinom interpretacije sprejemanja zakonov, tako kot je bilo malo prej - en, dva diskutanta nazaj, rečeno, da se na račun tistih 10%, ki obstoječo zakonodajo zlorabljajo ali celo nezakonito uporabljajo, da se seveda potem prilagaja novelacija zakona in s tem prizadene ostalih 90%, ki pa to zakonodajo upoštevajo. Zato s takim načinom in s tako interpretacijo se ne strinjam sprejemanja zakonov v tem Državnem svetu. Menim sicer, da je prav in tudi racionalno, da se za usklajevanje različnih socialnih transferjev iščejo neke skupne rešitve čim bolj enovitega modela usklajevanja, ki bodo predvsem na eni strani bolj pravični in na drugi strani transparentni. Da ne bo prihajalo do takšnih zlorab, o katerih tudi nekateri govorite. Toda ne strinjam pa se s sedanjim pristopom in prakso uveljavljanja tega cilja in načela, da se to počne ne glede na posledice. Tudi ne glede na to, če seveda predlog zakona ni dovolj domišljen ali premišljen. Ena od posledic tega nedomišljenega je seveda zakon iz leta 2006, ki ga je večina v Državnem zboru sprejela, na katero smo nekateri v opoziciji takrat opozarjali, da se bo socialni položaj prenekaterih prejemnikov socialnih dajatev bistveno poslabšal. Takrat je Vlada trdila in vse do lanske jeseni, še v mesecu oktobru je trdila, da se to ne bo zgodilo. Danes smo 22. maja 2008, torej dve leti in nekaj po tistem in več kot jasno in dokazano, da so se te takrat rečeno v negativnem smislu črne napovedi s strani opozicije danes tudi uresničile. In še nekaj, v tem času na žalost, tudi na to smo opozarjali na to inflacijsko spiralo, da bo tudi glede visoke inflacije, pa da se dve leti ti socialni transferji ob takšnih razmerah in takšnem stanju niso usklajevali, se je zares socialni položaj kar precejšnjega števila ljudi, ali to priznali vi ali pa ne, dejansko v vsakdanjem življenju tudi poslabšal. Tudi humanitarni januarski paketni poseg Vlade, s katerim je Vlada skušala reševati nastajajoče razmere in socialno nezadovoljstvo, ni dovolj, zato je razlog, da ta zakon v tem trenutku tudi podpira. Z navedenimi posegi še v januarju letošnjega leta je Vlada posegla na nek način v obstoječi način usklajevanja, vendarle le za tisto majhno omejeno število. Večina usklajevanja je še vedno ostala na starem principu iz zakona, ki smo ga sprejeli leta 2006. In zdaj moram še tisto reči, s čimer se pa najbolj strinjam, da me je prepričal predlagatelj tega predloga zakona, da je nujno nekaj v tem trenutku storiti. To je namreč obrazložitev, ki je na osmi strani in ko se primerja rast cen v Sloveniji in v evroobmočju, v katerem smo, na nek način naj bi bili enakopravni partnerji. Tukaj je očitna razlika ena in pol indeksne točke pri tej inflaciji in to ima "neminovno" posledico pri ljudeh, ki prejemajo te socialne pomoči. In drugi podatek, ki je ravno tako naveden, da je osnovna inflacija postala očitno že sistemska in se vgrajuje tudi v vse dokumente, ki jih sprejemamo tudi v Državnem zboru, tako da ni ta inflacija, ki nas je zajela v lanskem polletju oziroma drugem delu leta, bila samo naključna, ampak da očitno postaja sistemska in bomo posledice te inflacije pri nas znotraj evroobmočja občutili ne samo letošnje leto, lahko še tudi kakšno leto več. In najvišji izdatki prejemnikov teh socialnih transferjev so pa seveda na področju tako imenovanih prehrambenih izdelkov, ki so se jim v lanskem letu cene najbolj povečale. Torej, še enkrat, podprl bom ta predlog zakona. Tako kot sem dejal v mesecu januarju, mislim, da krivice za nazaj, ki smo jo storili leta 2000, ni možno popraviti, predlagam pa, da iste krivice do sodržavljanov ne vlečemo še to leto ali pa naslednje leto. Zato še enkrat predlagam tudi koalicijskim poslancem, da ta predlog podprejo.
Hvala. Gospod Žnidaršič.
Lepa hvala, gospod predsednik! Lep pozdrav obema predstavnikoma Vlade, prej ko sem nastopil, nisem videl, da je gospa sekretarka prišla. Moram najprej, preden komentiram naš predlog zakona, izraziti začudenje, da predstavnik Nove Slovenije govori, da je spremenjeno usklajevanje pokojnin, sprejeto leta 2000, odneslo dve in pol pokojnine. To bi se zgodilo, če bi kumulativno zaostajanje pokojnin v petih letih začelo prvi dan veljavnosti zakona, pa ni. Na koncu so zaostale pokojnine za okrog 7, pa nek drobiž, procentov za rastjo plač. Seveda, do smrti za vse upokojence. Mi smo skušali to napako popraviti, se o tem dogovorili v koalicijski pogodbi, potem pa s sabotažo spremembe zakona pravzaprav invalidno spremenili to zadevo in pokojnine se ne usklajujejo s plačami in še zmeraj zaostajajo. To je resnica. Res pa je še nekaj drugega, da upokojenci nikoli niso videli tistih dveh pa pol pokojnin, ki jih je Nova Slovenija v predvolilnem času leta 2004 obljubljala svojim volivcem. Toliko, kar zadeva zgodovino. Kar pa zadeva ta zakon, moram reči, da je bila ena temeljnih težav in krutih posledic v tem, da je predvideval usklajevanje enkrat letno. In to je pa pomenilo lani na začetku februarja, da lani niso ti ljudje dobili ničesar. Niti centa! In seveda, ob napadu, da ta zakon ni tak, kot bi moral biti, da ima napačna izhodišča, Vlada ne priznava niti tega, da je v stanju vsak, še tako slab svoj zakon, popravljati in spreminjati z več deset amandmaji, naenkrat, kaj šele s posameznimi intervencijami. In očita temu zakonu neprimernost, češ da je drugačen, kot je praksa v Evropi, kjer naj bi se usklajevali taki prejemki z rastjo cen. Ja, zakaj pa ni potem tega predlagala? Lansko leto so cene narasle, recimo, živil za 25% in več, pa ni bilo nobenega ukrepa! S svojimi razmišljanji o tem, kaj je treba narediti, je prišla leto po tistem, ko so posledice slabo pripravljenega zakona leta 2006 nastopile. Še huje! Ko je šlo za to, kakšni bodo prihranki, in da bi ta stvar lažje stekla skozi, je Vlada takrat navajala lažne podatke o finančnih posledicah v smislu prihrankov. Navedla je milijardo pa pol za prvo leto - tukaj dopolnjujem navedbe gospe Barbare Žgajner Tavš: ni bilo milijarda pa pol prvo leto, ampak po podatkih ministrstva, ko je zavračalo naš zakon, ki smo ga vložili decembra meseca oziroma ki je bil decembra meseca prvič na sporedu, pa je bil potem "skenslan", 5 milijard v prvem letu je bilo lani in napovedanih za letos nad 6 milijard prihrankov, če govorim v slovenskih tolarjih. Se pravi, daleč več od tistega, kar je bilo rečeno. Na drugi strani pa, ob zavračanju našega predloga zakona ponuja izračune finančnih posledic v negativnem smislu, ki daleč preraščajo realizem in resnico. Če navedem samo en netočen podatek v tehle finančnih posledicah, je rast pokojnin z našim usklajevanjem. Pokojnine niso v našem zakonu, so rešene že z usklajevanjem v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, pa vendarle se tukaj prikazuje kot finančni uspeh. Nadalje, gospa državna sekretarka je navedla, da bi to sprožilo velike finančne posledice samo na področju družinskih prejemkov, recimo, otroških dodatkov in tako naprej. Zakaj ne pride Vlada s predlogom amandmaja, da se te izključi iz tega načina usklajevanja? Tudi z argumentom, da je bilo to nekaj popravljeno z zakonom o otroških dodatkih oziroma o družinskih prejemkih, ki je bil kot interventni zakon na slabe posledice prej sprejetega zakona sprejet. Čeprav so se ti prejemki nekoč usklajevali po eni drugi metodi in bi naj jim naš zakon škodil, bi takrat z amandmajem lahko stvar rešili, pa tega poskusa ni bilo. Moram povedati, da je v trenutku, ko se poskuša reševati obstoječi zakon zaradi posameznih primerov kršitev v smislu neupravičenega dobivanja socialnih transferov, bilo skrajno krivično že zaradi redkih posameznikov, ki so uveljavljali pravico, pa do nje niso bili upravičeni, kaznovala oblast vse prejemnike transferjev. Ali pa, zakaj za tiste, ki imajo res visoke dohodke, ne pride z omejitvijo, da reče, od tu naprej naj se usklajuje z rastjo življenjskih stroškov, do tam pa s plačami. Lahko bi se o tem dogovorili, lahko bi finančne posledice zreducirali. Mi smo izračunali, je manj kot 30 milijonov evrov posledic - pa se to ne da, ker je to predlagala Demokratična stranka upokojencev zato, da bi pomagala revnim. Bo pa Vlada predlagala prav za upokojence, ne pa za vse reveže v tej državi, za upokojence, ker potrebuje njihove glasove jeseni, draginjski dodatek, s tem porušila vsa razmerja glede višine pokojnin do 500 evrov, ki so različne tudi zato, ker ima eden polno delovno dobo, drugi pa samo 15 let delovne dobe, hkrati pa bodo ostali zunaj tisti, ki morajo preživeti z 200 evri socialne podpore. Tisto pa niso zajeti v nameravanem zakonu, kar jasno kaže, kakšen namen ima zakon. In pa še to, podražitve so bile lansko leto, draginjski dodatek pa se bo velikodušno in slavospevno ponudil tik pred volitvami, a la golaž, ali kako se temu reče, hrvaški sindrom, ki je tam seveda pomagal na ta način iztisniti iz parlamenta upokojence. To so pravi razlogi, ki jih je treba povedati ob tem zakonu. Mi ne rečemo, da je idealen, lahko se ga z majhnimi intervencijami naredi finančno sprejemljivega in na daljši rok boljšega, ker draginjski dodatek pride, pa mine in potem je spet ista pesem - krivice, ki se odvijajo naprej po tem zakonu, predvsem upokojencem in zavarovancem iz naslova zdravstvenega zavarovanja in delovne zakonodaje. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Naj bo to razmislek predstavnikom Nove Slovenije pa tudi Janševim junakom, ki danes očitno imajo prepoved govora o tej temi. Pravičnost je solidarnost, na tem kot socialna družba moramo graditi. Niso invalidi sami krivi, da so invalidi in da ne morejo aktivno in enakovredno nastopati na trgu dela, za to je krivičen sistem, ki je davčno razbremenil bogate in obremenil srednji sloj in tudi tiste osebe z najnižjimi prejemki, z minimalnimi plačami, ki zaradi regresa padajo v sistem obdavčitve. In ni pravično, ko je nekdo s strani Nove Slovenije govoril o sistemu pravičnosti, da delavka dobi zgolj minimalno plačo 399 evrov, da delavka v Palomi dobi minimalno plačo, članica uprave, ki je zgolj slučajno padla iz vrst NSi, dobi pa več deset tisoč oziroma 10.000 in nekaj vredno plačo. To je nepravičnost! In če hočete spoštovane kolegice in kolegi, pa verjamem, da bom s tem povedala dovolj, predsednik Vlade odgovarja ljudem, ki se obračajo na njega po pomoč zaradi socialne stiske. Citiram: "Vljudno vas prosimo, da o svoji stiski obvestite pristojni center za socialno delo, prav tako lahko pomoč poiščete tudi pri nevladnih organizacijah." To je, spoštovane kolegice in kolegi, vladna strategija reševanja socialnih stisk v naši državi, to je sramota za socialno državo.
Hvala. Besedo ima gospod Brenčič.
Hvala lepa. Najprej bi rekel to, da se mi zdi neprijetno, ko poslušam ljudi, ki so opravljali odgovorne funkcije, kot je minister, nastopajo tu pred tem zborom s tako absurdnimi stvarmi. Ta zakon in zakon, ki ga spreminjamo, nima nič skupaj z akumulativo prejemkov transferjev; nima nič skupaj z odvetništvom, kot nima nič skupaj delavski predstavnik, če bo zažgal fabriko, da mu bo delavsko predstavništvo še vedno dalo soglasje, da ga delodajalec ne bo odpustil. Jaz sem žalosten ob tako absurdnih razmišljanjih in govorjenju od ljudi, ki so bili na tako odgovornih mestih. Ampak, nekaj je dejstvo. To, da se vsem tistim prejemnikom pokojnin, ki imajo pravico do dodatnih pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, pokojnina ni uskladila, ni zvišala praktično leto in pol, nima inflacija nič skupnega, nič, ampak tako neodgovorno zastavljen parameter po usklajevanju osnove za odmero teh pravic. Zato pravim, ne vem, kaj ima Vlada v namenu napraviti - časa ni! Mi imamo julijsko sejo, na kateri so lahko samo še tretja branja, vsaka modra vlada, pa tudi če je volilno leto, pa tudi če je bil ta zakon o usklajevanju socialnih transferjev vzet kot dosežek v izvajanju programa za dosego lizbonske strategije, kot nekaj vrednega, bi vsaka modra - vlada - in tudi jaz njej priporočam, naj ne posluša nekdanjega ministra, ampak naj pride z ustreznimi amandmaji - to kar je resnično slabost v prejšnjem sistemu vgradi zdaj v ta zakon. In se bomo praktično kot vladna koalicija in kot Vlada razbremenili še enkratnega, povsem volilnega nastopanja za obravnavo tega zakona, če bo prišel naprej. Jaz bi vsekakor Vladi priporočal, da ravna modro, pripravi najbolj smiselne amandmaje kot odgovorna vlada, ve, kakšne so zmožnosti države, kakšna so pravila igre, kateri transfer je namenjen temu, kateri tistemu in naj pride z amandmaji. In jaz sem prepričan, da lahko ta zakon v najboljšem smislu dobro rešimo, ne glede na volilno leto. In to tudi priporočam. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Han.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Gospodu Brenčiču, zdaj kaj si ta vlada misli, je danes pokazala zelo nazorno, ko vidimo, da je od največje vladne stranke v tem trenutku samo en poslanec, pa še ta je prišel v dvorano pred dvema minutama tako, da si o socialnih stiskah ljudi, o problemih veliko mislijo in tudi mislijo reševati na takšen ali drugačen način. [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] [[...]]Ja, gospod Pukšič [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] [[...]] Gospod predsednik. Še toliko o vladnih poslancih in tistih, ki razmišljajo, če bi bili vsi gospodje Žnidaršiči, Brenčiči in gospodje Rezmani, bi verjetno v tej državi bilo tudi kaj drugače - to je samo moje osebno razmišljanje. Že četrtič poslušam eno in isto zgodbo in ne vem, kaj bi sploh dodal, ker se mi zdi, da govorimo v prazno, ampak vendarle se mi zdi pomembno, da nekaj dejstev, tudi nekaj zgodovinskih dejstev pa vendarle naštejem. Pred volitvami je zdajšnja vlada, zdajšnji pozicijski poslanci, na veliko jih je bilo polna usta borbe za malega človeka, kako, kaj bodo vse storili za tega malega človeka, za probleme v Sloveniji in kaj vse je bilo narobe v 12 letih tiste prejšnje vladavine. In s temi velikimi besedami o reševanju problemov je tudi ta vlada prišla na oblast. Ampak, ker vemo, da je oblast tudi slast, je danes rezultat te njihove vladavine. Ko je prišla na oblast, je napisala v koalicijski pogodbi, tudi to so napisali, da se socialna raven ljudi ne bo zmanjšala. Vendar, po štirih letih vladanja, ne da se je zmanjšala, je socialna raven ljudi in problemi ljudi, ki so v Sloveniji, na najnižji ravni. Seveda so tu tudi drugi vzroki, ampak vendarle je vlada tista, ki lahko na takšne ali drugačne načine vpliva, da se ti socialni problemi ne bi stopnjevali. Vlada, ko je začela vladati, pa je vendarle pokazala svoj pravi obraz, pravi obraz za malega človeka in ta človek izginja, je izginil za tri leta iz njihovih ust, seveda se pa ta mali človek sedaj počasi zopet vrača na prve strani in ni treba ponavljati, ker so vsi kolegi pred menoj rekli, da se volitve bližajo. Začeli so z reformami, pa jih reforme niso uspevale, ker so se ljudje, bom rekel, postavili pokonci. Potem so pa začeli sprejemati zakone in tudi eden izmed zakonov, ki so ga leta 2006 sprejeli, je bil zakon o usklajevanju socialnih transferjev, na katere pa smo Socialni demokrati že takrat opozarjali, da ta zakon ni dober, da ni usklajen s socialnimi partnerji, da bodo problemi, da se bodo glede na inflacije ti problemi pokazali čez nekaj let - takrat smo bili demagogi, takrat smo bili ljudje, ki ne razmišljamo in tako naprej. Danes se vsi ti pomisleki, ki smo jih takrat imeli, pokažejo v pravi luči in naša opozorila, mislim, da so bila takrat na mestu. Ko smo, ko je DeSUS predlagal, da se postavi ta zakon, to je bilo v januarju, smo bili zopet na nek način postavljeni pred isto dejstvo, tudi takrat smo bili še demagogi in ljudje, ki ne poznamo zadev, ki ne delamo dobro v smeri ljudi, tako da smo bili tudi, bom rekel, na nek način s preglasovanjem preglasovani in nismo uspeli. Takrat je bil eden od ključnih momentov tudi ta, da so rekli, da so prejšnji sistem, bom rekel, so lahko zlorabljali nekateri posamezniki. Tudi s tem se strinjam, vendar mislim, da institucije, ki bi morale te posameznike kaznovati oziroma izločiti iz teh socialnih transferjev, niso sodelovale. Vlada je v tem času, potem ko je videla, da več ne gre, sprejela nekaj zakonov oziroma varstveni dodatek, starševski dodatek, potem je sprejela še nekaj drugih všečnih predlogov, ki pa bodo vsi imeli finančne učinke v letu 2009, niti eden nima finančnih učinkov v tem letu, ampak jih bo imel v naslednjem letu. Je pa vprašanje, ali bo ta vlada še imela, bom rekel, vplive oziroma vajeti v svojih rokah. Tako bom ta zakon podprl in upam, da se bodo tudi sedaj v ljudski stranki in v DeSUS-u in pa še kje drugje poslanci vendarle odločili, da je ta zakon edini pravilen in edini pravičen za Slovenke in Slovence. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Potrč.
