Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, začenjam z nadaljevanjem 29. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Janja Klasinc, Eva Irgl, Renata Brunskole [[do 15. ure]] , Ljubo Germič, Jožef Jerovšek, Alojz Posedel, ki je sicer tu, László Göncz [[od 13. do 19. ure]] in Zvonko Lah. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POMOČI ZA REŠEVANJE IN PRESTRUKTURIRANJE GOSPODARSKIH DRUŽB V TEŽAVAH: v okviru nujnega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima mag. Janko Burgar, državni sekretar na Ministrstvu za gospodarstvo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Samo kratka obrazložitev, ker je nenazadnje v samem gradivu predstavljeno pojasnilo k členom in samo gradivo. Definitivno pa gre za spremembo zakona, ki lahko v teh trenutkih, ko so posledice gospodarske in finančne krize še kako občutne, predvideva predvsem vzpostavitev pogojev, po katerih lahko Ministrstvo za gospodarstvo podjetjem, ki imajo skladno z zakonom status podjetja v težavah, dodeljuje pomoč, in sicer pomoč poroštev, ki je v tem trenutku dobra alternativa neposrednim kreditom, to pa zaradi tega, ker hkrati spodbuja kreditno dejavnost oziroma dejavnost komercialnih bank in nenazadnje poroštvo države, ki ne pomeni neposrednega in direktnega finančnega toka. Zaradi tega je v tej noveli ključni poudarek na 17. členu, ki dejansko predvideva, da se spremenijo pogoji, po katerih se dodeljujejo poroštva oziroma za kredite in pogoje, po katerih se dejansko ti krediti oziroma poroštva dodeljujejo. Nenazadnje bo celoten sklop ukrepov dejansko namenjen podjetjem, ki so vloge že posredovala, njim lahko takojšnje sprejetje zakona omogoči tudi neposredno pomoč. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo Matjažu Hanu, predsedniku.
Lepa hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi. Dobro jutro. Odbor za gospodarstvo je na 25. nujni seji 8. 6. 2011 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah. Kolegij predsednika pa je na svoji 105. seji 3. 6. sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Na seji Odbora za gospodarstvo so sodelovali predstavniki Ministrstva za gospodarstvo, Zakonodajno-pravne službe, Gospodarske zbornice Slovenije in Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. O predlaganih rešitvah na seji odbora ni bilo razprave, dan je bil le pomislek o tem, da se dajejo poroštva tudi tistim kreditojemalcem, ki imajo neporavnane obveznosti do države. K predlogu zakona, tudi zaradi razprave, ni bil vložen noben amandma. Odbor je glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi soglasno sprejel. Glede na to, da Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo k predlogu zakona ni sprejel nobenega amandmaja, odbor predlaga Državnemu zboru, da predlog zakona sprejme v predloženem besedilu. Lepa hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališča Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem. Jaz bom skušal biti, primerljivo prvima dvema govorcema, kratek, s tem da povem, da bo seveda Poslanska skupina nepovezanih poslancev Solidarnost tudi podprla novelo Zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih združb in sicer iz naslednjih razlogov. Prvič zato, ker je bil predlog novele dovolj korektno pripravljen, da v dosedanjih postopkih ni bilo nobenih pomislekov, da bi bil deležen podpore. Drugič zato, ker menimo, da je bil neposredni povod za novelo problem, ki je nastal v trenutku, ko so podjetja, šest jih je bilo, že dala vloge, pa za to ni več predvidenih ustreznih sredstev. In tretjič zato, ker se da ta pomanjkljivost kompenzirati s poroštvi, kakor je predvideno v predlogu novele. Vsekakor ocenjujemo, da če gre za 850 delovnih mest, je vložek treh milijonov subvencij in desetih milijonov poroštva relativno majhen z ozirom na število delovnih mest in na stroške, ki nastajajo ob ustvarjanju novih delovnih mest ali pa na stroške, ki nastajajo ob transferih za tiste, ki so delo izgubili. Ker so dovolj jasno zapisani pogoji za kandidiranje za poroštvo, ker so dovolj jasno zapisani tudi ukrepi, ki se uvajajo, v Poslanski skupini nepovezanih poslancev ocenjujemo, da lahko to brez pomislekov podpremo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Matevž Frangež.
Dobro jutro! Gospodarska in finančna kriza je v Sloveniji nastopila v zadnjem četrtletju leta 2008. Od tedaj smo bili priče mnogim stečajem gospodarskih družb, ki ustrezajo sedanji in tudi novi definiciji gospodarske družbe v težavah, kot jo sprejemamo danes. Eno vprašanje pri tem sili v ospredje samo po sebi. Zakaj je Ministrstvo za gospodarstvo šele sedaj, tri leta in pol kasneje, ugotovilo neizvedljivost doslej zapisanih določil zakona? Ključna sprememba zakona se namreč nanaša na opredelitev obrestne mere kreditov, za katere se daje državno poroštvo kot ključni ukrep države za prestrukturiranje podjetij v težavah. Doslej je veljajo, da so lahko te obrestne mere primerljive obrestnim meram za zadolževanje države. Vse od sesutja finančnih trgov, torej že tri leta in pol, je jasno, da gospodarstvo – tudi takšno z najvišjo boniteto – še zdaleč ne dobi posojil pod ugodnimi pogoji, kot država s primerljivo dobro boniteto kot je Slovenija. Je torej ta sprememba zakona res spodbujena s pomočjo konkretnim šestim podjetjem z 850 zaposlenimi, ki čakajo na izvedljivost državnih ukrepov, ali gre tudi za krpanje slabe vesti, ker takšnega ukrepa ministrstvo, bodisi pod vodstvom ministra Lahovnika ali ministrice Radićeve, ni izvedlo bistveno prej, da bi ga lahko opredelili kot pravočasnega. Socialni demokrati razumemo preprosto dejstvo, da je določba 17. člena Zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah v novih gospodarskih in predvsem finančnih razmerah neživljenjska in neizvedljiva. Zato bomo zakon podprli v upanju, da bo to državno poroštvo uspešen in učinkovit način za prestrukturiranje vsaj šestih gospodarskih družb z vsaj 850 zaposlenimi. Tisto, kar vznemirja, je vprašanje, koliko drugih podjetij bi danes še živelo in dajalo delo in plačo svojim zaposlenim, če bi tovrstni ukrepi, tovrstni popravki neizvedljivih rešitev bili pravočasni. Ta zakon se loteva ključnega vprašanja, na katerega želimo opozoriti tudi Socialni demokrati. Vse bolj se zdi, da bodo banke in da so banke grobar slovenskega gospodarstva. Banke, ki so pred krizo brezbrižno delile kredite in ki danes zaradi zgrešenih poslovnih naložb terjajo državno pomoč, z na novo odkrito skrbnostjo danes onemogočajo okrepljen zagon slovenskega gospodarstva. Kljub temu da Slovenija v predelovalnih sektorjih, v industriji, v izvozu in storitvah dosega izjemno okrepljeno gospodarsko aktivnost, je dejstvo, da ostaja vrsta podjetij v velikih težavah in na robu preživetja. Skupni imenovalec njihove usode je nerazumevanje bank ali kot lahko vidimo, denimo v primeru mariborskega Montavarja, zaradi katerega je danes ogroženih prav toliko delovnih mest, kolikor jih poskušamo s tem zakonom rešiti, celo aktivno nagovarjanje bank za najem posojil za kapitalske naložbe s prirejenimi bilancami. Zakon bomo podprli, a hkrati opominjamo, da je Državni zbor doslej sprejel že vrsto ukrepov za oživitev kreditne aktivnosti. Odločitev in odgovornost za gospodarsko okrevanje in za rešitev podjetjih je bolj kot v rokah vlade in Državnega zbora v rokah bank in čas je, da se začnejo te odgovornosti tudi zavedati.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Rado Likar.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Cilj novele zakona je po navedbah predlagatelja določitev ustrezne pravne podlage za dodeljevanje državnih pomoči družbam v težavah in sicer v obliki inštrumenta državnih poroštev. To se naj bi omogočilo s spremembo 17. člena sedaj veljavnega zakona, ki predvideva, da se poroštva Republike Slovenije po tem zakonu lahko dajejo za celoten znesek kredita, ročnost posameznega kredita za družbe v težavah pa naj ne bi bila krajša od 5 in ne daljša od 10 let. Obrestna mera je opredeljena tako, da je primerljiva z obrestnimi merami, s katerimi se zadolžujejo komitenti najvišjega bonitetnega razreda banke. Enako velja tudi za stroške kredita. Zaradi zagotovitve ustrezne obravnave že prispelih vlog za dodelitev sredstev državnih pomoči podjetjem v težavah, ki naj bi predvidoma zagotovila postopno normalizacijo poslovanja stečajno visoko ogroženim gospodarskim družbam, je po besedah predlagatelja nujno sprejetje zakona po nujnem postopku. Gre za šest družb, kot je bilo že omenjeno, od tega za eno veliko, tri srednje velike in dve mali gospodarski družbi. Za katere družbe konkretno gre, predlagatelj ne navaja. Na ta način naj bi se ohranilo vsaj 850 ogroženih delovnih mest. Če se iz kakršnikoli vzrokov načrtovanega procesa dodelitve sredstev državnih pomoči ne bi dalo izpeljati v doglednem času, se pod vprašaj postavi obstoj teh družb in seveda tudi njihovih zaposlenih. Predlagatelj pa le bežno omenja, da se z novelo zakona spreminja tudi 18. člen zakona, ki določa primere, kdaj država ne daje poroštva. V predlogu se črta četrta alineja tega člena, ki določa, da se državnega poroštva ne daje tistim družbam oziroma kreditojemalcem, ki imajo do države neporavnane zapadle obveznosti. V obrazložitvi predlagatelj to opravičuje s tem, da bi bil z ohranitvijo te določbe za družbe postavljen preoster pogoj in da je odpravo tega pogoja mogoče ustrezno kompenzirati s pogodbenim razmerjem, v katerem se družbo kandidatko za državno pomoč zaveže, da iz prejetih sredstev najprej poravna zapadle obveznosti do države. To je seveda zgolj stvar pogodbenih določil, nikjer pa taka možnost ni predvidena v samih členih oziroma določbah zakona. V Slovenski demokratski stranki bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Alojz Posedel.