Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 27. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Anton Anderlič, Samo Bevk, Geza Džuban, Ljubo Germič od 16. ure dalje, Ivan Jelen, Mojca Kucler Dolinar, mag. Milan M. Cvikl, Breda Pečan, Jakob Presečnik od 14. ure dalje, dr. Mitja Slavinec in Matjaž Švagan. Rad bi vas tudi obvestil, da je Poslanska skupina LDS v poslovniškem roku predložila imena predstavnikov, ki bodo predstavili stališče poslanske skupine k 10. in 9. točki dnevnega reda današnje seje zbora. V vrstnem redu razpravljavcev, ki ste ga že prejeli imena niso navedena. Omenjena razpravljavca bosta gospod Milan Petek in gospod Aleš Gulič. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO LETNEGA PLANA RAZVOJA IN OBNAVLJANJA AVTOCEST ZA LETO 2007. Letni plan je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev letnega plana. Izvolite, gospod mag. Janez Božič, minister za promet.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Lep dober dan želim. Torej, danes je v obravnavi Predlog letnega programa razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2007, ki je v zgodovini izvajanja nacionalnega programa izgradnje avtocest daleč najobsežnejši, tako po fizičnem, kot po finančnem obsegu. Skupna vrednost letošnjega letnega programa razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2007 znaša 734,542 milijona evrov, kar je v primerjavi z lanskim letnim planom razvoja 2006, ki je znašal 712,055 milijona evrov - predstavlja 3,4% povečanje v primerjavi z resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest, ki je za leto 2007 predvidevala porabo v višini 580,70 milijona evrov, pa gre za 26,5% povečanje. Gre za največji obseg gradnje v zgodovini izvajanja avtocestnega programa. Za gradnjo avtocest je namenjenih 537,25 milijona evrov oziroma 36,7% več v primerjavi z resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest. Za obnavljanje avtocest pa gre 45,37 milijona evrov oziroma 27,4% več v primerjavi z resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest. Za uvedbo elektronskega cestninskega sistema je predvideno 7,37 milijona evrov in letošnji glavni cilj ministrstva je poleg operativnih aktivnosti, ki so vezane na uvajanje sistema v prostem prometnem teku, sprejetje zakona o cestninjenju. Za pokrivanje prilitih obveznosti in obveznosti iz naslova obveznic je predvidenih 137,25 milijona evrov, kar je 3% manj, kot je predvideno v primerjavi z resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest, kar kaže na še vedno uspešno finančno vzdržnost programa, ki je posledica uspešnega finančnega inženiringa s strani Ministrstva za promet, Ministrstva za finance in Darsa. Področje finančnih virov. Finančni viri za realizacijo letnega plana razvoja in obnove avtocest za leto 2007 bodo investicijski transferji. Gre za proračunska sredstva za izgradnjo avtocest in evropska sredstva, sredstva koncesijske dajatve, kredite mednarodnih finančnih institucij in tuje kredite, potem obveznice oziroma povračilo davka na dodano vrednost in druge vire. Pri zagotavljanju finančnih sredstev iz investicijskih transferjev bodo na podlagi Zakona o zagotovitvi namenskih sredstev za graditev državnih cest, določenega v Nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji, v proračunu Republike Slovenije za leto 2007 zagotovljena sredstva za izgradnjo avtocest v višini 13,23 milijona evrov. Evropska sredstva bodo predvidoma zagotovljena v višini 15,97 milijona evrov. V sklopu sredstev, pridobljenih s krediti mednarodnih finančnih institucij in tujih kreditov, je v letu 2007 predvideno črpanje posojil mednarodnih finančnih ustanov, DEPFA II., EIB VII. in VIII. ter AVV, v skupni višini 304,73 milijona evrov. Obveznice oziroma krediti bodo, odvisno od razmer na finančnih trgih, v predvideni višini 209,50 milijona evrov. Sredstva koncesijske dajatve bodo v letu 2007 znašala 111,83 milijona evrov. Predvidenih je tudi 1,88 milijona evrov iz mednarodnega programa TEMPO in povračilo davka na dodano vrednost v višini 77,28 milijona evrov. Skupno znašajo predvideni viri za realizacijo letnega plana razvoja in obnov avtocest za leto 2007 734,42 milijona evrov. Še nekaj besed o gradnji avtocest. V letu 2007 bodo predvidoma predani prometu naslednji odseki: na pomurskem avtocestnem kraku del odseka avtoceste Lenart-Spodnja Senarska v dolžini 2,2 kilometra, na štajerskem kraku del odseka Pesnica-Zrkovska v dolžini en kilometer, na gorenjskem kraku odsek avtocesta Peračica-Podtabor v dolžini 2,4 kilometra in pa odsek Šentvid-Koseze v dolžini 3,7 kilometra ter na podravskem kraku odsek Hajdina-Ptuj, odsek mednarodni mejni prehod Gruškovje in pa državna meja. Torej, skupno bo v letu 2007 predanih v promet 17,7 kilometra štiripasovnih avtocest in 2,3 kilometra navezovalnih cest. Glede na to, da se mi čas izteka, bi poudaril samo še to, da se bo v letu 2007 gradilo 101,9 kilometra štiripasovnih avtocest, 18,7 kilometra hitrih in 5 kilometrov navezovalnih cest. Torej, toliko z moje strani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Letni plan je obravnaval Odbor za promet kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku Odbora, gospodu Josipu Bajcu, za predstavitev poročila Odbora.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci! Zanimivo, kako si s poslovnikom znamo omejiti določen čas; včasih namenimo ure in ure, po poslovniku je pa minister lahko predstavil program izgradnje avtocest za leto 2007 v 5 minutah. Žal, tako smo si pred časom, izgleda, zapisali poslovniške določbe. Odbor za promet Državnega zbora je na svoji 20. seji obravnaval letni program razvoja in obnove avtocest za leto 2007, ki ga je Državnemu zboru predstavila Vlada Republike Slovenije. Na seji Odbora so ob predstavitvi predstavnikov Vlade sodelovali še predstavniki Darsa., Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in predstavnik Komisije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega sveta. K predloženem letnemu planu razvoja in obnove avtocest za leto 2007 je pisno mnenje podala Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora kot tudi Komisija za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega sveta. V uvodni obrazložitvi je minister mag. Božič pojasnil, da je skupna vrednost letnega programa razvoja in obnove avtocest za leto 2007 734,542 mio evrov, kar je v primerjavi z lanskim letnim planom predstavlja 3,4% povečanja, v primerjavi z resolucijo nacionalnega programa izgradnje avtocest pa 26,5% povečanje. Za gradnjo avtocest je namenjenih, kot rečeno, 537,25 mio evrov, za obnove avtocest 45,37 mio. evra in za uvedbo elektronskega cestninskega sistema 7,37 mio. evrov. Finančni viri za realizacijo letnega plana razvoja in obnove avtocest za leto 2007 bodo investicijski transferji sredstev koncesijskih dajatev, krediti mednarodnih finančnih institucij in tuji krediti, povračilo davka na dodano vrednost ter drugi viri. Pri zagotavljanju finančnih sredstev iz investicijskih transferjev bodo na podlagi Zakona o zagotavljanju namenskih sredstev za graditev državnih cest določenih v Nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji, v proračunu Republike Slovenije za leto 2007 zagotovljena sredstva za izgradnjo avtocest v višini 13,23 mio evra. Evropska sredstva bodo predvideno zagotovljena v višini 15,97 mio. evra. Nadaljevanje gradnje in začetek gradnje na posameznih avtocestnih odsekih bodo v letu 2007 potekala v skladu s predloženim letnim planom. Skupno bo v letu 2007 predvideno predano prometu 17,7 kilometrov štiri pasovnih avtocest, 2,3 kilometrov navezovalnih cest ter ploščad za bencinski servis Bertoki in Cikava. Skupno se bo v letu 2007 gradnja nadaljevala na 101,9 kilometra štiri pasovnic in 18,7 kilometra hitrih cest ter 5 kilometrov navezovalnih cest. Nadaljevala se bo gradnja nekaterih državnih navezovalnih cest, ki bodo omogočile boljše navezovanje širših urbanih območij na petem in desetem koridorju. Priprava projektne in druge dokumentacije ter odkupa zemljišč in drugih nepremičnin bo potekala na tistih odsekih in pododsekih, ki se bodo začeli graditi po letu 2007. Izvajala se bodo tudi zaključna dela na zgrajenih odsekih in pododsekih ter na navezovalnih cestah, ki so bile izgrajene pred letom 1994 ali po njem. Izhodišče pri pripravi letnega plana razvoja in obnove avtocest za leto 2007 je bilo, da se dokončajo tisti odseki in pododseki, ki se že gradijo in je njihovo dokončanje in predajo prometu tehnično možno izvesti v letu 1007. Komisija za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega sveta je v svoji predstavitvi mnenja pozornost namenila realizacijo konkretnih odsekov. Glede na omejeni čas jih ne bi našteval. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je v svojem mnenju opozorila, da predvidena finančna realizacija odstopa od načrtovanja v nacionalnem programu izgradnje avtocest. V razpravi so člani Odbora letni plan v največji možni meri podprli, pri čemer so imeli tudi nekatere konkretne pripombe in tudi predlagali, da Odbor za promet na eni od prihodnjih sej opravi tudi razpravo in predstavi problematiko izgradnje ostalega državnega cestnega omrežja. Po končani razpravi je Odbor sprejel tudi dodatni sklep, ki ga imate v gradivu, in na koncu tudi sprejel sklep o soglasju k letnem planu razvoja novih avtocest za leto 2007. Državni zbor Republike Slovenije daje soglasje k letnemu planu razvoja obnove avtocest za leto 2007, ki ga je sprejela Vlada Republike Slovenije na svoji 113. redni seji, dne 15.3.2007. Hvala, gospod podpredsednik.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin in besedo ima ponovno gospod Josip Bajc v imenu Poslanske skupine SLS. Izvolite, prosim.
Še enkrat hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo letni program razvoja in obnove avtocest za leto 2007, ki nam ga je posredovala Vlada Republike Slovenije. Ob tem izražamo zadovoljstvo, da prihaja do povečanja izgradnje tako avtocest kot tudi hitrih cest, če to primerjamo z letom 2007, kot tudi z resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest za leto 2007. Glede na predlagano finančno konstrukcijo pokritja vseh stroškov programa, ocenjujemo, da je program za leto 2007 finančno vzdržen, kar pričakujemo, da se bo dogajalo tudi v prihodnje. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je bila odločitev Državnega zbora, ko je odločal o garanciji države Republike Slovenije za najetje kredita za financiranje izgradnje in obnove avtocest, pravilna. Tako se je nemajhen del sredstev, ki jih je doslej v ta namen zagotavljal državni Proračun, v letošnjemu letu kot tudi v lanskemu letu, v poslanski skupini ocenjujemo in predvidevamo, da tudi v prihodnje, namenil obnovi, vzdrževanju in novogradnji državnih cest oziroma državnega cestnega omrežja. Da je k temu potrebno pristopiti, je bilo izraženo tudi na Odboru za promet, saj je bil podan predlog, da se na eni od prihodnjih sej Odbora obravnava problematika omrežja državnih cest, njihovo vzdrževanje kot tudi obnova. Nekatera območja Slovenije namreč po izgradnji, tako avtocestnega križa in koridorja III., IV. in V., ne bodo povezana z avtocestami oziroma hitrimi cestami. Stanje nekaterih državnih cest pa je za današnje čase, milo rečeno, problematično, saj nekatera območja še zmeraj povezujejo makadamske ceste. Zaradi vsega navedenega bomo poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke letni plan razvoja in obnove avtocest za leto 2007 podprli, ob pričakovanju, da se bo program nadaljeval tudi v prihodnje, vsaj z enako intenzivnostjo, pri čemer pa ne sme biti zanemarjeno vzdrževanje in obnova ostalega državnega cestnega omrežja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Trofenik, v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Lep pozdrav vsem prisotnim in hvala za besedo. Za letni program razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2007, ki ga danes obravnavamo, je značilno predvsem dvoje in sicer, prvič: da je to po vrednosti doslej največji letni program razvoja in obnavljanja avtocest v Republiki Sloveniji in drugič: da z njim vstopamo v drugo časovno obdobje 2007- 2013 izvajanja Nacionalnega programa izgradnja avtocest v Republiki Sloveniji. Vrednost letošnjega programa znaša 740 milijonov evrov, kar pomeni 3,4% ali 22,4 milijonov evrov več, kot v lanskem letu in za 26,5% ali slabih 154 milijonov evrov več, kot je bilo predvideno za letošnje leto z Resolucijo o Nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji. Vrednost same izgradnje avtocest v letu 2007 se povečujejo še nekoliko močneje, kot vrednost celotnega programa razvoja in obnavljanja avtocest. Od projekcije za leto 2007, predvidene z Resolucijo, pomeni to 36,7% več in to predvsem na račun manjših stroškov v strukturi z uvedbo elektronskega cestninskega sistema ter manjšimi stroški kreditov oziroma obveznic. V strukturi finančnih virov za izvedbo predlaganega letošnjega letnega avtocestnega programa predstavlja najpomembnejši vir zadolževanje s katerim se zagotavlja več kot 70% potrebnih finančnih virov, od tega 41,5% v obliki kreditov ter 28,5% v obliki izdaje vrednostnih papirjev. To predstavlja bistveno odstopanje od resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest, predvidene projekcije finančnih virov za letošnje leto. Povečanje zadolževanja v strukturi nadomešča izpad finančnih transferjev iz državnega proračuna, ki od z Resolucijo predvidenih 29,9 % so padli na bore 4% oziroma skupaj z vrnjenimi sredstvi davka na dodano vrednost na 14,5%, kar predstavlja slabo polovico z Resolucijo predvidenega deleža tega vira za letošnje leto. V strukturi finančnih virov le prihodki iz naslova koncesijske dajatve bistveno ne odstopajo od v Resoluciji načrtovanega okvirja, čeprav se povečujejo za dobro četrtino. Z letnim planom je za stroške izgradnje avtocest v letošnjem letu namenjeno 537 milijonov evrov ali 37,2% vrednosti letnega programa, kar predstavlja 144 milijonov evrov več ali 36,7% glede na projekcijo določeno za letošnje leto z nacionalnim programom izgradnje avtocest, po strukturi pa pomeni to za 5,5% točke več glede na omenjeno projekcijo. V omenjeni vsoti so zagotovljena sredstva za dobrih 160 kilometrov avtocest in sicer bo od tega 20 kilometrov do konca letošnjega leta predanih svojemu namenu, na 125,6 kilometra cest se bodo nadaljevala dela, na 14,8 kilometrih pa se bo gradnja pričela v letošnjem letu, kot startnem letu drugega finančnega obdobja za izvajanje nacionalnega programa izgradnje avtocest, kar predstavlja 9,2% dolžine cestnih odsekov, ki bodo v gradnji v letošnjem letu, vrednostno pa le 4,2% vrednosti letošnjih gradenj. Iz navedenega sledi, da bo letos predanih prometu relativno malo novih odsekov, glede na 14-letno povprečje, ki znaša dobrih 27 kilometrov letno, in da se bo v startnem letu novega časovnega obdobja začela gradnja na približno polovici dolžine, povprečno letno zgrajenih avtocest v zadnjih 14 letih. Ob obravnavi na prvi pogled vsekakor všečnega letnega programa razvoja in obnavljanja avtocest, predvsem zaradi obsega njegove vrednosti, se zastavlja nekaj vprašanj oziroma dilem, ki bi jih bilo treba v razpravi razčistiti oziroma na njih odgovoriti. Nekatera od teh vprašanj so se pojavljala že v razpravah o proračunu za letošnje leto, pa tudi ob razpravah o dveh dokumentih, ki jih je letos že obravnaval in sprejel Državni zbor, in sicer, o soglasju in jamstvu k združitvi Darsa. Nekatera vprašanja oziroma dileme pa se pojavljajo na novo oziroma ponovno. Dovolite, da izpostavim vsaj nekatera izmed njih. Prvič. Vprašanje časa sprejemanja letnega plana, smo sicer v mesecu maju, ni vprašanje samo načelnosti, ampak ga je treba postaviti in nanj odgovoriti vsaj z dveh vidikov: ali tako pozno sprejemanje letnega plana ne ogroža njegove izvedbe in ali ne gre zgolj za formalnost in izvajanje predlaganega letnega programa ni že v teku, ne glede na to, da Državni zbor do danes ni izdal svojega soglasja. Ali je sploh smiselna tako zapoznela obravnaval letnega plana, ob dejstvu, da je večina potrebnih finančnih virov za njegovo izvedbo zagotovljena z aktoma Državnega zbora o soglasju k zadolževanju in jamstvu o zadolževanju in zaradi tega ni možno z amandmaji spreminjati predloženega letnega programa, kar je v nasprotju z vlogo Državnega zbora. In ali ne bi bila smiselna istočasna obravnava letnega plana ter soglasja in jamstva o dodelitvi Darsa. Drugič. Ali je dopustno tako veliko odstopanje predloga letnega programa od Resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest, tako z vidika vrednosti oziroma obsega kot z vidika strukture finančnih virov? Tretjič. Ali ne bi bilo treba predhodno spremeniti tako resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest kot Zakon o zagotavljanju namenskih sredstev za graditev državnih cest. Četrtič. Ali je zadolženost Darsa še vzdržna oziroma kakšen je rezervni scenarij v primeru, da bo zadolženost Darsa presegla vzdržen okvir? Petrič. Zakaj se znižujejo predvidena sredstva za uvedbo elektronskega cestninjenja? Ali to pomeni odmik od uvedbe elektronskega cestninjenja? In šestič. Z ozirom na to, da se z letošnjim letom začenja drugo časovno obdobje, se postavlja vprašanje o kriterijih, po katerih predlagatelj letnega plana uvršča v plan nove odseke iz nacionalnega programa izgradnje avtocest. Odločitev naše poslanske skupine o podpori predlaganemu dokumentu je odvisna tudi od odgovorov na izpostavljena vprašanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič, v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Dober dan, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi. Gospod minister z ekipo, dobrodošli. Za začetek naj bo zelo jasno stališče. Slovenska nacionalna stranka letni plan razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2007 absolutno podpira. Absolutno podpira zaradi tega, ker temelji na resoluciji o nacionalnem programu izgradnje avtocest, ki smo jo mi sprejeli, zaradi tega, ker temelji na Zakonu o družbi za avtoceste, ki je bil sprejet v tem Državnem zboru, zaradi tega, ker temelji na Zakonu o zagotovitvi namenskih sredstev za graditev avtocest, zaradi tega, ker temelji na sklepih Vlade, ki jih je sprejela na osnovi odločitev tega Državnega zbora in predvsem zaradi tega, ker je v interesu države Republike Slovenije, državljank in državljanov, da se država Republika Slovenija, ki je po zadnjih podatkih na 32. mestu, 32. mestu razvitih držav v svetu, kar je velika čast za to državo, torej dvomov o tem ni. Mislim pa, da je potrebno, spoštovani gospod minister in vaša ekipa, da le prisluhnete nekaterim osnovnim kritikam, ki so potrebne. Namreč, v Slovenski nacionalni stranki se najprej sprašujemo kako je mogoče, da letni plan razvoja za leto 2007 Vlada sprejema šele marca in Državni zbor ga obravnava šele maja. Poudarek je na besedi "šele". Glede na vse kar se dogaja in kar vemo in tudi glede na vsa vezana sredstva je popolnoma jasno, da je lepo, če ga sprejmemo in je "fajn", da ga bomo izvajali, ampak koliko ga bomo izvajali, ker je polovica leta mimo, to je drugo vprašanje. Naslednje opozorilo Slovenske nacionalne stranke je, da pričakujemo večjo, govorim pričakujemo, ne samo od ministra, minister dela svoje, jaz vedno podpiram ministra za promet, ampak ta minister za promet je vezan še na druga ministrstva, predvsem mislim na Ministrstvo za finance in mislim na Ministrstvo za gospodarstvo in na še katero, pričakujemo, da bo izkoristek evropskih sredstev, ki se ponujajo za izvedbo avtocestnih programov in gradnjo cest, velik. Zdaj imamo pa res vse resolucije in zakone in nenazadnje tudi program, ki da temelj za to, da bodo evropska sredstva izkoriščena, jaz upam, da minister to ve in minister tudi sam opozarja druge. Tretjič. Slovenska nacionalna stranka opozarja, da res ni potrebno, včasih, ko je cilj sprejet, da le-ta ne zadrži sredstev omejitev. Mi vemo, da je v praksi razlika med načrtovanimi sredstvi in načrtovano porabo za gradnjo cest in uresničitvijo, to smo slišali od predhodnikov, včasih prevelika. Pričakujemo, zahtevamo v Slovenski nacionalni stranki, da podražitev po sprejetju letnega programa razvoja ne bo, ali vsaj, da jih ne bo v nekem določenem obsegu, ki bi se lahko vključil v ta program. Četrtič. Pričakujem, da Ministrstvo za promet skupaj z ostalimi ministrstvi ne bo pozabilo pri doseganju tega cilja, ki je zares pomemben za Slovenijo, da imamo poleg avtocestnega programa tudi državne ceste. To bodo potrdili kolegi župani, to bodo potrdili vsi ostali kolegi, da ne bi na račun izgradnje avtocest, ki je v tem letnem programu natančno izdelana, pa v resoluciji in ostalih zakonih, izpadli vsi posegi na državnih cestah, ker ne nazadnje prelepa je ta Slovenija, da je ne bi povezovali tudi z lepimi cestami iz manjših krajev do avtocestnih programov. Bistvo vsega, to sem prihranil za konec, bistvo vsega pa je - ne vem v kolikor ste, ali v kolikor niste kolegice in kolegi, jaz razumem, da o vsem ne morete biti seznanjeni, jaz kot podpredsednik Odbora za evropske zadeve in predstavnik Slovenske nacionalne stranke sem seznanjen - da je Evropski parlament sprejel zakon po katerem bo, tu lahko, da se bom zmotil za leto ali dve, leta 2011 veljal enotni sistem cestninjenja za 27 držav. Ta sklep je bil sprejet v preteklih štirih, petih dneh in ta sklep velja za 27 držav. Tukaj problemov o tem kakšen naj bo sistem carinjenja do nekega leta, mislim, da je to 2011, se opravičujem, ker datuma si nisem zapomnil, nima smisla o tem govoriti, ker enotni sistem bo. To je sklep Evropskega sveta in o tem je škoda govoriti. Mislim, da minister to ve, nekateri veste, drugi - pač to je zelo sveža novica. In v zvezi s tem bom spet poudaril tisto, zaradi česar ste me verjetno že vsi siti, ampak oprostite še enkrat, Galileo. Galileo program za katerega se naj bi borili Češka in Slovenija, za katerega jaz vsako sejo Komisije za evropske zadeve, zunanje politike in tako naprej, poudarjam, naredimo vse, da bi bil sedež Galilea v Sloveniji, v Ljubljani. Galileo bo tisti, ki bo spremljal satelitski sitem enotnega cestninskega plačevanja. Poudarjam še enkrat, v imenu Slovenske nacionalne stranke, jasno in glasno, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi, potrudimo se, da Galileo pride, da bo pri nas. In od tukaj bomo mi uravnavali enotni sistem plačevanja cestnin. In ne nazadnje, lepo ali grdo, bodimo pošteni, odkriti in povejmo, ljudje so nezadovoljni tudi zaradi uničevanja slovenskih cest, ki so zelo drage, zaradi uničevanja milijone in milijone tovornjakov. Ti tovornjaki uničujejo ceste s težo, s tonami, ne s kubiki. In cestninski sistem plačevanja ni pošten. Pa lahko se sedaj, gospodje iz sindikata uprejo, ampak 45 ton proti dvema tonam osebnega avtomobila, primerjajte, 10-krat ali pa 20-krat bolj uničuje ceste. Razlika med plačilom cestnin je pa samo 3-kratna. Uničevanje je 40-kratno večje, plačilo pa samo 3-kratno in ni "fer" in ni pošteno, da s trudom, z denarjem, ki ga dobi država s krediti, z evropskimi sredstvi, ki ga dajo državljanke in državljani, gradimo ceste v Sloveniji, ki bodo povezovale celo Evropo in tudi vse kraje, ni "fer", da jih uničujejo tovornjaki. Pa ne govorim o naših, milijonkrat več je tujih, ki se fino iz železnice prestavijo na slovenske ceste in jih razbijajo, uničujejo. Mi se pa trudimo in dajemo svoj denar za to, da gradimo pošteno, vestno, lepo Slovenijo, ki povezuje vzhod in zahod, peti, deseti koridor pa upam, da še kaj drugega. In tudi v tem primeru vas, spoštovani gospod minister, v imenu Slovenske nacionalne stranke, opozarjamo, ker nenazadnje celotni prometni sistem, in če govorimo tudi o plačevanju, je naša stvar v Državi Republiki Sloveniji. Če bo že sistem enoten, poskušajmo se ravnati tako, da bomo dovolili pretočnost blaga in storitev čeprav s tovornjaki, vendar moramo biti pošteni do vseh ljudi. Slovenec z osebnim avtom težkim tono plača samo 3-krat manj cestnine kot tisti tovornjakar, ki niti ni Slovenec, ki poškoduje ceste 45-krat bolj kot enotonski avto. To ni pošteno in bodimo odkriti in se ne sprenevedajmo. Skratka, spoštovani gospod minister, še enkrat, hvala za uskladitev resolucij zakonov o skrbi za razvoj avtocestnega omrežja. Ne pozabite tudi na naše slovenske državne navadne ceste; dogovorimo se v občinah, kje in kdo se bo razvijal in upoštevajte tudi to, kot ste se že borili, borimo se skupaj z Galileo. Po letu 2011 bo enotni sistem plačevanja cestnin in zakaj ne bi potekal preko naše države Republike Slovenije. In še to opozorilo, kot sem povedal; verjamemo, da bomo izvedli program, pa dajte neko omejitev, da več kot 10% recimo predvidenih podražitev, da se lahko karkoli zgodi, ne bi plačevali. To naj bi bilo pošteno. Hvala lepa, ker ste poslušali.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman, v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa gospod predsedujoči in lep pozdrav vsem! Danes je bilo slišanih že veliko številk, veliko odstotkov, navedene so bile številne trase, ki bodo narejene ali se pričenjajo izvajati. Vse to je bilo tudi zapisano v gradivu, ki je osnova za današnjo razpravo, tako da sodim, da mi vsaj po tej plati ni treba ničesar ponavljati. Raje bom povedal nekaj besed v smislu konotacije tega avtocestnega programa in naših pričakovanj oziroma večjega ali manjšega zadovoljstva v zvezi s planom razvoja in obnavljanja avtocest za leto v katero smo pred meseci že vstopili. Ker je bilo nekaj očitkov na račun zamujanja, pa tudi česar drugega, danes tudi že povedanega, se lahko temu odrečem. Za nas je bistveno, da razumemo ta plan, plan gradnje in obnove avtocest zgolj kot segment nekega bistveno večjega problema, ki se pri nas imenuje problem prometa. Če bi ta program avtocestnega razvoja obravnavali preveč ločeno, potem bi seveda, kar je bilo danes tudi že slišati, mnogi, ki niso tako usodno vezani zgolj nanj, bili postavljeni ob rob, zlasti za voljo tega, ker je promet res fundamentalnega pomena za razvoj, in sicer za razvoj na vseh koncih in krajih Slovenije, tudi tam kjer avtocest danes ni. Tudi v socialnem smislu pomeni izvajanje tega avtocestnega programa povečevanje družbene, socialne in sicerjšnje mobilnosti nas Slovenk in Slovencev. Zelo pomembno je, da se zavedamo demografskega problema, ki se posredno na ta način razbremenjuje in pomembno je, da se zavedamo okolja v katerega z velikimi posegi izrazito posegamo. Ali mu je to v prid ali ne na dolgi rok, bi danes morebiti težko ocenjevali, zagotovo so ti posegi tudi takšni, ki so problematični, ki so nepovratni za posamična okolja, res pa je, da bi morebiti brez tega, da bi posegali tako zaustavili naš razvoj, da bi sicer kot celota, kot družba, pretirano zaostajali. Za nas državljane in državljanke pa je najpomembneje ali nam bo to kaj pomenilo pri dvigu kvalitete bivanja, zlasti tistih, ki danes živijo na območjih, kjer je življenje zaradi pretirano slabo urejenega prometa postalo skorajda nemogoče. Seveda gre tudi za problem varnosti, ko se oziramo po poročilih, vidimo, da nam ta varnost na različnih cestah, ne samo na avtocestah, slabi, da imamo velike probleme in da se kot kaže tega problema ne znamo ustrezno lotiti. Mi vemo, da so ravno tako kot avtoceste zelo pomembne druge državne ceste, to je bilo danes že omenjeno, za številne, ki avtoceste uporabljajo manj, morebiti celo bolj pomembne kot pa sam razvoj gradnje avtocest, ampak to danes ni predmet razprave, prav pa je, da se te konotacije zavedamo, da zgolj gradnja avtocest ne more rešiti naših prometnih zadreg. V Poslanski skupini DeSUS, zavedajoč se tega problema, podpiramo ta program, med drugim tudi za voljo tega, ker je le napravil premik proti severovzhodu Slovenije, ker uresničuje tisto kar je bilo pred leti že z vladnih sklepom zagotovljeno, da se bo tudi pomurski krak nekoliko hitreje pričel graditi in da bomo tam kjer imajo največje težave vlagali največ, v letošnjem letu je na srečo tako. sicer je pa dobro, da se tudi v letu 2007 avtoceste gradijo in obnavljajo na vse štiri strani neba Slovenije in za nas v Poslanski skupini DeSUS je pomembno, da je večja teža vendarle namenjena tistim krajem, ki so vzhodno od Maribora. Naj kljub temu ponovim samo še eno opozorilo, ki je bilo že večkrat dano. Mi ocenjujemo, da bi bilo bolje, če bi se pripombe in mnenja Zakonodajno-pravne službe le upoštevala, kar tudi tokrat ni bilo v celoti, tako da bi bilo očitkov, tudi na področju gradnje in obnove avtocest, lahko manj. Sicer pa, kot pravim, poslanska skupina DeSUS podpira ta program.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Maria Pozsonec v imenu Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti.
