Z rahlo zamudo bomo danes pričeli. Delovni pogovor pri predsedniku državnega zbora še poteka, tako da bomo začeli z rahlo zamudo. Hvala lepa za razumevanje. Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 7. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščena sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Anton Delak, Peter Levič, Roman Jakič, Jožef Špindler in Leopold Kremžar od 16.00 ure dalje. Ker bomo ugotavljali navzočnost v dvorani, vas vljudno prosim, da vstavite kartice in s pritiskom na tipko "kvorum" ugotovimo navzočnost. Ugotavljamo navzočnost. Navzočih je 56 poslank in poslancev. Ugotavljam, da je državni zbor sklepčen in lahko odloča. Na sejo smo povabili tudi predstavnike vlade Republike Slovenije, ki jih prav lepo pozdravljam. Današnje nadaljevanje 7. seje državnega zbora bomo, kot je bilo napovedano, pričeli z obravnavo 26. točke dnevnega reda, to je predloga zakona o ratifikaciji sporazuma med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju. Zbor bo nato prešel na obravnavo prekinjene 43. točke, to je predloga zakona o samoprispevku, in na obravnavo prekinjene 51. točke, to je obravnavo letnega poročila o poslovanju zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za leto 2000 v delu, kjer smo včeraj prekinili zaradi posvetovanja poslanske skupine, ter s tem zaključil to sejo zbora. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN REPUBLIKO HRVAŠKO O OBMEJNEM PROMETU IN SODELOVANJU Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? Gospod Peterle, izvolite. Proceduralni predlog.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Jaz predlagam, da si najprej vzamemo toliko časa, da nam bodo lahko predsedniki oziroma vodje poslanskih skupin sporočili, kje ta čas smo. Mislim na zadeve, mislim na projekt, ki, mislim, da bi moral biti z obeh strani, s slovenske in hrvaške, koordiniran na tak način, da bi pripeljal do rezultatov, ki bi bili sprejemljivi za obe strani. Mislim, da sedaj to hitenje, do katerega lahko pride, in neka neusklajenost lahko ne vodi v take rezultate. Sedaj poslanske skupine preprosto nimajo nobene informacije, kaj se je na kolegiju dogajalo in kje vsa ta zadeva sedaj je, kaj pomenijo izjave hrvaškega predsednika vlade, kaj pomeni dejstvo, da hrvaški zunanjepolitični odbor nečesa ni potrdil itn. Jaz mislim, da bi bilo dobro, da to informacijo dobimo, da se posvetujemo in da potem nadaljujemo z odločanjem in se tudi odločimo, ali je danes tisti dan, ko se mora to zgoditi z ozirom na to, kaj se ustavlja oziroma česa ta hip še ne vemo. Jaz predlagam, da si vzamemo toliko časa, da nam bodo vodje poslanskih skupin lahko povedali, kje smo in kam želimo.
Hvala lepa. Če prav razumem, gospod Peterle, predlagate, da po uvodnem izvajanju gospoda ministra - očitno je, da so predstavniki poslanskih skupin delovni pogovor končali - zahtevate prekinitev dela državnega zbora? Proceduralni predlog gospoda Peterleta, da zaradi tega, ker se želijo poslanci seznaniti s stališči, ki so jih prinesli vodje poslanskih skupin z delovnega pogovora, prekinemo, dajem na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 33. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da proceduralni predlog ni bil sprejet, zato nadaljujemo obravnavo 26. točke dnevnega reda. Prosim predstavnika vlade, ministra za zunanje zadeve, dr. Dimitrija Rupla, da nam predstavi mnenje vlade. Izvolite, dr. Dimitrij [[...]]Prosim? Proceduralni predlog? Izvolite!
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Glede na to, da je vodja naše poslanske skupine bil udeležen na pogovoru na kolegiju, ki se je, kot izgleda, končal, z namenom, da tudi dobimo potrebne informacije, ki so povezane z obravnavo te točke nismo pa mogli opraviti pred začetkom obravnave te točke nobene konzultacije, zato zahtevamo v skladu s poslovnikom pol ure odmora.
Žal, gospod Brenčič, mi smo pred glasovanjem. Točno poznate določila poslovnika, tako da minister za zunanje zadeve, dr. Diminitrij Rupel, izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Za uvod k točki, ki se imenuje ratifikacija sporazuma med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju, bi rad povedal naslednje. Najprej nekoliko zgodovine. Vlada Republike Slovenije je sprejela pobudo za sklenitev sporazuma o obmejnem prometu in sodelovanju med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško, se pravi, tako imenovani SOPS, dne 27. julija 1995; od tega je šest let. To pobudo je sprejela zato, da bi omogočila in uredila promet oseb med obmejnima območjema, da bi izboljšala življenjske razmereobmejnega prebivalstva in omogočila čim bolj prosto gospodarsko sodelovanje med subjekti obeh držav na obmejnem območju. Potem sta sporazum podpisala Zoran Thaler, ki je bil takrat minister za zunanje zadeve Slovenije, in dr. Mate Granić, ki je bil takrat zunanji minister Republike Hrvaške. To se je zgodilo 28. aprila 1997 in bilo je v Ljubljani. Nakar je hrvaški sabor sporazum ratificiral dne 16. septembra 1997. V Sloveniji je sporazum na predlog tretjine poslancev državnega zbora bil posredovan v presojo ustavnemu sodišču Republike Slovenije, ki je potem na svoji seji 19. aprila 2001 presodilo, da sporazum o obmejnem prometu in sodelovanju ni v neskladju - ponavljam in podčrtujem, ni v neskladju z ustavo Republike Slovenije. Sporazum, o katerem je danes govora, temelji na vzajemnosti in se nanaša na območje v širini približno 10 kilometrov na obeh straneh skupne državne meje. Obmejni pas se razteza od tromeje z Madžarsko pa vse do Piranskega zaliva. Pri določanju obmejnega pasu oziroma naselij so bile v največji možni meri upoštevane tradicionalne povezave na področju gospodarstva, kulture, šolstva, zaposlovanja, infrastrukturne povezave in sam zemljepisni položaj naselij. Med večjimi naselji so - da vas spomnim, kolikor ni to že splošno znano - denimoLendava, Ljutomer, Rogaška Slatina, Brežice, Šentjernej, Črnomelj, Ilirska Bistrica in vsa tri obalna mesta. Na hrvaški strani pa mesta kot na primer Čakovec, Varaždin, Krapina, Buzet. Sporazum uvaja obmejno območje na morju, ki zajema morski prostor obeh pogodbenic severno od 45 stopinj in 10 minut severne zemljepisne širine, torej poteka meja območja na jugu pri Vrsarju v Istri. Površina hrvaškega dela morskega akvatorija kot maloobmejnega območja je 2,5- do 3-krat večja od slovenskega. Sporazum bo sedanje ugodnosti glede prehajanje meje državljanov na obmejnem območju, ki so dogovorjene samo zapisniško doslej med notranjima ministrstvoma Slovenije in Hrvaške, ohranil in uredil na pravno ustrezen in zavezujoč način, kajti gre za meddržavni sporazum. Sporazum predvideva odprtje 27 maloobmejnih prehodov, kjer bo prestop možen z maloobmejno prepustnico. Poleg tega pa lastnikom posestev, ki jih deli mejna črta, omogoča z namenom obdelave posestev prestop državne meje kjerkoli na posestvu. Poleg tega sporazum poglablja in razširja sodelovanje na obmejnem območju na naslednja področja. Bom naštel: področje deviznih in carinskih olajšav za imetnike maloobmejnih prepustnic in kmetijskih vložkov, potem področje širšega in bolj načrtovanega gospodarskega sodelovanja na obmejnem področju, nato varstva okolja. Gre za izogibanje vseh ekološko spornih posegov v obmejnem območju, obveščanje o načrtovanih posegih v okolje, gre za sodelovanje pri odpravi posledic onesnaževanja okolja in pri obravnavi naravnih vrednot oziroma kulturne dediščine. To področje infrastrukture - gre konkretno za vzajemno omogočanje nemotene oskrbe obmejnega prebivalstva s pitno vodo, plinom, elektriko in vzajemno omogočanje nemotenega vzdrževanja infrastrukturnih objektov. In nazadnje, gre za liberalizacijo morskega in kopnega prometa, turizma ter obmejnega morskega in sladkovodnega ribištva. Spoštovane poslanke, poslanci! Na podlagi sporazuma bo ustanovljena stalna mešana komisija z namenom razvijanja obmejnega prometa in pravilne uporabe sporazuma. Stalna mešana komisija lahko ustanavlja specializirana delovna telesa za uskladitev interesov na posameznih področjih sodelovanja. Komisijo sestavljata delegaciji pogodbenic. Vsaka delegacija ima lahko do šest članov, vsak član svojega namestnika in vsako delegacijo vodi predsednik. Način dela komisije bo določal poslovnik, ki ga komisija sprejme na svojem prvem zasedanju. Sklepi komisije se sprejemajo s soglasjem obeh delegacij in začnejo veljati, ko jih odobrita vladi obeh pogodbenic. To ne veljaza sklepe, ki vsebujejo predloge za spremembo ali za dopolnitev sporazuma seveda. Sporazum je sklenjen za tri leta in se molče, kot se reče, podaljšuje za vsako naslednje leto. Vsaka pogodbenica lahko izvajanje tega sporazuma začasno, delno ali v celoti zadrži. Tu moram opomniti, da gre izjemoma, da izjemoma to ne drži za 57. člen, po katerem sta pogodbenici dolžni vedno in brez formalnosti sprejeti tisto osebo, ki je prišla na ozemlje druge pogodbenice na temelju tega sporazuma. Določbe sporazuma v ničemer ne prejudicirajo določitve in označitve državne meje med pogodbenicama. To je jasno zapisano v 59. členu. Mislim, to bi rad na koncu posebej podčrtal, da bi ratifikacija sporazuma tu v državnem zboru ugodno vplivala na krepitev, čemur se reče dobrih sosedskih odnosov in zaupanja, medsebojnega zaupanja med državama, med Slovenijo in Hrvaško. Takšno zaupanje je posebej pomembno v tem trenutku, ko se državi pogovarjata in dogovarjata in prav danes sklepata sporazum o državni meji in o nuklearki Krško. O tem dogajanju bo seveda parlament na ustrezen način obveščen, in sicer tako, da bo najprej odbor za zunanjo politiko razpravljal o pobudi za sklenitev tega sporazuma. Govorim zdaj o sporazumu o državni meji. Jaz upam, da bo mogoče celo zadevo pripeljati do konca še v tem mesecu, tako da bomo pred počitnicami dejansko prišli velik korak naprej v odnosih med Slovenijo in Hrvaško. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janez Podobnik je pisno napovedal proceduralni predlog, ki bi ga želel podati po nastopu ministra dr. Rupla. Izvolite, gospod Podobnik.
Hvala, gospa podpredsednica. Po nastopu gospoda ministra bi v imenu poslanske skupine izrazil željo za kratek odmor, da bi lahko svojim poslanskim kolegom predstavil stališča in nekatere informacije, o katerih smo se pogovarjali pred srečanjem se je končalo pred nekaj minutami. Seveda po tej kratki pavzi bi potem lahko tudi kot poslanska skupina in predstavniki nastopili s stališči. Obveščen sem tudi, neformalno, da je gospod minister tudi poročevalec za nekatere točke dnevnega reda na seji vlade, pa bo morda lahko v tej kratki pavzi tudi to svojo dolžnost v vladi opravil in se nam potem čimprej nazaj pridružil. Torej prosim za pavzo, morda 30 minut. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je v tej smeri bil tudi dogovor na delovnem pogovoru pri predsedniku državnega zbora, prekinjam zasedanje. Nadaljujemo ob 11.00 uri. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Ker že za štiri minute zamujamo z delom, vas vljudno prosim, da zasedemo svoja mesta. Ugotavljamo navzočnost. Navzočih je 56 poslank in poslancev. Državni zbor je sklepčen in lahko odloča. Predlog zakona je obravnaval odbor za mednarodne odnose, zunanjo politiko, kot matično delovno telo. Prosim poročevalca odbora, predsednika. Gospod Jelko Kacin, izvolite. Se opravičujem, gospod Podobnik, razumela sem, da želite odmor, da se posvetujete v poslanski skupini in da boste potem lahko, ko imajo besedo poslanske skupine, predstavili svoje mnenje, usklajeno s poslanci v poslanski skupini. Hvala lepa. Gospod Jelko Kacin, predsednik odbora, izvolite.
Podpredsednica, kolegice in kolegi! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko je na svoji 11. izredni seji, ki je bila 19. junija letos, in na tretjem nadaljevanju 12. izredne seje, ki je bila 17. julija, se pravi predvčerajšnjim, obravnaval predlog zakona o ratifikaciji sporazuma med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju. Ob koncu je glasoval in s trinajstimi glasovi za in z dvema glasovoma proti podprl ratifikacijo sporazuma. 19. junija smo razpravljali o predlogu tega zakona. Člane in članice odbora sem uvodoma seznanil z dejstvom, da je odbor za mednarodne odnose v prejšnjem mandatu že obravnaval predlog omenjenega zakona in ga podprl, s čimer so tudi izpolnjeni pogoji za njegovo obravnavo na seji državnega zbora. Menil pa sem, da bi o predlogu zakona morali ponovno razpravljati in se do njega opredeliti tudi v odboru za zunanjo politiko - pristojnosti odbora so nekoliko drugačne, sestav je drugačen, zato je prav, da smo se do tega opredelili tudi v tem mandatu. Ob tem pa sem posebej poudaril dejstvo, da je bilo v besedilu sporazuma ugotovljenih nekaj pisnih in tehničnih napak, ki so bile potem z izmenjavo diplomatskih not odpravljene. Člani in članice odbora so omenjeni noti tudi prejeli na klop. Minister za zunanje zadeve dr. Dimitrij Rupel je na kratko kronološko predstavil potek dogodkov, ki so si sledili od podpisa sporazuma do odločitve ustavnega sodišča Republike Slovenije v zvezi z njim. Poudaril je, da ratifikacija SOPS-a v državnem zboru poteka v času intenzivnih pogajanj med obema državama o določitvi državne meje, vendar je menil, da bi ratifikacija SOPS-a olajšala življenje prebivalcev ob meji in ugodno vplivala na gospodarsko sodelovanje, zagotavljanje večje ekološke varnosti, sodelovanje na področju infrastrukture in turizma, na liberalizacijo obmorskega in kopenskega prometa in na mnoge druge dejavnosti. Navedel je novosti, ki jih v primerjavi s podobnima sporazumoma, ki ju je Republika Slovenija sklenila z Republiko Italijo in Republiko Avstrijo, ureja ta sporazum, in sicer so to skupna turistična območja, dobava elektrike, vode in plina v obmejnem območju, delovanje stalne mešane komisije za določitev državne meje in odprtje 27 maloobmejnih prehodov. Pri tem pa je izpostavil dejstvo, da določbe sporazuma v ničemer ne prejudicirajo določitve državne meje med državama ter da bo sporazum veljaven tudi po uvedbi schengenskega režima na slovensko-hrvaški meji. Dodal je še, da kolikor državni zbor SOPS-a ne bi ratificiral, bi verjetno prišlo do zaostritve odnosov med Slovenijo in Hrvaško. Na koncu je v zvezi z ugotovljenimi napakami v slovenskem in hrvaškem besedilu sporazuma opozoril na 11. člen, kjer je pomotoma izpadel zadnji stavek tretjega odstavka, ki se glasi: "Ta pravica mora biti navedena v kmetijskemu vložku." Ta navedek je zdaj vključen v sporazum in sporazum je v obeh verzijah enak in enakovreden. Člani odbora so se strinjali, da je ratifikacija sporazuma potrebna, saj bi olajšala življenje prebivalcev na obeh straneh meje. Nekateri pa so dodali, da bi se izognili mnogim neljubim zapletom ob meji, če bi sporazum že ratificirali, pa ga žal do danes nismo. Izpostavili so odločbo ustavnega sodišča, ki je v svojem mnenju odprlo vrsto novih vprašanj, vendar so kot ključno označili njegovo ugotovitev, da sporazum ne prejudicira državne meje. Strinjali so se v oceni, da bo odločitev o ratifikaciji sporazuma politična odločitev, na kar je v svoji odločbi opozorilo tudi ustavno sodišče. Nekateri člani odbora so menili, da je ustavno sodišče presojalo le skladnost 1. člena sporazuma z ustavo Republike Slovenije in da bi ratifikacija sporazuma lahko poslabšala položaj Slovenije v pogajanjih s Hrvaško, predvsem ko gre za določitev državne meje. Menili so, da bi potrebovali tudi pravno mnenje neodvisnih strokovnjakov o navedenem vprašanju. Ob tem so izpostavili vprašanje, ali bi bila ratifikacija SOPS-a v primeru mednarodne arbitraže pri določanju državne meje v škodo Slovenije ter ali bi zmanjšala pripravljenost Hrvaške, da bi državi z enako intenzivnostjo nadaljevali pogajanja o določitvi državne meje. Zato so menili, da bi bilo modro ratificirati sporazum po doseženem kompromisu o določitvi državne meje. Drugi člani odbora pa so glede slednjega menili ravno obratno. In sicer, da bi bilo smotrno doseči načelen dogovor o določitvi državne meje še pred ratifikacijo sporazuma v državnem zboru. V razpravi je bilo izraženo tudi začudenje, da so bile redakcijske napake v besedilu sporazuma odkrite šele štiri leta po njegovem podpisu. Izpostavljeno pa je bilo še vprašanje, ali so bile omenjene napake odkrite po branju odločbe ustavnega sodišča. Na koncu velja poudariti še enkrat sklepe. Glasovali smo o predlogu sklepa, ki se dobesedno glasi: Odbor podpira sklepe, ki jih je sprejel odbor za mednarodne odnose na svoji 32. seji, ki je bila že 6. in 12. novembra 1997, in 50. seji, ki je bila 13. maja 1998. Ti sklepi pa so naslednji. Najprej sklepi 32. seje. Glasijo se: Odbor je pri obravnavi upošteval mnenje sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve, ki na predlog zakona ni imel pripomb. Odbor je soglašal z navedenim predlogom zakona in zato predlagal državnemu zboru Republike Slovenije, naj predlog obravnava na svoji seji in ga sprejme. Odbor za mednarodne odnose je sklenil, da bo problematiko odnosov med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško obravnaval na posebni seji, kar je tudi storil. Na 50. seji, ki pa je bila 13. maja 1998, pa je odbor obravnaval popravek omenjenega predloga zakona in se z njim strinjal. Ta popravek se nanaša na prilogo A k sporazumu, ki našteva kraje v obmejnem pasu. Tako imamo zdaj novo prilogo A, ki sporne zaselke navaja tako v prilogi A, se pravi v slovenski prilogi, kot tudi v prilogi B, se pravi hrvaški prilogi. Ob tem sem dolžan reči še nekaj besed o nekem vmesnem obdobju, ko se je odbor ukvarjal tudi s predlogom interpretativne deklaracije k predlogu zakona, ki jo je 26. maja 1998 vložila takratna poslanska skupina SLS. Dr. Franc Zagožen je takrat dejal, da jesporen 1. člen sporazuma, saj naj bi bil v nasprotju z ustavo, zato bi moralo omenjeni sporazum presojati ustavno sodišče Republike Slovenije. Glede na to, da interpretativna deklaracija ne pomeni rešitve tega problema, je predlog interpretativne deklaracije k predlogu omenjenega zakona umaknil. Člani odbora zato o predlogu interpretativne deklaracije niso odločali, ker je postala brezpredmetna. Ob tem pa bi želel izkoristiti to priložnost, da povem tudi svojo namero, da, brž ko bo mogoče [[...]]pridobimo predlog sporazuma o meji in predlog sporazuma o jedrski elektrarni, začnemo tudi razpravo v odboru za zunanjo politiko zato, da bi se odbor do teh dokumentov opredelil. Odbor je v okviru zadnje seje razpravljal o dosedanjem poročilu o napredku pri pogajanjih o sporazumu o jedrski elektrarni in se z njim seznanil. Rad pa bi vas opozoril, da je pobudo že obravnaval, jo podprl, od vlade pa zahteval, da ga sproti seznanja z napredkom. Tako, da pričakujemo, da bo vlada po današnji seji lahko odbor za zunanjo politiko seznanila tudi s končnim besedilom sporazuma. Moja namera je, da prvi možni dan v prihodnjem tednu izkoristimo za sejo odbora za zunanjo politiko, na kateri bi razpravljali o teh dveh sporazumih. Sporazum o meji pa še sploh ni v proceduri, zato pričakujemo, da bo vlada danes ta sporazum obravnavala in ga posredovala v parlamentarno razpravo. Za konec, dolgo je trajalo, velikokrat smo se pogovarjali, mnogo stvari smo si pripovedovali, a nič kaj dosti novega si nismo povedali. Zdaj je čas, da odločimo. In veselilo bi me, če bi danes odločili s tako udobno večino, kot smo to storili na zadnji končani seji odbora za zunanjo politiko. Naj povem, 13 za in 2 proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča poslanskih skupin bodo predstavili: najprej se je prijavil v imenu poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije gospod Jože Avšič. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Potem ko sta vladi Republike Slovenije in Republike Hrvaške podpisali sporazum o obmejnem prometu in sodelovanju, že aprila 1997 in ga je vlada Republike Slovenije potrdila in poslala v državni zbor konec istega leta, se je poslanska skupina Liberalne demokracije Slovenije vseskozi prizadevala, da bi ga v našem parlamentu tudi ratificirali. Predlog zakona o ratifikaciji sporazuma je državni zbor prvič obravnaval maja 1998. Tedaj je bil z večino opredeljenih glasov sprejet sklep, da državni zbor obravnavo prekine, sledilo pa je še pet neuspešnih poskusov, da bi državni zbor na svojih rednih ali izrednih sejah obravnaval in sprejel predlog zakona. Glavni razlog za nesprejem in vse umike z dnevnih redov sej državnega zbora je bil strah dela poslancev državnega zbora, da bi z ratifikacijo prišlo do prejudica določitve poteka meje med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško. Zadnji tak poizkus je bil 14. decembra 1999, in to na 17. seji državnega zbora, ko je bil sprejet sklep, da se obravnava preloži na eno prihodnjih sej državnega zbora. Sporazum se je tako znašel v slepi ulici, ki jo bomo skušali danes, upam da, razsvetliti. Poslanska skupina LDS je vseskozi podpirala sprejem sporazuma v prepričanju, da le ta ne prejudicira poteka državne meje, da ne škodi interesom države Slovenije in da sta ga vladi podpisali iz razlogov, opredeljenih v preambuli, in sicer v želji, da omogočita in uredita promet oseb med obmejnima območjema in izboljšata življenjske razmere obmejnega prebivalstva pogodbenic, z namenom, da se omogoči čim bolj prosto gospodarsko sodelovanje med subjekti pogodbenic v obmejnem območju, zavedajoč se dejstva, da so obmejne lokalne skupnosti temelj dobrega sodelovanja med sosednjima državama. In vsa ta področja sporazum dejansko tudi ureja in samo škoda je, da sporazum še ni udejanjen, saj zaskrbljuje dejstvo, da v desetih letih samostojnosti dveh držav ne moremo govoriti o gospodarskem razcvetu slovenskih pokrajin ob meji, o urejeni infrastrukturi, o urejenih turističnih poteh, o dobrih življenjskih razmerah in o dobrem sodelovanju obmejnih lokalnih skupnosti, ki v resnici potekajo, pa nimajo ustrezne zakonske podlage. V poslanski skupini liberalne demokracije smo se tudi vseskozi zavedali, da bo prihodnji shengenski mejni režim še zaostril in poslabšal razmere za obmejno prebivalstvo. Zato smo se, seveda, in se tudi danes trudimo in ta sporazum podpiramo. Ne moremo, seveda, tudi mimo dejstva, da se je od zadnje obravnave pa do danes zvrstilo nekaj dogodkov, ki vplivajo na to, da lahko državni zbor na današnji seji potrdi brezpravih in realnih zadržkov ta sporazum. Predvsem pa naj opozorim, da je ustavno sodišče 19. aprila 2001 izreklo mnenje o sporazumu, in sicer, da 1. člen sporazuma med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju ni v neskladju z drugim razdelkom temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije in da 2. člen prvega sporazuma ni v neskladju z 2. členom ustave. To mnenje, ki je bilo vročeno 22. maja 2001, je bilo izdano na podlagi pobude 30-ih poslancev državnega zbora Republike Slovenije prejšnjega mandata. Sama pobuda in tudi večina vseh podpisov pa je bila oblikovana v poslanski skupini LDS, zaradi razblinitve pomislekov, ki so bili razlog za zastoj pri postopku ratifikacije. Naslednje dejstvo je, da je sporazum tudi predmet koalicijske pogodbe. Podporo sporazumu v koalicijski pogodbi pa partnerji pogojujejo z mnenjem ustavnega sodišča, ki sem ga že predstavil. Tudi tretje, da je v zadnjih mesecih opazen premik pri razreševanju drugih odprtih vprašanj med obema državama, vključno z določitvijo kopenske in morske meje. V poslanskem klubu LDS smo se zavedali, da tudi pri razreševanju še odprtih vprašanj ne bo šlo brez ovir, in te v resnici že nastajajo. Ocenjujemo pa, da bo današnja ratifikacija sporazuma o obmejnem sodelovanju in prometu pripomogla k naporom slovenske vlade pri nadaljnjih pogajanjih, hkrati pa bo tudi sporočilo sosedom, da je pot poštenega sporazumevanja, brez egoizmov in z veliko mero razumevanja edina pot, ki pelje tako nas kot tudi sosede v Evropo. Poslanska skupina LDS bo enotno podprla sporazum in poziva tudi vse kolegice in kolege državnega zbora, da ga podpremo s čimveč glasovi "za" ter tako sporočimo predvsem državljankam in državljanom ob slovensko-hrvaški meji, da zmoremo, znamo in tudi hočemo prisluhniti njihovim sedanjim in tudi bodočim težavam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Anton Delak. Izvolite!