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav predstavnikom Ministrstva za gospodarstvo, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares bomo podprli predlog sprememb Zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah in današnji nastop državnega sekretarja z Ministrstva za gospodarstvo je lep primer, kako se lahko z malo besedami veliko pove in, kar je bolj pomembno, kako se lahko z zakonom z malo členi veliko dobrega naredi. Zavedamo se težav, v katerih so naša podjetja, in zato je takšna sprememba, takšno dopolnilo tega zakona dobrodošlo, da bo toliko in toliko delovnih mest obdržanih, in da bo pomoč podjetjem dobrodošla. Zato v tem trenutku, ko se sprejema takšna sprememba zakona, ni čas za očitke, zakaj tako pozno; bolje pozno kot nikoli, predvsem pa tudi opozorilo, da se morajo problemi, ki so nakopičeni, tudi reševati . Kot rečeno, v Poslanski skupini Zares bomo to soglasno sprejeli in potrdili. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Zakon o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah je podlaga za obravnavanje podjetij v težavah že od leta 2002 in pri Evropski komisiji prijavljen kot shema državnih pomoči za reševanje in prestrukturiranje, ki pa velja do 31. 12. 2013. V obdobju pred finančno-gospodarsko krizo sta se kot ključna instrumenta državnih pomoči na podlagi tega zakona uporabljala kratkoročni oziroma dolgoročni kredit in nepovratne finančne spodbude v obliki subvencij. Po besedah predlagatelja se je v letu 2010 in še posebej v letu 2011 zaradi negativnih učinkov gospodarsko-finančne krize povpraševanje po tovrstni pomoči izrazito povečalo, po drugi strani pa zaradi omejitev v proračunu država sredstev za kredite oziroma subvencije ne more zagotavljati. Veljavni zakon sicer dopušča tudi pomoč v obliki poroštev na kratkoročne in dolgoročne kredite, vendar se ta oblika pomoči po letu 2004 ni uporabljala. Ministrica za gospodarstvo zaradi neustreznega besedila 17. člena veljavnega zakona instrumenta državnih poroštev kot ukrepov državnih pomoči za podjetja v težavah namreč ne more izvajati, saj le ta določa, da morajo biti obrestne mere in stroški kreditov, za katere se daje poroštvo, enake obrestnim meram in stroškom istovrstnih kreditov, s katerimi se zadolžuje Republika Slovenija, to pa seveda ni mogoče. Predlog zakona omogoča tudi rešitev, da se bo poroštvo lahko dalo tudi podjetjem, ki do sedaj do pomoči po tem zakonu zaradi neplačanih obveznosti do države niso bili upravičeni. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona podprli, saj se zavedamo, da je v tem trenutku izjemno pomembno ohraniti vsako podjetje, ki le ima kolikor toliko dobre možnosti za preživetje in ohranitev delovnih mest. Upamo pa, da bo ministrstvo v nasprotju s prakso ene od slovenskih bank pri podeljevanju teh poroštev ravnalo odgovorno in predvsem po enakih kriterijih za vse prosilce pomoči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Anton Urh.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. Zakon o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah Vlada novelira z namenom aktiviranja dodatnih možnosti za pomoč stečajno visoko ogroženim družbam, saj so se proračunske postavke, namenjene dodeljevanju kreditov za družbe v težavah, izčrpale, povpraševanje po državnih pomočeh pa se še vedno povečuje. Alternativna možnost kot ukrep državne pomoči je dajanje poroštev, ki je sicer že uzakonjeno, vendar ta instrument po obstoječi ureditvi za sedanje razmere ni realen. Obstoječi zakon namreč določa, da obrestna mera in stroški kredita ne smejo biti višji od tistih, po katerih se zadolžuje ta država. V resnici so bančni viri dražji, saj so obrestne mere, po katerih se same banke zadolžujejo in tako pridobljena sredstva plasirajo naprej v gospodarstvo, višje od tistih, po katerih se zadolži država. Torej ni realno pričakovati, da bi banka odobrila kredit, katerega obresti bi bile nižje od tistih, ki jih plačuje sama. Gre torej res za anomalijo in nelogičnost, kar pa se z obravnavano novelo korigira. Tako bo država lahko odobrila podjetju, ki izpolnjuje pogoje za državno pomoč, poroštvo za celotni znesek kredita, za ročnost 5 do 10 let. Obrestna mera in stroški kredita, za katere bo država garantirala, pa morajo biti primerljivi s tistimi, ki veljajo za komitente najvišjega bonitetnega razreda bank. Ker bo na ta način možno rešiti nekaj podjetij, ohraniti delovna mesta in preprečiti brezposelnost vsaj 850 ljudi, ter tako na koncu koncev prihraniti tudi v državnem proračunu, bomo novelo v Poslanski skupini DeSUS potrdili. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Bogdan Barovič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, predstavniki vlade! V Slovenski nacionalni stranki smo rekli, da naslov zakona končno obeta veliko. Vlada je spoznala, da smo v gospodarski krizi in bomo podjetjem pomagali iz težav. Pa potem smo zakon prebrali, sicer površno, ker jih je preveč, ampak tistega pravega navdušenja ni bilo več. Potem je prišlo mnenje naše Zakonodajno-pravne službe. Verjamem, da ste ga prebrali, ampak delček moram citirati: "V predlagani spremembi 17. člena zakona se v prvem odstavku predvideva, da se daje poroštvo po tem zakonu za celoten znesek kredita." Medtem ko je v sedaj veljavnem členu določeno, da se poroštvo daje za celoten znesek kredita ali za ustrezen del kredita. Predlagatelj je to utemeljil s tem, da bo to družbam pomagalo priti do ugodnega finančnega vira za celovito prestrukturiranje. Glede na dejstvo, da predlagatelj poudarja pomembnost hitrega ukrepanja pri družbah v težavah in jim nuditi pomoč za prestrukturiranje, ugotavljamo, da je že sedaj možno dati poroštvo za celoten znesek kredita, če so seveda izpolnjeni pogoji. Obstaja pa tudi možnost poroštva za del kredita, za katero predpostavljamo, da pride v poštev tudi v primeru, ko lahko kreditojemalec ponudi ustrezno zavarovanje poroštva samo za del kredita. Če je takšna pomoč države dovolj za pridobitev kredita od banke in za izvedbo prestrukturiranja, potem sedaj veljavna določba dopušča večji spekter moči. To je možno izpeljati iz Smernic Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah, ki v 43. točki določa, da morata biti količina in intenzivnost pomoči omejeni na najnižjo vsoto stroškov, potrebnih za prestrukturiranje. Predlagatelj navaja, da ima v postopku reševanja 6 vlog in jim je treba zagotoviti ustrezno pravno podlago. Materialno pravo se med postopkom obravnave teh vlog torej spreminja. Sistemsko najbolj pravilno bi bilo v prehodnih in končnih določbah samega predpisa opredeliti, katero pravo velja v že začetih postopkih, ki ob uveljavitvi spremembe še niso dokončani. Torej slišali smo: 6 podjetij. Zdelo se nam je nekam malo. No, na Odboru za gospodarstvo vendarle izvemo, po našem mnenju, resnico. Tisto pravo. Predstavnik Ministrstva za gospodarstvo pojasni, da je predlog zakona vložen zaradi spremenjenih pogojev glede proračuna in stanja v gospodarskih družbah, ter dejstva, da posamezni členi veljavnega zakona onemogočajo izvajanje inštrumenta državnih poroštev kot ukrepa državne pomoči. Pri tem je predstavnik pristojnega ministrstva poudaril, da je inštrument poroštev po obstoječem zakonu glede višine obrestne mere definiran na takšen način, da ga v praksi ni mogoče izvajati. Spoštovani, da me ne bo kdo narobe razumel, denarja pač ni, tudi na žalost vseh nas - v proračunu ne. In drugo. Šele sedaj se je ugotovilo, ne bom rekel "smo ugotovili", da se ne da nekaj izvajati v praksi. Malo pozno. Tisti rek je bil: "kasno stiže netko na Kosovo polje". Žalostni smo bili malo in mogoče malo jezni, predvsem, še enkrat poudarjam, zato, ker je pozno, zelo, zelo pozno. A po drugi strani bodimo pošteni, če rešimo vsaj teh šest podjetij, bomo zakon podprli, toda opozarjam, ampak iskreno brez slabega namena: spoštovani, odgovornost za takšno stanje je zaradi zakasnitve še vedno na vas, na vladi!