Vsem prisotnim lep pozdrav in hvala lepa za besedo. Ministrstvo za promet je predložilo letni plan razvoja in obnavljanja avtoceste za leto 2007. Plan podpiram in seveda, da bom glasovala za. Plan je zelo ambiciozen, tudi finančno dobro obdelan in kar je za pozdraviti, govori o nadgradnji ABC sistema, nato pa še o uvajanju sistema v prostem prometnem toku. In končno gradnja avtoceste je dosegla tudi Prekmurje, lahko bi rekli, da z 10-letno zamudo, ker smo leta 1991 začeli govori o tem, da bi bilo treba to infrastrukturo graditi hitreje. Mislim, da ni mogoče izračunati izgube, ki jo je pretrpelo prekmursko gospodarstvo, po nekaterih - letno 2,5 milijarde. Dalje, ni mogoče izračunati človeških življenj, ki smo jih izgubili zaradi nesreč na cesti, škodljivih vplivov na zdravje ljudi ter škodljiv vpliv za okolje, škode v infrastrukturi in sploh v kvaliteti življenja. Prav tako pa opozarjam, da pri tako rastočem prometu, pričakovati je letno dva milijona tovornjakov, ne bo rešen promet z avtocesto. In zato bi opozorila, da, čeprav z zamudo, začnite načrtovati tudi železnico od Lendave do Beltincev, kajti 17 km ni takšna razdalja, ki je ne bi bilo mogoče izgraditi. Zaradi poštenosti, pa moram povedati, da še nobeno ministrstvo ni naredilo toliko za prekmursko gospodarstvo, kot pa zdaj trenutno, če bo ta infrastruktura opravljena. Tako da, hvala lepa za to.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Robert Hrovat, v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister s sodelavci, spoštovani visoki zbor! Obravnava letnega plana razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2007 je dokument na katerem bo letos temeljila izgradnja ter obnova avtocest v naši državi. Ob pregledu gradiva lahko hitro ugotovimo, da je v zgodovini naše države to daleč najobsežnejši letni program razvoja in obnove avtocest. Velika večina se tu nanaša predvsem na račun izgradnje petega in desetega evropskega koridorja, ki naj bi se zaključila v roku nekaj let. Gradili in dogradili pa se bodo tudi številni avtocestni odseki v Sloveniji. Nekaj besed bi namenil tudi finančnim virom iz katerih se bo financiralo ta projekt. Poleg naših proračunskih sredstev se bo obnavljalo in gradilo avtoceste še iz evropskih sredstev, iz obveznic ter drugih sredstev, kar je razvidno v gradivu kjer je navedena celotna finančna konstrukcija. Iz gradiva tudi lahko razberemo, da je bilo izhodišče pri pripravi letnega programa razvoja in obnove avtocest za leto 2007, dokončanje tistih odsekov in pododsekov, ki se že gradijo in je njihovo dokončanje in predaja prometu tehnično možna v letošnjem letu, torej v letu 2007 ter da se čimbolj pospešeno nadaljuje gradnja avtocestnih odsekov na prednostnih smereh slovenskega avtocestnega križa: na gorenjskem, dolenjskem, pomurskem in štajerskem avtocestnem kraku. Poleg avtocest se bo nadaljevala tudi gradnja nekaterih državno navezovalnih cest, ki omogočajo boljše navezovanje širših urbanih območij na petem in desetem koridorju. V skladu z dograditvijo celotnega petega in desetega evropskega koridorja gre tendenca tudi v smer dograditve ustreznih počivališč ob zgrajenih avtocestnih odsekih. Vendar pa je tu vseeno potrebno spomniti, da je del teh izgradenj oziroma dinamika izgradenj povezana tudi s posameznimi koncesionarji in njihovimi zmožnostmi. Omenil bi še investicijsko obnavljanje objektov, ki je sestavni del letnega razvoja in obnavljanja avtocest v letu 2007 in ki bo potekalo na starejših odsekih slovenskega avtocestnega omrežja in sicer tam kjer so bile v postopku rednih in glavnih pregledov ugotovljene poškodbe, ki že ogrožajo varnost konstrukcije in zato ne zagotavljajo varnega odvijanja prometa. Za določitev prednosti je na podlagi rednih in glavnih pregledov izdelan prednostni vrstni red poškodovanosti objektov, v okviru obnove objektov pa se bodo izvajala tudi obnovitvena dela v predorih. V Slovenski demokratski stranki se nam zdi pomembno, da se kljub izgradnjam novih avtocestnih odsekov ne pozablja na vzdrževanje že zgrajenih avtocest, saj to pomeni skrb za povečano varnost na naših avtocestah. To je vsekakor pomemben faktor za možnost zmanjšanja prometnih nesreč, veseli pa smo, da se bo del sredstev namenil tudi za posodobitev opreme obstoječega avtocestnega omrežja in povečanje varnosti. V Slovenski demokratski stranki pozdravljamo uvedbo elektronskega cestninskega sistema kot enega prioritetnih ciljev ministrstva seveda poleg operativnih aktivnosti, ki so vezane najprej na nadgradnjo obstoječega sistema, nato pa še na uvajanje sistema v prostem prometnem toku. V letu 2007 je predvideno nadaljevanje že začetih aktivnosti na uvedbi elektronskega sistema cestninjenja v prostem prometnem toku, najprej za tovorna vozila največje dovoljene mase nad 3.500 kilogramov. Veseli nas, da se bo v skladu z rokom in s pripravljenim konceptom pričela in predvidoma tudi zaključila priprava razpisne dokumentacije za navedeni sistem elektronskega cestninjenja. Izvajale se bodo tudi vse vzporedne aktivnosti, ki so v skladu z akcijskim načrtom potrebne za vzpostavitev in delovanje novega elektronskega sistema cestninjenja. Vse našteto je tudi razlog, da v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo letni plan razvoja in obnove avtocest za leto 2007, seveda v upanju, da bo izgradnja izvedena v skladu z zastavljenimi načrti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Pavliha, v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Lep pozdrav gospodu ministru s precej močno ekipo, gospod Siročič, dr. Vidic, dr. Verlič in mag. Ficko! Lep pozdrav tudi obiskovalcem na tribuni, še posebej gospe Fontes Muńoz, ambasadorki Španije in gospodu Pratu, posebnem pooblaščencu za sredozemske zadeve. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo letni plan razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2007, kajti gre tako rekoč za ožilje, ki napaja vitalne organe v naši domovini. Imamo pa nekaj dobrohotnih pripomb oziroma sugestij za naprej, za katere upamo, da jih bo ministrstvo podprlo. Prvi sklop vprašanj se nanaša na financiranje izgradnje avtocest. Kot vemo, je do leta 2004 potekalo tako rekoč na dva načina, zlasti s krediti so se financirale avtoceste, z namenskimi sredstvi pa necestninske ceste, torej hitre ceste, navezovalne in nekatere druge. Problem je v tem, da je bilo teh sredstev, ki se namensko uporabljajo in predvidijo v proračunu, kar znaten zalogaj. Od leta 2003 do leta 2013 je bilo predvidenih 1,96 milijarde evrov, torej za hitre in navezovalne ceste, poleg tega pa je bilo v nacionalnem programu kot tudi v zakonu glede na državne ceste predvidenih nekaj sredstev tudi po letu 2013. Namreč, država naj bi simbolično že po izgradnji celotnega avtocestnega omrežja nekaj sredstev namenjala po tem, kajti določeni stroški se pojavljajo tudi po tem obdobju. Po letu 2004 se je metoda financiranja spreminjala oziroma spremenila in Dars je bil zaradi izpada določenih namenskih sredstev ter zaradi pospešene gradnje, zlasti pomurskega avtocestnega kraka in vzhodne avtoceste mimo Maribora, prisiljen povečati višino kreditnih sredstev, s katerimi financira gradnjo avtocestnega križa. Naj še povemo, da je bil eden od argumentov, zakaj toliko manj namenskih oziroma nič sredstev v proračunu, ta, da bo bistveno več sredstev namenjenih za državne ceste, kar se je seveda tudi zgodilo ampak na drugi strani pa lahko ugotavljamo; in to potrjujejo tudi strokovnjaki; da nekih bistvenih dosežkov na tem področju v zadnjih 3-eh letih ni bilo oziroma jih je bilo gotovo premalo glede na zelo, zelo optimistično blagajno oziroma vsoto denarja, ki je bila leta 2004 namenjena državnim cestam. Zato se postavlja vprašanje kako bodo financirani odseki avtocest, hitrih cest in navezovalnih cest iz dodatnega programa nacionalnega programa za izgradnjo avtocest, kajti gre za odseke, ki niso privlačni za tako imenovano koncesijsko gradnjo - in dovolite mi, da jih omenim. Prvi sklop se nanaša na avtoceste in hitre ceste, ki niso bile sestavni del nacionalnega programa. Prvič: odsek Divača - Ilirska Bistrica - Jelšane, v skupni dolžini 39,40 kilometra, potem odsek Koseze - Kozarje razširitev v šest pasovnico v skupni dolžni 2,5 kilometra, odsek Ptuj oziroma Draženci - Gruškovje v skupni dolžini 13,9 kilometra, odsek Dravograd - to je hitra cesta Velenje - Arja vas v skupni dolžini 51,45 kilometra in odsek hitre ceste Koper - Šmarje - Dragonja v skupni dolžini 15,4 kilometra. Drugi sklop se nanaša na navezovalne cesta na avtocestno omrežje, ki tudi niso bili sestavni del nacionalnega programa, in sicer navezovalne ceste na avtocesti Šentvid - Koseze; naj omenim Povodje - Jeperca in Jeperca - Stanežiči in navezovalna cesta zahodna obvoznica Maribor na avtocesti Slivnica - Pesnica. Kakšne so možne rešitve tega problema? Tri so - po našem mnenju. Prvič: ponovno zagotavljanje namenskih sredstev s strani države. Drugič: koncesijska gradnja posameznih avtocestnih krakov, kjer je seveda to še možno in prometno aktualno, na primer na avtocestnem odseku Postojna oziroma Divača - Jelšane in tretjič: koncesijsko upravljanje posameznih avtocestnih krakov na primer Šentilj - Gruškovje, ali pomurski avtocestni krak. Druga problematika, o kateri smo tu kar nekaj govorili, je umeščanje avtocest v prostor. Postopek je bil nekdaj urejen z Zakonom o urejanju prostora in lahko ugotovimo, da so bili postopki, zaradi takšnih ali drugačnih razlogov, vsem pa je edina birokracija, predolgi. Torej povprečni postopki naj bi trajali od pobude, ki jo da minister za promet, pa vse do sprejema državnega lokacijskega načrta približno tri leta in pol. Najkrajši do zdaj je trajal eno leto in dva meseca - kar je dobro, celo rekordno, najdaljši pa več kot sedem let. Razlogi - povečevanje obsega vrednotenja variant z dodatnimi preveritvami na zahtevo posameznih ali več sodelujočih strani, potem dodatna usklajevanja z lokalnimi skupnostmi - samo spomnimo se na pomurski trak, kako je tako - na eni strani seveda vsi župani zahtevajo čimprejšnjo izgradnjo, na drugi strani pa se zadeva zaplete pri na prvi pogled minornih zadevah. Potem, nepravočasno sprejemanje odločitev v ključnih fazah postopka. Procedure postopkov so bistveno daljše kot je predvideno v optimalno postavljenih terminskih planih. Tu so še zamude s strani projektantskih orientacij zaradi omejenih sredstev in velikega obsega del pa tudi premalo intenzivna komunikacija med izdelovalci idejnih projektov in državnega lokacijskega načrta. Našteto povzroča princip zaporedne faznosti dela, kar pa ni v skladu z načeli nacionalnega programa. Kaj je prinesel Zakon o prostorskem načrtovanju? Seveda kar nekaj optimizma na eni strani, na drugi strani pa lahko že opažamo, da teh anomalij ni uspel odpraviti. Situacija je približno naslednja. Po stari zakonodaji, če lahko malce ali precej karikiram, se je Ministrstvo za okolje in promet v Ljubljani usedlo v avto in se lepo počasi odpeljalo do Maribora. Po novi zakonodaji se pa ministrstvo ponovno usede v avto, se pripelje do Celja, potem pa v Celju izstopi in nadaljevanje vožnje z vsemi soglasji in dovoljenji prepušča investitorju, kar pravzaprav pomeni enako izgubo časa ali morda še večjo. Zato je naša sugestija, da ministrstvo za okolje čim prej sprejme podzakonske akte na podlagi tega predpisa in da se novi zakon uskladi tudi z nekaterimi drugimi predpisi, ki predstavljajo zavoro. Naj omenim na primer Zakon o varstvu narave, zakon o naravi in nekateri drugi, ki niso bili definirani niti v Zakonu o urejanju prostora, niti v novem zakonu o prostorskem načrtovanju. Konkretno se postavlja vprašanje kdaj bodo umeščeni odseki avtocest, hitrih cest in navezovalnih cest iz dodatnega programa, kajti gre za odseke, ki že sedaj prometno pregorevajo. Naj omenim naslednje, prvič, avtoceste in hitre ceste, ki niso bile sestavni del nacionalnega programa, Divača - Ilirska Bistrica in Jelšane, Koseze - Kozarje, Ptuj oziroma Draženci - Gruškovje in Koper - Šmarje - Dragonja. Potem navezovalne ceste na avtocestno omrežje, Šentvid - Koseze, Jeparca - Stanežiče in zopet, da bomo konstruktivni, ali je sploh možno kaj narediti, da bo zadeva boljša. Menimo, da je. Zopet predlagamo troje sklopov rešitev: prva je medsebojna uskladitev prostorske in okolje varstvene zakonodaje, druga je skrajšanje števila vseh potrebnih postopkov. To je možno narediti. Naj omenim samo en primer, zelo konstruktiven pristop in tudi sodelovanja ministra za javno upravo s prebivalci Dragonje, kjer smo celo po stari zakonodaji o mednarodnem mejnem prehodu in tudi o začasni obvoznici uspeli znatno skrajšati postopke, torej to je možno. Kot rečeno, večje sodelovanje med različnimi akterji v različnih fazah obnavljanja oziroma izgradnje avtocest. Naslednja problematika, o kateri bi na kratko rad nekaj spregovoril, je oddaja gradnje avtocest z javnimi naročili. Sedanja zakonodaja, zlasti zakon o reviziji postopka, omogoča vsem ponudnikom špekulativno pritoževanje, ki je dostikrat zlorabljanje, ne pa samo pritoževanje. Ja, imajo to pravno možnost, ampak ta pravna možnost je res dostikrat popolnoma izkrivljena. In lahko opažamo, da se z istim problemom država srečuje tudi pri ostalih investicijah državnega pomena, naj omenim samo Onkološki inštitut. Zaradi takšnih špekulacij in pritožb prihaja do velikih zamud pri oddaji del in trenutno najbolj znana odseka, sta gotovo odsek hitre ceste Koper-Izola in odsek avtoceste Slivnica-Draženci. Verjetno ni treba iti bolj v podrobnosti, kajti o tem lahko tako rekoč dnevno beremo v časopisju. Kakšna je možnost rešitve problema? Teoretično zelo preprosta, praktično verjetno malce težja. Medsebojna uskladitev Zakona o javnih naročilih in zakona o reviziji postopka, ki bosta takšne anomalije onemogočala. Naslednji problem, na katerega bi rad opozoril in je bilo tu že omenjeno, je seveda povečanje investicijskih vrednosti v pričujočem letnem planu v primerjavi z nacionalnim programom. Naj omenim Šentvid - Koseze, Pluska - Ponikve in Ponikve -Hrastje. In pa tudi navezovanje ceste na primer Jeprca -Stanežiče. Tukaj moram kot pravnik opozoriti na naslednje. Letni plan naj ne bi spreminjal vrednosti, ki so določene z višjim aktom, to pa je resolucija o nacionalnem programu. To je tako, da bi s podzakonskimi akti spreminjali bistvene določbe zakona. Jaz mislim, da imamo poslanci pravico, pa zaradi mene na izredni seji in po nujnem postopku, odločati o takšnih povečanih sredstvih. Nič ne bo škodilo, gre za nacionalni program in seveda gre za problematiko, kjer, vsaj kar se potrditve tiče, relativno hitro dosežemo konsenz. Opozoril bi tudi, in opozarjamo številni, ki smo se kdaj s prometom ukvarjali, na tradicionalne monopolne povezave, na primer Dars, SCT, potem Traffic Design v zvezi z ABC sistemom, pa še nekaj bi se jih našlo. In na elektronski sistem, o tem smo se že pogovarjali, Vlada je sprejela akcijski načrt uvedbe elektronskega cestninskega sistema v prostem prometnem toku, s pogoji za interoperabilnost v Evropski uniji in seveda v tem načrtu lahko najdemo vizijo, najprej naj bi se takšen sistem uvedel v prostem toku na avtocestah in hitrih cestah do konca leta 2008, potem pa po tem letu še na paralelnem cestnem omrežju. Pa me samo zanima, če bi lahko gospod minister oziroma kolegi pojasnili, kako poteka implementacija tega programa. In še zadnje, s tem bom končal, kako je dejansko z obnavljanjem avtocest, kaj se dogaja, ko se vsakodnevno mnogi od nas vozimo domov? Povem vam samo en primer, ki ni dober, niti z vidika turizma niti z vidika nas, prebivalcev oziroma državljanov. Pred prazniki, 26.4.2007, to je bil četrtek, ko smo končali sejo, sem se odpeljal proti Kopru približno ob četrti, pol peti uri popoldne. Kot veste, se nekje sredi avtoceste cesta zoži na en pas, kjer človek izgubi povprečno najmanj pol ure, če ne še več, ampak to bi človek razumel, dogajajo se gradbena dela, ceste je treba obnoviti pred glavno sezono. Ampak problem, ki ga ne vidim samo jaz, ki ga vidijo zlasti tudi turisti, je pa ta, da ob pol petih popoldne nikjer ni več nobenega delavca, nikjer ni več nobenega gradbenega stroja, kot da se nič ne dogaja. In mislim, da to ni prav. Če se peljemo po nemških cestah ali po kakšnih drugih, delajo tako rekoč 24 ur na dan, tudi ponoči, da bodo zadeve pripeljane do konca. Jaz ne vem, ali je res razlog, da bi se zaradi dodatnega zaposlovanja potem še krepkeje povečala vrednost vseh del, ampak po moje, glede na to, da nam sezona trka na vrata, je treba nekaj narediti tudi v zvezi s tem. Kot rečeno, v Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo letni plan podprli, bi bili pa zelo veseli, če bi lahko ministrstvo naše dobrohotne sugestije v prihodnosti upoštevalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek v imenu Poslanske skupine LDS.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministru in njegovim sodelavcem! V Liberalni demokraciji bi bili še bolj zadovoljni, če bi ob njih sedeli še predstavniki Ministrstva za finance, na čelu z ministrom. Vendar, kot zgleda, je praksa, da pri tej vrsti zakonov ne znajo uskladiti ali pa dogovoriti prisotnost obeh ministrstev, pa bom v nadaljevanju pojasnil, zakaj. Letni plan razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2007 predvideva dela v skupini vrednosti 734 milijonov evrov, kar je po izračunu Ministrstva za promet največji obseg gradnje v zgodovini izvajanja cestnega programa. Ob takem planu je seveda težko ostati ravnodušen ali mu celo nasprotovati in tudi v Poslanskem klubu LDS mu ne nasprotujemo in ga bomo podprli. Toda ob tem moramo ponovno, tokrat že tretje leto zapored, opozoriti na sporna dejstva, ki žal mečejo slabo luč na sicer ambiciozen načrt gradnje in obnavljanja slovenskih avtocest v letošnjem letu. Želimo namreč izpostaviti dejstvo, da tako predvidena fizična kot finančna realizacija odstopa od načrtovane v nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji. Vlada in vladajoča večina v Državnem zboru sta ponovno arogantno prezrli tako opozorila Zakonodajno-pravne službe kot tudi naša opozorila, da bi morali biti razlogi za takšna odstopanja ustrezno predstavljeni v samem aktu. Če pa že obstajajo utemeljeni razlogi za takšna odstopanja, bi morala Vlada pripraviti in Državnemu zboru predložiti spremembe ustreznih predpisov oziroma zakonov, na katerih mora temeljiti letni plan. Temu žal ni tako in s pravnosistemskega vidika je predlagani akt torej sporen. Načrt fizične realizacije je tako prepuščen postopku, v katerem seveda sodeluje aktualno vodstvo Darsa, ki ga, tako pač menimo pri nas, marsikdaj napadajo oziroma obdelujejo različni politični in logistični akterji, zato prihaja do realizacije včasih tudi mimo veljavnega nacionalnega programa izgradnje pa včasih tudi mimo mnenja stroke. Na drugi strani pa je finančna realizacija posledica spremenjenega načina financiranja gradnje avtocest. V Liberalni demokraciji Slovenije smo v zadnjih dve letih že večkrat povedali, da se ne moremo strinjati s financiranjem gradnje v obliki rekordnega združevanja. Močno namreč dvomimo je v napovedi, da bo Dars v skladu z znanimi predpostavkami v prihodnjih desetletjih sposoben sam vračati posojila, ki so največja v zgodovini samostojne Slovenije. Vsekakor pa smo trdno prepričani, da se je potrebno že danes z vso resnostjo pogovarjati tudi o dolgoročni vzdržnosti celotnega avtocestnega programa. Pridružujemo se mnenju dr. Žana Oplotnika z Ekonomskega inštituta pravne fakultete in prav tako člana vladnega strateškega sveta za gospodarstvo, ki opozarja na način financiranja celotnega avtocestnega programa in ki je prepričan, da je prenašanje odgovornosti za financiranje gradnje avtocest z države na Dars problematično, saj ruši konstrukcijo, postavljeno z nacionalnim programom gradnje avtocest. Načrt, vsi vemo, je bil, da se program izteče do leta 2013, krediti poplačajo do leta 2030, od leta 2010 pa bi se na avtocestah ustvarjal že 4% do 5% donos, ki bi ga na koncu gradnje začeli uporabljati za gradnje po dodatnem programu in za gradnje tretje razvojne osi. To so torej ugotovitve gospoda Oplotnika. S spremembo načina financiranja se sistem ruši. Za okoli 10 ali več let se bo podaljševal rok za odplačevanje kreditov, donosa za gradnjo dodatnih avtocest in razvojne osi ne bo, prav tako pa se bo zaradi višjih stroškov financiranja podražila gradnja avtocest. Dodatno zadolževanje za gradnjo avtocest lahko postane sporno tudi z zornega kota mednarodnih institucij. V primeru, da bi se Dars hipotetično odločil vnovčiti poroštvo, ki mu ga država daje za najemanje vseh posojil, bi moral ali pa bi morali vsi skupaj kredite poplačati iz proračuna. Seveda je na mestu opozorilo na to, kako dolgo bodo mednarodne institucije takšno dodatno zadolževanje še tolerirale. Če pride do znižanja ratinga Slovenije, finančnega reitinga Slovenije, se bo moral sedanji minister za finance seveda resno zamisliti, ali se bo takšna igra izšla tudi za naprej. In ne gre samo za sedanjega ministra in sedanjo vlado. Vsi ti se, kot izgleda, ne zavedajo dovolj, da se ministri in vlade menjajo, obveznosti in posledice pa ostajajo in čutili jih bodo državljani Slovenije. Ker država Darsu letos v proračunu ne bo namenila več kot zgolj 13 milijonov evrov in bo vztrajala, da Dars gradi avtoceste v pospešenem ritmu, se lahko zgodi, da bodo že letos prisiljeni najemati tudi kredite za odplačevanje kreditov. Torej upamo, da do tega ne bo prišlo in upamo, da naši kolegi, ki sedijo za menoj, verjamejo oziroma imajo pripravljene izračune, ki te pesimistične napovedi ne bodo potrdile. Kolaps nacionalnega programa gradnje avtocest in morebitni bankrot državnega podjetja za avtoceste se zdita, vsaj po našem mnenju, iz leta v leto bližje, saj se Vlada ne drži Zakona o zagotovitvi namenskih sredstev za graditev državnih cest, po katerem bi morala Družba za avtoceste od države vsako leto dobiti okoli 155 milijonov evrov. Koliko časa bomo odplačevali kredite, saj je Darsov dolg v resnici posredno javni dolg, v tem trenutku ne ve nihče. Po nekaterih ocenah bi naj to odplačevanje trajalo še po letu 2040. Kakor kaže, bodo žrtve tako nepremišljenega financiranja izgradnje avtocestnega programa sami uporabniki avtocest, ker pa je zaradi takšnega načina financiranja potrebno cestnine po letu 2008 povišati za morda tudi več kot 40%. Takšne so vsaj analize finančne vzdržnosti dokončanja nacionalnega programa izgradnje avtocest, ki ga je pripravil Ekonomski inštitut pravne fakultete v letu 2005. Očitno so dileme okoli financiranja izgradnje avtocest tudi znotraj akterjev v Vladi, ki morajo letni plan predložiti Državnemu zboru. To namreč kaže pozen termin sprejemanja tega akta - to je šele v drugem četrtletju letošnjega leta, če vemo, da je bil predlog plana s strani Darsa in ministrstva pripravljen in predložen Vladi v sprejem že oktobra 2006 in da je do meseca aprila trajalo usklajevanje znotraj Vlade, kaže, da le obstajajo dileme tudi znotraj Vlade. Akt, ki bi moral biti sprejet do konca prejšnjega leta, se bo začel izvajati šele na višku gradbene sezone - nedopustno. Da o tem, da takšen zamik pri sprejetju plana zbuja dvome, da gradnja teče neodvisno od potrditve na Državnem zboru in je najvišji zakonodajni organ le kulisa za pokritje že sprejetih in v delu tudi realiziranih odločitev. Očitno je, da tudi minister za finance ne obvladuje javnih financ, zato v proračunu nenehno zmanjšuje in pristaja na zmanjševanje financiranja razvojnih projektov, kot financiranja avtocestne infrastrukture je. Žal bodo posledice takšnega financiranja avtocestnega programa čutile sedanje in prihodnje generacije uporabnikov avtocest, ker bodo pač morali plačevati višje cestnine zaradi dražjega načina financiranja avtocest. To so naši vsebinski pomisleki. Pravnoformalne pomisleke pa imajo nekateri eminentni pravniki. Odločitev Vlade, da za avtocestni program v letošnjem letu ne nameni z zakonom predvidenih 154 milijon evrov proračunskega denarja, temveč le dobrih 13 milijonov evrov, znižanje sredstev pa opravičuje s sprejetjem zakona o izvrševanju proračuna, je neprimerno - pravi, recimo, dr. Miro Cerar s Pravne fakultete in nadaljuje: "Če podatki držijo, potem takšen pristop vnaša nekonsistentnost v zakonsko ureditev, kajti določbe zakona, s katerim se določajo obveznosti glede financiranja gradnje avtocest in kasnejših proračunskih zakonov, so si vsaj delno v nasprotju." Z njihovo trditvijo se strinjamo tudi v Liberalni demokraciji in menimo, da takšni postopki in takšno kršenje zakonov slabi tudi verodostojnost Državnega zbora. Zmanjševanje obsega sredstev prek tega zakona ni apriorno nedopustno, je pa vsaj neprimerno, ker gre za dva zakona z bistveno drugačno funkcijo. Kot sem že omenil, smo v Poslanskem klubu LDS prepričani, da je razprava o vzdržnosti celotnega avtocestnega programa nujna že danes. Žal to razpravo vladajoča koalicija v Državnem zboru ob obravnavi tega letnega plana, in tudi aktualni predsednik odbora za promet, preprečuje. Odbor za promet na seji ni zagotovil niti prisotnosti vseh najodgovornejših nosilcev avtocestnega programa, kaj šele, da bi zagotovil ostale pogoje za kompetentno in strokovno razpravo o tem vprašanju. Mislimo seveda na neudeležbo strokovnjakov oziroma odgovornih ljudi iz Ministrstva za finance. S tem si Državni zbor kot celota, predvsem pa Odbor za promet sam, zmanjšuje svojo verodostojnost na področju, ki ima tudi velike makroekonomske posledice za našo državo. Zavračanje takšne razprave o sila aktualni problematiki vzdržnosti avtocestnega programa s strani vladajoče koalicije v Državnem zboru je nerazumljivo tudi zaradi dejstva, da so prav vsi najodgovornejši nosilci izvajanja avtocestnega programa pripravljeni sodelovati v takšni razpravi. Še več, tudi sami se zavedajo vseh realnih in potencialnih nevarnosti pri zagotavljanju dolgoročne vzdržnosti celotnega avtocestnega programa ter imajo zato že pripravljene tudi nekatere svoje predloge. To je na primer pokazala oddaja Radia Slovenija Studio ob 17, na sporedu 4. aprila letos. Radio Slovenija, predvsem pa avtorji, si za takšno razpravo, ki je potekala na visokem strokovnem nivoju, zaslužijo vse priznanje, vladajoča koalicija v Državnem zboru, ki takšne razprave ne dopusti, pa naš protest. Naj ob koncu ponovim, da v Poslanskem klubu LDS nikakor ne nasprotujemo pospešenemu nadaljevanju gradnje slovenskega avtocestnega omrežja. Želimo pa, da gradnja temelji na korektnih pravnosistemskih temeljih ter da vladajoča koalicija v pristojnih organih in telesih dopusti razpravo o problematiki dolgoročne vzdržnosti celotnega avtocestnega programa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci! Lep pozdrav še v mojem imenu. Pozdrav velja tudi gospodu ministru mag. Božiču s sodelavci in predsedniku uprave družbe Dars. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo trdno prepričani, da ima vpetost slovenskega avtocestnega križa v evropsko avtocestno mrežo za Republiko Slovenije in države Evropske Unije strateški povezovalni pomen. Zato je še kako pomembno, da Državni zbor Republike Slovenije z vso skrbnostjo obravnava predlog letnega plana razvoja in obnavljanje avtocest za leto 2007. Ocenjujemo, da je prav, da je letni plan izgradnje avtocest že v letu 2006 dobil nujni pospešek in da se ta v letošnjem letu še stopnjuje. Letošnja rekordna ambicioznost načrta razvoja in obnavljanja avtocest je neizbežna in nujna, saj v Republiki Sloveniji še vedno nimamo vsaj nekaterih medregionalnih avtocestnih povezav. Slovenija še vedno ni avtocestno povezana z vsemi sosednjimi državami. Na tem mestu želim izraziti svoje osebno zadovoljstvo in tudi pohvalo vsem vpletenim, da tako imenovana "pomurka" dobro napreduje. V Novi Sloveniji podpiramo čim hitrejšo izgradnjo slovenskega avtocestnega sistema na optimalen in gospodaren način, predvsem pa ne na račun kvalitete izgradnje. Predlog letnega programa razvoja in obnavljanja avtocest za letošnje leto je v zgodovini izvajanja nacionalnega programa izgradnje avtocest daleč najobsežnejši, tako po fizičnem kot tudi po finančnem obsegu. Skupna vrednost letošnjega letnega programa razvoja in obnove avtocest znaša dobrih 734,5 milijonov evrov, kar v primerjavi z lanskim letnim planom predstavlja 3,4% povečanje, v primerjavi z resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest pa gre za povečanje za dobro četrtino. Gre torej za največji obseg izgradnje in obnov avtocest s ciljem, da se V. in XX. evropski koridor zaključita do leta 2009. Mi razumemo ta cilj kot obveznost do naših državljank in državljanov in obveznost do našega skupnega bivanja v Evropski zvezi. Finančni viri za realizacijo letnega plana razvoja in obnov avtocest za leto 2007 bodo investicijski transferji, torej proračunska sredstva za izgradnjo avtocest, in evropska sredstva, sredstva koncesijske dajatve, krediti mednarodnih finančnih institucij, obveznice, povračila davka na dodano vrednost in drugi viri. Dokler bomo videli, da je sistem financiranja izgradnje avtocest vzdržen, bomo takšne finančne vire v Novi Sloveniji tudi odobravali. Danes je bilo slišati že kar nekaj kritik, zakaj tako malo proračunskih sredstev za izgradnjo avtocest. Naj povem, da se nihče, ki je tako razpravljal, pa ni dotaknil stanja na drugih državnih cestah. Po nekaterih izračunih bi obnova drugih državnih cest stala glede na trenutno situacijo okrog 800 milijard slovenskih tolarjev. V Poslanski skupini Nove Slovenije bi bili s predlogom letnega načrta izgradnje in obnov avtocest popolnoma zadovoljni, če ne bi izpustil nekaterih odsekov iz nacionalnega programa izgradnje avtocest, ki za letošnje leto predvideva začetek gradnje hitre ceste, med drugim med Gorišnico in Ormožem in med Markovci in Gorišnico. Zaradi tega smo za obravnavo letnega načrta na Odboru za promet vložili tudi dopolnilo. Vsaj delno smo zadovoljni s sprejetimi sklepi na matičnem delovnem telesu in ker zaupamo tej vladi smo prepričani, da bo vlada držala besedo in da bo tudi gradnja na omenjenih odsekih dobila nujne pospeške in dodatno angažiranje vseh odgovornih, tudi okoljevarstvenikov, predvsem pa začetek gradnje omenjenih odsekov - najkasneje v začetku leta 2008. Spoštovani, avtoceste niso samo največji slovenski projekt stoletja, so prvi veliki projekt v samostojni Sloveniji, ki bi na prelomu tisočletja, na prehodu iz industrijske v informacijsko ero v luči sonaravnega razvoja lahko uskladil in naravnal ključne vidike prostorskih, gospodarskih in kulturnih procesov, povezal obstoječo mrežo cest in mest, povezal tradicionalno logiko poselitve z evropskimi prometnimi in razvojnimi tokovi; skratka, avtocestni program bi bil lahko vez tiste univerzalne civilizacije, ki ne pozablja več, da lahko stoji in preživi samo na trdnih temeljih avtonomne kulture. Če govorimo o avtocestah, govorimo o globalnih kopenskih komunikacijah oziroma povezavah. Obenem imajo avtoceste v očeh poslancev tudi zelo lokalni pomen in odgovornost. V odvisnosti od zadovoljstva oziroma presoje obravnavanega dokumenta s strani posameznih poslank in poslancev Nove Slovenije bo dokument dobil tudi podporo, vsekakor pa večinsko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Alojz Sok. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči, spoštovani minister s sodelavci. Nekaj čisto osebnih opažanj bi rad dodal k temu letnemu planu. Zdi se mi, da v tem parlamentu že danes šestič ali pa celo sedmič poslušam to zgodbo in bolj ali manj je vsako leto enako. V bistvu se ne razlikuje v pogledih. Vsi doživljamo ta slovenski cestni križ, in dejansko bi lahko rekel križ v pravem pomenu besede, vsak dan, še zlasti pa ob konicah. Tako tudi danes, ko smo se vozili na to sejo sem v Državni zbor - bom mimogrede povedal - sem za to, da sem se prebil od Ormoža mimo Ptuja, to pomeni 25 kilometrov, porabil debelo uro in potem še slabo uro naprej do Ljubljane. Se pravi, ko razmišljam o skladnem regionalnem razvoju, sem tudi sam vesel, da se pospešeno gradi na pomurskem kraku, da se rešujejo tudi druga ozka grla, saj je pravzaprav nezaslišano - ne vem, leta 1986 sem se vozil v Niš, kjer sem služil vojsko, in je večina ceste med Beogradom in Zagrebom bila dvopasovnice, danes je to avtocesta. Tudi če se peljete od Avstrije do Stockholma je avtocesta, tu pri nas pa se ta avtocesta - en del na Gorenjskem in potem en del mimo Trebnjega in tako naprej - zoži na dvopasovnico in predstavlja v poletnih mesecih neverjetne zastoje na tem delu in pa v Evropi. Tako, da če po čem, potem v celi Evropi lahko Slovenijo prepoznajo po teh nerešenih problemih. In se sprašujem, ali to res mora tako biti. Ali res moramo mi pri vsaki tovrstni rešitvi študirati 30 idejnih variant in ne vem koliko projektov izdelati in kar je še tega in dati velike zaslužke vsem tem projektantom, vsem tem načrtovalcem in tako naprej. Z eno besedo, rad bi v tej razpravi k temu dodal, da je gradnja cest v Sloveniji predraga. In ker je predraga, potrebujemo vsako leto večja sredstva, vsako leto večje kreditne aranžmaje. Ob tem pa se seveda sprašujemo, ali bomo ta cestni križ z vsemi križi in težavami kdaj sploh končali. Seveda, ko ga pa bomo končali, pa bo veliko drugo vprašanje, to pa je, da bo potrebno vse to začeti obnavljati. In če danes gledano ta prometni kaos na slovenskih avtocestah, potem te postajajo vozišča za kolone tovornjakov, ki se preko Slovenije valijo iz vzhodne v zahodno Evropo in pa obratno. Vendar, ali je to sploh rešljivo v tem trenutku - ali je rešljivo to tako, kot nekateri razpravljajo, da bomo te tovornjake spravili na tej kratki relaciji na železnice? Jaz mislim, da je to velika težava, da ne, ker bi s tem povzročili spet zastoje neke druge vrste. Se pravi, ceste so dejstvo in sem eden tistih, ki se strinjam s tem, da se pač namenja veliko denarja, tudi s pomočjo kreditov. Trebali pa bi seveda narediti vse, da se ta gradnja čim prej pospeši in da se tudi konča. Postavlja se mi, tako kot nekaterim drugim tudi meni smiselnost obravnave tega letnega plana v tem državnem zboru. No, če drugo ne, se vsaj z njim seznanimo, pa lahko razpravljamo, ker očitno je, da poslanci s kakršnimikoli amandmaji na to ne moremo vplivati; se pravi, to, kar je pred nami, je pač tisto dejstvo, ki ga je izdelal Dars, potrdila Vlada in na koncu še parlament in tako se pač to vrti leto za letom. Tudi sam sem opazil in se strinjam s pripombo Zakonodajno-pravne službe, da v kolikor pač ta program več ni ali pa ne more biti usklajen z nacionalnim programom izgradnje avtoceste, da bi potem moralo resorno ministrstvo in Vlada predlagati parlamentu spremembo dokumenta, ne pa, da se nacionalni program oziroma resolucije takole zaobide vsako leto z letnim načrtom. Jaz se s tem enostavno več ne morem strinjati, ker pač vidim, da so določena okolja v tej državi, ki so se nadejala, da bodo v skladu s to resolucijo pa enkrat le tudi sami prišli do nekoliko boljše cestne povezave - iz leta v leto se zavlačuje in se premika v nek nedefiniran čas in ljudje se zaradi tega lahko upravičeno sprašujejo, ali bodo sploh kdaj na vrsti, da bodo tudi sami prišli do ustrezne rešitve. In s tem bom, spoštovani kolegi in kolegice, končal. Zelo sem nezadovoljen, da se temu nacionalnemu programu ne sledi, da se na enem segmentu povečujejo sredstva in se pospešuje gradnja. To je seveda dobro in to podpiram, vendar bi bilo potrebno z enako rahločutnostjo tudi pogledati na tisti del, kjer pa se zaradi tega gradnja odlaga in se potem v, bi rekel, izgovor temu odlaganju nekako skozi našo birokracijo najdejo priložnostni izgovori, kot je Natura 2000 in podobno. Mislim, da smo nekatere zadeve tudi na odboru in pozneje na sestanku z ministrom za okolje kot z ministrom za promet uskladili in da bo tisto, kar je odbor sprejel v dveh dodatnih sklepih na svoji seji, da se bo tudi - gospod minister, tako kot ste obljubili in obljuba dela dolg - da se bo to drugo leto začelo realizirati. Iz tega razloga bom danes ta plan podprl. Razumem, da gre za rešitev v mejah možnega. V kolikor pa temu ne bo tako, pa bom naslednje leto, če bom še v tem državnem zboru, letnemu planu odločno nasprotoval. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Homan.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Vsem lep pozdrav! Če gre letni plan razvoja po planu, je temu bila letošnje leto naklonjena tudi mila zima, menim, da bo marsikateri odsek predan v upravljanje predčasno, kar je zelo pohvalno. S tega mesta bi se predvsem zahvalil delavcem na avtocesti, ko se vozimo ob cestah in gledamo ta gradbišča, so za moje pojme, kot laika ti delavci vsega spoštovanja vredni. Lahko smo veseli, da na celem odseku gradbišč ni bilo velikih delovnih nesreč, kar je pohvalno, če gledamo, na kakšnih višinah in v kakšnih delovnih, vremenskih pogojih se ti delavci srečujejo, bi lahko rekel, da so res vredni velike hvale in s tega mesta še enkrat velika zahvala. Letni plan razvoja cest gre po planu. Tukaj bi predvsem dal kritiko ali opozoril, da razvoj počivališč oziroma teh propadajočih objektov ob avtocestah pa ne gre nekako po planu, ali pa nam ni najbolj v ponos, ali pa ne sledimo temu trendu Evrope, s katerimi se tako radi primerjamo. Dotaknil bi se predvsem počivališč. Menim, da naša počivališča niso zgrajena po sodobnih standardih. Dostikrat gremo ven in lahko primerjamo, kako je to narejeno zunaj, kako je to narejeno v Avstriji in Italiji. Sam menim, da imamo dosti domačega znanja, da lahko naredimo taka počivališča, da bodo lahko tujci prišli k nam pogledati, kako je to narejeno v Sloveniji. Menim, da imamo znanje, imamo voljo in tukaj bi predvsem na predstavnike Darsa dal apel, naj poslušajo ljudi, ki delajo na avtocestah, kaj naši uporabniki slovenskih avtocest potrebujejo. Predvsem bi tukaj vzpostavil, da so na slovenskih avtocestah bencinski servisi zgledno urejeni in se lahko primerjajo z marsikaterim bencinskim servisom v Evropi. Kar se pa tiče ostalih gostinskih ponudb, pa še močno zaostajamo. Srce me boli kot Slovenca, da smo spustili na naše avtoceste tujce, razne "maršeje", "avtogrile", da nam ponujajo oziroma posiljujejo tujo hrano na razne načine, razne pice in ne vem kaj še vse, da ne znamo narediti eno slovensko verigo počivališč na avtocestah, da ne znamo ponuditi tukaj slovenske hrane slovenskih dobrot tujcem, pač pa smo te eminentne lokacije na počivališčih, te gostinske lokale dale v upravljanje tujcem. To meni ni jasno in ne morem razumeti. Ravno tako ne morem razumeti, zakaj se pri nas v Sloveniji WC-jev na avtocestah ne plačuje. Imamo svojo filozofijo, da je pri nas uporaba WC-jev brezplačna. Seveda imamo pa tudi potem standard oziroma čistočo na teh WC-jih tako, kakršno imamo. Ne bom rekel, da je slaba, je zadovoljiva, ampak če bi pa tukaj bila stalna, 24-urna prisotnost čistilk, da bi se ti WC-ji plačevali, bi sigurno bila usluga teh storitev boljša. Potem, če se samo dotaknem še igral in raznih ostalih objektov. Tovornjaki se ustavljajo, mi imamo tukaj obvezne počitke teh mobilnih delavcev, potem imamo poleti razne zapore tovornjakarjev. Tovornjaki tudi po dva dni stojijo na naših počivališčih. Kaj jim tukaj lahko ponudimo? Ponudimo jih lahko zelo malo: bivanje v kabini, mogoče še sprehod do bifeja in to je vse. Na slovenskih avtocestah primanjkuje poceni veriga teh motelov ali hotelov, kjer se lahko voznik, ki prevozi 300, 400 kilometrov, lahko odpočije in za primerno ceno, poudarjam za primerno ceno, to je tam maksimalno 10 evrov, da lahko najame sobo, se stušira, odpočije, naspi in nato nadaljuje vožnjo. Tega v Sloveniji na slovenskih počivališčih ni. Ko se enkrat peljemo po avtocesti, imamo tudi s seboj domače živali. Po 300 kilometrih vožnje, če peljemo enega kužka s seboj iz Holandije na morje ali kamorkoli, tudi nimamo enega ograjenega prostora, kjer bi lahko dali evro notri v avtomat, bi se vrata odprla, da bi prišli na zelenico, bi tega psa lahko "zletali", šli nazaj v avto in nadaljevali pot. Po tem turisti sprašujejo, to turisti pogrešajo! Dajte se ustaviti na slovenskih počivališčih, predstavniki Darsa, vprašajte! Dobili boste marsikakšno koristno informacijo. Ti ljudje imajo in so zakladnica idej. Zakaj jih ne upoštevamo, ne poslušamo, ne vem. Sam sem bil 10 let na avtocesti in imam marsikakšno izkušnjo, kaj slovenski ali pa tuji turist potrebuje. In tukaj se da marsikaj narediti. In še enkrat rečem: ne se primerjati z Evropo, Evropa naj se pride k nam naučiti. Imamo znanje, samo ponudimo pa izkoristimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kristijan Janc. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Z velikim zadovoljstvom ugotavljam, da je ta letni avtocestni program v Sloveniji dobil polno podporo tudi med poslanci Državnega zbora. To pomeni, da smo lahko na neki točki pozicija in opozicija enotni, in očitno tu smo. Da je ta letni načrt ambiciozno pripravljen, gre zahvala ekipi ministrstva in Darsa, ki so to smelo zastavili. Pa tudi ta zgodovinsko rekorden, največji znesek, ki ga vlagamo v ta avtocestni križ, zagotovo pomeni dejstvo, da ga želimo čim prej končati. Ne vem, kdo bi bil proti takim ambicioznim načrtom, da leta 2008 res končamo ta križ, ki je izjemnega pomena za nadaljnji razvoj Slovenije. Vsi tisti, ki ga uporabljamo, pa vemo, kaj pomeni, če tega avtocestnega križa nimaš tam nekje blizu svoje regije oziroma svoje občine. Sam sem zadovoljen in čestitam ekipi, ki je to pripravila. Verjamem pa tudi, da bo imela Družba za avtoceste veliko dela pri tem, da ga bo tudi realizirala. V duhu številnih pritožb, ki se pojavljajo na tem področju med izvajalci tega programa ter skozi revizijske postopke, ki so zelo zapleteni, zahtevni in tudi onemogočajo izvajanje rednega dela, upam, da bo tudi Vlada čim prej prišla v Državni zbor s popravkom tega zakona o reviziji postopka, kajti mislim, da je preveč kompliciran, da preveč časa jemlje investitorjem v tem našem prostoru in se ga že v bistvu izkorišča za neke stvari v nepozitivnem smislu. Zato me je strah, da bi lahko te številne milijone evrov morda ne realizirali tudi zaradi tovrstnih revizijskih postopkov, ki se dogajajo v slovenskem prostoru. Vendar upam, da bo to Dars dobro pripravil in bo tudi sprememba revizijskega postopka, ki, upam, da bo prišla v Državni zbor, dala določene popravke v pozitivnem smislu za hitrejše izvajanje teh nalog. Seveda, različni finančni viri, ki so bili podani v samem poročilu, zagotavljajo trden vir, in da je tukaj tudi kredit, hvala bogu, da je, saj je na trgu dovolj ugodnega finančnega aranžmaja. In prav je, da se delajo tudi na tak način tovrstne investicije v Sloveniji, ne samo z lastnimi proračunskimi viri, saj bi bila to po moje velika napaka in zmota. Dejstvo pa je, da ob tem ne smemo pozabljati na tisto zgodbo, ki je po mojem tudi zelo pomembna, ki bo sledila naslednji fazi, ko se konča ta avtocestni križ - tretja razvojna os. O njej slišimo marsikaj, se dogaja, vendar po moji oceni verjetno še nekoliko prepočasi. Tudi ta je izjemnega pomena za Slovenijo - Koroška, Bela Krajina. Mislim, da bi morali za to tretjo razvojno os v tem času, ko se končuje avtocestni križ, narediti čim več za pripravo dokumentacije, ki pa je zelo zahtevna in dolgotrajna. Kljub temu da smo Zakon o prostorskem načrtovanju popravili, se bojim, da bomo zopet določene roke zamujali in potem zamudili pričetek gradnje tretje razvojne osi, ki naj bi stopila v izvedbo, ko se konča avtocestni križ v Sloveniji. Zato apeliram na vse, tudi na ministrstvo za promet, predvsem pa za okolje in na ostale, da pripravijo čim več tega uspešnega in pozitivnega materiala, da se bodo lahko potem začele tudi investicije na tretji razvojni osi, ki je za tiste regije in tiste občine, ki pač nimamo sreče, da živimo ob avtocestnem križu, velik minus v tem času in imamo težje pogoje za razvoj kot tiste občine, ki že imajo avtocesto v svojem okolju. Zato, če želimo skladnejši regionalni razvoj, če želimo uravnoteženo Slovenijo, če želimo tudi tiste regije in občine pripeljati bližje cestnim omrežjem, potem rabimo tretjo razvojno os, kot rabimo tudi boljšo regionalno mrežo. O njej smo že veliko govorili v Državnem zboru in na Odboru za promet; vemo, da ni v najboljši kondiciji; vemo, da imamo vedno premalo denarja za tekoče vzdrževanje in obnovo, čeravno ga je v teh proračunih nekoliko več. In tudi tiste regionalne mreže, ki so v slabem stanju, so izjemno pomembne za tiste, ki jih uporabljamo, preden stopimo na avtocesto v Sloveniji. Tako upam, da bosta tudi v bodoče lahko ministrstvo in Vlada zagotavljala več denarja, da bomo tudi to mrežo še boljše in hitreje obnavljali, da bo tudi tisti del Slovencev in Slovenk lahko imel boljše povezave in hitrejše povezave do Ljubljane, kot je prej kolega Sok govoril, ko rabi dve uri, da pride v to prestolnico, nekateri nekoliko manj, vendar pa nekateri bistveno več rabimo za regionalno mrežo kot pa za avtocestno mrežo, ker se več časa porabi, da pridemo do vstopa na avtocestni križ. Upam pa tudi to - o tem smo veliko govorili, tudi danes je bila razprava o cestninah v Sloveniji, to je zagotovo nepoštena zgodba, nepoštena, ker eni jo plačujejo, eni pa ne plačujejo. Upam, da se bo ta zapleten in zahteven projekt čim prej realiziral, da bomo vsi plačali toliko, kolikor uporabljamo avtocestno omrežje v Sloveniji in tudi cestnino, ne pa da nekateri tega ne plačujejo, nekateri pa moramo to plačevati. Mislim, da to ni pošteno, in verjamem, da bo ta zahtevna zgodba tudi uspešno zaključena in s tem tudi dodatne vire dajala Družbi za avtoceste, da bo lažje in hitreje odplačevala najete kredite za izgradnjo avtocestnega križa v Sloveniji. Predvsem pa na koncu želim uspešno delo Družbi za avtoceste, da to zgodbo izpelje, da bo čim manj zapletov pri izbiranju izvajalcev, čim manj revizijskih postopkov in da bi na koncu tudi realizacija bila 100%; kot je bilo danes, po mojem, soglasno podprto v Državnemu zboru tudi podpora letnemu planu, ki daje vam in ministrstvu zagotovo veliko podporo, predvsem pa tudi vsem izvajalcem na tem avtocestnem križu, tudi podporo Državnega zbora. S tem zagotavljamo, da smo vsi za čimprejšnje dokončanje avtocestnega križa in čimprejšnji vstop na tretjo razvojno os. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Han. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister z ekipo! Ne glede, da sem jaz v opoziciji, je težko kaj dodati drugega, kot je že pred mano Kristjan povedal, in bi se pod njegovo razpravo brez problema lahko podpisal in tudi moja razprava bo šla predvsem v to smer. Govorniki pred mano so povedali že vse bistvo in tudi predstavnik naše stranke, gospod Pavliha, ki je v imenu poslanske skupine povedal to, da mi, Socialni demokrati ta letni plan podpiramo in jaz osebno ga bom tudi podprl. Podprl ga bom zato, ker je to en dokument, za katerega je biti težko proti, predvsem zato, ker se vsakodnevno voziš in komuniciraš po teh naših slovenskih cestah. Kaj pomeni avtocesta za vsakodnevno življenje, jaz dobro vem in upam, da vedo tudi naše državljanke in državljani. Tam, kjer imajo tista območja v Sloveniji avtocestni križ zgrajen - vemo, kaj to pomeni za gospodarsko rast, vemo, kaj to pomeni za obrtne cone; v tistih delih Slovenije rastejo kot gobe po dežju, odpirajo se nova delovna mesta, sociale je manj in nasploh je življenje lepše in zanimivejše. Poznamo pa tudi območje, s katerega tudi jaz prihajam in pa tudi večina iz tega parlamenta, kjer pa te regionalne povezave niso takšne, kot bi si jih vsi skupaj želeli. Vendar v življenju veš, da si moraš narediti plan in če je plan, da se zgradi avtocestni križ najprej, potem se tudi jaz s tem absolutno strinjam. Seveda pa ne smemo pozabiti te črne lise v Sloveniji ali pa, bom rekel, te čepe, ki se dogajajo. Ljudje se vsakodnevno srečujejo s temi problemi in njihovo komuniciranje je oteženo. Poleg tega vemo, da avtocestni križ ravno v tistih predelih, ki je že gospodarska rast tako nizka, ni zgrajen in potem se težave kopičijo. Upam, da se z izgradnjo tega avtocestnega križa, dokončanja, bodo potem tudi sredstva lahko drugam namenila. Zato pozivam Vlado, predvsem Vlado in pa posledično ministrstvo, da še naprej s takim tempom, govorim predvsem za ministra Božiča, tudi te naše druge kraje povezuje, ker vemo, da ceste povezujejo. Tudi sam se bom ustavil, tako kot se je Kristijan pred menoj ustavil, na tej tretji razvojni osi. To je za tisti del Slovenije izrednega, izrednega pomena. Upam, da ko se gradi ta tretja razvojna os oziroma načrtuje, da ne bodo prevladale neke politične ambicije, ampak bodo resnično prevladali argumenti in strokovne podlage. Zato bom rekel, apeliram na ministrstvo, da resnično tukaj gre ne s političnega vidika, ampak predvsem s strokovnega vidika in da se ta tretja razvojna os pospeši. Vemo, da se že komplicira, glede na, bom rekel, na same želje, kje bi bila ta tretja razvojna os, in tudi na vso zakonodajo, ki jo spremlja. Da ne bi samo hvalil, ker sem pač vendarle v opoziciji, moram reči, da tudi jaz imam pomisleke glede samega financiranja te izgradnje teh avtocest, vendar zavedam pa se, da brez denarja se teh cest ne bo izgradilo oziroma tega avtocestnega križa se ne da zgraditi. Zdaj, ali je kredit pravi ali kredit ni pravi, ali je proračunski transfer pravi ali ne - jaz se v to ne bi spuščal, za to so makroekonomisti, ki so verjetno kaj izračunali. Vendar, če v življenju vzameš kredit, ga je treba vrniti. Posledice ne bo občutila ta vlada, posledice bodo občutile naslednje vlade in pa naslednje generacije. Vendar pa je na to treba vendarle opozoriti. Eden od, bom rekel, financiranja teh cest je sigurno urejen cestninski sistem in jaz mislim, da je to glavna zadeva, ki jo mora ministrstvo vendarle v tem času narediti, da bomo imeli urejen cestninski sistem, da se bodo podeljevale koncesije za ceste in da bomo s tem vračali vse te silne kredite, ki smo jih imeli, ki jih bomo najeli. Na koncu naj vendarle rečem, tako kot so rekli predhodniki, da je za izgradnjo prepotreben denar, da je pa potrebno tudi, da se vendarle izgradnja gradi tako, da bo dobra, da ne bo potrebno čez leto, dve zopet popravljati te ceste in da ne bomo zopet naredili nekih čepov, neke zastojev ravno takrat, ko je najmanj potrebno. Želim vam oziroma Sloveniji, da bomo čim prej prišli do konca tega avtocestnega križa. Ne bi pa rekel, da je to nek zgodovinski dan in da je to ta vlada naredila. Za te ceste, za te avtoceste skrbijo že vse vlade do sedaj in upam, da bo sedaj tudi čas, ko bomo te ceste dogradili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjetka Uhan.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Jaz naj povem, da bom ta letni program razvoja in obnavljanje avtocest za letošnje leto podprla. Moram pa reči, da takoj, ko je prišel v obravnavo, sem pogledala, kaj se dogaja s križem na Dolenjskem. To je dolga in znana zgodba in veselilo me je, da je lansko leto vlada po toliko letih umestila to avtocesto v prostor in da so tudi v letošnjem letu postavke, ki omenjajo gradnjo oziroma dokončanje avtocestnega križa mimo Novega mesta, ki bo predan v upravo drugo leto, ker ta najbolj boleč zadnji del, to je mimo Trebnjega, v dolžini skoraj 15 kilometrov. Upam, da bo šlo s takim tempom naprej. Tudi s tem namenom bom podprla danes, da se bo res začelo letos graditi. Sem pa pozorno poslušala vašo predstavitev, gospod minister, pa vam je zmanjkalo časa verjetno takrat, ko bi prišla na vrsto Dolenjska. Upam, da ni bilo namenoma skrajšano. Da bomo končno dobili tudi na tem delu tako prepotrebno avtocesto. S tem razlogom podpiram ta program razvoja in obnavljanja avtocest. Bom pa ponovila za gospo Pozsončevo: drugo leto, ko bo to dejansko narejeno - še nobena vlada ni toliko naredila za Dolenjsko kot ta, ko bo to res predano v uporabo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Martin Mikolič.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Glede na vse do sedaj povedano, tudi sam nimam kaj bistvenega dodati. Izražam neko veselje, da bomo večinoma v Državnem zboru ta letni plan razvoja in obnove avtocest podprli. Glede na nekatere pomisleke, ali je umestno, da se ta letni plan sprejema v Državnem zboru, ali ne, bi dodal samo to, da sem zadovoljen, da se sprejema, da bom lahko tudi kaj dodal k tistemu, kar se ne tiče samo avtocest, ker je pač to ena od možnosti, da tudi rečem kaj glede ostalega programa. Rad bi izrazil tisto, kar so pravzaprav nekateri moji predhodniki, mislim, zadnja dva povedala; kljub temu da bo ta avtocestni križ v Sloveniji zgrajen oziroma ko bo zgrajen pa tudi vse ostale avtoceste v Sloveniji, bodo še vedno, kljub majhnosti naše države, ostala določena območja, ki bodo oddaljena od avtoceste tam 40, 50 kilometrov, kar prav gotovo ni malo. Govorimo o državnih cestah, o glavnih cestah, o čemer smo tudi danes velikokrat slišali, da moramo skrbeti tudi za te cestni oziroma so te ceste nujno potrebne obnove in vzdrževanja. Včasih me malo moti, ko govorimo samo o obnovi in vzdrževanju. Prav gotovo to nista samo obnova in vzdrževanje. V prihodnje bo potrebno tudi kakšno glavno oziroma magistralno cesto v Sloveniji tudi za ta območja zgraditi na novo, česar ni bilo slišati. Veste, glede na to: če na eni strani govorimo o skladnem regionalnem razvoju ali pa govorimo o gospodarskem razvoju Slovenije, potem prav gotovo v prihodnje ne bomo smeli ravno z vidika primernih cestnih povezav pozabiti na ta območja. Jaz velikokrat poudarjam v tem državnem zboru območje ob Sotli in Kozjanskega. Moji predhodniki so omenjali tretjo razvojno os, ki je pomembna za Koroško, Dolenjsko oziroma sever-jug. Vmes ostajajo še določena območja, ki bodo prav gotovo tudi vezana na to hitro cesto, če lahko tako imenujem, na kateri bo potrebno prav gotovo kaj več narediti na glavni cesti. Potrebno bo narediti veliko več na odpravljanju nivojskih križanj v Sloveniji glede teh cest, kajti če bi se odpravila samo nivojska križanja, bi to že veliko pomenilo in bi bila prav gotovo potem časovno hitrejša povezava na avtoceste. Jaz pričakujem, tako kot nam je bilo nekako na ministrstvu zagotovljeno ali pa tudi od Državnega zbora, da bomo v prihodnje kaj več rekli tudi o tem projektu; o tem projektu, ki je vreden, tako kot je bilo že danes slišati, res okrog 800 milijard bivših slovenskih tolarjev oziroma če govorimo o tri in pol milijarde evrov. To je pravzaprav nacionalni program, ki nas v prihodnje vse, ki sedimo tukaj v Državnem zboru, zavezuje, da bomo kaj več tudi glede tega v prihodnje rekli, da bomo tudi eno strategijo reševanja državnih cest začeli tudi izvajati, kajti vemo, da smo tudi določene dokumente - ali pa so predhodniki - sprejeli, da bomo na tem segmentu v prihodnje kaj več naredili. Tako, kot sem rekel - letni plan razvoja in obnove avtocest bom pa podprl. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Feri Horvat. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči, spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi. Tudi jaz bom letni plan podprl, s tem da ob tem takoj uvodoma izražam obžalovanje, da nismo tega plana obravnavali že prej, na začetku leta, če že ne konec lanskega leta. Glede na pomen tega akta za izvajanje nacionalnega programa izgradnje avtocest, glede na finančno dimenzijo programa in pa glede na nujno, kar je že bilo rečeno, vključevanje avtocestnega dela Slovenije v evropsko omrežje in pa zaradi nujnega odpiranja manj razvitih območij, kar je bil pravzaprav eden glavnih namenov sprejema posebnega zakona o financiranju izgradnje avtocest in nacionalnega programa, bi bilo normalno, da bi tak program obravnavali prej, ne šele potem, ko je že pravzaprav več kot 1/3 leta mimo. Da pa bom pri tem natančen, pa to ni kritika resornega ministrstva. Jaz vem, da sta Dars in Ministrstvo za promet imela pripravljen predlog programa že na začetku leta, saj je minister za promet nas, pomurske poslance, ko je bila Vlada v Pomurju v mesecu februarju, že pozval, da je pripravljen program, in nas je pozval, da ga podpremo. Prav je, da je plan končno ambiciozen. Ne bom se spuščal v samo strukturo financiranja. O tem je že bilo govora. Tudi sam mislim, da je struktura virov optimalna, vendar tega mi danes v tej razpravi in pa v odločitvah o sprejemu plana ne bomo mogli spremeniti ali najti neke druge rešitve. To zahteva posebno razpravo v bližnji prihodnosti. Glavno je in nujno je, da se pospeši izvajanje programa, kajti ta nuja je glede na nadaljnje naraščanje prometa vsak dan večja. Ker normalno, ko ob tem razpravljamo, vidimo poleg državnega vidika predvsem tegobe in probleme, vsak na območju, iz katerega prihajamo, in je ne samo legitimno, ampak smo dolžni tudi te probleme, ki so hkrati argument za pospešitev izvajanja programa, tudi povedati. Najnovejši podatki kažejo, da zlasti tovorni promet, tranzitni in tudi drugi, in tudi promet osebnih vozil v smeri zahod-vzhod oziroma obratno kar naprej narašča. To potrjujejo podatki, lahko rečem tako rekoč iz tedna v teden oziroma iz dneva v dan. Naj navedem, da vas ne bi preveč obremenjeval s številnimi podatki, samo nekatere zgovorne podatke. Na pomurskem delu avtoceste oziroma sedaj ceste, po kateri se odvija ta tranzitni promet G1/3, je v prvih štirih mesecih letošnjega leta v primerjavi z letom 2004 pred tistim, ko smo vstopili v Evropsko unijo, naraslo število tovornjakov od 115.977 na 521.710, kar je povečanje za 4 in polkrat. Od leta 2005 do leta 2007, se pravi, v dveh letih, je v mesecu aprilu dnevno število tovornjakov poraslo od 3.815 na 5.355 ali za 40%, kar je bil tudi doslej dnevni rekord. Očitno so bile, in to podatki ponovno dokazujejo, vse analize strokovnjakov, tako tistih kompetentnih kot tistih, ki so se imeli za strokovnjake, in vse napovedi v preteklosti, tudi ko je nastajal nacionalni program in so nekateri celo nasprotovali takemu programu, češ, saj ne bo toliko prometa in se ne bo tako povečeval, so bile te ocene več kot zgrešene. Dejstvo je, da se je podcenilo realno dogajanje. Od vstopa srednje- in vzhodnoevropskih držav v Evropsko unijo vidimo, da se z vsakim povečanjem oziroma širitvijo Unije število vozil povečuje. In pa seveda zanemarilo se je posledice odpiranja vzhodne Evrope in regije dalje proti vzhodu. Realno je pričakovati nadaljnji porast tranzita. Prepričan sem, da bo že prvo tako povečanje, in to morda celo skokovito, po odprtju dela avtoceste na relaciji Maribor-Lenart, in potem bodo problemi na pomurski trasi oziroma dokler ne bo zgrajena, bodo še večji. Tako je nujno čim prej dokončati gradnjo celotne pomurske trase od Maribora, Lenarta do madžarske meje. Ob tem se mi postavlja vprašanje rokov, ki so določeni v planu. Namreč, za nekatere odseke so roki določeni najpozneje december 2008. Torej, to daje upanje in tudi nekatere napovedi, da če bodo razmere naprej normalne in ugodne, se bo lahko ta rok skrajšalo. Medtem ko za nekatere odseke, in to pravzaprav tam, kjer je najbolj kritično, skozi mestna naselja, kot je Radgona, skozi turistične kraje, kot so Radenci in tudi nekateri drugi kraji, pa je predviden rok december - se pravi, pozneje. To bi povzročilo še dodatne težave, zato apeliram na Vlado in na Ministrstvo za promet, s katerim sicer pomurski dejavniki zelo dobro sodelujemo, da stori vse, da se dejansko ta predvideni rok skrajša. Tako da je predlog odbora sprotno spremljanje izgradnje avtocest na pomurskem delu - ta odbor sestavljajo, kot veste, kolegice in kolegi, nekateri župani, nekatere poslanke in poslanci, predstavniki civilne družbe, in moram reči, da dobro sodelujemo z ministrstvom in Darsom -, da se ta rok skrajša na avgust prihodnjega leta. Delo poteka sedaj zelo dobro, po oceni tega odbora in tudi drugih. K temu je na srečo pripomogla tudi mila zima. Če se bo to zgodilo, bo to tudi najlepše darilo Pomurcem za praznik priključitve Prekmurja Sloveniji v mesecu avgustu. Ne bo pa to samo pomembna pridobitev za regijo, ampak sem prepričan, da je to, mora biti, tudi interes države Slovenije, da ne ostane prometni otok, da ne bo še več žrtev, ki nastajajo kar naprej na preobremenjeni magistralni cesti, da ne bo večjih stroškov za kratkoročne ukrepe na državni cesti in še večjega degradiranja okolja. Ob tem mi dovolite, da se še na koncu ustavim ob cestninskem sistemu, čeprav so nekateri kolegi že o tem govorili. Sam osebno tudi menim, da tukaj neupravičeno kasnimo. In tudi v planu se mi zdi, da je obseg sredstev premajhen in tudi roki predolgi in bi bilo nujno storiti vse, da se te aktivnosti pospešijo in da čim prej pridemo do elektronskega sistema cestninjenja. Za to govorijo predvsem trije razlogi. Prvi je finančni, da poberemo v čim večjem obsegu cestnine, ne tako kot danes, ko je ocena, da se pobere manj kot dve tretjini cestnin. Drugič je to potrebno zaradi enakopravnosti vseh, kajti sedaj predvsem tisti bolj oddaljeni plačujemo v celoti ali pa v večjem delu cestnine, medtem ko so v privilegiranem položaju koristniki avtocest iz Ljubljane in pa primestnih naselij. Tretjič, to je potrebno tudi zaradi uskladitve sistemov cestninjenja z državami Evropske unije, predvsem s sosedi. Kot mi je znano, Avstrijci gredo v opuščanje viniet, ki jih imajo, in počasi oziroma vsaj poizkusno in tudi dejansko že uvajajo elektronsko cestninjenje - najprej za kamione, nameravajo pa tudi sorazmerno hitro preiti na ostala vozila. Enako velja tudi za Madžare. In končno, naraščanje prometa v tej smeri proti madžarski meji zahteva ne le razmišljanje, ampak tudi pravočasne priprave na potrebno širitev te avtoceste, kajti prepričan sem, da bo tudi naprej promet naraščal. Namreč, sedaj kot je znano, se v velikem delu gradita dva pasova in bo potrebno širiti verjetno v doglednem času cesto še na tretji pas. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milenko Ziherl.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav gospodu ministru s sodelavci in kolegicam in kolegom! Zavedam se velikega pomena gradnje in razvoj avtocest, predvsem pomena na razvoj in na varnost cestnega prometa, zato bom ta program z veseljem podprl. Vendar, kot je kolega že omenil, je z avtocestnim križem bil vel križ, težave pri gradnji avtocest izvirajo iz zgodovine in se nekako prenašajo v današnji čas. Če pogledamo nazaj, bi lahko ugotovili, da so prvi sramežljivi kilometri avtoceste bili narejeni še v bivši državi. Posledica prvih kilometrov v Sloveniji je bila avtocestna afera, ki je odnesla Staneta Kavčiča, kasneje pa, morda kot epilog te afere, ker je bila tudi avtocesta zgrajena po segmentih, ko je vsaka republika pač izvajala svoj krak, je bila na makedonskem kraku kmalu potrebna preplastitev zaradi nekakovostnih del. Vendar ti začetni problemi so nekako le pripeljali do skorajšnjega končanja avtocestnega križa v Sloveniji. Opozoril bi še na nedokončane odseke, kajti vsak nedokončan odsek pomeni prometno oviro. Lahko bi si ponazorili doma z delom na vrtu, ko imamo 10 milimetrsko cev in vmes za kakšnih 5 milimetrov vključimo 30 milimetrsko cev in še spet 10 milimetrsko cev, po njej bo priteklo toliko vode, kot jo da 10 milimetrska cev. Torej tisti del širše cevi ne učinkuje prav veliko in ne pomaga; še več, pri tem vključku in po njem nastajajo vrtinci in ravno tako je bilo tudi v prometu. Ravno na koncu dela avtoceste so bile najbolj nevarne točke. Prvi kilometri po Arji vasi, prvi kilometri v okolici Vrbe so bile črne točke in k sreči so ti odseki zdaj že povezani, da so te črne točke izginile. Morda smo iz preteklosti tudi podedovali že danes omenjeno drago gradnjo, ki se lahko prične že pri kompliciranih odkupih zemljišč in ravno tukaj so lokalne skupnosti povzročile kar precej težav določenim odsekom. V mislih imam seveda odsek okoli Radovljice in okoli Trebnjega. Vendar tudi ti odseki bodo sedaj v doglednem času rešeni in bomo dobili ustrezno kakovostno avtocesto. Omenjena je bila že potreba po tretjem pasu, ki se bo v bližnji prihodnosti vsekakor pokazala. Promet z vključitvijo novih članic v Evropsko unijo in predvsem z preusmeritvijo gospodarskih tokov, recimo Madžarska, Slovaška, Češka so novi centri avtomobilske industrije, ki k sreči uporabljajo našo luko Koper, v obratni smeri pa prihajajo korejski avtomobili, bodo dodatno obremenili že obstoječo cesto, zato bo vsekakor v bližnji prihodnosti treba pričeti vsaj s prvimi aktivnostmi za pripravo tretjega pasu. V tem predloženem programu podpiram, da je vanj umeščen pomurski krak, kajti potreba po tem kraku je daleč največja, saj je na tem delu najbolj narasel promet prav v zvezi s priključitvijo novih držav Evropski uniji. Podpiram tudi program izgradnje navezovalnih cest, za katere je planirano, da bi bile center oziroma gibalo razvoja, in to so tako imenovane razvojne osi. Poznamo problematiko tretje razvojne osi in četrte razvojne osi. Ker se me osebno se bolj tiče četrta razvojna os, ki poteka skozi naše kraje, bi z veseljem pozdravil velik konsenz vseh zainteresiranih na tem območju, bodisi da so to bili župani ali pa poslanci iz krajev, ki ležijo ob četrti razvojni osi. Ta enotnost se je pokazala že pri dosedanjih aktivnostih, v mislih imam predvsem "žirovsko izjavo", kjer smo postavili temelje za četrto razvojno os in so določene etape že v izvajanju. Veseli me, da je v planu tudi najbolj kritična oziroma najdražja etapa, to je prehod iz Poljanske doline v Cerkno, da je tudi to že v proračunu in se tudi za to že pripravljajo sredstva, in upam, da bo poiskana tudi najboljša tehnološka rešitev. Moje napotilo za vse tiste, ki govorijo o tretji razvojni osi, bi bilo, da je treba pred pričetkom izvajanja aktivnosti poiskati neko enotnost, nek konsenz, kje bo ta tretja razvojna os sploh potekala, in potem pričeti z akcijami oziroma aktivnostmi, ki bodo pripeljale do realizacije tretje razvojne osi. Kot rečeno, se zavedam pomena izgradnje avtocest in bom plan razvoja z veseljem podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Trofenik. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat vsem prisotnim! Glede na realne omejene možnosti današnje razprave se postavlja vprašanje sploh smiselnosti oziroma koliko smo sploh zagreti za pravo razpravo o tej problematiki, ki bi si jo vsekakor zaslužila. Nekatera vprašanja sem izpostavil že ob predstavitvi stališča naše poslanske skupine, pa dovolite, da kljub temu še ponovno opozorim. Vsekakor nas vse ali pretežno večino navdaja zadovoljstvo ob velikosti letnega programa izgradnje avtocest za letošnje leto, tako po obsegu kot po vrednosti. Seveda to zapoznelo sprejemanje v mesecu maju, čeprav je treba biti pošten in povedati, da smo že sprejemali take letne programe tudi v mesecu juliju, pa navdaja z neke vrste pesimizmom, ali je sploh ta letni program realen in ga bo glede na predpisane procedure možno izvesti oziroma sploh pravočasno izvesti ali pa mogoče tečejo ti postopki po nekem vzporednem tiru brez soglasja Državnega zbora. Ni moj namen kritizirati za vsako ceno odgovornih akterjev za realizacijo nacionalnega programa izgradnje avtocest, vendar se sprašujem, kakšno bi bilo razpoloženje danes tukaj v Državnem zboru, če ne bi bil letni program tako bogat po finančnem obsegu in tudi po fizičnem obsegu. Verjetno bi takrat bolj začutili to neskladje ali nelogičnost postopka, da sprejemamo letni program po tistem, ko smo dali soglasje k zadolžitvi - pa naj povem, da ne nasprotujem zadolžitvi -, ko smo dali soglasje k jamstvu - in naj poudarim, da ne nasprotujem jamstvu. Smiselno bi bilo ali pa logično, da bi vse te tri naštete dokumente sprejemali istočasno; obe, odločitev o zadolžitvi in o jamstvu in danes obravnavani letni program za letošnje leto. Mislim, čeprav se vsi ne strinjajo s tem, vem, da glede na strukturo virov za izvajanje, trdim, da gre za večino javnofinančnih sredstev, ker je tako treba tretirati tudi kredite oziroma jamstva, dokler ta jamstva seveda so živa ali jih je možno udejaniti, da bi morali spoštovati eno določilo zakona o javnih financah, ki nalaga, da v 30-ih dnevih po sprejetju državnega proračuna morajo takšni ali drugačni proračunski porabniki sprejeti svoje letne finančne načrte, pa če hočemo priznati, da je Dars posredni ali neposredni proračunski porabnik. Drugi sklop, na katerega želim ponovno seveda opozoriti, danes tako, in tudi predhodno na delovnem telesu, na nek lahek način sprejemamo dejstvo, da letošnji, pa tudi lanski, letni program bistveno odstopa od projekcije, ki je bila predpisana, določena z resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest, ki smo jo sprejeli leta 2004, če se ne motim. Če se prav spominjam, je v tem aktu zapisan en kriterij, ki dovoljuje 10% odstopanje. Mi se soočamo danes s 25 in več procentim odstopanjem, hvala bogu, navzgor v dobro pospešene izgradnje. Dejstvo pa je, če smo formalistični, da gre za odstopanje, in razumem to tako, da bi bilo nujno pred tem v dobro spremeniti tako oba akta, resolucijo o nacionalnem programu ali kratko malo nacionalni program, in glede na strukturo virov tudi zakon o namenskih sredstvih za izvajanje tega programa. Jaz ne želim kritizirati za vsako ceno odločitve Vlade, ki se je odločila v reševanju problematike javnih financ, da problematiko javnih financ eventualnega primanjkljaja in še česa rešuje preko Darsa. To je ena izmed možnosti in tukaj na tem ni možno ničesar očitati. Vlada si je na tak način znižala javnofinančni primanjkljaj, status zadolževanja Darsa - v resnici je uspela priboriti nek drug status glede spremljanja, kot je logičen, v resnici gre za zadolževanje države, tega ne more nihče negirati, ampak če je Evropa na to pristala, na te izjeme, osebno temu ne nasprotujem. Dejstvo pa je, da gre za globoko vsebinsko spremembo, ki ima lahko take ali drugačne posledice v prihodnosti, tako za izvajanje nerealiziranega dela programa - smo na začetku drugega obdobja, kje je šele tretje obdobje izvajanja in zagotavljanja potrebnih virov - kot tudi na zdravju javnih financ v prihodnosti, če ne bodo realizirani vsi scenariji, ki so tukaj predvideni. Zato me toliko bolj moti, da se v strukturi znižujejo predvidena sredstva v letošnjem letu za uvedbo elektronskega cestninjenja. Bilo je že danes povedano in splošno znano, da zajamemo komaj slabi 2/3 plačnikov ali uporabnikov, kar je nedopustno. Dobro se spominjam razprav v preteklih letih, ko so nas akterji nagovarjali in nas prepričevali, ko smo z zaprtega cestninskega sistema prehajali na sedanjega in bi bilo dobro ponoviti argumente in videti, če so tisti argumenti zdržali. Bojim se, da ne. Vsako odlašanje uvedbe bolj učinkovitega cestninskega sistema seveda na nek način ogroža nadaljnjo izvajanje nacionalnega programa izgradnje avtocest, za katerega mislim, da je nujen in da ga bo treba tudi naprej še pospeševati, da ne bi bilo tako, kot bo drugo leto. Bojim se, da je to zgolj slučaj, da to ni zaradi volitev - ali pa tudi -, da bo drugo leto predano namenu čez 80 kilometrov, ravno tako kot je bilo leta 2004 čez 70 kilometrov, letos pa pademo na slabih 20 kilometrov. Povprečje 14 let - 27 kilometrov letno je bilo predanih. To je statistični podatek, to ni dejanski podatek. Tudi v perspektivi bo treba razmišljati, ne bo se končalo samo s "pomurko", ne bo se moglo končati samo vzhod - zahod in sever - jug, verjetno je še kaj drugega v Sloveniji, zlasti če želimo slediti ciljem, tako strateškim kot strukturnim, ki smo jih zapisali v resoluciji o nacionalnem programu, in naj opozorim samo na en kazalec. Tam, kjer so zgrajene in so v funkciji avtoceste, so obrtne industrijske cone polne, so stroški oziroma cene nepremičnin vrtoglavo poskočile in to je direkten vpliv na gospodarski razvoj in bistveno bolj učinkovit kot tista druga resolucija, ki predvideva toliko in toliko projektov, ki naj bi pospešili, in še to večinoma na račun privatnega kapitala oziroma tega partnerstva, za katerega mislimo, da bo rešil vse probleme, ki jih drugače nismo znali rešiti. Seveda v tem nacionalnem, letnem programu - se opravičujem - kljub obilici podatkov - in hvala za njih - vsega ne piše in ne dobimo vseh odgovorov. Želel bi, bolj kot ta program - in sem za to, da ga Državni zbor obravnava in ne samo obravnava, da tudi ključno odloča o njem, čeprav verjamem, da je to zelo težko in da je letošnja situacija bolj zgolj skupek nepremišljenih slučajev kot pa namensko pripeljati Državni zbor v situacijo, da ne more amandmirati ne v dobrem in ne slabem, če sem kritičen, tega dokumenta. Vendar v tem aktu ne piše, v kakšnem stanju so akti oziroma od lokacijskih načrtov, umestitve v prostor, lokacijskih načrtov in podobno, ki so obvezna predpripravljalna dela, če tako rečem, za realizacijo. Tega odgovora ne dobimo. Dobimo samo eno vrstico informacije, da so predvideni stroški za vse lokacijske načrte, bom poenostavil, tako za cestne odseke, ki bodo prišli, so načrtovani za drugo obdobje, to se pravi 2007 do 2013, in tisti, ki pridejo v tretje obdobje. To je neke vrste leporečje, zlasti, če poznamo nekatere probleme, za katere bi morali biti rešeni že v smislu investicij do leta 2002, pa niso bili zaradi tega problema umestitve v prostor ali sprejemanje lokacijskih načrtov, pa smo v resolucijo napisali eksplicitno za konkretne, da bodo akti sprejeti v letu 2004. Danes je leto 2007 in za nekatere še vedno niso sprejeti ustrezni akti in tudi ni odgovorov, zakaj teh aktov ni. In potem imamo tudi takšen primer v letošnjem letnem programu kjer piše pogojno se bo postavka ali projekt ali pododsek realiziral, če bo sprejet pravočasno nek dokument - ne bom zaradi omejevanja časa našteval teh projektov. To so tiste stvari, ki so slabost tega, drugače ambicioznega, po obsegu primernega in ne vem kaj še v pozitivnem smislu, letnega programa, ki so pa pomembne za nadaljevanje, ker se ne bo z letošnjim, drugim letom končala izgradnja avtocest, ampak bo treba zagotoviti nadaljnjo in bolj enakomerno - gledano po povprečnih letnih zgrajenih kilometrih odsekov. Da ne bom predolg in da se ne bi ponavljali, se bom na koncu povezal s tem, kar sem prej omenil, in na enega izmed vprašanj, ki smo jih izpostavili v naši poslanski skupini. Želeli bi, da bi bili jasno napisani kriteriji, po katerih so posamezni odseki bili uvrščeni v letni program. Teh, na žalost, ni. Iz dolgoletne prakse, slabe prakse, iz preteklih let se bojim, da marsikateri, ne vsi, odsek ali marsikatera programska točka je uvrščena bolj po političnih kot nekih objektivnih kriterijih. In da ne bi imel tega občutka, bi želel,da bi v bodoče predlagatelji to obrazložili konkretno glede na postavljene cilje. Glede dodatnih sklepov, ki jih je sprejel odbor oziroma matično delovno telo, pa dovolite še nekaj besed, ker me na nek način to še posebej prizadeva, ne glede na drugo problematiko v Sloveniji s tega področja. Tistim, ki ne vedo, je treba povedati to, da je hitra cesta, Ormož bila edina neavtocesta leta 1996 v nacionalnem programu; da je z rebalansom nacionalnega programa bil sprejet terminski plan in bi ta cesta morala biti zgrajena leta 2004 na podlagi pristopa štirih etap ali štirih pododsekov; da je za pododsek, na katerega se nanaša prvi sklep, bil izveden razpis v letu 2000, pravnomočna izbira izvajalca leta 2001 in, kolikor vem, podpisana pogodba - takrat smo sprejemali letni program ravno zaradi te ceste med drugim šele julija v tem državnem zboru, čeprav ga je vlada bistveno prej sprejela in odsek se je od Gregorčičeve do Šubičeve izgubil. Zato je nelogično, ker je pogodba podpisana, izdano gradbeno dovoljenje - prvi sklep sploh ni potreben oziroma oba skupaj v takšnem smislu, kot je zapisano. Kaj je še pa v prvem sklepu posebej narobe? Ne gre za odsek tudi Markovci, ampak gre za odsek Videm-Markovci. Tisti, ki so na tem delali in ki to poznajo, vedo, da je po nepotrebnem leta 2004 prišlo do izigravanja do tedanjega nacionalnega programa in se je priključna cesta uvrstila v prvotno predvideno prvo etapo Hajdina-Ptuj. Danes Hajdina-Ptuj fizično ne obstaja - ta etapa, ker imate zgrajenih slabih 700 metrov hitre ceste Hajdina-Ptuj "tobože" oziroma Hajdina-Videm kot v oklepaju piše v nacionalnem programu. Na to smo opozarjali in je treba ustrezno sklep popraviti, da gre za relacije Videm-Markovci, ki edina ni umeščena ustrezno v prostor, seveda v zvezi z upoštevanjem pogojev, ki izhajajo iz Nature 2000, to pa avtorjem ali predlagateljem tega sklepa toplo priporočam, da izpustijo, ker to pomeni lahko to, kar nekateri želijo, da se cesta spelje ne mimo Ptujskega jezera ali mimo Ptuja, ampak se spelje po sedaj grajeni navezovalni cesti preko Puhovega mosta, to je pa neka druga kvaliteta. Zato toplo priporočam, da ta del sklepa, ker bi ga lahko kdo zlorabil, črtate oziroma v takšni obliki ne sprejemate. Kar se drugega sklepa dodatnega, ki ga predlaga matično delovno telo, pa je nelogičen v takšnem tekstu, kot piše. Za odsek Gorišnica-Ormož je vse pripravljeno, gradbeno dovoljenje, pogodba, zemljišča, in bi se lahko pričel graditi. Vse kar bi bilo smiselno, če je že to neke vrste pritiska, da ga akterji uvrstijo v letni program za leto 2008. Kar pa se tiče odseka Markovci - Gorišnica, to je drugi v tem smislu, je pa situacija podobna, zemljišča niso odkupljena in gradbeno dovoljenje ni izdano, tako da takšna formulacija sklepa za oba odseka ne pride v poštev in je neprimerna. Zato dobronamerno pozivam predlagatelje, da tekste spremenijo, ker drugače lahko pride do zlorabe sklepov Državnega zbora, ki bi lahko sprejel neprimeren sklep zaradi neinformiranosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Hvauc. Prosim.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani. Sam v razpravi ne bom operiral s številkami, ki jih je bilo ob samih predstavitvah že dovolj podanih, bi pa se predvsem osredotočil na dosedanjo razpravo, ki je pokazala tudi nekatere razlike, kar se tiče tega programa, ki ga danes obravnavamo. Na načelni ravni vsi podpiramo izgradnjo avtocest, še posebej, če je vsaj en odsek v tistem lokalnem okolju, od koder pač prihajamo, ko pa pridemo do konkretnih zadev, pa so tudi med nami bile precejšnje razlike oziroma tudi nekateri zadržki. Največ zadržkov je bilo tudi na Odboru za promet, kar se tiče načina financiranja in kar se tiče odstopanja od resolucije nacionalnega programa izgradnje avtocest. Nesporno dejstvo je, da Slovenija avtoceste potrebuje, potrebuje seveda tudi ostalo prometno infrastrukturo - hitre ceste oziroma državne ceste in železniško infrastrukturo. Vsi vsakodnevno srečujemo težave teh ljudi, ki živijo na območjih, kjer avtoceste niso zgrajene. Gre za to, da je zaradi tega zmanjšana mobilnosti, da je kvaliteta življenja bistveno nižja na tistih področjih, kjer ni ustreznih avtocestnih povezav, da so možnosti, za zaposlitev in sicer za bolj kvalitetno življenje, znatno nižje, da gre za veliko onesnaževanje okolja, za hrup, ostale emisije škodljivih snovi. Da ne govorim o prometnih nesrečah, ki nastajajo na teh cestah, o gmotni škodi in na žalost tudi o številnih žrtvah, o številnih poškodbah, ki so na cestah slabše kakovosti znatno višje kot na avtocestah. Tega se seveda ne da ovrednotiti z nobenimi številkami, te stvari pač imajo neprecenljivo vrednost, za katere ne obstajajo neka konkretna merila. Če pa pogledamo stališče gospodarstva, pa je tam, kjer ni ustreznih prometnih povezav, v konkretnem primeru, ko govorimo o avtocestah, kjer ni avtocest, gospodarstvo trpi določeno škodo. Škodo zato, ker ne more izrabljati nekaterih poslovnih in nekaterih razvojnih možnosti, zato ker se določeni investitorji, ki bi sicer bili pripravljeni investirati na določenem območju, teh območji počasi izogibajo. Zato lahko govorimo o veliko izgubljenih priložnostih in to ravno na tistih območjih, kjer so že danes manj razviti, kjer zaostajajo za nekaterimi razvitimi območji. Veliko se govori tudi o V. in X. koridorju, izredno dobri geostrateški poziciji Slovenije, ampak ta pozicija je samo priložnost. Priložnost ni nobeno zagotovilo, to ni nobena nuja, da bomo Slovenci, Slovenke ali pa slovenska država iz tega tudi kaj koristnega dobili, če ne bomo znali teh priložnosti tudi izkoristiti. In ena od teh priložnosti je prav gotovo izgradnja avtocest. Če razpravljamo o potrebnosti izgradnje avtocest, seveda ne morem mimo tega, da bi omenil to, da smo vstopili v Evropsko unijo, kar se tiče prometnega smisla, nepripravljeni. To se kaže na mnogih cestah po Sloveniji, omenjeno je bilo že večkrat Pomurje in kjer je kolega Horvat jasno povedal, da se je tovorni promet povečal več kot za štirikrat. Gre za X. koridor, mogoče konkretno za cesto med Mariborom in naprej mimo Ptuja proti Gruškovju, kjer so nemogoče razmere. Gre za problem cestninjenja, ki postaja zaradi povečanega prometa praktično zelo velika ovira, in gre za dejstvo, da so nekateri že izgrajeni avtocestni odseki danes že praktično preobremenjeni oziroma že popolnoma izkoriščeni, predvsem kar se tiče zelo povečanega tovornega prometa. In logično je, da Vlada, ki mora odgovorno spremljati razmere tudi na prometnem področju, sprejema ali pa predlaga en zelo ambiciozen načrt, ki tako po dinamiki kot po višini sredstev dejansko presega vse dosedanje in seveda tudi presega resolucijo. Sam osebno menim, da drugih možnosti, kot da gremo v tako ambiciozne načrte, enostavno ni, to je naša usoda in tega problema se bomo vsekakor morali tudi lotiti. Seveda je problematično to, da se na nekaterih področjih, na nekaterih odsekih predvideva izgradnja, večja, bolj intenzivna, kot je v prometni resoluciji oziroma resoluciji o izgradnji avtocest. Vendar si ne znam predstavljati, na kakšen način razložiti ljudem, ki živijo na teh območjih, ki živijo ob teh preobremenjenih cestnih odsekih, da zaradi nekih birokratskih, formalnih razlogov pač enostavno upočasnimo gradnjo na teh odsekih, na primer Slivnico-Draženci-Gruškovje ali pa mogoče že večkrat omenjeni ta pomurski cestni avtokrak. Drugo, kar je bilo večkrat kot problematično omenjeno, je pa financiranje. Dejstvo je, da proračun take dinamike izgradnje avtocest enostavno ne bo prenesel. Ob tem ne smemo pozabiti na to, da nas čaka tudi posodobitev in izgradnja državnih cest, pa zelo velik velik projekt izgradnje in posodobitve železniške infrastrukture. Če si kdo predstavlja, da bomo vse te strašno velike projekte financirali direktno iz proračuna, potem seveda po mojem prepričanju lahko to naredimo edino tako, da se izgradnja razvleče na 20, 30 let, kar je pa za Slovenijo, za razvoj enostavno nesprejemljivo. Nisem pa slišal v razpravi nobenega drugega predloga, na kakšen način bi pa lahko financirali še izgradnjo teh avtocest. Zato mislim in ob upoštevanju tega, da gre za dolgoročne investicije, za investicije, ki bodo v uporabi več deset let, ki jih bodo uporabljale tudi naslednje generacije, ne samo ena, je pa potem povsem logično, da se za investiranje oziroma na financiranje teh investicij uporabljajo tudi krediti. Spomnim se, pred časom sem pozorno poslušal v Bruslju tudi direktorja Evropske centralne banke, ki je povedal, da samozadolževanje kot tako ni problematično. Problematično je, za kaj se zadolžujemo, namen zadolževanja. Če se zadolžujemo za neko sprotno porabo, za to, da pokrivamo neke izgube pa neke luknje iz preteklosti, potem je to vsekakor sporno. Če pa mi investiramo za to, da se bomo razvijali in ob tem imamo zagotovljen en reden, stalen zanesljiv vir za poplačevanje teh obveznosti - in v tem primeru je to cestnina -, potem jaz mislim, da tako zadolževanje ne bi smelo biti sporno. Program kot tak, je po mojem dober, realen, izvedljiv in potreben. Upošteva potrebe celotne Slovenije. Sam osebno pozdravljam tudi to, da se v programu predvideva izgradnja nekaterih avtocestnih odsekov na območjih, ki so bila do sedaj po mojem prepričanju nekoliko zapostavljena. Gre za Štajersko, gre za Pomurje. Drugo, kar me navdaja z nekim optimizmom, je tudi to, da poleg teh gradbenih, operativnih postopkov vzporedno tečejo tudi nekateri drugi postopki, kot je umeščanje v prostor, pridobivanje zemljišč, pridobivanje dokumentacije itn. Če ob tem upoštevamo še, da je praktično pred obravnavo v tem zboru tudi sprememba zakona o reviziji postopkov javnega naročanja, ki je do sedaj bil eden izmed največjih zadržkov ali pa ovir pri oddaji teh naročil, potem mislim, da smo lahko, kar se izgradnje tiče, tudi v bodoče optimistični, zato tak program po vsebini in po obsegu tudi podpiram. Bi pa opozoril, preden končam, še na eno stvar, in sicer, osebno sem prepričan, da sama izgradnja avtocest vseh problemov na teh avtocestah oziroma problemov s prometom v Sloveniji enostavno ne bo rešila. Opozoril bi na problem cestninjenja, če upoštevamo, da bo do konca leta 2008 uveden cestninski sistem v prostem prometnem toku, sedanje razmere kažejo na to, da bo tudi v vmesnem obdobju potrebno vsaj neke prehodne začasne ukrepe uvesti. In drugo, kar je, glede na obseg prometa na dosedanjih zgrajenih odsekih bo potrebno tudi vzdrževanje teh odsekov prilagoditi tako, da bo čim manj oviran promet. In tretje, kar je, glede na močno povečan obseg tovornega prometa bo treba tudi problem tovornega prometa dejansko čim prej rešiti:ali s posebnimi ukrepi na avtocestah ali s preusmeritvami na železniško omrežje. Sicer pa, kot rečeno, program bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ciril Testen.