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani državni zbor! Moram iskreno povedati, da bi raje obravnavali vsa nerešena vprašanja o odnosih med Slovenijo in Hrvaško, tako recimo o mejah, nuklearki, deviznih vlogah, premoženjsko-pravnih zadevah in, seveda, še drugih nerešenih zadevah, pa vendar imamo pred seboj sporazum o obmejnem prometu in sodelovanju in zaradi tega, seveda, se bom omejil samo na ta sporazum. Vse meje so ovira, med Slovenijo in Hrvaško pa je meja še posebna ovira. Namreč, ljudje so desetletja, stoletja nemoteno hodili prek teh tako imenovanih mej, ljudje so v sorodstvenem in prijateljskem odnosu, premoženje teh ljudi je na obeh straneh meje in da ne govorim, seveda, o gospodarskih stikih, ki so bili med ljudmi na obeh straneh meje. Sporazum, ki ga imamo pred seboj, bo te zadeve olajšal. Rad bi omenil, da imamo že bogate izkušnje še iz prejšnje države, ki je bila bolj zaprta, kaj so pomenili ti odnosi, recimo, v odnosu do Italije, v odnosu do Avstrije oziroma za našo manjšino in za naše ljudi, ki so takrat lahko prehajali mejo. Rad bi opozoril tudi na veliko število pisem, raznih pozivov, ki smo jih poslanske skupine dobivale in jih dobivamo še danes, da naj, za božjo voljo, že enkrat sprejmemo ta sporazum in olajšamo te zadeve. Jasno je, da sporazum kot tak ne prejudicira bodoče meje. Na drugi strani bo sporazum predvidoma sklenjen za tri leta in, seveda, v primeru slabih izkušenj ni potrebe, da ga ponovno podaljšamo, kar sem pa prepričan, da se ne bo zgodilo. Ustavno sodišče se je pozitivno izjasnilo o tem sporazumu. Glede na vse to bo naša poslanska skupina DeSUS podprla ta sporazum. O vseh ostalih stvareh, ki sem jih v začetku omenil, pa se bomo oglasili takrat, ko bodo te točke oziroma ta vprašanja na dnevnem redu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Aurelio Juri. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Sporazumi o mejnih vprašanjih morajo vsebovati kakovostne odgovore in standarde, ki bodo omogočali enostaven prehod ter pretok ljudi, blaga, uslug, neovirano razpolago in obdelovanje imetij dvolastnikov, oskrbo z vodo in elektriko na območjih, povezanih z enotnimi komunalnimi in energetskimi sistemi, lokalno komunikacijo na območjih, kjer ni mejnih prehodov, in podobno. Citat je iz nekega dokumenta o spodbujanju sodelovanja med občinami ob slovensko-hrvaški meji, iz že daljnega 17. aprila 1992. Že takrat, tako rekoč takoj po osamosvojitvi, je bilo torej zaznati potrebo obmejnih krajev po dogovoru med Slovenijo in Hrvaško, ki bi naj odpravil ali vsaj omilil težave, ki jih je bila vzpostavitev meddržavne meje povzročila, predvsem v smislu pretrganih tudi sorodstvenih vezi ter pregrajenega prostora. Podobni pozivi vladama v Ljubljani in Zagrebu so prihajali tako rekoč z vseh koncev meje. Pozivali so na rešitve, podobne tistim, ki sta jih vsebovala maloobmejna sporazuma, ki ju je bila nekaj desetletij prej Jugoslavija sklenila z Italijo in z Avstrijo in ki sta v marsičem olajševala pogoje življenja in dela ob meji. In končno, sporazum o obmejnem prometu in sodelovanju med Slovenijo in Hrvaško je bil 1997. leta pripravljen in podpisan. Zgodbo o tem, zakaj še danes obmejni ljudje nimajo od njega nobene koristi, zakaj njegova ratifikacija in uveljavitev čaka v naših predalih že skoraj štiri leta, poznamo dobro vsi. Nekateri izmed kolegov in kolegic so smatrali, da bi bilo pomembno, pametno, da bi se o njem izrekli tudi ustavni sodniki. In končno, pred približno 2 mesecema so nam slednji sporočili, da sporazum v delu, ki je bil postavljen pod vprašanje, ni v nasprotju z ustavo oziroma s temeljno ustavno listino o neodvisnosti in samostojnosti. Ker torej ni v nasprotju z ustavo in tudi ne s temeljno ustavno listino o neodvisnosti in samostojnosti države, ker ne prejudicira dokončnega dogovora s Hrvaško o ugotovitvi in označitvi meje na kopnem ter določitvi meje na morju, ker ni v nasprotju s Schengenom in tudi ne škoduje našemu evropskemu projektu - obratno, če znamo brati redna poročila evropske komisije o našem napredku k EU, ugotovimo, da nam neurejenost mejnega vprašanja z južno sosedo prej škodi kot koristi. Ker SOPS koristi ljudem, vsem tistim, ki živijo ali letujejo na območju, na katerem se bo izvajal, ker se konec koncev koalicija zavezala k njegovi takojšnji ratifikaciji ob pozitivnem mnenju ustavnega sodišča, izrekamo zakonu o ratifikaciji sporazuma o obmejnem prometu in sodelovanju s Hrvaško polno podporo. Hvala.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade, medijev! Danes je za Slovenijo črn dan. To je začetek črnih dni, ki se bodo nadaljevali s podpisi še dveh sporazumov, o meji in pa o nuklearki. To je triperesna deteljica, ki bo Slovenijo po eni strani potisnila nazaj v balkanske okvire, po drugi strani pa bo državi škodovala tako, kot ji do zdaj ni škodoval še noben sporazum. Neumnost, ki jo je pred leti podpisal gospod Zoran Thaler, ko niti ni vedel, za kaj gre, in ni razumel kompleksnosti vprašanja, je sedaj pred nami. Izsiljevanje gospoda Drnovška, da koalicijski partnerji morajo podpisati ta sporazum, je pripeljalo celo tako daleč, da je recimo Slovenska ljudska stranka bila pripravljena izdati voljo svojih volivcev in se obrniti, in kot so se izrekli, bodo danes podprli ta sporazum. Besede, ki smo jih slišali in ki jih poslušamo ves čas, kako bo slovenski živelj zaživel na obmejnih področjih, so neumnost. Če ni gospodarskega razcveta ob meji, če niso urejena infrastrukturna vprašanja, če niso urejene voda, elektrika, ceste, tega sporazum ne bo rešil, tega je kriva sedanja vlada, ki ne zna in noče urediti teh razmer. Če mislijo ljudje ob meji - pa saj ne mislijo tako vsi, tako mislijo v glavnem člani združene liste in pa LDS-a, ostali so proti temu - če mislijo ti ljudje, da jim bo sporazum prinesel blagostanje, se zelo motijo. Res je, da imamo bogate izkušnje iz bivše Socialistične federativne Republike Jugoslavije, ko je tista država imela podpisana dva maloobmejna sporazuma, z Italijo in z Avstrijo. Oba sporazuma sta pravzaprav nastala kot naslednika prejšnjih aktov, nekako od konca 2. svetovne vojne naprej. Oba maloobmejna sporazuma sta prinašala korist slovenskemu življu, o čemer, mislim, da se strinjamo vsi. Vendar zakaj? Zaradi tega, ker je bila takratna Jugoslavija bistveno manj razvita in bistvenodrugače urejena, kot obe zahodni sosedi. Na strani Avstrije in Italije so bili ves čas močni glasovi, da se ta dva sporazuma naj ne bi podpisala oziroma da bi se ukinila. Dejstvo je, da s takimi sporazumi profitira vedno država, ki je v slabšem gospodarskem položaju. Država, ki je v boljšem gospodarskem položaju, profitira od tega zelo malo. Da je to res, govori dejstvo, da takratna Jugoslavija ni podpisala maloobmejnih sporazumov z Madžarsko, z Romunijo, z Bolgarijo in z Albanijo, kajti te države so bile še v slabšem gospodarskem položaju kot Jugoslavija. Jugoslavija je profitirala takrat in naš živelj je takrat profitiral. Danes, če se logika pač ni spremenila in povsod po svetu se ni spremenila, razen morda v slovenskem državnem zboru, kjer se je spremenila, v slovenski vladi je že dolgo ni več, potem bo od sporazuma imela korist sosednja Hrvaška. In ne samo obmejni prebivalci, ampak vsa sosednja Hrvaška. Nihče ni govoril o zemljevidu, ki je del tega sporazuma. Nihče, pravzaprav vlada ga je skrivala. In zemljevid z vrisanim maloobmejnim pasom je slovenska vlada prinesla na sejo odbora za mednarodne odnose v prejšnjem mandatu šele po petih ostrih zahtevah slovenske nacionalne stranke. Do takrat je vse skrivala? In zakaj je skrivala. Zaradi tega, ker maloobmejni pas, ki ga bodo lahko koristili Hrvatje, sega vse do italijanske meje, tako na morju kot na kopnem in na kopnem v tisto globino, ki zajema dva mejna prehoda, Lazaret in Škofije. Kaj to pomeni? To pomeni, da bomo tako morje kakor tudi del obalnega pasu prepustili Hrvatom. Slovenski obmejni organi, slovenska policija in tudi kdo drug ne bo mogel kaj dosti tistim, ki bodo z maloobmejno listino lahko pravzaprav direktno potovali v Italijo. Ne bo jim potrebno urejati nobenih carinskih formalnosti, slovenske organe bodo gledali od strani in se iz njih norčevali, tako kot se pravzaprav norčujejo že danes, ko hrvaški patruljni čolni zaplujejo v slovensko morje, parkirajo v Piranu in gredo na kopno na kavo, obenem se pa norčujejo, "šta če nam Slovenci, ne mogu nam ništa" in se norčujejo še iz tistih čolničkov, ki jih naša vojska ali policija v takem primeru ne upa niti pustiti v bližino hrvaških plovil. Žalostno. Sprašujem se, ali res mora politični interes vladajoče koalicije prevladati nad nacionalnim interesom. Slovenija je v zgodovini vedno, pravzaprav po vsaki dobljeni vojni, izgubila del ozemlja. Izgubili smo ga zaradi liberalov, ki so glasovali za priključitev k Italiji, Garibaldijevi Italiji leta 1860, smo izgubili Furlanijo - Julijsko Krajino in Rezijo. Izgubili smo Koroško, zaradi komunistov smo izgubili Štrigovsko področje, občino Radatoviči, kompletno Istro in danes današnja vlada daje Hrvatom tudi s tem sporazumom in z naslednjim seveda, o meji, daje zopet določena slovenska ozemlja. Slovenska ozemlja in pa del slovenskega morja, ki je vedno bilo slovensko. Ne vem, kako je možno, da premier slovenske vlade tako z lahkoto deli slovensko imovino in se tako z lahkoto uklanja Hrvatom. Ne bom se spuščal v njegove razloge, ki so zelo verjetno zelo privatni, kar pa, seveda, še toliko bolj boli, in da mu je toliko malo mar za slovenski narod pa za tisti slovenski živelj, ki bi rad dobro živel, ne tako, kot mislijo nekateri, da bodo obmejni kraji živeli - ne bodo. Res pa je, da bodo tudi nekateri kolegi,ki sedijo v tem okroglem prostoru, da bodo tudi nekateri od teh kolegov bistveno bolje živeli zdaj, ko se bodo lahko povezovali s svojim sorodstvom oziroma s svojimi koreninami na hrvaški strani. Bistveno pri vsakem sporazumu, ki ga sklepata dve državi, je to, da vsaka od držav poskuša pridobiti nekaj dobrega zase, za svojo državo in za svoj narod. Ta sporazum to ni; ta sporazum prinaša pozitivne točke zgolj in samo hrvaški strani. Zato so ga Hrvatje tudi ratificirali tako rekoč takoj, v nekaj dneh po podpisu. In šele zdaj je koalicija tistih, ki želijo podpisati protislovenski sporazum, tako močna, da bodo lahko zrinili to sramotno listino skozi slovenski parlament. Govora je bilo o ustavnem sodišču in o odločitvi ustavnega sodišča in vendar je bilo vprašanje ustavnemu sodišču s strani združene liste in LDS-a postavljeno nemarno zvito, nemarno zvito in zavajajoče. Zato sta obe stranki vprašanje tudi skrivali in nista dali vprašanja v javnost. Vprašanje je bilo nekako takšno, da je treba ugotoviti oziroma naj ustavno sodišče ugotovi, ali 1. člen sporazuma med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju ni v neskladju z drugim razdelkom temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije in ali 1. člen sporazuma iz prejšnje točke - to se pravi, v zvezi s temeljno listino - ni v neskladju z 2. členom slovenske ustave. Gre za perfidno zavajanje. Seveda ob tem, da so v ustavnem sodišču računali, po eni strani na legalistični pristop nekaterih sodnikov in pa na strankarski naboj nekaterih drugih sodnikov. Tako je bilo tistih, ki so razmišljali v dobrobit slovenske države, bistveno premalo, da bi ta dokument bil zavržen. Obe stranki sta pravzaprav z goljufijo prišli do mnenja ustavnega sodišča in sta ga tudiz goljufijo zlorabljali za utemeljevanje, kako je ta sporazum za državo dober. Sporazum ni dober za državo. To je ravno tako, kot če bi nekdo drug postavil vprašanje, da naj ustavno sodišče odloči, ali v 1. točki 3. člena, ki govori o obmejnih propustnicah, ali je ustavno pravilno, da se napiše "propustnica" ali "propusnica". In ko bi ustavno sodišče o tem odločilo, da je napisano prav, bi potem lahko kakšna stranka v tem primeru, obe stranki pač zlorabljali to odločitev, da je ustavno sodišče reklo, da to ni nič v nasprotju z ustavo. To sta naredili stranki združene liste in pa LDS ob vložitvi tega dokumenta na ustavno sodišče. Ko je Slovenska nacionalna stranka 2. junija leta 2000 dala ponovno zahtevo po ustavni presoji sporazuma med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju, kjer je decidirano zahtevala odločitev o nečem drugem, to se pravi res o ustavnosti določenih členov, je seveda moč koalicije prišla na plano in se je pokazala v tem, da je ustavno sodišče dobilo navodilo, da naj to pritožbo enostavno zavrže in naj je ne obravnava. O tako pomembnih zadevah je ustavno sodišče moralo odločiti. Ker ni v skladu s koalicijskimi usmeritvami, se o tem ne bo govorilo. Le kaj nas lahko še čaka? Čaka nas tudi sporazum o meji, ki naj bi ga danes obe vladi parafirali. Ali bomo takrat zopet pokleknili? Dejstvo je, da tam izgubljamo ogromno. Še več, kot smo si mislili, izgubljamo s tistim sporazumom. S sporazumom o nuklearki se bomo odpovedali vsem našim vložkom, ki gredo v desetine milijonov dolarjev in bomo Hrvatom to podarili. Obenem bomo pa za darilo si dovolili zadržati nuklearne odpadke na Slovenskem. Mislim, da je skrajni čas, da bi morale koalicijske stranke pretehtati znotraj sebe odločitve nekaterih vodilnih, predvsem pa najti slovenski nacionalni interes v svojih odločitvah. Tega pač ni, vsaj mi v Slovenski nacionalni stranki ga ne vidimo. Večina Slovencev bo "post festum", prepozno, tako kot vedno, ugotovila, kaj se je zgodilo. To je slovenska zgodovinska bolečina, ki pačtakšna je. Zgodovinska dejstva, iz katerih se pač naš narod nič ne nauči, so kruta. In eno od teh dejstev se bo v vsej svoji krutosti pokazalo v zelo kratkem času. Sporazum, ki ga imamo pred seboj, je pravzaprav eno veliko "skropucalo". To "skropucalo", ki ga je pripravil gospod Thaler po navodilu gospoda Drnovška, verjetno v kakšnem stanju neprištevnosti, [[...]]
Gospod Jelinčič, vljudno prosim, da se pri svojih imenovanjih ljudi držite dostojnih izrazov. Hvala lepa.
Gospa predsednica, jaz nisem rekel, da je bil kdo neprišteven, jaz sem samo upošteval možnost, da je kdo bil neprišteven. Upoštevati možnost je pa vendarle pravno legalno in kakorkoli drugače, tudi demokratično, dopustno. Hvala lepa, gospa predsednica. Vidim, da neka dama iz LDS hudo stoka, saj ni potrebno poslušati. Koalicija, pa tudi opozicijske stranke govorijo o nujnosti vstopanja v zahodnoevropsko unijo. Vprašljivo je, kaj se bo zgodilo ob tem, ko bo Slovenija odprla 27 novih maloobmejnih prehodov in ko sprostila oziroma omogočila popolno lahkotnost prehajanja meje s Hrvaško. To namreč ta sporazum določa. Le kako bodo gospodje iz koalicije lahko zagovarjali dejstvo, da sicer mi gremo v Evropo in da sicer mi smo za schengenskisporazum in da mi smo za to, da se meje kontrolirajo, medtem ko bodo prepuščali vse, vsakogar in z čimerkoli čez mejo. Gospodje, mislim da se niste znali dogovoriti s komerkoli v bivši Jugoslaviji, še takrat ko ste bili na tistih pozicijah. Ne znate se dogovarjati danes s komerkoli iz bivše Jugoslavije, kar kažejo naša pogajanja na Dunaju o sukcesiji. Ko je zdaj vse tiho, ker smo pojedli prevelik cmok in se nam je zataknil v grlu zaradi nesposobnosti vaših pogajalcev, gospodje iz koalicijskih strank, in zdaj naj bi mi napram Evropi bili tako pametni, da bomo imeli in teleta in denar. To pač ne gre, gospoda. Ne gre. Tako kot se ne da in seksat in biti pošten. Oziroma biti nedolžen. Verjamem sicer, da nekateri iz koalicijskih strank zagotavljajo, da so še nedolžni. In nekaterim bi celo verjel, glede na njihovo nedoraslost. Dejstvo je, da se ne znamo pogajati, in dejstvo je, da izgubljamo in da smo izgubili tudi tukaj - in da bomo izgubili še bolj. Zagotovo bomo v tem primeru pristali tam, kamor po prepričanjuslovenske nacionalne stranke nas vladajoča slovenska struktura vedno bolj pošilja in odriva ter pozicionira - nazaj na Balkan. Zadeva je že bila v obravnavi v Evropi, da bi pravzaprav vse bivše jugoslovanske republike, vključno z Bolgarijo, Romunijo, Albanijo, vtaknili v nekakšen balkanski kotel drugorazredne Evrope. In potem je ta zadeva potihnila. Danes se ti glasovi v zahodni Evropi zopet slišijo. Kaj pa, če je morda kdo od največjih predstavnikov vladajočih strank oziroma vlade dobil namig ali pa mordakar naročilo od svojih prijateljev, za katere pač on misli, da so prijatelji v Evropi, da mora to izpeljati? In potem, če se bo to zgodilo in ko se bo to zgodilo, bo, seveda, vladajoča koalicija našla milijon izgovorov, da tega pravzaprav ne bi bilo potrebno sprejeti, in krivdo preložila na ramena državnega zbora. In potem bo gospod Drnovšek rekel, "ja, jaz vas nisem prisilil, jaz nisem stal pri vsakem, pa vam pritiskal gor, kako morate pritisniti za", ampak bo rekel, "sami ste se odločili, gospodje dragi,zdaj pa imate, kar ste naredili". To ne bi bilo prvič, zagotovo pa tudi ne bo zadnjič, vsaj dokler bo še gospod Drnovšek premier te vlade. Mislim pa, da so nekateri koalicijski partnerji to že spregledali, nekateri partnerji pa še bodo spregledali, ali pa morda tudi ne. Sporazum med obema državama je bil napisan že v samem izhodišču zelo "šlampasto", nedodelano, neprecizno, kajti slovensko ministrstvo je potem zahtevalo v letošnjem letu, 18. junija 2001, od Hrvatov, da naj v njihovem tekstu popravijo nekatere navedke, nekatere besede in podobno. Med drugim so zahtevali - Slovenci, seveda - da se v tretjem odstavku 11. člena dopiše stavek, "ta pravica mora biti navedena v kmetijskem vložku". Le kako je bilo to mogoče, da se je to smelo, ko pa je vendar jasno, da se sporazum, ki je ratificiran s strani določene države [[na Hrvaškem je bil ratificiran]] , ne sme spreminjati v ničemer? Le kako je to mogoče, ko nam pa vendarle naši pravni strokovnjaki, veliki pravni strokovnjaki zagotavljajo, nič ni mogoče, prepovedano je karkoli spreminjati. Kdo pravi, da morda slovenska vlada ni namerno izpustila tega? Kdo pravi? Dikcija, da je tukaj s zaradi tehničnih razlogov pomotoma izpadel zadnji stavek tega odstavka, je nesprejemljiva in se je pač ne da pogoltniti. Konec koncev je bilo od leta, ne vem od katerega leta vse, pa do danes dovolj časa, da bi ugotovili, kar več let časa je bilo, da bi ugotovili in uredili zadevo. Zdaj so jo na vrat, na nos. 18. junija je bil dopis s slovenske strani. In kako zanimivo! Hrvatje so že istega dne odgovorili. Seveda. Ker jim je v interesu, da se sporazum sprejme. Ker bodo ogromno profitirali na račun Slovencev, ki bomo ogromno izgubili. Vendar pa, dejstvo je, da si vladajoče stranke ne belijo glave s tem, kaj bo slovenski narod izgubil Konec koncev vsak dan lahko vidimo razna čudna lastninjenja, pretovarjanje denarja sem ter tja, gor in dol. Vendar zanimivo, več ali manj vedno in povsod v iste žepe. Upam, da bo slovenski narod tudi to enkrat spregledal in bo poklical koga na odgovornost zaradi tistega in zaradi tega. V osamosvojitveni vojni smo, hvala bogu, dali malo življenja na oltar domovine. Vendar eno samo življenje je preveč, da bi podpisali in ratificirali tak sporazum. Tak sporazum lahko pripravijo samo tisti, ki jih ob osamosvojitveni vojni ni bilo zraven. In kot mi je znano, teh gospodov ni bilo zraven. Zelo dobro so bili varovani ali so bili nekateri celo v tujini. Nekateri sami, nekateri z družinami in tako naprej. Zato jim lastna domovina tudi ne pomeni kaj dosti. In če bi že samo slovensko kulturno dediščino spoštovali ali pa že vsaj poznali, če bi jo, bi vedeli, da dobri sosedski odnosi pravzaprav ne pomenijo kaj dosti. Dobri sosedski odnosi so lahko pri kakšnih takšnih, ki jim je vseeno, ko njihov sosed obiskuje njihovo ženo. To so lahko dobrososedski odnosi. Drugače pa se jaz raje držim tistega slovenskega pregovora, ki pravi "čisti računi - dobri prijatelji". Ker edino čisti računi so lahko temelj sodelovanju. Zagotovo v tem sporazumu ni čistih računov. So pa računice nekaterih. Verjetno pa tudi kakšni računi, sporočeni na kakšna mesta. Slovenska nacionalna stranka, ki ne pristaja na ta sporazum, je zaradi tega vložila tudi amandma. In sicer amandma k predlogu zakona o ratifikaciji sporazuma med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju. Amandma je bil vložen že 28. junija, vendar smo ga dobili na mizo šele danes, kar je zelo zanimivo. O amandmaju odbor za mednarodne odnose ni razpravljal, kajti naša slovenska nacionalna stranka je opozicijska stranka in ni dovolj močna, da bi jo lahko sploh jemali v obzir. To je pojmovanje demokracije s strani vladajoče koalicije. Na ta način se v slovenskem parlamentu demokratično odloča. Ne vem, zakaj ste, gospodje, tako hitro bezljali iz bivše Jugoslavije, če pa jemljete njene metode, in to metode, tiste, ki so se jih ostale republike nastale iz bivše Jugoslavije, v veliki meri in v večini že otresle. Verjetno je pa to zaradi tega, ker vam je v glavah ostala kaseta iz tistih časov, takrat ste bili na položajih, danes ste na položajih. Drugega si ne morem misliti. Slovenska nacionalna stranka je vložila v skladu s poslovnikom državnega zbora, in sicer v skladu z 213. členom, ki pravi v poglavju: Ratifikacija mednarodnih pogodb, v prvem odstavku takole: "Državni zbor ratificira mednarodne pogodbe z zakonom. Glede obravnave, predloga zakona o ratifikaciji in amandmajev k členom zakona, o ratifikaciji se uporabljajo določbe tega poslovnika o hitrem postopku." Amandma je bil vložen. To se pravi, da ga je treba obravnavati. Ko pogledamo malo nazaj, najdemo v poslovniku poglavje: Skrajšani postopek za sprejem zakona oziroma še malo pred tem: Hitri postopek za sprejem zakona. V 204. členu piše takole: "Pri hitrem zakonodajnem postopku je mogoče predlagati amandmaje v ustni obliki. Pred glasovanjem je treba ustno vloženi amandma" v pisni obliki predložiti predsedujočemu državnega zbora. Amandmaji so bili vloženi oziroma je bil vložen. In o tem amandmaju se mora izreči matično delovno telo, kajti drugi odstavek 204.člena govori takole: "Na seji lahko amandma predloži posamezen poslanec, matično delovno telo, predlagatelj zakona ali vlada, kadar ni sama predlagateljica zakona. Državni zbor lahko zahteva, da se o predloženem amandmaju takoj izreče matično delovno telo, sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve, predlagatelj in vlada." To se pravi, priložnost je, da se lahko takoj sestane matično delovno telo, o tem razpravlja in sprejme ali zavrže amandma, vendar razpravljati mora. Lahko pa to v skladu ravno tako s tem poslovnikom o tem skliče sejo kakšen drug dan, s tem da se ta razprava preloži na naslednji čas, kasnejši čas. Mi smo vložili amandma k 2. členu, ki pravi takole: "K 59. členu se doda nov drugi odstavek, ki se glasi: 'Določitev bodoče meje med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško se bo izvedla v okviru razmejitvene črte, ki poteka na liniji Tarski zaliv-Rogovići-Vranje selo-Vižinada-Kaldir-Sovinjska Brda-Sovinjak-Blatna vas-Ročko polje-Dolenja vas-Gomila-Brežca-Klana-Trstenik-Belica-Ruča-Gerovo-Hrib-Podgora v Istri in Gorskem Kotaru, na liniji Kašt-Magovci-Donji Badovinci-Gornji Badovinci-Jezernica-Osovlje-Ravna gora v žumberškem območju ter na liniji Mursko Središče-Hlapičina-Sveti Martin na Muri-Cigajnščak-Štrigovščak-Strmec-Presika-Verigion v Slovenskih goricah." Amandma je vložen pravilno. O amandmaju je treba razpravljati, kajti mora se razpravljati. Če je vlada Republike Slovenije oziroma zunanje ministrstvo doseglo spremembo sporazuma, ko je že bil ratificiran na hrvaški strani, potem se moramo mi držati vsaj procedure v lastnem državnem zboru. Potem, gospodje, lahko zavržete ta amandma, vendar o njem je treba razpravljati in o njem je treba glasovati. Na začetku sem že povedal, da bo Slovenija marsikaj izgubila. Zagotovo se večina ljudi tega ne zaveda. Žal pa mi je in boli me, da se tega ne zavedajo poslanci in poslanke, kajti tu notri naj bi sedeli ljudje, ki bi z razumom in s srcem varovali slovenske nacionalne interese. Konec koncev tu si lahko vzamete za vzor Hrvaško, ki zelo brani lastne interese; brani jih celo tako daleč, da je pripravljena iti v škodo, v laž, v goljufijo, zato da dobi tisto, kar si je zastavila. Pri nekaj tisoč kilometrih obale Hrvati zahtevajo del Piranskega zaliva. Vzeli nam bodo del sečoveljskih solin, vzeli nambodo vse ob reki Dragonji na levi strani, navkljub temu da je meja ob Dragonji samo nekaj časa, tako imenovana meja seveda, samo nekaj časa na rečici Dragonji ampak da je v velikem delu na oni strani, to se pravi na levem bregu rečice Dragonje, tudi tistedele bomo prepustili Hrvatom. Le kaj so dobili naši pogajalci za to, da so pristali na tak zločinski akt? Zagotovo bo prišlo na plano in na dan, kaj se je dogajalo. In potem bo eden od naslednjih državnih zborov pljuval po tem trenutku, tako kot nekateri iz upravičenih razlogov pljuvajo po trenutkih, ko smo Slovenijo tudi že prodajali. V bivšem režimu, ko je bilo slovenskim komunistom čisto malo mar, kam gre slovenska zemlja. Češ, saj je tako ali tako vse naše. Hrvaški komunisti niso bili takega razmišljanja. In gospod Bakarič je dobro vedel, kaj je potrebno narediti. Kajti on je rekel "komunizem je eno, tisto, kar imam v žepu, je drugo". Naša teleta so se klanjala v Beogradu, so se klanjala v Zagrebu in povsod. Zato ni čudno, da smo tako izgubili. Zato ni čudno, da smo izgubili kompletno Istro, ki je prišla v Jugoslavijo na račun slovenskega življa, ki ga je danes vsak dan manj na italijanski strani.