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Milan Gumzar.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Lepo pozdravljeni vsi zbrani v Državnem zboru. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo podprli predlog novele Zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah. Naša odločitev temelji na dejstvu, da zakon prinaša operacionalizacijo inštrumenta državnih poroštev družbam v težavah, ker Slovenija še vedno ni izšla iz krize in ker je v težavah še precejšnje število družb, smo mnenja, da je treba proces prestrukturiranja spodbujati in pospeševati in sicer tudi z najmanjšimi ukrepi, ki pripomorejo k temu procesu. V Liberalni demokraciji Slovenije menimo, da same neposredne subvencije načeloma niso, oziroma v večini primerov niso najboljši inštrument za pospešitev prestrukturiranja, ampak se je v večini primerov bolje nasloniti na inštrumente poroštev, subvencij in subvencioniranih posojil. To še toliko bolj velja za podjetja v težavah in tista, kjer je potrebno prestrukturiranje. Same finančne injekcije so se v preteklosti že izkazale za neučinkovite. So pa nepovratna sredstva predvsem učinkovita pri razvojnih in tehnoloških podjetjih. In zakaj je potrebna ta novela zakona? V letih od 2005 do 2010 sta se kot ključna inštrumenta državne pomoči na podlagi tega zakona uporabljala kratkoročni oziroma dolgoročni kredit in nepovratne finančne spodbude v obliki subvencij. V letu 2010, predvsem pa v letu 2011, se je zaradi negotovih razmer v gospodarstvu povpraševanje po tovrstnih državnih pomočeh močno povečalo. Kot rečeno, že veljavni zakon dopušča tudi pomoč v obliki poroštev na kratkoročne in dolgoročne kredite, vendar se ta oblika pomoči po letu 2004 ni uporabljala. Problem tako nastaja pri implementaciji, saj zakon določa, da morajo biti obrestne mere in stroški kreditov, za katere se daje poroštvo, enaki obrestnim meram in stroškom istovrstnih kreditov, s katerimi se zadolžuje Republika Slovenija. Obrestne mere po, katerih se zadolžujejo banke, da svoja sredstva plasirajo naprej v gospodarstvo, pa so višje od obrestnih mer, po katerih se zadolžuje država. Logični zaključek je, da ni mogoče pričakovati, da bodo banke odobrile kredite, katerih obrestna mera je nižja od vira banke. Iz teh razlogov se nanaša na konkretne spremembe, ki določajo, da se bodo poroštva lahko podeljevala za celotni znesek kredita, ročnost posameznega kredita za družbe v težavah pa ne bo smela biti krajša od pet in ne daljša od deset let. Največja novost pa je pri določitvi obrestne mere, kjer se določa, da morajo biti obrestna mera in stroški posojil primerljivi s tistimi, s katerimi se zadolžujejo komitenti najvišjega bonitetnega razreda banke. Novela zakona ima tudi finančne posledice, ki bodo neposredno znašale v višini nekaj manj kot 3 milijone evrov, medtem ko bo poroštveni potencial okoli 10 milijonov evrov. Kot že rečeno, bomo v PK LDS predlog zakona podprli, saj menimo, da mora iti čim večji del slovenskega gospodarstva po poti čimprejšnjega nadaljnjega prestrukturiranja.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili danes v okviru glasovanj pol ure po zaključeni 27a. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH OBRTNEGA ZAKONA V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina treh poslank in poslancev s prvopodpisanim Alojzom Posedelom. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za gospodarstvo predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora Matjažu Hanu za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Dober dan! Odbor za gospodarstvo je na 35. seji 31. maja 2011 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona. Kolegij predsednika je na svoji 103. seji 6. maja 2011 sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Na seji odbora so kot po navadi sodelovali predstavniki predlagatelja zakona, Ministrstvo za gospodarstvo, Zakonodajno-pravna služba in Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, Vlade, Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, s stališči in predlogi Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije ter z mnenjem in stališčem Obrtno-podjetniške zbornice Ribnica. Vsi navedeni predlogu zakona nasprotujejo, pri čemer navedena komisija Državnega sveta opozarja, da je treba pričeti s postopki takšne zakonske ureditve, po kateri bi moral biti vsak gospodarski subjekt po lastni presoji obvezno član ene izmed zbornic s področja gospodarstva. V razpravi je sodeloval tudi predstavnik Obrtno-podjetniške zbornice, ki je poudaril, da bi bilo v primeru, če bi bila sprejeta odločitev o odpravi obveznega članstva v zbornici, treba veljavni zakon spremeniti v celoti, pri tem je izpostavil potrebo po celoviti ureditvi vprašanja delovanja vseh zbornic, vendar ne na način, da bi pogoje, ki jih ustvarja določen del članstva, koristili vsi. V razpravi so nekateri člani odbora idejo o spremembi organiziranosti zbornic označili kot aktualno, pri čemer pa so predloženo besedilo ocenili kot premalo domišljeno in nedodelano. Poudarjeno je bilo tudi, da morebitna sprememba organiziranosti zbornic in uzakonitev obveznega članstva ni le stvar politike, temveč tudi vseh zbornic in njihovega članstva. V zaključku razprave je odbor upoštevaje mnenje Vlade, komisije Državnega sveta, Zakonodajno-pravne službe, Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije in razprave glasoval o predlogu sklepa, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo in ga tudi sprejel. Hvala.
Hvala lepa. Za predstavitve stališče do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku predlagateljev predloga zakona Alojzu Posedelu.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V imenu predlagateljev Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona sem prepričan, da je predlog kljub drugačnim ocenam dobra osnova za to, da bi v nadaljnji obravnavi dobili boljši Obrtni zakon kot je obstoječi, kar je potrebno iz več razlogov. Že v prvi in nato v drugi obravnavi bi lahko z amandmaji oziroma dopolnitvami dobili v tretji obravnavi dober zakon. Mnogo dopolnil in sprememb na predlog nekega zakona namreč ni nič neobičajnega, včasih je celo amandmajev več kot je osnovnih členov in tudi to ni nič narobe, važno je le, da je končni izdelek, to je zakon, dober. Ob vložitvi tega predloga spremembe Obrtnega zakona kot tudi predloga o spremembi zakona o Zdravniški in Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije smo se predlagatelji zavedali, da predlog ni popoln, ni domišljen in da je potreben določenih sprememb ter, da so odprta nekatera vprašanja, ki ostajajo nerešena. To smo želeli rešiti in dogovoriti na osnovi predlogov mnogih nezadovoljnih članov Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, skupaj s predstavniki Vlade oziroma predstavniki pristojnega ministrstva, gospodarskega ministrstva ter še posebej z vodstvom Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, saj se do sedaj na tem področju še ni nič začelo premikati, kljub temu da je ureditev zborničnega sistema zapisana kot skupna naloga v koalicijski pogodbi. Pri tej naši nameri, da se s tem predlogom pospeši dogovarjanje vseh deležnikov na področju obrti in podjetništva, smo najmanj uspeli pri vodstvu obrtne zbornice, kljub pojasnjeni naši dobronamerni nameri, je bil ta predlog z njihove strani označen kot grob napad na obrt in podjetništvo v Sloveniji in še posebej napad na vodstvo Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. Takšno oceno vodstva obrtne zbornice seveda odločno zavračamo, saj se zavedamo več kot štiridesetletne bogate zgodovine obrtne zbornice in predvsem se zavedamo njenih rezultatov, dosežkov, uspehov in pa pomena za razvoj slovenske obrti in podjetništva. Pa vendar je treba vsake toliko časa zaradi spremenjenih pogojev delovanja, zaradi razvoja članstva in družbe kot celote poskrbeti za pravočasne potrebne spremembe in za izboljšanje tistega, s čimer določen del članstva očitno ni več zadovoljen, in tudi preveriti razmerja med zbornico in državo. Žal nam je, da smo pri vodstvu obrtne zbornice naleteli na takšen odpor celo pri samem začetku odprtja pogovora o določenih nujnih spremembah. Verjetno je pri vodstvu zbornice, v kateri naj bi po nekaterih podatkih plača sekretarja zbornice bila višja od plače predsednika Vlade, takšen odpor tudi delno razumljiv. Nas, predlagatelje, veseli stališče Vlade oziroma pristojnega ministrstva, da bo napravilo celovito analizo delovanja zborničnega sistema in da bo predlagalo ustrezne spremembe. Pri tem njihovem sklepu pogrešamo samo časovno določen rok, kdaj se bo to začelo, oziroma kdaj bomo o tej problematiki ponovno spregovorili v Državnem zboru. Predlagatelji upamo, da bodo predlogi, ki jih bo pripravilo ministrstvo, takšni, da bodo odpravili nezadovoljstvo dela sedaj obveznih članov v obrtni zbornici in da bodo sprejeti v smeri spodbujanja in razvijanja lastne odgovornosti vsakega posameznega obrtnika in podjetnika, da bo vključen v eno od oblik zborničnega delovanja, saj je to v njegovo korist, korist zbornice, korist celotne družbe kot takšne. Zato smo sicer razočarani nad sklepom, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, vendar naš poskus je bil dobronameren, očitno pa bo potreben ponoven predlog. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku Vlade, besedo ima mag. Janko Burgar, državni sekretar na Ministrstvu za gospodarstvo.
Še enkrat dobro jutro. Samo kratko pojasnilo, glede na to, da je v stališču Vlade, ki ste ga prejeli, obrazložitev obsežnejša. Vlada Republike Slovenije je proučila predlog zakona, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev. Seveda razumemo tudi namen, kajti diskusija o ureditvi zborničnega sistema je v Sloveniji odprta že kar nekaj časa, vendar pa sprememb zakona v obliki, kakor so predlagane, Vlada ne more podpreti, predvsem zaradi nedodelanosti zakona in zaradi tega, ker same spremembe členov v tem omejenem obsegu ne urejajo celovitosti zakona kot takega. Poudaril bi le, da je Vlada že pristopila k celoviti obravnavi zborničnega sistema, k analizi in k izvajanju samih presojanj, na kakšen način lahko zbornični sistem v Sloveniji korenito prispeva tudi k dvigu konkurenčnosti za poslovno okolje, za podjetja sama in ne nazadnje si bomo prizadevali za zelo široko diskusijo tako z zbornicami, ki danes v Sloveniji dejansko obstajajo in delujejo, z deležniki, ki so del teh zbornic, in ne nazadnje tudi z ostalimi deležniki, ki so na nek način del poslovnega okolja. Tako da spremembe zakona v tej obliki Vlada ne podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila Breda Pečan.