Hvala za besedo. Lep pozdrav gospod predsedujoči, minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Jaz bom letni program izgradnje avtocest podprl, bi pa kljub temu postavil nekaj vprašanj, če je možno dobiti nanje odgovore. Najprej me zanima odsek hitre ceste Razdrto-Vipava. Ta odsek ima razmeroma nesrečno nesrečo, večkrat se je njegova izgradnja prelagala v prihodnost, po sedanjem programu je predvideno, naj bi se ta odsek predal prometu v septembru prihodnje leto. Jaz upam, da bo tako, še posebej zaradi tega, kot mi je poznano, je večina del na tem odseku že oddanih. No, pa kljub temu bi vprašal, ker se pojavljajo kar neki novi problemi, ali je še možno, da pride do kakšne zakasnitve na tem odseku. Še posebej sprašujem zaradi tega, ker je izdelavo predorov dobila italijanska firma, ki pa, kot slišim od lokalne skupnosti, ima težave z betonarno, težave z nakupom betona ali pa težave s pridobitvijo gradbenega dovoljenja za betonarno. Cilj ali želja lokalne skupnosti je, da se ta cesta čim prej dogradi in da se poveže ustrezno z Novo Gorico in z Ljubljano, ker je ta odsek največje ozko grlo na celotni tej trasi v povezavi z Italijo. Druga stvar, ki me zanima, čeprav ni direktno vezano na letni program izgradnje avtocest, je izgradnja oziroma vlaganje v "kelitiko". V Državnem zboru je bil sprejet zakon v povezavi s popotresno obnovo, ki je predvideval na letnem nivoju kar precej velika sredstva za vlaganje v cestno povezavo z zgornjim Posočjem. Žal ugotavljamo, da se v vseh teh letih v to cestno povezavo relativno malo vlaga. Jaz bi vas rad opozoril na to, da je, recimo, od Tolmina, da ne govorimo o zgornjem Posočju, ko sta še Kobarid in Bovec bistveno bolj daleč, da je od Tolmina do Ljubljane 100 kilometrov in če so povsem normalne prometne razmere, za teh 100 kilometrov porabimo 2 uri časa. Mislim, da to pove vse. Zelo problematičen je en odsek te ceste od Želina do Trebuše, to je 15 kilometrski odsek, kjer moraš biti, če srečaš avtobus ali kamion s prikolico, pripravljen ustaviti, drugače pride obvezno do karambola. Jaz upam, da so to tako močni argumenti, še posebej zato, ker se tudi na teh odsekih promet kot povsod po Slovenijiveča, da bi morali čim prej pristopiti k izgradnji oziroma rekonstrukciji teh odsekov, še posebej zaradi tega, ker bodo vsi ti odseki kasneje tudi sestavni deli tako imenovane četrte razvojne osi. Mislim, da je to nujno in da je potrebno čim prej narediti. Veliko je bilo govora tudi o financiranju. Kar se financiranja tiče, mi smo, ko smo sprejemali proračun in na Komisiji za nadzor proračuna in v Odboru za promet, veliko govorili o vzdržnosti financ na področju izgradnje avtocest. Jaz sem prepričan - in vsi so nas tudi takrat, in ministrstvo za finance in drugi strokovnjaki z različnih področji, prepričevali, da je ta način financiranja vzdržen in da se bodo avtoceste pokrivale same iz svojih prihodkov. V povezavi s tem me predvsem zanima to; zadnje čase ne zasledim izgradnje cestninskih postaj. Zanima me, kakšen procent oziroma kakšen iztržek imamo v tem momentu, glede na promet, ki je po avtocestah, ker mislim, da je to zelo pomembno. To je povezano s tem elektronskim cestninjenjem, če bomo ta naš program res izvedli v letu 2008, potem je potrebno biti pri cestninskih postajah zelo racionalen, v nasprotnem primeru pa mislim, da je potrebno razmišljati tudi o tem, na kakšen način bomo pobirali cestnino na teh odsekih in tudi po katerih se že zdaj vozimo, na teh odsekih, ki bodo na novo puščeni v promet. Prosil bi, če je možno na to kakšen odgovor. Zanima me še ena druga stvar. Veliko se je govorilo, ko smo govorili o financiranju izgradnje avtocest, o javno-zasebnem partnerstvu. To z letnim programom nima direktne zveze. Mislim, da je pomembno razmišljanje, zlasti o izgradnji tistih odsekov, ki so ekonomsko zanimivi in ki se jih še nismo lotili. Jaz bi lepo prosil, če lahko na ta vprašanja dobim kakšen odgovor. Bom pa program podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Drofenik.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani gospod minister s sodelavci! Res je, da v diskusiji o izvedbi avtocestnega programa več ali manj vsi diskutiramo nekako o problematiki cest predvsem tam, od koder izhajamo. Tudi jaz se bom ozrl s tega vidika predvsem zaradi tega. Tudi bom na začetku rekel, da v celoti sem zelo vesel, da se avtocestni projekt razvija tako, kot se razvija oziroma da bi bilo za vse nas verjetno zelo dobro, ko bi se še hitreje. Tudi s samim financiranjem nekako se človek strinja, da gradimo s svojimi sredstvi, je pa sedaj vprašanje racionalnosti, vprašanje cene tega, pa ne nazadnje tudi hitrosti. Seveda pa je, tako kot se sedaj odvija, na vsak način je zadeva primerna. Predvsem bi opozoril na ta vidik, da sem z območja, ko pravzaprav nimam zelo velike oddaljenosti do treh avtocestnih priključkov, to je v Dramljah, to so Brežice in to je Slovenska Bistrica. Vendar kljub vsemu, da gre za 30, 32, 24 kilometrov, za to, da prevoziš ta odsek, potrebuješ med 40 in 50 minut. To v neki normalni regionalni povezavi ne bi smelo toliko trajati. In to je tisti problem, na katerega velja opozoriti, da ko se govori o tretji osi, pa četrti osi in ne vem kateri osi je treba razmišljati tudi o - včasih uporabimo izraz "slepo črevesje". V ta bi bilo treba na nek način, ker ravno ne sovpadajo v osi, če bi tako rekel, z modernizacijo, ne samo s popravilom, ne samo z vzdrževanjem, pač pa dobesedno z močnejšimi rekonstrukcijami, poseči v te regionalne povezave, da se bodo tudi kraji, iz katerih se danes izgublja veliko časa, da se pride do avtoceste in se šele od tam lahko ta dobrobit koristi, da bi pač prišlo do tega hitreje. Predvsem bi rekel z vidika, da na območjih, v katerih živimo nekateri, lahko govorimo o enakomernem regionalnem razvoju, vendar brez posodobljenih prometnic tega regionalnega razvoja ne bo. V teh koncih lahko pričakujemo samo tisto pomoč, ki jo dobimo, vendar pa moč ni razvoj, razvoj je nekaj drugega in za razvoj morajo biti podani tudi nekateri pogoji, kot so infrastruktura in to. Pa še nekaj, izjemno veliko govorimo o žrtvah na naših cestah, o mrtvih, o poškodovanih. Mislim, da naslednjega koraka znižanja ne bomo dosegli, če ne bomo rigorozno, posegli v modernizacijo regionalnega cestnega omrežja. Mislim, da je tam tisti glavni vzrok, da se od tukaj navzdol pri številu žrtev ne da. Seveda nekoliko kritična diskusija ne pomeni, da ne podpiram - podpiram letni plan izgradnje avtocest. Predvsem bi si želel, da bi bil čim hitrejši, čim prej realiziran, ker se zavedam, da dveh enako težkih projektov - avtoceste, na eni strani mogoče, na drugi strani pa posodabljanje regionalnih cest, da ne govorimo o posodabljanju slovenskih železnic - pravzaprav tega država ne zmore. In kljub vsemu bom rekel, bi bil celo za to, da se ta projekt "pelje" celo hitreje, kot se "pelje". Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek. Prosim.
Hvala, predsedujoči. Jaz sem pravzaprav temeljne ugotovitve in pomisleke in dvome in dileme v zvezi z letnim programom predstavil že v predstavitvi stališča poslanskega kluba, nekaj svojih razmišljanj, vezanih na moj vidik obravnave takega dokumenta, ki ga imamo danes pred seboj. Torej, ko poslušam, in tudi ta razprava me utrjuje v tem prepričanju, se mi zdi, da je preživela sploh potreba po obravnavi letnega programa razvoja avtocest. Torej, prišli smo v situacijo, ko tako in tako ne moremo nič spremeniti. Ne moremo vplivati na posamezne postopke, ali pa lokacije, ali pa odseke in tako dalje. Zdaj samo še pravzaprav izmenjujemo mnenja in še tega ne moremo izmenjati na ta način, da bi bili med nami sogovorniki, s katerimi bi bilo več govoriti o drugih stvareh kot pa o sami izgradnji avtocest kot takih. Moram reči, da sam podpiram nacionalni program. Strinjam se, da teče v mejah zmožnega. Strinjam se in tudi priznavam in pristajam na ugotovitev, da Dars in pa Ministrstvo za promet pravzaprav na področju izgradnje avtocest revolucije več ne morejo napraviti; da izvajajo zadovoljivo ves ta program skoraj že vsa leta in da je to postala že neke vrste rutina in da pravzaprav velikih nihanj v realizaciji ni, razen če se vreme usodno spremeni. Še to je pravzaprav v zadnjem obdobju na strani izvajalcev oziroma načrtovalcev, tako da resnično ni nobenega posebno velikega poudarka na negativni realizaciji teh programov in tako verjamem, da tudi ne bo letos. Mislim, da bo ta program tekel normalno, celo osebno menim, nimam nobenega dokaza, nekateri projekti že tečejo, mi pa sprejemamo program "post festum" - ampak, to je druga zgodba, ni v tem trenutku irelevantna. Vprašanje je pri tem, ko obravnavamo tak letni program, kaj bi morali pravzaprav delati. Osebno menim, da bi morali delati na drugačen način, da bi morali obravnavati kompleksno vsa vprašanja, ki se z infrastrukturo v Sloveniji pojavljajo. Če hočete, zaradi mene tudi resolucijo o prometni politiki ponovno voditi, pa čeprav ni dolgo od tega, ko smo jo obravnavali. In na takih sejah, na takih pogovorih, na takih obravnavah bi moral sedeti ne samo prometni minister. Mislim, da bi moral sedeti finančni minister, minister za razvoj, da bi moral sedeti minister za okolje in prostor, ker je ta infrastruktura - ali ta avtocestna, ali železniška ali katera druga - tako interdisciplinarna, da bi se morali - in šele takrat lahko kvalitetno pogovarjali o tem, kaj na razvoju prometa v Sloveniji narediti. Zakaj to govorim? Torej, današnja obravnava kaže samo na tisti del izvajanja tega programa, ki je še čisto operativen, in niti minister ni kriv za to, če so izdane neke druge zgodbe, neki drugi problemi, ki bi jih pa morali reševati, recimo, minister Bajuk, ki bi moral med nami sedeti in skupaj nam razložiti kako misli pravzaprav v perspektivi izpeljati to zagato, v katero mislim, da bo Dars ali pa tudi Republika Slovenija prišla, ko bomo ugotovili, da se finančni krediti ne bodo mogli več pokrivati, in kakšni rezultati ali pa kakšna analiza je na tem področju narejena. Tukaj bi gospod Turk verjetno med nami moral sedeti pa ugotoviti, ali ceste pravzaprav pomenijo tisti njegov vidik pogleda na njegovo področje, ki ga ima, torej področje razvoja, ali pomenijo tako multiplikativne učinke, da bo ta razvoj dovolj hiter, ali so torej tukaj ti koraki prehitri ali pa niso potrebni tako hitri. Med nami bi moral sedeti gospod Podobnik, ki bi moral poslušati razpravo o tem, kako lokacijski načrti ne tečejo dovolj hitro, kako se zaradi tega zavirajo nekateri postopki, ki bi lahko bili začeti in nekateri pravzaprav že tudi končani, čeprav vem, da je sedaj vložen v proceduro zakon o reviziji postopkov javnega naročanja - vsaj en korak, ki je morebiti na poti boljšega reševanja te situacije. Torej, hočem povedati, da je obravnava letnega načrta že skoraj nesmiselna in skoraj nepotrebna in da bi verjetno bilo dovolj, da se z njo seznani Odbor za promet, da sprejme tam svoja stališča in sprejme predvsem sklepe in zaveze do posameznih ministrov in ministrstev, ki bi morali v tej zgodbi sodelovati. Zaradi tega mislim, da bo danes taka razprava, kot bo danes tudi izzvenela, ker pravzaprav nimaš sogovornikov, ki bi jim rad več povedal, kot pa samo sogovornikov iz prometnega ministrstva. Sam se zavedam te problematike hitre rasti tudi avtocestnega prometa. Torej ta avtomobilizacija je pravzaprav tako hitra, da verjetno tudi še najboljši planer, najboljši analitik ni mogel predvideti te silovite, sunkovite rasti povečanja prometa, predvsem tovornega prometa. Vsi vidimo in čutimo, kako in kaj se dogaja na nekaterih cestah, za katere smo pred tremi leti mislili, da so dokončna rešitev, pa danes že verjetno moramo razmišljati, kako bo počasi treba graditi tretji pas - govorim konkretno o "štajerki". Hvala bogu, v tem trenutku nisem med tistimi poslanci, ki bi seveda svoje lokalne interese ščitil, vendar mislim, da je verjetno objektivno in realno pričakovati, da bodo nekateri že zgrajeni objekti nujno potrebni posodobitve. In tega se zavedamo če to bi morala biti razprava, torej celovita razprava o tem, kaj se nam dogaja na prometnem področju, ne pa samo razprava o tem kaj bomo letos počenjali, ker je tako in tako že skoraj pol leta mimo in nič ne moremo spremeniti in nič ne moremo obrniti na glavo. Zaradi tega - če zaključim - ni zamer na sam letni načrt. Mislim pa, da bi morali v metodologiji, v postopkih nekaj spremeniti in se ukvarjati s strateškimi temami, s strateškim področjem razvoja prometa, tam odpreti vsa vprašanja, o katerih sem prej govoril, in mislim, da bo takrat tudi na Odboru za promet možno sprejemati takšno potrditev proračuna, takšno potrditev plana, kot ga sedaj delamo v razpravi na plenarnem zasedanju, kjer pravzaprav niti Vlada, kot izgleda, nima kaj dosti ambicije, da bi pojasnjevala s tistimi svojimi desetimi minutami, ki jih ima na razpolago za odgovore in pojasnjevanje tega, o čemer smo mi vsi razpravljali. Torej, podpiram letni plan. Predlagam pa, da se lotimo drugačnega sistemskega pristopa k obravnavi tega področja.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Štebe.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Ministrstva za promet in predsednik uprave Darsa. Jaz bom, mislim, da sem zadnji, poskušal nekako povzeti dve področji: eno je izgradnja avtocest in prometna politika, drugo pa je elektronsko cestninjenje v prostem prometnem toku kot ambicija za uvedbo. Leta 2004, na konci prejšnjega mandata, je bil nacionalni program izgradnje avtocest in navezovalnih cest sprejet na novo, ker pač prejšnji še zdaleč ni bil, predvideni, v letu 2004 zaključen. Nacionalni program se je od predvidenega zaključka v tem letu 2004 podaljšal do leta 2013. To je bilo še v času prejšnje vlade. Sedanja vlada v realizaciji ne sledi nacionalnemu programu, pač pa ga ne le z dejanskimi pripravami, ampak v realizaciji celo prehiteva. To je od resne vlade pričakovano glede na več desetletni zaostanek pri izgradnji in pri učinkovitem dohitevanju držav v soseščini glede izgradnje avtocest. In tega smo lahko samo veseli. Fizična izgradnja avtocest v Sloveniji je dobilo izjemen pospešek, ob tem pa so se realno bistveno povečala sredstva tudi za obnovo državnih cest. Pohvalen, res pohvalen pristop, ki končno omogoča resnično realizacijo v skladu s plani - ne glede na avtocestna dela, pač pa tudi glede navezovalnih cest. Sam aktivno spremljam in pričakujem predvideno realizacijo navezovalne hitre ceste med štajerskim in gorenjskim avtocestnim krakom z obvoznico Mengeš. Sama izgradnja v Sloveniji teče pravzaprav po koncesijskem pristopu izgradnje avtocest, ki temelji na realnem oziroma garantiranem viru, cestnini, le da v Sloveniji temelji na državnem koncesionarju, kar je precejšnja posebnost, s svojimi značilnostmi, prednostmi in kar nekaj slabostmi. Značilnost je nevključevanje zasebnih oziroma bančnih ali drugih kapitalskih virov, z njimi bi bila javnofinančna slika ugodnejša, ker državi ne bi bilo potrebno dajati poroštev. Zasebni kapital bi poskušal graditi sicer s čim nižjimi stroški, pa tudi čim hitreje, da bi čim prej prišel do povračila svojih vlaganj iz pobrane cestnine. Država pa bi v tem primeru morala skrbeti za temeljit nadzor glede kvalitete izvedbe. Manjša proračunska sredstva, ki jih Slovenija potrebuje za razvoj, so sedaj nadomeščene z višjimi poroštvi za kredite, ki pa imajo garancijo v že omenjenih cestninah za uporabo avtocest. Zato je celovit sistem poštenega, s koristmi in škodo uravnoteženega elektronskega cestninjenja izjemno pomemben, ne le koncept, pač pa tudi čas uvedbe. Seveda je možno Darsov letni plan izgradnje avtocest na osnovi tako ambicioznega pristopa samo podpreti. Ne glede na to in na vsesplošno podporo pa je potrebno in nujno opozoriti na nekatere tudi resne zadeve. Slovenija ima podoben večdesetletni zaostanek posodobitve javnega potniškega prometa, povsem zastarelo železniško infrastrukturo in neučinkovito železnico ter neustrezno cenovno prometno okoljsko politiko, ki ne preusmerja težkih tovorov z državnih in lokalnih cest na avtoceste in z njih na železnice, ob tem pa se osebni prevoz individualizira in neverjetno širi. Vrednota je postala to, da ima vsak svoj avto, za katerega se tudi ni težko zadolžiti. Avto je nujnejši od stanovanja. Ob takšnem javnem potniškem prometu je to res in celo ekonomičnejše. Glede postopkov se zaradi Nature in drugačnega razumevanja dogaja, da je potrebno že izdelane in potrjene presoje vplivov na okolje, ki so bile osnova za sprejem lokacijskih načrtov, izdelovati na novo na tako imenovani celovit način. To ogroža, resno ogroža terminsko izvedbo in celo postavlja pod vprašanje sprejete lokacijske načrte in s tem samo investicijsko zasnovo in samo investicijo. Menim, da je potreben tudi resen razmislek o dosedanji dolgoletni navadi le letnih Darsovih planov in o tem, zakaj jih ni možno koordinirano pripraviti hkrati s proračunom države. O tem so razpravljali številni moji predhodniki. Pri tem bi bila transparentnost delovanja Darsa mnogo večja. Pravočasni plani ali celo dvoletni pa bi omogočili večjo predvidljivost in zanesljivost financiranja ter pravočasno pripravo dokumentacije in tudi izvedbo postopkov javnih razpisov. Tako bi le enkrat imeli na zalogi ne le gradbena dovoljenja, pač pa tudi izbrane izvajalce del. To se da tudi tako pripraviti javne razpise, da to ne bi bilo sporno. Zdaj pa še nekoliko podrobneje o cestninjenju oziroma elektronskem cestninjenju in spremljajočih procesno tehničnih - informacijskih sistemov, ki so vključeni tudi v sam izvedbeni plan za letošnje leto in tudi v prejšnjih letih. Če se resno namerava vzpostaviti elektronsko cestninjenje v prostem prometnem toku v letu 2008, so po mojem mnenju neutemeljene kakršne koli aktivnosti v zvezi s cestninskimi postajami stalnega tipa, pa še te morajo biti, če so že nujno potrebne, nameščene na priključkih in to le začasno ter v skladu s sistemom elektronskega cestninjenja. Sprejemljiva so le nujna vzdrževalna dela zaradi varnosti in operativnosti. V planu je kar nekaj takih postavk, recimo: na odseku Cogetinci - Vučja vas, Beltinci - Lendava, predvideva se cestninska postaja tudi na Gorenjskem pri Radovljici, predvideva se razne obnove avtocestnih baz in tudi cestninskih postaj. Mislim, da je utemeljeno samo tisto kar je resnično nujno, glede na to, da naj bi bilo uvedeno elektronsko cestninjenje v letu 2008. Glede akcijskega načrta in namer za cestninjenje v letu 2008 pa so povsem neutemeljene kakršnekoli nadgradnje obstoječega ABC sistema cestninjenja, kljub temu, da se to predvideva celo v akcijskem načrtu Vlade. Mislim, da v planu Darsa za leto 2007 manjka jasen zapis o uvedbi cestninjenja v prostem prometnem toku. Sedaj se govori, da bo v letu 2007, citiram: "Predvideno nadaljevanje že začetih aktivnosti na uvedbi elektronskega sistema cestninjenja v prostem prometnem toku, v oklepaju, najprej za tovorna vozila največje dovoljenje mase nad 3,5 ton". V prejšnjih leti, v letu 2005 in 2006 pa je pisalo, zelo enostavno: "Cestninjenje v prostem prometnem toku v letu 2008". Tako da, prosim gospoda ministra za jasen in nedvoumen odgovor, kaj iz akcijskega načrta bo pravzaprav, glede na tako formulacijo v letošnjem planu, v letu oziroma konec leta 2008 v resnici realizirano? Seveda se pojavlja vprašanje zakaj v letih 2005 in 2006 ali že prej ni bilo storjenega nič konkretnega za realizacijo takratnih planov Darsa glede elektronskega cestninjenja. Menim, da bi moralo ministrstvo oziroma Dars oziroma njihov ustrezen projektant že v letu 2005, če že ne prej, izdelati strategijo, sistemski koncept in akcijski načrt realizacije projekta, na tej osnovi izdelati projektno, funkcionalno in izvedbeno specifikacijo ter razpisati natečaj za izvedbo. Kolega Barovič je v svoji predstavitvi omenil, da je sedaj Evropski svet potrdil priporočila Evropske komisije glede elektronskega cestninjenja, ki naj bi se uvedlo v letu 2011. Seveda pa ta priporočila vključujejo, ne samo to, kar je on poudaril, ampak izbiro dveh možnih tehnologij. Vsekakor pa je edina perspektivna tehnologija in tisto, čemur je treba slediti, seveda, satelitsko lociranje vozil in potem cestninjenje, na osnovi takega spremljanja gibanja vozil, za celotno državno cesto omrežje, tako za avtoceste kot tudi za državne in lokalne ceste. Predlagam, da se nujno presodi delovanje ministrstva in Darsa pri izpolnjevanju zavez Vlade Republike Slovenije za uvedbo poštenega in ekonomičnega elektronskega cestninjenja v prostem prometnem toku na slovenskih avtocestah, kot je pač to obljubljeno v teh aktih. Mislim, da se moramo pri tem zavedati, nisem še slišal, da bi bilo to danes omenjeno, da bo Slovenija morebiti prva v Evropi, ki bo uvedla cestninjenje za vsa vozila, morda zato, ker je to še treba realizirati, ker, žal, v to zaupam vsaj jaz osebno vedno manj, res žal. Tako da glede elektronskega cestninjenja priporočam ministrstvu in tudi Darsu, da se te zadeve lotijo nekoliko bolj profesionalno. Morda še omemba glede procesnih in tehničnih sistemov spremljanja prometa. Predlagamo, da se centri za vodenje prometa nekako centralizirajo in da se posamezni regijski centri, tisti na najvišjem nivoju, realizirajo samo na enem mestu v Sloveniji, da pa so operativne službe tudi po drugih mestih. Na ta način bo možno doseči tudi dovolj ustrezne popravke. Toliko zaenkrat. Želim, gospod minister in gospod predsednik uprave Darsa, da se bo letošnji plan realiziral in da bomo še letos, morda, sprejemali plan za leto 2008. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo kolega Jožef Jerovšek. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Razprava o letnem planu izgradnje avtocest je vsako leto deležna kar precej pozornosti poslancev. Tako je tudi letos in pravzaprav me ne preseneča, da smo bili pred tem priča nekaterim zelo kontroverznim in kontradiktornim razpravam. Predstavnik zadnjega preostanka LDS je v svojem nastopu celo napovedal kolaps in ukinitev državnega podjetja za izgradnjo avtocest, hkrati pa marginaliziral, da ta razprava sploh ni potrebna. Mislim, da se to zaradi enormnega naraščanja prometa v Sloveniji ne bo zgodilo. Avtoceste so del najnujnejše stvarnosti v Sloveniji. V svoji razpravi, pa bi se osredotočil predvsem na nekaj drugega. Najprej naj rečem, da bom seveda plan podprl, kot ga napovedujejo podpreti vsi poslanci. Kajti, dejansko smo priča neki dinamiki, pospešeni dinamiki izgradnje avtoceste. In jaz samo upam, da pod sedanjo vlado, da je ta pospešena dinamika posledica pozitivnega okolja na vseh področjih. Hkrati pa bi predstavnike ministrstva in Darsa opozoril oziroma se vprašal, kako sta se povečali, če sta se povečali, imunost ministrstva in Darsa pred interesi gradbenega lobija. Ti interesi gradbenega lobija so seveda legitimni in vemo, da so, zaradi silne količine denarja in silnih investicij na tem področju, izjemno močni in razpoznavni. Hkrati pa je odgovornost politike, da se tem interesom najde imunski sistem proti tem interesom. Kajti posledice takšnih pritiskov in takšnih interesov so zelo hude. Jaz bom navedel eno zelo hudo posledico oziroma kaj se je v preteklosti zgodilo. Ko sem pred 11-imi leti postal poslanec sem se spraševal o smiselnosti izbire projekta preko Trojan. Mislim, da je trasa v redu, vendar vse za ta projekt danes lahko reče, da je bil slabo narejen. Cesta poteka, ne vem, 50, 70 m nad sedanjo traso, sami tuneli in omejitve hitrosti od Ločice do Blagovice, do Lukovice. Po tej trasi ne prideš prej, kot če se na Vranskem spustite na staro magistralno cesto, pa greste nazaj v Blagovico. Niste izgubil ničesar, sedaj, ko ni velikega prometa. In takšna avtocesta ni koristna. Morala bi prinesti več učinkov. Takrat so se gradbeniki, jaz sem prepričan, zavedali, da bo predsednik Drnovšek, ki je iz Izlak, vztrajal na tej lokaciji. In so izsiljevali. In tako se je zgodilo. In so si zgradili gradbišče, v katerega smo vložili veliko denarja in materiala, in slabo traso in projektanti vsi skupaj za pet ali šest let, na račun tega, da bi lahko zgradili drugačno cesto, ki bi bila spuščena nižje, z manj predori, manj nadvozi. Danes bi imeli že končano avtocesto do Pinc ali pa že v veliki meri zgrajeno tretjo os. Tu je gradbeni lobij dobil, absolutno je profitiral. To je bilo enormno gradbišče. Po nepotrebnem se je "šaflalo" denar, sem prepričan, da po nepotrebnem in ne more me nihče prepričati, da po tej trasi ni bilo možno po drugačni vrednosti, po drugačnem nivoju speljati ceste z bistveno manj predori in z bistveno manj nadvozi. In sedaj, ko je tukaj vprašanje in potreba po tretjem traku, ko ta promet enormno narašča, se zavedamo izjemne resnice - ali je bilo potrebno na tej višini delati, ko bo prej ali slej potreben ta tretji vozni pas. Mi, ki se vozimo iz Štajerske, smo priča enormni gneči na tej cesti. Sicer tudi slabi kulturi voznikov, vendar tukaj bodo silne omejitve in zaradi tega opozarjam, da tako katastrofalnih napak kot jih storila prejšnja vlada, si jih ne sme sedanja vlada privoščiti in se mora vsakodnevno spraševati ali bo podlegla ali se bo obranila teh pritiskov. Neizpodbitno dejstvo je, da je prejšnji LDS, kljub temu, da je ministrstvo vodila Ljudska stranka, imel roko nad tem, da se ni dalo brez odločanja o centrali LDS na cestnem traku narediti čisto nič. In posledice tega so nekateri slabo zgrajeni projekti, slabo realizirani projekti, ki so potrošili ogromno denarja in mislim, da je eden takih tudi trasa skozi Rebrnice in Vipavsko dolino. Tudi tam je bila izbrana zaradi interesov cestnega lobija slaba trasa. Prvenstveno se niso upoštevali interesi Slovenije, davkoplačevalcev in tega, da bi dejansko te izgradnje dobrih avtocest in cest v Sloveniji dokončali v doglednem roku. Še enkrat pravim ministru in ministrstvu, da z vso resnostjo gleda pod prste projektantom in izvajalcem, ko se izbirajo rešitve, ko se izbirajo projekti. Ta stvar, ki se je zgodila tudi [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Kolega Jerovšek, čas vaši poslanski skupini je potekel. K besedi pa vabim poslanca Draga Korena. Izvolite.
Lep dober dan vsem prisotnim v tej dvorani! Ta letni plan razvoja in obnove avtocest, bom z veseljem podprl. Že večkrat je bilo rečeno, da je zelo ambiciozen oziroma, da je najbolj obsežen do sedaj. Jaz sem vesel, da je temu tako. Bi bil pa zelo vesel, če bi konkretno ta plan obravnavali tukaj v Državnem zboru pred desetimi leti ali pa vsaj pred petimi leti. Jaz pravim, takrat bi bil pravi čas, sedaj je že zelo, zelo pozno. Iz meseca v mesec ugotavljamo tisti, ki smo veliko na cesti, kako se ta promet po naših cestah res povečuje. Zato se mi zdi umestno razmišljanje, ki je bilo danes že rečeno, kar se tiče tovornega prometa, nekaj bo na tem področju potrebno storiti. Ali zmanjšati tovorni promet po naših cestah, ali pa bo res treba to, kar je pred kratkim rekel gospod Jerovšek, treba nujno vsaj na A1 dograditi tretji vozni pas. Vemo pa kaj vse to pomeni. Osebno sem zelo vesel tega, da je v tem programu, ko je govora o pripravi projektne in tehnične dokumentacije tudi cesta Dravograd - Arja vas, tako je notri imenovana, kajti to je del tretje razvojne osi. Kajti na cesti Arja vas - Velenje in naprej na Koroško so zadeve nevzdržne. V Šaleški dolini in na Koroškem imamo močno gospodarstvo, dobro stoječe gospodarstvo, a kaj, ko je to gospodarstvo ogroženo prav zaradi zelo, zelo slabe cestne povezave. Moram pa reči, da sem vesel obljub, ali zadnjih obljub, ki jih je dal minister skupaj z ministrom za okolje in prostor Podobnikom, da se ta projekt izgradnje ceste od Arje vasi do Velenja ne odmika, kakor je bilo pred kratkim nekje napovedovano. Kar se tiče cestninjenja se jaz zavzemam za to, da bi se ta zadeva uredila res celovito, predvsem pa tako, da dejansko plačajo vsi in toliko kolikor pač ceste uporabljajo, ne tako kot imamo sedaj, ko se eni vozijo zastonj, drugi pa uporabo cest plačujemo. Cestninjenje na žalost mora biti, kajti finančna sredstva, ki so potrebna za izgradnjo so ogromna in če se vsaj del teh sredstev zagotavlja in potem tudi vrača s cestninami je prav gotovo to logično. Tudi sam sem nameraval reči dve besedi o spremljajoči infrastrukturi na avtocestah. Tudi sam se strinjam, da so bencinski servisi dokaj dobro in sodobno urejeni, da pa so počivališča in gostinske dejavnosti na teh točkah avtocest zanemarjene. Tu jaz mislim, da jih je potrebno, saj same dejavnosti prinesejo dovolj sredstev, vzorno urediti. Jaz vedno pravim, če hočeš vedeti kakšni ljudje živijo v deželi ali kakšna je država, pojdi na WC in videl boš kakšni so. Moram reči, da prav s tem Slovenija daje zelo, zelo slabo sliko. Tu bo treba še kar nekaj narediti. Želel bi, da se ta program uresniči v celoti. Da se določene zadeve še pospešijo. Nov zakon o prostorskem načrtovanju je bil danes že omenjen. Mislim, da lahko priprave projektne in tehnične dokumentacije in samo umeščanje hitrejše, čeprav trdim, da je bolj važno od zakonodaje to kako hitro se dejansko kakšne stvari lotimo. Enkrat sem že v tem Državnem zboru rekel, zadevo lahko naredimo v nekaj mesecih, lahko pa v nekaj dneh, če je zadosti usposobljenih ljudi in dovolj interesa, da se zadeva reši. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanca Jožefa Hrovata. Izvolite. Replika? Kolega Petek, izvolite.
Se opravičujem za manjšo zagato. Repliciram gospodu Jerovšku, ki ga pa zdaj ni v dvorani. V tipično njegovi maniri - poznavalecvsega, ne razume pa ničesar. Torej, dejstvo je, ko sem jaz govoril o potrebnosti in smotrnosti razprave in potrjevanja letnega programa, sem hotel povedati, da je pravzaprav v tem razvoju dogajanja na področju avtocestne infrastrukture že skoraj nepotrebna razprava in potrjevanje letnega načrta, pač pa bi bila potrebna razprava o vseh problemih, ki se v zvezi z izvajanjem avtocestnega programa pojavljajo. To sem ilustriral s potrebo po razpravi o virih financiranja, torej o teh posledicah, za katere pravzaprav nimam nobene analize, kaj pomeni to na dolgi rok. Takrat sem želel in govoril o tem, da bi bilo treba razpravljati o ekoloških vprašanjih, lokacijski dokumentaciji in tako dalje. Je pač, žal, gospod Jerovšek to narobe razumel in mi očital neko kontradiktornost. Ne gre za to. Gre za to, da menim, da je ta procedura danes izgubila na veljavi. Kar se pa tiče tistih njegovih stalnih očitkov o katastrofalnih napakah prejšnje vlade, mislim, da je to že izpeta pesem. Navsezadnje je bil iz prejšnje vlade sedanji minister, nekoč tudi direktor Darsa in verjetno bo on kvalitetneje lahko odgovoril na to, zakaj so bile sprejete odločitve o gradnji v trojanskem delu. Ali je torej bilo tam politično odločanje ali je bilo le strokovno odločanje, in to strokovno odločanje od prostorskih načrtoval cev do tistih, ki znajo načrtovati ceste, do tistih, ki poskrbijo za ekološki vidik take gradnje. In gospod Jerovšek se pač ne more izogniti tem pavšalnim očitkom samo zaradi tega, da je politično ali pa medijsko všečen, verjetno je pa kaki stroki tudi treba dati poudarek. Kar se tiče očitka, če lahko rečem, o teh katastrofalnih napakah, sem prepričan, da bomo lahko čez nekaj časa očitali gospodu Jerovšku, da je njegova vlada naredila katastrofalno napako, ko je šla v nakup oklepnikov 8 x 8, in o tem že zdaj lahko rečem, da nam bo zgodovina oziroma prihodnost dala možnost, da to očitamo. Hvala.