Gospod Zmago Jelinčič, dovolite, samo da vas opomnim. Preden smo začeli s tem zasedanjem, sem vas opozorila, da je amandma, ki ste ga vložili, brezpredmeten iz razlogov, ki jih bom pojasnila, ko boste, spoštovani, končali s predstavitvijo mnenja poslanske skupine. Razprava o meji ni stvar točke predloga zakona o ratifikacijisporazuma o obmejnem prometu. Zato vas vljudno prosim in vas opominjam, da se držite točke dnevnega reda. Pojasnilo glede amandmaja pa bomo razčistili po vašem izvajanju. Hvala lepa. Izvolite.
Gospa predsednica! Najprej glede tega, da se ne sme uporabljati, zgleda, beseda "meja". 59. člen sporazuma pravi: "Določbe tega sporazuma v ničemer ne prejudicirajo določitve in označitve državne meje med pogodbenicama." V prilogi B imamo seznam naselij na obmejnem območju v Republiki Sloveniji. V prilogi B imamo seznam naselij na obmejnem območju v Republiki Hrvaški. V prilogi C imamo seznam mejnim prehodov za obmejni promet. Gospa predsednica, jaz razumem, da lahko odvzamete tudi besedo, kajti koalicijska pogodba, če že ne vaša večina, vam daje nesporno in pravzaprav neomejeno moč nad žitjem in bitjem tega državnega zbora in tudi vse Slovenije. Moram reči, da jo s pridom izkoriščate. Zato tudi nisem pričakoval kaj drugega, kot to, da boste poskušali amandma enostavno zavreči kot neveljaven ali kako boste to deklarirali, kajti ker ste se dogovorili s hrvaško stranjo, da danes boste to sprejeli in boste ratificirali ta sporazum, morate pač narediti vse, da bo do tega prišlo danes. V tem primeru lahko kršite poslovnik, lahko kršite ustavo, kajti tudi pri vas vedno bolj prihaja v ospredje tista vaša oziroma tista JLA maksima, "najprej izvrši, pa se žali". Povedati vam moram, da to ni demokracija, to ni demokratično ravnanje in niso demokratična načela in tako se pač ne dela. Kar me pa skrbi, jepa to, le kaj vas tako silno sili, da morate Hrvatom poklekniti. Kaj ste dobili za to? Ne mislim vi osebno, gospa podpredsednica. Lahko se pa obrnem na slovensko vlado, pa vprašam, kaj ste dobili, kaj ste dobili za Slovenijo, če ste kaj dobili za Slovenijo. Zagotovo nič. Morda ste pa dobili kaj za sebe. Ali je tukaj razlog tega na vrat na nos sprejemanja takšnih sporazumov? Človeka spreletava srh, ko se vladajoča koalicija na tak način obnaša do lastnega naroda. Kajti če to izvaja, pri tako pomembnih zadevah, kaj vse še lahko se dela pri manj pomembnih zadevah. Kaj vse si lahko dovoli potem ta vladajoča koalicija pri navadnih ljudeh, ki nimajo možnosti, vsaj včasih dvigniti glasu, takole kot poslanci slovenske nacionalne stranke v državnem zboru. Ali bomo res prišli do tega, da bomo šli nazaj v tiste čase, iz katerih smo šli ven? Jaz vem, spoštovana gospoda iz koalicijskih strank, da bi radi bili v tistih časih. Da bi radi sedeli, uživali in imeli vse bonitete. Vendar to pač ne gre. Morda je pa tukaj razlog zakaj hočete s Hrvati sporazum. Zato, ker na naslednjih volitvah bo prišel HDZ v pozicijo vladanja, pa boste takrat se z njimi zmenili, pa skupaj udarili po slovenskem narodu. Vse mi lahko pride na um. Prav vse, gospoda žlahtna. Ja, prav vse. Moram reči, da me je tega strah. Pa nisem ravno človek, ki bi se bal, ne za sebe, bojim se pa za slovenski narod in za slovensko državo. Res se bojim. Mislim, da ni daleč čas, ko boste videli, kaj ste naredili slovenskemu narodu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine SLS + SKD - Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Podobnik. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanske kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki vlade! Republika Slovenija in Republika Hrvaška sta bili pred dobrimi desetimi leti še sestavni del prejšnje države. Po osamosvojitvi je razumljivo, da so ostala še nekatera vprašanja odprta, ki so vezana na večdesetletno skupno življenje v prejšnji državi. Eno takih vprašanj je, razumljivo, tudi meja, kajti meja, državna meja je eden pomembnih atributov državnosti. Druga odprta vprašanja so vezana na gospodarsko sodelovanje, na lastnino, na finance. V naši poslanski skupini, v naši stranki smo prepričani, da je v interesu Republike Slovenije, da s prijateljsko sosednjo Republiko Hrvaško v dialogu in pogajanjih v načelih mednarodnega prava najde take rešitve, ki bodo za obe strani sprejemljive in bodo dobile podporo v meddržavnih sporazumih. Danes državni zbor ratificira predlog zakona o ratifikaciji sporazuma med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju. Tak sporazum je dokaz, da lahko meja pomeni tudi bariero, čeprav moderni trendi, še posebej v Evropi, gredo v smer,da meje niso več bariere. Pri tem sporazumu je bila od vsega začetka v osnovi vanj vgrajena nelogičnost, vrstni red. Žal smo ga podpisali in ratificirali prej, preden nam je uspelo dogovoriti odprta vprašanja glede meje. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke - to je ena od poslanskih skupin, ki je sedaj sokreator in korenina nove poslanske skupine SLS + SKD - Slovenske ljudske stranke, in še posebej njen vodja poslanske skupine dr. Franc Zagožen je v preteklih treh oziroma štirih letih imel zelo aktivno vlogo, ko je tudi kot član vladne koalicije razpravljal o vsebini in rešitvah tega sporazuma. Tako on kot naši predstavniki v vladi in člani poslanske skupine v preteklih letih smo bili pri teh stališčih odgovorni, aktivni in prepričljivi. Odgovorni zato, ker smo se zavedali težave oziroma dejstva, da je pri vsebini tega sporazuma prišlo do nekakšne kolizije dveh legitimnih interesov - poudarjam, dveh povsem legitimnih interesov. Prvi je ta, da je Republika Slovenija dolžna, da v skladu z ustavo omogoči, da bodo naši državljani in državljanke ob meji živeli na način, ki se mu reče urejen in kvaliteten. V naši poslanski skupini tudi danes imamo dva poslanska kolega, kolega Fabjana in kolega Trofenika, ki sta cenjena župana dveh občin, ki živita ob meji in sama zelo dobro poznata ta vprašanja. Nikoli jih nismo minimalizirali. Nikoli. Toda istočasno smo vedno v naši zavesti, naših nastopih izpostavljali tudi drugi interes. Recimo temu mednarodnopravni politični vidik vsebine tega sporazuma. Nismo poudarjali zgolj morda nekatere ustavnopravne pomisleke o sami vsebini tega sporazuma. O tej ustavnopravni dilemi se je po svojem mnenju ustavno sodišče zelo jasno izreklo in ga spoštujemo. Podali smo tudi ta mednarodnopravni politični vidik. To smo storili iz nacionalnih interesov oziroma želeli smo zagovarjati nacionalni interes. Dodajam, tisti, ki ste poudarjali interese in pričakovanja naših državljank in državljanov ob meji, ste jih tudi zagovarjali. In to ni očitek. Toda dejstvo je bilo, da smo bili včasih tisti, ki smo zelo odkrito in javno o tem spregovorili. Tudi politično to ni neslo. Na zadnjih volitvah zaradi teh stališč nismo bili čisto nič nagrajeni. Morda bo pa politična zgodovina pokazala, da je bilo to stališče v celoti državotvorno. V celoti državotvorno. Drug način naše vloge je bil aktiven. Mi nismo samo nasprotovali nekaterim rešitvam zakona o ratifikaciji, ampak smo predlagali možne načine rešitve. Vedno smo poudarjali predvsem eno, da je potrebno povečati napor za pogajanja, da pride med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško do dogovora o meji, še posebej na morju. Vedno smo to poudarjali in z veseljem lahko tukaj ugotovimo, da se je zadnjega pol leta, morda še posebej v zadnjih nekaj mesecih, ta intenzivnost zelo povečala. Povečala se je do te mere, da je danes v kratkem uvodu, predstavitvi tega mednarodnega sporazuma, zunanji minister slovenske vlade dr. Rupel že obvestil državni zbor, da bo slovenska vlada danes parafirala sporazum o meji. Ugotavljam, da je bila ta naša drža v preteklih letih pravilna in da bo prava informacija, pričakujemo jo še pred zaključkom glasovanja, to se pravi pred zaključeno razpravo o tem, ali se je to zgodilo in na kakšen način, tista, ki bo omogočila, da bo danes državni zbor z veliko večino ratificiral maloobmejni sporazum. V naših argumentacijah v preteklih letih smo bili tudi prepričljivi. Najprej smo bili osamljeni pri svojih stališčih, tako v prejšnji vladni koaliciji, pa tudi v državnem zboru, nato pa smo z vztrajnostjo in umirjenostjo prepričali večino poslanskih kolegov v državnem zboru, tako da prejšnji mandat državnega zbora tega sporazuma ni ratificiral. Ko se danes poslanska skupina SLS+SKD Slovenske ljudske stranke odloča o svojem glasovanju glede predloga zakona o ratifikaciji maloobmejnega sporazuma nas bo pri naši odločitvi vodila naslednja usmeritev. V mnenju ustavnega sodišča, ki smo ga detajljno proučili, je za nas zelo pomembno tudi naslednje poglavje: točki 30 in 35. Ker sta kratki, ju bom prebral. Točka 30: Vprašanje, ali bo izvajanje sporazuma v praksi dejansko pripeljalo na določenih delih meje na kopnem do označitve mejne črte, pa čeprav le za potrebe izvajanja sporazuma oziroma, ali bo takšno izvrševanje dejanske oblasti utegnilo poslabšati položaj Slovenije v morebitnih kasnejših pogajalskih postopkih, ni ustavno pravno, temveč politično vprašanje, katerega težo mora nase prevzeti državni zbor pri odločanju o ratifikaciji sporazuma. Kot da bi ustavno sodišče v svojem mnenju bilo jasnovidno, kajti prav danes smo se znašli v taki situaciji ampak situacija ni slaba. Danes pred dokončnim odločanjem o tem sporazumu ima slovenska vlada vso možnost, da nas lahko zelo kompetentno obvesti o tem političnem vprašanju. In točka 35: Tako določen način izvajanja sporazuma lahko privede tudi do vprašanja, ali ne bo izvajanje 1. člena sporazuma poslabšalo morebitnega položaja Slovenije v pogajanjih s Hrvaško. Vendar pri ocenjevanju skladnosti 1. člena sporazuma z 2. členom ustave ni možno izhajati iz predpostavke, da bosta slovenski del stalne mešane komisije in vlada pri izvrševanju sporazuma sprejemala odločitve, ki bi bile v škodo Sloveniji. Takšen pomislek seveda lahko obstoji, toda to ne predstavlja vprašanja ustavnosti oziroma skladnosti z 2. členom ustave, pač pa vprašanja zaupanja v izvršno vejooblasti in političnega tveganja, ki ga ocenjuje državni zbor kot zakondajalec in torej ne gre za vprašanje ustavnopravne ocene, ki bi bilo v pristojnosti ustavnega sodišča. Kot rečeno, v celoti sprejemamo mnenje ustavnega sodišča glede ustavnopravne korektnosti sporazuma in o tem ne razpravljamo. Imamo pa v mnenju podlago, da danes spoštovane poslanske kolege povabimo, da se pred dokončno odločitvijo, da izkoristimo možnost, ki jo imamo, tudi v smislu večjega zaupanja v to odločitev in soodgovornost zanjo, da pred dokončno odločitvijo oziroma pred glasovanjem povabimo v državni zbor predsednika vlade. Prepričan sem, da si državni zbor to zasluži, da o tako pomembnem vprašanju s tega mesta spregovori predsednik vlade. Jaz sem prepričan, da če bo povabljen,da bo to tudi storil in nas obvestil o današnji odločitvi slovenske vlade glede parafiranja obeh sporazumov. Ko bo in če bo taka informacija potrjena, bo velika večina naše poslanske skupine maloobmejni sporazum tudi potrdila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Stranke mladih Slovenije bo predstavil gospod Igor Štemberger. Izvolite.
Hvala za besedo. Z osamosvojitvijo Slovenije je nova državna meja med Slovenijo in Hrvaško ostro posegla v življenje in delo kar lepega števila naših državljanov. Tako rekoč čez noč so se nam spremenile življenjske razmere ob meji. Omejilo se nam je prosto gibanje po določenih področjih, otežilo se nam je gospodarsko sodelovanje z najbližjimi sosedi, prekinile so se nam mnoge prometne povezave. V neposredni bližini smo izgubili tradicionalne trge za naše izdelke. V turistični sezoni po ure in ure stojimo v vrstah na mednarodnih mejnih prehodih samo zato, da bi obiskali sorodnika čez mejo ali pa šli na pokopališče, ki je mogoče na drugi strani meje. In še in še je problemov, s katerimi se obmejni prebivalci vsakodnevno srečujemo. Ta sporazum obmejno prebivalstvo potrebuje, potrebujemo ga ravno toliko mi na naši strani meje, kakor tudi oni na hrvaški strani. Od njega bomo imeli enake koristi tako mi, na naši strani meje, kot tudi oni na hrvaški strani. Zavedamo se, da nam maloobmejni sporazum vseh problemov čez noč ne bo odpravil. Daleč od tega. Bo pa izboljšal življenjske razmere obmejnega prebivalstva in pripomogel k ponovni oživitvi gospodarskega sodelovanja ob meji. V Stranki mladih Slovenije bomo ratifikacijo sporazuma o obmejnem prometu in sodelovanju z Republiko Hrvaško podprli. Podprli ga bomo zaradi 250.000 naših državljanov, ki bodo od njega imeli direktne koristi. Podprli ga bomo, ker bodo od njega imele direktne koristi obmejne lokalne skupnosti, ki so temelj dobrega medsosedskega sodelovanja, podprli ga bomo, ker ocenjujemo, da je to dober korak k ustvarjanju pozitivne klime za hitrejše reševanje ostalih odprtih vprašanj med Slovenijo in Hrvaško, podprli ga bomo tudi zaradi tega, ker je ustavno sodišče razsodilo, da ni v neskladju z ustavo in ne prejudicira državne meje. In končno, podprli ga bomo, ker bo ne le olajšal življenja ljudi ob meji, pač pa boizboljšal tudi odnose med Slovenijo in Hrvaško. In ravno za to gre. Pri glasovanju o ratifikaciji sporazuma o obmejnem prometu in sodelovanju z Republiko Hrvaško bomo poslanci Državnega zbora Republike Slovenije pokazali, ali si resnično iskreno želimo dobrih odnosov s sosednjo državo ali pa o tem le govorimo s figo v žepu. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije bo predstavil gospod Janez Janša. Izvolite.
Spoštovani zbor, spoštovani predstavniki vlade! Običajno se v mednarodnih odnosih zgodi tako, da države ali pa državi skleneta najprej sporazum o meji, potem pa tudi sporazum o maloobmejnem sodelovanju. Velikokrat se zgodi, da se ta dva sporazuma sklenetaistočasno ali pa, da je to celo isti sporazum. To je normalna pot. Pri nas takšna normalna pot ni bila ubrana. Iz tega je v zadnjih letih izhajale vrsta težav. Izvirni greh tega problema, o katerem tudi danes veliko govorimo, ratificirati ali ne ratificirti tale sporazum, temelji ali pa leži ravno v tem dejstvu, da smo mi najprej sklenili sporazum o zadevi B, potem pa smo se pogajali ali pa ne pogajali o zadevi A. Najprej drugi korak, potem prvi. Zdaj se ne bom spuščal v tej razpravi v razmere, ki so vodile takratno oblast, da je tako ravnala. Dejstvo pa je, da v tem konkretnem primeru obstajata dva zelo različna interesa, ko gre za urejanje teh mejnih vprašanj in tudi za urejanje maloobmejnih vprašanj med Slovenijo in Hrvaško. Tu seveda interes Slovenijein interes Hrvaške ni enak, preprosto zato, ker je Hrvaška s tem, ko je podpisala, ratificirala in čakala na ratifikacijo maloobmejnega sporazuma s Slovenijo, rešila v bistvu večino ali pa pretežni del odprtih vprašanj, ki izhajajo iz dejstva, da sta na tem področju nastali dve samostojni državi. S Slovenijo pa seveda ni bilo tako, ker je ključno vprašanje vprašanje statusa države, ali smo tudi ali bomo pomorska država ali ne, ali se bo iz naših teritorialnih voda prišlo neposredno v mednarodne vode ali ne Tega vprašanja mi ne rešujemo z maloobmejnim sporazumom. Se pravi, interesa obeh držav sta bila tu različna in naši pogajalci, ki tega niso videli ali pa ki se tega dejstva niso zavedali, so naredili veliko napako takrat. In mislim, da je to danes vsem jasno in nima smisla izgubljati besed o tem. Ta napaka v obrnjeni dinamiki, o stvareh, ki so bile postavljene na glavo, je bila bistveno večja kot pa pomanjkljivosti, ki so tudi v tem sporazumu in o katerih je bilo že vse povedano na številnih sejah odbora za mednarodne odnose. To je ključna stvar, to dejstvo je ključno, ključni razlog, zaradi katerega se je toliko časa razpravljalo o tem sporazumu. Ni šlo tu za kakšne notranje politične igrice, različne interese, konflikt interesov in tako naprej, ampak je šlo za realen problem, ki je obstajal. Tisti, ki se ne želijo poglabljati v samo vsebino, naj si prikličejo v spomin hitrost, s katero je Hrvaška ratificirala maloobmejni sporazum. Tisto je vse povedalo, takoj so to ratificirali. Slučajno sem bil v hrvaškem saboru tisti dan oziroma dan pozneje, ko slovenski parlament prvič, ko smo imeli na dnevnem redu ta sporazum, ni opravil ratifikacije, in sem videl razburjenje v hrvaškem saboru, zakaj se to ni zgodilo, in bilo mi je jasno, za kaj gre. Jasno je bilo tudi, da je na hrvaški strani vnema za to, da se reši tudi vprašanje meje med Slovenijo in Hrvaško, še posebej meja na morju, popustila potem, ko je prišlo do ratifikacije maloobmejnega sporazuma v njihovem saboru oziroma do podpisa tega sporazuma, ker enostavno ni bilo nobenega pritiska več, ki bi izhajal iz neke realne situacije in ki bi narekoval hrvaški politiki, da se tega dela loti. Mi smo sami sebe s tem dejstvom postavili v podrejen oziroma v slabši položaj in ta položaj je trajal kar nekaj časa. Hvala bogu, so se zdaj, kot kaže, razmere spremenile. Mi pozdravljamo to novo dinamiko, ne samo odnosov med Slovenijo in Hrvaško, ampak predvsem energijo, ki se je v zadnjem času vlagala v to, da se reši tudi vprašanje meje. Deset let po osamosvojitvi obehdržav je najbrž že čas, da se to zgodi. Ne nazadnje se je treba tudi zavedati, da schengenska meja, ko bo enkrat Slovenija v Evropski zvezi, ne more biti približno določena. Verjetno mora biti kar natančno. To je vprašanje, ki ni bilo še poudarjeno, ampak po logiki stvari bi se morali tega problema vendarle zavedati. Tisto, kar je najvažnejše - v te času je prišlo tudi do spremembe na Hrvaškem, do spremembe v notranji politiki na Hrvaškem, do spremembe v zunanjepolitični orientaciji Hrvaške. To je tista samozadostnost in zavest, da so s tem, ko so sklenili maloobmejni sporazum, že rešili vse probleme, ki se njih tičejo v zvezi z mejo s Slovenijo. Ta zavest se je začela majati, ker neko nerešeno vprašanje v zunanjepolitični strategiji držav, ki želijo v Evropsko zvezo, pomeni ali pa dobi drugačno dimenzijo, kot pa v primeru, če je država na nekih drugačnih pozicijah ali pa če tega cilja ali možnosti nima. V teh spremenjenih razmerah neratifikacija, poleg tega, da predstavlja nadaljevanje teh težav, ki jih imajo ljudje na obeh straneh meje, rodi tudi drugačne, recimo temu, posledice za slovenske nacionalne interese. V tem trenutku po mojem mnenju neratifikacija tega sporazuma predstavlja - če ste kaj spremljali poročanje hrvaških medijev v zadnjih dneh, ste to lahko sami opazili - argument tistim, ki so proti temu, da se sklene tudi sporazum o meji na Hrvaškem. Ti glasovi so močni. Jaz osebno, to sem že večkrat javno dejal, ne verjamem, da bo v zelo kratkem času v hrvaškem saboru v tej politični situaciji prišlo do ratifikacije sporazuma o meji. Eden od najbolj prikladnih razgovorov je ravno neratifikacija maloobmejnega sporazuma v našem parlamentu. Kljub temu pa vsak korak naprej, tudi dogovor, podpisan na vladni ravni za Slovenijo, po mojem mnenju predstavlja korak naprej. Druga stvar v zvezi z maloobmejnim sporazumom, ki se jo je tudi treba zavedati, je pač past procedure, v katero smo sami vstopili s podpisom. Dejstvo je, da podpisan mednarodni sporazum, ki ga je nasprotna stran oziroma druga stran celo že ratificirala vparlamentu, ni možno spreminjati v nobeni besedi, črki ali vejici - to vsi vemo - ni možno vlagati amandmajev. Edina pot, ki ostane, je, da se po ratifikaciji začnejo nova pogajanja o stvareh, ki so tukaj dejansko bile spregledane in kjer gre za pomanjkljivosti. Nobene garancije ni, da bo druga stran tukaj benevolentna in da bo v to takoj privolila, ampak druge poti ni. Druge poti ni. Tisti, ki imajo te pomanjkljivosti v sporazumu za argument za neratifikacijo, morajo povedati, kakšna je alternativa. Alternative praktično na žalost ni. Iz teh razlogov, ki sem jih zdaj omenil, sledi tudi stališče naše poslanske skupine. Mi smo se o teh stvareh v stranki veliko pogovarjali in zadeve analizirali, tudi naš svet je o tem razpravljal na zadnji seji in odločil. Tako bo naša poslanska skupina ratifikacijo podprla oziroma ji ne bo nasprotovala. Vladajoča koalicija ima itak sama dovolj glasov, da ta zakon sprejme. In to iz dveh razlogov. Prvi je jasen in očiten in ste ga že vsi ostali omenjali, to je reševanje teh konkretnih problemov, ki jih imajo 10.000, ki živijo na obeh straneh meje, tudi lokalne skupnosti. Drugi razlog za podporo pa leži v dejstvu, da ocenjujemo, da o teh spremenjenih političnih razmerah po teh letih ratifikacija tega sporazuma v tem trenutku zaradi razmerja sil na Hrvaškem pomaga pri argumentaciji tistim, ki se zavzemajo za to, da se sklene tudi sporazum o meji med Slovenijo in Hrvaško. In to sporazum, ki ne bo šel na škodo Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil gospod Alojz Peterle. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani predstavniki vlade! Dobri sosedski odnosi z vsemi našimi sosedami so od začetkov slovenske zunanjepolitične strategije eden od prvih treh temeljnih ciljev naše zunanje politike. Odnosi med Slovenijo in Hrvaško so v tem okviru in so v interesu celotne države oziroma obeh držav, ne samo obmejnih prebivalcev, ki jih posebej zadeva sporazum o obmejnem prometu in sodelovaju. To naše urejanje odnosov še posebej vidimo tudi z oziroma na našo željo oziroma na željo obeh držav, da vstopita v Evropsko zvezo in v Nato. Sporazum o obmejnem prometu in sodelovanju v bistvu ni odprto vprašanje, kar se vsebine tiče. Odprto vprašanje je [[...]]Oziroma ni vprašanje v rangu, kakor so neka druga odprta vprašanja. Odprto vprašanje je prišlo zaradi načina odločanja, zaradi določenih napak v sami proceduri, napak tudi v samem besedilu, kar je na nek način neodpustljivo, se pa očitno zgodi. To vprašanje je po nepotrebnem postalo vprašanje. Marsikaj v tej zvezi je bilo danes za tem pultom že povedanega. Nova Slovenija ni nikoli postavljala pod vprašaj temeljnega namena tega sporazuma in ta namen tudi danes podpira in v komunikaciji z ljudmi in njihovimi predstavniki za mejo, lahko bi rekel na obeh straneh, ker srečujemo tudi hrvaške župane oziroma hrvaške prebivalce, natančno vemo, kako pomemben je ta sporazum za ljudi na obeh straneh meje, ki bo vsaj nekaj časa še trajala. Vprašljivo se nam zdi dvoje. Prvič, način odločanja o tem in zaporedje dogodkov. Glede načina mislim najprej na tisto nesoglasje in neenotnost znotraj prejšnje vladajoče koalicije, potem ko je bilo v vladi že sprejeto, padlo v parlamentu, če tako rečem in se je do neke mere ta zadeva kasneje tudi še nadaljevala. V situaciji, kakršna je bila, je predsednik vlade, ki je že podpisal ta sporazum, želel dobiti pomoč opozicije, kar je sicer z njegove strani povsem razumljivo, za normalno delovanje demokratičnih držav in njihovih koalicij in odnosov med koalicijo in opozicijo pa nenavadno. In seveda opozicijske stranke niso šle po tej poti, da bi preglasovale enega od koalicijskih partnerjev, če tako rečem, s pomočjo tistih, ki so v vladi za to in bi tako prišli do tega sporazuma. Druga stvar je seveda zaporedje dogodkov. Temeljna napaka je bila narejena, ko je prišlo do odločitve, da se gre s to zadevo naprej brez določitve meje. Tako ni povsem nič nenavadnega, da je do tolikih zapletov na to temo prišlo. Dejstvo, da je ustavno sodišče razsodilo, kakor je, seveda rešuje en del tega vprašanja oziroma odgovarja na nekatere od vprašanj, ki so bila v tej hiši zastavljena, ne rešuje pa politične dimenzije tega vprašanja. Jasno je, da sodišče ni moglo razpravljati in odločati o možnih oziroma hipotetičnih posledicah, ki bi se lahko zgodile zaradi ravno takega sporazuma o obmejnem prometu in sodelovanju. Nova Slovenija, kot sem rekel, je za sporazum, ni pa za tako zaporedje. Torej, najprej meja, potem sporazum in to smo povedali ob različnih formalnih in neformalnih prilikah. Sedaj smo pravzaprav v fazi, ko bi lahko zadeve postavili v pravo zaporedje, čeprav so se nekatera dejstva že zgodila. Se pravi, se je zgodil že podpis, se je zgodila na eni strani ratifikacija, se pravi na hrvaški strani. Vendar naj povem, da to dejstvo ni nujno, da bi povzročalo kakšne posebne težave. Če smo malo pravični in imamo nekaj zgodovinskega spomina, pa se spomnimo, da smo sporazum o gospodarskem sodelovanju, če se prav spomnim, je imel tak naslov, nekoč pri nas ratificirali, tam pa ne, pa iz tega ni bilo kakšne posebne burje. Jaz sem za to, da ta trenutek, ko je prišlo do premikov, vsaj tako upam, ker nobenega osnutka sporazuma še nismo videli na mizah nobenega odbora, ampak imamo samo poročila o vmesnih fazah pri pogajanjih, torej mislim, da v tej fazi lahko kot parlamentarci pričakujemo, da nas bo predsednik vlade seznanil s celoto zadev, nam natočil čistega vina, če je potrebno na zaprti seji, in nam povedal natančno in odgovorno, kje sedaj smo. Gospod minister Rupel nam je povedal, da bi ratifikacija sporazuma ugodno vplivala na krepitev dobrososedskih odnosov in medsebojnega zaupanja. V Novi Sloveniji imamo k temu neko načelno pripombo. Namreč, da bi bilo treba v izgrajevanju zaupanja delati dogovorjene korake v zelo dobri in natančni koordinaciji obeh strani, ki želita doseči skupen uspeh, kajti pri teh zadevah morata zmagati obe strani, ne pa proglašati, kot se sedaj to dogaja, kaj je ugodno za eno stran ali kaj je ugodno za drugo stran. Morali bi vzajemno delati korake, ki bi ugodno vplivali na krepitev dobrososedskih odnosov in zaupanja. V tem smislu, mislim, da bi bilo dobro, da bi se določene zadeve dogajale po dogovoru hkrati, ne da prihaja do debat, kaj pomeni ta ali onaodločitev za ali proti. Jasno je, da je ves ta projekt take narave, da ne bo pripeljal do konca, četudi se nekaterim mudi na dopust oziroma se bližamo mesecu, ko se običajno v parlamentih ne dela, torej, samo pobiranje ocvirkov iz te potice ali tako imenovanih ugodnih kosov nas ne bo pripeljalo do zaključka tega projekta, ki ni v interesu samo obeh držav, mislim, da je v interesu tudi tistih, s katerimi želimo v bodoče tesneje sodelovati, zlasti z ozirom na to, kar se dogaja jugovzhodneje od nas. Moram reči, da nas moti metoda v tem smislu, da se dogaja zadeva spet v značilni, moram reči, Drnovškovi politiki časovne stiske; tako smo delali ustavne spremembe, tako smo sprejemali tako imenovani španski kompromis, tako je bila tako rekoč na božični večer sprejeta pokojninska reforma in tako se bo zdaj reklo, "zdaj imamo pa še tri dni, zdaj pa, če ste za to, ste, če ne, pa prevzemite vso odgovornost, mi smo pripeljali do tu; če glasujete za, v redu, če ne, pa si pripišite zadevo". Torej, spet gre za politiko časovne stiske, tik pred koncem parlamentarne dobe prve polovice leta. Mislim, da to ni dobro, da imamo vtis, da je ta zadeva pač zato tako nastavljena, ker je očitno na nek način sitna. Mislim, da bi morala vlada poskrbeti za pravo ozračje, za pravo klimo navzven in navznoter, in da tu ne bi smelo biti prav velikih razlik v odnosu vlade do parlamenta pri nas in na Hrvaškem. Seveda si predstavljam, da če tvega ali pa če želi predsednik hrvaške vlade k svojemu zunanjepolitičnemu odboru, da bi to lahko storil tudi predsednik vlade - očitno sta se oba predsednika odločila, da dasta zunanje ministre malce na dopust in da sama uredita te zadeve [[to je posebno vprašanje, ki ga ne bom tu poglabljal]] . Torej, jaz pričakujem, naša poslanska skupina pričakuje, da bo naš predsednik vlade po seji vladi, ki menda sedaj poteka, našel čas popoldne. Pravim, pričakujem, ker če bi kazalo, da tega ne bi želel storiti, bi naša poslanska skupina zahtevala, da to naredi, da bo torej prišel sem in nam povedal, kako je sedaj z zadevami, kako je s celoto. V tem ustvarjanju ozračja še vedno pričakujem, da bo koalicija enotna in da bo s pomočjo te enotnosti skušala prepričati opozicijske stranke v širše politično soglasje, čeprav tako rekoč razpolaga z dvema tretjinama. Mi to prizadevanje čutimo, ga tudi pozdravljamo, vendar želimo, da so stvari transparentne, pravočasne in da ne gre za nikakršno prevaro. Kajti, kot sem rekel, tukaj ne gre samo za maloobmejni sporazum, gre za stvari, ki bodo imele dolgoročne posledice, in ne bi želel, da kogarkoli od nas ali pa na oni strani meje boli glava zato, ker bi lahko kdo očital, da je kdo kakšne državotvorne interese pozabil. Rad bi še enkrat omenil dejstvo oziroma dve dejstvi. Ko spremljam to debato in spremljam medije na tej in na oni strani, poslušam stavke, ki ne najavljajo najboljšega konca. S hrvaške strani slišim izraze političnih faktorjev, da je za Hrvaško sporazum za nuklearko ugoden. Ko sliši druga stran tako izjavo, si lahko misli, da verjetno za obe strani ne more biti ugoden; ali paponavadi je tako, če ena stran proglaša veliko ugodnost nekega sporazuma, je vtis pri ljudeh, da je druga stran potegnila krajši konec. Na naši strani pa predsednik ene od koalicijskih strank o delu mejne problematike izrazi, da je rešitev, kot jo on pozna, za Slovenijo ugodna. Tak stavek mora naleteti na vsaj vprašanja na drugi strani, kaj se je sedaj zgodilo, da ena od koalicijskih strank razlaga domu in svetu, da je Slovenija nekaj dosegla. Jaz bi pričakoval neko politično in diplomatsko kulturo, predvsem pa pogajalsko kulturo in nobenega "kikirikanja", dokler rezultatov ni na mizi in dokler niso potrjeni vsaj na vladi. To "petje" nam nič ne koristi, ne tukaj ne na Hrvaškem. Bi pričakoval, da vlada posluje drugače in da se ne opredeljuje na tak način vjavnosti o, bi rekel, za enkrat menda doseženih rezultatih. Kajti nič od tega še ni potrjenega. Vsekakor bi rad še nekaj, da je ta hiša, ki bo pred odgovornostjo, da potrdi nekaj sporazumov, bi rekel, da je o tem obveščena prej, preden bomo izvedeli, da je nekaj potrdila hrvaška vlada ali hrvaški parlament. Mislim, da je treba za neko kulturo in pravo zaporedje dogodkov skrbeti tudi v tem smislu. Mislim, da je še zmeraj čas, da vlada, ki vodi te zadeve, poskrbi za pravo zaporedje dogovorjenih dogodkov, vkaterih se ne bomo pozivali k enostranskim korakom, ki naj bi vodili k zaupanju, ali pa kritizirali korakov, ki ne bodo vodili v to smer, in bi lahko prišli na tak način spet do trših pozicij. Jaz mislim, da je, ne bom rekel, da je boljši čas, ampak da jeskrajni čas, da se zadeve uredijo. Naša poslanska skupina bo to, kar bo prinesla vlada v to hišo, presojala s tega vidika, ali je mogoče doseči več, ali se s temi sporazumi presega stanje, kakršno je in stanje ni najboljše, ali to bistvene slovenske interese zadovoljuje in ali je to seveda za nas sprejemljivo. Jaz se izogibam besede ugodno. Sporazum, njegove rešitve morajo biti take, da bodo sprejemljive za obe strani in da bodo zato tudi seveda sprejete na obeh straneh. Mi samemu sporazumu ne bomo nasprotovali. Želimo pa, da čimprej dobimo pred odločanjem o tem jasen vpogled v celoto urejanja zadev s Hrvaško, ker menimo, da je to normalno, da je to koristno in da utegne biti to tudi učinkovito. Skratka, zadeve je treba pred javnostjo ali brez nje predočiti, oceniti. Jaz bi rad videl oceno vlade, kaj meni, kaj je kje dosegla, kaj je zanjo še sprejemljivo, česa ne misli sprejemati. In seveda se bo treba ob tej priliki tudi spomniti, kakšna so bila glede različnih vprašanj že tu sprejeta izhodišča. Teh ni bilo sprejetih malo oziroma so zdaj tudi še zavezujoča. Torej, mi bi si želeli, da bi v interesu prebivalstva, ki živi ob meji na obeh straneh, da bi čimprej prišlo do ureditve teh vprašanj, ki bodo ne samo olajšala življenje, ampak ga bodo tudi spravila na višjo kakovostno raven, in vidimo v tem možnost ene lepe razvojne ozmoze čez mejo v obeh smereh. Ampak, ker imamo zdaj priliko, da vidimo celoto, bi predlagal, da o tem zaporedju naprej odločamo in da si ne dajemo nobenih podlag za to, da bi se spraševali,ali smo se odločili prav ali ne. Prilika za pravo zaporedje je.
Hvala lepa. Vsi predstavniki poslanskih skupin so predstavili stališča, tako da prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Prejeli smo zelo veliko pisnih prijav k razpravi. Ker se ura bliža že popoldanskemu delu, dovolite, da v tem delu preberem zaporedje poslancev, ki so se priglasili k razpravi. Najprej bo razpravljal gospod Jože Avšič, potem gospod Bogdan Barovič, gospod Sašo Peče, gospod Stanislav Brenčič, gospod Dorijan Maršič, gospod Andrej Vizjak, gospod Franci Rokavec in gospod Valentin Pohorec. To so pisne prijave, ki omogočajo neomejeno razpravo v popoldanskem delu. Glede na to, da ob 13. uri začnemo s popoldanskim odmorom, sprašujem prvega razpravljavca ali bo do 13. ure uspel. Gospod Avšič ne bo uspel, tako da potem prekinjam dopoldansko zasedanje. Nadaljujemo ob 14.30 uri. Hvala lepa.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke, spoštovani gostje. Nadaljujemo s popoldanskim delom zasedanja. Ugotavljali bomo navzočnost in vljudno prosim, da vstavimo kartice oziroma s pritiskom na tipko "kvorum" ugotovimo našo prisotnost v dvorani. Ugotavljamo navzočnost. Navzočih je 51 poslank in poslancev, kar pomeni, da je državni zbor sklepčen in lahko odloča. Preden dam besedo gospodu Avšiču, dovolite, da vam prenesem sporočilo predsednika državnega zbora, da se nam bo predsednik vlade, dr. Janez Drnovšek, pridružil po koncu seje vlade, predvidoma ob 16.30 minut. Besedo ima gospod Jože Avšič. Izvolite.
Hvala za besedo. Kolegice in kolegi. Danes je bilo že kar nekajkrat omenjena odločitev ustavnega sodišča kot ena od podlag za to, da lahko obravnavamo sporazum in da lahko o njem tudi glasujemo. Kot prvopodpisani na to pobudo želim informirati zlasti tiste, ki ne poznajo predhodne zgodbe, zakaj se je to sploh zgodilo, o nekaterih dejstvih, ki so vplivala na to, da smo se odločili za tako nenavadno potezo, da je 30 poslancev tega parlamenta podpisalo pobudo in to tistih 30, ki smo se v bistvu strinjali in podpirali sporazum in njegovo ratifikacijo. Vseskozi in v vseh fazah, ki smo jih dali skozi proceduro v parlamentu, je viselo v zraku vprašanje, ali je sporazum ustaven ali ni. To je bil glavni in temeljni razlog, poleg morda tudi drugega razloga, da takrat dve vladni stranki nista bili usklajeni, vendar mislim, da je bilo to drugotnega pomena. Kajti to, da se je tako v parlamentu, v razpravi, kot tudi na nekaterih posvetovanjih in tudi javno v medijih spraševalo, ali je sporazum ustaven ali ni ustaven, zlasti pa njegov 1. člen, je narekovalo tovrstno akcijo. Mislim, da je bila ta akcija dobra in uspešna. Kajti skoraj si upam predvidevati, da bi danes zelo težko razpravljali o tem sporazumu, ne glede na to, da so aktualna politična situacija in razmerja drugačna kot pred letom ali dvema. Kajti ustavno sodišče je v svoji odločbi, poleg že nekaterih citiranih mnenj, zapisalo nedvoumno to, da je sporazum ustaven in da ni v nasprotju z ustavo in s temeljno ustavno listino. V izogib kakršnimkoli polemikam o tem, da nismo dobro vprašali sodišča in da smo vprašali samo za 1. člen, pa naj povem, da se je naša prvotna vloga, ki je opredeljevala to ustavno pobudo, glasila tako oziroma zaprosili smo takole: "Podpisani poslanci državnega zbora predlagamo ustavnemu sodišču, da izreče mnenje, da niti 1. člen sporazuma med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju, niti sporazum v celoti nista v neskladju z ustavo." Niti sporazum v celoti. To je bilo januarja leta 2000. Vendar pa je kmalu zatem sodnik, ki mu je bila očitno ta naloga dodeljena, to je bil dr. Janez Čebulj, poslal meni kot prvopodpisanemu pismo za zahtevo podopolnitvi te pobude in v enem delu se je ta dopolnitev nanašala samo na en nečitljiv podpis poslanca. Drugem del pa se je glasil takole: "Zato vas kot prvopodpisanega poslanca na podlagi tretjega odstavka 28. člena zakona in tako dalje, pozivam, da skupaj s podpisanimi poslanci dopolnite vloženi predlog tako, da opredelite, katere določbe sporazuma naj bodo predmet ustavnosodne ocenitve in s katerimi določbami ustave naj bi bile v neskladju ter zakaj." Obrazložitev tega je, da ustavno sodišče samo ne bo ocenjevalo tistih členov, za katere mi ne bomo dali pobude. Mi smo to dopolnitev poslali hitro. In potem smo še enkrat dopolnjevali in razjasnjevali našo pobudo. Zato je seveda silno čudno, da taisti gospod sodnik, ki je tovrstno zahtevo postavil, da se moramo natančno opredeliti, na kateri člen se ta pobuda nanaša, se potem v nadaljevanju ni držal tega, pač pa je ocenjeval tudi druge člene v svojem ločenem mnenju in problematiziral 54. člen. Danes smo o tem že govorili, zato je prav, da opozorim tudi na ločeno pritrdilno mnenje sodnice Škrkove, ki je tudi ocenjevala 54. člen, in tudi v odločbi ustavnega sodišča tako piše, da ta ni v kontekstu in v nasprotju s temeljnim vprašanjem, ali je prvi 1. člen in sporazum v celoti protiustaven. Torej toliko, v izogib kakršnimkoli vprašanjem. Seveda drugo vprašanje in druga mnenja, ki so bila negativna v tem primeru, so se nanašala bolj na procesno vprašanje in na to, ali je postopek še veljaven, kajti od 30 podpisanih poslancev nas je ostalo v parlamentu takrat oziroma v tem sestavu še 20 poslancev. Vendar moram tudi tu povedati, da smo takoj po izvolitvi in ponovni pridobitvi mandata v parlamentu povprašali ustavno sodišče, ali je potrebno dopolniti manjkajoče podpise z novimi podpisi, kar bi bilo nedvomno lahko narediti, pa je bil odgovor, da ni potrebno, ker je postopek v teku. Se pravi, zadeva je bila že začeta junija lansko leto in seveda tudi pripeljana do konca. Drugi del dilem, ki se je pojavljal v razpravah okoli sporazuma, je bila tudi dilema, koliko je ta sporazum v skladu s schengenskim pravnim redom, ki ga bo Slovenija kmalu tudi prevzela. V zvezi s tem sem tudi sam, da ne bi bilo pomot, da ne bi bilo kakršnih koli dvomov o tem, zaprosil za mnenje, ki sem ga tudi od strokovnih ljudi pridobil. Mislim, da to mnenje vsi danes že dobro poznate, da ni v nasprotju s schengenskim redom. Evropa in schengenski pravni red pravzaprav sprejema tovrstne sporazume kot del prinešenega prava, ki ga država prinaša kot nova članica v Evropsko unijo. Šele, če tega ne bi storili, se bi pojavil problem, kajti v takem primeru potem vse članice Evropske unije morajo ratificirati tovrstni sporazum, kar bi bilo seveda bistveno težje ali pa skorajda nemogoče. Če kdo želi to strokovno mnenje, mu ga lahko tudi priložim, predlagam ali papokažem. Torej osnovna dilema, ki je bila vedno prisotna, je bila, ali je sporazum v skladu z našo ustavo ali ne. In zaradi tega sem prepričan, da smo storili prav in da so bile pravzaprav tudi nekatere zlonamerne opazke medijsko producirane, da smo poslanci, ki smo podpisali to pobudo, dejansko zavrgli njegovo sprejemanje za nedoločen čas oziroma za čas do njegove odločitve, da smo celo splavili ta sporazum in podobne zadeve. Pa še enkrat, prepričan sem, da brez mnenja, kakršnega imamo danes od ustavnega sodišča, bi zelo težko danes razpravljali in o sporazumu tudi sklepali. Vesel sem tudi dejstva, vsaj tako je bilo razbrati iz uvodnih stališč vseh poslanskih skupin, da večina vseh poslanskih skupin sporazum brezpogojno podpira ali pa tudi pogojno. Zato upam, da bo tudi sporazum danes zaključen. Seveda pa je potrebno poudariti, da bi bil lahko sporazum tudi takrat, ko smo ga prvič obravnavali, že sprejet, da bi imeli danes na meji bistveno boljše pogoje in da bi bila infrastruktura že postavljena, kajtipo tem sporazumu bo sledilo še kar veliko, veliko nalog za ureditev infrastrukture na 27 novih mejnih prehodih. Imeli bi že mešano komisijo, ki bi verjetno že lahko obravnavala številne zahteve in vloge nekaterih obmejnih občin, češ da je teh 27 mejnih prehodov premalo. Tudi jaz poznam nekaj primerov, kjer se kažejo nove potrebe, vse to bi že lahko storili. Potrebno je vedeti, da so se spreminjale razmere v času od sklepanja tega sporazuma pa do danes in da so danes nekatere potrebe na nekaterih območjih, zaradi zgoščevanja prometa na mednarodnih in meddržavnih mejnih prehodih, še večje. Upam, da bo sporazum sprejet, da bo mešana komisija čim hitreje pričela z delom in da bo seveda tudi obravnavala vse tiste problematične zadeve ali pa ne dovolj dobro narejene, ki se bodo kot take morda v njegovi praksi pokazale. Toliko za zdaj in hvala lepa.
Hvala lepa. Izvajanju gospoda Avšiča, želi replicirati gospod Jelinčič. Izvolite.
Hvala lepa. Gospoda Avšiča bi opozoril na nekaj, ob tem ko je rekel, da če ratificiramo SOBS, da torej prinesemo v Evropsko unijo, to se pravi v okvir schengenskega sporazuma ta SOBS in ga Evropa enostavno prevzame. Dejstvo je, da dober gospodar za to, če nekomu nekaj da, verjetno nekaj zahteva. Zopet se je pokazalo, da Liberalna demokracija oziroma koalicija ni dobila nič za ogromno darilo, ki ga bo dala Hrvatom ali pa skratka ne bo dobila nič za državo. Prepričan pa sem, da bodo marsikateri posamezniki iz koalicijskih strank dobili od Hrvatov marsikaj za to veliko darilo.
Hvala lepa. Naslednji se je k razpravi prijavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovani poslanci, kolegice in kolegi, predstavniki vlade. Pozorno sem poslušal na začetku današnjega zasedanja državnega zbora gospoda Jelka Kacina, ki je med drugim omenil tudi to, da si želi, da bi bil tudi ob sprejemanju SOPS-a danes dosežen političen konsenz, kot je bil na odboru za zunanjo politiko, kjer je, če sem si dobro zapomnil, 13 članov glasovalo za, 2 pa sta nasprotovala. No, vesel pa sem tudi, ko sem prebral dodatno poročilo odbora za zunanjo politiko, da nista bili samo dve osebi, ki sta razmišljali nekoliko drugače, saj je iz množine v stavkih vidno, da jih je bilo več. Samo dva stavka bom citiral, če dovolite: "Nekateri člani odbora za zunanjo politiko so menili, da bi bilo modro ratificirati SOPS po doseženem kompromisu o določitvi državne meje, drugi pa, da bi bilo smotrno doseči načelen dogovor o določitvi državne meje še pred ratifikacijo sporazuma o obmejnem prometu in sodelovanju v državnem zboru." Zares pozorno sem se pogovarjal in poslušal poslanskega kolega, gospoda Avšiča, med odmorom zunaj pred tremi urami, ko mi je razložil zelo težak položaj ljudi, ki živijo na tako imenovanem obmejnem območju med republikama, državama Slovenijo in Hrvaško, in kako so ti ljudje ogorčeni in jezni, še predvsem na državni zbor, na tiste, ki živijo ali živimo v Ljubljani in ne vemo, kakšne težave imajo oni ob meji. Težave pa, kot je verjetno tako vam kot tudi meni znano, ponavadi naraščajo premosorazmerno s časom. In ravno te težave, ki jih imajo ljudje na obmejnem območju med Slovenijo in Hrvaško, so tiste, zaradi katerih se čudim, zakaj SOPS ni bil sprejet, ratificiran že leta 1997, zakaj ni bil ratificiran leta 1998, zakaj ni bil ratificiran leta 1999, zakaj ni bil ratificiran leta 2000 - šest neuspelih poskusov ratifikacije tega sporazuma je do sedaj že bilo. Kdo lahko jamči, da so trenutne razmere ravno prave in zrele za to, da bomo sporazum ratificirali tu in zdaj. Namreč, vprašam se, zakaj. Slišali smo obrazložitev, da zaradi strahu nekaterih poslancev v prejšnjem mandatu, strahu, da - nisem si ravno zapomnil - strahu pač, nekega strahu. Jaz vidim dva odgovora, ali je s sodstvom res nekaj narobe, da je bilo že šest neuspelih poskusov, ali pa je druga možnost, da ena in ista skupina ljudi zanalašč noče podpreti ali ratificirati sporazuma. No, ta druga opcija se mi ne zdi verjetna, kajti vsaj, ne vem, moja poslanska kolegica, Sonja Areh Lavrič ali pa Sašo Peče, pa tudi jaz, nismo bili takrat zraven in nismo mogli zanalašč nagajati. Zato se mi zdi, kar potrjuje govor vseh kolegov pred menoj, da je vrstni red dejansko zamenjan. Kajti težko si predstavljam, če bo dosežen sporazum o meji, in bo meja nekoliko drugačna, kako bomo lahko uveljavili že ratificiran sporazum o obmejnem prometu in sodelovanju. Ali pa obratno - ko je ta ratificiran, vemo, kje so ta obmejna področja. Zato se verjetno meja pač ne bo spremenila. Še eno načelno stališče je, ki pa, dovolite mi, da ga izrazim pač še enkrat, saj ga že dolgo nisem, po Cankarju iz njegovih Hlapcev, s stavkom, ki ga je Mežnar povedal gospodu Komarju, politiku, ki se je obračal pač tako, kakor je pihal veter. Rekel je: "Star sem in bolan, tri otroke imam, težko živim, a klečal pred človekom nisem nikoli." Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Sašo Peče. Izvolite.