Dober dan, predsednik in hvala za besedo. Dober dan predstavnikom Ministrstva za gospodarstvo oziroma Vlade Republike Slovenije in dober dan kolegicama in kolegom v dvorani! Poslanska skupina Socialnih demokratov se je že takoj, prvič ko smo slišali za to, da je bil vložen Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona, začudila, da je prišlo do take odločitve in smo ji tudi nasprotovali. Gre namreč za to, da Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije nima obveznega članstva zaradi uresničevanja interesov svojih članov, ker bi potem bilo dovolj, če bi bilo članstvo prostovoljno, ampak predvsem zaradi tega, ker ima vrsto z države prenesenih pristojnosti. Med drugim, recimo, mojstrski izpit, podeljevanje obrtnih dovoljenj in podobno. Tako, da smo prepričani, da je sicer treba temeljito razmisliti o tem, ali bi šli po sledi spremembe obveznega v prostovoljno članstvo v gospodarski zbornici, kjer se je morda na nek način vendarle pokazalo nekaj pozitivnih lastnosti takega članstva, nekaj pa tudi, in ne tako malo, negativnih, saj zlasti majhna podjetja v Gospodarski zbornici Slovenije nimajo izpolnjenega tistega interesa, ki so ga imela prej, preden je bilo obvezno članstvo ukinjeno. Zadovoljni smo, da se je Ministrstvo za gospodarstvo lotilo temeljite analize delovanja Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije in tudi prednosti in slabosti obveznega ali neobveznega članstva, zato pričakujemo, da bomo v kratkem dobili, če drugega ne, vsaj rezultate te analize in ideje, kaj pravzaprav na temu področju narediti. Dejstvo je, da smo v Sloveniji prevzeli kontinentalni tip gospodarskih združenj, se pravi tip, ki predvideva obvezno članstvo v teh zbornicah na gospodarskem področju. Tako, da zaenkrat bi bilo dobro, da razmišljamo v širokem diapazonu in da ta trenutek ta zakon, ker pač resnično ni dovolj poglobljeno pripravljen, zavrnemo in da potem v skladu z interesi, ne samo malih podjetij in obrtnikov, ampak tudi v interesu celotnega gospodarskega razvoja naše države, pripravimo spremembe zakona, ki bodo potem tudi predvidele, kdo bo opravljal naloge javnega pomena, ki jih sedaj opravlja Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Alojz Posedel.
Hvala lepa za besedo. Stališče poslanske skupine do tega predloga ni enotno, zato bo vsak glasoval po svojem prepričanju. Osebno ga bom podprl, vsi ostali pa tako kot bodo želeli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik.
Hvala lepa še enkrat, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Naj takoj na začetku povem, da bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagani sklep, da zakon ni primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo, podprli. Predlagana ureditev, taka kot je, ureja problematiko zgolj v omejenem obsegu, saj zajema le črtanje nekaterih določb Obrtnega zakona, ne ureja pa pravnih praznin, ki s takšnim črtanjem nastanejo. Do problematike o ureditvi zborničnih sistemov v Sloveniji se je treba najprej celovito opredeliti. In podpiramo sklepe Vlade, ki nakazujejo na tovrstno študijo in potem tudi na opredelitev. Ne more in ne sme namreč biti vsaka poklicna ali interesna zbornica podvržena neki svoji lastni posebni ureditvi glede na trenutno javno mnenje in razmerje političnih oblasti. Vprašanje obveznega ali prostovoljnega članstva namreč odpira vrsto vprašanj, ki zahtevajo celovito in poglobljeno reševanje problematike, tudi na področju javnih pooblastil, ki so bila danes že večkrat omenjena. Pristop predlagatelja tega in še dveh zakonov, katera urejata status zbornic, je torej necelovit. Tudi argumentacija predlagateljev, češ da to tudi ni bil namen vložitve predloga, torej da bi le ta bil kvaliteten, strokovno pripravljen, da bi celovito reševal vse probleme, ker kot rečeno namen, da bi se to uredilo v skupnem snovanju tako vodstva zbornice, tako nezadovoljnih članov, tako ministrstva in vseh, ki lahko prispevajo k temu, da bi to članstvo bilo bolj zadovoljno, kaže na to. Torej predlogu zakona nasprotujemo in takšna bo tudi naša odločitev ob glasovanju o primernosti tega zakona za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Anton Urh.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Na tej seji Državnega zbora imamo v obravnavi kar tri zakone s predlogi za ukinitev obveznega članstva in sicer gre za področje obrtne, zdravniške in kmetijske zbornice. Kar se tiče Obrtnega zakona naj povem, da bomo poslanci DeSUS podprli sklep matičnega delovnega telesa, ki pravi, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ta zakon z vsebino, kot jo ponuja, je namreč zelo nejasen in pušča odprtih preveč vprašanj, ki so ključna za delovanje in uresničevanje poslanstva in pooblastil, ki jih ima obrtna zbornica. V Poslanski skupini DeSUS tu in tam dobivamo pobude za ukinitev obveznega članstva v posameznih zbornicah. Zlasti v zvezi z obrtno zbornico je bilo kar nekaj pobud in na osnovi teh smo v naši poslanski skupini o njih tudi razpravljali. V teh pobudah, ki so sicer tudi splošno znane, je izkazana nejevolja članov, povezana s plačevanjem članarin, ki je za mnoge – kot pravijo, zlasti zdaj v času gospodarske krize –, previsoka. Menijo pa tudi, da jim članstvo in plačevanje obvezne članarine ne prinaša prav nobenih koristi. V zvezi s tem je možno zaključiti troje. Prvič. Veljavni Obrtni zakon predpisuje višino članarine, ki jo je zavezan plačevati član glede na velikost podjetja. V zakonu je dopuščena možnost, da skupščina članarino zniža, za kar pa se žal v Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije tudi v času finančno-gospodarske krize niso odločili. Drugič. Če so člani nezadovoljni z organizacijo, v katero so vključeni, ne glede na to, ali je članstvo obvezno ali prostovoljno, je prvi sogovornik, da se rešijo težave, vodstvo organizacije. In tretjič. Veliko bolj kot prostovoljno, je obvezno članstvo tisto, ki upravičuje reprezentativnost in objektivno zastopanost vseh deležnikov, v primeru tega zakona, malega gospodarstva. V Poslanski skupini DeSUS a priori ne zavračamo možnosti, da bi prostovoljnost vključevanja v zbornico nadomestilo obvezno članstvo, se pa strinjamo, da je treba najprej analizirati celoten zbornični sistem v državi, ter na podlagi izsledkov pristopiti k pripravi sistematične in celovite rešitve na tem področju. Razčistiti je treba tudi vprašanje, kaj pomeni obveznost članstva za člane same, kako jih obremenjuje članarina, kaj jim organiziranost dobrega prinaša, kako se zbornično poslanstvo izvaja glede na koristi tistih, ki naj bi jih bili deležni, in kako je možno morebitne pomanjkljivosti sistema izboljšati za večjo dobrobit članov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podpiramo načelno stališče predlagateljev, da se odpre široka razprava o obveznem oz. neobveznem članstvu v obrtni zbornici, pa tudi o zborničnem organiziranju na splošno. Zagotovo pa ni prava pot, da se odpira široka razprava s tem, da se vloži nedodelan zakon po skrajšanem postopku, za katerega se ne more zahtevati niti splošna razprava. Tak nedodelan zakon odpira polno vprašanj in ne podaja ustreznih odgovorov. Z ukinitvijo obveznega članstva, ki je pravzaprav ključni del zakona, bi se namreč morala Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije preoblikovati v osebo zasebnega prava in urediti področje javnih pooblastil, ki jih trenutno zbornica ima. Kot pravna praznina se izkaže tudi področje, ko ni jasno opredeljeno, kaj se zgodi z območnimi obrtnimi zbornicami in njihovimi člani v odnosu do krovne organizacije. Prav tako ni urejeno področje nadzora. Bistvena dilema, ki se odpira, pa je ureditev poklicnega izobraževanja, za katero ima zbornica javna pooblastila - tako ni jasno, kdo bi prevzel to vlogo in na kakšen način. Dodatno se v predlogu zakona ne ureja delovanje obrtnega registra in izdajanja obrtnih dovoljenj in njihovega odvzema. Takšne anomalije, ki bi se lahko pojavile, bi lahko pomenile resno motnjo v sistemu in povzročile tudi hujše posledice. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije smo sicer naklonjeni široki razpravi na področju zborničnega organiziranja, vendar pa tega ne moremo početi z rešitvami, ki jih predvideva ta zakon. V poslanskem klubu smo tako tudi mnenja, da je to razpravo treba gledati v širšem kontekstu samega delovanja obrtne zbornice kot tudi drugih zbornic. Preden se odločimo za takšne korake, moramo analizirati stanje, kaj se je zgodilo z Gospodarsko zbornico Slovenije, kjer se je ukinilo obvezno članstvo. Ali je neobvezno članstvo pripomoglo k bolj aktivnemu delovanju zbornice, kaj so pridobili člani in kaj izgubili, itd. Brez te analize in utrditve splošnega koncepta zborničnega organiziranja v Sloveniji pa je po našem mnenju neodgovorno sprejemati kakršnekoli odločitve. Obrtno združenje in posledično Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije imata v Sloveniji dolgo tradicijo in bogato zgodovino, ki jo je treba upoštevati in spoštovati, ne pa neprestano spreminjati in rušiti. Zato v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije ne moremo podpreti takšnega zakona. Za konec v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije menimo, da je treba povedati, da malo gospodarstvo, znotraj njega pa obrtniki, predstavljajo enega najpomembnejših delov slovenske ekonomije, zato je tudi pravilno, da imajo svoje predstavnike v obrtni zbornici. Treba si je naliti čistega vina in priznati, da država v zadnjih letih ni posvečala velike pozornosti obrtnikom, vse prevečkrat se ukvarjamo z velikimi gospodarskimi sistemi, predvsem tistim, ki so v težavah, vse premalo pa posvečamo pozornosti obrti in malemu gospodarstvu na sploh. To je segment gospodarstva, ki vključuje veliko samozaposlenih, hkrati pa nudi veliko število delovnih mest, zato se moramo v prihodnosti potruditi in vložili še več naporov v to, da zgradimo spodbudno okolje, kjer bo obrt uspevala in se razvijala. Zbornica je v teh primerih lahko pomemben deležnik, ki lahko preko svojih vzvodov vpliva na odločitve izvršilne in zakonodajne oblasti ter s tem pripomore k uspešnejšemu razvoju in rasti obrti kot takšne. Tudi zato bi bilo nesmiselno rušenje sistema neproduktivno in škodljivo. Kot izhaja iz našega stališča, bomo podprli predlog sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Vili Rezman.