Hvala lepa. In zadnji prijavljeni razpravljavec, kolega Jožef Horvat, izvolite, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Že pri predstavitvi stališča Poslanske skupine Nove Slovenije sem govoril o globalni in lokalni dimenziji izgradnje avtocestnega sistema. Seveda je bilo pričakovati, da bomo poslanci večinoma razpravljali predvsem o tej lokalni dimenziji izgradnje avtocestnega sistema oziroma o pridobitvah, ki jih avtocesta prinaša v naše okolje. Uvodoma želim povedati, da bom, jasno, ta dokument, ta letni načrt za letošnje leto, načrt izgradnje in obnove avtocest, z veseljem podprl. Ne nazadnje lahko ugotavljam, in statistike kažejo, koliko, recimo, samo pomursko gospodarstvo izgublja zaradi tega, ker še vedno ni avtocestno povezano, bom rekel zdaj, z matično domovino. Gospodarska zbornica je izračunala, da je bil ta izpad v letu 2005, se pravi, izpad pomurskega gospodarstva, približno slabih 10 milijonov evrov. Težko pa je seveda oceniti, kakšen je ta izpad zaradi tega, ker v to okolje ne prihajajo tuje investicije, ki bi standard lahko bistveno hitreje dvignile. Mislim, da je bilo moje prvo poslansko vprašanje, ko sva se pogovarjala z gospodom ministrom mag. Božičem, vprašanje prečnega profila pomurskega kraka avtoceste. Seveda sem zaupal in jasno tudi danes zaupam odgovorom, ki sem jih takrat dobil. Se mi pa osebno postavlja le neko vprašanje: projekcija naraščanja prometa, ki je bila delana pred leti, bi gotovo imela, če bi šli danes izračune delati, neko drugo koordinatno izhodišče. Zakaj? Slovenija je vstopila v Evropsko unijo in vidimo, ker pač štejemo tovornjake, konkretno v Dolgi vasi, da pomeni že pristop Bolgarije in Romunije k Evropski uniji drastičen porasta tovornega tranzitnega prometa. Si lahko predstavljate, kaj pomeni, da skozi podeželje, skozi vasi dnevno pelje okoli 5 tisoč tovornjakov. Nekoč sem izračunal, da to pomeni v smislu onesnaževanja okolja isto, kot če bi na vsak tekoči meter postavili litrski lonček, ga vsak dan napolnili z nafto, z dizelskim gorivom in ga seveda vsak dan tudi prižgali. To pomeni približno isto. Jaz sem tudi zelo vesel, in tukaj moram izreči pohvalo Vladi, ki je ob nedavnem obisku v Pomurju povedala, da si intenzivno prizadeva in razmišlja o uvedbi posebne takse za obremenjevanje okolja, ki jih bodo plačevali tisti, ki s prometom najbolj obremenjujejo okolje in prekmurske ceste. Jaz mislim, da bi bila ta taksa za prebivalce ob tej cesti tudi nekakšno povračilo za vse tegobe, ki jih pravzaprav prebivalci ob tej cesti morajo doživljati. In, če govorimo o ambicioznem načrtu, rekordno ambicioznem [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], pa želim malo tudi prišepniti izvajalcem, gradbincem, morda pa bi spet naredili kakšen rekord, glede na dobre izkušnje, glede na dobro vreme, ki gradbincem služi, da bi pomursko ali prekmursko [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa tudi vam. In sprašujem predlagatelja, ministra Božiča, želite besedo? Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci. V tej razpravi, ob tako pomembnem dokumentu, ki je dejansko dokument, ki daje na nek način veliko dinamiko pri vlaganjih v prometno infrastrukturo države Slovenije, je bilo nanizanih kar nekaj vprašanj, pravzaprav tudi odprtih tem. Glede na to, da je 10 minut premalo časa za resne odgovore, bomo na osnovi magnetograma pripravili odgovore tudi na podrobna, detajlnejša vprašanja. Bi pa ob tej priliki vseeno odgovoril na nekatera, da rečem kapitalna oziroma vsebinska vprašanja, ki so v diskusiji izzvenela, kot zelo pomembna - seveda gledano z moje strani. Predvsem izpostavljeno vprašanje o financiranju dodatnega avtocestnega programa in pa projektov, ki so nanizani v tako imenovanem dodatnem programu. Spomnite se, da je Vlada Republike Slovenije sprejela tako imenovano Resolucijo o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007 - 2023 in v tej resoluciji tudi opredelila dinamiko in vlaganja. Na podlagi ocen s katerimi danes razpolagamo, je pripravila načrt vlaganj v to dodatno prometno infrastrukturo. Gre za avtoceste in hitre ceste v dolžini skoraj 100 kilometrov, navezovalne ceste v dolžini 31 kilometrov. Vse skupaj to znese nekaj manj kot 130 kilometrov novih avtocestnih povezav navezovalnih cest v vrednosti okoli milijardo 361 milijonov evrov. Če na kratko povem, je pravzaprav v tej nacionalni resoluciji razvojnih projektov opredeljeno, da se bo financiralo v deležu z javno-zasebnim partnerstvom in tudi iz proračuna Republike Slovenije. Gre za oceno, da bi bilo to okoli 180, 190 milijon evrov iz proračuna in zasebno-javnega partnerstva 471 milijonov evrov. Med temi projekti so tudi nove razvojne osi vključene v ta segment. Mogoče bi še dodal, delo na odgovor, ki je bil izpostavljen, vezano na financiranje iz evropskih sredstev. Naj povem, da smo na našem ministrstvu pripravili za razpravo na Vladi našo razdelitev. Če na kratko povem, torej, predlog Ministrstva za promet je naslednji, da bi iz kohezijskih skladov EU-ja za obdobje 2007 - 2013, vključno torej do konca proračunskega obdobja 2015, bilo vloženo, torej počrpano, 605 milijonov evrov, za področje prometa. Od tega na avtocestah 177 milijonov, ker je danes diskusija o avtocestnem programu, to pomeni za odseke Pluska - Ponikve, Ponikve - Hrastje, Beltinci - Lendava in Slivnica - Draženci in potem še iz Evropskega sklada za regionalni razvoj 183 milijonov evrov za prometni del in potem še za javni potniški promet in letališko infrastrukturo, tako, da bi to zneslo okoli 200 milijonov evrov. Veliko poslancev je razpravljalo na temo cestninskega sistema. Moram povedati, da je akcijskih načrt Vlada dejansko sprejela in za Vlado pripravljamo tudi presek stanja izvajanja tega dokumenta, torej tega programa akcijskega načrta in seveda tudi na osnovi tega nadaljnje aktivnosti. Načrt je še vedno, če generaliziram, da prihodnje leto, konec leta preidemo na tako zvani "free-flow" oziroma prosti prometni tok cestninjenja, kjer bomo seveda upoštevali osnovno načelo in tisto primarno načelo, ki je plačevanje po prevoženem kilometru. Mislim, da je premalo časa za globalnejšo diskusijo na to temo. Bomo pa seveda kot vlada predlagali Odboru za promet, da bi opravili eno resno diskusijo vezano na to temo. Glede nadaljnjih korakov oziroma korakov, ki bodo sledili predvsem pa tisto, kar sem tudi že omenjal na Odboru za promet Državnega zbora, bomo imeli v okviru razprave za pripravo zakona o cestninjenju priložnost o tej tematiki obširno razpravljati. Pri vprašanju o direkcivi gre pravzaprav za interoperabilnost elektronskih sistemov. Pred kratkim naj bi bil sprejet zakon v evropskem parlamentu, moram povedati, da s tem nisem seznanjen, mislim, da gre za verjetno informacijo, ki ni zadnja. Evropski parlament je sprejel Direktivo 52/2004, ki zavezuje vse evropske države, da do konca leta 2011 uvedejo elektronski sistem, cestninski sistem v smeri interoperabilnosti elektronskih sistemov in predvsem za četrto kategorijo, pomeni za kamione. Slovenija se na to intenzivno pripravlja v okviru prehoda na elektronski cestninski sistem v celoti. Nekaj besed o stroških gradnje na avtocestah. Moram povedati, da se na osnovi analiz, ki jih delamo konstantno, kaže, da so cene glede na proizvod, torej na kilometer avtoceste in na kvadratni meter objektov še vedno obvladovane, da so v tistih rangih, ki smo jih napovedovali. Podatki s katerimi razpolagam do tega trenutka so, da bo, dosežena cena manj kot 10 milijonov evrov po kilometru, ko bo avtocestni sistem zgrajen. Kako, da nam je to uspelo obvladati, če so bili v narekovaju omenjeni razni lobiji ali pa tisti, ki sodelujejo pri gradnji avtocest. Jaz mislim, da smo z definicijo limitiranih cen povedali koliko in do kje so ponudbe še korektne in od tam naprej ponudniki izpadajo in mislim, da je to en vzvod s katerim se dejansko zelo, zelo konkretno in na pravi način obvladujejo cene na tržišču. Pa še to bi omenil, ocena, ki je v primerjavi z Evropsko unijo oziroma državami, ki gradijo takšno prometno infrastrukturo. Cene sp na nekaterih delih celo v spodnjem rangu, na nekaterih delih pa nekje v srednjem rangu cen Evropske unije. Še nekaj konkretnih odgovorov. Dolenjska avtocesta. Postopki za oddajo del tečejo še na zadnjih odsekih. Tisti odsek, ki pa je v gradnji, to je mimo Otočca, bo šel v promet prihodnje leto, napovedan je celo datum 20.6.2008. Pravzaprav bi na koncu rekel samo to, da današnje sprejetje tega programa daje močno garancijo za to, da bomo cilje, ki smo si jih postavili na vladi in tudi sicer, tudi v razpravi v Državnem zboru, da se ta osnovni avtocestni križ konča do konca prihodnjega leta, z upoštevanjem, da so postopki oddaje del dokaj zahtevni in zelo kompleksni in se lahko dejansko malo podaljšajo, za kakšen mesec, ampak na ključnih segmentih avtocestnega sistema pa zagotovo ne. Enako velja za cesto čez Rebernice. Pričakujemo, da bo italijanski izvajalec, ki zamuja z začetkom gradnje dva meseca, to nadoknadil in da bo dejansko predal objekte v roku in da bomo mogoče že konec leta dali v promet prvo polovico hitre ceste, drugo polovico pa zgodaj pomladi prihodnjega leta. Vprašanje o servisu in izgradnji cestninskih postaj servisa - gre za spremljajoče objekte na avtocestah. Sistem, ki je bil postavljen na začetku izgradnje avtocestnega sistema, je bil preverjen glede na potrebno obsežnost različnih servisnih dejavnosti. Zagotovo ga bo potrebno prevetriti in zagotoviti višjo stopnjo tega servisa. V to sem tudi osebno prepričan in mislim, da se Dars že loteva te naloge, tako da bi uporabnikom avtocest dejansko zagotovili bolj kvalitetne storitve iz področja tako servisiranja goriv, kakor tudi gostinskih in drugih kapacitet. Na vprašanje, ki je vezano na bodoče cestninske postaje, ki se še gradijo, pa lahko odgovorim, da bodo vse tiste, ki bodo zgrajene, grajene montažno, tako da jih bo možno demontirati in da bodo tisti deli objektov, ki bodo ostali, služili za namen tako vodenja prometa kot tudi bodočemu cestninskemu sistemu, ki bo moral imeti določene točke na katerih bodo prihajali podatki v sistem in bodo potem tudi distribuirani v glavni informacijski center. Toliko z moje strani. Hvala lepa.
Minister, hvala lepa. Glede na to, da nismo porabili časa, ki je bil predviden za obravnavo te točke sprašujem ali želijo poslanke in poslanci še govoriti, tako da razdelimo dodatni čas. Odprl bom postopek, prosim vse zainteresirane, da se prijavijo. Prosim. Imamo enega prijavljenega poslanca. Kolega Tomaž Štebe, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, predsednik uprave Darsa. Rad bi omenil še to, kar pravzaprav ves čas pozabljamo, to je problematika izgradnje avtocest, ki je na nekaterih še neizgrajenih območjih Slovenije, seveda, najbolj kritična. Hočem povedati, da bo prometna in avtocestna problematika, v Ljubljani in v somestju je že, da bo postala izjemno kritična, ko se bo ta promet še bolj sprostil na drugih odsekih. Tako zaradi središčnosti vseh avtocestnih vozlišč v prestolnici, kot tudi zaradi, po mojem mnenju, povsem neustreznega koncepta izgradnje avtocest okoli Ljubljane. Na dveh delih se kombinira tako obroč, kot mednarodni promet, recimo, vzhodna ljubljanska obvoznica je pravzaprav avtocesta, ki jo Barcelona zelo [[...]]; pa nepovezana kraka. Se pravi, v smislu avtocestnega obroča okoli Ljubljane, kjer se na severni obvoznici pravzaprav dogajajo že zastoji in tudi veliko nesreč. Mešanje mednarodnega avtocestnega prometa in veliko število priključkov na vzhodni ljubljanski obvoznici oziroma tistemu delu avtoceste, bo postalo pravzaprav zelo kritično v smislu, da se bodo dogajali vsakodnevni zastoji in V tej zvezi bi se navezal na razpravo gospoda Jerovška, ker se dobro spominjam tedanjih odločitev za časa ministra Umeka, kako se je trasirala avtocesta preko Trojan in potem do Šentjakoba oziroma do povezave z Ljubljano. Zaradi izjemnega interesa za gradnjo ljubljanskega ringa iz avtocestnega denarja, kar je seveda logično s strani Ljubljane, je prišlo do take rešitve. Namesto, da bi se takrat avtocesta nekoliko oddaljila od recimo naselja ali pa mesta Domžale in nekoliko okopana in z manjšim predorom šla na tisti pravi avtocestni priključek v Malencah. Po drugi strani se je pa, kot je rekel gospod Jerovšek, izjemno drago gradilo in premostilo teren preko Trojan. Tako imamo v Sloveniji primere, ko so avtoceste nekako smiselno oddaljene od mestnih središč Kranj - Celje in izjemno bližino avtoceste recimo za mesto Domžale. To bo na dolgi rok povzročalo velike težave. Moja razprava pa je namenjena predvsem temu, da bi ministrstvo in prestolnica že sedaj začeli načrtovati tisto, kar se bo pokazalo kot velik problem. Vem, da je zdaj potrebno zgraditi avtocesto do konca v Sloveniji, ampak dejansko bo Slovenija oziroma Ljubljana postala velik problem. Bi se pa zahvalil in pričakujem od ministra konkretne odgovore za tisto, kar je bilo omenjeno v razpravi in želim, da se bo avtocestni program v letošnjem letu v skladu s planom tudi realiziral. Hvala.
Hvala lepa. S tem tudi zaključujem razpravo o predlogu sklepa. O letnem planu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 9. točki dnevnega reda. Zahvaljujem se predstavnikom Vlade za udeležbo in odgovore. Mi pa prekinjamo to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU ZA JEZIKOVNO POLITIKO V OBDOBJU 2007-2011. Za to točko imamo predvidene 3 ure in 45 minut razprave. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, zato je bilo v osnovi mišljeno, da bo ob tem spregovoril tudi minister. Glede na to, da je minister izrazil željo, in jaz jo bom upošteval, ga bomo počakali, da pride na sejo. Prekinjam sejo zbora za 10 minut. Nadaljevali jo bomo ob 13.50. Hvala.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, predstavniki Vlade. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko. Kot napovedano, predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenija, zato dajem besedo predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije. Dr. Vasko Simoniti, prosim.
Spoštovani gospe poslanke in gospodje poslanci! V Republiki Sloveniji je prišlo z državno osamosvojitvijo leta 1991 do velikih sprememb, tudi v jezikovnem položaju. Čeprav so se v javnosti že sredi 90-ih let začela vrstiti opozorila na potrebe po ustreznem jezikovnem načrtovanju ter strokovno zasnovani in demokratično sprejeti jezikovni politiki in čeprav se je jezikovni položaj, zaradi pogajanj o vstopu Slovenije v Evropsko unijo, naslednja leta dodatno zapletal, sta se v jezikovni politiki kar nadaljevala neusklajena improvizacija in odlašanje. Šele leta 2004 sta postala priprava in sprejetje nacionalnega programa za jezikovno politiko obveznost na podlagi 28. člena Zakona o javni rabi slovenščine. Potem je v dveletnem roku nastal na Ministrstvu za kulturo osnutek dvodelnega besedila, pripravljalna je bila študija s kritično analizo jezikovnega položaja, ter predlog resolucije o nacionalnem programu. Do polletne zamude pri obravnavanju te resolucije v Državnem zboru je prišlo zaradi izpopolnjevanja in preurejanja besedila na podlagi številnih dopolnil in pripomb iz obsežne javne obravnave, po objavi osnutka na spletnih straneh Ministrstva za kulturo. Pa tudi seveda zaradi napornega, vendar uspešnega medresorskega usklajevanja, pred potrditvijo prečiščenega besedila na Vladi. To je bilo potrebno, ker jezikovne politike nimamo za kulturniški peskovnik ali za rezervat Ministrstva za kulturo, temveč sta uveljavljanje in razvoj jezika po zakonskih določbah in po resolucijskih načelih straška postavka celotne vlade kot organa slovenske države. Ministrstvo za kulturo je sicer po 26. členu Zakona o javni rabi slovenščine osrednji oblikovalec in usklajevalec jezikovne politike, vendar so pri upravljanju teh njegovih nalog dolžna sodelovati druga ministrstva, ki so pristojna za posamezna področja, kjer so z zakonom določene obveznosti glede rabe slovenščine. Predlagana resolucija po zelo kratkem zgodovinskem orisu slovenske jezikovno-politične problematike in ob ovrednotenju današnjega jezikovnega položaja predstavlja na podlagi strateške vizije, načel in ciljev na drobno razčlenjen petletni program ukrepov za doseganje teh ciljev. Zaradi sistematičnosti in preglednosti so ukrepi razvrščeni po štirih prednostnih področjih jezikovne politike, določenih v 4. členu Zakona o javni rabi slovenščine. Prvič, zagotovitev pravnih podlag jezikovne rabe, drugič znanstvenoraziskovalno spremljanje jezikovnega življenja, tretjič širjenje jezikovne zmožnosti, četrtič razvoj in kultura jezika na tradicionalnih in novih področjih, ki odpirajo družbeni in tehnološki razvoj. Pri tem je upoštevan okvir že sprejetih programskih listin Republike Slovenije, ratificiranih mednarodnih listin in prevzetega pravnega reda Evropske unije. Slovenščina je po dolgi in zapleteni zgodovinski poti postala strukturno prožen in funkcijsko razvit moderen jezik. Dosegla je celo položaj enega izmed uradnih jezikov EU. Vse to pa ne pomeni, da za njeno podobo in status, danes in v prihodnje, niso več potrebni strateško premišljeni in usklajeni jezikovno politični ukrepi. Temeljna vsebinska usmeritev teh ukrepov je širitev jezikovne zmožnosti v slovenščini in razvijanje jezikovne zavesti, potrebne za osebnostno rast in za sporazumevalno učinkovitost državljanov v družbi znanja. Republika Slovenija sprejema slovenščino kot podedovano kulturno dobrino ter ji kot bogato razvitemu materinemu jeziku velike večine svojega prebivalstva priznava domicilni položaj in položaj državnega jezika. V demokratičnem duhu pa podpira tudi učenje drugih jezikov in sporazumevalno usposabljanje vseh v njihovem materinem jeziku. Načelo zakoreninjenosti v domači kulturi kot izhodišču za odprtost v svet krepi družbeno kohezivnost in blaži enostranske jezikovne učinke mobilnosti na globalizacijskem prepihu. Slovenski javni prostor naj ostane enojezičen oziroma na ustavno določenih območjih dvojezičen - z italijanščino oziroma madžarščino, seveda se dodatno upošteva potreba po nekaterih sporočilih tudi v drugih jezikih, vendar tako, da ima slovenščina zmeraj simbolno prednost. Država s spodbujevalnimi in predpisovalnimi ukrepi zagotavlja kot svojo strateško odgovornost nadaljnji razvoj in rabo slovenščine na vseh področjih javnega življenja, znotraj svojih meja, pa tudi v mednarodnih stikih. Zavezuje se, da bo podpirala rabo slovenščine tudi med Slovenci zunaj meja Republike Slovenije in da bo v slovenščini izražene vsebine širila v dejanskem in virtualnem mednarodnem prostoru, ter tako uveljavljala svojo jezikovno izvirnost kot pomembno sestavino evropske kulturne raznolikosti. Listina, ki jo predlagamo Državnemu zboru, sprejetje, iz razumljivih razlogov posveča največjo pozornost slovenščini. Ker pa uravnava tudi razmerje do tujih jezikov in ker država ne sme pozabiti, da so med njenimi državljani tudi ljudje s posebnimi potrebami ali z drugimi maternimi jeziki, ki so prav tako vredni in potrebni ustreznega upoštevanja, se naslove te listine ne glasi resolucija o nacionalnem programu za slovenščino, temveč izraža celovitejšo skrb z imenom Resolucija o Nacionalnem programu za jezikovno politiko. Za ponazoritev te širine naj posebej omenim naslednje ukrepe: raziskovanje kontaktnih oblik jezika in sporazumevanja - tukaj gre za posebnosti jezika priseljencev, gostujočih delavcev, azilantov; potem standardizacija romskega jezika v Sloveniji, nato spremljanje živosti in učinkov uveljavljenih modelov manjšinskega šolstva v Sloveniji in v zamejstvu; nato sprejetje učnih načrtov za predmet slovenski znakovni jezik, kot drugi jezik v zavodih za gluhe, ter za izbirni predmet v srednjih šolah za slišečo mladino; nato razvoj didaktike tujih jezikov; potem ponudba tečaja slovenščine kot tujega jezika za priseljence, gostujoče delavce ob hkratnem oskrbovanju njihovih društev s knjigami v njihovem maternem jeziku; nato upoštevanje kulturnih potreb in organiziranosti manjšinskih jezikovnih skupnosti ter uresničevanje visokih standardov varstva manjšinskih jezikov v Sloveniji; pred tem pa vztrajanje pri ustavnoutemeljenem razločevanju med kolektivnimi pravicami avtohtonih in neavtohtonih jezikovnih skupnosti; nato še sodelovanje pri snovanju in uresničevanju evropskega projekta, znanstvenega spremljanja jezikovnega položaja v državah članicah in skupnih organih Evropske unije. Jezikovno-politično urejanje v razmerah globalizirane informacijske družbe, pa se ne more zanašati na izjave o ljubezni do maternega jezika niti na požrtvovalnost posameznih slovenistov in na priložnostno podporo civilno družbenih skupin niti na morebitni podjetniški interes. Zato za posamezne ukrepe oziroma načrtovane naloge na tej ravni predvidevamo konkretne uradne nosilce, okvirno pa tudi izvajalce, roke in potrebna finančna sredstva. Če resno mislimo, kadar pravimo, da ljubimo svojo materinščino, ali da je nadaljnje uveljavljanje in razvoj slovenščine naš strateški cilj, se ne smemo ustrašiti dejstva, da ima taka usmeritev tudi finančne posledice. Marsikatera dejavnost v smislu dejavne jezikovne politike seveda že poteka in zanje so v proračunu vsako leto odmerjena določena sredstva. Za vpeljavo novih nalog ali za razširitev že potekajočih dejavnosti, pa nacionalni program napoveduje potrebo po dodatnih finančnih sredstvih iz državnega proračuna v obdobju petih let. Dejanska poraba bo v tekočem letu 2007 še zelo majhna in naj bi se zagotovila v okviru dopustnih možnosti prerazporejanja med proračunskimi postavkami znotraj posameznega ministrstva ali med ministrstvi. Nekoliko večja sredstva za izvajanje nalog v letu 2008 bo mogoče predvideti pri spremembah proračuna za leto 2008, sredstva za poznejša leta pa pri rednem finančnem načrtovanju do leta 2011. Največ teh sredstev naj bi se v petih letih porabilo skozi tri resorje, Ministrstvo za kulturo, Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo ter Ministrstvo za šolstvo in šport. Manjše vsote bodo v tem obdobju potrebne za predvidene jezikovno-politične naloge drugih ministrskih resorjev in vladnih služb. Predložena Resolucija o Nacionalnem programu za jezikovno politiko torej temelji: prvič, na analizi zgodovinske in sočasne umeščenosti slovenskega jezika v razvoj slovenskega naroda; drugič, na predpostavki, da je zagotovljano polno funkcijskost slovenščine v celotnem slovenskem kulturnem prostoru, torej tudi pri Slovencih v zamejstvu in izseljenstvu. Poglavitni ključ za uspešno ohranitev slovenskega jezika in s tem posledično slovenske nacionalne identitete znotraj Evropske unije in globalizirajočega se svetovnega gospodarskega prostora; ter tretjič, na zaključku, da potrebuje področje jezikovne politike, kot posebej občutljivo za narodno identiteto, primerno skrb in ustrezne intervencije države. V imenu Ministrstva za kulturo in Vlade Republike Slovenije predlagam poslankam in poslancem Državnega zbora, da sprejmejo Resolucijo o Nacionalnem programu za jezikovno politiko in potrdijo nabor 124. ukrepov kot konkretnih napotil za izvajanje nalog iz 4. člena Zakona o javni rabi Slovenščine v obdobju do leta 2011. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo in šport kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, mag. Branka Grimsa, da poda poročilo odbora. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem zbranim prav lep pozdrav. Odbor za kulturo, šolstvo in šport je na svoji 22. seji, 10. aprila, kot matično delovno telo obravnaval Predlog resolucije o nacionalnem programu za jezikovno politiko za leta 2007 do 2011, ki jo je predložila Vlada Republike Slovenije. Na odboru smo se seznanili z dejstvom, da gre predvsem za petletni operativni program dejavnosti ukrepov, ki so namenjeni podpori in nadaljnjemu razvoju slovenskega jezika in pa tudi širše slovenske kulture, tako na domačih tleh kot tudi širjenju slovenskega jezika v tujini. Iz tega vidika je bila resolucija pozitivno ocenjena, nekaj pripomb s strani opozicije je bilo predvsem v zvezi s koordinacijo pri izvajanju tega programa, nekateri pomisleki so bili dani tudi v zvezi z višino sredstev. Še največ razprave je potekalo o amandmaju, ki je bil predlagan kot amandma odbora, da bi se črtala možnost poskusnega sinhroniziranja nekaterih filmov za različne starostne skupine. Odbor je na koncu potrdil te amandmaje, ki jih je vložila koalicija, ki pa so bili dejansko pravne narave in so temeljili na pripombah pravne službe, med tem ko ostalih predlaganih amandmajev, niti predloga amandmaja za amandma odbora ni sprejel. S tem je nato odbor glasoval o vseh delih in tudi potrdil predlog resolucije in predlaga Državnemu zboru Republike Slovenije, da resolucijo v predloženem besedilu, ki seveda vsebuje že vse sprejete amandmaje, tudi sprejme. Hvala.
Hvala tudi vam. O predlogu resolucije dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Stališče nepovezanih poslancev bo predstavila gospa Majda Širca. Izvolite.
Gospod minister, gospod Dular, spoštovane kolegice, kolegi! Resolucija kakršno imamo na mizi je evidenca filigransko nabranih idej. Marsičesa je preveč, marsičesa pa premalo. Vezala, da ne rečem tkala se je predolgo časa, dve leti in pol zamuja, mogoče, če ne bi bilo interpelacije bi zamujala še več. V veliki meri hoče na dosti ihtavi način ščititi slovenščino tam, kjer sploh ni nobene potrebe, včasih skoraj kriminalizira tuje jezike, druge jezikovne skupnosti pa pušča preveč ob strani. Omenila bom le glavne nerazumnosti, nedoslednosti, mogoče celo bizarnosti, tudi zato, ker je ob tem dokumentu dovolj načelne vzhičenosti in premalo podrobnega poznavanja in branja celotnega teksta. S tem se bom izognila tistim prednostim, ki jih resolucija prinaša in ki jih sprejemamo kot dobrodošle. Res je, da je ob razpravi o resoluciji o nacionalnem programu za jezikovno politiko od letos do 2011 v javnosti odmevala predvsem ena postavka, le en segment, segment poskusov sinhroniziranja filmskih uspešnic. Ideja o poizkusih sinhroniziranja filmskih uspešnic za odrasle je dovolj bizarna in ni mogla ostati brez komentarja. Bolj me skrbi to, da je ostalo spregledanih še kopica dodatnih nerazumnosti in absurdnih rahločutnosti, ki nam jih politika s to resolucijo nalaga v prihodnji petletki. Absurdno in za film uničujočo idejo o poslovenjanju filmskih uspešnic za odrasle so nekateri zagovorniki resolucije branili s pojasnilom, da gre predvsem na filme na DVD-jih. Toda četudi bi sprejeli to interpretacijo, ki je bila izrečena, s katero se poskuša reševati ubijanje, ne le narodovega, temveč tudi filmskega jezika, velja pripomniti, da resolucija na drugem mestu omenja le video kasete in ne DVD-je, ki so, mimogrede, že povsem iz rabe. Nepoznavanje teorije in prakse je vidno tudi v tem, da med izvajalce sinhroniziranje tujih filmov šteje tudi javne knjižnice. Sicer pa naj bi filmske uspešnice - mimogrede ne razumem kdo naj bi ločeval, kdo bo ločeval uspešnice od neuspešnic - filmske uspešnice za odrasle, mimogrede še enkrat, ali tisti odrasli, ki gledajo uspešnice so kot otroci, ki ne znajo brati, tisti, ki gledajo art filme pa znajo. Skratka, filmske uspešnice za odrasle naj bi sinhronizirali distributerji in filmski inštitut. Kateri inštitut, sprašujem? Kje je zakon o inštitutu, ki je točno pred letom dni imel 14 dni za pripombe po mailih, ne pa v javni razpravi? Ali sploh bo inštitut? Ko smo nedavno od tega na odboru Državnega zbora slišali, da naj bi bil neke vrste javni zavod ali nekaj temu podobnega? Sprašujem kakšno hecanje je sedaj to, ne le sinhronizacija, temveč tudi poigravanje z inštitucijo, ki je še ni, naj bi pa že nekaj delala kar ji ta resolucija naroča. Še ta, namreč, inštitucija, ki je, to se pravi filmski sklad, očitno še danes nima - sredi maja, svojega programa za letošnje leto. Sicer pa zakon ne govori samo o filmskemu inštitutu, kot ustanovi, ki je še ni, temveč tudi o zakonu o skladu za knjigo, ki ga, kot vemo, tudi ni oziroma ki je v neki drugi obliki. Že v tem smislu je nedosleden in bi ga lahko pripravili, če se mogoče ne bi bali, da bi bil potem zakon oziroma resolucija odprt. Resolucija predvideva tudi ciljne raziskovalne programe ekspertize, številne raziskave, priporoča, recimo tudi o stališčih ljudi do neslovenskih imen lokalov in javnih napisov ter do dvojezičnosti in območju avtohtonih manjšin v Sloveniji in v zamejstvu. Ne le na tem mestu, temveč skozi celotni jezikovno politični program sledimo navodilom, še več, tako rekoč naslovom raziskovalnih nalog, ki jih povsem plansko in zakonsko diktira država, ne pa stroka. V tem primeru, to se pravi, v primeru te raziskave, ki sem jo citirala, država naroča raziskovanje stališč ljudi do nečesa, kar že določa zakon, če govorim o zakonu o rabi slovenščine, ali pa celo ustava, če govorim o dvojezičnosti. Sicer pa se srečamo tudi z napotilom k raziskavi o "slovenščini v novejših slovenskih filmih". Glede na številne strahove do slengov, do narečij, do pogovornega jezika, sploh pa glede na polemike, ki so spremljale zavrnjeni filmski program iz programa filmskega sklada [[vemo, za kateri film gre, minister ga je v Državnem zboru tudi prevedel]] , se ob taki raziskovalni vnemi vsiljuje pomislek, da je v novejšem slovenskem filmu premalo čistega jezika. Popolna neznanka je tudi ukrep iz poglavja, ki govori o "gojitvi novejših oblik jezikovne uporabnosti in sporazumevanja". Tu se namreč zapiše, da je potrebno "odkrivanje in spodbujanje kulture SMS-ov". Je to, se sprašujem, neka nova dejavnost, mogoče za policijo, mogoče za obveščevalne službe ali morebiti za jezikoslovce, ki bodo odkrivali slovnične napake v SMS sporočilih in spodbujali k njihovi kultiviranosti; tega seveda ne razumemo. V poglavju za višjo sporazumevalno kulturo v družbi se resolucija dotakne tudi lektoriranja. Napotuje k lektoriranju samo tistih knjig, ki jih subvencionira država, ne odpira pa vprašanja lektoriranja nasploh, temveč ga pripiše zgolj tisti literaturi, ki dobi pomoč od države. Višek jezikovne, lahko rečem, celo klavstrofobije pa prinaša poglavje, ki govori o "skrčenju ekstenzivnih tujejezičnih govornih odlomkov v slovenskih radijskih informativnih oddajah". Dovolite, da interpretiram to dikcijo po svoje, ampak vendar, prevedeno v prakso bi to pomenilo, da se tiste sekundice, tistega ki govori v informativnih radijskih oddajah v tujem jeziku, razumejo kot preveč ekstenzivne, kot predolge in da jih je treba skrčiti. Na primer, če govori Barroso, Wenders, če govori kdo drug v tujem jeziku, se po mnenju piscev resolucije spušča ta njihov tekst predolgo časa, preden ga utiša slovenski prevod. Sedaj bi bilo zanimivo vedeti, ali je ta ukrep nastal z neko štoparico v roki tistih jezikovnih, v tem primeru celo rečem puristov, ki so analizirali sekunde izvirne govorice. So morebiti ugotovili, da ima ta poslušalec oziroma poslušalka preveč časa na razpolago za prepoznavanje barve glasu, tona izgovarjave, emocij izvajalca in topline oziroma ostrine njegove oziroma njene besede. To bom vesela, če bom dobila pojasnila. Do sedaj se ta vprašanja niso odpirala. Kar pa še posebej preseneča, in mene tudi jezi, pa je dejstvo, da se resolucija sploh ne dotika vprašanja uporabe obeh oblik zapisovanja spolov, moškega in ženskega. Tudi uporablja ga ne, pa čeprav smo pred leti v Državnem zboru, kot se spomnite nekateri, bom rekla, uzakonili obvezno zapisovanje zakonov v moški in ženski obliki. Še več, resolucija izpostavi, po moji presoji, stereotipno dojemanje vlog, saj pri enem ukrepu na primer, navajam, priporoča izdajanje učnega gradiva za slovenščino, v oklepaju, na primer slovenščino za tajnice. Skratka, naši kulturni oziroma jezikovni politiki dopuščajo tradicionalno delitev vlog, ko je lahko le ženska tajnica, medtem ko je moški poslovni sekretar - ali kaj? O tem, zakaj je ženska gospodinja, moški pa gospodar, zakaj je ženska medicinska sestra, moški pa ni medicinski brat, pa ni predvsem tukaj zapisane nobene besede, tudi napotila k nobeni raziskavi in raziskovalni nalogi, razen tiste, ki ima že naslov, navajam: "Seksistične ekstenzivnosti pri navajanju spolskih različic". Kaj je sedaj to? Ali gre za raziskavo o pretiranem navajanju obeh spolov; ne razumem in ne vem, če smo se za to borili, borile. Navajala bi še mnogo takih podrobnosti, ki očitno niso bile za ene dovolj v vsem leporečju, ki je bilo ob temu programu, izpostavljene, ampak če na eni strani poslušamo o tem, da je v poklicnih, predvsem srednjih šolah vse manj slovenščine, potem niso razumljive velike besede o pomenu jezika kot bistvenem elementu naše kulturne identitete. V interesu jezikovne politike bi morala biti predvsem fleksibilna in zdrava skrb za naš in tudi tuj jezik. Sporočilo, ki ga prinaša zagotovo zapoznela resolucija, pa je polno kontroverznosti. Na eni strani mnogo leporečja o poslanstvu jezika, na drugi pa preveč, recimo, celo nasilja nad njim, pravzaprav že neke vrste gospodinjskega čiščenja, ki se drobi tudi v takih partikularnostih, kot je na primer - oprostite ampak šla sem brati tekst v celoti - na primer "naloga v resoluciji o objavi vseh spletnih naslovov v vseh inštitucijah, ki se ukvarjajo z jezikom", kar je pa seveda nekaj tako samoumevnega, da v krovnem, strateškem dokumentu menda nima kaj iskati. Ali celo napotek o izdelavi skupnega priročnika za vladne predstavnike v postopkih odločanja v Evropski uniji. Skratka, nič pa o tem, da bi v Državnem zboru oživili oziroma ustanovili ponovno parlamentarno delovno skupino za jezik, ki je v preteklosti delovala zelo konstruktivno in spodbudno, ali pa tudi o tem, da Ministrstvo za kulturo ne sme ostati tiho in potuhnjeno, čakati, kaj reče oziroma ne reče Ministrstvo za zunanje zadeve, ko gre za neizvajanje pravic na dvojezičnem območju. Resolucija bo začela veljati kmalu, nobenega dvoma ni, da ji danes ne bi rekli ne. V letošnjem letu, naj vas opozorim, Ministrstvo za kulturo namenja za predstavljanje, uveljavljanje in razvoj slovenskega jezika le 20.000 evrov, to se pravi, 0,013 tisočink vseh sredstev, s katerim razpolaga ministrstvo za kulturo. Res je, tudi druga ministrstva naj bi financirala jezikovno politiko in vse ukrepe v zvezi z njo, ampak vendarle imamo oddelek za jezik na ministrstvu za kulturo, ki dobi ta drobiž za to, da bi promoviralo, da bi uveljavljalo in skrbelo za razvoj slovenskega jezika, kar je resnično zelo malo. Težko je odobriti in podpreti tako resolucijo s temi poudarki, ki sem jih izpostavila sedaj. Nedvomno ima tudi kar nekaj ugodnosti, ki so bile povedane predvsem s strani ministra, ampak niso dovolj, da bi v mojih poslanskih vrstah, moji poslanski skupini v celoti lahko bili navdušeni nad njo in jo podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Kolega Bogdan Barovič bo podal stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospod minister, spoštovani sodelavci ministrstva, najprej pa kolegice in kolegi. Danes, kolikor mi je znano, imajo maturanti prvi preizkus, in to ravno iz materinega jezika. Poleg tega pa, kolikor sem seznanjen, obstajajo dileme s katerimi se bo, spoštovani gospod minister tudi ukvarjal, to je o tujih jezikih, ki naj bi bili obvezni, neobvezni in koliko naj bi bilo obveznih jezikov v procesu. Vesel sem, da je prvi preizkus, pa tudi ne zadnji za maturante, materin jezik. Veseli smo vsi v Slovenski nacionalni stranki, ki vseskozi opozarjamo na pomembnost naše jezikovne kulture, ker če ne bi bilo slovenskega jezika, slovenskih pisateljev in pesnikov, verjemite mi, ne bi bilo slovenske države. In prav je, da je pred nami resolucija, ki temelji na v letu 2004 sprejetem zakonu o javni rabi slovenščine, pri katerem sem tudi osebno in v imenu Slovenske nacionalne stranke z veseljem sodeloval. Veliko je vsebin, ki nedvomno govorijo v prid dokumentu, ki ga danes sprejemamo. Še posebno je pomembno dejstvo, da smo se v času odločanja o vstopu v Evropsko unijo zavedali svoje pomembnosti, ob tem da je slovenski jezik postal uradni jezik mednarodne organizacije, predvsem v Evropskem parlamentu, čeprav v nekaterih ostalih institucijah, to opozarjam, še vedno ni slovenski jezik uradni, ker so samo nekateri. Prav je, da v Sloveniji sprejmemo in oblikujemo načrtno politiko na področju ohranjanja in spoštovanja slovenskega jezika. Nacionalni program za jezikovno politiko za prihodnje 5-letno obdobje, o katerem govorimo, je za Slovensko nacionalno stranko v osnovi dober dokument. V osnovi dober dokument, poudarjam. Ta dokument je pa po presoji Slovenske nacionalne stranke, in to seveda upamo, da spoštovani minister razume, podlaga vsem ostalim dokumentom, ki bodo zagotavljali uresničevanje v praksi. Slovenščina v Evropski uniji ob vstopu v zvezo evropskih držav je ob tem, kot sem povedal, da še vedno se ne govori povsod, kjer bi se lahko s ponosom, da je to nek občutek, da izgublja identifikacijsko moč. Nekdo lahko pomisli, da gre tudi za zagotavljanje kulturne in nacionalne nestabilnosti. Pravni status slovenskega jezika, vsaj v tej državi, je spoštovan in hvala bogu, da je, je pa toliko manj spoštovan ali pa toliko manj močan v mednarodnih oziroma v evropskih institucijah. Žalosti nas - nekaj stvari je pač potrebno povedati, spoštovani gospod minister, vse je zapisano, ker nikoli ni bilo dobro ali pa ne more biti dobro, lahko pa se popravi - , da v slovenščini, spoštovani gospod Dular se bo spomnil, ko smo imeli veliko razprav o slovenskem jeziku, [[...]]Recimo, ne razumemo, da se nekateri kandidati na prijavljanje na javne razpise Republike Slovenije in njenih organov morajo prijavljati v tujem jeziku; da so to neki pogoji, neko nujno zlo. Mi ne moremo ocenjevati, kaj govorijo o tem zasebniki, ampak država, se mi zdi, da bi morala ravnati enostavno in preprosto: kdor želi kamorkoli v državne službe, v javne službe, med naše kolege, je dovolj, če se predstavi, kdo je, kaj je in predstavi svoj življenjepis v svojem, našem, slovenskem jeziku. Štirje prednostni cilji so zapisani v strategiji: zagotovitev pravnih podlag jezikovne rabe, znanstvenoraziskovalno spremljanje jezikovnega širjenja, širjenje jezikovne zmožnosti in razvoj in kultura jezika. To izvajanje, to poudarjam vpričo ministra, je odgovornost slovenske vlade. Še en strah je v Slovenski nacionalni stranki, ki mu dajejo neke podlage deli te resolucije, to je pritisk iz tujine, prost pretok delovne sile, migracije, ki omogočajo, vsaj po mnenju Slovenske nacionalne stranke, preveliko liberalizacijo tem ljudem. Torej, ti ljudje tujci, ki ne poznajo jezika, kulture, imajo v nekaterih elementih preveč pravic in premalo odgovornosti za to, da se vključijo v neko skupnost, ki jih sprejme za kratek ali določen čas, predvsem s spoznavanjem, z učenjem jezika in kulture. Jaz rad v praksi povem, ko smo bili sedaj s spoštovanimi kolegi na zasedanju medparlamentarne unije daleč stran v Indoneziji, so Indonezijci z velikim veseljem vsak dan, ko smo se srečevali, govorili, ko smo imeli stike, "hvala" - "huala". Naučili so se takoj, imeli so radi, imeli so posluh, razumeli so, da smo drug narod. To mi je bilo všeč. Ni mi pa všeč, da prihajajo tujci, ki jim ta država daje azil, ki jim ta država daje možnosti za preživetje, kar je mogoče socialno in človeško prav, da nočejo in ne želijo in da sploh nimajo pogojev za to, da bi se morali v nekem doglednem času prilagoditi - jezikovno govori - državi, v kateri živijo; naši državi, Republiki Sloveniji. V tem delu bi se rad dotaknil samo še nekaterih, kot je tudi kolegica pred mano govorila, vsebin, ki pa so dejansko malce pretirane. V Slovenski nacionalni stranki pravimo, da je lepo in prav, da ta resolucija je, da spoštuje zakon, da tak zakon je, da imamo radi svoj jezik, ampak bolj papeški od papeža pa včasih ni dobro biti, če me razumete, kaj želim povedati. Govorim konkretno, skrb za ohranjanje in razširjanje slovenskega jezika v zvezi s sinhronizacijo filmov. Še enkrat pravim, to je tipičen primer biti bolj papeški od papeža. Spoštovani minister je v svojem uvodu dejal, da s podnaslavljanjem skrbijo za - oprostite izrazu, mogoče ni pravi - marginalne skupine oziroma tiste skupine, poudarili ste, spoštovani minister, bolj manjšine. Rad bi vam povedal, da si konkretno, pa upam, da me boste poslušali, gospod minister, Zveza slepih in slabovidnih Slovenije prizadeva za sinhronizacijo predvsem izobraževalnih in dokumentarnih oddaj v njihov prid že 20 let. Prav tako se mi zdi prav, da posegam v instrument sinhronizacije na področju vzgajanja otrok in mladine; govorim konkretno, pa naj bo hecno ali ne, o sinhronizaciji risanih filmov. Po mnenju Slovenske nacionalne stranke pa iti v tako velik finančni zalogaj, ki po naši presoji absolutno ni dosegljiv v treh, štirih, petih letih, in v absolutno sinhronizacijo vseh filmov, pa je za Slovensko nacionalno stranko, oprostite, nesprejemljivo. Nesprejemljivo seveda z več vidikov, kajti tudi nihče se ni vprašal ali pa ni nekih strokovnih osnov, ali imamo dovolj strokovnih in kadrovskih podlag za to, da se profesionalno, torej poklicno - jaz tudi pazim pri vsakem tujem izrazu, da se izražam slovensko -, ali imamo poklicno ekipo, ki je tega sposobna. Poleg tega je tudi vizualizacija vendar nekaj, kar mora vplivati na našo odločitev. Dal bom dal absurdno primerjavo, Kitajca ali Kitajko po svojih potezah in gibanjih sinhronizirati v slovenščino v nekem filmu je - dobro, mogoče malce nenavadno. Dal bom primer. Če se spomnite, mladi smo vedno radi brali Karla Maya, v slovenščini seveda, lepa izgovorjena beseda, vsebina, ki nam je dala tudi nekaj znanja o svetu, kje vse je potoval, o zgodovini. In če smo gledali potem filme, ko tam Winnetou pravi "ich habe gesprochen", to je seveda nesprejemljivo. In tako bi bilo nesprejemljivo tudi, da bi - ne vem, govorim zelo primerjalno - v slovenščini nekdo poudarjal neke iskrene besede, ki morajo biti v izvirniku. Skratka, ker me čas preganja, v Slovenski nacionalni stranki smo veseli za veliko skrb za slovenski jezik, za predlog te resolucije, hkrati pa glede na to, da je resolucija pač enostranska izjava, za katero želimo, da bi bila vsaj s konsenzom, če ne že enoglasno, sprejeta, da bi vendarle našli nekatere ekstreme, ki bodo verjetno [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave]] [[...]]izraženi tudi s strani, izključili in dejansko skrbeli za res lep, pravi slovenski jezik, s katerim bi vzgajali mladino od vrtca naprej. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Mag. Vasja Klavora bo podal stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi poslanci. V Evropi nas opominjajo ali bolje rečeno nam dopovedujejo, da je predvsem od nas odvisno, v kolikšni meri bomo ohranili jezik. Potem se čudimo lastni brezbrižnosti in mlačnosti, ki prispevata k temu, da se dogaja zanikanje slovenstva v njeni zibelki. Slovenija ima kot enakopravna članica Evropske skupnosti možnost, da primerno zastopa svoje nacionalne interese. Menimo, da so tudi zadeve zamejcev v njenem nacionalnem interesu in če je Evropska skupnost od vseh novih članic zahtevala za vstop najstrožje upoštevanje manjšinskih določil, ne vidimo razloga, zakaj to ne bi veljalo tudi za stare članice. V tej resoluciji se je Slovenija zavezala, da bo podpirala rabo slovenščine tudi med Slovenci zunaj svojih državnih meja in da bodo v slovenščini izražene vsebine širila tudi v dejanskem in virtualnem mednarodnem prostoru ter tako uveljavljala svojo jezikovno izvirnost kot nepogrešljivo sestavino evropske kulturne raznolikosti. Slovenski jezik je preživel in izboril mnoge vojne vihre, doživel je končno status uradnega jezika v mednarodni skupnosti in zatorej si zasluži posebno skrb, pozitiven odnos, priznanje - v prvi vrsti od naroda, kateremu pripada, ki se z njim identificira. Zato je načrtovanje jezikovne politike potrebno izvajati z vso skrbnostjo, da se ustvarijo primerne pravne podlage rabe jezika, da se jezikovno življenje stalno spremlja z znanstvenoraziskovalno dejavnostjo, da se širijo jezikovne zmožnosti in da se skrbi za razvoj in kulturo jezika. Velja poudariti, da skrb za jezik ne sme in ne more biti napotena samo na resorno ministrstvo, temveč so soodgovorni nosilci pozitivne rabe in razvoja materinščine vsakokratna vlada kot celota, vsi organi vseh vej oblasti, potrebno in pomembno je sodelovanje tudi vseh civilnodružbenih skupin, nepogrešljivo je aktivno delo stroke. Potrebno pa je nazadnje tudi priznati, da je pokončna drža slovenskega jezika odvisna od podpore, ki mu jo bo dal vsak posamezni Slovenec. Resolucijo podpiramo zato, da se bo skozi premišljene in usklajene ukrepe nacionalnega programa status našega jezika znotraj in zunaj njegove domovine okrepil, da se bo stalno potrjevala njegova prožnost, modernost, pestrost in bogatost skozi uporabo na vseh področjih družbenega življenja. Hvala.