Hvala lepa. Dobrega leta in pol je, odkar smo sprejemali zakon o socialnih transferjih posameznikom in gospodinjstvom, zaradi tega je, vsaj kar zadeva Socialne demokrate in mene osebno, razprava, ki smo jo takrat imeli, še dovolj živa. Jaz se spomnim, da je Vlada zatrjevala, da pripravlja in sprejema ta zakon zato, da bi poenotila in uskladila sistem usklajevanja vseh, preko 40 socialnih transferjev, ki jih je napisala v zakon. Spomnim se pa tudi, da smo Vladi pripovedovali, da če to res želi, da ni nujno, da uvede samo en sistem; in drugo, da lahko uvede sistem, ki ne bo drastično zmanjšal možnosti usklajevanja v škodo vseh prejemnikov socialnih transferjev. Kaj vse smo bili s strani Vlade proglašeni, tudi na žalost s strani nekaterih koalicijskih poslancev, ni treba sedaj reči, vendar potrdilo se je, da je ne samo obrazložitev, ampak tudi dejanski cilj imel takšno posledico, ne pa samo usklajevanje, kar je predlagala Vlada. Drugo, opozarjali smo, da pripravljeni predlog bo nujno ob večji ali manjši inflaciji povzročil, da medletne uskladitve ne bodo šle v korist uživalcem teh pravic, ker jih enostavno ne bo, ker se bodo poračuni vršili šele v januarju mesecu, december na januar preteklega leta, in dokazovali smo, da zaustavitev tega usklajevanja za leto dni, kar je bilo določeno v prehodnih določbah, bo nujno pomenilo, da se bodo zmanjšale možnosti sprotnega usklajevanja in s tem zmanjšal tudi realni prihodek, ki ga na račun socialnih transferov imajo praviloma ogrožene državljanke in državljani. In še nekaj, povedali smo, da smo doslej tam, kjer je bilo usklajevanje o gibanju plač, upoštevali gibanje plač, ki ni bilo izključno vezano samo za cene ali življenjske stroške, ampak k sreči tudi za povečano produktivnost dela, ki je vedno prinesla nominalno povečanje plač nekoliko več, kot samo usklajevanje po življenjskih stroških, kar zopet bo šlo v škodo prejemnikov socialnih dajatev. Vse to je bilo, da ne bom spominjal imena, s strani tudi uradnih predstavnikov Vlade zasmehovano in ocenjeno kot neresnica. Jaz sem vesel, da tistih predstavnikov Vlade ni več in da ne morejo zagovarjati stališča. Sem pa žalosten, da so na žalost stališča v mnogočem podobna in da ne kažejo na to, da bi Vlada doumela, da je takrat ravnala napačno. Socialni demokrati smo že takrat predlagali rešitev, ki jo danes predlagajo kolegi iz DeSUS-a. Rekli smo, če je pa že nujno vse transfere usklajevati po isti metodologiji in ker je takrat bila možnost uporabiti usklajevanje po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, pa dajmo to usklajevati na ta način. Naš amandma je tudi nekaj poslancev opozicije podprlo, kolegi iz DeSUS-a - da, vendar je dobil krepko premalo glasov, da bi bil uveljavljen. To so dejstva, ki se jih spominjamo še danes in zaradi tega tudi danes v celoti podpiramo predlog, ki so ga dali kolegi iz DeSUS-a, in želimo si, da bi Državni zbor zbral toliko socialnega čuta in razuma in toliko tudi objektivnosti, da bi ta predlog podprl. Pri tem naj rečem dvoje. Če - pa ne bom nič drugega rekel, kot ponovil kar ste mnogi že povedali -, če rešitev ni idealna, se jo da dopolniti. Mi sprejemamo od Vlade zakone, ki imajo na polovico ali pa še več členov amandmaje, mnogokrat tudi vsebinske, pa zato ni nobenega problema. Dajmo tudi tukaj ravnati enako in možnost najti za neko pametno rešitev, obstoja. In drugo. Vrnil bom, sicer praznim klopem, demokratov, Janševih, demagoško izjavo, ki so jo dajali, ko se je sprejemal kazenski zakonik, da ga ne sprejemamo kljub temu zato ne, ker bo uvedel sankcije in večje kazni za pedofile, ker bo omogočil kaznovanje delodajalcev, ki onemogočajo dojemanje mladih mater in žena in podobno - zdaj povemo enako: Kje so sedaj njihovi socialni čuti, če niso pripravljeni najti rešitev za ljudi, ki so v največji stiski? In ljudje, ki jih zajemamo s tem zakonom, nekaj sto tisoč jih je, so v stiski, posebej v letošnjem letu, ko je prišlo do drastičnega povečanja cen življenjskih potrebščin in hrane, in prav bi bilo, da bi Vlada spremenila svoje stališče in podprla ta zakon. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani zbrani v tej dvorani! Na začetku sem najprej mislil, da bi se zahvalil zgolj za dano besedo, kajti razprave opozicije v tej dvorani ne obrodijo plodov, nič se ne spremeni po tistem, ko mi poskusimo z argumenti prepričati večino v pravilnost ali nepravilnost odločitev, ki jih sprejemajo. Ampak tokrat je nekoliko drugače. Se mi dozdeva ali pa se mi zdi, da bi pa mogoče ta zakon lahko bil v prvi obravnavi sprejet, seveda če bodo napovedi, ki so bile tukaj s strani dveh koalicijskih strank oziroma poslancev iz teh koalicijskih strank, napovedane resnične oziroma da bodo besede meso postale, potem bi ta prva obravnava morala biti uspešno prestana. Nekoliko razočaran sem bil predvsem tudi zaradi tega, ker sem včeraj v razpravi o avtentični razlagi 113. člena slišal - sploh ne najdem pravega izraza - takšne argumente, zakaj ta razlaga ni potrebna, da sem se čutil, čeprav sem v tej dvorani že vsega vajen. Nekaj o tem je tudi bilo danes že povedanega. Torej, včeraj nismo uspeli z zaščito delavskih predstavnikov, se pravi, sindikalnih zaupnikov, kakorkoli, članov svetov delavcev v podjetju. Danes podobno zgodbo poslušamo o upokojencih. Pa bi pri tem želel poudariti predvsem to, da so težave, s katerimi se ti ljudje soočajo v vsakodnevnem življenju, velike. Verjetno upokojenci z nizko pokojnino ali invalidi z nizko invalidnino ne hodijo samo v mojo poslansko pisarno, ampak hodijo v vse poslanske pisarne in apelirajo na vse nas, da bi sprejeli v tej hišo neko odločitev, ki bi jim olajšala življenje, ki bi jim omogočila človeka dostojno življenje. Pa se vse prevečkrat zgodba izteče tako, da bistvenih sprememb ni. Kaj se je odvijalo na tem področju, so kolegice in kolegi pred menoj že zelo nazorno opisali. Če me spomin ne vara, sem vedno pritrdil rešitvam, tudi tistim, ki jih je predlagal DeSUS, ker se mi je nekako zdelo samoumevno, da ne morejo biti uperjene zoper upokojence. Ko smo govorili o pokojninah, o tem kaj, se je krivičnega zgodilo upokojencem v prejšnjem mandatu, o teh dveh in pol pokojninah in o tem, kako bo ta vladna koalicija te težave odpravila, se seveda tudi jaz danes sprašujem, kdo od upokojencev je dobil tisti dve in pol pokojnini razlike, ki so jih takrat opozicijski, danes koalicijski poslanci izračunali. Vsaj moja starša tega zanesljivo nista dobila in verjetno tudi vsi ostali ne. In ko z argumenti, da se dogajajo v družbi zlorabe govorimo o tem, kako je treba potem kaznovati vse povprek, seveda temu ni mogoče prikimati, se s tem ni mogoče strinjati. Ponovno smo slišali danes, da nekateri otroke vozijo z dobrimi vozili v vrtec, pri tem pa ne plačujejo cene, kot bi morali. Nekaj sprememb smo že na tem področju sprejeli tudi v tem državnem zboru in če se te napake še dejansko dogajajo v življenju, je treba te napake odpraviti; je treba najti rešitev, kako bomo dosegli, da bodo tisti, ki imajo, plačevali več kot tisti, ki nimajo, da bodo nekako uravnotežene te zadeve, ne pa vsesplošno kaznovati vseh zato, ker nekateri zlorabljajo sistem. To je vedno bilo in bo. Tiste, ki zlorabljajo, je treba onemogočiti oziroma jim zaračunati ceno takšno, ki jim gre. Draginjski dodatek. Že lani poleti smo predlagali in se je govorilo o draginjskem dodatku. Kolegica mag. Majda Potrata je o tem govorila že lani in pobude so bile dane, letos nekako bomo dočakali razumevanje. Ampak to je pomoč, o kateri so danes govorili, ki ni trajna, ki ne rešuje zadev sistemsko, je pa dobrodošla, zato ker resnično nekateri ljudje težko živijo. Ampak to bo po septembru oziroma s septembrom. Šolska prehrana. Toliko opevana pred volitvami v sedanji mandat, sedanji sklic Državnega zbora, potem pa štiri leta nič, zdaj, pred naslednjimi volitvami smo to le uspeli izglasovati z velikim soglasjem v Državnem zboru. Ampak ne boste verjeli, tudi to se začne šele jeseni. Mnogo zadev se začne šele jeseni in ko je bilo govora o tem, da je treba kaj drugega kot pa to, kar predlagajo kolegi iz DeSUS-a, spremeniti v naši družbi, bi se s tem vsaj delno strinjal. Za začetek predlagam, da zamenjamo Vlado. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Rezman.
Hvala, gospod predsednik. No, jaz upam, da so bili argumenti, ki so bili navedeni, slišani od naših kolegov iz ministrstva in da bodo kakšnega tudi upoštevali. Da bi jim pri tem olajšali delo, naj naštejem še nekaj stvari, ki so jih zapisali sami, in jim poskušam sugerirati kakšno misel v zvezi s tem. Zapisali so namreč, da bi, če bi Vlada namenila teh dvajset milijonov za povečanje socialnih transferjev, to bil korak nazaj; natančno tako so napisali. Naj tega ne prepovedujejo sto tisoč invalidom, upokojencem, štipendistom, bolnim in tako naprej. Upam, da vsaj predsednik DeSUS-a Karl Erjavec ne bo česa takšnega neumnega govoril. Drugo, kar predlagam, je, da razmisli, če želi Vlada res štediti pri javnih financah, kajti zapisala je, da bi to bil prevelik pritisk na javne finance, naj preveri, kateri pritisk je večji: teh naših dvajset milijonov, kakor je sama zapisala, naš zahtevek po vladnem izračunu naj šteje dvajset milijonov, ali je večji pritisk 70% večji znesek, ki ga sama obljublja, 35 milijonov za enkratno volilno donacijo upokojencem. Naj premisli, kaj je večji prihranek za državni proračun. Vlada je zapisala - berem, kar je ona napisala -, da bi se na ta način zmanjšala konkurenčnost slovenskega gospodarstva, če bi pomagali revežem. Naj Vlada spremeni davčno politiko, naj Vlada da olajšave za investicije, naj Vlada da denar za razvoj tehnologij, za znanost, za visoko šolstvo pa se bo morebiti res povečala konkurenčnost. In naj Vlada seveda prepreči, da bodo tisti, ki to počno, ropali to slovensko gospodarstvo bodisi s plačami, bodisi z nagradami, bodisi s tistim, kar dobijo za nadzorovanje v slabih firmah v nazornih svetih, pa bo morebiti slovenska konkurenčnost nekoliko višja. In naj za sklep povem še to. To kar jaz predlagam Vladi je, da počasi spremeni sistem [[Opozorilni znak za konec razprave.]] , ki iz dneva v dan rojeva multimilijonarje, v glavnem s politično provenienco od tod nekje izvirajo, pa ne bom o imenih govoril, in naj spremeni sistem, ki ne [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Besedo ima gospod Cvikl.
Hvala lepa, gospod predsednik. Sam se bom v svoji razpravi predvsem osredotočil na odgovor Vlade. Vlada v svojem odgovoru navaja argumente, ki so zame, milo rečeno, presenetljivi. Zanimiv je, da Vlada, ki ne da zelo veliko na mnenje ECOFIN-a, na primer v zadevah, kot je opozarjanje na inflacijo, na problem inflacije v Sloveniji, kot ključni argument, s katerim nasprotuje predlogu skupine poslancev, citira program stabilnosti za obdobje 2007-2010, to je program stabilnosti, ki v Državnem zboru ni bil nikoli obravnavan, in pravi, saj je Evropska komisija tista, ki nas opozarja na to, kako velik problem bi bil, če bi spremenili način valorizacije. In da, poenostavljeno povedano, ni mogoče 60 milijonov evrov najti v državnem proračunu. Veste, imamo lahko zelo široko razpravo o tem, za kaj v državnem proračun namenjamo dodatnih 60 milijonov evrov. Ali je res smiselno, da namenjamo dodatnih 60 milijonov evrov, ker imamo skoraj 20% realno rast materialnih stroškov ali teh ali onih subvencij. In škoda, da Vlada argumenta iz opozoril Evropske komisije ne uporablja pri nekaterih drugih zadevah, na katere jo le-ta opozarja. O tem, da bi bilo treba, ne le zaradi višjih davkov na podjetja, ampak z resnim varčevanjem na vseh točkah imeti presežek državnega proračuna. Reči pa, da bomo dosegali in imamo presežek v državnem proračunu zato, ker za pokojnine iz državnega proračuna namenjamo manj, ali zato, ker namenjamo manj za socialne transfere, je pa seveda varčevanje na plečih sto tisoč ljudi, ki zelo težko živijo. Če boste pogledali zelo podrobno strukturo tega, kar bomo sicer v naslednjem tednu obravnavali - rebalans proračuna - in pogledali vsa ta leta, 2005, 2006, 2007, 2008, potem boste videli, da so trije glavni vzroki, zakaj imamo - imenujemo ga presežek. Zato, ker se iz državnega proračuna v preteklih letih namenja manj za pokojnine, v letu 2008 se pa ta prispevek za pokojninsko blagajno še zmanjšuje, ker naj bi sprejeli zakon o, poenostavljeno povedano, nacionalizaciji premoženjskega upravičenja fizičnih oseb v Zavarovalnici Triglav in bodo dividende Zavarovalnice Triglav nadomestile prihodek iz državnega proračuna. To je prvi vir. Drugi vir, ker so socialni transferi v deležih BDP padli zaradi dveh razlogov. Eden razlog je, rečemo temu, govorim o socialnih in drugih transferih, predvsem pri transferih za nezaposlene, tam je tega res manj, ker imamo nekaj manjše število nezaposlenih, ampak glavni vzrok, zakaj je ta delež padel, je v več kot dvoletnem neuskljevanju socialnih transferov, tudi zaradi popravka oziroma napačnega zakona. In potem tretji razlog je pa povezan z nekimi razmerji med občinami in državo v zvezi s tem, kako si razdelimo dohodnino. To so glavni vzroki zakaj je pač presežek. Ob tem bi lahko, seveda, imeli veliko razpravo o tem, kako je z ostalimi deleži ali ostalimi odhodki, ampak ni videti zelo veliko varčevanja. Zelo visoka rast materialnih stroškov, relativno visoka rast plač državnih organov in nizka rast plač javnih zavodov. In zdaj Vlada pravi - ne, ni mogoče sprejeti predloga zakona v prvi obravnavi že ne, ampak če bi ga sprejeli, bi bilo vse narobe. Dve leti tega bo, kar sem predsednika Vlade spraševal o tem programu stabilnosti in on je rekel: "Veste, ta program stabilnosti je odraz resnih naporov Vlade Republike Slovenije." Ta program stabilnosti je odraz resnega varčevanja pri ljudeh, ki jim nismo dve leti dvignili socialnih transferov. Za to tukaj gre. Za to tukaj gre! In kolegi iz koalicijske stranke so pač vendarle uspeli predložiti svoj zakon - vemo, kakšno usodo je doživela prva verzija - in sedaj imamo mnenje te iste koalicije, ki zavrača mnenje poslancev koalicije s stališči zelo oddaljene Evropske komisije. To jaz imenujem - nesprejemljiva razprava in nesprejemljivo mnenje Vlade Republike Slovenije. Zaključil bom z naslednjo mislijo: Vlada pravi, da so obstoječe rešitve v zakonu o usklajevanju transferjev in tako naprej ustreznejše od predlaganih. V čem in za koga? Ustreznejše so za ministra za finance, ustreznejše so za predsednika Vlade, niso pa ustreznejše za ljudi, ki so prejemniki socialnih transferov. In mislim, da ste tukaj pozabili dopisati, da so obstoječe rešitve ustreznejše za tiste v Vladi Republike Slovenije, ki jim zaradi tega ni treba na drugih elementih varčevati. In naslednji teden, ko bomo razpravljali o rebalansu, bo zelo zanimivo slišati razpravo o tem, zakaj so za boga nekatere stopnje odhodkov v državnem proračunu tako zelo visoke. Zakaj imamo 16% rast materialnih stroškov. Imamo pa ničelno rast socialnih transferov, ničelno rast pokojnin, ker seveda ni usklajevanja. Sam bom v prvem branju zakon podprl. Menim, da bi se z ustreznim popravkom ali amandmaji k rebalansu lahko tudi ta zakon ustrezno zagotovilo, vsekakor bo pa na volivcih in volivkah jeseni dati mandat tistim, ki bodo v ugotavljanju, kateri zakon je ustrezen ali neustrezen, imeli interes ljudi, ne pa ministra za finance.