Tudi v naši skupini, skupini nepovezanih poslancev smo opazili val zahtev po spreminjanju statusa cele vrste zbornic, kar zagotovo govori o tem, da nekaj sprememb je potrebnih, da je potreben razmislek o tem, kakšen zbornični sistem imamo, in da je potreben tudi globok premislek o tem, na kakšen način, kako in s kakšnimi posledicami ga spreminjati. Prepričani smo namreč, da ko govorimo o zbornicah, ni mogoče govoriti o zbornicah per se, o vsaki posamični neodvisno od konteksta in nesistemsko. Gre za zbornični sistem in parcialno reševanje najbrž ne more reševati vseh problemov, ki jih na tem področju zasledimo. Drugo, razen te parcialnosti, kar nas moti, je, da so bili vsi trije predlogi zakonov, ki govore o zahtevah za prostovoljno članstvo, politično inicirani. Nismo zasledili nobene strokovne obravnave, nobenih razprav znotraj zbornic, ki bi šle v smislu priprave analiz situacije in predlogov za spremembe, ampak je to nekako inicirano od zunaj, in zanimivo, tudi kar se časa tiče, precej usklajeno. Po naši sodbi gre torej bolj za politične ambicije, kot za resen strokovni pomislek in potrebne spremembe, ki jih mi ne zanikamo. Ne vemo sicer, kaj je tisto, kar je najbolj spodbudilo to koordinirano akcijo. Omenjajo se v glavnem razlogi, ki lete na nezadovoljstvo članstva, in sicer za nezadovoljstvo članstva z vodstvi, ki da si delijo prevelike nagrade in da premalo store zanj. Če je to pravi razlog, potem se mora to najbrž drugače urejati, ne s spremembo statusa zbornic, ne s spremembo javnih pooblastil in vseh drugih nalog, ki jih te zbornice, tudi obrtna zbornica, imajo. Preveč bi bilo najbrž negativnih posledic, ki bi se pri takšnem prenagljenem spreminjanju obveznosti oziroma neobveznosti članstva obesile na rep takšnega predloga. Zbornice imajo zelo pomembne naloge, tudi Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije. Imajo stalne naloge in Državni zbor to, vsaj tisti, ki se z gospodarstvom ukvarjamo, vemo. Gre za potrebo po stalnem spremljanju situacije v gospodarstvu, za potrebo po tem, da se proučujejo različne spremembe, trendi in da se skladno s tem dajejo pobude in da se zbornice tudi odzivajo, kadar je treba. To so bolj občasne ali ad hoc naloge, ko se odzovejo na predloge zakonov, ki jih pripravljajo drugi, ko se morajo odzvati na nenadne spremembe razmer na trgu ali kaj podobnega. Ima pa Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije tudi neko posebno nalogo in vlogo, ko dolgoročno in več let zapored pripravlja svoja stališča in zahteve, ki jih enkrat letno obelodanijo, kasneje spremljajo in ugotavljajo stopnjo realizacije. Sam sicer mislim, da ima Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije s svojimi predlogi celo preveliko moč, prevečkrat sta vlada in Državni zbor v zadnjem obdobju nasedla njihovim predlogom, ki se niso izkazali za dobre. Vendar pa je treba priznati, da so učinkoviti. Torej, tudi če niso bili vsi predlogi z njihove strani dobri, so pa obvladali tehnologijo, s katero so svojo voljo znali uveljaviti. V poslanski skupini, ko smo o teh dilemah razmišljali, nismo bili čisto enotnih stališč. Večinsko stališče v Poslanski skupini nepovezanih poslancev pa je, da se morajo tovrstne spremembe delati bolj premišljeno, bolj dolgoročno, z notranjo razpravo znotraj zbornice same, zato bomo večinsko tudi nasprotovali sprejemu takšnega zakona.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 27.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA DRUŽINSKEGA ZAKONIKA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA Predlog Družinskega zakonika je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Vlada prihaja. Vlada prihaja, za vašim hrbtom, gospod Tanko. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade. Besedo ima dr. Anja Kopač Mrak, državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, drage poslanke in poslanci! Družinska razmerja so trenutno urejena v 35 let starem Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerah. Posebnost družinskopravne ureditve je prav dejstvo, da je bila ta materija v 70-ih letih prejšnjega stoletja zastavljena pravno dodelano in družbeno moderno, saj je bil veljavni zakon le trikrat noveliran, kar je v zadnjem času prava redkost. Tak kvaliteten in napreden predlog Družinskega zakonika je danes, spoštovane poslanke in poslanci, ponovno pred vami. V predlogu zakonika smo sledili praksi sodišč, centrov za socialno delo, spoznanjem teorije ter mednarodno-pravnim trendom. Tako v zakoniku, zato smo ga imenovali zakonik in ne zakon, celovito urejamo celotno družinsko pravo in v interesu koristi otroka krepimo vpliv države na odnose znotraj družine. Ta pomoč države se kaže predvsem v tem, da bo več možnosti za intervencijo v te odnose, kadar bo to treba zaradi varstva in koristi otroka. Korist otroka je tudi sicer osnovno načelo zakonika in vodilo pri oblikovanju posameznih členov. Poseben poudarek je bil namenjen oblikovanju take pravne ureditve, v kateri bo položaj otroka v postopkih in tudi že pred njimi čim bolje varovan. Iz tega vidika moramo prvenstveno omeniti prenos odločanja o ukrepih za varstvo in zaščito otrok s centrov za socialno delo na sodišča. Vlada je sprejela tudi že vse potrebne pravne podlage, da se bodo lahko po sprejemu zakonika na vseh enajstih okrožnih sodiščih oblikovali posebni družinski oddelki, postopki pa bodo obravnavani prednostno. Na ta način bomo nedvoumno pripomogli k hitrejšemu in bolj enotnemu odločanju o zadevah z družinskega področja. Cilje zakonika bomo dosegli tudi s strokovno in svetovalno okrepitvijo centrov za socialno delo, ki po novem ne bodo več izvajali oblastnih aktov, ampak bo poudarjeno njihovo osnovno poslanstvo - torej strokovno delo z družino in otrokom. Na področju razmerij med zakonci na pobudo mladih uvajamo različne načine sklepanja zakonske zveze: od slovesnega obreda pa tudi do povsem neformalnih oblik sklenitve zakonske zveze. Pomembno novost predstavlja tudi sklepanje premoženjskopravnih pogodb med zakonci. Na predlog nevladnih organizacij s predlogom zakonika primerneje urejamo položaj odraslih oseb, ki zaradi motnje v razvoju ali zdravstvenih težav niso sposobni sami skrbeti za svoje pravice, tako da odpravljamo institut odvzema poslovne sposobnosti in podaljševanje roditeljske pravice. Ker je pravilo mirnega reševanja sporov tisto, ki nedvomno pripomore k ohranitvi dobrih odnosov v družini in k čim manj bolečim razdorom le-teh, moramo omeniti povsem novo poglavje, ki ureja predhodno svetovanje in družinsko mediacijo. Kvalitetni družinski odnosi so po oceni predlagatelja najprimernejše okolje za otrokov razvoj. Po oceni predlagatelja pa je treba družino gledati z vidika otroka in iz tega vidika tudi menimo, da je družina lahko tudi takrat, ko otrok živi v istospolni skupnosti, zato je v prenovljenem poglavju o posvojitvah poleg nove možnosti posvojitve s strani zunajzakonskih parov izrecno poudarjeno enostranska posvojitev s strani istospolnih staršev. Pri tem je edini cilj, da urejamo pravni položaj otrok, ki v teh družinah že živijo. Tudi sicer želimo z zakonikom na novo urediti pravna razmerja istospolnih partnerjev, tako predlog zakonika predvideva dva nova instituta: partnersko in zunajpartnersko skupnost, kjer skladno z odločitvijo Ustavnega sodišča pravni položaj istospolnih partnerstev, razen v segmentu skupnih posvojitev – torej ne ustvarjamo novih istospolnih družin –, na ta način izenačujemo s pravnimi posledicami zakonske zveze oziroma zunajzakonske skupnosti. Spoštovane poslanke in poslanci. Ob tej priliki vas pozivam, da podprete tudi vladni amandma, ki ponovno vzpostavlja definicijo zunajzakonske skupnosti, kot smo jo predlagali v osnovni različici zakonika. Državni zbor je namreč sprejel predlog Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke in taka sprememba je po oceni vlade nedopustna. Registracija zunajzakonske skupnosti, ki je predlagana z dopolnilom, namreč ni v skladu z neformalno naravo zunajzakonske skupnosti. Navedena sprememba definicije pomeni tudi nedopusten poseg v pravice zunajzakonskih partnerjev, ki se ne bodo želeli odločiti za registracijo svoje zveze, in hkrati vpliva tudi na številne [[...]] [[znak za konec razprave]] Za konec bi morda omenila tudi, da se uvaja institut zagovornika otroka. Dejansko je celoten Družinski zakonik prepleten s potrebo po zaščiti in varstvu otroka, zato vas ob koncu pozivam, da ga podprete.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil France Cukjati.