Hvala tudi vam. Kolega Branko Grims bo podal stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Še enkrat vsem prav lep pozdrav! slovenski jezik je vrednota. Slovenski jezik je ne samo vrednota, ampak tudi tista kvaliteta, tisti konstitutitvni element obstoja slovenskega naroda, ki se je ohranil skozi stoletja in tisočletja naše skupne zgodovine. In zato si Slovenski jezik zasluži ustrezen odnos vseh nas in seveda vseh akterjev, ki nastopajo v tej zgodbi, kajti slovenskega naroda brez slovenskega jezika preprosto ni in ga ne more biti. Predlog resolucije o nacionalnem programu za jezikovno politiko 2007 do 2011 je nastajal zelo dolgo obdobje. Vedno znova smo bili v tem državnem zboru priče pripombam, da posamezen akt, ki se pojavi kot predlog Vlade v Državnem zboru, ni bil zadosti časa predmet javne diskusije, da o njem ni bilo mogoče izreči pripomb, ne v strokovnih krogih ne v najširši javnosti. V tem primeru pa ta pripomba zagotovo ne drži. Ravno nasprotno, tako kot je bilo že poudarjeno, dve leti in pol javne razprave je veliko, zelo veliko. Tudi marsikaj se lahko zgodi, kar na nek način celo pomeni lahko težavo. Recimo, spremeni se lahko marsikaj v tehnologiji. Tri leta nazaj ali pa dve leti nazaj so bile vsekakor videokasete še alfa in omega vsega, kar se je predvajalo doma preko televizije oziroma drugih sredstev, ki so bila temu namenjena, ekrani vseh različnih oblik in možnosti. Danes se to že spreminja in v naslednjih letih se bo še bolj. Tisti, ki danes HD, DVD ali pa "blue ray diske" ponujajo kot najnovejšo tehnologijo, naj se zavedajo, da že v tem trenutku obstajajo tridimenzionalne oblike zapisov s pomočjo svetlobe, s pomočjo laserjev, ki omogočajo še bistveno bolj kvalitetno in bistveno večjo kapaciteto njihovih nosilcev in zagotovo bo v naslednjih letih še enkrat prišlo do menjave in potem se lahko zgodi še marsikaj. Zagotovo pa bo prej ali slej prišlo do selitve skoraj vsega na širokopasovni internet. Nekateri imamo že to srečo, kajti Slovenija je tehnološko v zadnjih letih storila nekaj zelo velikih korakov naprej v evropskem in svetovnem merilu, da nam je ta internet že dosegljiv preko svetlobnih povezav. Nekateri pač na to priložnost še čakajo. Vendar, kot rečeno, si slovenski jezik prav zaradi tega, ker poteka globalizacija, ker se spreminja tehnologija, ker so spremenjene naše razmere, v katerih slovenski narod ustvarja in obstaja, zasluži posebno pozornost in vso podporo doma in v tujini, predvsem pa, in to pa želim podčrtati, si zasluži pozitiven odnos. Oprostite, kolegice in kolegi, ampak naravnost neverjetno je, kako je mogoče razpravo o slovenskem jeziku zbanalizirati, zvurgalizirati, da ne uporabim še nekaterih hujših izrazov, do te mere, kot smo bili že malo prej priča v tej dvorani in kot se je žal že pred tem zgodilo tudi v najširši javnosti, pa tudi na Odboru za kulturo, šolstvo in šport Državnega zbora Republike Slovenije. Namreč, predlog resolucije vsebuje veliko izjemno pomembnih rešitev, ki so kvalitetne, premišljene in dobro pripravljene. In vso javno razpravo praktično zvrniti na banalizirano razpravo o nekakšni bizarni ideji o sinhronizaciji, je najmanj, kar lahko rečemo, neprimerno. Slovenski jezik kot temeljni konstitutivni element slovenskega naroda in jedro naše kulture si zasluži drugačen, bistveno bolj resen in pozitiven odnos. Poglejte, kar se tiče same ideje o sinhronizaciji. Ni res, kar je bilo malo prej rečeno, da gre za absolutno sinhronizacijo vseh filmov - daleč od tega! Če ste prebrali, kaj v resnici piše v resoluciji, gre za poskusno možnost sinhroniziranja tudi nekaterih uspešnic, poleg seveda filmov, ki so že tako ali tako, kot na primer risanke, namenjeni mladini. Danes tehnologija omogoča, če hočete tako na DVD-jih, na drugih nosilcih v elektronski obliki, kot, če želite, pri digitalnih kanalih na televiziji, da sam izbereš, v katerem jeziku boš pač določeni film oziroma oddajo, lahko tudi izobraževalno oddajo, poslušal in gledal. To se pravi, lahko izbiraš med zvokom sinhronizacije, med jezikom sinhronizacije in seveda tudi med jezikom podnapisov. Vse to danes tehnologija omogoča, to vsak otrok ve, ki je doma pognal kakšen DVD, ali pa vsak otrok, ki se je igral z daljincem in ima pač preko televizije dostopne tudi digitalne kanale. Tisti, ki jih še nimajo, naj vedo, da se digitalizacija pospešeno uvaja tudi v Sloveniji in da bo do konca tega leta praktično ta storitev dosegljiva že vsem. In torej za to gre. Gre za sploh poskusno možnost, da se to kot možnost izbire ponudi tudi pač Slovenkam in Slovencem oziroma slovenskim državljankam in državljanom. Zakaj sem rekel, da je banalen način, ki smo mu bili prej priče? Pozabilo se je, da so že določene skupine, ki jim lahko to zelo koristi, ki si tega želijo. Recimo - obstaja skupina starejših ljudi, ki pač preprosto podnapisov v normalni velikosti ne more več spremljati, lahko pa še vedno opazuje pač dogajanje. In bi z veseljem pogledali film, ampak bi morali imeti ta film sinhroniziran v slovenski jezik, da bi dogajanje v celoti razumeli. S takimi željami smo bili nekajkrat seznanjeni v minulih obdobjih, tudi uradno so bile take želje dane. Na to se je zdaj kar pozabilo. Tudi to, da otroci in mladina ne obvladajo vsi tujih jezikov, da tudi oni marsikdaj gledajo kakšne uspešnice, če želite, in ne samo risanke - tudi to se je v tej banalizirani razpravi pozabilo. Predvsem pa še enkrat opozarjam: gre za poizkus za to, da se sploh ponudi neko možnost. In kako je mogoče, da si slovenščina ne bi zaslužila mesta na, recimo ob nekem filmu, kot ga ima nemščina, italijanščina, francoščina, angleščina, na slovenskem ozemlju pa slovenščina kot možnost ne bi niti dopustili ponuditi. Kakšen odnos pa je to do našega jezika, lepo vas prosim! Predlog resolucije je tudi s tega vidika ustrezen in trdno sem prepričan, da je od nas, ko bomo odločali o naslednjih proračunih, odvisno, ali in v kakšni meri bo v resnici tudi uresničen. Kajti sama resolucija je seveda šele načrt. Sredstva, ki bodo namenjena za uresničitev posameznega programa, bodo določena šele s sprejetjem proračunov v naslednjih letih. In s tega vidika je to le dodaten razlog za opozorilo, da banalost tovrstne razprave enostavno ni primerna. Na koncu je potrebno opozoriti, da slovenščina v procesih globalizacije ni izpostavljena le pritiskom od zunaj, kot se poenostavljeno reče, ampak je izpostavljena tudi vsrkavanju in vsem tistim vplivom od znotraj, ki jo potem preoblikujejo, ki odločajo o tem, ali se nekdo odloči, na kakšen način in kdaj jo bo uporabil ali ne. In s tega vidika je cilj resolucije po mojem trdnem prepričanju še eden, ki pa se ga je pravzaprav v uvodni razpravi v veliki meri izognilo. To pa je dobesedno državljanska vzgoja, kajti brez pozitivnega odnosa do slovenščine, do slovenskega jezika, trdim, ne more obstajati pozitiven odnos do slovenstva kot takega in seveda potem se hitro postavi tudi vprašaj - odnos do slovenske države. Ta država je skupna domovina - ne samo Slovenkam in Slovencem, ampak vsem državljankam in državljanom, ki tukaj živijo. Vsak ima svoj materni jezik, toda je hkrati tudi matična država, edina država, ki obstaja, ki je država Slovenk in Slovencev. In s tega vidika je za moje prepričanje pozitiven odnos do slovenščine zelo pomemben, temeljni element nadaljnjega obstoja in uveljavitve slovenstva, slovenskega naroda in slovenske države, ob boku vsem drugim, na enakopraven način in mislim, da je čas, ko lahko sedaj v praksi, tudi s pomočjo te resolucije, storimo tisto, o čemer smo 15 let govorili. Rekli pa smo vedno tole: "Stopamo v Evropo, da bomo Evropi ponudili svojo kvaliteto, svoje znanje, svoj jezik in svojo kulturo." Mislim, da s pozitivnim odnosom do slovenščine lahko potrdimo tudi to, da smo ob vsem tem mislili resno. V SDS bomo seveda resolucijo z veseljem podprli.
Hvala lepa. Poslanka Majda Potrata bo podala stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, spoštovani gospod dr. Dular, poslanke in poslanci! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla resolucijo o nacionalnem programu za jezikovno politiko. To pa ne pomeni, da smo s predloženo resolucijo v polni meri zadovoljni, zato dovolite, da ob tem besedilu vendar povem nekaj kritičnih pripomb na račun tega besedila, marsičesa izpuščenega ali pa preinterpretiranega. Resolucija, o kateri govorimo, je nastala na podlagi Zakona o javni rabi slovenščine, ki v 28. členu določa, da je treba sprejeti nacionalni program za jezikovno politiko. Če bi bili natančni, bi resolucijo morali sprejeti v dveh letih, to se pravi, da bi avgusta lani morala biti resolucija že sprejeta. 28. člen pa ni edini, ki je v Zakonu o javni rabi slovenščine povezan s posebnimi pristojnostmi in posebno odgovornostjo države za uresničevanje jezikovne politike in jezikovnega načrtovanja in tudi obveznosti, ki iz tega sledijo. Gre za sklop treh členov, 26., 27. in 28., in to posebej poudarjam zato, ker iz teh členov sledijo tudi obveznosti države do tega, kaj mora storiti za jezikovno politiko in jezikovno načrtovanje in kako naj konkretizira ukrepe in dejavnosti, kot pravijo predlagatelji dokumenta. Zavedamo se, da zakon sam po sebi, pa tudi resolucija ne more izpolniti zelo različnih pričakovanj in nadomestiti posameznikove in skupne odgovornosti za jezik. Lahko pa zakon ali v tem primeru resolucija o nacionalnem programu pritegne pozornost na jezik pri vseh državljankah in državljanih, posebej pri vseh tistih, ki so kakorkoli dejavni v javnosti. Z resolucijo je treba s stališči pač predpisati in pritegniti, kot rečeno, vse prebivalstvo k dejavnemu odnosu do lastnega jezika in mu posredovati razumevanje prednosti prvega jezika pri ustvarjalnem osvajanju drugih jezikov. Le na ta način bomo razvijali večjezikovnost iz lastne volje in ne bomo zdrsnili v položaje različnih stopenj jezikovnega podrejanja. Na to opozarjam posebej zaradi tega, ker je v resoluciji večkrat omenjeno ali je mogoče opaziti pri načelnih opredelitvah izraženo skrb o talilnem loncu, ki češ da je javno ne upa nihče izrekati, se je pa treba talilnega lonca bati. Če bi razpravljala o resoluciji s stališča nastajanja, je časovni zamik pri sprejemu resolucije obžalovanja vreden zaradi tega, ker je zamujena priložnost, predvideti s proračunom potrebna sredstva za vse tiste ukrepe in dejavnosti, ki bi se lahko uresničili že v letošnjem letu. Tako pa so pripravljavci sami opozorili, da bodo lahko v letošnjem letu uresničevali samo tiste ukrepe in dejavnosti, ki nimajo neposrednih finančnih posledic. Pripravljavci so tudi menili, da je bilo gradivo kot osnutek objavljeno na spletni strani in da je bilo deležno načelne podpore jezikoslovne stroke in širše civilne družbe, da so pripombe in dopolnila iz intenzivne javne obravnave bila upoštevana pri izpopolnjevanju besedila. No, ne vem, na kaj se nanaša to stališče o intenzivni javni obravnavi, vsaj v zadnjem mesecu je bilo mogoče v javnih občilih zaslediti pričakovanje, da se bo javna razprava o nacionalnem programu jezikovne politike opravila, je pa videti, da je tiste, ki so tako menili, zadeva s sprejemom v Državnem zboru le nekoliko prehitela. Omenila sem, da je v 27. členu Zakona o javni rabi slovenščine zapisano tudi, da mora Vlada oblikovati medresorsko koordinacijsko telo, ki bo skrbelo za uresničevanje jezikovne politike in jezikovnega načrtovanja. Zato je zelo zanimiva pripomba, da je v medresorskem usklajevanju dalo pripombe samo šest ministrstev, da pet ministrstev ni imelo nobenih posebnih pripomb. Zanimivo pa je, da so bile posebej poudarjene ali opažene tiste pripombe, ki jih je dal Strateški svet za kulturo, izobraževanje in znanost, o Nacionalnem svetu za kulturo tu ni govora. Pri tem naj poudarim, da pripomb, recimo, k resoluciji ni imelo Ministrstvo za javno upravo, ki se rado izreka s svojimi ukrepi za prijazno državno in javno upravo. Glede na zadnje ugotovitve o slabi funkcionalni opismenjenosti državljank in državljanov Slovenije bi bilo pričakovati, da bi zlasti to ministrstvo krepko pregledalo resolucijo in predlagalo ukrepe in dejavnosti za to, da bi s svojimi sporočili, od katerih je marsikdaj odvisna posameznikova uspešnost ali neuspešnost pri obračanju na javno upravo, poskrbelo za take ukrepe, ki bi jezikovno podobo obrazcev, priporočil, vseh drugih dokumentov, s katerimi ima posameznik opraviti, pripravili v takšni obliki, da funkcionalno slabše pismeni ne bi imeli težav pri izpolnjevanju. Ampak, kot rečeno, ni videti, da se je kaj takšnega zgodilo. V uvodnih poglavjih resolucije ni mogoče spregledati, da je še vedno izraženo nezadovoljstvo s podobo, kakršno je dobil Zakon o javni rabi slovenščine julija leta 2004. Očitano mu je, da je vsebinsko osiromašen, pa ravno ta resolucija je rezultat določil sprejetega Zakona o javni rabi slovenščine. Poudarim naj, da je Zakon o javni rabi samo natančneje določil splošni 11. člen ustave o slovenščini kot uradnem jeziku in samo nadgradil čez 70 različnih zakonov v katerih je že mogoče najti določila o rabi slovenščine. Prav to je povzročalo pripravljavcem zakona veliko težav, ker je po mnenju Zakonodajno-pravne službe na nekaterih mestih zakon lahko samo povzemal tisto, kar je bilo na pravni ravni že normirano. Prav zanima me, kako se bo izkazala uporabnost in določljivost in uresničljivost nekaterih določb krovnega Zakona o romski skupnosti, ki se je spopadal z enakimi težavami, kot se je spopadal Zakon o javni rabi slovenščine, ko je skušal urejati nekatere stvari, ki so bile v področni zakonodaji že določene. Zakon o javni rabi slovenščine je nastal na podlagi Zakona o rabi slovenščine kot uradnega jezika, ki ga je vložil v zakonodajni postopek Državni svet Republike Slovenije in po dogovorjenem umiku predloga zakona je nadomestno besedilo zakona vložila skupina poslank in poslancev. Ker ob prvem predlogu ni bila izkoriščena priložnost, da bi vrhunski strokovnjaki, ukvarjajoči se s tistimi vidiki jezikoslovja, ki so lahko podlaga zakonske ureditve, skupaj s pravniki pripravili besedilo, zajemajoče vso problematiko, je bilo porabljenega veliko časa za razrešitev nekaterih dilem, znanih tudi širši, ne le strokovni javnosti. Sprejeti zakon je zato v resnici v nekaterih primerih kompromis med različnimi pogledi in tudi interesi. Pravno ureditev rabe slovenščine morata dopolniti jezikovno načrtovanje in učinkovita jezikovna politika. Slednja mora organizirano spremljati stanje slovenščine v novih razmerah, predvsem pa mora biti ena od prednostnih politik slovenske države, kar se bo izkazalo tudi v zagotavljanju sredstev za njeno uresničevanje. Zato je tako pomembno, kaj je zapisano v nacionalnem programu za jezikovno politiko. Tukaj pa se ni mogoče otresti občutka, da vsaj na načelni ravni v uvodnih poglavjih v resoluciji še vedno imamo opraviti s tezo o ogroženosti slovenščine, z oslabljenim položajem slovenščine v novih okoliščinah, pa čeprav je slovenščina dobila status uradnega jezika tudi v Evropski uniji in nas celo zamejski Slovenci opozarjajo na to, da je odtlej položaj slovenščine tudi za pripadnike slovenske manjšine v Avstriji dobil drugačne konotacije, kot jih je imel poprej. To, da se ne morejo na Ministrstvu za kulturo, zlasti v sektorju za slovenski jezik, odtrgati od nekaterih preteklih zamer, kažejo tudi poročila o uresničevanju nacionalnega programa za kulturo za pretekli dve leti v tistem delu, kjer je govora o prvi prioriteti, in tudi letno poročilo o uresničevanju zakona o javni rabi slovenščine. Na to, da je v nacionalnem programu odnos do slovenskega jezika in do jezikovne politike, tako kot je opisana v nacionalnem programu, drugače zastavljen, opozarjajo tudi nevladne organizacije v analizi obeh poročil, o katerih sem govorila. Jezikovna politika, opisana v nacionalnem programu za kulturo, rabo jezika uravnava ne z restriktivnostjo, temveč z ozaveščanjem in spodbujanjem. Poročevalci pa razumejo to izključno kot poročilo o restriktivnih ukrepih, kršitvah, inšpekcijskem nadzoru in podobnem. In zato je tudi mogoče v resoluciji znova brati, kako je sektor za slovenski jezik kadrovsko podhranjen, kako je velika večina nalog, se pravi, dejavnosti in ukrepov, povezanih ravno s spremljanjem, statističnim spremljanjem in s tožbami o kadrovski podhranjenosti. Če se od tega očitka o organiziranosti in o tem, da se je nekaj v zakonu drugače rešilo, kot je bilo pričakovano poprej, ne bomo odtrgali, potem nam tudi resolucija o jezikovni politiki ne bo pomagala premagati in premakniti nekatere stvari na bolje. Rada bi se dotaknila še nekaterih reči, ki pa so, po moje, slabo zastavljene v tistem delu, ki so pravzaprav temeljna naloga resolucije o nacionalnem programu jezikovne politike. Ta namreč govori, kot rečeno, o ukrepih, o dejavnostih, o nosilcih, o izvajalcih in o finančnih sredstvih. Najprej se bom ustavila pri nosilcih. Po mojem so nosilci slabo definirani, kajti če boste pregledali, koga vse boste našli med nosilci posameznih ukrepov in nalog, boste na več mestih našli zapisan tudi Državni zbor. Nosilec posameznih ukrepov in dejavnosti je lahko Vlada, so lahko posamezna resorna ministrstva. Državnemu zboru je naložena naloga spremljanja, nadzorovanja, uresničevanja tako resolucije kot tudi določil zakona o javni ravni slovenščine. Da bi bila stvar še nekoliko bolj zapletena, je, recimo, dvema odboroma Državnega zbora naloženo nosilstvo pri sprejemanju nekaterih odločitev, ki zadevajo visoko šolstvo. To sta Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo in Odbor za kulturo, šolstvo in šport, tako kot da bi ta dva odbora sprejemala študijske ali pa učne načrte. Zelo zanimivo stanje je tudi pri določanju nosilcev, kjer je kot nosilec zapisan tudi že prej omenjeni strateški svet za kulturo, znanost itn. Ampak poglejte, ta strateški svet je strateški svet te vlade, katere mandat je do leta 2008, mi pa govorimo o nacionalnem programu, ki zadeva letnici 2007 do 2011. Posebej zanimive so navedbe izvajalcev posameznih ukrepov in dejavnosti. Tam boste našli na nekaterih mestih popolnoma odprto, kjer bo govora o tem, da bo z razpisom izbran izvajalec, po drugi strani imate pa čisto določenega izvajalca, ki, mimogrede, ignorira druge, ki se tudi ukvarjajo z neko problematiko. Našli boste zapisan, recimo - tako da samo za ilustracijo povem - svetovni kongres, ne boste pa našli nikjer Slovenske matice zapisane, če smo že ravno pri tem. Tako bi se rada, recimo, dotaknila še enega problema. To pa je na 14. strani oziroma v poglavju, kjer je govora o načelih. Tam je tudi zapisano, da naj bodo tako določeni cilji, da bo skrb za jezik soodgovornost vseh vladnih resorjev in vsakokratne vlade kot celote - to ne nazadnje narekuje 28. člen Zakona o javni rabi slovenščine - in potem v nadaljevanju, da je treba omogočati sodelovanje civilnodružbenih skupin, društev, gibanj, verskih skupnosti, javnega in zasebnega sektorja, predvsem pa udeležbo stroke pri snovanju jezikovnopolitičnih ukrepov - toda v nadaljevanju, ne da bi stroka pomenila alibi za politiko oziroma da bi odločala namesto politike. Kot da se snovalci resolucije stroke bojijo! In tu se bom dotaknila vprašanja, o katerem je bilo sicer na kratko že govora, jaz pa ne morem mimo tega, da ne bi povedala nekaj zamolčanih dejstev. Namreč, da je v Državnem zboru od leta 1994 delovala strokovna skupina za jezikovna vprašanja, ki je Odboru za kulturo, šolstvo in šport dala številne predloge v zvezi z zakonodajo in nekaterimi drugimi odloki. Pobudo za ustanovitev svetovalne strokovne skupine za jezikovna vprašanja v zvezi s položajem slovenskega jezika v uradnem in javnem življenju Republike Slovenije je dala, kot rečeno, jezikoslovna stroka, natančneje, Sekcija za slovenščino v javnosti, ki je bila jeseni leta 1993 ponovno vzpostavljena pri Slavističnem društvu Slovenije. Razlog za pobudo Slavističnega društva je bil položaj, v katerem se je znašel slovenski jezik po osamosvojitvi, ko je postal edini uradni jezik Republike Slovenije - seveda tu zanemarjam oba manjšinska jezika na narodnostno mešanem ozemlju. Ne glede na ta novi položaj se je z osamosvojitvijo določena vrsta jezikovne politike nekako iztekla. Prevladalo je mišljenje, da so se problemi s samostojno državo sami od sebe rešili oziroma so jih ob pripravljanju zakonov skušali reševati za posamezna področja, ne da bi pri tem sodelovali strokovnjaki. Prav zato je Slavistično društvo predlagalo ustanovitev skupine in delovala je pod imenom Delovna skupina za jezikovno načrtovanje in jezikovno politiko. Ta je, da ne bi podrobneje razlagala in navajala, med drugim tudi sooblikovala predlog zakona o javni rabi slovenskega jezika. In pri delu te skupine sta se pokazali na Slovenskem dve smeri reševanja: tako imenovana restriktivna, ukazovalna in dogovorna, ki sicer nakazuje okvire rabe, a vendar odpira govorcu ali piscu ustvarjalno polje sporazumevanja, glede na njegovo osebno potrebo po primernem izrazu za učinkovito sporočilo. No, vidite, in zakon o javni rabi slovenščine je sledil pač temu drugemu pogledu in verjetno je ravno to tudi razlog, da je v tem sklicu bila Delovna skupina za jezikovno politiko in jezikovno načrtovanje ukinjena, pa bi bila za pripravo kakovostnega nacionalnega programa jezikovne politike in jezikovnega načrtovanja še kako potrebna. To zadnje sem hotela povedati s posebnim namenom, da se ob tej priložnosti javno zahvalim, resda tako, da ne bo mogla slišati, ampak vendarle javno zahvalim duši te delovne skupine, to je profesorici dr. Bredi Pogorelec. Ob njej je delovala še velika skupina zavzetih strokovnjakov, ki je bila brez posebne potrebe, opravičila ali zahvale odrinjena tudi od priprave tega nacionalnega programa in marsikaj v njem bi lahko bilo drugače, tudi ne bi bilo takšnih spodrsljajev, kot da se pripravljavci sklicujejo na 17. člen Zakona o javni rabi slovenščine, ker bi po njem morali medresorsko telo ustanoviti, pa trdijo, da je to zapisano v 17. členu, v resnici pa je to 27. člen. Kljub vsemu ali pa prav zato, ker bo treba le nekatere stvari spregledati in jih kritično pretresti ob morebitni dopolnitvi resolucije ali pa celo morebitnih popravkih, bo Poslanska skupina Socialnih demokratov tudi v prihodnje zelo natančno spremljala uresničevanje vseh pravnih podlag, ki urejajo vprašanje rabe jezika v Republiki Sloveniji. Hvala.
Hvala tudi vam. Kolega Aleš Gulič bo podal stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Cenjene kolegice, cenjeni kolegi, spoštovani gospod minister, gospod Dular. Vsak jezik je seveda tistemu, ki ga govori, eno najpomembnejših orodij v življenju. Prvi jezik ima še neko dodatno kvaliteto, to je jezik, v katerem smo edino suvereni, edino tam se lahko gibljemo gibčno, edino tam lahko povemo vse tisto, kar znamo, kar čutimo, kar razumemo, in edino ta jezik je tisti, ki se gradi skupaj z nami. To je seveda najpomembnejše izhodišče, kadar govorimo o jeziku nasploh. Pričujoči nacionalni program, pripravljen na osnovi ali pa na zahtevi Zakona o javni rabi slovenščine, tako podaja nek okvir, ki naj bi zagotavljal status slovenščine, neko dejavno jezikovno politiko, ki bi vključevala tudi skrb za to, da se zagotavljajo pravne podlage za njegovo rabo, da se zagotavlja stalno znanstvenoraziskovalno spremljanje jezikovnega življenja in jezikovni življenj - ker konec koncev ne gre samo za normo, ne gre samo za knjižni jezik, ampak gre za vse slovenske jezike, kolikor jih je in kolikor jih še lahko nastane v teh petih, letih kolikor naj bi nacionalni program spremljal te zadeve. Govori o širjenju jezikovnih možnosti, pa tudi o razvoju in pa skrbi za kulturo jezika. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije smo, ko smo pogledali besedilo, ga prebrali, in uvodni in tisti osrednji del, na nek način ugotovili, da je besedilo samo za resolucijo neprimerno, da je slabo, da je sicer volja po tem, da bi resolucijo o slovenskem jeziku imeli, hvalevredna in vredna pozdrava, vendar ne na takšen način. Namreč, že v uvodnem delu, ki je tudi po mojem mnenju preobširen, v nekaterih delih zelo, zelo natančen prav navijaški, v nekaterih pa ohlapen in kar malce "pišmevuhovski", že v tem uvodnem delu se vidi, da sestavljavce na nek način moti, da živimo že v 21. stoletju, ne več v 20. ali pa 19. Namreč, tam je izvor vseh teh napak, o katerih so govorili predhodniki, ko je zadeva postavljena v nekem trenutku zelo diahrono, po drugi strani bi se pa rada jezikovna politika vpletala tudi v tiste zadeve, ki živijo samostojno življenje, pa najsi gre za to novodobno "sms-ščino" ali tisto, kar se dogaja po forumih in tako dalje. Se pravi, ko imamo na nek način žargon, ki gre tudi v izrazito pisno obliko in ki ni vezan samo na eno skupino prebivalcev, se pravi, ali kot žargon ali kot sleng, ampak postaja vseobsegajoč. To je tako, da je danes življenje drugačno, kot je bilo včasih. Seveda zato se ne moremo strinjati s predlagateljem, ki med vrednotenjem razmer za jezikovno strategijo navaja kot nevarnost slovenske jezikovne skupnosti njeno hudo narečno razdrobljenost, potem demografsko šibkost, saj še vedno menimo, da ravno ta raznolikost predstavlja vso našo kulturno dediščino; se pravi, ne samo zborni knjižni jezik, ampak tudi dialekti, tudi žargoni, tudi slengi, tudi kakšen argo in tako naprej, vse tja do osebnega govora, ki je konec koncev tisto, kar največkrat slišimo in moramo tudi upoštevati. Besedilo potem v nadaljevanju kot slabost vidi neuravnoteženost pri učenju angleščine kot prvega ali pa celo edinega tujega jezika, pa zamudo pri digitalizaciji slovenskih besedil, pa številne pomanjkljivosti obstoječega zakona o rabi slovenščine, kljub temu da ima pomanjkljivosti tudi tisti, ki ga predlagatelj preferira, se pravi prejšnji predlog itn. Pripravljavec te resolucije je med vrsto nevarnosti za slovenski jezik navedel tudi višanje cen slovenskih knjig, podarjevanje slovenskega državljanstva na podlagi ali na osnovi nacionalnega interesa, brez jezikovnega pogojevanja itd., itd. Se pravi, vrsta zadev, ki niti ne spadajo v resolucijo, pri tem pa je tudi v tistem zgodovinskem delu znal pozabiti na to, da je bila prva razprava ob tem sklicu v Državnem zboru razprava o tem, da se ohrani ali ukine delovna skupina Državnega zbora za vprašanje jezikovne politike - in je bila ukinjena. Bila je ukinjena celo tako, da smo slišali neko prostodušno izjavo, da imamo lahko namesto nje v Državnem zboru kakšnega lektorja. Se pravi, to naj bi reševalo jezikovno politiko. Predlagatelj se dotakne tudi neke utopistične ideje. Utopistične za teh pet let, seveda mislim. Namreč pravi, da je ena od mnogih priložnosti standardizacija romskega jezika. Prav rad bi videl tistega, ki mu uspe standardizirati katerikoli jezik na tem svetu v petih letih, sploh pa takšnega, ki ima vrsto variant, podvariant in ki ima čisto drugačno tradicijo, predvsem ustno, pa zelo zelo malo pisne tradicije. O sinhronizaciji filmov ne bi govoril. Veliko je bilo že rečenega o tem. Ne zdi se mi to tako hud problem. Bolj se mi zdi problem to, če potem ne bi bilo možno izbire. Ampak sodobne tehnologije nosijo s seboj tudi to možnost, po lastnem izboru, če so le založniki pa razpečevalci filmov tako odločijo. Bi bilo pa mogoče dobro kakšen denar, ki bi tukaj bil prihranjen, nameniti temu, da bi imeli ljudje, se pravi, Slovenke in Slovenci in pa tujci, ki jih zanima naš jezik, prost dostop do elektronskih oblik normativnih besedil slovenskega jezika; se pravi, do pravopisa, slovarja slovenskega knjižnega jezika, slovnice, pa ne z omejitvijo na deset zadetkov, ampak takšnega, da se da res uporabiti. Ali pa, da bi se edinemu podjetju, ki se s tem v Sloveniji ukvarja, vendarle omogočilo ali pa da bi se jih na nek način subvencioniralo zato, da ne bi bili ti slovarji tako prekleto dragi. Itd., itd. Ne bom dolgovezil. Predlagatelj se je po mnenju Liberalne demokracije Slovenije resolucije lotil preveč površno. Res smo rekli, dve in pol leti je bilo časa, ampak z njima čas sam po sebi nič ne prinese, če seveda v tem času niso bili zraven potegnjeni strokovnjaki, če zraven niso sodelovali ljudje, ki seveda tudi kaj vedo o sodobnem jeziku in ki ga ne vežejo tako zelo na nacionalnost 19. stoletja, potem je seveda ves ta čas bil prazno porabljen. V poslanskem klubu Liberalne demokracije bomo po celotni opravljeni razpravi o predlogu glasovali takole: vsaj po svoji pameti, znanju in pa spoznanju. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Kolega Gulič, ali ni tako vedno? Kolega Gulič, ali ni tako vedno?