Hvala. Besedo ima gospa Potrata.
Hvala za besedo. Marsikaj je bilo povedanega. Tako kot nekateri drugi moji kolegi, se bom tudi sama oprla na odgovor Vlade na predlog zakona. V ničemer me odgovor ne preseneča, ker sodi v vrsto vseh tistih odgovorov, ki smo jih poslanke in poslanci dobivali ob različnih pobudah, od lanskega avgusta naprej, ko smo pozivali k spremembi zakona o usklajevanju transferov posameznikom in gospodinjstvom. Takrat ni bilo treba spreminjati zakona, na izredno valorizacijo niste pristali, na draginjski dodatek niste pristali, ampak potem ste odgovarjali, kako se socialno stanje državljank in državljanov v Sloveniji izboljšuje, nenazadnje tudi s tistimi prispevki, ki jih iz Evrope dobivamo iz blagovnih rezerv, in je bilo omenjeno, koliko pomoči v materialu dobivamo za najrevnejše. Če bi bilo stanje v tej državi tako dobro, potem nam teh blagovnih rezerv ne bi bilo treba sprejemati. Tudi različni predstavniki društev brezposelnih in nekaterih civilnih združenj razlagajo svoje konkretno soočanje z revščino v tej državi - pa pravite, da je ni. Ne nazadnje je dovolj tudi statistični podatek, da 2/3 državljank in državljanov te države od aktivnega prebivalstva dobiva prejemke pod povprečno bruto plačo. Ali se da s tem denarjem preživeti ali ne, je pa povsem drugo vprašanje! In včeraj bi bilo treba poslušati, kako je z revščino v tej državi. Revščina ni samo statističen podatek, revščina je tudi sociološki in psihološki pojav. Vprašanje je, koliko ljudi v tej državi se čuti revne. In tisti, ki se čutijo revne, in tisti, ki ne morejo svojim otrokom počitnic kupovati, da o oblačilih s posebnimi znamkami sploh ne govorimo, občutijo revščino in njihovi otroci se ne čutijo vključene v to družbo. In to me skrbi. Zato ker če smo socialna država, in če razmišljamo o tem, za kaj bomo financirali, potem bi bilo prav. Nedavno tega je rekel poslanski kolega: "Kaj pa! Ena patria manj, pa bodo subvencionirane malice!" Ja! Jaz tudi pravim, a to sem rekla že davno prej, ko so bile patrie uvrščene v proračun. Marsikaj tega bi se še dalo najti! Kadar se hoče predvolilne bonbončke deliti, takrat se denar najde; takrat ko je pa treba razmišljati trezno in pravočasno, je pa vse bob ob steno. Hvala.
Hvala. Želi še gospod Žnidaršič kot predlagatelj? Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi za začetek rad izrazil hvaležnost vsem tistim, ki vidijo nekaj dobrega v tem zakonu in razumejo, da ni mogel biti idealen, da pa ga je mogoče z ustreznimi amandmaji narediti uporabnega, pravičnega in boljšega, takega, ki bo usklajevanje socialnih transferov uravnaval tako, da bo, prvič, vrnil pravice iz zavarovanja, ker to socialni transferi niso, in seveda izboljšal položaj tistih najrevnejših slojev našega prebivalstva, ki dve leti niso dobili niti centa več na svoje pravice zaradi zakona, ki je bil sprejet leta 2006. Pri tem bi rad poudaril, da vložitev tega zakona ni povezana z volitvami. Mi smo leta 2006 nasprotovali veljavnemu zakonu, ki je zamrznil socialne transferje, zaradi tega, ker smo želeli spoštovati koalicijsko pogodbo, kjer na strani 24 piše, da Vlada ne bo poslabšala dosežene ravni socialne varnosti. S tem zakonom se je dosežena raven zmanjšala. To kažejo vladni podatki o tem, koliko sredstev se za kaj v tej državi namenja. V tem smislu bi rad apeliral na Vlado, da pripravi ustrezne popravke, zlasti na točkah, ki so bile omenjene. Pri tem mislim na otroške dodatke in družinske prejemke. Če Vlada misli, da je za tiste obstoječi način usklajevanja primeren, potem lahko to z amandmajem predlaga in mi bomo soglašali. Prav tako bi rad, da bi v prihodnjih nastopih Vlada operirala z resničnimi podatki o prihrankih oziroma o stroških, ki bi nastajali s kakšnim zakonom. Moram reči, da je bil po že prejetem negativnem odzivu Vlade na naš zakon narejen še izračun in smo v ponedeljek dobili podatke s kumulativnimi negativnimi posledicami v finančnem smislu za tri leta skupaj, samo zato, da je številka zelo velika in zastrašujoča. In seveda tega se ne da realizirati, ker je pač prehuda zadeva. Na drugi strani pa Vlada, kadar si sama izmisli, za kakšno intervencijo takoj najde denar in takrat kakšnih 20, 30 ali 40 ali 50 milijonov evrov sploh ni noben problem. In tukaj bi rad opozoril Vlado na nenačelen pristop in seveda tudi na zavajanje državljanov, upravičencev in seveda tudi nas ne nazadnje, kadar prihaja z obrazložitvami, ki so z lastnimi zapisi znotraj dokumenta v nasprotju. Tako je ob našem zakonu o prenehanju veljavnosti zakona o socialnih transferih zapisala, da se zaveda škodljivih posledic veljavnega zakona, pa vseeno ne podpira tega, da bi škodljiv zakon, kakor ga je sama ocenila, nehal veljati. Tako da mislim, da je treba tukaj načelnost ohraniti. Jaz pri tem upam, da smem ugotoviti, da prisotna predstavnika Vlade ne stojita za pripravljenim negativnim stališčem Vlade same. Ne verjamemo, da bi prisotni predstavniki ministrstva s srcem zagovarjali odklonilno stališče. Verjamem tudi, da se zavedajo, da je bil tisti zakon poseg v pravice, ki ne spadajo med socialne transferje in jih zaradi tega ne bi smeli vključiti v ta zakon. Zlasti mislim na pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, iz zdravstvenega zavarovanja. Namreč to, da se dve leti ne popravijo boleznine, ki so dohodek bolnih ljudi, ki je bistveno nižji od osebnega dohodka, če lahko delajo, kaj takega se lahko izmisli samo minister, ki ga ni več v tej poziciji, in predlaga zakon, ki je v tej smeri prizadel tiste. Štipendije so sorazmeroma majhne in jih je manj, kot jih je bilo kdajkoli prej v naši državi, recimo še v bivšem sistemu, če lahko tako rečem. Pa so bile lansko leto zamrznjene. S kakšno pravico? Potem pa seveda z malo populizma zakon o dijaški prehrani. Mi podpiramo vse tisto, kar je dobro za ljudi. Ampak ne s takimi "fintami", kot se temu reče. In v tem smislu upam, da bo zakon doživel podporo v prvem branju, ker ga je moč popraviti do sprejemljivosti za vse.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi še kdo na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika razpravljati? Ja, odpiram prijavo. Gospod Prijatelj izvolite. Pet minut imate.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanske in poslanci, kolegice in kolegi. Podatek, ki je nedvomno točen, da je 52% državljanov nezadovoljnih s stanjem, na katerega pač oni nimajo vpliva, se pravi da 52% državljanov meni, da živijo slabše, kot so pred letom, je tudi relevanten podatek. Če govorimo o socialnih transferjih, ki smo jih kar nekaj tudi podelili ob iztekajočim se mandatu, to pa predvsem Vladi, to še zdaleč ni tisto, kar bi moralo biti, če primerjamo zvišanje življenjskih stroškov, strošek, ki se meri v košarici življenjskih stroškov, sindikalno rečeno, in če primerjamo inflacijo, ki je večja, kot so bila kakršna koli usklajevanja, ki jih je država hotela narediti. Realno bi bilo pričakovati, da je Vlada pri tej zadevi tudi dosledna, ker vedno ponavlja, da želi imeti sistemsko rešene zadeve. In tu je sistematičnost nekoliko spregledana. Dejstvo je, ali smo jo hote ali nehote spregledali, to je seveda sedaj vprašanje. Mi smo sprejeli nekaj ob zadnji spremembi tega zakona, kar še zdaleč ni tisto, kar bi moralo biti narejeno. In to, kar je sedaj predlagano, da se skladno s 150. členom Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju transferji posameznikom usklajujejo glede na rast bruto plače na zaposlenega, to mislim, da je edino pravilno. In to bi moralo biti redno. Nihče tudi nima vpliva nad tem, da so v bistvu te zadeve v smislu življenja dražje od tistih, ki jim to dajemo. Saj oni na to ne morejo vplivati, na to lahko vpliva država, ali bo poslabšala ali bo poboljšala stanje življenja v državi. In ravno zaradi tega, ker smatramo, da je to dejansko nuja in da je na to opozarjala kar nekajkrat vladna stranka, to je DeSUS, in da je v bistvu že enkrat bil izigran ta predlog, bi bilo prav, da se prisluhne tudi z vladne strani. Zdaj, ko imate kvalificiranega predlagatelja, spoštovani predstavniki iz Vlade, ko je to predstavnik vladne stranke, da ne iščete zopet izgovorov, da to ni možno storiti. Če pogledamo tudi proračun, na katerega se radi zgovarjate, kadar neko stvar ni možno zaključiti, lahko tudi vidite, da je tam presežek. Tako tudi s tega stališča menimo, da je potrebno temu prisluhniti in obstoječi zakon dopolniti s predlogom, seveda pa tudi nekako zagotoviti trajnostni vir dostojnega življenja za tiste, ki to od nas pričakujejo. Hvala.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v četrtek 22. 5., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O UPRAVLJANJU PREMOŽENJA PRIDOBLJENEGA S PRODAJO DRŽAVNIH DELEŽEV. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožefom Školčem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina desetih poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožefom Školčem, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagatelja zakona za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Milan Petek, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vsi ostali, ki vztrajamo danes v tej dvorani! Namesto prvopodpisanega gospoda Školča, ki je zaradi obveznosti moral biti odsoten pri tej točki, prevzemam jaz to nalogo predlagatelja. Predlagatelji zakona o upravljanju premoženja, pridobljenega s prodajo državnih deležev, smo zaskrbljeni nad dejstvom, da se nekateri politiki ne zavedajo položaja, ko vsi podatki kažejo, da pokojninski sistem, utemeljen še v času Bismarcka, preprosto v prihodnosti ne bo deloval. Solidarnost mlajših generacij s starejšimi generacijami, delo delovnoaktivne generacije za starejšo generacijo enostavno ne bo več zadoščalo za pokrivanje obveznosti do pokojninske blagajne. Poleg pokojninske reforme bo potrebno vzdržnost pokojninske blagajne olajšati tudi z drugimi ukrepi, ki postajajo nujni tudi v nekaterih drugih državah Evrope. Takšen način omilitve stanja, v katerega bo v bodočnosti prišla Republika Slovenija, je možno doseči na način, kot ga predlagamo s tem zakonom. Naloga in odgovornost politike je, da ne nosi odgovornosti samo za sedanjo, temveč tudi za prihodnje generacije. Naša naloga je zmanjšati tveganja, da bi se prihodnjim generacijam, našim otrokom in vnukom, bistveno poslabšal status in pogoji za življenje. Sprejem zakona, ki ga predlagamo, je zato po naši presoji ne samo potreben, ampak nujen. Smo v času, ko predstavniki vladajočih tako radi poudarjajo, da proračun ustvarja presežke. Bolje bi bilo, ko bi tudi razmišljali, kam s presežki. Naloga politike in vsake vlade je, kako dobre proračunske čase izkoristiti za obdobje, ko bo prišlo do drugačnih gibanj in stanja v gospodarstvu in družbi. Zato je ideja tega zakona, da se proračunski presežki oziroma kupnina od premoženja v državni lasti daje v poseben sklad, s katerim profesionalno upravlja inštitucija, ki je izven dosega tekoče politike, in to nesporno Banka Slovenije je. Pri tem ugotovitev Vlade Republike Slovenije, da Banka Slovenije ni pristojna za upravljanje teh nalog, ne drži. Zakon o Banki Slovenije v 12. členu te naloge banki omogoča. Prebrati je treba zakon v celoti in ne samo v tistem delu, ki komu ustreza. V predlogu zakona oziroma ob ustanovitvi sklada govorimo o pasivnem načinu upravljanja premoženja, podobno kot to velja za vzajemne sklade. Država se na ta način umika iz aktivnega upravljanja nekaterih gospodarskih družb in s tem vplivanja na odločitve teh gospodarskih družb. In to je ves čas tega mandata zagotavljala tudi Vlada. Žal je naredila manj, kot je obljubljala in dejansko tudi naredila. S sprejemom in pridružitvi k podpori tega predloga zakona bi dokazala, da je in še misli resno. Z zgledov primerljivih skladom, kot ga predlagamo, je že nekaj: Norveška in Irska sta državi, ki sta primerljivi z nami. Takšno razmišljanje je udejanjeno že v Rusiji, Kitajski in arabskih državah. Slovenija bi bila s sprejemom takšne odločitve nekakšen pionir in vzorec za druge v Evropi. Seveda je najpomembneje in verjamemo, da zelo težko za naše razumevanje pri takšni odločitvi sprejeti dejstvo, da so sredstva sklada zaprta, da ne služijo tekočim potrebam in da politika 15 let ne posega po njih. Po poteku tega obdobja pa je v razpolaganju s sredstvi sklada potrebno doseči visok nacionalni konsenz, saj bo potreben poseben zakon o razpolaganju s sredstvi sklada sprejeti z dvotretjinsko večino glasov navzočih poslancev, seveda takratnega zbora. Takšno je namreč določilo 4. člena zakona. Predlagatelji ne moremo sprejeti enostranske ocene Vlade v svojem mnenju, da je predlagani zakon pripravljen površno in strokovno nepodkovano. Namesto da bi Vlada z morebitnimi dopolnitvami ali spremembami členov zakon skušala izboljšati, se je zatekla k diskvalifikaciji. Če državni sekretar, ki je danes kot predstavnik Vlade med nami v Državnem zboru, torej med nami, obljubil, pa smo čitali, da je sposoben narediti davčno zakonodajo, s katero bo lahko Slovenija druga Irska, smo prepričani, da je sposoben tudi vse svoje znanje in sposobnosti uporabiti za izboljšanje, ne pa kritiziranje tega zakona. Zato poziv vsem tistim, ki razmišljate o prihodnosti, da podprete zakon, podate pripombe o tem svojem razmišljanju in zakon skupaj z nami izboljšate. Tisti, ki postajate egoisti in ostajate pri svojih trdnih stališčih, se pač zavedajte, da s tem krojite usodo. Hvala.