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Smo pri tretji obravnavi Družinskega zakonika kot enega najpomembnejših zakonov, ki globoko posegajo v človekovo intimo in v neposredno življenje vseh, ki živimo v taki ali drugačni družini. Gre za Družinski zakonik, torej zakonik o družini. In seveda naš prvi cilj je, kako ta zakonik pojmuje družino. In sicer pravi tako: "družina je življenjska skupnost otrok z enim ali obema od staršev ali z drugo odraslo osebo, če ta skrbi za otroka..." in tako dalje. Torej, družina je nekoliko drugače, kot je bila doslej, definirana. Star zakon iz leta 1976, ki ni bil nikoli glede tega sporen, pravi: "Družina je življenjska skupnost staršev in otrok, ki zaradi koristi otrok uživa posebno varstvo." V 53. členu ustave je zapisano, da država varuje družino, materinstvo in očetovstvo. In takrat, ko se je pisalo ustavo, pred 20 leti, je bilo povsem jasno, kako se je pojmovalo družino. Družina je bila, tako kot je takrat bilo zapisano v zakonu, skupnost staršev in otrok, in ne kakršnakoli skupnost nekega odraslega človeka z otrokom in podobno, ampak staršev in otrok. Sedaj tega ni več. Zakonik torej spreminja pojmovanje, ki je zabeleženo v ustavi. Spreminja ustavno določbo. Menimo, da je to nesprejemljivo, kajti tudi mednarodno pravo se zaveda, da se definicij, ki so zabeležene v ustavi in določajo vrsto pravic in ustavnih določb, ne more kar tako spreminjati, kajti s tem se spreminja ustavno določbo. Ustava govori, da država varuje družino, in seveda družino se je pojmovalo kot skupnost staršev in otrok, takrat. Primer: Evropsko sodišče za človekove pravice je junija lani v znanem primeru Schalk&Kopf proti Avstriji, kjer sta dva istospolno usmerjena zahtevala poroko in se sklicevala na mednarodne konvencije o človekovih pravicah, da če se vsi lahko poročijo, se lahko tudi onadva, torej sodišče je zaključilo takole: "12. člen Konvencije o človekovih pravicah, ki govori o pravici do sklenitve zakonske zveze, avstrijski vladi ne nalaga dolžnosti, da istospolnim parom zagotovi dostop do poroke. 8. člen, ki vključuje pravico do ustanovitve družine, velja za moškega in žensko. Treba je upoštevati tudi zgodovinski kontekst petdesetih let 20. stoletja, ko je bila konvencija oblikovana. Takrat se je zakonska zveza jasno razumela v tradicionalnem smislu kot zveza med partnerjema različnih spolov. Tako torej Evropsko sodišče za človekove pravice. Pa ne da se kar tako z zakonom z navadno večino spreminjati ustavnih določb. To je tako, kot če bi, recimo, šli spreminjat definicijo ljudstva. Ustava pravi: oblast ima ljudstvo, mi bi pa recimo nekje rekli, da je ljudstvo tisto, ki podpira recimo vladnega trojčka, ostalo je pa drhal, kretenizem in podobno. Spremenili bi definicijo in bi potem vsem ostalim odvzeli volilno pravico. Gospodje, to je čudno in sklicevanje predvsem Vlade na to spremembo je seveda nesprejemljivo. Govorilo se je, vsi morajo imeti enake pravice v vsem, tudi Ustavno sodišče, ko je odločalo o tem, da naj bodo pravice istospolnih glede dedovanja izenačene s pravicami zakoncev do dedovanja, a je pri tem Vlada prezrla, namerno ali nehote, v obrazložitvi neko dikcijo, ki takole pravi, torej Ustavno sodišče pravi: "glede dedovanja je treba izenačiti", jasno, in to smo mi tudi želeli, smo skušali na zahtevo Ustavnega sodišča dvakrat v tem Državnem zboru to ustavno določbo uveljaviti in spremeniti zakon, ki govori in določa življenje v istospolni partnerski skupnosti, pa nismo uspeli. Ustavno sodišče je pa glede drugih okoliščin reklo takole: o diskriminacijski obravnavi govorimo takrat, kadar država na podlagi osebnih okoliščin različno obravnava posameznike v enakih situacijah. Če položaja, pravi Ustavno sodišče, ki ju primerjamo, v bistvenem nista enaka, ne moremo govoriti o neustavni diskriminaciji. Položaj istospolnih je seveda biološko gledano povsem drugačen kot položaj zakoncev ali moškega in ženske v izvenzakonski skupnosti. In tudi vrhovna državna tožilka, gospa Erika Panjtar Podrekar je rekla takole glede take interpretacije, ki si jo je privoščila Vlada ob zagovarjanju popolne izenačitve istospolnih partnerjev z zakonci na vseh drugih področjih, citiram: "Zdi se, da je predlagana nova definicija družine namenjena predvsem novi ureditvi možnosti zasnovanja družine istospolnim partnerjem s posvojitvijo." Zakaj pa mi vztrajamo na stari klasični naravni definiciji družine? Definicija družine je namreč definicija. Mi seveda vemo, da ni idealnih družin, so tudi prepiri, so tudi ločitve, imamo tudi enostarševske družine, imamo takšne in drugačne. Ampak definicija je namenjena temu, da vemo, kakšno okolje je za otroka najbolj pomembno, je najboljše. Saj takega okolja ne moremo zagotoviti otrokom, vendar ko ga damo v posvojitev, v rejništvo, se želimo približati podobi družine, ki vključuje očeta, mater, otroke – moškega in žensko, in to je osnovni pomen definicije. In seveda, da ne govorimo naprej, kako je pomembno to pojmovanje družine tudi na drugih področjih. Zakaj danes pedagogi, učitelji, vsaj tisti, ki niso obremenjeni z nekim deviantnim feminizmom, govorijo, da je tudi v vrtcu pomembno, da niso tam samo vzgojiteljice, ampak tudi kakšen vzgojitelj. Tudi v šoli je pomembno, da niso samo učiteljice, ampak tudi kakšen učitelj, da je okolje heteroseksualno. To govorijo vsi, tudi učbeniki pedagogike, psihologije in podobno. Pomeni, da je definicija, ki sledi naravni obliki, naravni družini, izrednega pomena v vseh drugih podsistemih, ki se ukvarjajo z otrokom. Torej degradacija družine na nivo kakršnekoli skupnosti pomeni vrednostno izenačitev naravnega okolja, to se pravi družine, s kakšnim koli okoljem, samo da bo ljubezen. Saj ljubezen je prva in je najbolj pomembna, ampak to ni vse, to ni vse za otrokov razvoj. In seveda tukaj zakonik z istospolno partnersko skupnostjo, ki jo popolnoma glede vsega z 111.a členom izenačuje z zakonsko zvezo, ali celo zunajpartnersko skupnostjo, to je neka nova pogruntavščina, to je torej neka istospolna skupnost, ki se jo ugotavlja, in če je dalj časa trajajoča, je izenačena z zakonsko zvezo. Seveda glede tega je zunajpartnerska, zunaj partnerska skupnost, ne vem, kako se bo to imenovalo, sploh sporna. Enkrat sem že omenil, da to je tako: dva študenta, ker nimata dovolj denarja, da bi vsak sam plačeval sobo, si najameta skupno sobo in po štirih letih eden, recimo, umre v prometni nesreči in bo drugi rekel, jaz hočem dedovati, jaz hočem biti dedič, jaz sem dedič njegovega premoženja, kajti živela sva skupaj, dalj časa, imela sva skupno gospodinjstvo, videli so naju, ko sva šla v kino skupaj, ja seveda [[...]]Torej, kaj je bilo v postelji, to pa itak ni bistveno, saj take skupnosti tudi brez spolnosti obstajajo. Smešno, smešno in taka skupnost je izenačena z zakonsko zvezo. Dobro. Dalje. Zaradi degradacije družine sodišče ne bo imelo nobenega kriterija, komu dodeliti otroka v posvojitev. Nobenega kriterija. To se pravi, družina je vse, kakršnakoli skupnost, istospolni so izenačeni z zakonsko skupnostjo in odslej naj bi sodišče odločalo o posvojitvi in ne center za socialno delo in ko se bo želelo sodišče približati okolju, ki je družina, ne bo imelo nobenega kriterija razen tega, da bo pogledalo na seznam prijavljenih kandidatov. In ko bodo na vrsti istospolni, bo otrok dodeljen njim. Morda pa, ne bom rekel, da so istospolni pogosto tudi, nočem biti žaljiv, vendar sodišče ne bo nobenega kriterija imelo in ga bo dodelilo istospolnim, ob tem pa je na vsakega otroka, ki naj bi bil posvojen, 10 parov zakoncev, družin, ki bi želeli posvojiti, pa ne morejo. Ki bi želeli posvojiti, pa sta moški in ženska, ampak sodišče bo odločilo tako kot bo odločilo. Mi smo želeli vsaj v tem primeru, če so istospolni vključeni v posvojitev, da se naredi sodiščem nek osnovni kriterij, po katerem naj izbirajo - ne samo po vrstnem redu prijavljenih, ampak tudi po nekih drugih kvalitetah, v smislu, da ima prednost pravica otroka do čim boljšega okolja, v katerega je posvojen, in ne pravica tistih, ki so prijavljeni za posvojitev, da dobijo otroka, vendar nismo uspeli. Dalje. Tudi sodišče oziroma zakonik z izenačitvijo in degradacijo družine, z izenačitvijo zakonske zveze z istospolno skupnostjo in družine s skupnostjo istospolnih, potem tudi vključuje vse tiste pravice, ki jih ima zakonska zveza, in vse tiste pravice dodeljuje tudi istospolnim. No, med ostalimi pravicami naj samo omenim pravico do svobodnega odločanja o rojstvu otrok. Vsakih deset let približno, no pred desetimi leti je gejevsko-lezbični lobi oziroma skupnost želela na Evropski svet oziroma na etično komisijo Evropskega sveta vložiti zahtevo, da naj bi tudi istospolni imeli pravico do svobodnega odločanja o rojstvu otrok, točno tako se je glasila zahteva. In sedanji drugič izvoljeni predsednik Slovenske akademije znanosti in umetnosti je lani, ko se je začela razprava o Družinskem zakoniku, povedal, kako je potekala odločitev na tej bioetični komisiji Evropskega sveta, saj on je član, bil je tudi predsednik te komisije. In je rekel: vsi člani so enotno zavrnili to zahtevo, kajti to pomeni vstop v nove medicinske možnosti, manipulacije z genskim materialom, manipulacije z nadomestnim materinstvom, skratka zelo negativen odnos do celotnega okolja, v katerem se rojevajo in živijo otroci. In so ugotovili, da je ta zahteva izraz njihove zahteve po pridobitvi otroka in ne po skrbi za otroka, ki je v njihovi zahtevi bila v celoti zanemarjena, v celoti zanemarja skrb za otroka in otrokove pravice do normalnega naravnega okolja. Seveda je bilo to zavrženo, ampak zopet se te zahteve pojavljajo. Ne vem, zakaj bi bila Slovenija sedaj prva, ki bi takšno reč določila oziroma dovolila. Menim, da to ni dobro, da je to ponižujoče za vse bodoče generacije. Ko vse to navajamo, je povsem jasno, da