Spoštovani prisotni. Verjamem v kvalitetne pravne akte, zato ne verjamem, da bo njegova vsebina kadarkoli dejansko zaživela navkljub njeni poanti, vsebini, češ da naj bi ta pravni akt omogočal lažje življenje v obmejnih občinah. Veste gospodje, vsi, ki tu sedimo, poznamo in vemo, kakšno zakonodajo v okviru našega državnega zbora sprejemamo. Sprejemamo tisto zakonodajo, kjer se čez mesece in mesece ponovno srečamo z zakonom o spremembi in dopolnitvi. Skratka, žal mi je, da predlagatelji zakonov, v tem primeru zakona, ki ga imamo pred sabo, torej ratifikacijo sporazuma o obmejnem sodelovanju, se na tak pravni akt ne pripravijo bolje. Toda, da gremo počasi na vsebino. Nekaj govornikov pred mano je govorilo, kako pomembna je ta vsebina predvsem za občane, krajane tistih okoliških, obmejnih občin, do katerih bo imel težnje ta sporazum, kako nestrpno pričakujejo dobrobiti tega sporazuma. Veste, država mora v prvi fazi preko svojih fiskalnih in monetarnih ukrepov skrbeti za zadovoljevanje vseh občanov. Za to ima na razpolago ogromno instrumentov. Žal, po mojem prepričanju, ni edini in ni osnovni instrument zunanje politike. Torej, za dobrobit vseh regij v Republiki Sloveniji morajo predvsem skrbeti selektivni, finančni in pa davčni ukrepi, ki se jih ta vlada brani. In kaj naredi na področju selektivne davčne politike, smo lahko razbrali iz predloga za proračunski memorandum 2002/2003 - še dodatno obdavči. S tem sem hotel samo povedati, da to ni prava pot, kako bi si lahko pridobivali poceni politično popularnost, češ da to moramo sprejeti zaradi tega, ker bomo s tem izboljšali življenje tistih krajanov, ki živijo na obmejnih občinah. To je kratko in jedrnato rečeno zelo poceni politična demagogija. Slovenija, gledano generalno, in pa njene lokalne skupnosti, ki mejijo oziroma ki so zajete v ta sporazum, s tem ne bodo dosegle ničesar. Slovenija zato zadevo izgublja. Pridobiva Hrvaška. In žalostno je, da se slovenska vlada in pa pristojno resorno ministrstvo ukvarja z vprašanjem obmejnega sodelovanja posamično in ne v kompletu z ostalimi odprtimi vprašanji, ki jih imamo z Republiko Hrvaško kar nekaj in ki kažejo potrebo po reševanju le-te od obdobja osamosvojitve dalje. Po prepričanju Slovenske nacionalne stranke, kakor so govorili govorniki pred mano, bi bilo smiselno celotno problematiko z Republiko Hrvaško, ki seveda je pomembnega pomena, reševati v kompletu. Hočem povedati to, da Slovenija za ceno svoje popularnosti in izgleda v Evropski uniji ne bi smela popuščati na enem najpomembnejših državotvornih vprašanj, to je ozemeljske celovitosti. Navkljub 59. določbi oziroma 59. členu obravnavanega sporazuma, zelo kratek je, določbe tega sporazuma v ničemer ne prejudicirajo določitve in označitve državne meje med pogodbenicama. Naj v zvezi s tem povem, da akt, ki ga sprejemamo, ima v svoji vsebini oziroma naslovu govor o obmejnem prometu. Govorimo o pravilih in pa o obnašanju na področju, ki se nahaja ob meji. Toda Slovenija še nima določene meje. Veste, to je približno tako, kot da bi določili pravilo obnašanja,kako se obnašati na avtobusu, nimamo pa še avtobusov. Gre za določeno hierarhijo oziroma pravilno terminsko sprejemanje določene zakonodaje. V Slovenski nacionalni stranki smo prvi za to, da se določi poštena meja na morju in na kopnem. Toda, da se določita meja, ki ne bo v sramoto državi Sloveniji, ne državljanom Republike Slovenije in ne vsem ostalim, ki spremljajo naše aktivnosti. In po našem prepričanju ravno zaradi tega, ker tale zakon oziroma ratifikacija oziroma SOBS po našem mnenju posega v mejo Republike Slovenije, kajti s tem se določa, da v nekem okviru se bodo morala odvijati pravila, ki so določena v tem SOBS-u, bomo s tem popustili pri vprašanju naše ozemeljske celovitosti. In na račun česa? Na račun sposobnosti oziroma lažnega prikazovanja sposobnosti slovenske diplomacije v tujini. Se vam zdi to vredno, gospodje in gospe, ki ste predlagali omenjeni akt oziroma, ki ste danes nasledniki, predlagatelji tega akta? In vsi tisti, ki ta akt podpirate? V Slovenski nacionalni stranki ga seveda ne bomo podprli, ker se nam zdi vprašanje enovitosti slovenskega ozemlja prepomembno. Približno enako dejstvo je omenjeno tudi v odločbi ustavnega sodišča, kjer je, tako kot je bilo iznešeno v mnenju poslanske skupine, bilo praviloma povprašano za mnenje o ustreznosti 1. člena SOPS-a [[SOPS ima, mislim, da približno 60 členov]] , in temu primeren je tudi odgovor ustavnega sodišča, ki v svojih prvih dveh alineah govori konkretno o 1. členu sporazuma. Vsi, ki danes zagovarjate SOPS, na čelu s slovenskim zunanjim ministrstvom, ki je na eni izmed sej odbora za mednarodne zadeve prikazoval kot odločbo ustavnega sodišča v pozitivni veji celotne vsebine odločbe oziroma SOPS-a, je, kratko malo rečeno, laž. S tem ste poskušali vi, vas 30 oziroma danes vas samo še 20 sedi, medpodpisniki zahteve po presoji ustavnosti zavajati slovensko javnost in pa tisti del slovenske politike, ki naivno sledi prepričanjem, ki jih iznašate vsakodnevno in na vseh matičnih odborih oziroma zainteresiranih delovnih telesih. Nevarnost se nam zdi ravno v 30. točki, čeprav je že bila izpostavljena, kjer nas ravno ustavni sodniki opozarjajo, da bodo posledice sprejema SOPS-a tudi ozemeljske in da je to izključno politična odločitev. Torej, ne govoriti, da so nam ustavni sodniki rekli, in da je 59. člen samega sporazuma v smislu, da ne posegamo v določitev meje. Ustavni sodniki nas opozarjajo. Pravilna pot in pot, za katero smo si prizadevali v okviru slovenske nacionalne stranke že ob sprejemu dnevnega reda, ko smo predlagali, da se obravnavanega akta ne uvrsti na dnevni red je, da se z njim najprej temeljito, recimo temu, seznanimo vsi poslanci, da se z njim seznani strokovna javnost in šele potem ustrezno ukrepamo. Kajti to bi bil primeren način, glede na to, da danes govorimo o ozemeljski celovitosti in da danes ozemlje Republike Slovenije, ki je še nedavno spadalo pod piransko občino, ki je bilo slovensko, ga dajemo Hrvatom - tega ne bi smeli sprejeti. V slovenski nacionalni stranki smo prav tako poskušali na različne načine, v obliki komuniciranja znotraj poslanske skupine, doseči tisti način odločitve, ki bi izkazoval resnično voljo vsakega posameznega poslanca. V poslovniških določbah smo gledali možnost tajnega glasovanja, kajti prepričani smo, da če bi danes glasovali tajno o SOPS-u, le-ta ne bi bil sprejet. V kolikor politični veljaki, vodje poslanskih skupin ne bi imeli vpogleda v glasovanje posameznih poslancev, bi se rezultat izkazal drugače. Kajti prepričan sem, da tako kot jaz vsi vi veste, da bomo s tem aktom danes, žal, dali Hrvaški zeleno luč za naše ozemlje. Mislim, da je to škoda, ki se je ne da označiti z besedami, kot jih je povedal vodja poslanskega kluba Slovenske nacionalne stranke Zmago Jelinčič, da gre za črn dan. Dejansko bomo s tem posegli v prihodnost, v prihodnost Republike Slovenije, ki bo vedno manjša. Pred odločitvijo o vaši podpori ali ne podpori temu aktu, vas resnično prosim, da se ob temu zamislite in sami pri sebi premislite, ali je za ceno popularnosti nekega vrhovnega voditelja neke države primerno izgubljati kvadraturo Republike Slovenije in pa s tem, kar je po našem mnenju, tudi izhod na odprto morje. Praviloma bi moral državni zbor potrditi mejo med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško in ko bi bila ta fiksno določena, šele takrat, določiti pravila igre, ki se odvijajo na tem področju. To je pa našem mnenju edino logična in edina pravilna pot za neko pravno državo, ki temelji k ohranitvi svoje ozemeljske celovitosti. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Stanislav Brenčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki vlade. Namen tega sporazuma, o katerem teče danes ponovno beseda, vsaj tako kot ga sprejemam in razumem jaz, naj bi bil za večino dobro mislečih državljank in državljanov Slovenije pozitiven in dobronameren. Čeravno je treba tukaj povsem jasno povedati, da bi ljudje, ki živijo ob meji, z malo več dobre volje upravnih organov ene ali druge države, ne imeli težav, ki so danes prisotne. Vendar pa je ta sporazum, predvsem v veliko večji meri koristen za Republiko Hrvaško, ki pa po mojem prepričanju, po njegovem sprejetju ali ratifikaciji, če temu tako rečemo, še posebno iz dosedanjih ukrepov Republike Hrvaške, ne bo kazala niti najmanjše potrebe več po tem, da se vnaprej uzorpirana mejna črta v delu Istre in na morju kakorkoli spreminja. To uzorpirano mejno črto je ena od pogodbenic tako rekoč z deklaracijo sabora leta 1999 tudi dejansko določila in ni se potrebno vprašati, ali so prizadevanja hrvaškega premiera Račana prizadevanja ali je to igra z naprej znanim rezultatom. Ta rezultat je seveda že bil tako rekoč včeraj potrjen v odboru sabora za mednarodne odnose. Sprejemanje oziroma ratifikacija tega sporazuma ima vsled tega dejstva nepravi vrstni red. V vsakem primeru bi bilo potrebno najprej določiti mejno črto, šele potem ob njej sprejeti sporazum o sodelovanju ob tej meji. Posebno še, če to gledamo iz izhodišča ali ustroja slovenske države, ki svoj ustroj navsezadnje temelji tudi na temeljni ustavni listini in se tako tudi obnaša. Posledično bo ta sporazum, katerega namen je za našo stran povsem nekaj drugega kot pa vzpostavitev uzorpirane mejne črte v Istri na morju, katero sem že omenil, s strani Republike Hrvaške,omogočil prav to. S tem bomo kot država Slovenija izgubili del avtohtonega ozemlja, na katerem so stoletja živeli Slovenci in živijo Slovenci, in tako izgubili nov košček svojega ozemlja. Zgodovina je tako hotela, da so ljudje v tem okolju - govorim o slovenski Istri - v Istri in ob morju skozi stoletja živeli v sožitju brez občutka meje, ker je nikdar ni bilo. Tudi niso imeli izdelanega izrazitega čuta ali pripadnosti tej ali oni državi, ker tega ni bilo potrebno. Vendar mi smo se odločili, da bomo imeli samostojno državo, imamo jo 10 let, in s tem potrebujemo tudi v tem delu mejo. Ta meja ali mejna črta pa naj bo taka, da je ljudje ob njej ne bodo čutili, da ne bo bolela. Tako kot je vzpostavljena sedaj, bo ta meja bolela in jo bo ta sporazum lahko samo nekoliko lajšal. To, kar lahko razberem iz poročanja medijev v zvezi s sporazumom o meji v Istri na morju, pomeni, vsaj kar se tiče mene, in predvsem meja na kopnem, neodgovorno dejanje naših pogajalcev, kar je močno nasprotno z duhom primorskih partizanov in še bolj z duhom vsega spoštovanja vrednega Rudolfa Maistra. Dragonja nikoli in nikdar ni bila ločnica, ne upravno, ne katastrsko in še manj narodnostno. Če bo Dragonja postala ločnica sedaj, bo bolela. Nekaj poslancev nas je prav zaradi zgodovinskega dejstva, povezanega z bivanjem ljudi na tem območju, želelo zaščititi nacionalni interes države Slovenije s tem, da smo s proceduro v državni zbor vložili resolucijo o meji v Istri na morju, s katero bi državi omogočili trdna izhodišča za določanje mejne črte tudi po sprejemu tega sporazuma in tudi v primeru arbitraže, za katero sem jaz pri sebi povsem siguren, da bo morda kot ukrep potrebena. Žal se te resolucijo ni hotelo oziroma se je ni omogočilo, da bi se jo obravnavalo pred sprejemanjem in obravnavo sodstva. Za državo Slovenijo pomeni, ne glede na namen resolucije oziroma sporazuma, njegov sprejem pred določitvijo mejne črte med državama pogodbenicama žalosten dogodek, vsaj tako ga vidim jaz. Predvsem žalosten dogodek v tem, da ta država v 10-ih letih svoje samostojnosti ni uspela vzpostaviti po svoje suverenosti na avtohtonih slovenskih ozemljih, ne le v Istri in na morju, ampak vključno tudi s Hotizo in Razkrižjem. Mene ob tem početju, ne glede na to, če me kdo zasmehljivo gleda in če se nekdo poskuša vključevati iz klopi, ne veže noben dogovor ali sporazum med določenimi partnerji in tudi ne koalicijski sporazum. S tem ne želim škodovati ne koaliciji, ne svoji stranki, še najmanj pa želim škodovati državi kot celoti in našim zanamcem. Zato bom z vso zavestjo glasoval proti resoluciji. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Dorijan Maršič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi. Prihajam iz okolja, ki že nekaj let pričakuje sprejem ratifikacije tega sporazuma, iz občine Koper, ki ima, kar se tiče teh sporazumov, že izkušnje, še posebej s sosednjo Italijo. Zaradi tega se toliko bolj, seveda, zavedamo pomena, ki ga ima ta sporazum za ljudi, ki živijo ob meji. Ne gre samo, seveda, za krajane posameznih krajevnih skupnosti v mestni občini Koper, gre za približno 250 tisoč ljudi, ki tako ali drugače živijo in delajo na območju meje med Republiko Slovenijo in Hrvaško. Tudi mi smo se spraševali, zakaj toliko let in toliko časa, za to, da parlament končno razpravlja o ratifikaciji. Tudi nam se je od zunaj, posebej, ker nismo bili v parlamentu, zdelo, da politične volje v parlamentu tedaj ni bilo, danes pa je, in smo, seveda, zadovoljni, da je to tako. Mislim, da so tudi vsi pomisleki, ki so bili v teh letih v parlamentu tako ali drugače predstavljeni, tudi z odločbo ustavnega sodišča odpravljeni. Če se bolj osredotočimo na to, kaj SOBS pravzaprav omogoča, je to promet oseb med obmejnima območjema. Izboljšal naj bi razmerje obmejnega prebivalstva, prosto gospodarsko sodelovanje, sodelovanje obmejnih lokalnih skupnosti. Za nas iz obale je še posebej pomemben tisti del, ki govori o ureditvi obmejnega morskega ribolova in pomorskega prometa in marikulture, prav tako pa, seveda, vse tiste težave, dnevne, ki se tako ali drugače dotikajo zdravstva, veterine itn. Uvedba mejnih prehodov za mejni promet, seveda, ta ukrep je nujen. Marsikje, ne samo na našem koncu, imamo tako imenovane mrtve žepe, ki so nastali z nastankom meje, in glej slučaj, to so prav najbolj nerazvita območja, tako naše občine kot tudi verjetno drugod po Sloveniji. Ti mrtvi žepi postajajo vedno večji problem in če se v kratkem ne bodo rešili, bo, seveda, nezadovoljstvo na meji toliko večje. Prav tako seveda, ker izhajam iz turističnega območja, me veseli, da bo ta sporazum omogočil izdajanje turističnih dovolilnic in omogočil kreiranje turističnih con, predvsem pa razvoj navtičnega turizma. In pa tisto, kar je morda včasih nelogično, da se to pravzaprav dogaja, nemotena oskrba prebivalstva z vodo, plinom, elektriko in telekomunikacijskimi storitvami. Vse to mimogrede zaradi tudi omahovanja države poskušajo lokalne skupnosti ob meji reševati bodisi z medsebojnimi sporazumi o čezmejnem sodelovanju ali pa tudi z nastavitvami projektov o euroregijah. Hitimo v Evropo, želimo si tudi v druge vojaško- politične integracije. In dobri in urejeni, ne bom rekel medsebojni, medsoseski odnosi, kot je Jelinčič prej usporaval, vendar dobre jih naredijo eni odnosi med državami, seveda od pogojev za hitrejši vstop v te gospodarske in vojaško - politične integracije. Pokazati moramo, da smo zreli za reševanje skupnih problemov ob medsebojnem spoštovanju temeljnih nacionalnih interesov. Pri tem pa ne pozabiti na teljudi, ki sem jih prej omenil, ki trpijo zaradi meje in to na območjih, ki so velikokrat pozabljena, in ki svoje tegobe velikokrat prenašajo tiho, brez velikega politiziranja, ti ljudje od nas pričakujejo, da bomo te probleme in težave odpravili. Predvsem zaradi njih ta sporazum podpiram in bom glasoval za. Mislim, da bi ta parlament tudi zaradi zunanje dignitete našega parlamenta ta sporazum moral ratificirati.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Andrej Vizjak. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica državnega zbora. Predstavniki vlade, kolegice in kolegi. Sam bi izpostavil predvsem dva vidika tega sporazuma. In sicer, prvi vidik je tako imenovan državotvorni vidik, ki gleda na ta sporazum s fokusa države kot celote. Drug vidik je pa čisto lokalen vidik, vidik ljudi, ki živijo ob meji in seveda, vidik, ki nekako tangira posameznika malega, človeka. Če gledamo to zadevo skozi prizmo države, se nam dejansko tu poraja dvom oziroma poraja neka relacija tega sporazuma do sporazuma o določitvi meje. In tu se popolnoma strinjam z vsemi mojimi predhodniki, ki so govorili, da je nekoliko nenavadno, da govorimo o sporazumu pred tem, preden smo se dogovorili o meji. To ni običajno in zato se tudi odpirajo številne dileme s tega naslova. Vendar ne bi govoril toliko o tem, kajti o tem je bilo že dosti povedanega. Sam osebno prihajam z občine in pravzaprav sem tudi podžupan te občine, ki ima približno 10% vse slovensko-hrvaške meje. V bodoče bo ta občina imela tudi dve mejni kontrolni točki z Republiko Hrvaško izmed šestih slovenskih. To je občina Brežice. Dobro poznam ljudi in seveda tudi probleme teh ljudi, ki živijo neposredno ob meji. V preteklosti, to se pravi pred več kot 10 leti, meje med tema dvema takratnima republikama, Slovenijo in Hrvaško pravzaprav ni bilo čutiti. Ljudje so se prosto gibali, zaposlovali so se tu, živeli so na Hrvaškem, delali so v Sloveniji, kopico je dvolastnikov, celo takšni primeri so, da praktično slovenski državljan ne more v Slovenijo, če ne gre preko hrvaškega ozemlja. In s tem seveda mu je nastanek državne meje med tema dvema državama, med tema dvema potencialnima državama za vstop v Evropsko unijo, tudi precej zagrenil in otežil vsakdanje življenje. In tu je bistvo tega, da je na območju, na teh območjih ogromno nekih dvolastnikov, ogromno ljudi, ki jih veže vsakodnevni prehod te meje, bodisi živijo na Hrvaškem, delajo v Sloveniji, bodisi obratno, nenazadnje je v naši občini močno razvit turizem in trgovina, zelo odvisni smo kot občina in seveda tudi ljudje s svojo kupno močjo od hrvaških kupcev in seveda smo nekako gospodarsko in s tem tudi eksistenčno dosti povezani. Prepričan sem, da bo vstop Slovenije v Evropsko unijo pred Hrvaško, ki se bo zgodil, dejansko pozicijo teh obmejnih občin, bistveno, bistveno poslabšal, prav glede, možnosti prehajanja meje in seveda tudi ohranjanja in navezave novih gospodarskih stikov, tako na področju turizma in trgovine. Prav v tem vidim osnovno in bistveno poanto tega maloobmejnega sporazuma, katerega misel in cilj je, da tem ljudem olajša vsakodnevno življenje in da seveda tem ljudem tudi omogoča normalno življenje. Kajti marsikdo z resno državno mejo ima popolnoma onemogočeno življenje. Poznam ljudi, ki morajo danes iz svojega doma, stopijo na hrvaško stran in se morajo seveda zopet nazaj vrniti v Slovenijo. Ko analiziram ta sporazum s strani nekih prednosti, slabosti, nekih potencialnih nevarnosti in nekih potencialnih priložnosti, ocenjujem, da je ta sporazum za te ljudi, da tem ljudem ob meji olajša življenje. In zato je tudi moja odločitev v celoti na strani teh ljudi, s katerimi vsakodnevno tudi živim. In zato bom z veseljem ta sporazum tudi podprl. Nenazadnje pa ocenjujem tudi sam, da je v teh zapletenih časih, ko se slovenska vlada in hrvaška vlada pogajata o meji v tem ključnem strateškem slovenskem vprašanju, sploh v luči približevanja Evropski uniji, zelo pomembno, da storimo to gesto sodelovanja in pripravljenosti reševanja nastalih problemov in težav. In v tem vidim tudi neko simbolično noto današnje ratifikacije maloobmejnega sporazuma. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Franci Rokavec. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci. Mislim, da je državni zbor danes pred eno zelo pomembnih odločitev, eno od ključnih odločitev države Slovenije od njene samostojnosti dalje. Namreč dejstvo je, da je ratifikacija maloobmejnega sporazuma to državo in tudi ta državni zbor na nek način že zaposlovala zadnja štiri leta. Ob tem pa mi dovolite, da dam majhno pripombo, da sedanji parlament oziroma tudi predsednik parlamenta ni izkoristil tiste ključne vloge parlamenta pri tako pomembnih odločitvah. Prepričan sem, da parlament vtej fazi kot v fazi časovne dinamike, kdaj sprejemati, kdaj je najboljši trenutek za ratifikacijo SOPS-a, seveda tudi v povezavi z dogovarjanjem o meji kot tudi pri dogovarjanju o nuklearki Krško, ni izpolnil svoje vloge, da bi bil v polnem sopartner pomenu vladi. Tu se na nek način moramo zgledovati po hrvaškem saboru, kjer je na nek način bistveno boljša usklajenost, ki daje pogajalski skupini tudi boljšo pozicijo. Ne nazadnje mi dovolite, marsikaj bi s kompletnim informiranjem na odboru in medsebojnim informiranjem bilo prihranjenega, da ne bi bilo treba tudi nasprotni pogajalski strani izročati vseh naših stališč. Mislim, da tu dejansko parlament ni opravil celotne vloge. Glede tega me veseli napoved, da se nam bo predsednik vlade le pridružil ob 16.30 uri in da bomo na nek način iz prve roke slišali, kakšna so dejansko trenutna pogajalska izhodišča in kakšna je tudi dinamika sprejemanja na naši ravni paketa dokumentov kot tudi na drugi strani, na strani Republike Hrvaške. Ureditev maloobmejnega sodelovanja med obema državama je sigurno nujno potrebna. Tu obžalujem, da je bil vrstni red napačen, tako kot je bilo danes že večkrat omenjeno. Najprej bi se morali državi dogovoriti o meji, šele temu bi sledil dogovor o maloobmejnem sodelovanju in prometu.Predvsem pa ključ vseh zapletov v vsem dosedanjem obdobju vidim prav v tem napačnem vrstnem redu, ki se je dogajal ves ta čas. Namreč, prepričan sem, da tudi država Slovenija ni zagotovila maksimalno vseh potrebnih pogojev ljudem brez ratifikacije maloobmejnega sporazuma za boljše življenjske pogoje ob meji. Tudi tu so sosedje odigrali boljšo vlogo do prebivalcev v obmejnih območjih. Namreč, prepričan sem, da ni ključno vprašanje o vseh zapletih ratifikacije maloobmejnega sporazuma, ali je bila bojazen ustavnosti oziroma neustavnosti tega sporazuma, ampak predvsem vprašanje, ali bo zaradi napačnega vrstnega reda ratifikacija, kar je možno, prejudicirala dogovor o meji. Če beremo, in ne samo to, namreč, v ločenih mnenjih ustavnih sodnikov, in če se sklicuje - samo citiram - na mnenje dr. Janeza Čebulja in Lojzeta Janka, ki v prvi točki svojega ločenega mnenja govori - da citiram: "Vendar po mojem prepričanju sporazum k temu na območju, kjer ni soglasja o tem, kjer poteka meja, ne bo prispeval v delu, v katerem se nanaša na morje, ker meja ni bila določena, pa je koristnost njegove sklenitve z vidika nacionalnih interesov Republike Slovenije, če resno mislimo z izhodom na odprto morje, lahko celo vprašljiva." Namreč, o tem mnenju, tudi ločenem mnenju dveh ustavnih sodnikov je jasno zaznati, da ne bo, tudi v smislu reševanja, sodelovanja in prometa v maloobmejnem območju, če ne pride tudi do rešitve meje, prispeval na celotnem območju. Se pravi tistem območju, kjer je vprašanje, seveda, vprašanje meje, bodo ostajala vprašanja. Drugo. Tudi drugi ustavni sodniki, ki so glasovali, da sporazum ni neustaven, pa se sklicujejo na to, da dejansko obstajajo tudi možnosti, da se z ratifikacijo, predhodno ratifikacijo maloobmejnega sporazuma, preden bo tudi dogovor o meji, obstaja možnost tudi prejudiciranja določitve meje. Tukaj mi dovolite, da na kratko samo citiram izjavo oziroma stališče ustavne sodnice dr. Lukičeve, ki pravi: "Ustavno sodišče je presojalo le skladno s sporazumom, z ustavo in se ni spuščalo na presojo, kakšen vpliv bo sprejetje sporazuma imelo na pogajalska izhodišča." To je čisto normalno, saj ustavno sodišče je bilo vprašano za ustavnost sporazuma. Seveda pa potem v nadaljevanju trdi, da bi lahko na tak način sporazum vplival na pogajalska izhodišča z Republiko Hrvaško, tako na kopnem kakor tudi na morju. Če potem citiram še ločeno mnenje ustavnega sodnika dr. Odeta, ki prav tako pravi, predvsem pa poudarjam svoje stališče, da mnenje ustavnega sodišča o skladnosti sporazuma z ustavo in temeljno ustavno listino ne razbremenjuje zakonodajalca, da ocenjuje sporni sporazum s političnega stališča, torej stališča ali in v kolikšnem obsegu bi utegnil sporazum škodovati naši državi pri kasnejšem določanju oziroma ugotavljanju sporne meje. Se pravi, v celoti oziroma večinsko so ustavni sodniki, ki ni njihova naloga, da se spuščajo na politično raven, ampak na neki način sporočili parlamentu, da to je politična odločitev, ki lahko prejudicira tudi določitev bodoče meje. Tukaj bi na neki način dejansko oporekal vsem tistim, ki so danes že razpravljali, da je bila bistvena pripomba vseh, ki smo imeli, tudi v preteklosti pomisleke, ustavnost tega sporazuma. Ne. Bistven pomislek je bil ta, da lahko ta sporazum prejudicira dogovor o bodoči ureditvi meje. In kakor smo slišali včeraj s saborskih soban, v tem trenutku, za ta možen kompromis hrvaška vlada ni dobila pozitivnega mnenja. In tukaj se sprašujem, spoštovane poslanke in poslanci, ali ni mogoče v tem parlamentu pomanjkanja modrosti za časovno dinamiko sprejemanja ključnih odločitev na tem področju. Prepričan sem, da bi bila najbolj pravilna odločitev paketno sprejemanje odločitev, kakor na strani Slovenije, tako na strani Hrvaške. Kdorkoli se bo izločil s tega paketnega odločanja, v tem primeru, če se izloči sosednja stran, mi pa ratificiramo maloobmejni sporazum brez drugih odločitev tega parlamenta. Namreč, že kolega Brenčič je povedal, hrvaški sabor je jasno pred dvema letoma sprejel omenjeno deklaracijo o meji v piranskem zalivu. Tudi naša poslanska skupina je dala možnost, da bi zelo podobna odločitev in pa opredelitev našega državnega zbora bila ena od podlag tega državnega zbora in pa odločitev, politična odločitev in zaveza v primeru, če bi kdorkoli izigraval možen dogovor o rešitvi vprašanj meje med Republiko Slovenijo in pa Republiko Hrvaško. Za konec mi dovolite, da še enkrat apeliram, da bi parlament imel toliko moči, da bi se odločil za paketno sprejemanje dokumentov, seveda v dogovoru obeh strani, tako slovenske kot hrvaške. V nasprotnem primeru se bojim, da bo ratifikacija maloobmejnega sporazuma lahko naši državi pri določanju meje prej škodovala kot koristila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvajanje gospoda Rokavca je sprožilo dve repliki, najprej gospod Kacin, potem gospod Avšič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča, podpredsednica državnega zbora. Želim ugovarjati delu razprave spoštovanega kolega Rokavca, zlasti v tistem delu, ko govori, da se državni zbor ni ukvarjal z odnosi s Hrvaško. To je izrazita neresnica in ta izjava je nekorektna. Razumem, da poslanci, ki prihajajo iz osrednjega dela Slovenije oziroma celo iz geometrijskega središča, niso zainteresirani za obmejna vprašanja, ampak kolega Rokavec sedi med dvema županoma, ki sta na sami meji, pred njim pa sedita dva člana odbora za zunanjo politiko iz slovenske ljudske stranke, se opravičujem, SLS + SKD - Slovenske ljudske stranke. Odbor se je ničkolikokrat še kako resno ukvarjal z odnosi z Republiko Hrvaško. In če je kdo skrbel za to, da smo se tu resno ukvarjali z bilateralnimi odnosi, je bil to dr. Franc Zagožen v prejšnjem sklicu, ne samo v državnem zboru, ampak tudi v vladi, in njegova stališča so bila načelna in so prispevala k oblikovanju našega odnosa do teh vprašanj. Zato se mi zdi, da je na nek način nekorektno po tolikih mesecih razpravljanja o ratifikaciji govoriti o tem, da se nismo ukvarjali z odnosi s Hrvaško. Še kako resno smo se ukvarjali z odnosi z Republiko Hrvaško. Zato mi dovolite, da kot predsednik odbora za zunanjo politiko pa prejšnji predsednik odbora za mednarodne odnose resnično ugovarjam lahkotnosti tovrstnih razprav v državnem zboru. To, oprostite, preprosto ni res! Vam se to lahko dozdeva, vam se to lahko zdi zanimivo tu razpravljati, ampak to je vendarle tudi odslikava razmisleka v državnem zboru. In za to vašo izjavo, oprostite, kolega Rokavec, ne stoji razmislek niti zgodovinska resnica, ampak kar preprosto domislek - in to ni dobro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Avšič, izvolite.