Hvala. Gospod Šircelj, želite besedo v imenu Vlade za uvodno dodatno obrazložitev. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Skupina poslancev s prvopodpisanim Jožefom Školčem, je pripravila Predlog zakona o opravljanju premoženja, pridobljenega s prodajo državnih deležev, s katerim predlaga, da bi se za sredstva od prodaje državnih deležev ustanovil poseben sklad, ki naj bi ga opravljala Banka Slovenija. Upravljanje bi moralo biti usmerjeno v ohranitev in povečanje njegove vrednosti 15 let od ustanovitve sklada, s premoženjem sklada naj ne bi bilo dopustno razpolagati v katerikoli obliki odsvojitve. Po preteku tega roka pa bi bilo razpolaganje dopustno le na podlagi visoke stopnje nacionalnega političnega konsenza, to je na podlagi posebnega zakona, ki ga je sprejel Državni zbor z dvotretjinsko večino. Vlada Republike Slovenije se s takšnim predlogom zakona o prodaji državnih deležev ne strinja. Iz predlaganih določb je razvidno, da ob pripravi predloga zakona veljavna pravna ureditev predmetnega področja ni bila dovolj dobro proučena. Glede na navedeno, je Vlada Republike Slovenije mnenja, da je predlagani zakon pripravljen ne dovolj strokovno. Predlagani zakon posega v Zakon o Vladi Republike Slovenije in Zakon o javnih financah. V skladu s 7. členom Zakona o Vladi Republike Slovenije upravlja z nepremičninami in drugim premoženjem Republike Slovenije Vlada, če glede posameznih zadev z zakonom ni drugače določeno. Sklicevanje predlagateljev v točki 1. Ocena stanja in razlogi za sprejem zakona, da se predlagani zakon sprejema na podlagi prve alineje drugega odstavka 64. člena Zakona o javnih financah, ki naj bi predvideval, da so vprašanja, ki so urejena s predlaganim zakonom, lahko urejena s posebnim zakonom, je po mnenju vlade zmotno. Upravljanje z državnim in občinskim premoženjem, je že urejeno v zakonu o javnih financah, in sicer od 67. do 81. člena. V tem poglavju je tudi določen način prodaje državnega premoženja in uporaba kupnine. Kupnina od prodaje kapitalskih naložb države oziroma občine se primarno uporabi za odplačila dolgov v računih financiranja. Iz prikaza ureditve v drugih pravnih sistemih je tudi razvidno, da je bil v teh državah namen ustanovitve posebnih skladov v tem, da se v bodoče zagotovijo sredstva za pokojnine. Republika Slovenija že ima kapitalsko družbo pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki je bila ustanovljena z namenom ustvarjanja dodatnih sredstev za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Ta pravna organizacijska oblika omogoča v sedanjih razmerah prilagajanje tržnim razmeram na kapitalskih in finančnih trgih pri izvajanju naložbene strategije in učinkovitost pri gospodarjenju s premoženjem. Zakon po mnenju Vlade vsebuje le nekaj splošnih načel, omejitev, ključnih ukrepov, ki naj bi pripomogli k izboljšanju [[...]]Se opravičujem, ključnih ukrepov, ki naj bi pripomogli k izboljšanju upravljanja premoženja, pa predlog zakona ne vsebuje. Predlog, da bi sklad upravljala Banka Slovenije, odstopa od obstoječega koncepta sistema javnih financ in z ničemer ne utemeljuje, zakaj bi bila takšna rešitev dobra in kaj bi se na tak način dejansko doseglo. Predlagano celo bistveno posega v sistem pristojnosti različnih državnih organov, kjer Banka Slovenije predstavlja nadzorni organ, ki bdi nad delovanjem bančnega sektorja. Vlada Republike Slovenije pa predstavlja izvršno oblast, ki deluje na vseh področjih preko resornih ministrstev in je pristojna tudi za upravljanje z državnim premoženjem. Za denarna sredstva proračuna države namreč skrbijo v tem primeru službe Ministrstva za finance v okviru enotnega zakladniškega računa. Vlada Republike Slovenije meni, da obstoječe določbe slovenskega pravnega sistema niso izčrpane ter da je mogoče namen predlaganega zakona doseči že v okviru veljavne zakonodaje, to je Zakona o javnih financah. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Vlada Republike Slovenije se s predlogom zakona ne strinja in ga ne podpira. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Sašo Peče, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Lipa. Prosim.
Spoštovani prisotni! Zelo vesel bi bil, če besede sekretarja Vlade Republike Slovenije gospoda Širclja ne bi bile zgolj iluzija. Po mojem trdnem prepričanju je seveda čista iluzija izhajati iz dejstva, da bo Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v prihodnjih letih sposoben izplačevati tako imenovane pokojnine. Verjetno vsi, ki se vsaj malo spoznamo na ekonomijo ali pa na stanje omenjene družbe ali pa zavoda, vemo, da temu ni tako. Vemo, če se bo obstoječ sistem ohranil brez sprememb, se bomo, žal, zelo kmalu srečali s sposobnostjo omenjene družbe, zavoda, za izplačevanje pokojnin. Dovolite, da začnem, po moji oceni se boste verjetno vsi strinjali, da vsaka vlada si lasti državno premoženje bolj ali manj pohotno. Aktualna vlada pa si ga lasti izjemno pohotno. Prvo dejstvo. Drugo dejstvo, iz katerega je potrebno izhajati, jaz sem danes in tu prepričan, da nihče od 90 poslancev ne zna našteti celotnega premoženja države, torej v družbah, ki ga je aktualna vlada prodala v tem mandatu. Niti eden od poslancev ne ve, katere naložbe je Vlada vse odprodala. Zakaj ne ve? Zaradi tega, ker gre za enega najbolj netransparentnih početij, kar smo jih, z gotovostjo lahko rečem, priča vse od osamosvojitve naprej. Kako poteka prodaja državnega premoženja v Republiki Sloveniji? Državni zbor da soglasje le k manj kot desetini prodaj državnega finančnega in stvarnega premoženja. To je tisti odlok, ki ga enkrat ne leto sprejme Državni zbor. Ponavadi v okviru proračuna, rebalansa ali zakona o izvrševanju proračuna. Takrat se Državni zbor v deset, mogoče dvajsetminutni razpravi sreča vsako leto z odlokom o prodaji državnega stvarnega premoženja. V tistem odloku, kjer govorimo o najpomembnejših inštitucijah, okoli vsake inštitucije, ki jo prodamo, pa naj bo NKBM, Nova Ljubljanska banka, skratka institucije, piše pet ali šest vrstic, vrstic, ne strani, zakaj se je Vlada Republike odločila za prodajo svojega deleža, lastniškega deleža v neki inštituciji. Razprave med poslanci ni. Praviloma vedno v povezavi v tej razpravi sodeluje pet ali šest vsako leto istih poslancev. Drugih, identična slika, tako kot danes in sedajle tu, v dvorani takrat ni. To je materija, ki ji, žal, poslanci ne posvečate nobene pozornosti. Ne samo, ne dovolj. Drug sistem prodaje, ki se istočasno odvija v okviru naše države je seznam prodaje, ki ga vsake toliko časa sprejme Vlada Republike Slovenije. Po mojem trdnem prepričanju brez kakršnekoli osnove. Pred seboj imam odgovor na poslansko vprašanje v lanskem letu, katere so tiste naložbe, ki jih država načrtuje prodati. Jaz sem takrat dobil odgovor, 231 naložb, lastniških deležev države, ne Vlade, ki jih meni nič, tebi nič Vlada proda mimo Državnega zbora, nihče od poslancev sploh ne ve, da se to prodaja, kaj šele od državljank in državljanov. Odgovor o 231 naložbah, ali drugače povedano mogoče malenkostno bolj razumljivo, od 231 podjetij, ki jih država, Vlada načrtuje prodati, izgleda to približno tako. Minister za gospodarstvo v sodelovanju s strokovno ekipo vladnega kabineta ponavadi ob petkih zaseda in določa podjetja, ki so kapitalsko interesantna za posamezno politično stranko ali za posameznega političnega veljaka ali kapitalskega prijatelja. Na tem seznamu, ko sem ga dobil, sem bil presenečen, ker gre za nekatera izjemno dobra podjetja, za katera ni nobene potrebe, da se jih proda. In tudi Vlada na podlagi tega seznama in Vlada Republike Slovenije je sklenila na svoji 84. redni seji dne 27.7.2006, da bo brez kakršnekoli obrazložitve tudi mimo enega samega stavka odprodala 231 podjetij ali naložb. Niti eno podjetje na tem seznamu ni obrazloženo zakaj, ne kako, ne kaj bo s kupnino, skratka čista nula. Samo v vrsticah je napisano ime podjetja. In tretji način prodaje je tisti, ki ga imajo državna podjetja v lasti, torej da imajo sama omenjena podjetja v lasti druga podjetja ali pa naložbe. Vladi Republike Slovenije, vsaj kolikor daje vtis, se niti ne sanja, da se ti deleži prodajajo. In tu se preparkira kapital. Jaz sem pred dnevi slišal zelo dober stavek "mati vseh afer". Mati vseh afer, vsaj po moji oceni, je prepustitev Soda in Kada izključni aktualni politiki. Torej, Sod in Kad, ki sta dobila pravico nad razpolaganjem teh 231 podjetij ali pa naložb, kakorkoli imenujemo, ne odgovarjata za uspešno ali neuspešno prodajo, za izvedeno ali neizvedeno prodajo čisto nikomur. Ne odgovarjata Državnemu zboru, ne odgovarjata niti Vladi Republike Slovenije. Kadarkoli sem zastavil poslansko vprašanje, in verjemite, jih ni bilo malo, kdo sploh nadzira to prodajo, sem dobil odgovor s strani ministra za gospodarstvo Sod in Kad sta v okviru svojih odločitev popolnoma suverena. Mislim, da ni minil slab mesec, ko smo na Odboru za gospodarstvo govorili o enemu izmed teh podjetij, podjetju Paloma, kjer je enostavno predstavnik Vlade povedal, da enostavno vpliva na odločitev Soda in Kada ni, da je tudi ne more biti. Navkljub temu, da Vlada nekaj časa pred tem dodeli pravico prodajanja mimo kakršnegakoli načrta, Sodu in Kadu. In teh 231 naložb podjetij prodaja Sod oziroma Kad. Nobenega nadzora, noben od nas ne more nič izvedeti, tudi Vlada Republike Slovenije ne more nič izvedeti, ampak je prepuščeno gospodom, ki so postavljeni izključno na svoje položaje preko seje Vlade. Vlada Republike Slovenije po drugi strani nastavlja gospode, ki omenjeno početje počno. Po moji oceni, navkljub vsem prizadevanjem predlagatelja omenjenega zakona, bi bilo smiselno pred samim načinom, kako in kaj s kupnino, doreči kdaj sploh do prodaje pride. Državni zbor ni sprejel niti enega akta, ki bi govoril o strategiji, kdaj, komu, za kakšno ceno prodajati. V naši državi se potem odvijajo zelo zanimive stvari. Pa bom dal za primer: Slovenska industrija jekla. Danes na moje poslansko vprašanje je minister Vizjak to prodajo opredelil kot eno boljših prodaj, ki so jo sploh lahko zamislimo. Vsi vemo, kako je do kupnine s strani ruskega Koksa prišlo. Zastava prihodnjih delnic. Zastava prihodnjih delnic. Torej ta isti način, ki ga Vlada Republike Slovenije kritizira v drugih primerih in ga prikazuje kot izključno tajkunstvo. Kadar pa Vladi Republike Slovenije ustreza kupec, mu dovoli inštrument tako imenovane pridobitve prihodnjih delnic. Kadar Vladi Republike Slovenije lastništvo ali pa oseba ne ustreza, je to nekaj najbolj katastrofalnega v naši državi. Ampak to je bil en primer, primer, ki ga je danes pred nekaj urami gospod Vizjak izpostavil kot odličen model prodaje. V nadaljevanju Državni zbor in strategija, način prodajanja državnega premoženja. V svojem uvodu sem naštel tri sisteme prodaje. Vemo, da se nismo srečali ne z zakonom o načinu privatizacije bančnega sektorja, ne z zakonom, lahko gremo bolj podrobno, zakon o privatizaciji NLB, zakon o privatizaciji NKBM in podobne stvari. Osebno trdim, da bi bil najbolj pošten, predvsem transparenten v smislu do ljudi, ki so to premoženje gradili in ga ustvarjali, kajti ni ga ustvarjala samo današnja generacija in nima pravice aktualna vlada, meni nič, tebi nič, mimo vseh odprodati vse, kar so prejšnje generacije gradile. Ampak kot sem že rekel, vsaka vlada bolj ali manj pohotno prodaja državno premoženje. In kot sem že rekel, bolj agresivno, kot ga prodaja aktualna vlada, pa ne govorim samo o velikih institucijah, ne govorim samo o generatorjih, pospeševalcih posameznega gospodarske dejavnosti, govorim tudi o manjših, tako imenovanih zaželenih deležih, torej tisto premoženje, ki omogoča, še enkrat poudarjam, parkiranje kapitala. In ko naenkrat ljudje to zvedo, potem je govor o hobotnici. Ampak nihče pa ne pride do tistega osnovnega koraka, torej izvirnega greha. Kaj se dogaja z vrednostnimi papirji, ki jih ima v lasti, na primer Nova Kreditna banka Maribor. Vrednostni papirji, pa vzemimo, mislim, da je zgodba stara leto in nekaj, vrednostni papirji, mislim, da je oznaka PETG, skratka Petrol, gredo čisto mimo kateregakoli izmed poslancev, Vlade Republike Slovenije, verjamem, da niti gospod Šircelj zdaj ne vem, o čem govorim, ampak ko se uprava NKBM-ja, NKBM-ja, ki je bil še nekaj mesecev nazaj v popolni lasti države, odloči, da proda Petrol, čeprav je imel tržno ceno 1000 enot, ga proda za 750. Komu ga proda? Preko škofije. Vsi pa vemo, katero finančno inštitucijo vodijo slovenski škofje ali katero banko. Kdo stoji zraven? Kdo je posrednik? Od Oblakov, do gospodov Petkov in podobne stvari. Tudi, ne vi kolega Milan, vem, da se razumeva in točno vemo kdo. Ampak na ta način, gospodje, se ustvarja parkiranje kapitala. In potem pride neka skupina poslancev in zahteva izredno sejo o enem primeru, medtem ko sami omogočajo - ne enkrat, 10-krat hujše stvari. Ko Vlada Republike Slovenije niti enkrat ni rekla, kako more neka banka, pa saj je vseeno, ali bo to Ljubljanska banka ali mariborska, saj to ne igra vloge, prerazporeja lastništvo v prav tako državnih podjetjih. Primer sem dal samo za Petrol. Ampak ne. Prvič, poslancev to niti malo ne zanima, ne vem, mogoče zaradi neinteresa, mogoče zaradi tega, ker nimajo dovolj znanja, mogoče zaradi tega, ker jim vodje poslanskih skupin tega ne dovolijo ali nenazadnje ker jim Vlada tega ne dovoli. In potem pride - mi je žal seveda da ni predsednika Vlade - sekretar v okviru Vlade Republike Slovenije in govori kako je obstoječe stanje čudovito, kako je danes zakonodaja takšna, da pa nihče ne more več ničesar narediti. Pa saj ni na mestu, da bi se človek razburjal, me je tudi že zdavnaj minilo, ker vem, da samo z jezo se ne da ničesar narediti. Vse kar pač iskreno upam, osebno ali pa v imenu Poslanske skupine Lipa, je to, da vas bodo ljudje spregledali. Zato govoriti o kakršnikoli transparentnosti aktualne vlade na sistemu prodaje državnega premoženja, na ustvarjanju parkirišč [[...]]Aktualna slovenska Vlada je šolski primer za krajo državnega premoženja ali prilaščanja državnega premoženja. Kdorkoli izmed nas si lahko pogleda tisti akt, o katerem sem govoril na začetku, to je odlok o prodaji državnega, finančnega in stvarnega premoženja. To je akt, ki je debel na pamet govorim, 25 do 30 strani, ki zajema nekaj deset velikih institucij v naši državi. Vse ostale prodaje, gospodje in gospe, se odvijajo preko Soda in Kada ter se odvijajo preko uprav podjetij, preko povezanih oseb in podobne stvari. Ko se na ministra za finance gospoda Bajuka ali nenazadnje tudi na ministra za gospodarstvo gospoda Vizjaka obrne poslanska skupina, v tem primeru Poslanska skupina Lipa, naj se vključi v sistem prehoda iz enotirnega v dvotirni sistem Agencija za trg vrednostnih papirjev ali pa Urad za varstvo preprečevanja konkurence, veste, kaj je odgovor obeh ministrov: to so samostojni organi. Danes poslušam istega ministra, ki pisno pravi, da so to samostojni organi, da ne more v ničemer posegati v njihovo delo, gospoda Vizjaka, ki pravi: ATVP in Urad za varstvo konkurence so krivi. Njih bi bilo treba zapreti, nekdanji direktor. Ja, pa s koga se norčuje. Vlada Republike Slovenije ali sam minister, Vlada v celoti? Ne vem. In kar se tiče samega predloga. Kolikokrat je Državni zbor imel možnost govoriti o prodaji državnega premoženja nad pobudo enega izmed poslancev Lipe. Torej v okviru tiste institucije poslanskih vprašanj z razširjeno razpravo. Ogromnokrat. Ampak niti enkrat se ni našlo dovolj samostojnih poslancev, ki bi naslednji dan ob glasovanju izglasovali, da se bo vsaj razpravljalo o sistemu. Pa navkljub temu, da še enkrat poudarjam in še enkrat povem, da ga ni poslanca med devetdesetimi, ki bi se mu vsaj približno sanjalo, kaj vse je Vlada, posredno ali neposredno, v tem mandatu prodala. Niti sanja se nobenemu od nas ne, kaj vse je Vlada Republike Slovenije v tem mandatu prodala. Spet bomo čez deset, petnajst let, mogoče ko se bo preparkiral kapital, ko bomo naenkrat dobili tako imenovane mlade vladne svetovalce, in se bomo potem čez šest, sedem let spraševali o tem, kako so lahko prišli iz ne vem česa na ne vem kaj. Na koncu mandata pa bomo imeli izredno sejo o parkiranju kapitala, zgrajeno na enem samem primeru. Kaj je gospoda Janeza Janšo pripeljalo leta 2004 na oblast? Tako imenovani trojni K in pa protikorupcijska, torej Kraja, Klientelizem in Korupcija, seja. Bila je nočna seja, govorilo se je o treh stvareh. [[...]] [[Nerazumljivo.]] podjetje Ultra v povezavi s politikom Golobičem in mislim, da je bilo še v povezavi z nakupom aviona. Vsa Slovenija je takrat stala: korupcija, korupcija, korupcija in gospod Janez Janša se je tolkel po prsih in govoril: "Jaz tega ne bom dopustil." Štiri leta kasneje ta isti človek navkljub temu, da zmaga na volitvah, navkljub temu, da tri leta, pa lahko vzamete v narekovajih ali ne narekovajih, krade državno premoženje v direktni obliki ali indirektni obliki, pride zopet z zahtevo za sklic seje, medtem vsi pozabimo, da ima škarje in platno za vse to v rokah in da mimo njega ne more iti nič, pa s tem, ko rečem Janez Janša, seveda poosebljam Vlado Republike Slovenije, vladno politiko, tudi Novo Slovenijo, Ljudsko stranko, ki vedno znova ne dela drugega, kot samo kima in pritiska tipke DA, čeprav mislim, da redko kdaj ste trdno prepričani, da sploh veste. Ampak to je strategija. In kar se tiče samega odloka danes. Ne morem reči, da sem trden zagovornik tistega moratorija oziroma opredelitve v 4. členu, ki govori o petnajstletni zamrznitvi kapitala. Verjamem v Banko Slovenije, to moram poudariti, neprimerno bolj kot v različne zavode, družbe, za taka ali drugačna pričevanja. Strinjamo se tudi v Poslanski skupini Lipa s kvorumsko večino za razpolaganje s finančnim premoženjem, ki se bo steklo v omenjeni sklad. Danes bomo seveda predlog zakona podprli. In če bo zakon dobil po nekem čudežu potrebno večino, da bo šel naprej, s tega mesta seveda tudi napovedujem amandma Poslanske skupine Lipa, da je razpolaganje možno že prej, pred petnajstimi leti, prav tako z odločitvijo o kvorumski večini. Rad pa bi danes predvsem eno, da bi od Vlade Republike Slovenije dosegli samo to, da Državni zbor slovensko javnost, slovenske medije vsaj obvešča o tem kaj vse je prodala. Ampak Državni zbor še tega ni sposoben, še te informacije ni sposoben [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]kadar koli se zahteva razprava o omenjeni materiji, v povprečju dvaindvajset, sedemindvajset poslancev in poslank Državnega zbora zadevo podpre, vsi ostali so proti. Ne zavedajo se pa, da je to premoženje vseh nas. Hvala.