so določena področja, ki nimajo nobene zveze z družino, ki nimajo nobene zveze z Družinskim zakonikom in ne sodijo v ta zakon, so nasilno vnešene stvari in to stvari, ki naj bi se reševale bolj adekvatno v drugih zakonih. Tudi recimo primer rejništva, kjer je združenje Moč za zaščito otrok, ki ne morejo živeti pri starših vsem poslancem poslalo dopis, s katerim zelo dobro analizira in navaja, da rejniška družina ni družina v smislu Družinskega zakonika, rejnik je posamezna oseba in niso vsi člani družine, v kateri je ta rejenec, rejniki - rejnik je ena oseba, rejniška družina je navadna družina, ki predstavlja najboljše okolje, da je nek otrok dodeljen posameznemu rejniku, po navadi materi v tej družini zaradi tega, da ima otrok pač to okolje, ki je podobno družini, seveda sedaj, ko je definicija družine taka, bo rejnik lahko tudi istospolni partner, ko je ta definicija spremenjena. Vsekakor pa rejenec ne postane član rejniške družine, starševske pravice ohranijo biološki starši otroka in rejenec tudi ne deduje v rejniški družini, skratka ni član družine in to ne sodi v ta zakonik. In sedaj, če pomislimo, kaj vse je v tem zakoniku, kar tja ne sodi, je morda najbolj slikovito povedati naslednje. Glejte, beseda "mož" se pojavi šestkrat v tem zakoniku, pa je preko 300 členov, "žena" dvakrat, "oče" 78-krat, "mati" 46-krat, "partner" 107-krat, "istospolni" 57-krat. To je zakonik o istospolnih zvezah in morda bi mu bilo bolj korektno dati tak naslov, pa potem reči, da to in to poglavje pa velja tudi za zakonsko zvezo. Torej, najbolj nas moti pojmovanje družine v tem zakoniku, ki ni samo v definiciji tako čudno navedeno, ampak se vleče tudi skozi ves zakonik. Če temu dodamo še čudno pojmovanje družine nekaterih vladnih poslancev, ki svojega psa štejejo za člana svoje družine, potem se slovenskemu narodu slabo piše. Kužka izbereš, ga kupiš, ga imaš rad, ga vodiš na sprehod, ko pa ostari, ga pelješ k veterinarju, da ga evtanazira, potem pa kupiš drugega. Torej, če zakonik postavlja v ospredje ne interes otroka, ampak interes tistih, ki bi si tako ali drugače radi, bom rekel v narekovaju, kupili otroka, potem tudi na državni ravni otrok postaja vrednostno podoben kužku, postaja igrača. Morda se bodo ne le v Ameriki, ampak tudi pri nas kmalu pojavile zahteve, da bi se kakšna dama poročila s svojim kužkom, to se dogaja, morda celo, da se kužka prizna v dohodninsko olajšavo, pri treh bulmastifih bi se to kar poznalo, no, rekli boste: smešno, žaljivo, perverzno in prav imate. A smešna, žaljiva in perverzna je pot, na katero bomo stopili, če bomo sprejeli ta zakonik in z njim smešno, žaljivo in perverzno razvrednotili naravno družino. Še nekaj bi rad opozoril: 3. člen - zakonska zveza; zakonska zveza sedaj govori, da je življenjska skupnost moškega in ženske, katere sklenitev, pravne posledice in prenehanje ureja ta zakon. izbrisali pa ste drugi odstavek prejšnjega člena, kjer je pisalo tudi: pomen zakonske zveze je v zasnovanju družine. Zakaj ste to brisali? Kajti, ustava pravi: država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, otroke in mladino ter ustvarja za to varstvo potrebne razmere. Seveda pri tem družino, vemo, kako ustava razume. Drugače kot pa ta zakonik. Povsem drugače. Država varuje družino. Po tem zakoniku pa se sprašujem, kdaj pa je družina družina, da jo bo država varovala? Vi rečete, samo takrat, ko je otrok rojen. In ko je otrok v kakšni skupnosti, v povezavi s kakšno odraslo osebo. Ja, kaj pa na poti v porodnišnico? A to še ni družina? Zakonca. A to nista družina? Ko je žena noseča? Zakaj je to pomembno? Na podlagi te ustavne določbe naj bi država imela poseben odnos do mladih družin. Do zakoncev, ki še nimata otroka, ker nimata stanovanja. Poseben odnos, eno pozitivno diskriminacijo, ki bi jo mi seveda pričakovali v temu zakoniku in pa tudi drugje, bolje zastavljeno, da ne bi kar objokovali demografskega propadanja slovenskega naroda. Skratka, to, kar je pred nami, ni več Družinski zakonik. Je le neka neužitna zmešnjava idej, med katerimi izstopajo tiste kontradiktorne določbe, s katerimi Vlada vztrajno sledi zahtevam številčno majhnih, a uspešno agresivnih lobijev. Kako so agresivni, smo videli na njihovih skrajno žaljivih transparentih zadnje parade ponosa, katere bolj avtentičen naziv bi morda bil parada sramote. S transparenti se namreč izraža bistvo demonstracije, ki je bilo tokrat v prostaški diskreditaciji posameznih oseb, ki si drznejo zagovarjati vrednote naravne družine. Gospe in gospodje, Slovenska demokratska stranka bo naredila vse, da ohrani naravno družino, vrednoto naravne družine. Vse. In da bo zaščitila otroka pred to zakonodajno zmešnjavo ravnanja z otrokom kot z igračo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Za malokateri, če sploh za kateri zakon si je ta Državni zbor vzel več časa kot za Družinski zakonik. V vseh dosedanjih obravnavah smo mu in mu bomo še namenili približno 70 ur. Tema je nedvomno pomembna. Vsi pač izhajamo iz takšnih ali drugačnih življenjskih in družinskih skupnosti in v njih po večini tudi živimo. Naše družine so različne. Klasične, enostarševske, reorganizirane, razširjene, rejniške, posvojiteljske, tudi istospolne. Naše življenjske skupnosti so včasih formalizirane, drugič pa ne. Različne so, tako kot smo različni mi. In zato, da lahko zajame vso raznolikost in kompleksnost družinskega življenja naše družbene realnosti, predlog Družinskega zakonika povzema univerzalno definicijo družine, ki jo je v mednarodnem letu družin, to pa je bilo leta 1994, sprejela Organizacija združenih narodov. Priznana skupina strokovnjakov pod vodstvom profesorja Wilfrieda Dumona s Katoliške univerze v belgijskem Leuvnu je napisala to definicijo, ki nikogar ne diskriminira, nikomur ničesar ne jemlje, nikogar ne ogroža in ničesar ne razvrednoti. To je univerzalna definicija družine, po kateri je družina skupnost odrasle osebe ali oseb, ki skrbijo za otroka ali otroke. Brez otrok družine ni. Osnovna vsaki družini je njena vsebina. Po Družinskem zakoniku je to starševska skrb, odnos zaupanja, skrbi, varnosti in ljubezni in ne oblika oziroma forma te družine. Samo s tako vključujočo definicijo lahko enakopravno varujemo pravice vseh otrok, ne glede na to, v kakšni obliki družine živijo. Sledeč sodbam našega Ustavnega sodišča pa tudi Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi Schalk&Kopf Družinski zakonik ureja tudi odnose v življenjskih skupnostih istospolnih in predvsem pravice otrok, ki v teh družinah živijo, in doslej niso bili deležni enakih pravic kot pa njihovi vrstniki iz drugih tipov družin. Tudi njihovi starši so se svobodno odločili za rojstvo svojih otrok in ti otroci so tukaj, v Sloveniji jih je približno 100. Naravni so seveda ti otroci, ravno tako, kot vsi ostali, tudi njihove družine so, če ne bi bile, jih ne bi bilo, najbrž so ravno tako po božji milosti kot vse ostale. Vse države, ki so v zadnjih letih urejale to področje, so se odločile za enako pot, ker posebna segregacijska zakonodaja, če bi se komu sploh lahko v 21. stoletju zdela primerna, zaradi kompleksnosti in medsebojne prepletenosti zakonodaje ne omogoča enake in učinkovite ustavno zagotovljene pravne varnosti. Če ponazorim to s prispodobo pšeničnega polja, ki nam vsem najbrž simbolizira neko plodnost, obilje, zadovoljstvo najbrž daje pogled na pšenično polje. Kaj vsebuje vsako pšenično polje, če seveda ni preveč polito s pesticidi in še čem? Če kdo ne ve, naj si pogleda na mozaiku, ki je v preddverju naše dvorane, in bo videl, da je tudi na pšeničnem polju na tem mozaiku zraven mak. Rdeči mak po navadi raste na pšeničnem polju. Nikoli ga ni toliko, da bi ta mak prerasel pšenico, da bi jo zadušil, to ni v makovi naravi. Seveda, če bi mak nekdo gojil s posebnim namenom, bi bil mak lahko droga, ampak tega se ne počne. Če že, za farmacevtske namene. Mak skratka sodi na pšenično polje, brez njega pšenica ni tako lepa, kot bi bila sicer. Še nekaj je z makom. Posebne sorte rastlina je, posebne sorte cvetica je. Če mak utrgate in ga daste v vazo, ne bo cvetel naprej, mak lahko raste samo tam, kjer je zrasel, sredi pšenice in zato tja sodi in tam je najlepši. Osnovni cilj Družinskega zakonika je zagotovitev otrokovih koristi v družinskih razmerjih pa tudi v postopkih pred sodiščem. Družinski zakonik uvaja institut otrokovega zagovornika in tudi družinsko mediacijo. Jasno se postavlja etična norma glede kaznovanja otrok, prepoveduje se ga. Napredek v primerjavi s sedaj veljavno več kot 30 let staro zakonodajo, ki je urejala to področje, je tudi delitev pristojnosti med centri za socialno delo, ki jim ostaja strokovno delo, ter specializiranimi družinskimi sodišči, ki bodo sprejemala odločitve. Odločitve tudi v primeru posvojitev, tako kot so jih do sedaj, na podlagi strokovnih kriterijev, ne kakšnega naključnega vrstnega reda, žreba ali še česa, kot je bilo po nemarnem in nalašč zavajajoče povedano v prejšnji predstavitvi mnenja poslanske skupine. Družinski zakonik ureja tudi ustreznejšo ureditev evidenc, vodenja postopkov posvojitve, poenostavlja pogoje za sklenitev zakonske zveze, regulira sklepanje predporočnih