Hvala lepa. V svoji repliki želim protestirati nad načinom interpretacije odločbe ustavnega sodišča in tudi ločenih pritrdilnih ali negativnih mnenj. Namreč, ne gre za to. Treba je prebrati celoto in potem iz tega izluščiti, o čem ta celota govori. Če se posamezni stavki berejo, se berejo seveda povsem drugače, kot če se prebere celovitost mnenj in odločbe. In ni res tako, kot si gospod Rokavec tolmači, seveda dopuščam pa možnost, da si tolmači po svoje. In tudi vsak od nas ima to svoje pravico si tolmači; resnica pa je, da je ustavno sodišče odločilo, da ta akt in njegov 1. člen, ki je bil spodbijan, ni v neskladju z ustavo in temeljno ustavno listino. Vse ostalo je del politike, s tem se strinjam, vendar mi nismo vprašali za politično mnenje ustavnega sodišča. Ustavno sodišče si je pač pravico vzelo opozoriti nas, da bomo v končni fazi odločali politično, vendar vemo vsi, da smo politiki, da je državni zbor najvišji politični organ države in da so vse odločitve v tem parlamentu politične. To ni nič novega in to vsi vemo. In da je vsaka odločitev, pač, predmete presoj in refleksov "za" in "proti". Tudi to ni nič novega. Paketno obravnavanje vseh treh sporazumov bi seveda pomenilo, da tega sporazuma o maloobmejnem sodelovanju verjetno še dolgo ne bi bilo, kajti postopek, ki je danes, je postopek pred vlado. Zadeva bo sledila v parlament v obravnavo in kjer se zlahka lahko zgodi, da bomo obravnavali enako težko - na eni in drugi strani - oba sporazuma: sporazum o nuklearni elektrarniin sporazum o meji. In to se bo vleklo. V spominu imam, da tudi ustavno sodišče v delu odločbe ugotavlja, da smo imeli z videmskim sporazumom še nedoločeno morsko mejo med Jugoslavijo in Italijo, pa smo vendarle z videmskim sporazumom uvedli režim maloobmejnega prometa in sodelovanja med Italijo in Jugoslavijo, od katere smo imeli koristi oziroma so imeli koristi predvsem prebivalci ob meji z Italijo. Tako tu ni nobenega dvoma, da to tudi mi lahko storimo, in prepričan sem, da bomo tudi to storili. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Rokavec, replika. Izvolite.
Hvala lepa. Bom repliciral obema spoštovanima kolegoma poslancema. Najprej gospodu Kacinu. Namreč, moje stališče je bilo v tem smislu, da je v zvezi, ker sem govoril o paketnem reševanju problema, bil opazek oziroma opazka v tem smislu in očitek, da kot odbor za zunanjo politiko, kot državni zbor, ni ne glede na novi zakon o zunanjih zadevah kljub vsemu povabil vlade, predstavnike vlade in predsednika vlade, tako kot na sosednji strani na Hrvaškem, da bi bili seznanjeni tudi z izhodišči in dogovori o sporazumu o meji. Mislim, da bi bilo tudi zelo pomembno zaradi tudi odločanja danes, ki ga imamo v parlamentu. In ne glede na to, če odbor za zunanjo politiko ni eksplicitno po zakonu o zunanjih zadevah za to delo - mu izrecno ne nalaga. In drugo, gospod Avšič. Glejte, ustavno sodišče je dalo mnenje, ne odločbe. In drugo. Paradoks vsega tega je bil že danes večkrat povedan. Namreč tisti, ki ste vedeli in niste nikoli nasprotovali, da je predlog zakona o ratifikaciji sporazuma med Republiko Slovenijo in Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju neustaven, ste vložili to pobudo za oceno in presojo ustavnosti. Tukaj se v mnenju mnogi ustavni sodniki tudi sami sprašujejo o tej logičnosti tega mnenja. Ampak jaz sem prej izrecno povedal, da bolj kot vprašanje ustavnosti tega zakona se je vedno pojavljal dvom, da ta odločitev, ker je bil napačen vozni red oziroma vrstni red dogovarjanja, kar je bilo danes že večkrat tukaj rečeno in povedano, lahko prejudicira določitev meje. Vemo, da je za Slovenijo ključen prost dostop na odprto morje do mednarodnih voda. To je ključna - ena od strateških nalog države Slovenije in v tem je bila ključna bojazen. Seveda, pobudniki za presojo mnenja pa na nek način, tudi preko presoje ustavnosti - se je lahko to bolj ključno bojazen in problematiko izrabilo v tej smeri, da se je marginalizirala. Namreč, potem - ja, saj sporazum je ustaven, ampak, seveda, vemo, kolikokrat je že država Slovenija izgubljala ozemlja, in to ni bilo nič neustavnega, ampak politično so bili narejeni zgrešeni koraki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej ima repliko gospod Kacin, potem gospod Avšič.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Dolžan sem replicirati spoštovanemu kolegu, ki se je odzval na mojo repliko, iz več razlogov. Predvsem še enkrat povem, ker me boli lahkotnost tovrstnega razpravljanja in to sprenevedanje, ki smo mu priča ure in ure. Današnja seja se je začela z uvodnim nastopom ministra, nakar je ta ista poslanska skupina sebi vzela čas, da se seznani z novimi dejstvi. Ne vem, kdo vas je s čim seznanil ali kdo vas s čim ni seznanil. Ampak govoriti o tem, da ne veste, kaj je v paketu, je preprosto najboljmilo rečeno sprenevedanje. Uporabil bi lahko težje besede. Spoštovani gospodje! Pred nekaj dnevi je bilo koalicijsko usklajevanje, koalicijsko kosilo. Predsednik vaše stranke je sedel tam, vodja vaše skupine je bil na kosilu tam. Česa vam tam niso povedali, se dogovorite vi med seboj. Jaz vem, kaj so vam tam povedali. Če opozicijske stranke, Nova Slovenija in Socialdemokratska stranka vedo, za kaj gre, potem je to, kar vi sedaj uprizarjate, čisto sprenevedanje. Zahteva, naj pride predsednik vlade povedati nekaj, kar ste že nekajkrat slišali, je legitimna zahteva. Ampak z moje strani vam povem, je nepotrebno sprenevedanje. Zato vam odgovorim na tisti del vaše razprave - paket. Kdor hoče vse ali nič, dobi nič. Če hočete paket, ga nikoli ne boste imeli. Slovenija je vedno, ko je bila pred zgodovinsko odgovornostjo, izbrala namesto paketa vrabca v roki in je zato napredovala. Tako smo storili na Brionih, tako smo storili takrat, ko smo morali spreminjati ustavo zaradi pridružitvenega statusa in še kdaj naprej. Zato je povsem legitimno, da se vi zavzemate za paket, da jurišate na nebo. Ampak to je pogubno in tisti, ki jurišajo na nebo, tja praviloma ne pridejo. To je vaš problem. Ampak tak način razprave po nepotrebnem obremenjuje državni zbor in nas seveda v očeh opazovalcev dela, oprostite, neiskrene. In to ni dobro za državni zbor. Če je to dobro za vas, je to vaša kalkulacija. Ampak opravičujem se vam, ker sem vam moral to povedati tako direktno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej po vrsti. Gospod Avšič, potem gospod Pahor.
Hvala. Niti ne bom repliciral, kajti v zakonu o ustavnem sodišču in v sami ustavi natančno piše, kdo ima pravico in na kak način zaprositi za mnenje ustavnega sodišča v primeru ratifikacije mednarodnih pogodb, in si naj kolega Rokavec to prebere tam ali pa v mnenjih, ki so tudi zapisana. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Pahor, izvolite.
Gospa podpredsednica, gospe in gospodje! Vsakdo od nas ve, o kako pomembnem vprašanju danes odločamo. In sleherni od nas ima pravico zahtevati vse razpoložljive informacije in stališča, ki so pomembna za to, da bi kot posamezniki, mi kot kolektiv, odločal odgovorno. V tem smislu samo spominjam na stališče gospoda Kacina, da se je pristojni odbor večkrat in zelo ekstenzivno ukvarjal z vprašanjem ratifikacije. Poleg tega pa je bilo treba oceniti, kdaj, na kateri točki sodelovanje med vlado in parlamentom, ki imata vsak svoje pristojnosti, tako v vodenju pogajanj, kot v zaključku in ratifikaciji teh pogajanj, okrepiti. Mislim, da 100 sestankov ob nepravem času ne more nadomestiti sestanka, ki pride ob pravem času. Mislim, da je bil danes sestanek ob 9.00 uri, ki je bil sicer neformalne narave in je bil povezan z vprašanjem tudi pogajanj o meji, pravi sestanek ob pravem času, da je minister Rupel dal informacije, ki so bile potrebne in pomembne za to, da smo se znali odločiti, ali danes nadaljevati s to sejo ali ne in s tem vprašanjem. Dejstvo, da je predsednik vlade sprejel naše povabilo, da danes pride pred državni zbor in spregovori, kljub temu da mu po poslovniku to ni potrebno, kaže na to, da se vsi skupaj zavedamo te odločitve in da so izpolnjeni vsi pogoji za to, da jo odgovorno sprejmemo.
Hvala lepa. Imam še tri prijavljene k repliki. Najprej gospod Peče, potem gospod Podobnik in gospod Brenčič. Tudi vi ste se prijavil k repliki. Hvala lepa. Umikate? Hvala lepa. Gospod Podobnik, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Na kratko bi rad repliciral kolegu Kacinu, ki me je presenetil s svojim izpadom, ko je napadel poslanskega kolega Rokavca, ki je pač predstavil svoj pogled. Dovolimo, da imamo svoja stališča v državnem zboru. Kolega Rokavec je iskreno govoril. Kolega Rokavec se ni sprenevedal in ni govoril iz neke lahkotnosti. Predobro ga poznam in vem, da tako nikoli ne bi nastopil. Lepo prosim, spoštovane kolegice in kolegi, da nam ne očitate dejstva, da smo danes ob tako pomembnem vprašanju v skladu s poslovnikom predlagali 20-minutni odmor, da se o tem vprašanju posvetujemo v poslanski skupini. Če je pa to nepotrebno sprenevedanje, potem pa res ne vem. Predsednik državnega zbora je tudi pozval, da je treba uporabiti vse načine, ki so v veljavi pri takem odločanju - in ključni način je čim več informacij. V poslanski skupini zelo pozdravljamo tudi odločitev predsednika vlade, da pride med nas in nam o vseh teh vprašanjih poda svoje poročilo. In če smo zelo iskreni, danes med delovnim pogovorom dopoldne smo slišali zelo pomembno informacijo, ne v začetku, deset čez deseto uro je prišla pomembna informacija, ne pa ob devetih.
Hvala lepa. Najprej gospod Brenčič, potem gospod Pahor. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. No, ob tem precej ritualnem ciničnem podcenjevanju, ki ga je kolega Kacin izrekel na račun gospoda Rokavca - pa to ni pomembno, ali je to gospod Rokavec ali je kdorkoli, gospod Kacin zna zelo lepo prizadeti človeka - bi povedal samo to. Ko sem kot prvopodpisani pripravljal resolucijo, o kateri naj bi se razpravljalo v državnem zboru, z enim samim namenom, da bom tudi sam lahko brez težav dal glas za ratifikacijo, sem pripravljal, neko gradivo. In nekoliko nazaj, sicer takrat ni bil spoštovani Kacin predsednik odbora za mednarodne odnose, je ta odbor za mednarodne odnose pod eminentnimi imeni, ki so danes predsednik državnega zbora, zunanji minister in tako naprej, sprejemal neka stališča in sklepe, ki so mnogo bolj radikalni, kot je ta paket, o katerem je govoril gospod Rokavec. Ampak to se je potem izgubilo, ker je bil čas drugačen. Gospod Jelinčič je ohranil svojo pokončnost. Gospod Kacin pa mi je zdaj neki dan, ko je seveda moja želja bila, da bi zadeva tudi okoli resolucije stekla, povedal tako: "Ko boste seznanjeni s tem, kaj prinaša sporazum o meji, bo glede na to, da bo ta sporazum tako ugoden za državo Slovenijo, "padli na rit"." Jaz sem resnično "padel na rit" in ob tem paketu bom še dvakrat "padel na rit". Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospod Pahor.
No, saj kolega Podobnik je sam, se mi zdi, potrdil moje mnenje, da smo zasedali ob pravem času. Včeraj te informacije, kolega Podobnik, ne bi bilo mogoče imeti. Informacija, ki je pomembno vplivala na našo odločitev, je bilo stališče, da hrvaška vlada danes kljub vsemu obravnava ta sporazum. Te odločitve včeraj ne bi bilo, zato tudi ni bilo smiselno, da se vodje poslanskih skupin neformalno posvetujejo. Vi pa veste, predvsem glavni predstavniki poslanskih skupin, da smo se zadnje čase dostikrat pogovarjali o tem, kdaj bi bilo primerno sklicati nek sestanek, na katerem bi ob pravem času sprejeli pravo odločitev. In danes ob devetih je bil tak sestanek.
Hvala lepa. Gospodu Pahorju želi replicirati gospod Jelinčič. Izvolite.
Hvala lepa. Meni se je zdela razprava gospoda Rokavca zelo fer in odkrita. Skratka, misli tako, kot je povedal. Nefer se mi zdi govorjenje določenih poslanskih kolegov, ki bi mu to pravzaprav želeli preprečiti in ne dovoliti. Sam se tudi strinjam z gospodom Rokavcem, da državni zbor ni dovolj razpravljal o problematiki odnosov s Hrvaško. Odbor za mednarodne odnose je del državnega zbora. Mislim, da je tukaj bistveno širši gremij in da tudi tukaj so kakšni ljudje, ki razmišljajo kako drugače. To je tisto, kar je treba pogledati. Dejstvo je, da je hrvaški sabor razpravljal o zadevah s Slovenijo vsaj štiri do petkrat več, kot je Slovenija razpravljala o odnosih s Hrvaško. Zaradi tega so tudi rezultati takšni. Hrvatje bodo profitirali, mi bomo izgubili. Kot je kolega Pahor rekel, da je danes prišel gospod minister in nam je dal neke informacije, zaradi katerih naj bi se vse spremenilo in naj bi bilo vse v redu - jaz na to ne morem pristati. Kako naj kar na pamet verjamem ministru: saj je vse v redu, krasno je, danes bomo sprejeli mi, danes bodo Hrvatje podpisali, obe vladi bosta ratificirali, vse bo rešeno. Nič ne bo rešeno, gospa žlahtna. Nič ne bo rešeno in tudi problematika obmejnih krajev ne bo rešena, šele začela se bo in začela se bo tako v odnosu Slovenija in Hrvaška, kakor se bo začela v odnosu Slovenija-zahodna Evropa oziroma Slovenija-Evropska unija. Tukaj smo šele pri začetku in se strinjamin verjamem, da bo gospod Brenčič, kot je rekel, "padel na rit", ampak ne samo še dvakrat, mislim, da vsaj še desetkrat.
Hvala lepa. K razpravi je prijavljen še gospod Valentin Pohorec. Izvolite!
Hvala lepa. Spoštovani! Meja med Slovenijo in Hrvaško se je pač zgodila pred 10-imi leti. Ob mejo so bili ljudje nepripravljeni, ker je pač prišel nek dan, nek trenutek do nje, potem pa živeli sproščeno, svobodno, vsak na svoji strani in drug z drugim, kotje to normalno bilo v neki skupni državi. Živeti ob neurejeni meji, ob neurejenih vprašanjih, je, seveda, problem za tiste ljudi, ki tam živijo in na to opozarjajo in pozivajo tudi nas, da po svojih močeh oziroma po naših pristojnostih to enkrat razrešimo. Živeti ob meji, ki pa je urejena, kjer so odnosi med državama urejeni, pa je lahko tudi prijetno, lahko tudi neka dobrina, gibaš se sem in tja, ponekod te nihče več ne kontrolira, stopiš čez mejo, se pogovarjaš z ljudmi, hodiš na svojo zemljo na drugi strani ali pa obratno, pa je to nekaj povsem drugega. Tako mejo imamo s severno sosedo že prek 50 let. Take odnose smo vzpostavili takrat, ko je bila med Vzhodom in Zahodom še železna zavesa, ko so bile ob meji ponekod, kamor smo potovali, sicer s težavo, žične ograje in minska polja. To smo mnogokrat lahko videli tam proti Madžarski, Češki, Slovaški, kamor nas je, pač, pot nesla. V teh hladnih mednarodnih odnosih smo torej z eno sosedo lahko razrešili. Pričakujem, da se bomo v današnjem času, v tretjem tisočletju lahko mi tu danes dogovorili, da kaj podobnega storimo s sosednjo Hrvaško. To je naša naloga, naša dolžnost, naša pravica. Naša dolžnost predvsem do tistih ljudi, ki tam živijo, ki imajo probleme s to mejo, z nedorečenostjo, ki jim je to življenjski problem. Deset let je od tega, kar je ta meja nastala. Najbrž so bila prizadevanja vseh deset let, da se bi zadeve uredile, ampak ni bilo uspeha. Kot imamo informacije, se danes pospešeno rešuje vprašanje končne določitve meje s Hrvaško in nekatere informacije, kot nam jih bilo dano tudi danes tu s strani ministra, nas navdihujejo oziroma navdušujejo, mogoče -ne - ali pa vsaj zadovoljujejo, da bomo enkrat imeli te zadeve dokončno rešene. Menim, da bi ne glede na te pomisleke, ki so še, vendarle morali ta sporazum sprejeti in ljudi ob meji nekako odvezati teh problemov, ki jih imajo. Če jih primerjam z življenjem ob naši severni meji, kjer tudi sam živim, kjer se lahko prosto gibam in vse tisto, potem mislim, da smo dolžni to enkrat tudi narediti. Ob tem, da nam vlada in minister zagotavljata, da ne gre za določanje državne meje s tem sporazumom, ampak življenja ob meji. Če je to res - in nimam razloga, da ne verjamem - potem sem za to, da ta sporazum tudi sprejmemo. Menim, da bo to tudi en majhen korak v Evropo brez meja, v Evropo z mednarodnim in medržavnim sožitjem, kamor želimo in sodimo, da se ne bomo več vračali v tisto preteklost in govorili toliko o mejah, ki so bile tu in tam, vsaj za slovenski narod, gotovo tudi krivične. Meja pa je lahko tudi stičišče sožitja, medsebojnega spoštovanja, sodelovanja med narodi in sam mislim, da si to Slovenci in Hrvatje gotovo tudi želimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospod Jelinčič, izvolite.
Lepa hvala. No, mene je to silna želja po sožitju, sodelovanju, bratstvu in enotnosti spominjalo na kakšen govor, ki ga je morda imel gospod Pohorec pred 25-imi leti na kakšen drugem zborovanju, nikakor pa ne sodi to danes v ta krog tukaj noter. In ko je govoril o dobrem življenju, ki da čaka naše prebivalce ob meji, bi ga spomnil, pa morda, če je že pozabil, včeraj so bili odmevi in danes ob osmih zjutraj so jih ponavljali in tam so ljudje slovenski, ki bodo prišli na hrvaško stran, vsi brez izjeme, jokali in rotili, naj jih ne spravimo na hrvaško stran. Morda pa gospod Pohorec ne pozna zemljepisa? Ne vem. In tudi, ko je govoril o žičnih ograjah, ga moram spomniti, da čeprav je bil verjetno v prejšnjem režimu na kakšni poziciji, bi vendar moral vedeti, da Jugoslavija takrat ni bila v Varšavskem paktu in ni bila obkrožena z žičnimi ograjami, kot - recimo - je imela Češka mejo z Avstrijo. To je razlika. Bilo je precej drugače, kot pravite. In korak v Evropo brez meja - ne vem, kako si to mislite. Ali morda ne veste, da Evropa pripravlja schengenski oziroma je v nekaterih segmentih schengenski sporazum že uveljavljen, ko govorite o Evropi brez meja, o prijateljstvu brez meja, o medsebojnem sožitju. Lepo vas prosim! V medicini se kakšna taka zadeva s takim izjavami deklarira drugače oziroma v psihiatriji, vendar tega ne bom rekel.
Gospod Jelinčič, res se opravičujem. Zelo pozorno sem spremljala vašo repliko. Seveda imate pravico ne strinjati se s kolegi v dvorani, resnično pa nimate pravice se iz njih norčevati. Tako vas vljudno prosim, da svoje nestrinjanje izražate na bolj človeku dopadljiv način. Repliko ima najprej gospod Pohorec, potem gospod Jelinčič.
Moja replika bo samo v tem, da sploh ne bom repliciral. Komu drugemu pa bi. Hvala lepa.
Gospod Jelinčič, izvolite.
Hvala lepa. Če je to kaj slabega, da je nekdo bil v bivšem režimu na položaju, potem se gospodu Pohorcu opravičujem - če je to kaj slabega. Kajti, tudi nekateri drugi kolegi tukaj notri so bili v bivšem režimu na določenih položajih, pa jih to prav nič ne boli, če jih na to spomnim.
Hvala lepa. Razpravljavci, ki so se priglasili k razpravi in so imeli na razpolago več kot 5 minut, so povedali svoje. Zdaj je razprava morebitnih razpravljavcev omejena na 5 minut. Prijavil se je gospod Čeligoj. Izvolite.
Najlepša hvala. Torej, rad bi vsem prisotnim namenil nekaj svojih misli za svojo odločitev, pa čeprav se bom morda gospodu Jelinčiču tudi jaz zameril. Glasoval bom "za"; za ratifikacijo sporazuma med Republiko Slovenijo in Hrvaško o obmejnem sodelovanju in prometu. To sem dolžan svojim soobčanom, prebivalcem obmejnih vasi odSnežnika od izvira reke Reke, Jelšanske doline, do Čičarije in čez. Izhajam iz obmejnega področja in sporočam vsem poslancem o velikem pričakovanju prebivalstva ob tej meji, ki že nestrpno pričakuje sprejetje omenjenega sporazuma. Državna meja se je pred 10-imi leti živo zarezala v prostor in ljudi, ki so tu, na tem območju stoletja živeli složno in si ustvarili v danih pogojih pestro, tudi dejavno, kulturno in gospodarsko življenje. Lahko naštejem mnoge primere plodnega sodelovanja tu živečih Slovencev in Hrvatov, ki so tudi s skupnimi napori gradili skupne vezi, vlagali v gospodarske objekte in skupaj koristili naravne danosti z ene in druge strani današnje meje. Vse to je močno zastalo ali bilo v celoti prekinjeno z osamosvojitvijo obeh držav, kar ne prenese nobene zdrave logike in ne more biti v interesu ne Slovenije in ne Hrvaške. Prepričan sem, da bo omenjeni sporazum znova ustvaril kolikor toliko normalne odnose ob meji, pa tudi prepričal ljudi z obeh strani meje, da jih obe državi, tako Hrvaška kot Slovenija, v tem podpirata in ne puščata na cedilu. Pozivam poslanske kolege, da sledijo tem željam in pričakovanjem obmejnega prebivalstva in glasujejo za ratifikacijo, kot bom storil tudi sam. Hvala.
Hvala lepa. K razpravi se je javil gospod Sok. Izvolite!
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci! Pozorno sem poslušal razprave vseh razpravljavcev in razumem, osebno razumem, skrb tistih, ki so ob sprejemanju tega sporazuma lahko zaskrbljeni. Tudi res je, obstajajo določeni razlogi za to zaskrbljeno. Razpravo gospoda Rokavca vsekakor ne razumem kot neko lahkotno sprenevedanje, ampak, pač,kot razpravo enega izmed 90-ih izmed nas. Osebno se sprašujem, ali lahko v tem trenutku kot slovenski parlament naredimo za te ob meji živeče prebivalce, 250 tisoč Slovencev in Slovenk, kaj boljšega, kot imamo v tem trenutku tukaj na mizi. Slišali smo in vemo, kako je do tega prišlo in sam prihajam tudi iz območja, ki meji neposredno na sosednjo Hrvaško - v občini Ormož imamo okoli 47 kilometrov državne meje - in moram reči, da so nekoč ljudje na tem področju živeli svobodno, prehajali so naši državljani na Hrvaško in hrvaški v Slovenijo, sodelovali so na vseh področjih, na kulturnem, gospodarskem, političnem, verskem in ne vem kakšnem še vse. Potem pa je prišlo leto 1990, prišlo je do vojne za Slovenije, na te mejne prehode ob državni zeleni meji smo postavili barikade. Na žalost moram povedati, da te barikade, tiste betonske kocke in pa železne konstrukcije še danes tam stojijo po 10-ih letih, poleti jih prerase trava, pozimi, ko trave ni, se vidijo in ljudje imajo pri prehodu meje danes nemalo težav. V preteklosti je pač prišlo do tega, da se je izoblikovalo mnogo dvolastništev: naši ljudje imajo polja, gozdove, vinograde na hrvaški strani, Hrvatje pri nas. Res pa je, da so se v teh desetih letih mnoga lastništva zamenjala. Zakaj so se zamenjala? Zamenjala so se enostavno zato, ker so ljudje pri prehodu meje imeli težave. Včasih so s hrvaškomejno policijo bolje sodelovali, včasih slabše, navezali so se na ene policaje, potem je oblast policijo zamenjala, prišli so drugi, in te, bi rekel, torture prebivalstva so se nadaljevale, so se stopnjevale, vodile so velikokrat do incidentov. Veliko naših ljudi je po nepotrebnem - to vam lahko povem - končalo na sodiščih v Čakovcu, Varaždinu, ker so jih dobili na parcelah v Hrvaški, kjer so sekali v gozdovih, in obratno se je seveda dogajalo tudi pri nas. Sprašujem se, ali je po desetih letih dejansko v tej državi vse to potrebno. Govorimo, da gremo v Evropo, v Evropo brez mej, in mislim, da je čas, da tem ljudem na nek način pomagamo. V resnici pa moram povedati, da kot poslanec tega parlamenta zares ne bi želel narediti ničesar, kar bi tej državi dolgoročno škodilo. Čakam, da pride predsednik vlade in da nam tu na nekatere zadeve odgovori, da ga slišimo v živo in da mu lahko tudi postavimo vprašanja. Res bi bilo dobro, če bi se te zadeve lahko v paketu rešile, vendar verjamem tistim, ki pravijo - in sami smo se lahko prepričali -, da to pač v tem trenutku ni mogoče. V tem trenutku je mogoče sprejeti to, kar imamo pred sabo. In glede na to, da v tem sporazumu piše, da se ta sporazum sprejema samo za tri leta, bo očitno še parlament v tej sestavi imel možnost govoriti o podaljšanju sporazuma ali o sprejetju novega sporazuma. Glede na to, da je tudi ustavno sodišče ugotovilo in da v samem sporazumu piše, da ta sporazum ne prejudicira državne meje, verjamem ustavnemu sodišču in se bom zaradi tega lažje odločil. Torej, odločil se bom vsaj tako, da temu sporazumu ne bom nasprotoval. Bi pa rad predlagatelje, ki bodo verjetno takoj po sprejemu tega sporazuma začeli pripravljati nov sporazum, opozoril na nekatere napake. Pred sabo imam tabelo, kjer so navedene obmejne vasi, ki bi naj bile zajete v tem sporazumu. Torej, samo en primer vam povem, ker drugih občin ne poznam, občino Ormož pa kolikor toliko poznam. Tu so skupaj, recimo, dve vasi, ena se imenuje Spodnji Ključarovci, ena se imenuje Zgornji Ključarovci Spodnji Ključarovci v sporazumu so zajeti, Zgornji Ključarovci v sporazumu niso zajeti, čeprav sta vasi ena ob drugi. In težko bo ljudem razložiti, da vaščani ene vasi spadajo v ta maloobmejni sporazum, drugi ne. Ko sem šel gledat, sem ugotovil, da so Zgornji Ključarovci oddaljeni od državne meje vsega manj kot 8 kilometrov. Morda bi lahko našteval še kakšne vasi. Upam [[opozorilni znak za konec]] - bom takoj končal - upam, da bo v teh treh letih dovolj časa, da se eventualno zadeve, ki so iz tega sporazuma, tudi do takrat popravijo. Hvala lepa.
Replicirati? Gospod Avšič, replika. Izvolite.