Hvala. Gospod Bojan Starman bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik, prav lep pozdrav vsem skupaj. Poslanci Slovenske demokratske stranke omenjenega zakona ne bomo odprli vsaj s tem, da prenesemo vse kupnine od prodaje premoženja, ki jih bomo iztržili v naslednjem času, na slovensko banko. S tem ne bomo tega problema bistveno rešili in tudi s tem ne, da prepovemo kakršno koli razpolaganje s tem premoženjem. Seveda tudi zakon ni primerno pripravljen, da bi urejal problematiko, katere mogoče intenca je pa drugje, da bi na nek način poskusili bolj racionalno gospodariti z državnim premoženjem. Pa bi mogoče šel še malo stran od tega trenutnega predloga zakona. Mi smo z Zakonom o lastninjenju, tam je izvirni greh vseh teh dogodkov, ki jih imamo, o katerih radi veliko govorimo, dajemo krivdo drug na drugega, prej smo imeli vsi skupno splošno premoženje, ki smo ga v obliki certifikatov razdelili. Razdelil smo seveda to in ustanovili društvo Kad in Sod. Eno naj bi poskrbelo, da bi oplemenitilo premoženje za namene pokojninske blagajne, SOD pa seveda za namene odškodnin, ki je bil povezan z drugim zakonom. Seveda smo tudi en del certifikatov lahko državljani vložili v tako imenovane pide, ki naj bi bili tudi na nek način zametek tistih, ki bodo skrbeli za investicije in razvoj našega gospodarstva, vendar ne na takšen način, kot so se potem obnašali. Predvsem to je bil začetek tega procesa, potem pa smo odprli lov na to premoženje. Skromni preprosti ljudje so hitro prodali svoje certifikate, največkrat za zelo nizko ceno. Verjetno bi bilo v tem zakonu pravilno in prav, da bi nepoučene ljudi vsaj poučili oziroma bi jim na nek način v zakonu sprejeli nek moratorij na prodajo teh certifikatov, ker s tem bi se verjetno izognili mnogim tem stvarem, ki so se pojavile kasneje. Celo rekli smo, da to je pač nek nepomemben papir. In tako se je zgodilo, da nekateri so dejansko te papirje tudi poklonili oziroma prodali za majhen del. Potem smo v nadaljevanju se poiskali v tem lovu na denar, na lastninske deleže. Tukaj je bila najbolj pomembno orožje povezava z aktualno politiko. Le na tak način si lahko dobil v roke tisto moč, da si lahko prišel do ustreznih deležev, do denarja, da si jih odkupoval. In tukaj mislim, da so bile banke tiste, ki so največ praktično pripomogle k tej divji privatizaciji, ker so pričele izdajati denar tudi na podlagi delnic, ki se bodo kupovale. Vemo te primere že od zavarovalnice, da so banke v zastavo jemale bodoče kupljene delnice. To je bila seveda velika napaka, nedopustljiva in še zdaj mislim, da to z bančnega vidika, bančnega poslovanja ni bilo prav. Potem smo zavrteli vse te stvari in lahko bi tudi jaz našteval vrsto primerov, ko so se na čuden način te privatizacije zgodile in seveda ljudje so prišli do ogromnega premoženja. Večino teh primerov se je zgodilo še prej, pred to vlado. Tukaj so se samo pokazali nekateri rezultati prejšnjih dogodkov. Mislim pa, da je še čas, da se določene stvari popravijo. Mislim, da se vsi dogodki dajo pogledati, videti. Mislim, da je bilo tukaj narejena cela vrsta napak, nedelovanje državnih organov, nadzornih inštitucij. Bilo je veliko mahinacij, ki so bile narejene, utaje davkov pri prenosu. Razno razne stvari so bile narejene, tako da bi bilo to pametno pogledati, ugotoviti. Verjetno pa škode, ki je nastala zaradi neprimernega delovanja države, neprimerne zaščite, neprimernega usmerjenja, ne bo mogoče v celoti popraviti. Predvsem so tukaj utrpeli tisti, tista velika večina, jaz sem že tukaj za to govornico rekel, da pač na žalost nismo zagotovili neke pravne varnosti tem malim delničarjem in tako je prišlo, da je vrednost premoženja verjetno zdaj približno 60, 70 milijard evrov, ki smo ga bili 15 let nazaj vsi imeli v lasti, je zdaj v lasti nekaj tisoč ljudi. To je bila sramota za vse vlade, ki so bile, da niso zagotovile nekega reda, ki bi to preprečil. Seveda govoriti o prodajah, katere so bile, kakšne so bile v tem času državnega premoženja, predvsem raznih deležev v Kadu pa Sodu. Tukaj mislim, da je bilo potrebno, vendar ne danes, ampak že pred petnajstimi leti natančneje določiti načine prodaje, pogoje, preko katerih se izdajajo prodaje tako v Kadu in v Sodu, kakor tudi za državo. Jaz sem že nekajkrat povedal v razpravah, da bi bilo zelo koristno in pametno in nekatere države v svojih ureditvah to tudi imajo, da bi skoncentrirali in postavili za vso državno premoženje enega lastnika, ki bi z njim upravljal v interesu države in njenih davkoplačevalcev in poskrbel za ustrezno oplemenitenje in gospodarjenje s temi sredstvi, in to pod zelo natančnimi pravili igre, kako se stvari dogajajo. To sem že tukaj omenil. Mislim, da ena taka pot bi bila dejansko pravilna in potrebno bo, če ne sedaj, pa v bližnji prihodnosti tudi korigirati določene stvari, ki jih imamo v zakonu o Kadu in Sodu, kako, koliko morajo prispevati v državno blagajno. Ena od idej je bila tudi, da se umakne država iz gospodarstva in posledično sledenju tej idej se je marsikdaj prodajalo, ko to ne bi bilo potrebno. Jaz mislim, da živimo v eni situaciji, ne zdaj, tudi kar nekaj let nazaj, ko ni bilo prav nobene potrebe, da bi hiteli s prodajo. Vsi smo pa na glas govorili, da je država slab gospodar. Po mojem mnenju ni nujno, da je država slab gospodar. Lahko se stvari uredijo tudi tako in odgovornost postavi tudi na tak način, da je država lahko tudi dober gospodar. Poznam primere, omenil bom Finsko, tukaj je bil gospodarski predstavnik parlamenta, predsednik odbora za gospodarstvo. Tam je gospodarstvo tisto, v katerem okviru se potem finance naprej in drugi oddelki in pravi, da imajo posebno ministrstvo, ki imajo tudi veliko deležev v tej državi v podjetjih. Imajo zelo natančno razdelano strategijo in vsako leto si kar precej dividend oziroma prihodkov iz teh lastninskih deležev in tega lahko prištejemo k svojemu državnemu proračunu in s tem zmanjšajo seveda lahko davčna bremena svojih davkoplačevalcev. S tem se izboljša konkurenčna sposobnost in s tem pogoji za delovanje na trgu. Nekaj takega, rekel bi, samostojno ministrstvo ali pa v okviru gospodarskega ministrstva pod točno določenimi pogoji, bi bilo potrebno zagotoviti, verjetno bi bilo to dobro, verjetno se bo tega potrebno lotiti in narediti. Nikakor pa poslanci Slovenske demokratske stranke ne podpiramo tega predloga zakona. Kot sem že rekel, s prenosom na centralno banko vseh kupnin, ni problem, s tem je vsaj 90%, kar je predhodnik govoril, govoril je samo o problematiki prodaj, ali so iztržene cene prave ali so te stvari, s tem se nič ne rešuje, še vedno bodo ostale problematike prodaj in vsi problemi glede gospodarjenja s tem premoženjem bodo ostali. S tem bi samo na nek način nekaj zacementirali, vse ostale probleme, o katerih pa tukaj govorimo v tem Državnem zboru, vse odkar sem jaz tukaj, si mečemo očitke drug drugemu, pa ostajajo s tem nerešeni. Zato seveda takega zakona ne moremo podpreti. Tudi ni konsistenten z obstoječo zakonodajo in tudi popravljati bi ga bilo izredno izredno težko, zato ga ne morem podpreti. Kot sem pa že rekel, pa se poslanci Slovenske demokratske stranke zavedamo, da je tukaj na tem področju gospodarjenja z državnim premoženjem, kakor tudi upravljanja preko Kada in Soda, toliko stvari odprtih, da bo potrebno še verjetno kakšen zakon na novo postaviti in sprejeti. Mislim, da smo na tem gospodarskem področju, na prenosu lastnine, da je naše tržno gospodarstvo na nek način dejansko postalo bolj lovišče za tiste, ki na hitro hočejo do denarja. Izključno pa povem, da je njihovo orožje v povezavi s tisto politiko, ki jim kroji zakone. Jaz osebno sam osebno sem bil v podjetju, sem bil direktor v velikem podjetju, povedal sem ljudem, napisal sem, da naj počakajo s prodajo svojih lastniških certifikatov, ki so jih vložili, delnic iz tovarne, da je to edina garancija za naprej, da bodo obdržali tako določene pravice. In tisti, ki so bili drugačnega mnenja, ki so hoteli na hitro pokupiti in si prilastiti podjetje, so bili močnejši. Ponudili so denar in tudi jaz sem potem moral oditi iz podjetja. Takih zgodb je bilo v Sloveniji na tisoče, jokanje za tem pa nima nobenega smisla. Verjetno je pa še vedno možno nekje popraviti določene krivice, ki so bile storjene, vendar s tem zakonom ne bomo popolnoma nič pripomogli, zato ga ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Milan M. Cvikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa za besedo. V tem že poznem sredinem večeru sem se moral prav uščipniti, ko sem poslušal besede in ko sem videl, da jih govori predstavnik SDS-a in predsednik Odbora za finance in monetarno politiko. In moram reči, da se strinjam z gospodom Starmanom. Problemi upravljanja finančnega premoženja so zelo resni problemi, so pa seveda tematika dela Odbora za finance in monetarno politiko. Obžalujem, da na tem odboru do sedaj, glede na velike dileme predsednika, nismo uspeli kaj veliko govoriti. No, sedaj pa k zakonu. Zakon o upravljanju premoženja, pridobljenega s prodajo državnih deležev, ima verjetno največji problem v naslovu. Mi ne bomo podprli zakona v takšni obliki, mu pa v prvem branju ne bomo nasprotovali. Razlogi so naslednji. Najprej zakaj zakonu ne bomo nasprotovali. Zato, ker zakon vsebinsko odraža nezaupanje dela opozicije v delovanje Vlade. In to ravno pri vprašanju, kako kdo razume lastnino v Republiki Sloveniji. In seveda koalicija, ki je nastopila svojo "zmagovito pot", v narekovaju, je razumela upravljanje finančnega premoženja, kot je povedal gospod Starman, kot lovišče. Lovišče, kjer ukrojeni zakoni, predvsem zakon o prevzemih, in pa, kot je danes povedal minister za gospodarstvo, nedelovanje nadzornih organov in delovanje tistih, ki so ocenili, da če se že predsednik Vlade upa prodati Mercator na način, kot je to bilo narejeno, pa tudi jaz lahko kaj kupim mimo zakona. Mislim, da se moramo vsi zavedati, da ni nobenega idealnega kapitalističnega sistema. Da obstaja konflikt med kapitalom, med delom, in da je Vlada zato, da regulira ta konflikt. Tudi zato smo izbrali pred slabimi petnajstimi leti, štirinajstimi leti nek model privatizacije ali pa najprej lastninskega preoblikovanja, kjer smo zaradi zadržanja javnih interesov oblikovali tudi dva pomembna državna sklada. In ta zakon vsebinsko ne bi smel govoriti o ničemer drugem, pač pa o tem kako se premoženje, ki ga ta dva državna sklada imata, bolje opravlja. Mi ne vidimo zato, da bi se politika umaknila iz gospodarstva, kot potrebno hitro prodajo finančnega premoženja in potem njegovo pretvorbo v denar, v evre in potem v upravljanje teh evrov s strani Banke Slovenije. Mi te potrebe ne vidimo. Mi menimo, da se politika mora samoomejiti, lahko tudi s takšnim zakonom, ki se bi glasil preprosto, kot zakon o upravljanju finančnega premoženja in v katerem bi se zavezali v Državnem zboru, da naslednjih petnajst let tega ne bomo prodali. Vsebinsko, kolegi in kolegice, to piše že od leta 1999 v Zakonu o javnih financah, ki pravi, da se za tekočo porabo ne sme prodajati. Tam je potem leta 2002 prišla neka izjema, da lahko vsakoletni zakon določi, da mogoče pa temu ni čisto tako, pa smo si potem izmišljevali za telekomunikacijske opravičence, itd., itd. Vendar vsebinsko v Sloveniji, suveren sklad - SOVEREIGN FUND pravzaprav s Sodom in Kadom že imamo od leta 1993/1994 in tudi primerjava v zakonu, ko govorite, kolegi, v določeni meri, o Norveški pa o Avstraliji, pravzaprav govorite o istem. Tudi Irski primer je povsem enak. Irski primer govori o tem, da imamo nacionalni pokojninski rezervni sklad in Kad je ravno to. Problem Kada in Soda pa je v tem, da ne spoštujeta lastnih statutov. Po letu 2001, preden sem bil zamenjan kot predsednik upravnega odbora Soda, sem dosegel spremembo statuta Soda na Vladi Republike Slovenije, ki poenostavljeno pravi, da se sledi v Zakonu o javnih financah, ko se prodaja deleže Soda. In leta 2005, ko je nastopila nova vlada, se je ta statut začel kršiti, ker seveda, Zakon o javnih financah pravi, da je potrebno za malo večje prodaje imeti več ponudb, imeti javni razpis, imeti konkurenčne ponudbe, imeti transparentne postopke in takrat se doseže - bodisi prava cena ali se pa podpre razvoj podjetij. Kot je danes znano, temu v primeru Mercator ni bilo tako, pa še v nekaterih drugih primerih, ne pri Sodu, ne pri Kadu institucije niso delovale, in posledica je, da se je pač to prodalo prijateljem iz "famoznega" avgustovskega sestanka. Zato, seveda, za to, da bi izstopila politika iz gospodarstva in da bi se jasno ločilo med funkcijo lastništva in upravljanja ni potrebno vse najprej prodati, ker če bi se vse najprej prodalo tako, kot ta zakon predvideva, bi se najprej sesula slovenska borza. In če bi se sesula slovenska borza, bi najprej izpuhtelo v zrak premoženje velikega števila ljudi, ki so v preteklih letih mukoma, vendarle počasi začeli verjeti, da pri slovenski borzi, pri javnih delniških družbah, nekaj te transparentnosti vendarle je. Jaz se ne spuščam v to, kdo je predstavil ta zakon na tiskovni konferenci naših kolegov iz opozicije, mi smo zavrnili sopodpisovanje tega zakona, ker se nam je zdelo, da je zakon v tem kontekstu nedomišljen. Vendar, danes ga imamo v prvi obravnavi. V prvi obravnavi je prav govoriti o tem, da zakon je odraz nezaupanja v to vlado in zato seveda dajmo poglejmo, kako bi se ga dalo popraviti. Torej, če je osnovni cilj zakona, kot je drugje po svetu, ohranjanje stabilnosti pokojninskega sistema na dolgi rok, ob tem seveda iskanje razvojnih priložnosti za dobro upravljanje tega finančnega premoženja, kar pomeni iskanje razvojnih priložnosti za podjetja, ki jih ima takšen "SOVEREIGN FUND" takšen sklad v upravljanju, s tem seveda nimamo problema. Zato je pravzaprav to na nek način zakon o pretvorbi Kada in preostanka Soda, po tem, ko upam bomo vendarle s presežkom zaključili denacionalizacijo in odločitvijo o tem, da se Vlada, da se politika samo omeji pri upravljanju javnih delniških družb oziroma preostalega finančnega premoženja, ki ga država ima. To seveda pomeni jasno naložbeno politiko sklada, ker ta sklad ostane dolgoročen lastnik, torej je treba to reševati z ustrezno varianto vrste delnic, prednostne in tako dalje. Nekaj podobnega, kar je bilo v nekaterih že poznanih primerih. V primeru prodajanja finančnega premoženja, kadar bi seveda prišlo bodisi do sovražnega prevzema bodisi do potrebe po prodaji zaradi tega, ker bi posamezno podjetje odhajalo in spreminjalo svoj strateški načrt, se potem za to denarno premoženje pač določi naložbena politika sklada. Verjetno bi se ta sklad, ta "SOVEREIGN FUND" moral tudi vsebinsko kot preoblikovani Kad ali kot, ne vem, preostanek tega, kar pač to finančno premoženje je, jasno definirati, kaj je pri vsem tem nacionalni interes. Gotovo ni nacionalni interes to kar smo videli v primeru prodaje Mercatorja, ki je na koncu nacionalni interes posameznih lastnikov, ki so danes četrtinski