[[...]] [[Ni vključen.]] [[...]]včasih je po vesti.
A ni po pameti vedno? Dobro. Nadaljujemo z razpravo. Spoštovana kolegica gospa Marjetka Uhan bo podala stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani minister s sodelavcem, kolegice poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! V Novi Sloveniji bomo po vesti glasovali, vendar naj povem, da bomo kar vsi podprli to resolucijo o nacionalnem programu za jezikovno politiko, ki jo omenja zakon o javni rabi slovenščine, in danes je pred nami ta dokument. Republika Slovenija je praktično od svoje osamosvojitve naprej brez državne jezikovne politike. 15 let samostojnosti je minilo brez celovite in usklajene jezikovne politike. Resolucija, ki je pred nami, torej resolucija o nacionalnem programu za jezikovno politiko za prihodnje petletno obdobje naj bi to vrzel vsaj deloma zapolnila. Predlagana resolucija vsebuje kratek zgodovinski oris slovenske jezikovnopolitične problematike, nato pa je predstavljena strategija jezikovne politike s konkretnimi cilji, ki jih le-ta zasleduje. Osredotočena je na štiri prednostna področja, in sicer: zagotovitev pravnih podlag jezikovne rabe, znanstvenoraziskovalno spremljanje jezikovnega življenja, širjenje jezikovne možnosti ter razvoj in kultura jezika. V Novi Sloveniji ocenjujemo, da je resolucija dobro pripravljena, da so v njej zajeta vsa bistvena področja jezikovne politike in opredeljeni cilji in naloge, kako jih doseči, kot tudi nosilci nalog, izvajalci in morebitna finančna sredstva. Slovenija se z omenjeno resolucijo zavezuje, da bo podpirala rabo slovenščine tudi med Slovenci zunaj svojih državnih meja in da bo v slovenščini izražene vsebine širila v dejanskem in virtualnem mednarodnem prostoru ter tako uveljavljala svojo jezikovno izvirnost kot pomembno sestavino evropske kulturne raznolikosti. S pozornostjo in spoštovanjem obravnava tudi jezike manjšinskih skupnosti na svojem območju in jezikovne prilagoditve oseb s posebnimi potrebami. V Novi Sloveniji ocenjujemo, da je tak dokument potreben, saj se je slovenski narod obdržal skozi zgodovino tudi zaradi svojega jezika. Z vstopom Slovenije v Evropsko unijo se je povečala vsaj simbolna vloga slovenščine. Slovenščina je postala eden izmed 23-ih uradnih jezikov Evropske unije, kar pa Sloveniji ne prinaša le prednosti, ampak tudi obveznosti. Država je tista, ki mora poskrbeti, da se nekdo sistematično ukvarja s poslovenjenjem novih besed. Zavedati se moramo, da moramo slovenščino uporabljati v vseh sferah družbe, če hočemo, da se slovenščina kot jezik krepi. Potrebno je pri ljudeh krepiti zavest, da bodo oziroma bomo radi uporabljali slovenski jezik. Glavni problem, ki ga opažamo v družbi, je notranja neenotnost oziroma razcepljenost Slovencev. Vsi smo za to, da se uporablja slovenski jezik, vendar za potrebe jezika nismo pripravljeni dati finančnih sredstev, prav tako nismo pripravljeni nasprotovati tujim reklamam, tujim besedam, ki so zlasti domače postale mladi generaciji in so nekaj samoumevnega pri sporazumevanju. Tudi s tega vidika v Poslanski skupini Nove Slovenije resolucijo o nacionalnem programu za jezikovno politiko podpiramo. Podpiramo ukrepe, ki jih le-ta prinaša, in želimo, da se resolucija res dotakne vsakega državljana, da zajame vsa področja družbe in da slovenski jezik postane jezik slehernega državljana Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. In kolega Mihael Prevc bo podal stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovani gospod Dular, spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo sprejetje nacionalnega programa za jezikovno politiko, ki je pred nami. Po našem mnenju ga moramo čim prej sprejeti, saj to določa tudi Zakon o javni rabi slovenščine v svojem 28. členu. Poleg tega narekuje njegov sprejem politične usmeritve Evropske zveze. Nujno je določiti ukrepe za izvajanje nalog iz navedenega zakona in predvideti ustrezna sredstva za naslednje petletno obdobje. V Slovenski ljudski stranki podpiramo pravočasen sprejetje te resolucije predvsem iz razloga, da pravočasno preprečimo slabitev položaja slovenščine v procesih evropske regionalizacije. Z vključitvijo Slovenije v Evropsko zvezo je naš jezik sicer res postal enakovreden ostalim evropskim jezikom, pa vendarle je zaradi nekaterih procesov njegova raba na mnogih področjih omejena ali celo onemogočena; skratka, lahko rečemo, da raba slovenščine ob mnogih postopkih in primerih ni več kar tako samoumevna. V sodobnem svetu, v procesih globalizacije je majhen trg in tudi jezik, ki ga govori le malo ljudi, lahko ogrožen. S tem se lahko postopno ogrozi tudi vloga jezika pri zagotavljanju kulturne in nacionalne samobitnosti, kar je za našo stranko nesprejemljivo. Materin jezik in naša, slovenska kultura sta ohranila slovenski narod skozi burno zgodovino in predstavljata za nas nenadomestljivo vrednoto. Postavlja se vprašanje, ali je res potrebno, da se v sporazumevanju z državnimi organi Republike Slovenije in pri prijavljanju na javne razpise Republike Slovenije celo na področju kulture in tako imenovanih nacionalnih znanosti zahteva raba tujega jezika, ki ni uradni jezik Republike Slovenije. S tem gotovo ne krepimo samozavesti in narodne zavesti. Po našem mnenju tako poenostavljanje poslovanja ni sprejemljivo. Lahko zatrdimo, da se pogosto premalo zavedamo prednosti, ki jih ponuja možnost izražanja in komuniciranja v materinščini. Položaj jezikov, ki jih uporablja malo ljudi, opozarja, da je danes ogrožen celo sam obstoj številnih jezikov, mnogi med njimi pa izgubljajo številne funkcije. Čeprav nekatere zadeve, ki so urejene v 124 ukrepih te resolucije, že urejajo nekateri drugi, že obstoječi predpisi, menimo, da je dobro, da nacionalni program upošteva vse potrebne ukrepe, jih zajema celovito, da bo s tem res učinkovit in bo dosegel želene učinke, po tistem znanem slovenskem pregovoru: bolje dvakrat kot nikoli. Ne zdi se nam potrebno, da se v obrazložitvi navajajo trditve o nepriljubljenosti slovenščine kot šolskega predmeta, kar je v tem programu navedeno v poglavju Širjenje jezikovne zmožnosti, in sicer v 6. cilju pod točko "j", in katere nosilec je Ministrstvo za šolstvo in šport. Splošno znano je namreč dejstvo, da vsi nacionalni jeziki doživljajo v šolskem sistemu isto usodo - so nepriljubljeni za učence in dijake, slovenščina pri tem ni izjema. Prav zaradi tega bi morali s pozitivnimi ukrepi in izboljšanjem kurikula za slovenščino le-to bolj prikupiti učencem in jih ozavestiti, kako redek dragulj je naš materin jezik in kako ponosni smo lahko na to vrednoto. V šolskem sistemu in v javnosti, medijih je treba krepiti odgovornost do slovenščine kot materinega jezika in kot uradnega jezika predvsem zaradi zavedanja lastne identitete Slovencev. Prepogosto se izkaže, da pouk slovenščine ne daje povsem zadovoljivih rezultatov, vendar to ne morem biti in ne sme biti le skrb in naloga učiteljev slovenščine. Za privlačen pouk slovenščine je važen program obveznega branja, ki je tudi način in pot do pismenosti, predvsem branja slovenske knjige. Zato je potrebno širiti bralno kulturo in popularizirati slovensko knjigo, kar je tudi omenjeno v osmem cilju te resolucije. Še posebej pa je pomembno uveljavljanje slovenščine na novih področjih, ki jih odpira tehnološki razvoj. Pospešiti je potrebno digitalizacijo leposlovnih in umetnostnih del ter vsebin na spletu v slovenščini. Pri razvijanju kontaktnih oblik jezika in sporazumevanja bi morali upoštevati tudi potrebo po kakovostnih dvojezičnih slovarjih, ki bi govorcem slovenščine omogočali kakovostni dostop do drugih jezikov. Tudi to bi krepilo njihovo spoštovanje slovenščine in zavest o njeni bogatosti. Podpiramo, v Slovenski ljudski stranki, tudi usmeritve v poglavju Širjenje jezikovne zmožnosti, saj smo v Slovenski ljudski stranki že večkrat opozorili, da je potrebno ukrepati in razvijati funkcionalno pismenost med državljani. Prav tako podpiramo amandmaje štirih poslanskih skupin koalicije in pripombe Zakonodajno-pravne službe, da se določi rok pričetka veljavnosti. S temi dodatnimi dopolnili je nacionalni program vsekakor ustrezen in ga bomo v Slovenski ljudski stranki tudi podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Mi pa prehajamo na razpravo poslank in poslancev o predlogu resolucije. Na podlagi seznama prijavljenih ima prva besedo poslanka Cvetka Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani minister, spoštovani dr. Dular. Danes smo že veliko, in bomo še, govorili o skrbi za slovenski jezik, o njegovi rabi in o njegovi prihodnosti in razvoju. Prav je, redko se o tem pogovarjamo v tem hramu in seveda resolucija bi morala biti zares nek izjemno pomemben dokument za vse državljanke in državljane in ta dokument naj bi bil celovit, po moji oceni pa tudi zelo približan ljudem. V tem dokumentu so razčlenjeni cilji, ukrepi, naloge in nosilci na področju naše jezikovne politike v naslednjem, če tako rečem, petletnem obdobju. Moram reči, da sem bila nad tem dokumentom na nek način - bom pa pojasnila na kateri - zelo razočarana. Menim, da je to dokument, ki je nastal v akademskih krogih, za akademsko uporabo in za akademske kroge. To ni dokument, ki bi bil približan, če tako rečem, povprečnemu državljanu oziroma državljanki, ki bi bil na nek način lahko vodilo za vsakodnevno rabo, za vse, ki sodelujejo pri najrazličnejših področjih, kjer se dotikajo našega, slovenskega jezika. In seveda prav od tukaj izhaja moj dvom, da bodo ti cilji, ti ukrepi in te naloge resnično prišli do vseh nosilcev, ki so navedeni, da jih bodo ti nosilci v resnici tudi udejanjali, "sprovajali v življenje" in da bo to nekaj, kar bo pravzaprav postalo del neke zavesti vseh slovenskih državljank in državljanov. Moram reči, da se mi je vmes porodila misel, da v preteklosti v vseh teh stoletjih, nismo imeli nobene resolucije, pa je slovenski jezik v vseh turbolencah ohranjal, ob vseh pritiskih, ob vseh problemih. Seveda s tem ne mislim reči, da resolucije ne potrebujemo, vendar pa mislim, da bi se morali pripravljavci te resolucije vendarle zamisliti nad tem, ali to resolucijo potrebujemo vsi državljani državljanke ali takšno resolucijo potrebujejo le ozki akademski, znanstvenoraziskovalni krogi. Da bi to tudi argumentirala, mi dovolite, da zelo na kratko navedem nekaj takšnih stvari, ki so mene močno zmotile. Na primer, v poglavju o ovrednotenju razmer za jezikovno strategijo lahko med nevarnostmi v eni od alinej preberemo naslednji tekst: "Razmah vulgarnega ekonomizma in s tem nesorazmerna krepitev v utilitarne vloge pri izbiri jezika v obzorju učinkovitosti na račun njegove simbolne vloge v obzorju posameznikove identitete na ravni kulturno-etnične pripadnosti." Moram reči, da sem se morala krepko, krepko potruditi, da sem tole lahko razbrala oziroma da se, bom rekla tole razvozlala in razumela. To naj bi razumeli tudi, moram reči, vsi drugi državljani in državljanke. In to ni edini primer. V tem tekstu mrgoli nekih besed, za katerega mislim, da resnično bi lahko našli zanje tudi ustrezne in bolj primerne izraze, predvsem tudi mrgoli določenih zapletenih zvez, ki prav gotovo ne bodo prispevale k temu, da bi ta dokument resnično bil dokument in živel med ljudmi. Tako lahko, bom samo nekaj primerov naštela, ki so meni padli v oči. Preberemo recimo "jezikovna hibridizacija", "seksistična ekstenzivnost", "razčlenjevanje interferenc", "omejeni kod", potem "kontrastiranje s slovenščino" - to naj bi bilo zapisano pri standardizaciji romskega jezika. Tekst, ki pravi, "jezikovnokulturnih implikacij širših družbenih in gospodarskih procesov" ali pa zveza "ozaveščanje o jezikovnih interferencah in kontrastivnosti". Skratka, sprašujem se, ali je res potrebno, da je ta tekst, ta resolucija o nacionalnem programu za jezikovno politiko polna takšnih besed, kot so implikacije, kontrastiranje, interference, hibridizacije, ekstenzivnosti in podobno. Zdi se mi in s tem se absolutno strinjam s kolegi, predvsem s kolegom Guličem, da je pač to tekst, ki je sicer najbrž popolnoma soliden, v smislu bom rekla, obsega, v smislu nekaterih poudarkov, ki jih ima. Da pa ta tekst nikakor ni tekst, ki bi se ga lahko veselili, da bo prispeval zelo veliko k jezikovni politiki v naslednjem petletnem obdobju, k spremembam. Če se bo na tem področju kaj dogajalo, potem se bo najbrž zaradi marsičesa drugega kot pa zaradi teh, bom rekla, visokoletečih misli v tej nacionalni resoluciji. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Marko Pavliha. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik za besedo. Lep pozdrav ministru dr. Simonitiju in gospodu dr. Dularju. Kolegice in kolegi! Lansko leto 21. februarja smo tako kot vsako leto praznovali na takšen ali drugačen način svetovni dan oziroma mednarodni dan materinščine. In na sam predvečer tega dneva sem Vladi Republike Slovenije postavil poslansko vprašanje, v smislu 35. člena Zakona o javni rabi slovenščine, kdaj namerava Vlada sprejeti resolucijo o jezikovni politiki, ki je pred nami, in seveda tudi opozoril na skrajni rok sprejema tega zelo pomembnega akta. In ta rok se je iztekel, kot je bilo že omenjeno, 20. avgusta leta 2006. Ob tem bi seveda želel samo opozoriti, da v zakonih in drugih predpisih, ampak zlasti v zakonih, roke predpisujemo obligatorno. Torej, tisto, kar v pravu imenujemo "ius cogens", ne pa "ius dispozitivum". In če Vlada teh rokov ne spoštuje - in to se je v zadnjem času kar nekajkrat dogodilo, naj na primer omenim zakonodajo s področja vzajemne zavarovalnice - potem to ne pomeni samo nespoštovanja prava, ampak tudi nespoštovanje vrhovne veje oblasti parlamenta. Zato bi prosil, da v prihodnje te roke spoštujemo ali pa jih predpišemo instrukcijsko, kar pomeni, ne vem, približno ali okoli ali v tem roku. Govor je nedvomno značilnost človeka in značilnost našega planeta. Menda je trenutno na svetu okoli 7.000 različnih jezikov in zanimiv je podatek, da kar 95% teh jezikov govori le 4% svetovne populacije, le 4%, kar pomeni, da 96% prebivalcev na našem planetu govori le 5% jezikov, kar še posebej poudarja subtilnost številnih manjših jezikov. In če se spomnimo na podatek Unesca, da kar dva jezika mesečno izumreta in da je polovico vseh svetovnih jezikov ogroženih, potem se moramo vprašati tudi, kje se nahaja naša materinščina, kje se nahaja slovenščina ter na kakšen način jo moramo zaščiti - ne samo s predpisi, ne samo z vladnimi ukrepi. Opozoril bi na nekaj problemov. Prvi je gotovo iz dneva v dan bolj dominanten položaj angleškega jezika. Angleščina je eden od 20 indoevropskih jezikov, ki jo kot materinščino govori 350 milijonov ljudi, kot uradni jezik pa služi milijardi in pol oziroma natančno milijardi in 400 milijonom ljudi. Janez Gradišnik, na primer, opozarja na nenadzorovan vdor različnih angleških in tudi ameriških tujk v slovenski jezik. Lahko poslušamo mladino, kako se izraža, včasih je kar zastrašujoče. Pred kratkim nisem seveda slišal samo teh popolnoma že nekako udomačenih izrazov, kot "ful", "kul" in da ne bom šel prav v obscene vode, ampak slišal sem tudi to, kako je neka prijateljica svetovala svojemu kolegu, naj gre "doga vokat" [["walkat"]] , pa si lahko sami to prevedete. In mimogrede, takšen vdor tujk bi se morda z napačnim sinhroniziranjem filmov lahko celo stopnjeval. David Chrystal sicer meni, da tujke in vdor različnih jezikov ne pomeni grožnje jeziku, in tu navaja angleščino, ki je menda sestavljena iz 350 različnih jezikov oziroma besed iz teh 350 jezikov, ampak naj povem, da je angleščina seveda v popolnoma drugačnem položaju kot slovenščina. Tako moramo tu sami paziti, kakšen bo naš jezik ne nazadnje tudi v hramu demokracije. V zadnjem času pa se angleščini pridružuje tudi francoščina. Namreč, v Evropski uniji vlada kampanja, da bi francoščina dokončno postala edini uradni pravni jezik. In mislim, da je dovolj te diskriminacije, francoščina je že itak uporabni jezik oziroma v praktični uporabi pred sodiščem Evropske komisije v Luksemburgu, tudi pred drugimi organi - in kje je tu enakopravnost 23 jezikov? In zanimiv je stavek predsednika Združenja za jezik evropskega prava, "Comité pour la lanque de droit europeén", ki pravi takole, da prevedem: "Italijanščina je bila vedno jezik pesmi, nemščina filozofije, angleščina poezije, francoščina pa je po Montesquieuju gotovo najbolj precizen jezik, ki je primeren za pravo". Ja, komu je pa potem namenjena slovenščina? Po Cankarju - kmetom in hlapcem? Ne vem. Opozoril bi tudi na funkcionalno nepismenost Slovencev in Slovenk - na to opozarja OICD v zadnji raziskavi, da smo kar na repu tega, in opozoril bi tudi na mojo zadnjo poslansko pobudo Vladi, in sicer predlagal sem novembra 2004, da bi Vlada predlagala Evropski uniji ustanovitev novega sklada za financiranje eksperimentalne vzgoje za evropsko zavest v srednjih in strokovnih šolah. Navajam tudi nekaj predmetov, ki bi jih lahko v tem programu upoštevali, ampak poudaril bi rad samo enega - namreč učenje esperanta. Mnogi strokovnjaki opozarjajo, da bi lahko esperanto, ki je sicer umetni jezik, ampak že več kot 100 let star, tudi druge države Evropske unije postavil v enakopraven položaj. Roko na srce, kateri koli tuj jezik obvladamo, če se pogovarjamo z nekom, ki mu je to materinščina, z Angležem, Francozom, kom drugim, nikoli in nikdar nismo v enakopravnem položaju, razen če nismo leta in leta v tem tujem jeziku delali in tudi živeli. Sam bom resolucijo podprl, mislim, da je to velik korak naprej. Imam seveda nekaj pomislekov, o katerih sem govoril, delim mnenje tudi z nekaterimi kolegicami in kolegi, ampak seveda zdaj moramo pa sami vzeti stvar v roke in z lastnim zgledom, z lastnim spoštovanjem materinščine ljudem pokazati, da nam pač ni vseeno, kaj se dogaja z jezikom, ki ga zaenkrat govori še približno 2,5 milijonov ljudi, ampak vprašanje je, kaj bo čez 20, 50, 100 let. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Drago Koren. Izvolite.
Lepo pozdrav poslankam in poslancem, gospodu ministru, dr. Dularju. Ta predlagana resolucija o nacionalnem programu za jezikovno politiko je pač posledica zakona o javni rabi slovenščine. Ko sem sam razmišljal, ali res potrebujemo Slovenci eno tako resolucijo, sem nekje prišel do ugotovitve, da če za to ne bomo sami skrbeli, prav gotovo nihče drug na tem svetu ne bo skrbel za to. Slovenski narod - dovolj majhni smo, da se moramo tega res zavedati in da je vpliv globaliziranega sveta in vdora tudi tujih jezikov v naš prostor zelo močan in da moramo sami za to poskrbeti. Prepričan sem, če bo odmiral slovenski jezik, bo izumiral tudi slovenski narod. Sam ne bi želel, da bi bili Slovenci na tej poti, ampak ravno obratno; želel bi, da bi se ta slovenski jezik krepil. Sedaj, ko smo člani Evropske unije, ko se lahko tudi uradno sliši slovenski jezik v teh evropskih institucijah, se mi zdi, da je še toliko bolj pomembno da se trudimo na tem področju, da ohranjamo svoj jezik v oblikah, in da tudi skrbimo za razvoj jezika. Kajti, tako kot je narod živ organizem, je tudi jezik živ organizem, ki ne more nehati se razvijati, ampak mora rasti. Jaz sem še v svoji mladosti imel priložnost služiti Jugoslovansko ljudsko armado in veliko nas ve, kako je bilo v tistem obdobju v Jugoslovanski ljudski armadi, ko je bilo nezaželeno, če smo se srečali Slovenci skupaj in smo spregovorili v svojem jeziku. Ampak že v naši naravi nam je bilo dano, da smo to delali in to počeli in da smo se sporazumevali v slovenskem jeziku, čeprav, kot sem že rekel, je bilo to nezaželeno, če ne rečem, marsikdaj celo prepovedano. Slovenski jezik je tudi kar težek jezik. To si moramo priznati. Če vprašamo učence ali dijake, kaj je najtežje v šoli, bodo verjetno izrekli samo dva predmeta: matematika, slovenščina. In trud za to, da bomo se naučili in da bomo znali ta svoj jezik pravilno uporabljati in ga prenašati naslednjim rodovom, ni samo na šoli, ampak je tudi na starših ali pa predvsem na starših in pa tudi na celotni slovenski družbi. Ob tej priložnosti sem želel reči besedo o medijih. Meni se zdi zelo pomembno, da tudi naši mediji uporabljajo, jaz bom rekel, primeren slovenski jezik, primeren tudi, recimo, v različnih oddajah. Ne zagovarjam tega, da bi morali vedno in povsod govoriti samo v čisti slovenščini, ampak nek določen red na tem področju mislim, da mora biti. Prej je nekdo - mislim, da poslanka Majda - omenila SMS-je, da nimajo kaj delati v tej resolucijo. Morda sami kot taki res nimajo kaj delati, ampak sam imam otroke in večkrat dobim kakšno sporočilo. Mislim, da bi morali vsi nekaj storiti samo pri ozaveščanju, da tudi pri SMS-ih uporabljamo slovenščino, kajti to, kar sedaj mladina pri tem uporablja, pa res ni nobena slovenščina. Tudi ne bom tako strog, da bi rekel, da bi sedaj pa morali pritiskati, da se mora pri tem "oprati", ampak gojenje te zavesti, da se tudi mladina in odrasli nekje zavedamo, da za vsako izgovorjeno in napisano besedo je prav, da je v obliki, primerni okolju, razmeram, bi rekel tudi letom starosti. Mene nič ne moti narečje, moti me pa ta popačenost, ki se uporablja, jaz moram reči, da bi mogel imeti že kar slovar, da bi včasih znal kakšno sporočilo tudi od svojih otrok razumeti. Rekel bom samo to, mislim, da mora biti to naša skupna odgovornost in če vsak samo malo na tem področju naredi, ni bojazni za slovenski jezik. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še posebej se zahvaljujem vodstvu Državnega zbora, ki mi omogoča, da bom glasovala lahko o tej resoluciji, kajti kot poslanka sicer ta hip nimam pravice glasovati v nobenem od delovnih teles Državnega zbora. Sama pa bi se v tej razpravi dotaknila enega od ciljev te resolucije, in to je razvoj in kultura jezika. Še posebej je tukaj v nekem podpoglavju poudarjena potreba po organizirani skrbi za govorno kulturo v slovenskih elektronskih medijih in kot izvajalec je tukaj določena RTV Slovenija. Jaz pa bi tukaj vendarle opozorila, da prav s pomočjo in prek elektronskih medijev je več kot očitno vidno in tudi slišno, kako ubogi smo včasih na področju razvoja in kulture jezika, še posebej glede govorjene besede. Tudi na frekvencah javne RTV, ki naj bi bila glavna izvajalka skrbi za govorno kulturo v slovenskih elektronskih medijih, moramo velikokrat in prevečkrat poslušati raznovrstno latovščino. Priča smo izrazito nemarnemu odnosu do slovenščine, neznanju, neobvladovanju osnov slovnice slovenskega jezika; skratka, priča smo pravi poluciji včasih na tem področju. Da ne govorim o tem, kakšen podcenjujoč odnos s tem razni govorci kažejo do poslušalcev in gledalcev, do izredno velikega avditorija, ki bi si zaslužil vse kaj drugega kot to. In prav javna RTV daje tem govorcem možnost javnega nastopanja in dodatnega onesnaževanja jezikovnega okolja. Zavedam se, da je nemogoče administrativno zapovedati bolj zahteven odnos do slovenščine in slovensko govorjene besede, ampak res je zaskrbljujoče, da se s televizijskih in radijskih valov oglaša toliko govorcev, ki slovenščine ne obvladajo na neki ustrezni ravni in ki imajo po možnosti še kašno v nebo vpijočo govorno napako, ob tem pa se poklicno ukvarjajo z novinarstvom, urednikovanjem in tako naprej. No, mislim, da mora ta problem prepoznati predvsem javna RTV Slovenija sama, v Sloveniji je veliko usposobljenih ljudi, ki javni RTV pri tem lahko pomagajo, predvsem pa mora javna RTV sama prepoznati te slabosti in se neposredno lotiti odpravljanja slednjih. Pri tem pa seveda ne gre prezreti ustreznega deleža odgovornosti za zaskrbljujoče stanje tudi pri različnih političnih institucijah in pri nas, politikih samih. Radio in televizija Slovenija prenašata kar precejšen delež sej Državnega zbora in včasih tudi delovnih teles. Kaj morajo šele takrat poslušati poslušalci in gledalci RTV Slovenija! Kaže se torej zazreti tudi vase. Za prvo silo bi bilo dobrodošlo že to, ko bi se vsi mi naučili pravilne rabe dvojine, na katero smo sicer tako zelo ponosni. Potem, ko bi znali pravilno uporabljati rodilnik, pa morda še peti sklon. Naj sklenem. Z večino ciljev in nalog v tej resoluciji, ki jo danes obravnavamo, se strinjam, zavedam pa se, da vsega tega ne bo mogoče doseči in uresničiti, če bomo šibki pri tistem, čemur pravimo ljubezen do slovenščine, spoštovanje slovenščine, ozaveščanje o tem, da jezik, ki ga govorimo in pišemo, odraža tudi našo lastno raven kulture in kulturnosti. Pri vsem tem nobena resolucija ne more kaj veliko pripomoči, ampak je pa lahko po mojem vseeno koristna. In zato jo bom podprla, pri čemer se tudi ne strinjam v celoti s tem, da bi moral biti jezik, ki ga resolucija uporablja, nekako približan [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]večini naših ljudi. Pa naj se to ne sliši preveč slabšalno. Vseeno mislim, da takšen dokument, ko bi, bi pa moral na nek način dvigati neko raven in nek standard. Ampak najbrž že s temi pripombami, ki so bile tukaj izrečene o nekaterih nesmislih, ki so uporabljeni v besedilu, pa tudi tega ne more pravzaprav doseči. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. K besedi vabim poslanko Majdo Širca. Izvolite.
Hvala. Gospod minister, gospod Dular. Dve oziroma tri vprašanja poleg tistega, kar sem v uvodu že na nek način v obliki stališča povprašala, bi želela slišati od vaju. In sicer, spoštovani gospod minister, v odgovoru na interpelacijo ste dejali, da že zakon o javni rabi slovenščine, ki je bil sprejet julija 2004, je za vas papirnati tiger, dokaj neuporaben in neučinkovit - berem to, kar ste zapisali in da ga boste prej ali slej popravili. Zanima me, glede na to, da ni v vašem uradnem vladnem programu, zakaj in kdaj boste to naredili oziroma v čem je sporen. Ampak, da ne bi bila tudi resolucija papirnati tiger, se pravi, da ne bi imela tistih ukrepov, ki jih danes mi ne vidimo ali ne znamo dešifrirati, kako jih je sploh mogoče uresničevati, me zanima konkreten odgovor na trditev, ki jo ta resolucija prinaša v poglavju Za višjo sporazumevalno kulturo v družbi. Gre za 11. cilj, tam navajate, da bomo, da boste v okviru reforme davčne zakonodaje povečali dostopnost slovenskih publikacij, knjig, zgoščenk, kaset in tako naprej. Skratka, kakšno spremembo reforme davčne zakonodaje petih letih, s pomočjo katere naj bi se povečala dostopnost slovenskih publikacij, knjig, zgoščenk, kaset itn? To se mi zdi zelo pomemben ukrep in da ne bi bil papirnati tiger, bom rada z veseljem prisluhnila, v katero smer vendarle gre ta ukrep. Seveda, kot rečeno, me bo veselilo tudi, če dobim odgovore imate še nekaj časa na razpolago - na ta izpostavljeni del, jaz jim bom sama rekla bizanosti, ampak vendarle mogoče gre za moje nerazumevanje tega dokumenta ali za prevelike skrivnosti, ki jih prinaša. Namreč, zanima me, kako boste, recimo, čisto v smislu tega, da bo resolucija operativna in da bo ne bo papirnati tiger, kot očitno je zakon, kako boste odkrivali in spodbujali kulturo SMS sporočil znotraj ukrepov. Kaj pomeni skrčenje ekstenzivnih tujejezičnih govornih odlomkov v slovenskih radijskih informativnih oddajah? Kaj pomeni raziskava o seksistični ekstenzivnosti pri navajanju spolskih različic? In seveda še to, kar je bilo tudi izpostavljeno - zakaj niste uporabljali v resoluciji obeh oblik za spol, pisavo za moškega in žensko? Kako to, da se na tem mestu niste dotikali teh vprašanj? In še kot zadnje - v čem je bil moteč parlamentarni odbor, ki je bil nekoč v Državnem zboru za jezikovno politiko, da ga ta resolucija ne predvideva več? Hvala.
Hvala lepa vam. Gospod minister, kot veste, se lahko v razpravo vključite kadarkoli. Samo dvignite roko in dobili boste besedo. Naslednji na seznamu prijavljenih je poslanec Miro Petek. Ga ni. Besedo ima poslanec Slavko Gaber. Ga ni. Besedo ima poslanec Anton Kokalj. Ga ni. In naslednja ima besedo poslanka Eva Irg. Izvolite, prosim.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči, spoštovani minister, spoštovani dr. Dular, poslanke in poslanci. Bom kratka, ampak želela bi predvsem poudariti, da se mi zdi prav, predvsem pa nujno potrebno, da imamo danes pred sabo Predlog resolucije o nacionalnem programu za jezikovno politiko 2007 - 2011. Vsekakor je v prvi vrsti to resolucija, ki ji je potrebno nameniti vso pozornost, predvsem pa je velikega pomena za slovenski narod in potem posledično tudi za njegovo kulturo. Že prej smo lahko uvodoma, v razpravah razpravljavcev, predvsem poslanskih skupin, slišali, da je podlaga za obravnavanje te resolucije v 28. členu Zakona o javni rabi slovenščine, in tukaj bi želela še enkrat poudariti, da je znotraj tega člena jasno zapisano, da je potrebno sprejeti nacionalni program za jezikovno politiko za naslednje petletno obdobje in danes Vlada Republike Slovenije to počne in to tudi udejanja. S tem, po mojem mnenju, kaže predvsem odgovoren odnos do slovenskega jezika in pa tudi do same jezikovne politike. Ministrstvo za kulturo se v tem trenutku s to resolucijo še kako dobro zaveda, kako pomembno je varovanje slovenskega jezika v vseh segmentih slovenske družbe, navsezadnje je slovenski jezik - oziroma vsak jezik, vsak narod ima svoj jezik - tudi narodovo največje bogastvo. Prav je, da ga spoštujemo, da ga ohranjamo in da z njim živimo, predvsem pa, da ga ohranjamo, še toliko bolj, ker smo postali članica Evropske unije in vemo, da se nam lahko, če nimamo prave, tudi jezikovne politike, lahko zgodi, da se porazgubimo med ostalimi. Tudi zaradi tega, ker so nekateri narodi večji od slovenskega. Tisto, kar se mi pa zdi pozitivno, kar nam je dala Evropska unija znotraj jezikovne politike, je pa predvsem to, da je s tem, ko je Slovenija vstopila v Evropsko zvezo, je slovenščina tako dobila tudi status enega izmed uradnih jezikov te mednarodne organizacije in s tem nam je pravzaprav dana možnost, da lahko spregovorimo enakopravno med ostalimi jeziki znotraj Evropske unije. Želela bi še poudariti, da se je Vlada Republike Slovenije že s koalicijsko pogodbo zavezala, da bo okrepila položaj slovenskega jezika; in danes to počne tudi s to resolucijo. Zavezala se je tudi, da bo preučila ustreznost zakona o slovenskem jeziku, da ga bo tudi popravila po potrebi, da bo sprejela spremembe in dopolnitve tega zakona, jasno pa se je tudi zavezala - in to lahko zaznamo in vidimo tudi iz resolucije o nacionalnem programu - , da se morajo pri obravnavi jezikovne politike pri tem sodelovati vsi vladni resorji. Jaz sama bom podprla to resolucijo, tako kot tudi ostali poslanci Slovenske demokratske stranke, predvsem iz ljubezni do materinega jezika in tudi zaradi slovenstva, ker se mi zdi prav, da se slovenski jezik ohranja in da spoznavamo, da je to še kako pomembno. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovani dr. Dular, kolegice in kolegi! Uvodoma želim povedati, da sem z zadovoljstvom spremljal nastajanje resolucije o nacionalnem programu za jezikovno politiko od 2007 do 2011. In to spremljanje me je navdajalo pravzaprav tudi z nekim ponosom. Zato sem prepričan in vesel, da danes Državni zbor obravnava tako zelo pomemben dokument za slovenski jezik, moj materni jezik, in seveda tudi za slovenski narod. Izjemno pomembni se mi zdijo štirje opredeljeni cilji oziroma štiri področja, na katera je resolucija posebej osredotočena. Naj jih še enkrat ponovim: prvič, zagotovitev pravnih podlag jezikovne rabe; drugič, znanstvenoraziskovalno spremljanje jezikovnega življenja; tretjič, širjenje jezikovne zmožnosti in četrtič, razvoj in kultura jezika. Naj še enkrat povem, da po svetu ljudje 21. februarja že 8 let častijo svoj materni jezik. Ta dan praznujemo seveda tudi Slovenci, morda premalo ponosno. Slovenci, ki lahko knjige v slovenskem jeziku berejo od leta 1550, ko je Primož Trubar s Katekizmom in abecednikom utemeljil slovenski knjižni jezik. Ob tej priložnosti bi rad opozoril predvsem na čedalje večje zapostavljanje slovenščine kot materinega jezika. Kljub dejstvu, da je čedalje večji poudarek na učenju tujih jezikov, imamo Slovenci v vedno bolj globalizirani informacijski družbi možnost za obstoj in uveljavljanje svojih interesov le, če smo hkrati trdno vraščeni v lastno okolje in njegovo kulturno izročilo. In tu je velika odgovornost tudi tega Državnega zbora, tudi kar zadeva rabo slovenskega jezika. Če se ozremo za trenutek po Slovencih, ki živijo v zamejstvu in po svetu, zlahka ugotovimo, da je prav materni jezik tista neverjetna sila, ki jih drži pri življenju. Strahovi pred tujimi jeziki, zlasti pred angleščino, obstajajo seveda tudi v Sloveniji, vendar pa niso nič novega v slovenski zgodovini. Potem, ko so se Slovenci bali utopitve v nemškem jeziku vse do konca prve svetovne vojne in z njo razpada Avstro-Ogrske, so se navduševali nad opuščanjem slovenskega jezika in postopnega prevzemanja jugoslovanskega jezika, tako imenovanega srbohrvaškega jezika, ker so menili, da bi bilo to za Slovence najbolje. Danes se slovenščina, podobno kot jeziki drugih manjših narodov, še vedno bojuje s svojo majhnostjo, vendar pa prispeva k raznoliki jezikovni podobi Evrope. Raznolika pa je jezikovna podoba tudi v Sloveniji. Za narodne manjšine v Sloveniji, seveda, materni jezik ni slovenščina, ampak italijanski oziroma madžarski jezik. Naj zaključim s trditvijo, da Slovencem nikakor ni treba zardevati zaradi majhnega števila ljudi, ki govorijo slovensko. Za nas, za Slovence je ta dan lahko priložnost, da se spomnimo na današnji položaj slovenščine, ki je ne samo uradni jezik naše domovine, temveč tudi eden izmed uradnih jezikov Evropske zveze. Še nikoli v zgodovini naš materni jezik ni užival takšnega statusa; torej veliko razlogov za nekoliko večji naš ponos. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovani! Resolucija o programu za jezikovno politiko je pomemben doktrinarni dokument tega parlamenta, ki naj omogoči vsestransko izboljšan položaj slovenščine v javnosti, kajti povsem jasno je, da tako kot je tukaj zapisano v vrednotenju razmerij za jezikovno strategijo, da gre za jedrno sestavino slovenske narodne identitete. In tega se je potrebno zelo zavedati. Jaz se spominjam povečanja zavedanja in zanimanja za slovenski jezik, za položaj slovenskega jezika, kar je bila nekoč v prejšnji državi dolgo časa tudi na nek način tabu tema. Z afero O skupnih jedrih, ko so se slovenski pisatelji in akademiki oziroma profesorji slavisti uprli, smo se Slovenci uprli težnjam, ki so nastajale v Beogradu, se je povečalo zanimanje za rabo slovenščine, za položaj slovenščine in potem je bilo osnovano jezikovno razsodišče in tako naprej. Jaz sem vesel, da imamo sedaj vlado, ki se tega tudi v celoti na političnem področju zaveda in da tudi s sprejemom resolucije dela na tem, da bo položaj vsak dan vedno boljši in jasnejši. Glejte, želel bi reči to, kako pomembna je za to identiteto slovenščina, materni jezik, uporaba materinega jezika, bi na nek način utemeljil na primeru Francozov, francoskega odnosa do svojega materinega jezika in o posledicah takšnega odnosa. Vedo vsi, da so Francozi izjemno navezani na svoj jezik, da v tej izjemni samozavarovanosti pravzaprav skoraj ne priznavajo drugih jezikov, saj se jih ne učijo, kar je tudi včasih slabost, ampak z nekim posebnim ponosom, vzvišenostjo govorijo o svojem jeziku. Mislim, da je v tem tudi vzrok, da pa imajo po drugi strani izjemno nacionalno zavest, ki se je ne nazadnje sedaj izrazila tudi v dveh krogih francoskih predsedniških volitev, ki so se je rezultirale z izjemno udeležbo Francozov, 85% udeležbo Francozov na volitvah predsednika Republike. To je za nas in verjetno za marsikateri drug evropski narod nekaj nepredstavljivega. Ampak seveda, mora nam pa biti primer in vzor, kajti pri nas je izrazito pomanjkanje državljanske vzgoje, v okviru tega tudi odnosa do slovenskega jezika, in mi smo soočeni v preteklih letih, dejanski sistem, da so se nekateri iz tako imenovano levo liberalnega bloka norčevali iz tega, iz možnosti državljanske vzgoje, iz nekega bolj pozitivnega odnosa do rabe slovenskega jezika in do tega. Saj tukaj tudi v tej strategiji je navedeno, da so slabosti, da so stališča nekaterih slovenskih uradnikov in oblikovalcev javnega mnenja v škodo slovenščine - ena od slabosti. Mislim, da je te slabosti treba odpravljati, da je, kot sem rekel, tudi s pomočjo popularizacije slovenščine, slovenskega jezika, odnosa do slovenskega jezika treba graditi in izgrajevati državljansko zavest, nacionalni ponos. Zaradi tega mislim, da bi tudi oponiral temu, kar je bilo tukaj rečeno, da je ta resolucija zgolj akademska. Logično je, da ta resolucija je osnova za tiste, ki bodo odnos do slovenščine približali ljudem, da bodo potem sledili temu drugi akti. Ta resolucija je tako za raziskovalno-politično rabo in za akademsko rabo in za politično rabo. Druge instrumente bomo pa gradili na podlago te politične volje. Naj ob tem še rečem, da to je eden od poizkusov, da se slovenščina približa vsem slovensko govorečim ljudem in pravzaprav sem žalosten, da tako počasi uresničujemo zakon o slišnosti in vidnosti slovenskega jezika izven meja slovenske domovine. Tukaj se temu nekateri pravzaprav gotovo upirajo, kajti ti ukrepi se ne izvajajo in velik del naših ljudi Slovencev v zamejstvu še vedno ne more poslušati in gledati slovenskih programov. In to je naša skupna dolžnost, da jim to v skladu s tehničnimi možnostmi čimprej omogočimo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Grims. Izvolite.