Kratko pojasnilo gospodu Soku. Sam se namreč z njim strinjam. Tudi jaz sem opozoril v svoji razpravi, da so določene pomanjkljivosti in verjetno to v več delih Slovenije, vendar sem hkrati opozoril na to, da mora biti naš interes čim hitreje potrditi ta sporazum, ustanoviti mešano komisijo, ki bo lahko takoj začela z delom in obravnavala pripombe posameznih lokalnih skupnosti, kajti v sporazum je tudi vgrajeno načelo, da spremembe sporazuma lahko tudi znotraj teh treh let - celo prej lahko - pridejo do parlamentov ene in druge države, seveda pod pogojem, da bo mešana komisija to obravnavala in se do njih tudi pozitivno odločala. Tako to ni zabetonirana zadeva za tri leta, pač pa se lahko ureja že znatno prej. Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospod Sok.
No, gospodu Avšiču bi samo toliko rekel, da ni treba, da je meni repliciral, naj se prijavi k razpravi in to pove predlagateljem. Sam bi lahko še na več napak v tem sporazumu opozoril, če bi imel čas. Tako ne vem, zakaj bi mi zaradi tega repliciral. Hvala lepa.
Hvala lepa. Pojasnilo je bilo to, gospoda Avšiča. Gospod Gasparini, razpravo. Izvolite.
Hvala lepa. No, zahvaljujem se najprej gospodu Soku, zato ker je edini, razen tistih, ki ste govorili o ustavnem sodišču, se premaknil z Obale, pa je šel nekje na sever, ostali ste se vsi "dali" okoli Dragonje in okoli morske meje. Seveda, sam bom podprl ta sporazum, za njega si prizadevam že šesto, sedmo leto in mislim, da je sprenevedanje zdaj, v petih minutah, da hočete nekaj novega vedeti, če veste - mislim, že sedem let ga imamo v Poročevalcu. Gospoda Brenčiča pa bi nekaj vprašal. Kje v tem sporazumu, piše, da bomo odstopili Republiki Hrvaški en meter kvadratni ozemlja? Če mi to najdete, potem bom lahko verjel, kar piše tukaj notri, ampak tega ne vidim. In mislim, da take trditve, kot trditve, da bomo neke soline izgubili in tako naprej, da niso umestne. Mislim, da vi, ki živite malo daleč od meje, ne morete, ne morete, lahko pa, oceniti kako živimo mi, ki vsaki dan gremo čez na eni in na drugi. Ne govorim za sebe, ker lahko grem, me nihče nič ne vpraša. Pa še nekaj! Mi imamo tudi maloobmejni sporazum z Italijo. Imam prepustnico in meni je v največje veselje, da ne morem na Škofije, ampak grem na Plavje ali - ne vem - na kakšne druge maloobmejne prehode. In hvala bogu, nihče me ne vpraša niti za prepustnico, za nič, ker vedo, da imam avto KP in potem grem čez. Mislim, da je in za eno stran in za drugo. Kaj bodo dobili Hrvatje več kot Slovenci, tega pa tudi ne vem. To mi ni jasno, ker solato bo peljal en prek meje na eni strani ali pa na drugi - po želji. Res, da ga carina ne vem kako obdavčuje ali pa vpraša itn. Torej, mene interesira, kje je ta kvadratni meter zemlje, ki pa bo, z maloobmejnim sporazumom dobila Hrvaška.
Hvala lepa. Replika najprej gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Nisem tako natančen poznavalec tega sporazuma, vendar, gospod Gasparini, mislim, da ste prišli v kontradikcijo s tem, kar se trenutno plete med tema dvema državama, kar vodi pogajanja predsednik vlade, dr. Drnovšek. Namreč, vseskozi je bilo govorjeno, da so potrebni kompromisi in da bo za to, če hočemo dobiti izhod na morje, mednarodno morje, potrebno tudi kompromisno kaj storiti. To je lahko v interesu države - in da se bo kopna meja pri tem popravljala. To je lahko v interesu države in v principu nisem proti temu, da se storijo kompromisi. Vendar smo danes v težavnem položaju. Ne vemo, ali bodo Hrvati ta sporazum o mejnih zadevah na vladi podpisali oziroma potrdili. Dokler takšnih zagotovil pravzaprav nimamo, smo tudi pri tem - mojem mnenju - v velikih dilemah. Prej je bilo rečeno, da bi imeli bistveno boljšo situacijo, če bi pred leti ta sporazum ratificirali. Kolikor sem razumel naše pogajalce, ki so se sicer zelo prehitro začeli hvaliti in nekoristno oziroma s pogajalske pozicije zelo nespretno, in je ta sporazum, ki ni bil ratificiran, nekoliko pomagal. Kajti, skozi to so lahko dokazali, da je slovenska javnost čuječa, da ne sprejme vsakršne zadeve in da je tudi ne bo sprejela, če bo šlo v preveliko škodo naše države. Kompromisi da, vendar ne za vsako ceno. Prav gotovo smo morali v teh pogajanjih tudi kakšen kvadratni meter odstopiti. Vprašanje pa je, da ne vemo, ali smo na nekem ravnotežju ostali ali pa je šlo to v našo škodo - to je problem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Breničič želi tudi replicirati.
Hvala lepa. Kolega Mario, malo dolgo je že, ko sem jaz imel razpravo, ampak dobro, si malo premislil do tega trenutka. Najprej, da jaz, kot neživeči v tem območju Istre ali slovenskega primorja, naj ne bi posegal v razpravi v to. Mario, ne vem, tudi Rudolf Maister je bil Notranjec, je čutil klic in je šel Štajersko. Zaradi tega ga nič nekako ne obravnavamo negativno. Kar se pa tiče - sam sem samo govoril, da bo sprejetje tega sporazuma imelo posledico nič kaj posebnega navdušenja s strani pogodbenice Republike Hrvaške, da nadaljuje določanje mejne črte, zato ker je za njih mejna črta že določena. Tretji odstavek 1. člena pa govori, kaj je obmejno območje na morju. In točno pove: obmejno območje je tisti morski prostor, nad katerim ima pogodbenica vzpostavljeno suverenost. Tako, kot je zdaj vzpostavljena suverenost; to se pravi, mi izgubljamopol Piranskega zaliva, izgubljamo vsa tri naselja. Ali je tako? Če to prenesemo na mejo, ki obstaja zdaj, in glede na odnos, ki ga je včeraj prikazal saborski odbor, je zadeva povsem jasna. Lahko si pač sam odgovoriš na to, kateri kvadratni meter.
Hvala lepa. Replika, gospod Gasparini. Izvolite.
Govoril sem o maloobmejnem prometu, nisem o meji. Tukaj se strinjam [[...]]Da, da, treba je poslušati. Torej, z vami se strinjam, da je treba kompromise - in tudi naš predsednik vlade se verjetno tega zaveda, pa tudi tisti drugi v Zagrebu. Tako smo "kvit". Kar se tiče, gospod Brenčič - lahko diskutira vsak od nas. Hvala bogu, tu sedimo in tu predstavljamo Slovenijo. Ampak je treba točno navesti, kaj. Tisto deklaracijo sabora, ki jo vi navajate in tisto 3. točko - imate prav. Tam piše: sredina. Ampak, od takrat - mislim, da so se zamenjale plime, oseke tudi v Piranskem zalivu.
Hvala lepa. Replika, gospod Jerovšek.
Gospod Gasparini! Tega argumenta ob tako pomembnem trenutku, da pravite, "govoril sem o maloobmejnem prometu, nisem pa mislil na mejo" ne sprejemam. Mi vsi moramo v tem trenutku misliti na mejo in na sporazume o meji. Pa s tem ne pravim, da tega sporazuma ne smemo ratificirati ali pa mu nasprotovati! Vendar, predvsem nas mora vezati misel na to, kako bomo mi svoje dolgoročne strateške interese na nek način zaščitili. Vidimo, da so Hrvati dosti bolj spretni. Naši pogajalci so se hvalili v trenutku, ko se niso imeli za kaj hvaliti. Minister Kopač se je hvalil, da ne vidi slabe točke v sporazumu o jedrski elektrarni. Seveda so sinoči Hrvatje pobrali z obema rokama tisti sporazum. Tega pa, če ne bo perfekten, ga bodo zavrgli. In potem je lahko katastrofa! Upam, da se bo vse spletlo drugače. Vendar, ne govoriti tu, mene moti, kolegi poslanci, da govorite, da ne vidite slabih točk. Mislite na slovensko pogajalsko pozicijo! Sporazumi še niso podpisani! In ne se hvaliti! Mi še nimamo nič v roki! Vsi naprej nekaj prejudicirate, se hvalite, ne vem kaj smo dobili. Ne bom verjel, bom tu na tem področju nejeverni Tomaž, dokler ne bom videl podpisa na papirju! Do takrat je pa še vsak negativni zasuk možen. In bodimo vendar preudarni in se ne hvaliti in ne vem kaj in ne vem kaj smo zamudili! Da se to ni ratificiralo, je sigurno bilo v korist naše pogajalske pozicije. Mislim, da bi tudi naši ministri to jasno povedali. In je vprašanje, v katerem trenutku pa moramo sedaj roko dvigniti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospod Avšič.
Hvala lepa. Kakorkoli že, mislim, da ni dobro, da govorimo o sporazumu o meji, ker ga nimamo; tako kot ne o sporazumu o nuklearki, ker ga tudi še nismo videli. In dajmo počakati čas, ko nam bo predstavljen in ko bo prišel v redno proceduro v parlament. Danes govorimo resnično o sporazumu o maloobmejnem sodelovanju in to je temelj naše razprave in tudi zaključek bo verjetno samo v tej smeri, da bomo sprejeli zakon ali pa seveda ne, kakršna bo pač odločitev, o maloobmejnem sodelovanju in prometu med Republiko Hrvaško in Slovenijo. Seveda pa je gospod Jerovšek rekel: Hrvatje so z obema rokama sprejeli sporazum o nuklearki. Ničesar še niso sprejeli, to je ena stvar, to je treba povedati, da je bilo to samo predhodno sumiranje mnenj. In drugo rad bi vas spomnil, gospod Jerovšek, in seveda vse nas, ki smo sedeli v tem parlamentu tudi v prejšnjem mandatu, kaj smo mi naredili, potem ko smo obljubili Hrvaški -, to imam napisano - da bomo ratificirali sporazum o maloobmejnem sodelovanju in sporazum o premoženjskopravnih zadevah. In kaj smo mi v tem parlamentu naredili? Premoženjski sporazum smo podprli, ker smo ocenjevali, da ima Slovenija premoženja na Hrvaškem toliko, da je to eden od pomembnih problemov, ki jih mora parlament razrešiti. Ta sporazum, ki naj bi pa služil, kot smo danes že večkrat poudarili, ljudem na obeh straneh meje, pa smo zaustavili v sprejemanju. In se tudi mi moramo včasih vprašati, kako ravnamo, kadar imamo dve stvari, od katerih ena morda bolj koristi kot druga. Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospod Jerovšek. Izvolite.
Hvala lepa. Verjamem vašemu dobremu namenu, gospod Avšič, vendar ne sprejemam logike, da se tu posipamo s pepelom. Danes je bilo navedeno, točno se spomnim, na zunanjepolitičnem odboru, da Hrvati enega sporazuma, ki jim ni ustrezal, niso ratificirali, čeprav smo ga mi sprejeli - o gospodarskem sodelovanju. In ne posipajmo se s pepelom, da smo slabši od naših partnerjev! Pogajanja so zelo trda in bodimo tudi mi trdni v pogajanjih. Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospod Avšič. Izvolite.
Gospod Jerovšek se lahko posipa s pepelom, ampak naj govori v svojem imenu, jaz se nisem nameraval. Hvala.
Hvala lepa. Želite razpravljati, gospod Kebrič? Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Zelo pozorno sem poslušal razpravljavce, pa tudi replike. Zato sem se sedaj odločil, da povem svoje mnenje, zakaj sprejemam in bom glasoval za ratifikacijo tega sporazuma. Tudi sam živim blizu meje in mi je zelo žal, da mnogi govorite o meji, pa ne veste, da je obmejno območje nekaj čisto drugega kot pa meja. Ne določa se z metrom od neke mejne črte, ampak se po politični in drugih gospodarskih in kulturnih, etnografskih to določa. Živim v Mariboru, na levem bregu mesta - predmestje Kamnica je spadala v maloobmejno območje in so imeli to prepustnico. Ruše, kjer sem rojen, ležijo na desnem bregu Drave, mnogo bolj oddaljeno od mejne črte, pa so kljub temu imeli prebivalci maloobmejno prepustnico. Maloobmejni sporazum rešuje ljudi, ne rešuje meje, to je ustavno sodišče jasno povedalo in nehajmo z debatami, ker izgubljamo čas, se smešimo pred državljani, kako diskutiramo, kaj razpravljamo, ker ni na dnevnem redu meja, ampak je maloobmejni sporazum, ki je točno določen - katere vasi, katera mesta. Kolega poslanec Avšič je lepo povedal: če bi ta sporazum že imeli, bi lahko marsikdo od prebivalcev vse tiste pripombe, ki jih bodo imeli, lahko že zdavnaj prek te komisije popravili, če na določeni meji menijo, da nekaj ni čisto prav. Lepa hvala za poslušanje.
Hvala lepa. Replika, gospod Sok, izvolite.
Čisto na kratko bi rad spoštovanemu poslanskemu kolegu, gospodu Kebriču, rekel, da ne vem, zakaj on razume, da je to smešenje pred narodom. Konec koncev, slovenski narod nas niti ne more gledati, niti to ni omogočeno, da bi - recimo - slovenska televizija eno tako pomembno razpravo prenašala. V tem času lahko gledajo hrvaški sabor, ne morejo pa gledati svoje slovenskega parlamenta. Tako da, prosim vas lepo, to ni tako razumeti, da se smešimo, če razpravljamo in pač povemo svoja mnenja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika? Izvolite, gospod Rokavec.
Hvala za besedo. Kratka replika kolegu Kebriču. Namreč, res je, da 59. člen tega sporazuma govori - ker je izrecno navedeno, da sporazum v ničemer ne prejudicira določitve in pa označitve državne meje med pogodbenicama. Ampak sporazum se pa dejansko ne more izogniti in se ne izogne določanju, kdo izvaja oblast na obmejnem območju. Kjer bo stopil v veljavo še ne pred dokončnim dogovorom, če bi državni zbor sprejel ta dokument, prej zakon o ratifikaciji maloobmejnega sporazuma, bi ob situaciji, ko ne bi prišlo do dogovora med obema pogodbenicama glede določitve meje, bilo lahko to ena od oteževalnih okoliščin. V tem je bojazen,gospod Kebrič. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Kebrič. Izvolite!
Zelo kratko, gospod Sok. Ne napak razumeti, če sem uporabil besedo "smešenje". Ljudje vedo - tisti, ki kaj berejo ali poslušajo -, kaj je točka dnevnega reda - maloobmejni sporazum. Vse ponavljanje o prejudiciranju meje in vse ostalo je bilo odveč in v tem smislu menijo ljudje, ki so me klicali, kolikokrat se oddaljujete od osnovne točke dnevnega reda, ko določeni poslanci ali poslanke pridejo z drugimi načeli, z okolnostmi, ki niso predmet točke dnevnega reda. Mi bi lahko bili - in te pripombe dobivam in jih prenašam - mnogo bolj racionalni, če se ne bi, prvič, toliko ponavljali, drugič, pa oddaljevali od osrednje vsebine točke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem splošno razpravo. Dolžna sem pojasnilo poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke k amandmaju, ki so ga predložili, enega umaknili in ga drugič nadomestili z amandmajem k predlogu zakona o ratifikaciji sporazuma. Naslovili so ga: Amandma k 2. členu, vendarle pa v nadaljevanju posegli v besedilo sporazuma, ker nadaljujejo: k 59. členu, torej sporazuma, se doda novi drugi odstavek. Amandma je brezpredmeten zaradi tega, ker z nadaljevanjem, z vsebino posega v vsebino sporazuma. Vsebine sporazuma pa ni možno spreminjati, ker je za spremembe, kakor veste, potreben poseben postopek, ki je določen v zakonu o zunanjih zadevah in ga seveda organ, to je izvršna oblast, med tem, ko sklepa sporazum, v skladu s tem zakonom izvaja. Spoštovani! Spoštovana poslanska skupina! Tako bi vi lahko vložili amandma le k zakonu o ratifikaciji, ker se namreč le tako glasi 213. člen. Dovolite, da ga citiram. "Glede obravnave predloga zakona o ratifikaciji in amandmajev k členom zakona o ratifikaciji" - spoštovani gospod Jelinčič, ne k sporazumu - "se uporabljajo določbe tega poslovnika o hitrem postopku." Smeli bi torej vložiti amandma le k 1., 2. oziroma 3. in 4. členu. Viste vložili amandma k 2. členu, vendar v nadaljevanju amandmirate vsebino sporazuma, kar je nedopustno, zato je vaš amandma brezpredmeten in ga državni zbor iz tega razloga, kot sem ga zdaj pojasnila, ne more obravnavati. Gospod Jelinčič, želite ugovarjati moji obrazložitvi, da je amandma brezpredmeten? Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Rekli ste, da se ne da spreminjati teksta sporazuma oziroma zakona oziroma ne vem, kaj ste hoteli povedati, kajti to v samem izhodišču ni res. Kajti dopis ministrstva za zunanje zadeve Republike Slovenije, ministrstvu za zunanje zadeve Republike Hrvaške z dne 18. junija 2001 spreminja tekst že na hrvaški strani ratificiranega sporazuma. In sicer, v tretjem odstavku 11. člena, kjer dodajastavek: "Ta pravica mora biti navedena v kmetijskem vložku." Potem kot ste vi pojasnjevali, je dovoljeno nekaj ministrstvu, poslancem pa to ni dovoljeno. Latinci so rekli temu "Quod licet lovi, non licet bovi" ali prevedem ali ne, rajši ne bom, ker boste rekli, da žalim. Vendar je to latinski pregovor, ki so se ga izmislili - ne koalicijski partnerji, vendar pa že kdo drug, pa precej pametnejši. Slovenska nacionalna stranka ostro protestira proti takšnemu razmišljanju in takšnemu ravnanju slovenske vlade in vodstva slovenskega parlamenta. Poslovnik državnega zbora je zelo eksakten v svojem 213. in v svojem 204. členu, kjer nič ne piše, kateri od členov se smejo amandmirati oziroma kateri se ne smejo. In če pogledamo vloženi amandma, piše, tako kot je v skladu z zakonom predpisano: amandma k predlogu zakona o ratifikaciji sporazuma med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju. In naprej piše. Amandma k 2. členu. Kaj to pomeni? To pomeni, da je o tem amandmaju treba glasovati, pa ga potem zavrzite. Vendar glasovati pa o tem amandmaju je treba, če nočete kršiti tistih zakonskih določil oziroma aktov, ki jih je sprejel tudi državni zbor o svojem poslovanju, ali pa smo že tako daleč, da se bo tudi to dogajalo. Mislim, da takšnega postopka si državni zbor pač ne sme privoščiti. Če vas je pa strah tudi tega, da bi celo glasovali o tem, ja potem pa ne vem, kaj delate tukaj notri v državnem zboru. Jaz sem vedno pričakoval, da so tukaj notri ljudje, če že ne delajo za slovensko korist, da jih vsaj strah ni povedati, zakaj delajo oziroma kakšno je njihovo mnenje. Če je pa tudi to prepovedano, potem pa ne vem. Zaenkrat sem končal s tem.
Hvala lepa. Ker gospod Jelinčič v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ugovarja moji obrazložitvi o brezpredmetnosti amandmaja in je tudi v svoji obrazložitvi podal samo prvi del, ni pa nadaljeval z delom, ki je bistven, to pomeni: k 59. členu se doda novi drugi odstavek, kar pomeni, da amandma posega v sporazum, bom kot predsedujoča v skladu s 70. členom poslovnika glede na to, da niste zadovoljni z mojim pojasnilom in obrazložitvijo, zakaj je amandma brezpredmeten, prosila državni zbor, da odloči o tem vprašanju brez razprave in brez obrazložitve glasu. Svojo razlago, da je amandma, ki ga imate na klopi, z dne 28. junij 2001, zaradi razlogov, ker ni vložen v skladu z 213. členom, to je k členom zakona o ratifikaciji, marveč posega v besedilo sporazuma, kar je nedopustno, brezpredmeten. To svojo razlago dajem spoštovanemu zboru na glasovanje in v skladu s 70. členom tudi ni razprave o glasovanju in brez obrazložitve glasu. [[Glas iz klopi.]] Ali je bilo moje pojasnilo v skladu s poslovnikom, o tem bo odločal državni zbor. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 10. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je pojasnilo predsedujoče, torej mene, prejelo podporo državnega zbora. Zato je torej amandma brezpredmeten in o njem ne bomo ne razpravljali in ne odločali. Želite proceduralni predlog, gospod Jelinčič? Izvolite!
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Navedel bom drugi odstavek 70. člena poslovnika, ki pravi tako: "Če poslanec zahteva besedo, da bi opozoril na napako ali popravil navedbo, ki po njegovem mnenju ni točna in je povzročila nesporazum ali potrebo po osebnem pojasnilu, mu da predsedujoči besedo takoj, ko jo zahteva." Jaz sem jo zahteval že prej, mi je niste dali, zato sem isti drugi odstavek 70. člena poslovnika izrabil sedaj. Sedaj me pa najprej zanima, če smem govoriti ali ne smem govoriti. Ali še velja poslovnik ali ne velja več?
Gospod Jelinčič, dovolite. Želeli ste proceduralni predlog [[...]]
Da.
[[...]]očitati mi kršitev poslovnika. Da samo razdelava stvar, da ne bo nesporazuma in da ne bodo ti očitki slučajno upravičeni. Niso zaradi tega: vi ste podali amandma. Moja ocena je bila, da je amandma brezpredmeten. Vi ste vztrajal, s tem ko ste citirali določila poslovnika, da smo dolžni o njem glasovati. To svojo razlago sem z obrazložitvijo v skladu s prvim odstavkom 70. člena, ki je jasen, tudi vaša obrazložitev je bila jasna, podala v glasovanje državnemu zboru. Tudi v tem deluje bil poslovnik jasen, vašo roko sem videla, vendar sem povedala, da se o vprašanju, ki sem ga dala državnemu zboru na glasovanje, ne razpravlja in se niti ne sme obrazložiti glasu. In v tej fazi vam, spoštovani gospod Jelinčič, v skladu s poslovnikom nisem bila dolžna dati besede. Zdaj ste zahtevali besedo, da boste podali proceduralni predlog. Če se razumeva, po vsebini je vaš proceduralni predlog, da vam neupravičeno nisem dala besede, kar sem zdaj obrazložila. Če želite nadaljevati in podati še kakšen proceduralni predlog, prosim, da to storite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča, da ste mi dovolili besedo, kajti mislim, da bo ta čas petih minut že potekel, čeprav ste govorili samo vi - meni niste omogočili povedati tistega, kar sem želel. Želel sem pa najprej povedati, da je 70. člen sestavljen iz dveh odstavkov, in sem vam citiral drugi odstavek, po katerem imam pravico opozoriti na napako. Napaka pa dejansko je. Napaka je v tem, da je ministrstvo za zunanje zadeve spremenilo tekst že po tistem, ko je Hrvaška ratificirala ta sporazum, medtem ko mi - pravite, mi, poslanci - nimamo pravice spreminjati. Gre za dvojna merila in to je tista napaka, na katero opozarjamo v Slovenski nacionalni stranki. Gre pravzaprav za protislovensko delovanje, kar se bo pokazalo čez čas. In jasno in razumljivo pa nam je, da v primeru, tem, kot je, ko ste dobili nalogo, da morate izpeljati ratifikacijo tega sporazuma, boste naredili prav vse, tudi kršili poslovnik in, če bo treba, kršili ustavo. Pa ni rečeno, da poslanskih kolegov, kolegice in mene od slovenske nacionalne stranke, ko bomo šli ven, ne bodo čakali še kakšni od Slovenske obveščevalne službe, pa nas odpeljali na kakšno zaslišanje ali pa prepričevanje in spreminjanje izhodišč.
Hvala lepa. Gospod Jelinčič, dovolite, drugi odstavek 70. člena - najprej smo vedno dolžni rešiti prvi proceduralni zaplet, ki se nam je pojavil. Rešili smo ga z glasovanjem državnega zbora. V zvezi s tem dovolite še pojasnilo, da je torej ministrstvo za zunanje zadeve bilo ob spremembah, ki jih je pripravilo, obravnavalo drugače kot mi poslanci. Odprava tehničnih napak v besedilu sporazuma je skladna s točko B prvega odstavka in četrtim odstavkom 79. člena dunajske konvencije o pogodbenem pravu, in o tem sta bili obe strani, se pravi ministrstvo za zunanje zadeve Republike Hrvaške in ministrstvo za zunanje zadeve Republike Slovenije, soglasni. Toliko v pojasnilo tem očitkom. Gospod Jelinčič, tu bi želela zaključiti, ker sem vam dala pojasnilo na to vprašanje.
Gospa predsedujoča, niste mi dali pojasnila, ker ne gre za tehnične popravke, ampak gre za vsebinske popravke. In v takšnem primeru tudi dunajska konvencija dovoljuje spremembe, če se sprejmejo v določenem parlamentu, dovoljuje tudi spremembo že ratificiranega sporazuma, če se nasprotna stran strinja. In to je tisto. Vi pa že v samem izhodišču ne dovoljujete niti debate o teh stvareh. In to je kratenje demokracije! In to je tisto, za kar smo se baje borili tukaj, da bo demokratična diskusija, da se bodo kresala mnenja in da bomo iz tega naredili nekaj dobrega za Slovenijo. Zdaj pa zgleda, da nekateri delajo samo nekaj dobrega za svoje žepe.
Hvala lepa. Še moje zadnje pojasnilo. Obe strani, ki sta sklepali sporazum in sta za to pristojni, sta bili soglasni, da gre za tovrstne popravke, kot sem jih prej omenila. Spoštovani! Glede na to, da smo razpravo zaključili in da smo dogovorjeni, da se nam pridruži predsednik vlade, dr. Janez Drnovšek, do njegova prihoda prekinjam zasedanje. Potem ob 17.00 uri nadaljujemo z delom. Hvala lepa.
Gospe in gospodje, kolegice in kolegi. Najprej bomo ugotovili sklepčnost, navzočnost v dvorani. Prosim, da vstavitev soje kartice in da priglasite svojo navzočnost. Kolega Bevk, lahko mojo kartico, prosim, izvečete. Hvala lepa. Ugotavljam navzočnost v dvorani. Navzočih je 53 oziroma več, kot zahteva kvorum za odločanje. Državni zbor je sklepčen in lahko odloča. Državni zbor je zaključil razpravo o predlogu zakona o ratifikaciji sporazuma med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju. Sklenil je, da bo poslušal še nastop predsednika vlade, dr. Janeza Drnovška, ki se je pridružil delu državnega zbora, in ga med nami lepo pozdravljam ter hkrati vabim, predsednik vlade, da spregovorite državnemu zboru. Prosim!