ali ne vem večinski lastniki pivovarne Laško ali Istrabenza. Mislim, da je to vsakomur jasno. To ni nacionalni interes, to je interes posameznika. Je pa v nacionalnem interesu, da takšen suveren sklad zagotavlja temeljno izhodišče za to, da bi ta podjetja dolgoročno bila davčni zavezanci v Sloveniji, ker edini nacionalni interes je status teh podjetij, torej davčni status v Sloveniji, zato, da bi le-ta podjetja skozi plačevanje v slovenski državni proračun vplačevala ustrezne davke. V tem kontekstu, kakorkoli primerjamo procese tranzicije v bivši vzhodni Evropi, je Slovenija naredila najbolje od vseh. Poglejte si deleže davkov od dohodka pranih oseb v ostalih državnih proračunih Poljske, Češke, Slovaške, Madžarske, če omenim samo višjegrajske države in Slovenije in boste videli, da je bila naša odločitev za privatizacijo prava, ker je še vedno pomemben delež podjetji z davčnim sedežem v Sloveniji, ne glede na to, da so to javna podjetja ali celo deloma ali v večini v tuji lasti, vendar je statusna sprememba nemogoča in zato se davki plačujejo tukaj in to potem vpliva na pokrivanje ostalih odhodkov. In če tako razumemo nacionalni interes, strateške interese posameznih podjetij in strateške interese slovenskih davkoplačevalcev in prejemnikov storitev iz državnega proračuna, potem smo zelo hitro skupaj. Zato ta zakon razumem kot neke vrste nadgradnjo Zakona o javnih financah, in gospod Šircelj, jaz sem ta Zakon o javnih financah pisal in nimate prav v svojem mnenju, da je v nasprotju, ni v nasprotju, je nadgradnja. Nadgradnja je pa zato, ker odloki o prodaji državnega, finančnega in stvarnega premoženja, ki jih Vlada posreduje v Državni zbor, so preslaba omejitev Vlade, ki počne v tem mandatu kar počne. Verjetno pa je zakon neskladen z Zakonom o Banki Slovenije, predvsem zato, ker Banka Slovenije takšne naloge sedaj nima. Zakaj je bila Banka Slovenije izbrana v tem zakonu? Verjetno zato, ker v nobeno drugo institucijo v tej Sloveniji, na žalost, več pri tej Janševi vladi ne moreš verjeti. Danes je tukaj gospod minister Vizjak kritiziral UVK in ATVP, Agencija za zavarovalni nadzor je tako ali tako pod pristojnostjo ministra Bajuka, ki ga danes niti ni bilo, da bi odgovarjal na to vprašanje, torej vam ostane samo še Banka Slovenije. Ali je zdaj Banka Slovenije najboljši mehanizem ali ne, o tem velja diskutirati. Gotovo pa je Banka Slovenije zaradi njene manjše ali pa če hočete manjšega vpletanja v izvajanje monetarne politike v Sloveniji, ker se ta določa drugje, verjetno ima neke sproščene kapacitete in bi se del teh kapacitet lahko preusmeril v upravljanje takšnega suverenega sklada, imenujem ga preoblikovanega Kada in preostanka Soda. Kolegi, se potem v zakonu, na žalost, preveč koncentrirajo na, bom rekel, kako bodo kaj upravljali, manj pa na to, kako se bo do tega, kar bodo upravljali, prišlo. Zato je zakon pomanjkljiv v delu, ki govori o tem, kako se bo prišlo do tega premoženja pridobljenega s prodajo. Ker, če vi hočete nekaj 15 let upravljati, morate najprej to dobiti. Zato pravim, da če razumemo to zadevo kot preoblikovanje Kada, potem si seveda lahko bliže. V določenih elementih je seveda poseben problem, da zakon kar močno preferira določene vrste upravljavcev s premoženjem, daje neke naloge Banki Slovenije, ki so seveda tudi sporne, ker je treba zadevo uskladiti z Evropsko centralno banko, ampak na to smo v tem Državnem zboru očitno že navajeni. Mi bomo naslednji teden spremljali zakon o SID-u, ki sploh ni usklajen z Evropsko centralno banko, četudi posega v pristojnost Banke Slovenije s tem sistema evropskih centralnih bank, ko le-ta deluje v Sloveniji. Dovolite mi, da v preostanku časa pokomentiram mnenje Vlade. Izhajal bom iz tega, kar je povedal kolega Starman, ki pravi, da je privatizacija veliko lovišče. Vlada se očitno tega ne zaveda, ker Vlada pravzaprav je vse zamešala. Vlada je zamešala to, da je seveda res pooblaščena za upravljanjem z nepremičninami in seveda tudi s finančnim premoženjem, vendar Vlada nima tega premoženja v lasti. Vlada Republike Slovenije v imenu Republike Slovenije, ki je pravno formalni lastnik finančnega premoženja, upravlja premoženje. In seveda to, da je kolega iz SDS-a povedal, da je to postalo lovišče, je samo odraz tega, da ljudje razumejo, da s tem, ko so dobili Vlado Republike Slovenije, da so dobili direktorja Slovenije d.o.o., niti ne Slovenije delniške družbe, ampak Slovenije d.o.o., ker imamo družbo z omejeno odgovornostjo, lahko pač direktor, enostavno povedano, počne ravno kar hoče. In to se je tudi, kot smo že prej povedali, dogajalo. Zato je pravzaprav Vlada zelo nerodna v svojem mnenju. Vlada namreč pravi dvoje. Tega zakona ne potrebujemo, ker imamo že Kad, ampak hkrati pa je Vlada sprejela v juliju 2006 odločitev o tem, kako bo praktično vse v Kadu in Sodu prodala in to na hitro prodala. In pravzaprav je v svoji intenci izvajala prehodne dejavnosti, ki so v tem zakonu potrebne. Zato seveda mislim, da ima Vlada resen problem, ko razlaga, da pravzaprav na nek način je s Kadom vse rešeno, ona pa vendarle s svojimi politikami ta sklad upravlja. No, povedal sem že, da se strinjam s tistimi pripombami Vlade glede Banke Slovenije. Glede razpisne komisije. Mislim, da ni tak problem, kot pravi tukaj, da Računsko sodišče ne more dati. Računsko sodišče lahko verjetno, smiselno bi bilo, vendarle pregleda, opravi predhodno revizijo, ali so takšni upravljavci, še posebej, če bi bili domači, vendarle ustrezni, kar mi je skladno z ločenostjo nadzorne in pa upravljavske funkcije. Ampak veste, ne morem mimo tega, da ne rečem, da je pa ta ista vlada predlagala zakon o SID-u, kjer pa za nadzornike Slovenske izvozne družbe predvideva to, prvič predvideva, da so ministri in predvideva to, da jih Banka Slovenije v licenciranju za kontroliranje in nadziranje bančnih poslov ne sme preveriti ali imajo iste pogoje kot ostali nadzorniki. Kar je pa seveda velik konflikt in o tem bomo še govorili. Če Vlada res misli, da je mogoče namen predlaganega zakona doseči že v okviru veljavne zakonodaje, to je Zakona o javnih financah, bi pa seveda rad slišal kako to namerava narediti. Jaz mislim, da so zakon o Kadu, zakon o Sodu, Zakon o javnih financah trije ločeni zakoni in vi ne morete kar reči, da imate zakon o zaključku Kada, ki bo zdaj, ne vem, postal neposredni ali pa posredni proračunski uporabnik. To seveda preprosto kaže na nerazumevanje Zakona o javnih financah. Zaključujem. Slovenija je leta 1993, 1994 začela graditi nek sistem kapitalistične lastnine s transformacijo družbene lastnine v individualizirano lastnino certifikatnih upravičencev in 10% Kada in 10% Soda, ki sta last Republike Slovenije in prav je, tako kot smo to počeli do leta 2004, da se Vlada odgovorno obnaša, ko upravlja to premoženje. Z odločitvami te vlade na začetku mandata, predvsem z nekaterimi prodajami in potem odločitvijo v sredini mandata, da želi pospešiti prodajo Kada in Soda, deležev v Kadu in Sodu, kar tako brez velikih razlogov, razlog je bil umik države iz gospodarstva, v nekem reformnem okviru je bilo to zapisano kot želja, se pa je seveda naredilo veliko škode. Zato je prav, da s tem zakonom na nek način zaustavimo postopke prodajanja državnega finančnega in stvarnega premoženja, predvsem finančnega, ki poteka v skladu z Odlokom o Programu prodaje državnega finančnega premoženja, recimo, ne vem, videli smo zgodbo Telekoma, da natančneje predpišemo postopke v Kadu in Sodu, tudi če je potrebno z določbami tega zakona ali pa takšnega zakona, in da se potem seveda odločimo in se samoomejimo. Politika v Sloveniji za naslednjih 15 ali 20 let: da tekočega financiranja pokojninske, zdravstvene, občinskih in državnoproračunske blagajne ne bomo financirali s prodajanjem državnega finančnega, dobro bi bilo tudi nestvarnega premoženja. Razen, če je pač stvarno premoženje prodano ali vir nakupa drugega stvarnega premoženja. Ponoviti to zavezo leta 2008 ni nič narobe. Ta zveza je bila sprejeta v septembru leta 1999 s sprejemom Zakona o javnih financah in sprejem te zaveze je Sloveniji dal zeleno luč za vstop v Evropsko unijo in za prevzem tudi pogojev iz gospodarske in denarne unije in nenazadnje sprejem evra. To so dejstva. In zakonu ne bomo nasprotovali, potrebno ga je popraviti, vključno z naslovom in ustrezno preoblikovati, kar je seveda mogoče v drugem branju. Verjamem pa, da tega ne bo počela aktualna vlada, verjamem pa da bo to lahko temelj ali eden od pomembnih dejavnikov in programov naslednji koaliciji. Zato velja o tem zakonu tudi razpravljati v drugem in tretjem branju v Državnem zboru, zato mu Poslanska skupina Socialnih demokratov, ki ima zelo jasna stališča glede izstopa politike iz gospodarstva, ki jasno ločuje med funkcijo lastništva in upravljanja, v tej fazi ne bo nasprotovala. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Milan Petek bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Tisti, ki smo podpisani na predlog zakona smo tudi člani Poslanske skupine LDS, zaradi tega seveda naše stališče ne more biti drugačno, kot je stališče razlage, ki jo predlagatelji utemeljujemo tudi v svojem predlogu zakona. Veseli me in veseli nas, da smo v teh par predstavitvah slišali tisto, kar smo nameravali in želeli slišati - da so vsi, ki so predstavljali stališča političnih strank ugotavljali, da je ali v predhodnih fazah ali tudi v tem obdobju marsikaj narobe z upravljanjem in ravnanjem v zvezi z državnim premoženjem, kakršnimkoli. In da je bilo narobe v preteklosti, da so se na ta način in s takšnimi postopki, ki niso bili dovolj natančno opredeljeni ali utemeljeni, zadeve zlorabljale in to se dela še bolj v tem mandatu. In ravno to, vsa ta spoznanja, vse to zavedanje, je vodilo k temu, da smo v LDS-u pripravili tak zakon, s katerim smo hoteli doseči, da se ta trenutna ambicija vsake politike, v tem primeru pač trenutne politike, zaustavi, da se zavemo tega, da je potrebno razmišljati o zanamcih, da bomo na tak način pravzaprav čez relativno kratek čas pripeljali to državo, te prebivalce, v položaj, da bo življenje poslabšano, da pokojninska blagajna ne bo mogla zagotavljati sredstev, da dodatnih virov s prodajo premoženja - nekontrolirano in na način, kot se to počenja, marsikdaj ne bo in da tudi proračun ne bo zmogel financiranja vseh obveznosti, ki ga bodo čakale. Zaradi tega smo v LDS predlagali zakon o upravljanju premoženja pridobljenega s prodajo državnih deležev, saj je za to premoženje potrebno zagotoviti najboljša upravljanja. Spremenjene razmere na finančnih trgih so dobro pokazale, da način upravljanja, kot ga izvaja država preko zakladnice Ministrstva za finance ni več primeren. Prvič, zaradi neposrednega vpliva na delovanje podjetij, ki škodi razvoju gospodarstva, drugič pa zaradi neprimernega upravljanja premoženja. Težave z upravljanjem premoženja so se dobro pokazale prav v primeru dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke, saj država sama ni bila sposobna zagotoviti dovolj sredstev za dokapitalizacijo. In tukaj je poiskala pomoč Zavarovalnice Triglav. Prav tako je način upravljanja državnega premoženja napačen, zaradi tega, ker je večina naložb vezanih na slovenski kapitalski trg oziroma na Ljubljansko borzo. Vsi poznamo razmere na tem trgu, ko je vrednost premoženja, posebej v zadnjem obdobju je izpuhtevala iz dneva v dan, tudi 8% dnevno. Država pa se temu tveganju ni mogla izogniti, saj je vse naložbe vezala prav na domači kapitalski trg. Zaradi tega menimo, da je bolj primerno profesionalno upravljanje državnega premoženja, ki omogoča globalno razpršitev upravljanega premoženja. Tudi finančna kriza na svetovnem trgu je na nek način zmanjšala vrednost naložb, ki so osredotočene na globalne trge. Vendar obstaja pri Banki Slovenije možnost drugačnega načina plemenitenja premoženja. Med njimi naj morda tudi omenimo trgovanje z valutami. Prav tako je z zakonom omogočeno, da upravljavec sklada upravlja s premoženjem, pridobljenim s prodajo državnih deležev, upoštevaje analize, mnenja in smernice tistih, ki najbolje poznajo mednarodno priznane finančne institucije. Pri tem - mednarodno priznane finančne institucije - nismo mislili diskriminirati naših institucij, ampak povedati, da se morajo tudi nekatere naše finančne institucije uveljaviti, biti uspešne na svetovnem trgu, v svetovnem okolju in zaradi tega so lahko enakovreden konkurent tistim, ki bodo morda, če bo zakon sprejet, svetovali in usmerjali ravnanje Banke Slovenije pri naložbah. Predlagani zakon bi po našem mnenju moral biti sprejemljiv tudi za tiste stranke in poslanske skupine, ki podpirajo transparenten umik države iz gospodarstva in omejitev politike pri razpolaganju sredstev iz prodaje oziroma upravljanje državnega premoženja. Tisti, ki boste a priori zaradi svojega političnega "pedigréja" proti sprejemu zakona, boste jasno dali sporočilo volivcem, da hočete razpolagati z državnim premoženjem, ki se ga, takšna je praksa, posebej v zadnjem obdobju, izrablja za lastne politične interese. Podobne rešitve kot so predlagane v zakonu, so na voljo marsikje v svetu, kajti države kot je na primer Norveška ali pa tudi nekatere revnejše države, ki pa imajo nafto ali naravna bogastva, kot je recimo Čile, uporabljajo takšne načine plemenitenja oziroma gospodarnega ravnanja s premoženjem. Pri evropski primerjavi smo posebej uporabili irski primer, ki ima podoben sklad v obliki nacionalnega pokojninskega rezervnega sklada. Namen takšnega sklada je zbrati sredstva, ki bodo delno financirala stroške zakladnice za zagotovitev socialne blaginje in za stroške pokojnin javnega sektorja šele od leta 2025 dalje, ko se pri njih pričakuje, da se bodo obveznosti za pokojnine znatno dvignile z nadaljevanjem staranja prebivalstva. Zakaj torej Slovenija ne bi imela in ne bi razmišljala o takšnem skladu, posebej zavedajoč se tega, da je pri nas vzdržnost pokojninske blagajne in ta situacija, ki jo predvideva Čile v letu 2025, predvidena v hitrejšem obdobju pri nas, torej med letom 2015 in letom 2020. Mi torej predlagamo, da se zaradi takšnih razlogov petnajst let ne more črpati iz sklada. Irska kot omenjena je sprejela odločitev, da se tega ne more počenjati oziroma črpati petindvajset let. In tu iščemo paralelo, ne iščemo drugih razlogov za to, da ne bi zmogli narediti koraka, da zamrznemo, pod narekovaji seveda, takšno premoženje politiki. Mi imamo mnogo večje težave kot Irska. Z demografskimi spremembami pa se, takšno je naše mnenje, na staranje prebivalstva ne pripravljamo. Slovenija bi lahko uporabila tudi druge metode, morda bi lahko sklenila, da 1% bruto nacionalnega produkta letno namenimo v takšen sklad, verjamemo, da so takšni predlogi še bolj obsojeni na nesprejetje in zaradi tega smo se odločili za, po naši presoji sprejemljiv predlog, ki bi se ga, verjamem, vsaj s pripombami, ki jih tudi danes upoštevamo oziroma poslušamo v tej razpravi, dalo morda spremeniti. Ali pa, kot