Hvala za besedo. Danes se, sedaj že končuje v bistvu razprava o izjemno pomembnem elementu, ki nas združuje, ki nas je ohranjal in združeval skozi stoletja, to je slovenski jezik. Mislim, da ima ta razprava mnoge elemente, ki so v njej pravzaprav ostali do neke mere vsaj ob strani, predvsem je tukaj dejstvo, da zelo velik del narodnega telesa danes živi v tujini. Zato moram reči, da vidim kot posebno kvaliteto te resolucije dejstvo, da prav temu delu ohranjanju slovenščine in pa njenemu nadaljnjemu razvijanju tudi med tem delom narodnega telesa namenja posebno pozornost. Jaz upam, da takrat, ko bo prišlo do udejanjanja te resolucije, ne bo pomislekov, takrat bo tudi test za nas vse. Kajti denar za to, kot sem poudaril že v uvodnem delu, se ne določa danes s sprejetjem same resolucije. Denar za to se bo določal, ko bomo glasovali o proračunih. In z glasovanjem o proračunu, za proračun, ki bo vseboval vse te elemente, o katerih odločamo danes, bomo seveda dokazali, da smo mislili resno danes v tej razpravi, da ne gre samo za to, da slovenščino ohranjamo in cenimo kot vrednoto, ampak da jo predvsem ohranjamo za to in tudi razvijamo za to, ker je to osrednji konstitutivni element nacije, ne samo naroda, ampak nacije, naroda, ki je osnoval svojo državo. Danes, kot rečeno, je bilo že veliko besed. Sam ocenjujem, da je bil velik del razprave zelo kvaliteten, žal se v enem delu, tako kot sem povedal že na začetku, nismo uspeli očitno izogniti tudi nekaterim poskusom banalizacije tega problema. Trdno pa sem prepričan, da bo šele izvajanje tega programa pokazalo, koliko je v resnici mogoče v prihodnjem obdobju računati na tiste, ki so danes to vsaj v besedah podprli, in koliko je morda kdo to videl tudi drugače - v funkciji poceni pridobivanja političnih točk, bodisi s podporo bodisi z apriornim nasprotovanjem. Kajti nekatera apriorna nasprotovanja, ki so bila prej predstavljena, mislim, da so bila tako banalna, da bi enostavno težko verjel, da ni šlo za drugo kot za uveljavljanje čisto osebnih in političnih interesov. In sam zaradi tega, ker gre, ko govorimo o slovenskem jeziku, za temeljno vrednoto, moram reči, da to zelo obžalujem. Mislim pa, da ta negativen odnos do slovenskega jezika, predvsem pa banalizacija iz političnih razlogov ni nič drugega kot nadaljevanje tiste politike, ki smo ji bili priče v minulih letih, praktično vse od osamosvojitve naprej, ko se je poskušalo na vse mogoče načine dopovedovati, kako je Slovenija majhna, kako ne more preživeti, kako je nepomembna, kako je bila vojna za Slovenijo pravzaprav neka opereta. In spomnil bi, da je vrhunec te zgodbe zaničevanja najbolj svetle točke v lastni zgodovini to je bila zagotovo slovenska osamosvojitev, doživela ta zgodba ob višku zgodbe o tako imenovanih izbrisanih. In da je 94% slovenskih državljank in državljanov, ki so se udeležili referenduma, reklo tovrstnemu zaničevanju svetlih točk naše zgodovine, ki nas združujejo, odločen ne. In jaz upam, da je to tudi hkrati jasno napotilo vsem tistim, ki hočejo ali pa poskušajo banalizirati vprašanje slovenskega jezika, da nimajo za to svoje početje prav nobene posebne legitimitete in da Slovenci vemo, da je jezik tisto, kar nas konstituira, kar nas ohranja in kar nas tudi skupaj razvija, razvija v naših kvalitetah, v naši kulturi. In to je tisto izročilo, ki ga lahko ponudimo tudi Evropi. In predlagam, da to storimo z največjo možno stopnjo soglasja - skupaj.
Hvala. Besedo ima gospod Gulič.
Spoštovani gospod predsednik, cenjene kolegice in kolegi! Ko sem prej govoril o stališču Liberalne demokracije, sem seveda kakšno stvar tudi izpustil in si jo prihranil, zato da lahko razpravljam glede na prejšnje razprave. No, pokazalo se je, da nekatere stvari, ki smo jih danes tu slišali, prav gotovo ne sodijo v območje jezikovne politike. Vendar je bilo prav, da so bile izrečene. Prav zaradi tega, da vidimo, kako zelo je jezik, pravzaprav, naša ne samo individualna oblika zavesti, ampak tudi da jo na nek način prepoznavamo kot kolektivno obliko zavesti. Je pa tukaj neko vprašanje, ki nas ne sme zamegliti. Je že res, seveda, da je bil jezik tisti, ki je vse Slovence včasih povezoval, ampak danes imamo Slovenci svojo državo in jezik prav gotovo ni več edino, kar nas povezuje. Zato ta odnos do jezika, ki je, bi lahko rekli, na neke trenutke tudi čistunski, prav gotovo ne bo dal pametnih rezultatov. To se na nek način da čutiti tudi iz resolucije. Jaz vam povem, da je bilo takšnih poizkusov v zgodovini obrambe slovenskega jezika že kar zelo, zelo veliko. Pa bom malo pobanaliziral zato, da bo stvar bolj jasna. Nam ni bila všeč beseda "varžet" pa smo šli k Hrvatom ponjo in smo ji rekli "žep" ampak nismo vedeli, da je to turška beseda "džep". Pa nam ni bil všeč "kanon" ker je bil francoski, pa smo šli k Hrvatom po "top", ki je bil tudi Turški itn. Velikokrat smo kaj poslovanili pa poslovenili nehote. Ni nam bila všeč "šajba", češ da je Nemška, pa smo iz malo starejše nemščine vzeli "šipo", ki je tudi nemška in še kaj. Tako da, vsi ti strahovi, ki jih danes vidimo s tem vdorom angleščine, ali kakšnega drugega jezika, so pravzaprav zelo odveč. Marsikaj bo vdrlo, ampak marsikaj bo zelo hitro postalo slovensko. Tudi "kompjuter" čisto lepo sklanjamo in ga imamo v ednini, dvojini in množini, se pravi, da je kot beseda postal sestavni del strukture jezika in takšen primer, recimo, naj bo tudi v poduk temu, da ima slovenščina zelo veliko moč vsebovanja, sprejemanja besed iz drugih jezikov in ji pravzaprav čisto nič ne škodijo. Če bi šli gledati, kaj vse se dogaja, potem bi videli, da je prav gotovo vsaj polovica besed iz kakšnih drugih jezikov prišla tako ali drugače v slovenščino, kar je tudi normalno, saj smo dobivali predmete od drugod, pojave itd., itd. Ampak ne bi govoril o tem. Mene predvsem moti pri tem besedilu ravno to, kar nekateri navajate kot razlog za to, da ga sprejmemo. Meni se zdi, da je razlog za to, da ga ne sprejmemo, in da besedilo vendarle pustimo, da se še uleži in da se stroka, predvsem jezikovna, tudi teoretsko-jezikovna, malo bolj poglobi v samo besedilo. Namreč, zaradi ljubezni do slovenščine, zaradi ljubezni do naroda, do države mislim, da bi bilo dobro, da je to besedilo veliko bolje pripravljeno kot je. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima še predstavnik predlagatelja resolucije.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz sem vesel večine zelo spodbudnih in prepoznavnih besed o potrebnosti sprejema te, po mojem mnenju izjemno pomembne resolucije, ki govori o nekakšni duhovni podstati, ki nas postavlja tako kot jezikovno, narodno skupnost in nenazadnje kot nacijo. Seveda pa ne morem biti zadovoljen z nekaterimi izvajanji in pravzaprav zlohotnimi, zlonamernimi besedami poslanke - družbeno politične delavke, gospe Širca. Ona je v svoji uvodni predstavitvi govorila pravzaprav z besedami, da gre za ihtavi način, da gre za bizarno, absurdno, uničujoče napotilo, da gre za policijsko nadzorovanje, da jo jezi, da želi Ministrstvo za kulturo ostati potuhnjeno in podobne stvari. Nisem presenečen nad temi zlonamernimi besedami, vendar me motijo v toliko, ker sugerirajo, da želi Ministrstvo za kulturo vedno pripraviti kaj slabega, namerno torej, kar bi škodovalo pravzaprav vsem ljudem. To je seveda nedopustno in zgrozevajoče, konec koncev je šla ta resolucija skozi vse verifikacije, torej med ministrstvi. Torej, podprta je bila s strani Strateškega sveta za kulturo, Nacionalnega sveta za kulturo, sprejeta je bila na odboru Državnega zbora Republike Slovenije, bila je dve leti in pol trajajoča razprava, intenzivna pa zadnje pol leta in se čudim, da pri tako pomembnem dokumentu, kot je resolucija, ki je temeljna stvar, ki nas vzpostavlja, da se javljajo v zadnjem momentu ljudje in jo problematizirajo na tak način, da je ne bi bilo potrebno sprejeti. Ob takem dokumentu pa res izražam misel, da je tako govorjenje povsem neodgovorno in neprimerno. Glede gospe Cvete Zalokar Oražem bi rekel, da je njena iskrena, neposredno izražena, preprosta misel, ki jo pogostokrat uporablja, pravzaprav bila na mestu toliko, da je govorila o tujkah, ki se uporabljajo in da je jezik, ki je uporabljen v resoluciji tuj in neznan. Rekel bi samo to, Resolucija o nacionalnem programu za jezikovno politiko, tako kot sem že govoril v svojem uvodnem nastopu, ko sem nastopal ministrstvo, ko smo govorili o nacionalnem programu za kulturo, ima namreč resolucija, kar: en, dva, tri, štiri, pet besed, ki so tujke. Resolucija o nacionalnem programu za jezikovno politiko ima samo besedico "za" in "jezikovno" v slovenščini. Torej mislim, da bi bilo treba to resolucijo podpreti, mislim, da je ta resolucija prišla z določeno zamudo tudi zaradi tega, ker prejšnja oblast ni pokazala nobenega velikega interesa, da bi se jezik razvijal in da bi tudi sektor za slovenski jezik, pravzaprav živel, imel je samo dva uslužbenca in šele Ministrstvo za kulturo je primerno, tudi kadrovsko, obogatilo ta oddelek tako, da je lahko tudi ustrezno resolucijo pripravila. Seveda, logično pa se mi zdi, da razkropljena druščina, politična, ki je tukaj prisotna, logično če ni bila prej naklonjena temu, da bi okrepila Sektor za slovenski jezik, seveda tudi sedaj ne bo podprla resolucije. Jaz pa sam mislim, da jo je vredno podpreti, ker je skrbno in dobro in nadvse odgovorno pripravljena. Sedaj pa bi prosil samo še kolega, da tudi sam poda nekaj misli.
Izvolite, v imenu predlagatelja.
Hvala lepa. Eden glavnih začetnih očitkov je bil, da sprejemamo to resolucijo z veliko zamudo. Pravkar je bilo pojasnjeno, da se je ta resolucija začela intenzivno pripravljati šele pred letom in pol, potem ko sem bil jaz osebno razbremenjen nekaterih številnih rutinskih del v okviru Sektorja za slovenski jezik, z njegovo okrepitvijo sem se lahko potem posvetil tem rečem. V javnosti, zdaj v zadnjem mesecu pravzaprav, je izmed 124-ih predlaganih ukrepov, kot je bilo rečeno, vzbudil največjo, pravzaprav edino pozornost samo tisti, po mojem mnenju pravzaprav obrobni predlog glede na celoto obrobni, o sinhronizaciji. V medijih se je stvar nekako napihovala, kakor da je to ne vem kakšen problem, strašenje slovenske javnosti, kakor da bo šlo za absolutno sinhronizacijo, kot je bilo rečeno, vseh filmov in tako naprej, vsiljevanje, frontalno in tako naprej. Čeprav je tam zelo skromna formulacija, mehka formulacija o nekih poskusih in jaz se sprašujem, zakaj takšen strah. Ali so v ozadju kakšni interesi tistih, ki zdaj delajo podnapise ali so res čisto gola politična nasprotovanja ali kaj? Jaz racionalne razlage za to ne vidim. Posebno ne za to, glejte, v tem primeru izrazito ne gre za tisto, kar se pogosto očita meni osebno in resoluciji in še čemu, da gre samo za neko obrambništvo slovenščine. Ravno nasprotno. Tukaj smo ofenzivni, slovenščino se hoče uveljaviti na nekih novih področjih, pa jih ponuja družbeni in tehnološki razvoj ki jih doslej ni zasedala in je prav, da jih zaseda. To je tudi jasno povedano v načelih, kjer je rečeno "napeljujejo cilji in naloge, napeljujejo naj predvsem k jezikovni ustvarjalnost ter k samozavestnemu in sprotnemu uveljavljanju slovenščine na vseh tradicionalnih in novih področjih jezikovne rabe, ki se odpirajo z duhovnim, družbenim in tehnološkim razvojem". Zato gre tudi pri sinhronizaciji, pa nikogar ni treba strašiti, da zdaj kar frontalno [[?]] vsiljujemo, da bo to glavna nova praksa. Nasprotniki poskusov sinhronizacijo poudarjajo avtentično tujo govorico filmskih oseb kot pomembno sestavino estetske celovitosti filmske umetnine in zato zagovarjajo rešitev s podnapisi. Ta razlog je načelno zelo tehten, jaz ga priznavam, da ima svojo težo, vendar pa bi hkrati opozoril, da v praksi pa precej te svoje teže izgubi. Zakaj? Kot manj pomemben se izkaže pri številnih, večinskih, pravzaprav umetnostno neambicioznih filmih. Mi vemo, da številni filmi tako na televiziji kot v kinematografih sploh niso kakšni umetnostni dosežki, temveč je to gola zabava, tako rekoč, včasih še prav slaba. In ne gre torej za nikakršno oskrunjenje visoke umetnine v takem primeru, če bi prišlo do sinhronizacije, kakšne kriminalke ali kaj takšnega. Druga šibka točka reševanje s podnapisi je v njihovi osiromašenosti, namreč ti podnapisi niso celovito besedilo, ki ga v resnici igralci izgovarjajo, temveč je to že močno osiromašeno besedilo - dialog lista. Vsi se zavedajo, da je govorica tako hitra, da ji s podnapisi ni mogoče slediti in jo skrčijo. Ko uvoznik tuji film dobi, dobi te skrčene dialoge in samo te dialoge prevede v podnapise. Se pravi, da je estetska celovitost filma pravzaprav že prizadeta zaradi podnapisov. Pa kljub temu, kljub tej osiromašenosti so ti podnapisi še zmeraj tako dolgi, da jim težko sledimo celo pri hitrem branju in ne samo to, praviloma prekrivajo spodnjo četrtino filmskega platna ali spodnjo četrtino zaslona in bistveno posegajo v likovno sestavino estetske celovitosti filmske umetnine. Kaj imamo potem od tega argumentiranja s celovitostjo filmske umetnine, ko se ravno izkaže, da je ne dosegamo niti s podnapisi in jaz priznam, niti s sinhronizacijo ne popolnoma, gre za dva izhoda v sili, vsak ta izhod ima dobre in slabe strani, po svetu sta v rabi oba načina in ljudje imajo, kot je bilo rečeno, možnost izbire, pri nas pa je veliki halo že zato, ker je nekdo predlagal poskus, da bi do take možnosti vsaj na poskusni ravni prišli, da bi videli Slovenci kako to sploh gre. Mislim, da bi bilo pri tej razmeroma obrobni stvari treba dosti manj razburjanja. Rekel bi samo še, če smem minuto, glede kulture SMS-a. Glejte, SMS je najnovejši pojav razvoja slovenščine in med nalogami in cilji je znanstveno spremljanje jezikovnega življenja, to se pravi vseh novosti tudi tega, v tem je marsikaj slabega, marsikaj dobrega, kot pravi naš kolega Marko Stabej, jezikoslovec, to je kot gnoj, kjer se neki kemijski procesi dogajajo [[...]]
Hvala, gospod Dular. Zaključite misel. Hvala, dr. Dularju. S tem smo zaključili razpravo. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije ni bilo vloženih amandmajev bo zbor odločanje o predlogu resolucije, v skladu s časovnim potekom seje zbora, opravil danes v okviru glasovanj čez pol ure, to je ob 17. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 17.00.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Prosim, da zasedete svoja mesta in se umirite. Hvala. Prehajamo na glasovanja zbora o Predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalne naprave. Hvala. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Letnega plana razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2007. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o soglasju k letnemu planu razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2007, ki glasi, sklep: "Državni zbor Republike Slovenije daje soglasje k letnemu planu razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2007, ki ga je sprejela Vlada Republike Slovenije na 113. redni seji, dne 15. marca 2007." Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga resolucije o nacionalnem programu za jezikovno politiko 2007 do 2011. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije amandmaji niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu resolucije. Ob tem vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev, predlog resolucije neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 60, proti 2. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje prekinjene 14. točke dnevnega reda - in sicer na Mandatno-volilne zadeve. Prehajamo na obravnavo Predloga za volitve podpredsednika Državnega zbora Republike Slovenije. Skupina poslank in Poslancev poslanske skupine Socialnih demokratov je zboru predložila predlog kandidature za podpredsednika Državnega zbora in sicer predlaga zboru, da za podpredsednika Državnega zbora Republike Slovenije izvoli dr. Marka Pavliho, poslanca Socialnih demokratov. Besedo dajem predstavniku predlagateljev, gospodu Miranu Potrču, za obrazložitev predloga kandidature. Izvolite.
Hvala lepa gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi. Poslanska skupina Socialnih demokratov je 27. marca, v skladu s prvim odstavkom 20. člena Poslovnika, kot največja opozicijska poslanska skupina predlagala za podpredsednika Državnega zbora gospoda poslanca dr. Marka Pavliho. Dr. Marko Pavliha je doktor pravnih znanosti in strokovno ter politično uspešen pri svojem delu, saj ga poznamo iz vodenja Državnega zbora že dve leti in pol, njegovega delovanja. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov smo 29. marca 2007, to je na zaključku prejšnje, 26. seje, na podlagi dogovora med poslanskimi skupinami predlagali, da se odločitev o podpredsedniku odloži za čas, ko bo kolegij, na podlagi dogovora med poslanskimi skupinami pripravil tudi predlog za delitev vodstvenih in vodilnih mest, mest in vodstvenih funkcij v okviru delovnih teles. Enako je po našem dogovoru storil tudi predsedujoči 24. aprila leta 2007. Prepričan sem bil, da naš dogovor še velja in da bo predsedujoči Državnega zbora tudi danes, tako kot zadnjič, predlagal preložitev glasovanja na čas, ko bo Kolegij pripravil tudi druge predloge odločitev. Ko sem odločitev preverjal pri predsedniku Državnega zbora, me je obvestil, da bo glasovanje o predlogu danes, razen, če Poslanska skupina Socialnih demokratov predlaga oziroma zahteva drugače. Ker smo kot poslanska skupina kritični do postopka po katerem se, po izstopu 12-ih poslank in poslancev iz Poslanske skupine LDS, v Državnem zboru vodijo postopki za delitev mest in vodilnih funkcij, smo bili prepričani, da je prav, da predlog predsednika Državnega zbora upoštevamo in mi ne umikamo tega predloga. Kljub temu in posebej zato, ker že več kot mesec in pol 12 poslank in poslancev ne more opravljati bistvenega dela svojih poslanskih funkcij, kolegij Državnega zbora, ki pa je po našem prepričanju pristojen, da z glasovanjem odloči o tem vprašanju, odločitve ne sprejme. Nekaj časa smo še verjeli, da se res želi v kratkem času doseči potreben dogovor, zdaj pa v to nismo več prepričani. Zato smo sprva tudi menil, da je dogovor koalicijskih in opozicijskih poslanskih skupin o hkratnem reševanju vseh treh kadrovskih vprašanj koristen, danes pa menimo, da moramo preizkusiti vsaj predlog, ki ga formalno moramo dati, to je, da se voli in po našem prepričanju tudi izvoli podpredsednika Državnega zbora iz vrste največjih opozicijskih poslanskih skupin. Ugotavljamo namreč, da se z dogovorom poslanskih skupin odlaša in da tudi kolegij ne pristopi k odločanju, čeprav bi to lahko storil oziroma bi bila po našem mnenju to celo njegova dolžnost. Zato s svojimi predlogi ne želimo prispevati k neustavnemu položaju Državnega zbora. Eno mesto podpredsednika za največjo poslansko skupino namreč po našem prepričanju ni formalnost, temveč bistven element demokratičnosti in vloge opozicije v Državnem zboru. Sprejemamo torej na znanje odločitev predsednika Državnega zbora in kljub pričakovanju, da se nam bosta morda lahko drugič pridružila še poslanka in poslanec, ki danes nista prisotna, ker sta v tujini, menimo, da bomo skupaj - in to nam prisotnost poslank in poslancev tudi kaže - lahko zagotovili potreben kvorum za izvolitev. Odgovornosti za izvolitev podpredsednika Državnega zbora namreč nima le ena poslanska skupina, temveč Državni zbor kot celota, posebej tudi koalicija, ki lahko in naj bi s svojo večino zagotavljala spoštovanje poslovnika in pravice manjšine v Državnem zboru. Predlagamo torej Državnemu zboru, da danes izvoli iz največje opozicijske poslanske skupine za podpredsednika Državnega zbora gospoda dr. Marka Pavliho. Po našem prepričanju je predlog korekten. Vsi poznamo sposobnosti in dosedanje delo dr. Marka Pavlihe, njegovo doslednost in objektivnost, zato verjamem, da se bomo vse poslanke in poslanci koalicije in opozicije zavedali ne le svoje formalne pravice, da se odločimo za ali proti, ki prav gotovo obstoja, temveč tudi svoje obveznosti do spoštovanja poslovnika, po katerem največja poslanska skupina mora imeti enega podpredsednika, in to gotovo tistega, ki ga tudi sama predlaga. Poslanska skupina Socialnih demokratov torej predlaga, da je to dr. Marko Pavliha. Hvala.
Hvala. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Gospod Sašo Peče bo govoril v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani prisotni! V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo vsi prisotni poslanci in poslanka podprli predlog gospoda Pavliha za podpredsednika Državnega zbora. Utemeljitev je enostavna in pa zelo jasna. Po naši oceni se je že do sedaj na tem mestu izkazal kot eden izmed tistih, ki seje Državnega zbora zna voditi in iz tega naslova mu zaupamo opravljanje te funkcije tudi v naprej. Hvala.
Hvala. Gospod Jože Tanko bo govoril v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Pa prosim iz govornice, ja.
Hvala lepa za besedo in vsem kolegom v dvorani prav lep pozdrav! Jaz moram najprej izraziti razočaranje nad predlagateljem, ki s tem predlogom, ko vztraja na odločanju o podpredsedniku Državnega zbora, krši dogovor, ki je bil dosežen med vsemi poslanskimi skupinami. Takrat, ne vem, mesec dni nazaj smo se dogovorili, da bomo odločali o predlogih takrat, ko bodo vsi v celoti usklajeni in po možnosti tudi soglasno podprti. Dejstvo je, tako kot je tudi že kolega Potrč v predstavitvi povedal, da do te uskladitve ni prišlo. Rad bi tudi povedal, da do te uskladitve ni prišlo zaradi koalicije, ampak predvsem izključno zaradi opozicije. Situacija, ki je nastala, ki je v tem trenutku v Državnem zboru, je nastala izključno zaradi dogajanj v opoziciji, zaradi dogajanj v nekdanji največji opozicijski stranki, Liberalni demokraciji. Koalicija se v te razmere in v ta proces prestrukturiranja delitve poslanske skupine v nobenem primeru ni vtikala, proces je več ali manj potekel spontano, kajti očitno je, da se je zrušil koncept na katerem je temeljilo nasprotovanje tej koaliciji in tej Vladi in očitno so dobri rezultati dela koalicije glavni vzrok razdelitve v Poslanski skupini Liberalne demokracije. Opozicija, to je potrebno priznati, je potrebovala relativno veliko časa, da se je sestavila, da je pripravila nek ustrezen predlog. Treba je povedati, da smo šele 2. aprila dobili na kolegij predlog za novo razdelitev sedežev in vodstvenih funkcij v Državnem zboru. To je bil usklajen predlog štirih opozicijskih skupin. Dejstvo pa je, da je ta predlog vseboval rešitve oziroma na nek način nek "južnjaški" način delitve delovnih mest in funkcij, kajti iz 100 so naredili 104 in bistvo problema je nadaljevanje v tem, da je bilo potrebno ta predlog na nek način uskladiti. Koalicija je relativno hitro odreagirala, 10. aprila smo poslali v postopek usklajen predlog v katerem smo v celoti upoštevali tisti predlog, ki ga je dala opozicija, to se pravi, da smo jim prisluhnili na tiste 104 glasove in od 10. aprila naprej lahko štejemo za tisti datum od katerega se je koalicija na nek način neposredno vpela v reševanje problema v Državnem zboru. Vmes je bilo še kar nekaj deset dni dopustov, praznikov, tako da dejansko očitati koaliciji, da predlogov opozicije ni prisluhnila je najmanj kar je nekorektno. Spomnimo se samo stvari, usklajevanja, da je vodja sedanje največje poslanske skupine rabil v bistvu teden dni, da se je sestal s svojim predsednikom, da je uskladil svoj predlog. Dejansko je, od vsega tega postopka, vsega tega procesa delitve v Državnem zboru, opozicija rabila praktično skoraj 2 meseca, da je pripravila nek usklajen predlog in ga dala v postopek. Moram reči, da smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pripravljeni konstruktivno sodelovati. Navsezadnje v vseh dosedanjih postopkih smo poskušali rešiti nastalo situacijo ne da bi kakorkoli posegali v notranje težave v opozicijo oziroma predvsem v največji Liberalni demokraciji. Mislim pa, da pravzaprav ni modro, da v sedanji največji opozicijski stranki dajo v postopek predlog, ko dejansko to usklajevanje oziroma dogovor ni v celoti dosežen, ima veliko pomanjkljivost, niso dodeljeni sedeži, niso razdeljene funkcije v Državnem zboru in dejansko je največja opozicijska poslanska skupina prevzela tudi izziv oziroma tudi odgovornost za glasovanje v Državnem zboru. Sam osebno tudi mislim, da je nekako problem tudi v tem, da danes nimamo predloga, ki bi zadovoljil tako imenovano žensko kvoto. Gre za predlog oziroma situacijo, ko v največji opozicijski stranki in tudi ostali, ki imajo veliko besed za povedati, takrat, kadar je potrebno kadrovati na kakšna posebna delovna mesta, ženska kvota in zavzemanje za ženske pravice za razprave o enakopravnosti in enakosti spolov, enakih možnostih je vedno veliko razprave, vendar takrat, ko je možnost in ko bi se lahko takšen predlog dal na glasovanje v Državnem zboru, takšnega predloga začuda ne dobimo. In sam oziroma v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo svojo nalogo opravili odgovorno. Zavedamo se, da največji poslanski opozicijski skupini pripada eno mesto, eno podpredsedniško mesto in pač o tem predlogu bomo, kot sem rekel glasovali odgovorno. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Miran Potrč, bo govoril v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, vsi veste, da razprava poslanske skupine ni namenjena polemiki, zato bom tiho in hvala lepa za priložnost.
Hvala. Gospod Jožef Horvat, bo govoril v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani predlagatelji, spoštovani kandidat, dr. Marko Pavliha. Najprej moram v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije izraziti razočaranje. Namreč, na enem od posvetov vodij vseh poslanskih skupin tega Državnega zbora, pri predsedniku Državnega zbora, gospodu Cukjatiju smo se dogovorili, šlo je za džentelmenski dogovor, v katerega sem do danes verjel, da bomo kadrovske spremembe v Državnem zboru reševali v paketu. Vidim, da ta dogovor od tega trenutka naprej ne drži. Kar zadeva kandidata, moram reči, da ga osebno spoštujem. Dr. Marko Pavliha ima pomembne reference v znanstveni sferi, veliko izkušenj v politiki, vendar je problem v tem, da se je dr. Marko Pavliha izneveril oziroma prevaral svoje volivce. Volivci z letnico oktober 2004 so volili dr. Marka Pavliho na listi LDS. To je še posebej pomembno poudariti v slovenskem volilnem sistemu na listi LDS. Mi ne priznavamo prestrukturiranja oziroma preoblikovanja Državnega zbora na osnovi nekih dogovorov, pogajanj, obljub. Priznavamo podobo Državnega zbora Republike Slovenije samo in samo na osnovi rezultata volitev. Za nas so volitve svetinja demokracije. Resnično se lahko temu kdo smeje, tisti pač trdi drugače. Mi bomo vsekakor spoštovali tudi to, čeprav ni po volji volivcev, da je danes SD druga največja opozicijska poslanska skupina. Če bi vprašali volivce, še enkrat povem, z letnico oktober 2004, je to še vedno LDS. In v Poslanski skupini Nove Slovenije ne moremo nagrajevati s funkcijo podpredsednika Državnega zbora Republike Slovenije poslanca, ki je prevaral svoje volivce. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Besedo ima gospod Barovič. Izvolite.
Hvala lepa gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlagam, da se ob vseh izrečenih besedah, ki so, o katerih je veliko resnice ali pa tudi neresnice, končno začnemo ukvarjati z zakonodajno vejo oblasti s svojim delom, ne pa, da se ukvarjamo sami s seboj in z zamerami in tri pikice. Pred nami je samo še dobro leto do naslednjih volitev. Pred nami je predsedovanje Evropski uniji, ki smo si jo, ste si jo, ob vstopu zaželeli vsi, v veliki večini, in velika odgovornost. Pred nami so državne zadeve, državljanke in državljanov Republike Slovenije in nešteto zakonov, ki jih moramo obravnavati in sprejeti in poudarjam še enkrat, samo dobro leto do naslednjih volitev. Takšne vsebine kot jih mi rešujemo na demokratični, skušamo reševati na demokratični način, v drugih evropskih državah ali demokratičnih državah povzročajo predčasne volitve, razpustitev parlamenta itn. Gospe in gospodje! Gospod Marko Pavliha je bil in je predstavnik opozicije, njegova odločitev je kam gre in volivci bodo o tem ali je ta prestop zanj dober ali slab, odločali sami. Danes odločamo o mestu podpredsednika Državnega zbora. Gospod predsednik Državnega zbora ima in bo imel ogromno obveznosti. Tudi gospod Sašo Peče, ki ima zaradi tega, zaradi pomanjkanja, veliko več dela tam, pa mogoče bi bil v veliko pomoč v tej poslanski skupini, nima časa za dovolj pomoči tukaj. Tudi gospod Klavora se trudi in dela in nenazadnje, gospod Marko Pavliha je korektno opravljal delo podpredsednika Državnega zbora in naj ga do naslednjih volitev nenazadnje v enaki kvoti torej podpredsednik opozicije, dva opozicija, dva pozicija, opravlja do konca. Mi pa se začnimo vendarle ukvarjati z zakoni, ki so še pred nami, sprejmimo jih, zavedajmo se svojih obveznosti in delajmo v dobro te države, v dobro tega ljudstva, ne pa v politiko, ne politiko, ker ne nazadnje, oprostite, sedem, osem let sem že tu, pa nisem ravno neumen, nisem neumen, ampak zdaj pa res ne vem več, za kaj gre. Ne nazadnje volimo danes podpredsednika. Izvolimo ga, da bo Državni zbor kot prva veja oblasti nemoteno delal! Ima izkušnje, je vesten in delaven človek, ima izobrazbo. In nenazadnje, kaj je pač z njim, z volivci, s prestopi, o tem bodo odločali volivci, ne pa mi. Jaz osebno sem za to, da gospod Pavliha nadaljuje s svojim delom podpredsednika in da ta Državni zbor dela normalno naprej.
Hvala. Besedo ima gospod Sok.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Kolegice poslanke in poslanci! Ne bom povedal nič novega, enkrat sem to že ponovil. Ne strinjam se s temi prestopi, enostavno iz tega razloga, ker sem nekoč že bil član neke stranke, kjer je poslanec, ki je prestopil, temeljito spremenil politično situacijo. To je bil gospod Ciril Pucko, ki je tudi moje glasove nesel h gospodu Drnovšku. S tem se seveda nisem strinjal in tudi danes se s tem prestopom nekaterih kolegov ne strinjam. Zdi se mi, da je postalo v tem parlamentu zelo moderno menjavati sedežni red. Vsakič, ko pridem, opazim neke spremembe in nekateri poslanci nekdaj največje stranke LDS, menjujete te sedeže v parlamentu kot spodnje perilo. To se mi ne zdi dobro in za nek ugled Državnega zbora seveda ni primerno. Res je, gospod Barovič, v drugih državah to rešujejo drugače, na drugačen način. Imajo posebne klopi za poslance, ki so prestopili, v Ukrajini bodo celo šli na volitve zaradi prestopnikov. Pri nas pa [[...]]nič nimamo proti, gospod dr. Pavliha je strokovno izredno podkovan, na nivoju, ampak na njegovem mestu se jaz za to funkcijo podpredsednika, ob dejstvu, da je prestopil, pač ne bi potegoval. Ne bi se, ne. Tu smo slišali, da je SD največja opozicijska stranka, ampak, spoštovani kolegi, ne po volji volivcev, pač pa po volji storilcev. Vi niste največja opozicijska stranka po volji volivcev, to je dejstvo. In če vaš predsednik Pahor tiste, ki na to opozarjamo, pošilja k spovedi - to sem namreč prebral v intervjuju v štajerskem tedniku, v zadnji številki potem bi mu priporočil, da bi bilo mogoče dobro, če bi šel še sam. S tem bom tudi zaključil. Ne bi se rad opredeljeval do nekaterih izjav, tako gospe Širca, gospoda Lahovnika in tako naprej. Torej, dovolj dolgo sem v tem parlamentu, da vem, kam pes taco moli in kam vsi ti prestopi ter kam vse to vodi. Enostavno lahko naredim edino tako, da tudi če je tajno glasovanje, povem, da ne bom glasoval za dr. Pavliho. Mogoče bom tako naredil, kot so nekoč poslanci LDS naredili, da so šli mimo, da sploh niso šli na glasovanje. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Zagorac.
Hvala za besedo spoštovani predsedujoči, spoštovani prisotni. Mislim, da bomo danes glasovali o osebi, ne o stranki - to je prva stvar in mislim, da je oseba, ki je predlagana za podpredsednika Državnega zbora, zelo dobra. Vi vsi, ki pa se sprašujete o prestopih, se spomnite kako je gospod Bajuk prišel na oblast, z dvema prestopoma, če se dobro spomnite. In ko si laskate, da je opozicija razpadla kakorkoli, zaradi vašega dobrega dela, vam povem, da če hočete tudi aprila ni bilo dežja zaradi vašega dobrega dela. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Horvat oziroma replika, ste se javili gospod Sok. Bil sem opozorjen, da niste bili imenovani, citirani. Gospod Horvat se odpoveduje, gospod Tanko se odpoveduje. Želi še predlagatelj besedo? Gospod Potrč? Ne. Ker ni več prijavljenih k razpravi, razpravo zaključujem. Prehajamo na izvedbo glasovanja. V skladu s tretjim odstavkom 199. člena Poslovnika Državnega zbora o izvolitvi podpredsednika Državnega zbora Državni zbor odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika zbora vodi tajno glasovanje Komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so: Franc Jazbec, Matjaž Han, Rudolf Moge in Martin Mikolič. Član te komisije sem tudi jaz, kot predsedujoči. Ali kdo temu predlogu nasprotuje? Če ne, prehajamo na odločanje o takšni sestavi komisije. Glasujemo o komisiji. Glasovanje teče. Navzočih je 65 poslank in poslancev. Za je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bo poslankam in poslancem vročena glasovnica tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži beseda "ZA" ali "PROTI". V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna je tudi glasovnica iz katere volja poslanca ni jasno razvidna. V skladu s četrtim odstavkom 199. člena Poslovnika Državnega zbora bo kandidat izvoljen, če bo zanj glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani, v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci bodo izpolnjeno glasovnico oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani, na mizi ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslanke in poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasijo v sobi 217, kjer bomo prevzeli volilni material. Glasovanje se bo pričelo ob 17.40, trajalo bo do 17.50. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se zberejo v sobi 217. Sejo bomo nadaljevali ob 18.00 uri.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo s sejo Državnega zbora. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za podpredsednika Državnega zbora Republike Slovenije. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora Republike Slovenije, 7. maja 2007. Razdeljenih je bilo 64 glasovnic, oddanih je bilo 63 glasovnic, neveljavnih je bilo 7 glasovnic, veljavnih je bilo 56 glasovnic, za je glasovalo 32 poslancev, proti je glasovalo 24 poslancev. Na podlagi izida glasovanja ni bil z večino glasov vseh poslancev izvoljen za podpredsednika Državnega zbora Republike Slovenije dr. Marko Pavliha. Ker predlagani kandidat ni dobil zadostnega števila glasov, se na podlagi 196. člena Poslovnika zbora ponovi kandidacijski postopek in postopek glasovanja na podlagi novega predloga kandidature. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 27. sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Hvala za udeležbo.