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Hvala za povabilo, da lahko pridem k vam in da se spet srečamo. Slovenska vlada je danes obravnavala dva pomembna dokumenta, osnutka sporazumov o nuklearki v Krškem in pa sporazum o meji z Republiko Hrvaško. Osnutek sporazuma, seveda. Sprejela je ustrezne sklepe o tem, da se ta osnutek parafira in da se začne procedura tudi v državnem zboru. Enako je danes storila tudi hrvaška vlada. Pred slabo uro so tudi pri njih zaključili danes to razpravo in sprejeli podobnasklepa o obeh dokumentih. Torej, s tem je na vladnem nivoju dokončano, kako bi rekel, 10-letno pogajanje o meji s Hrvaško in pred nami je torej procedura obravnave v obeh parlamentih, ratifikacija obeh sporazumov. Ta razprava je na nek način povezana, ni formalno in neposredno povezana, ampak v dosedanjih razpravah pa velikokrat s sporazumom o maloobmejnem sodelovanju z Republiko Hrvaško, ki ga danes obravnavate. Ocenjujem, da ni prav nobenih razlogov več, niti ustavnopravnih, ki so se nekaj časa izpostavljali, niti drugih, niti pogajalskih razlogov več, da državni zbor danes ne bi ratificiral maloobmejnega sporazuma. Mislim nasprotno, da je sedaj več kot primeren čas in verjetno tudi skrajni čas, da državni zbor to stori in da ratificira maloobmejni sporazum s Hrvaško. Ravno v tem trenutku, ko smo dosegli neko pomembno točko v reševanju medsebojnih odnosov, se mi zdi to še toliko pomembnejše, da se vzpostavi in nadaljuje pozitivna spirala v reševanju medsebojnih problemov med obema državama. Ocenjujem, da je določitev meje in pa sporazum o meji ključnega pomena za državo, za njeno suverenost, za njeno dokončno postavitev na zemljevidu, za njeno stabilnost in tudi za njeno varnost. Okvir določanja meje in dogovarjanja z Republiko Hrvaško nam je bil ustavni zakon iz leta 1991, ki je določil, da velja meja, ki je bila vzpostavljena, ki je veljala 25.6.1991 ob osamosvojitvi obeh držav. Torej naš mandat, ki smo ga imeli, je bil sporazumna določitev te mejne črte, njeno definiranje tam, kjer je šlo za kakšna sporna vprašanja ali sporne poglede, in ta mandat smo, po moji oceni, sedaj izpolnili. Nismo imeli mandata popravljati kakšnih prejšnjih zgodovinskih korakov ali prejšnji zgodovinskih spreminjanj meja. Naše izhodišče in naš mandat torej je bilo stanje ob osamosvojitvi in ne vračanje prej v zgodovino, o čemer je bilo sicer večkrat slišati oziroma veliko govora v javnosti. Vendar takšnega mandata torej nismo imeli. Tisto, kar smo morali storiti v veliki meri na novo ali v celoti na novo, je bila določitev morske meje med obema državama. V desetletnih pogajanjih smo tokrat prvič uspeli priti do dogovora o tem. Prvič smo uspeli priti do sporazuma, do dogovora o izhodu na odprto morje, torej da ima Slovenija iz svojega teritorialnega morja neposreden stik z mednarodnim morjem, z odprtim morjem. To ključno točko smo dogovorili. In tudi ostala rešitev na morju je po naši oceni ugodna, zadovoljiva in zagotavlja Sloveniji položaj morske države. Konkretno predstavitev same meje in njenega celega poteka, seveda vam v tem današnjem okviru ne morem dati. To naj bi, to bomo storili verjetno že prihodnji teden, ko se bomo dogovorili kdaj bi ustrezni odbor obravnaval ta osnutek sporazuma, in tam bo lahko torej podrobno predstavljen celoten potek te meje. Po naši oceni, seveda, je sporazum dober, uravnotežen. Dosegli smo veliko na morju, morda nekje nekaj manj od nekaterih pričakovanj, ki pa niso bila povsem utemeljena v ustreznih dejstvih, dokumentaciji. Vendar Slovenija svojo mejo s tem lahko sedaj v celoti zaokroži. Pričakujem in upam, da bo postopek sprejemanja, postopek verificiranja tega sporazuma in tudi postopek ratifikacije uspešen tako v našem državnem zboru kot tudi v hrvaškem saboru. Očitno je, da je tudi tam razprava zelo kritična, celo zelo ostra. Očitno je, dav takšnih primerih nobena pogajalska stran ne more predložiti pogajalskega izkupička, ki bi bil povsem v korist samo ene države in povsem v izgubo samo druge. Skušali bomo vsak pozitivno predstaviti tisti svoj pogajalski dosežek, tisto, kar se nam zdi pomembno, seveda hkrati ne preveč evforično, ker tudi ne želimo vzbujati občutka popolnega zmagoslavja, ker to enostavno ni možno, ker bi to pomenilo, da je pač ena stran izgubila, in s tem tudi ne bi bilo nobenih možnosti za dogovor in potem tudi za ratifikacijo, če bi bila takšna percepcija. Ocenjujem torej, da je sporazum realističen, korekten in da ustreza slovenskim nacionalnim interesom. V kontekstu maloobmejnega sporazuma torej, še enkrat, ni nobenega razloga za zadrževanje ratifikacije tega sporazuma. Predlagam in apeliram na državni zbor, da to zdaj stori v svojem postopku odločanja. Ocenjujem, da je s tem, ko sta obe vladi določili osnutke sporazumov o meji, končan pogajalski postopek, proces [[...]]in da torej sprejemanje ali nesprejemanje maloobmejnega sporazuma v tem kontekstu nima več vpliva. In mislim, da je tako v interesu slovenskih prebivalcev, predvsem ob meji, kot seveda tudi hrvaških, da se ta sporazum torej sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predsednik vlade. Skladno z drugim odstavkom 213. člena poslovnika državnega zbora predlagam, da sklenemo, da bomo glasovali o predlogu zakona v celoti. Navedeni predlog sklepa ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj tretjina navzočih poslancev. Želi o predlaganem sklepu kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Ker ne želi nihče razpravljati, razpravo zaključujem. Prehajamo na odločanje o predlogu tega sklepa. Prosim, dr. Bajuk.
Gospod predsednik, na podlagi poslovnika prosim pol ure odmora za posvetovanje naše poslanske skupine, preden se glasuje. Hvala lepa, gospod predsednik.
Dr. Bajuk, smem ugibati? Verjetno menite pred odločanjem o predlogu zakona v celoti. Zdaj glasujemo samo o sklepu, da glasujemo o zakonu v celoti. Predlagam, da ta sklep še opravimo, potem pa bomo seveda upoštevali vašo prošnjo v skladu s poslovnikom. Torej, kolegice in kolegi! Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, da bomo glasovali o predlogu zakona v celoti. Ta predlog dajem na glasovanje. Navzočih je 79 kolegic in kolegov. Za jih je glasovalo 71, 6 jih je proti. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je predlog sklepa sprejet. V skladu s pobudo vodja poslanske skupine Nove Slovenije odrejam polurni odmor. Državni zbor bo odločal o predlogu zakona v celoti ob 17.45 uri. Do takrat sejo prekinjam.
Kolegice in kolegi! Ura je 17.46 minut. V skladu z našo oglasitvijo pred prekinitvijo seje sprašujem [[...]]Najprej bomo ugotavljali navzočnost, se opravičujem. Prosim, da s pritiskom na tipko kvorum ugotovimo sklepčnost v dvorani. Državni zbor je sklepčen in lahko odloča. Dr. Bajuk, vodja poslanske skupine Nove Slovenije je zahteval polurni odmor inga sprašujem, ali želi besedo. [[Želi.]] Prosim, dr. Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. S tem, da smo danes v državnem zboru bili seznanjeni s sporazumom, ki je bil danes dosežen med obema vladama, Republike Slovenije in Republike Hrvaške, ocenjujemo, da ne obstajajo več razlogi, da ne bi pač nadaljevali s proceduro glede maloobmejnega sporazuma. Na podlagi naše odločitve in tudi pogovorov z našimi kolegi koalicije Slovenije, Nova Slovenija, ne bo temu nasprotovala oziroma bo tudi podprla. A vendar, moram pa jasno in glasno povedati, da to na noben način ne pomeni, da Nova Slovenija sprejema ali pa podpira, kaj je v tem sporazumu, ker nam pa še ni glede meja znano. Samo to, da sedaj lahko, ker nadaljujemo s to proceduro; to pa zato, ker se je dokončno le postavil nek logičen red, da se prej določi, ali se pride do nekega sporazuma do meje same, potem pa se lahko pametno in racionalno pogovarjamo o maloobmejnem odnosu ob tem pasu. Hvala lepa, gospod predsednik.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Predlog dajem na glasovanje. Glasujemo o predlogu zakona. V dvorani je navzočih 83 kolegic in kolegov, za ratifikacijo je glasovalo 73 kolegic in kolegov, 6 pa jih je bilo proti. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zakon o ratifikaciji sporazuma med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometu in sodelovanju sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 43. TOČKO - PREDLOG ZAKONA O SAMOPRISPEVKU. Končali smo prvo obravnavo. Za besedo vabim predsednika odbora za notranjo politiko, kolega Lavrinca. Prosim, gospod predsednik.
Hvala lepa, gospod predsednik.
Prosim, imate besedo, za vse ostale pa velja [[...]]
To pomeni, da bodo ostali tiho, verjetno.
Prosim?
To pomeni, da bodo verjetno ostali tiho, če imam jaz besedo?
To bi bilo prav.
OK. Torej, odbor te točke ni obravnaval. Razlog je zelo preprost. V času, ki je bil na voljo, ni bilo mogoče resno preštudirati vseh pripomb, ki so prišle iz lokalnih skupnosti, torej iz občin, in prav tako tudi ne pripomb, ki so bile dane v prvi obravnavi, tako na odboru kot tudi na državnem zboru. Zato bo pač dokončanje te točke verjetno treba prestaviti na september.
Hvala lepa, predsednik Lavrinc. Želi še kdo besedo, sicer bomo glasovali o vašem predlogu, da se ta točka prenese na eno izmed prihodnjih sej. Želi kdo o tem sklepu besedo? [[Nihče.]] Potem zaključujem razpravo in dajem predlog odbora za notranjo politiko, da se na podlagi 73. člena poslovnika ta točka prenese na eno izmed naslednjih sej, to na glasovanje. Glasujemo. Glasujemo o predlogu sklepa, ki ga je dal odbor za notranjo politiko. Prosim za mir v dvorani. V dvorani je navzočih 65 kolegic in kolegov. 60 jih je ta predlog podprlo, 3 so mu nasprotovali. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je sprejet in s tem zaključujem to točko, torej 43. točko dnevnega reda. Na podlagi 73. člena poslovnika, 48. TOČKO DNEVNEGA REDA PRENAŠAMO NA 8. IZREDNO SEJO DRŽAVNEGA ZBORA. Ta predlog dajem na glasovanje. Še prej sprašujem, ali želi kdo besedo o tem, torej, da se 48. točko dnevnega reda prenese na 8. izredno sejo, ki se bo začela jutri. [[Nihče.]] Ta predlog dajem na glasovanje. V dvorani je navzočih 68 kolegic in kolegov. 62 jih je bilo za, 1 je temu nasprotoval. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlog sklepa sprejet. Prehajamo k 51. TOČKI DNEVNEGA REDA, GRE ZA POROČILO O POSLOVANJU ZAVODA ZA POKOJNINSKO IN INVALIDSKO ZAVAROVANJE. Razprava je končana. Sprejet je bil predlagani sklep. Odprta je razprav o dveh, prosim, kolega Anderič, proceduralno. Prosim.
Prosim, če preberete magnetogram in boste ugotovili, da je ta točka bila zaključena. Če hočemo ponovno iti na to točko, je treba z glasovanjem to opraviti, v nasprotnem primeru ne. Tako je po poslovniku.
Vi torej pričakujete, da bom vodil naprej razpravo, ki je odprta. Prosim.
Morate prebrati magnetogram. Gospod Brejc je včeraj zaključil to točko in je prešel na naslednjo točko, nakar je nekdo interveniral in naj bi se točka kar nadaljevala. Tako se pač po poslovniku ne da; samo z novim glasovanjem, z novim odprtjem te točke se to lahko naredi, drugače vam bo sekretarka razložila, kako se tolmači poslovnik.
Kolega Brenčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ni povsem tako, je pa nekaj res. Podpredsednik državnega zbora ni prešel na novo točko, ko pa je bil izglasovan sklep, ki ga je predlagal odbor, je on takoj za tem rekel, s tem je ta točka zaključena, v istem trenutku sem jaz roko dvignil, ampak on je že rekel zaključena, brez da bi jaz uspel tolmačiti. Želim pa, spregovoriti, gospod predsednik, delček iz magnetograma predsednika delovnega telesa, ki je bil sledeč: "Po končani razpravi odbor je odbor sprejetje ugotovitveni sklep, s katerim predlaga državnemu zboru, da po obravnavi letnega poročila v skladu s 173. členom poslovnika sprejme sklep, kot je predložen v poročilu odbora." Dodatno pa smo v obravnavo in sprejem državnemu zboru predlagali kot matično delovno telo tudi dva dodatna sklepa, in sicer, prvi: "Vlada naj na podlagi danih zagotovil zavodu poskrbi, da bo tožba Republike Slovenije za plačilo nadomestila za delo Dursa za leto 1997 in 1998 tudi dejansko umaknjena." In drugi sklep: "Vlada naj prouči možnost vzpostavitve operativnejšega načina za odpisovanje, delno odpisovanje, odloge in obročno odplačevanje prispevkov." S tem sem kot poročevalec zelo jasno nakazal, da je odbor oblikoval dva dodatna sklepa in ju je posredoval državnemu zboru v obravnavo in sprejetje. Glede na to, da je predsedujoči tako hitro zaključil, medtem sem pa tudi že držal roko, mi je potem dal besedo, in je tudi sam smatral, da je prav, da se o tem nadaljuje. Predlagal bi, gospod predsednik, če je potrebno, ponovno odpremo to točko, v skladu s poslovnikom, in opravimo razpravo ter glasovanje o teh dveh dodatnih sklepih.
Če je šlo za nesporazum, bomo točko ponovno odprli in bomo razpravljali ter glasovali o teh dodatnih sklepih. Kolega Brejc, ki je včeraj vodil sejo, želi pojasniti.
No, če lahko rečem k temu, mi bi v tem času že zdavnaj ta dva sklepa sprejeli. In glede na to, da je to res, kar gospod Brenčič pravi, da medtem ko sem jaz zaključeval to točko, je on že držal dvignjeno roko - to je res. Vendar pa moram reči, da je strokovna služba opozorila, da sklepa nista pravilno vložena in da sta torej z vidika procedure neprimerna, in iz tega razloga ju tudi kot dodatnih sklepov nisem predlagal.
Mislim, da bi bilo zdaj dobro, da sodeluje tukaj tudi sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve. Državnemu zboru bom predlagal, da odloči o mojem proceduralnem predlogu, da dajemo dva dodatna sklepa v razpravo. Prosim, kolega Anderlič.
Glede na to, da je gospod Brejc rekel, da ga je strokovna služba opozorila, da sklepa nista pravilno vložena, potem, seveda, ne more biti več te razprave; potem je točka zaključena in je končana in pri naslednji točki enkrat se naj ta dva sklepa uveljavita. Druge pač ni, če hočete spoštovati poslovnik, če pa ne, potem pa je vse mogoče.
Nimamo druge izbire, kot da ga spoštujemo. Očitno je šlo včeraj za nesporazum, za spregled prijave, samo [[...]]
Gospod predsednik, povsem lahko je, da je šlo za nesporazum [[...]]
Dobite besedo, dobite, samo če lahko končam. Seveda moramo ravnati v skladu s poslovnikom in rešiti situacijo, v kateri smo. Če prav razumem, je včeraj kolega Brejc spregledal dvig roke, ki bi omogočil nadaljevanje razprave in mogoče tudi vam, da spremenite vsebino. Odločiti moramo o tem, kako bomo zdaj vodili proceduro naprej. Kolega Brenčič.
Lahko da gre za nesporazum. Samo dejstvo je, da sta bila ta dva dodatna sklepa sestavni del poročila matičnega delovnega telesa, poročila v tem smislu, da je delovno telo z ugotovitvenim sklepom predlagalo državnemu zboru, da sprejme sklep, kot je bil naveden, in pa oblikovalo dva dodatna sklepa, ko sta bila z napovednim, bi rekel, sklepom odbora povsem razumljena, da se o njih odloča in razpravlja ter jih sprejme državni zbor. In identično temu je bilo tudi ustno predstavljeno poročilo s strani poročevalca.
Prosim, kolega Školč. Predlagam, da smo strpni in da pogledamo, katera odločitev je v skladu s poslovnikom.
Hvala. Sam bi rad podal proceduralni predlog, da razrešimo to situacijo. In sicer, da državni zbor ponovno odpre to točko in glasuje o teh dveh dodatnih predlogih, za katere vnaprej povem, da jih bom tudi podprl, ker omogočajo na nek način, da državni zbor prek te diskusije vpliva na določene stvari v zvezi z diskusijo o pokojninski blagajni. In mislim, da lahko to tehnično in gentelmansko opravimo glede na dogajanje na včerajšnji seji. Prosil bi za ponovno odprtje te točke.
Dobro. Proceduralni predlog se glasi, da se ta točka ponovno odpre. O tem bomo glasovali. Prosim, kolega Anderlič. To je proceduralni predlog. Predlagam, da z odločitvijo odločimo o tem predlogu. Jaz predlagam, da o tem odločimo z glasovanjem. Želite stališče sekretariata? Prosim, da vendarle uredimo stvar, ki je bila posledica napake včeraj.
Sam vendarle mislim, da je potrebno preveriti to [[...]]Ne, vi govorite o nečem drugem, o čemer je gospod Brejc govoril. Gospod Brejc je rekel, da je imel obvestilo, da sta sklepa nepravilno vložena. Če nista pravilno vložena, potem vi to ugotovite, ali sta ali ne, preden gremo ponovno odpirati točko. Če pa ne, se pa strinjam, da se točka odpre, zato sem tudi na začetku to predlagal, da tako lahko to razrešimo. Ne moremo pa kar: bi pa ne bi. Ampak, če pa nista pravilno vložena, potem pa tako ali tako ni poslovniško, da gremo odpirati točko.
Torej, obveščen sem, da sta sklepa pravilno vložena. Poslanska skupina je dva sklepa pravilno vložila. V tem smislu lahko odločamo o proceduralnem predlogu, da se točka ponovno odpre. Ta predlog dajem zdaj na odločanje. Prosim. Glasujemo o predlogu, da ponovno odpremo to točko. Prosim. Navzočih je 51 kolegic in kolegov. 29 jih je bilo za, 18 proti. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 18.]] Želi kdo v zvezi s predlaganima dvema sklepoma besedo? Kolega Brejc.
Sam lahko samo to ugotovim, da je gospod Plevelj včeraj izrecno rekel, da sta oba sklepa napačno vložena in da sta bila danes pa pravilno vložena. Ampak, včeraj na sami seji, ki sem jo jaz vodil, pa nista bila pravilno vložena.
Prosim, da je nekoliko miru v dvorani! Če bo trebna, bomo vzeli 5-minutni odmor, da se stvari razčistijo. Predloga sta bila vložena pravilno. Odbor je vložil dva predloga. To sta sklepa odbora. To sta sklepa odbora - drži? Prosim, kolega Brenčič - ne. Predlagam, da tukaj na tej točki odredimo 10 minut pavze. Prosim, 10 minut, sejo bomo nadaljevali ob 18.10 minut. [[Oglašanje iz dvorane.]] Mislim, da ti zapleti sedaj niso potrebni, prosim. Predlagam za toliko strpnosti, da se v 10-minutni pavzi ugotovi situacija, da bomo ravnali povsem v skladu s poslovnikom. Nadaljujemo ob 18.10 minut. Prosim za toliko strpnosti, kolegice in kolege. Ob 18.10 minut.
Vabim kolegice in kolege, da se nam pridružijo v glavno dvorano državnega zbora. Predlagam, da ugotovimo navzočnost v dvorani. Manjka en kolega ali kolegica, da bi postali sklepčni, da bi lahko odločali. Ponovno ugotavljamo navzočnost v dvorani. Ugotavljamo navzočnost v dvorani. Navzočih je dovolj kolegic in kolegov, da lahko odločamo - 47 nas je. Mislim, da je bil sklep, ki smo ga sprejeli, povsem v skladu s tem, kar se je ob zaključku te točke dogajalo. Tako bi lahko danes razpravljali o dveh predlogih dodanih sklepov, ki ga državnemu zboru Republike Slovenije daje v obravnavo in sprejem poslanska skupina SLS + SKD. Sprašujem, ali želi kdo razpravljati o njima? [[Ne.]] Potem bom najprej dal predlog, ki se glasi: "Državni zbor Republike Slovenije predlaga vladi Republike Slovenije naj na podlagi danih zagotovil zavodu poskrbi, da bo tožba Republike Slovenije za plačilo nadomestila za delo Durs za leti 1997 in 1998 tudi dejansko umaknjena." Ta predlog dajem na glasovanje. Navzočih je 46 kolegic in kolegov, 37 jih je bilo za, 4 so bili proti. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je prvi dodatni sklep sprejet. Drugi se glasi: "Državni zbor Republike Slovenije predlaga vladi Republike Slovenije naj preuči možnost vzpostavitve operativnejšega načina za odpisovanje, delno odpisovanje odloga in obročno odplačevanje prispevkov." Ta predlog dajem na glasovanje. V dvorani je navzočih 50 kolegic in kolegov, 38 jih je predlog podprlo, nihče mu ni nasprotoval. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je ta predlog dodatnega sklepa sprejet in je 51. točka s tem zaključena. Prehajamo na 52. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO SO VOLITVE IN IMENOVANJA. Predloge sodnega sveta ter predloge in mnenja komisije za volitve, imenovanja "Prosim? Proceduralno? Prosim. Prosim za mir v dvorani.
Gospod predsednik, sprašujem, na kakšni osnovi nadaljujemo po 18. uri danes sejo, ponavadi smo o tem glasovali in se posebej odločili. Zdaj, vi ste zadolženi za nek red tukaj v državnem zboru. Sprašujem, na kakšni osnovi se je to zgodilo.
Ja, to je točno. To je zadnja stvar, ki jo opravimo zato, da bi zaključili 7. sejo. In če bo zbor odločil drugače, predlog bom pa dal, da danes sejo zaključimo, bomo nadaljevali jutri ob desetih in potem v skladu z dogovorom, uro kasneje začeli z izredno sejo. Hvala za opozorilo. Bilo je na mestu. Imate prav. Dajem predlog proceduralnega sklepa, da danes to točko zaključimo in s tem tudi 7. redno sejo. Prosim, da se o tem izjasnite. Navzočih je 48 kolegic in kolegov. 37 jih je bilo za, 9 jih je bilo proti. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 9.]] Predlog je sprejet. In tako lahko nadaljujemo 52. TOČKO DNEVNEGA REDA. Rekel sem, da ste predloge sodnega sveta, ter predloge in mnenje komisije za volitve, imenovanja in administrativne zadeve prejeli. Zbor bo pod to točko dnevnega reda obravnaval predloge sodnega sveta, in sicer tri predloge za izvolitev v sodniško funkcijo in predlog za imenovanje na sodniško mesto vrhovnega sodnika na vrhovnem sodišču Republike Slovenije ter predloge komisije o ustanovitvi sveta za radiodifuzijo, o spremembi odloka o ustanovitvi odbora državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko in o spremembi odloka o ustanovitvi odbora državnega zbora za zdravstvo, delo, družino socialno politiko in invalide. Prehajamo na obravnavo in odločanje o posameznih predlogih. Najprej o predlogih sodnega sveta za izvolitev v sodniško funkcijo. Sodni svet je državnemu zboru predložil predloge o izvolitvi v sodniško funkcijo na sodniška mesta: okrožne sodnice na okrožnem sodišču v Mariboru, sodnike za prekrške pri sodniku za prekrške Ljubljana, višjega sodnika na višjem delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani in predlog za imenovanje na sodniško mesto vrhovnega sodnika na vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Želi predstavnik sodnega sveta besedo? Ga ni. Predlog je obravnavala komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve in zboru predložila poročilo ter predloge odlokov. Želi predsednik komisije besedo? [[Ne želi.]] Želi besedopredstavnik sekretariata? [[Prav tako ne.]] Sprašujem, ali želijo besedo predstavniki poslanskih skupin. Predlagam, da razpravljamo o vseh predlogih sodnega sveta skupaj. Vidim, da ni pobude za to. Sprašujem, ali želi kdo od poslancev ali poslank besedo. [[Prav tako ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o posameznih predlogih odlokov. Na glasovanje dajem predlog odloka o izvolitvi gospe Tanje Rot v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na okrožnem sodišču v Mariboru. Glasujemo o predlogu. Navzočih je 50 kolegic in kolegov, 42 jih je bilo za, eden je predlogu nasprotoval. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. Na glasovanje dajem predlog odloka o izvolitvi gospe Tamare Kokalj v sodniško funkcijo na sodniško mesto sodnice za prekrške pri sodniku za prekrške Ljubljana. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev, 39 jih je predlog podprlo, 2 sta mu nasprotovala. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. Na glasovanje dajem predlog odloka o izvolitvi gospoda Boruta Vukoviča v sodniško funkcijo na sodniško mesto višjega sodnika na višjem delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 50 kolegic in kolegov, 41 jih je bilo za, 2 sta temu nasprotovala. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. Na glasovanje dajem predlog odloka o imenovanju gospoda Petra Hauptmana na sodniško mesto vrhovnega sodnika na vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 51 kolegic in kolegov, 41 jih je bilo za, 2 sta bila proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. Gospe in gospodje, prehajamo na predlog odloka o ustanovitvi sveta za radiodifuzijo. Predlog je v obravnavo zboru predložila komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve. Želi predsednik besedo? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik sekretariata? [[Prav tako ne.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Ugotavljam, da ne. Želijo besedo poslanke in poslanci? [[Prav tako ne.]] Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu odloka o ustanovitvi sveta za radiodifuzijo v celoti. Glasujemo. Navzočih je 52 kolegic in kolegov, 39 jih je za, 11 jih je proti. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. Prehajamo na obravnavo in odločanje o predlogu odloka o spremembi odloka o ustanovitvi odbora državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko. Predlog je v obravnavo zboru predložila komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve. Želi predsednik besedo? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik sekretariata? [[Prav tako ne.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Želijo besedo poslanke in poslanci? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu odloka o spremembi odloka o ustanovitvi odbora državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko. Glasujemo. Navzočih je 51 kolegic in kolegov. 46 jih je bilo za, 1 je temu nasprotoval. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. In končno, prehajamo na obravnavo in odločanje o predlogu odloka o spremembah odloka o ustanovitvi odbora državnega zbora Republike Slovenije za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide. Predlog je v obravnavo zboru predložila komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve. Želi predsednik besedo? [[Ne želi.]] Predstavnik sekretariata? [[Prav tako ne.]] Predstavniki poslanskih skupin? [[Ne.]] Poslanke in poslanci? [[Tudi ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, to razpravo zaključujem in prehajamo na odločanje o predlogu odloka o spremembi odloka o ustanovitvi odbora državnega zbora za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide. Prosim, da o tem glasujemo. Glasujmo! Navzočih je 48 kolegic in kolegov. 42 jih je bilo za, 1 je bil proti. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. S tem zaključujem 52. točko 7. redne seje državnega zbora. Jutri ob 10.00 uri bo državni zbor začel z izredno sejo državnega zbora. Hvala lepa za potrpežljivost danes. Vsem želim prijeten večer.