je bilo rečeno, preoblikovati Kad, ki pravzaprav resnično je neke vrste SOVEREIGN WEALTM FUND" in je bil za takšen namene tudi ustanovljen vendar se je "sfižil". Torej, takšne vloge nesporno nima. Če bi bili torej sposobni narediti korak, da bi mu bila takšna položaj in vloga dana, se tudi mi pravzaprav temu ne bi preveč "protivili" oziroma menimo, da bi se pridružili. Raziskava Mednarodnega denarnega sklada ravno ugotavlja, da so takšni suvereni finančni skladi zelo pomembnih v mednarodnih elementarnih in finančnih sistemih. To so namreč investicijski skladi v državni lasti, ki so uporabljeni za različne načine makroekonomskih politik oziroma namenov. So stabilizacijski skladi katerih primarni namen je izoliranje proračuna in ekonomije zaradi nihanja cen dobrih, ponavadi je mišljena nafta, varčevalni skladi za prihodnje generacije, razvojni skladi, ki omogočanje financiranje socialno ekonomskih projektov ali za pospeševanje gospodarske politike za morebitno dviganje potencialne gospodarske rasti in pa za rezervne pokojninske sklade, ki zagotovijo pokrivanje pokojninskih obveznosti kadar drugi viri ne zadoščajo. Vsi takšni skladi so pasivni in so dolgoročni investitorji, ki so brez vpliva na politiko podjetja oziroma brez uporabe aktivnih glasovalnih pravic, to je tudi naš namen. Po raziskavi Mednarodnega denarnega sklada ni dokazov, da bi takšni skladi uporabljali ozke politične interese. S tem tudi v LDS želimo doseči, da se prenese odločanje na Banko Slovenije, kar po naši presoji je jamstvo, da ne bo političnega vpliva, ki bi zmanjšalo donosnost naložbe ali pa škodilo gospodarstvu. Takšna oblika sklada je lahko tudi uporabno fiskalno orodje, ker se lahko s skladom pospeši fiskalna stabilizacija ali pa uporabi za dolgoročne fiskalne namene. Lahko se uporabi na primer za pripravo na staranje prebivalstva, zaradi dodatnih prihodnjih stroškov za zdravstvo, za pokojnine ali pa za financiranje infrastrukturnih projektov. Glede mnenja Vlade. V LDS smo pričakovali, da mu bo Vlada nasprotovala. Saj z njim pravzaprav onemogočamo vplivanje politike na gospodarstvo. Po naši presoji Vlada nasprotuje temu zakonu tudi zaradi tega, ker bi s tem priznala, da ne zna najbolje ali morda ne želi najbolje upravljati premoženja od prodaje državnih deležev. Sedaj se kupnina od prodaje kapitalskih naložb države uporablja za odplačilo dolgov v računu financiranja državnega premoženja. Seveda je predlagana določba smiselna, da sredstva od prodaje premoženja ne gredo v tekočo porabo državnega proračuna. Zato seveda s tem zakonom v LDS podpiramo rešitev, ki onemogoča uporabo sredstev za tekočo uporabo. Zakon pa ni predlagan iz tega razloga. Zakonu smo namreč omogočili rešitev, da se pet let od ustanovitve premoženja sklada ne razpolaga s tem premoženjem. Vlada v svojem mnenju na predlog zakona ne vidi potrebe po ustanavljanju skladov, ker imamo baje ¸Kapitalsko družbo pokojninskega in invalidskega sistema z namenom ustvarjanja dodatnih sredstev za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Kot že rečeno prej, in tudi sam pritrjuje temu, da je bila Kapitalska družba res ustanovljena za ta namen. Žal vidimo v praksi, da Kapitalska družba s svojim vodstvom, s svojimi nadzornimi organi, ki so "dirigirani" s strani politike, ne obvladuje teh procesov in slabo upravlja s premoženjem, ki ji je zaupano. Za ta primer je dobrodošlo uporabiti primer Mercatorja, kjer so, namesto, da bi pri prodaji zaslužili upokojenci oziroma davkoplačevalci, da so zaslužili tisti, ki so uspeli s takšnim načinom prodaje Mercatorja zaslužiti stotine milijonov evrov. Torej, to je dokaz, da sklad ne opravlja naloge in funkcije, ki mu je bila namenjena in ki bi jo moral opravljati. V LDS verjamemo, da Vlada ne želi omejiti svojega političnega vpliva na gospodarstvo. Vendar nas ne zanima več ta vlada, nas zanimajo bodoče vlade, bodoče politike in vsaki politiki želimo preprečiti, da vpliva na tisti del ravnanja s premoženjem, ki sodi v državno premoženje. Vlada nasprotuje temu, da bi upravljala sklad Banka Slovenije. V LDS smo navedli primer Norveške, kjer sklad upravlja Norveška banka za investicijski menedžment, ki je del Norveške centralne banke. Njihova banka upravlja državni globalni pokojninski sklad, ki je eden od največjih evropskih skladov in vsebuje predvsem sredstva, ki se zbirajo s prodajo nafte, torej banka Norveške počenja te stvari. Res je, Vlada v svoji obrazložitvi, temu pritrjuje tudi gospod Cvikl, navaja, da Banka Slovenije nima pristojnosti za tovrstne naloge. Mi menimo, da jih ima. Mi smo prebrali zakon v celoti in menimo, da je v 12. členu tisto določilo, ki pravi, da banka upravlja tudi drugo aktivo, ki ji je zaupana in na ta način, kot predlagamo v svojem zakonu, pač Državni zbor zaupa Banki Slovenije upravljane te aktive, o kateri danes govorimo. In zaradi tega menimo, da je v Zakonu o Banki Slovenije dana podlaga za upravljanje premoženja oziroma za upravljanje te aktive. Vlada meni, da komisija, ki bi zbirala finančne institucije, ki bi na podlagi mednarodnega razpisa, torej pripravili ali sodelovali pri upravljanju s temi sredstvi. Dvom o Računskem sodišču kot organu, najvišjem vrhovnem revizijskem organu, mislimo, da ni upravičen, ne gre za direktno operativno vplivanje in ravnanje in omogočanje vpliva direktnega, torej s strani Računskega sodišča, ampak posredno, kot poznavalci na izbor tistih, ki bi Banki Slovenije svetovali in pomagali pri odločanju o naložbah tega fonda. Zaradi vsega izrečenega, torej tudi s strani poslancev pred menoj in zaradi argumentov, ki so bili rečeni z moje strani, predlagamo poslancem Državnega zbora, da zakon v prvi obravnavi podprejo. Menimo, da se da z določenimi popravki, nekateri so bili danes že izrečeni, zakon do druge obravnave popraviti, morda tudi najti pravo obliko, da se ne ustvarja več dvoma o pomenu in vlogi kapitalske družbe, delniške družbe, kapitalske družbe in da se torej te morebitne nedoslednosti ali pa pomisleki, ki se pojavljajo v zvezi z Zakonom o javnih financah ali zakon o izvrševanju proračuna na ta način tudi [[...]] [[Nerazumljivo.]] Zaradi tega apeliram na podporo v prvi obravnavi tega zakona. Hvala.
Hvala. Gospod Ciril Testen bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Predstavnik Vlade, poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Nove Slovenije predlaganega zakona o upravljanju z državnim premoženjem pridobljenim s prodajo državnih deležev ne bomo podprli. V Poslanski skupini Nove Slovenije se zavzemamo za pospešen, pregleden in nadzorovan umik države iz gospodarstva in za čim bolj omejene posege države v posamezne gospodarske probleme. Država se mora kar v največji meri umakniti kot lastnik iz večjih gospodarskih in finančnih družb, vendar na način, ki bo zagotavljal dolgoročno, učinkovito in transparentno nadaljnje delovanje podjetij. Privatizacija podjetij je po našem mnenju tudi velika priložnost za uspešno povezovanje s tujimi poslovnimi partnerji in za vključevanje slovenskih podjetij v širše gospodarske tokove in na ta način za pridobivanje novih tržišč. Povezovanje s tujimi partnerji je tudi priložnost za posodobitev proizvodnih procesov in tudi za tehnološki napredek. V Sloveniji je pogosto problematično zlasti komu in na kakšen način državno premoženje prodati. Še zlasti je zelo problematična prodaja večjih podjetij "menedžmentu".V takšnih primerih se pogosto sprašujemo, kakšna bo nadaljnja usoda takšnih podjetij. Ali ne pomeni prodaja domačim kupcem, ki praviloma kupujejo na kredit, v prihodnosti manjša vlaganja v razvoj in manjše plače delavcu? Tudi v Novi Sloveniji nas skrbi usoda takšnih podjetij, vendar predlagani zakon ne rešuje teh problemov, zato tudi iz tega vidika za našo poslansko skupino ni sprejemljiv. V Novi Sloveniji se ne moremo strinjati s kritiko predlagatelja zakona, da imajo sedanje rešitve upravljanja z denarjem od prodaje državnega premoženja velike pomanjkljivosti, saj je namembnost in poraba tako pridobljenega kapitala zakonsko zelo natančno določeno v Zakonu o javnih financah. Kupnina od prodaja kapitalskih naložb države se primarno uporabi za odplačilo dolgov v računu financiranja. Gospodarjenje v pomembnih gospodarskih družbah, kjer je lastnik država, je po našem mnenju uspešno, kar nenazadnje potrjujejo zelo dobri poslovni rezultati. Ponovno pa v Novi Sloveniji poudarjamo, da bi lahko bilo še boljše, če bi se država, kot večinski lastnik iz teh podjetij umaknila. Postavlja se tudi vprašanje ali je smiselno po eni strani ustanavljati posebne sklade, na drugi strani pa se zadolževati za reševanje nujnih infrastrukturnih investicij. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo prepričani, da se dobro naložen kapital v infrastrukturo lahko najbolje obrestuje skozi boljše gospodarske rezultate. Če hočemo enakovredno slediti razvoju v Evropski uniji bomo morali vsaj še v naslednjem desetletju zaradi zamud iz preteklosti pospešeno vlagati v infrastrukturo. V Poslanski skupini Nove Slovenije se nam tudi ne zdi smiselno ustanavljanje posebnega sklada, kateremu bi bilo poverjeno upravljanje premoženja, saj imamo že urejeno družbo, ki je bila ustanovljena z namenom ustvarjanja dodatnih sredstev za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Tudi do predlagane rešitev, da bi s skladom upravljala Banka Slovenije, imamo zadržke, saj smo mnenja, da ni pristojna za upravljanje s tem premoženjem. Iz vseh navedenih razlogov predloga zakona v poslanski skupini ne bomo podprli. Strinjamo se z intenco, da ko bomo imeli proračunski višek, da se v posebni sklad ali pa v Kapitalsko družbo nameni 1% BDP-ja. Pogoj je proračunski višek. Treba pa je povedati, da že danes proračun Slovenije prispeva za pokojninsko blagajno več kot 3% BDP-ja. Hvala.
Hvala. Gospod Marjan Drofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, poslanke, poslanci. Pred nami je predlog zakona, ki so ga pripravili poslanci Poslanske skupine LDS. Predlog zakona je verjetno nastal kot odziv na izvajanje umika slovenske države iz gospodarstva, ki se uspešno izvaja v tem mandatu in se je resnici na ljubo začel že tudi v prejšnjih mandatih. Vendar ne s tako odločnostjo, vsekakor pa ne s strategijo, ki se jo izvaja v tem trenutku. Predlagatelji pravijo, da Republika Slovenija s prodajo svojih deležev v gospodarskih družbah pridobiva velika finančna sredstva, ki predstavljajo posebno nacionalno javno dobrino in da trenutna pravna ureditev ne zagotavlja zadostnega okvira za gospodarno in razvojno naravnano upravljanje, saj se s temi sredstvi ne upravlja na dovolj strokoven in gospodaren način. Ob takšni obrazložitvi bi se vprašal, kdo je v preteklih letih vodil gospodarsko politiko države in kdo je v glavni meri oblikoval zakonodajo, ki je danes večinoma še vedno v veljavi. Vprašanje sicer ne potrebuje odgovora. Sploh ob dejstvu, ki sem ga povedal že na začetku, da se umik države iz gospodarstva ni začel v tem mandatu. Predlagatelj je verjetno tudi spregledal dejstvo, da umik države iz gospodarstva temelji v pretežni meri na umiku iz državnih in paradržavnih skladov, iz gospodarstva in da ima Republika Slovenija v svoji lasti pretežno majhen delež celotnih sredstev, o katerih je v tem primeru govora. Delovanje in namen teh skladov pa je urejeno s področno zakonodajo, ki po našem mnenju zagotavlja gospodarno, strokovno in razvojno naravnano gospodarjenje z na ta način pridobljenimi sredstvi. Ravno tako se nam zdi nesprejemljiv pristop, da se zaradi tega, ker opozicija že po njeni naravi ne zaupa Vladi in njenim namenom, pristojnosti, ki so urejene v področnih zakonih, prenašajo na nekatere neomadeževane, v narekovaju, a zato nepristojne institucije. V Slovenski ljudski stranki ves čas zagovarjamo stališče, da naj se domača srebrnina ne razprodaja in da mora država v nekaterih ključnih gospodarskih panogah predvsem pa v bankah, zavarovalnicah ter podjetjih, ki upravljajo z javno infrastrukturo, ohraniti večinski oziroma kontrolni delež. Z nekaterimi potezami smo nezadovoljni in smo jim tudi javno nasprotovali, za veliko rešitev pa se lahko pohvalimo, da so deleži podjetji ostali v državni lasti ravno zaradi vztrajanja naše stranke, torej Slovenske ljudske stranke. V Slovenski ljudski stranki predlaganega zakona ne bomo podprli, saj menimo, da področna zakonodaja zagotavlja gospodarno, strokovno in razvojno naravnano gospodarjenje s sredstvi, ki jih pridobi država ali njeni skladi, ko je enkrat že odločeno, da se nekaj odproda. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Če bi človek želel zavlačevati, bi vsakega prisotnega poslanca posebej pozdravil, ampak nič ne bi pomagalo, takoj bi končal. No, jaz bom tudi sicer zelo malo časa porabil, preprosto zato, da povem, da Poslanska skupina DeSUS predloga zakona ne bo podprla, dasiravno razume njegovo intenco, razume pa tudi slabosti, ki so lastne temu zakonu in se odloča, da bo sama ravnala v nekem drugem času na bistveno drugačen način. Zakon je pisan iz nezaupanja, iz nezaupanja v politiko, iz nezaupanja do države, do aktualne regulative, do paradržavnih institucij, ki jih radi naštevamo etc., etc. Filozofsko bi pa rekli, da je z vidika predlagatelja pisan iz nezaupanja do drugih. Časovno lociranje te kritike, ki jo mi spoštujemo in je upravičena, je takšno, da jo moramo raztegniti na ves tranzicijski čas, v tem tranzicijskem času je največ moči in možnosti imel ravno predlagatelj, ki je s tem predlogom prišel z neko veliko zamudo. Bistvo, ki ga mi podpiramo, je bistvo predlagateljevega predloga: kako odtegniti vpliv politike in posamičnih strank od razpolaganja s premoženjem, ker vse ostalo, kar je zapisano o tem, kako je treba gospodarno ravnati, kako je treba maksimirati donose itn., itn., so pravzaprav aksiomi ekonomije in jih ni treba posebej zapisovati v kakšen zakon. Slabosti, ki jih vidimo v pripravi tega zakona, so pač slabosti, ki govorijo o tem, da se predlagatelj ni potrudil pripraviti kakšne posebne analize, ni pripravil empiričnih podatkov, ni pripravil kakšnih projekcij, kaj se bo dogajalo z njegovo sodbo v prihodnje. Da je, skratka, precej pomanjkljiv ta zakon, mi menimo in ga tudi zato ne podpiramo. Bomo pa pripravili drugačne rešitve v Poslanski skupin DeSUS. Rešitve, ki bodo bolj natančne, ki bodo govorile o tem, da naj bo to premoženje namenjeno socialno depriviranim, upokojencem, in da naj preidejo v suvereno razpolaganje ZPIZ-a, Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Na ta način bo res odtegnjen vpliv države, kajti ta predlog zakona, ki govori o tem, da bo končno odločitev čez petnajst let sprejemal Državni zbor v tem prostoru, seveda zadrži popolno kontrolo nad tem premoženjem v rokah politike. Torej, Poslanska skupina DeSUS, ki bo, tako upamo, v naslednjem mandatu bistveno močnejša, bistveno bolj vplivna, bo pripravila drugačen predlog za razpolaganje z državnim premoženjem, v korist upokojencev in socialno depraviranih.
Hvala. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegi, predstavniki Vlade! V Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da je bistveno vprašanje, na katerega naj bi se vezal Predlog zakona o upravljanju premoženja pridobljenega s prodajo državnih deležev, pravzaprav kaj država prodaja in zakaj država prodaj? To se pravi, je osnovno stališče Slovenske nacionalne stranke, da država naj ne prodaja paradnih konjev, kvalitetnih podjetij, odličnih nepremičnin. Bog ne daj, da bi jih prodajala. Kdo vendarle prodaja paradnega konja? Katera država v Evropi ali na tem svetu je tako neumna, da prodaja tisto, kar prinaša, kar nese zlata jajca? Ne razumemo intence predlagatelja tega zakona in prav tako predloga zakona. Ampak na žalost je odgovor na vprašanje, kaj z njim rešimo, konkretno s predlaganim zakonom v zvezi z nadzorom prodaje in pretokom kapitala - čisto nič. V tem zakonu se zgodba začne s tistim trenutkom ko država proda. To je prva bistvena in ogromna napaka, da država sploh proda. In potem ne rešimo nič. Denar naj bi šel po tem zakonu v Banko Slovenije, tam naj bi bil, jaz bom uporabil izraz - deponiran 15 let in to bi bilo to. Ampak ne gre. Prav tako jaz ne vem zakaj hudiča tako, kot mi, tisti, ki smo v občini, vemo - ni nadzora, nadzornik pa je, kot v lokalni skupnosti, tako tudi v državi ne moremo uporabljati sredstev pridobljenih iz prodaje nenamensko. Ne moremo. Mi imamo nadzor, sredstva iz prodaje morajo biti uporabljena namensko. Če smo prodali eno veliko stanovanje 80 kvadratnih metrov, smo s temi sredstvi dolžni kupiti dve manjši po 40, ne moremo pa kupiti avta. Kje je ta nadzor? Prodaja mora biti namenska in usklajena, tudi znesek, ki je pridobljen s prodajo, mora namensko ostati enake vrednosti ali pa mora pridobiti na vrednosti. Ali prodati nepremičnino in dati denar v depo. Kakorkoli, že to je čisto protitržna dejavnost. Inflacija je pokazatelj padanja vrednosti denarja, vsi pa smo priča, da nepremičnine in njihove vrednosti rastejo. Torej, še en poduk za katerim stojimo in vztrajamo v Slovenski nacionalni stranki - ne prodajati kapitalskih premoženje. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da upravljavec premoženja ne more biti Banka Slovenije. Če pogledamo rebalans vidimo, da je največ prihodkov v državni proračun davčnih prihodkov, to pomeni, da so tu prihodki od vseh Slovenk in Slovencev in državni proračun ali rebalans sprejemamo mi, poslanke in poslanci v Državnem zboru in mi smo prvi in edini dolžni skrbeti za namensko porabo denarja, odločati o prodaji ali neprodaji. Mi smo tisti, ki bomo povedali kam in kako z denarjem, ki je bil pridobljen v tej državi s prodajo. In pa seveda Vlada. Po drugi strani je čudno, da se vsi skupaj delamo nevedne, ko pa, vsaj jaz se spomnim, dve mandatni obdobji velikokrat dejemo tudi poroštva, jamstva za številne kredite. Krediti, ki jih je najela ta država so po mnenju ekonomskih strokovnjakov in nevtralnih, vsaj nekaterih, kar se politike tiče, seveda, enormna. Posojila so enormno narasla. In posojila je seveda treba plačati in ta posojila se po Zakonu o javnih financah plačujejo iz prodaje premoženja. Ampak čudo, da se nihče od vas ne vpraša, da bi doma vzeli kredit za to, da bi zgradili hišo, potem pa bi morali prodati in hišo in še avto zraven, da bi to posojilo vrnili. Ampak očitno zakonodaja to dovoljuje. Res je tudi to, jaz pa sem pristaš tega, da bi se denar od prodaje, če že do nje pride, čeprav, še enkrat pravim, mi smo proti kakršnikoli prodaji vseh nepremičnin in vseh vrednosti, ki so dobre in koristne tej državi, zakaj ne bi z njim, tudi če bi lahko uzakonili neposredno, polnili med drugim, neposredno govorim, pokojninski sklad. Kolegice in kolegi! Jaz bi vas želel spomniti ali napotiti, da bi si prebrali knjigo Braneta Praznika, ki je nedavno izšla, njen naslov je Trgovci s smrtjo. Preberite si jo. V njej boste videli, da je ta država, čemur ne nasprotujem, da bo jasno, izpraznila pokojninsko blagajno za to, da je kupila orožje in s tem branila in pridobila svojo samostojnost. Do tu vse lepo in prav. Prepričan sem, da so vsi Slovenci ali bi vsi Slovenci rekli, da, prav je tako. Ampak, veste kaj je narobe. Po vseh teh letih tega denarja ni nikjer. Ni ga. Bil je vzet iz pokojninske blagajne, nazaj pa ni bil dan, kljub številnim prodajam orožja naprej. Podatki so dokumentirani v tej knjigi, preberite si jo. Najprej je seveda treba poskrbeti, če začnemo vrtati in iskati, tako kot je eden od kolegov rekel: mati greha. Nekaj let nazaj in vrniti tisti denar, ki je bil vzet za nakup orožja, nazaj v pokojninsko blagajno. In takšno pot moramo ubrati naprej. V Slovenski nacionalni stranki absolutno nasprotujemo, da bi se ta denar 15 let, mi pravimo, skrival. Njegova vrednost bi padala. Še posebej pa nasprotujemo temu, da bi analize in projekcije v zvezi z možnostjo razpolaganja opravljala neka komisija iz tujine, neki tuji priznani "menedžerji", ki bi jih mi najeli in plačevali zato, da bi analizirali in projektirali porabo tega denarja. Bog ne daj! To pravico imata samo Državni zbor in Vlada. Državni zbor zato, ker smo bili mi izvoljeni od ljudstva, ljudstvo nam je zaupalo in mi razpolagamo z denarjem, ki je njihov, ne pa menedžerji iz Italije, Amerike, ne vem kje, ki bo določil po 15 letih kam naj bi ta denar, ki je bil deponiran na neki banki. Tega, jaz upam, si nihče ne želi, nihče. Absolutno pa sem za to, da je razpolaganje s tem denarjem dopustno, kadar bi to razpolaganje dovolil Državni zbor in to z dvotretjinsko večino, to pa je zelo pomembna vsebina tega predloga. V tem predlogu zakonu piše tudi, da mora Banka Slovenije o upravljanju sklada redno obveščati Državni zbor in Vlado, kar je v nasprotju s trditvami prej, kjer govorim o tem, da 15 let od ustanovitve sklada ni dopustno razpolagati s tem denarjem, to pomeni o čem potem pa naj bi nas obveščala, če ni dopustno razpolagati. Bi Državni zbor vsako leto obvestila, da je tisti denar še vedno tam. To je vse, kar lahko naredi. Intenca zakona je jasna in je bila danes velikokrat povedana. Izražena je skrb nad nekontroliranim odtekanjem denarja od prodaje državnega premoženja. In ta problem je potrebno rešiti. Moramo ga rešiti, moramo biti pozorni, zato so nekateri elementi v tem zakonu, ki bi se morali imenovati drugače in bi ga bilo potrebno dodobra predelati. V Slovenski nacionalni stranki ga pa predvsem, še enkrat pravim, zaradi tega, ker ne želimo in ne bi dovolili razprodaje [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]državnega premoženja, to je naše bistvo, naš moto, ne bomo podprli, nasprotovali pa mu tudi ne bomo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Gospod Milan Petek, izvolite, proceduralno vprašanje. Oprostite, povejte mi, kaj želite, pa bom povedal.
Ni proceduralno, ampak se oglašam, javljam kot predlagatelj, imam pravico.
Absolutno, pravico imate, samo povedali ste tako, da vas nisem razumel. V razpravi imate. Izvolite, ste na vrsti.
Hvala lepa, podpredsednik. Prej sem že tudi v predstavitvi povedal, da me veseli, da se je na nek način, sicer v zelo neprimernem času, pa tudi z zelo hendikepirano sestavo odprla razprava o zakonu, ki, če drugo ne, je sprožil neko razmišljanje o tem, da stvari na področju upravljanja državnega premoženja niso dobre. Upam, da je pri večini političnih strank sprožil tudi razmišljanje o tem, da bo potrebno, če hočemo zagotoviti boljšo prihodnost, torej tistim, ki bodo ali uživali pokojnino in zaradi tega pričakovali seveda ustrezno uskladitev pokojnine ali pa našim otrokom in vnukom, torej neke pogoje za življenje, da je potrebno v tej državi razmišljati o prihodnosti. Da torej ni naloga poslancev govoriti in pravzaprav samo razmišljati, kako bomo danes zagotovili čim boljše pogoje za ali prodajo ali pa za, torej tudi ravnanje s temi sredstvi. Ampak, da se bo slej ko prej moralo v zavest vsaditi to, da je naša naloga, da gledamo naprej. In vse analize, kot že rečeno, in tudi ta razmišljanja so kazala, da je pri nekaterih ta zavest prisotna. Še vedno čudi to, da si domišljamo, da smo kot Državni zbor operativno telo, ki lahko skrbi nad prodajo oziroma nad efekti prodaje. Nikoli ni bilo in nikoli ne bo, da bi Državni zbor pri vsaki prodaji lahko sodeloval, za vsako prodajo torej vedel kaj so pravi in boljši pogoji, in da bi torej državni organ prevzel vlogo, ki jo objektivno ne more. Zaradi tega smo mi predlagali, da se del tega premoženja torej začne počasi formirati v posebnem skladu, in da v tem skladu skrbijo v našem imenu za to obdobje o katerem predlagamo ljudi, ki so mnogo kompetentnejši in ki niso politično kontaminirani in se na njih ne da vplivati. Ali so to sedaj domači strokovnjaki ali tuji strokovnjaki, to morajo opravljati najboljši strokovnjaki. Če naši strokovnjaki pravzaprav dobijo reference, da postanejo mednarodno priznani, ni zadržka, da to ne bi bili domači strokovnjaki ali pa domače institucije. Torej, morda je nekaj dilem okoli tega ali je torej banka prava, ali se da morda kapitalski sklad preoblikovati v tako končno obliko ali pravo obliko, "suveren fonda". Ali to, da je naša razprava nesporno pokazala, da je okrog tega potrebno nekaj narediti. V Liberalni demokraciji bomo skušali iz tega, kar smo poslušali danes, povzeti tiste možnosti ali pa tiste realne možne spremembe tega zakona, da pridemo do teh ciljev in veseli bomo, če nam boste dali to priliko z glasovanjem v korist oziroma v podporo tega zakona. Jaz kot predlagatelj, se v nadaljevanju k besedi ne bom več oglasil, ampak želel sem zaključiti na ta način kot sem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Feri Horvat. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Zelo kratek bom, kajti ne bi rad ponavljal tega, kar je bilo že rečeno, in pa rad bi omogočil, da lahko odbor čim prej začne sejo. Rekel bi samo to, da ne dvomim v dober namen predlagatelja. Vrsta pripomb je bila dana na rešitve. Mislim, da bo potrebno o rešitvah razpravljati v prihodnje. Zelo se strinjam s tistim, kar je rekel kolega Starman, da je odprta in vsak dan se dokazuje vrsta vprašanj pri upravljanju z državnim premoženjem sploh, še posebej s finančnim premoženjem. In mislim, da sta glavni dve zadevi. Prvo, zagotoviti dejansko odgovorno, transparentno upravljanje z državnim premoženjem, tudi z večjo vlogo Državnega zbora. In drugo, da so potrebne neke varovalke ali neka omejitev za sleherno vlado, ne samo za to vlado, ampak tudi za tiste, ki bodo v prihodnje, kajti vidimo, da se v preteklosti in tudi danes dostikrat dogaja, da namesto, da bi tako, kot je rekel uvodoma državni sekretar, Vlada dejansko upravljala z državnim premoženjem zelo odgovorno, da hočeš-nočeš postane ali poskuša ravnati, kot da je lastnik državnega premoženja, kar pa ni dobro. Ampak, to je skušnjava in nevarnost za sleherno vlado in zato je potrebno pogledati še bolj natančno dobre prakse v tujini, voditi razpravo in v prihodnje priti do boljših rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat - ne, se odpovedujete. Potem je gospod Martin Mikolič, gospod Martin Mikolič, želite besedo? - Ne, se odpovedujete. Potem gospod Milan Petek - tudi ne. Mag. Milan Cvikl.
Glede na to, da seveda delamo že zelo dolgo in da imate poslanci vladajoče koalicije še težko nalogo - v današnjem večeru rešiti nemogoče, naj zaključim zelo na kratko, seveda s strinjanjem z gospodom Petkom, kot predlagateljem - zakon velja dodelati, je pa zakon predvsem odraz nezaupanja v to kar je Vlada počela v tem mandatu. In četudi bo Vlada sklicala, preko poslancev koalicije, še toliko izrednih sej na temo korupcije, klientelizma in kraje, ne morete mimo tega, da se je v tem mandatu naredilo preveč napačnih odločitev pri upravljanju finančnega premoženja. Zato je prav, da se samo omeji politika. Zakon o upravljanju finančnega premoženja v lasti Republike Slovenije je način kako se politika samoomeji. Metode, tehnike so v svetu poznane, imenuje se skladi suverena "SOVEREIGN FUND", namenjeni za to, da ustvarimo rezervo in rezervo hranimo za čase, ko ne bo mogoče s tekočimi prihodki pokrivati tekoče odhodke, ko ne bo mogoče, predvsem pri pokojninski, mogoče tudi zdravstveni blagajni, pokrivati seveda primanjkljajev. In zato velja v prvem branju temu zakonu dati podporo, v drugem branju, tretjem branju pa zakon dodelati kot nadgradnjo Zakona o javnih financah, vse drugo je nerazumevanje intence predlagateljev in kaže predvsem s strani Vlade Republike Slovenije na eno veliko sprenevedanje in predvsem nerazumevanje zakonov, ki so bili sprejeti v tem Državnem zboru. Obstaja Zakon o javnih financah s komentarjem. Dobro bi bilo, da bi si ga Vlada kdaj prebrala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v četrtek, 22. maja, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam 39. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Gospod Jazbec, izvolite.
Hvala lepa. Poslanke in poslance, ki so člani Odbora za lokalno samoupravo, obveščam, da se bo seja odbora začela čez 10 minut, torej ob pol desetih. Hvala.
Kje?
V veliki dvorani na Tomšičevi ulici.
Hvala lepa.