pogodb in uvaja še vrsto drugih novosti, ki sledijo družbeni realnosti in bodo našim družinam v 21. stoletju olajšale obstoj in razvoj. Predlog, ki je dolga leta nastajal tako na ministrstvu kot v strokovni javnosti, v skladu z našo ustavo varuje starševstvo, očetovstvo, materinstvo in ustvarja pogoje za ustvarjanje družine. V drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu je ta zakonski predlog doživel tako imenovane kompromisne spremembe, ki uvajajo simbolno razlikovanje poimenovanja raznospolne zakonske zveze in istospolne partnerske zveze, skratka, simbolno razlikovanje, posledično seveda tudi razlikovanje zunajzakonskih in zunajpartnerskih skupnosti ter omogoča tako imenovane čiste posvojitve le raznospolnim parom. Ravno tako nalašč, lažnivo in zavajajoče je bilo v prejšnjem mnenju poslanske skupine povedano, da bodo istospolni lahko, podobno kot raznospolni, posvajali otroke. Ne bodo jih mogli, razen bioloških otrok svojih partnerjev. Skratka, kot da smo v prvi obravnavi, ne pa v tretji in kot da se stvari vmes niso zgodile. Zgodile tako, da bi bile sprejemljive za čim širši krog slovenske javnosti. In da bi obenem ne krnile pravice tistih, ki v takih družinah, istospolnih družinah, že živijo. Še vedno ostaja kljub temu kompromisu po svoji vsebini Družinski zakonik primerljiv rešitvam, ki jih na tem področju poznajo razvite evropske in ostale svetovne države, po katerih se radi zgledujemo, po gospodarstvu, po skrbi za okolje, če hočete, po eni tako mačistični stvari kot je nogomet. Če boste pogledali, kdo so bili polfinalisti zadnjega svetovnega prvenstva, boste ugotovili, da so to Nizozemska, Španija, Nemčija, Urugvaj- kaj jim je skupno? Vsi imajo institut istospolne zveze urejen, skupaj z zakonsko zvezo za raznospolne jim omogočajo posvojitve, skratka napredne države so in zaradi tega nič slabše ne igrajo tako moške stvari kot je "fuzbal", recimo. Če smo že pri populističnih argumentih. Zaradi povedanega bomo zakonski predlog v Poslanski skupini Zares - nova politika seveda podprli. Na tem mestu pa žal ne morem mimo dejstva, da se že vseh 70 ur obravnave družinske tematike v Državnem zboru srečujemo z nerazumljivim, nerazumnim, predsodkov polnim demagoškim, ideološko zaslepljenim, populističnim, nestrpnim in agresivnim nasprotovanjem zakonskim rešitvam, ki širijo pravice iz družinske zakonodaje na otroke in na pare ter družine, ki jih je doslej pravna ureditev ignorirala. Priča smo lahko nesramnim žalitvam, sovražnosti, vtikanju v zasebnost, kot so ga poznali samo že preživeti totalitarizmi, pa vsiljevanju enega načina življenja in ljubezni kot edinega možnega in zatiskanju oči pred dejstvi moderne evropske in sodobne slovenske družbe - pred življenjem današnjega časa, ko polovica otrok ne živi v nuklearnih družinah z očetom in mamo, ampak v reorganiziranih enostarševskih in še kakšnih drugačnih; v času, ko se polovica otrok ne rodi parom v zakonski zvezi, ampak v zunajzakonski zvezi. Nikjer ni bilo v tej debati diskurzov, ne duha ne sluha o krščanskem razumevanju, odpuščanju, dopuščanju drugačnosti, recimo. Posledice takšnih in podobnih razprav niso samo obsojanja in zgražanja vredni dogodki ob paradi ponosa v Splitu, ampak žal tudi pretepi istospolnih turistov v Ljubljani. Takšni smo še vedno. Civilna iniciativa, ki nasprotuje sprejemu Družinskega zakonika, si je za svoj simbol – pomenljivo – izbrala butaro. Ni prvo gibanje, ki se je v zgodovini primerjalo z butaro, s tem starorimskim simbolom enotnosti in moči, v italijanščini se butari reče "fascio", tudi fašizem si je za svoj simbol izbral butaro. Je treba reči kakšno besedo več o tem, kakšna so stališča fašizma o egalitarizmu, o enakosti med spoloma, odnosu do manjšin, pa naj bodo nacionalne ali pa spolne? Upam da ne, upam da v 21. stoletju v Sloveniji tega ni treba ponavljati. Edina vsebina, ki jo z amandmaji v tretjem branju še lahko spremenimo, je definicija zunajzakonske skupnosti. Odzivi javnosti v zadnjem mesecu so predlagateljem sramotnega določila o registraciji zunajzakonske skupnosti pokazali, da takšna določba nima mesta v Družinskem zakoniku. Je pa vsebinsko nadaljevanje pravzaprav večne teološke debate o tem, kaj je treba za odrešitev na sodni dan. Ali je to prava vera ali so to dobra dela? V Poslanski skupini Zares - nova politika smo prepričani, da so dobra dela tista, ki nas določajo, tako kot je kakovost odnosa v družini, ne pa njena oblika, tista, ki določa družinsko srečo. Zato bomo amandma vlade, ki v zakon vrača izvorno besedilo, ter celotni Družinski zakonik odločno in prepričano podprli, ker verjamemo, da je dober za slovensko družbo 21. stoletja. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik, spoštovana gospa državna sekretarka s sodelavko, spoštovani kolegice in kolegi. Ponovno poudarjam, da je nov Družinski zakonik potreben, v večini določil dober, na njega čakajo vsi, ki se s problematiko družin in otrok ukvarjajo. V enem delu pa je po našem prepričanju žal nesprejemljiv. Poslanci Slovenske ljudske stranke ga ne bomo podprli, saj kljub našim pobudam, predlogom in pozivom že od leta 2009 dalje, torej že od prvih razprav in osnutkov v njem ostajajo sporne določbe, ki spreminjajo definicijo zakonske zveze in družine in s tem temeljno posegajo v našo slovensko družbo, ki je tradicionalno naklonjena družini. V umetni dilemi, ki jo glede prednosti pravic istospolnih partnerjev glede posvojitev postavljajo podporniki sprememb definicije družine, nasproti pravicam otrok, se bomo poslanci SLS zagotovo postavili na stran pravic otrok, najšibkejših članov naše družbe, saj smo prepričani, da je naravna pravica otroka do obeh staršev, do matere in očeta, pomembnejša in ima prednost pred željo istospolnih partnerjev do posvojitve otrok. Pomen sklenitve zakonske zveze je stvarno utemeljen v zasnovanju družine, zato nasprotujemo nepotrebnemu spreminjanju te definicije v zakonu in sprejemu zakonika v celoti. Na sprejem Družinskega zakonika sicer čakamo že desetletje. Tak kot je, pa je za nas nesprejemljiv in je bolje, da v veljavi ostane stari zakon. Res je, da zakonik obsega preko 300 členov, najpomembnejše razprave pa so se ves čas vrtele le o nekaterih, predvsem uvodnih členih, ki posledično vplivajo na vsebino in urejanje razmerij v naši družbi. Ministrstvo smo večkrat pozvali, naj umakne sporne določbe, ki bodo razvrednotile pomen zakonske zveze in klasične družine. Pisno smo k temu pozvali tudi predsednika Vlade, gospoda Pahorja, koalicija pa trmasto vztraja. V obstoječem zakonu, ki ureja področje zakonske zveze in družine, je jasno določeno, da je pomen zakonske zveze v zasnovanju družine. Predlog zakonika pa nasprotno ne določa nikakršnega pomena, cilja ali smisla zakonske zveze, razen medsebojne navezanosti partnerjev. Z dopolnili je koalicija v teku postopka zgolj preselila sporne določbe v nove člene, ureditev in njen namen pa ostajata enaka. Namen je izenačitev istospolnih zvez z zakonsko zvezo in s tem možnost posvojitve otrok, pa čeprav le v primeru ko gre za otroka enega od partnerjev. Družinski zakonik poleg natančnejše in smiselnejše delitve ukrepov med centre za socialno delo in sodišča prinaša tudi ukrepe zaradi zaščite starševske skrbi ter na drugi strani koristi otroka in izrecno določa nekatera načela, ki jih je treba pri odločanju o ukrepih za varstvo koristi otrok spoštovati. Ta načela v teoriji veljajo sicer že sedaj, zakonik pa bi jih tudi zakonsko določil. Na drugi strani pa najpomembnejše pravice otroka, to je naravne pravice otroka do obeh staršev, do matere in očeta, zakonik ne spoštuje dosledno - na primer pri posvojitvah in je zato slabši od dosedanje ureditve. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke zato ugotavljamo, da je namen zakonika povsem drugačen, kot se ga skuša predstaviti v javnosti. Zakonik izenačuje različne skupnosti v določbah, ki so za nas sporne in ki bodo imele negativne in dolgoročne posledice na našo družbo. Zato bomo v Poslanski skupini SLS zakoniku nasprotovali in to pričakujemo tudi od večine poslank in poslancev, da se na ta način izognemo razpravi v Državnem svetu, morebitno izglasovanem vetu, predlogu za referendum in ustavni presoji dopustnosti tovrstnega referenduma. Torej celi vrsti nepotrebnih postopkov, še posebej v tej težki gospodarski situaciji, ko so drugi ukrepi in razprave bistveno bolj potrebni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Franc Jurša.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav državni sekretarki in sodelavki, kolegice in kolegi! Družinski zakonik je v naši obravnavi že več kot eno leto, za to smo uporabili več kot 70 ur razprave. In po zelo izčrpavajoči razpravi, ki še bolj kot zakon sam razburja javnost, bomo danes o njem v Državnem zboru odločali. Treba je priznati, da je po 35. letih veljavnosti Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih čas, da se na tem področju zakonodaja temeljito prilagodi dejanskim razmeram družinskega življenja v 21. stoletju. Je pa res, da ljudje marsikje v Sloveniji, še posebej na podeželju, zakon v predlagani obliki večinsko zavračajo. Družinski zakonik je kot celosten, glede na veljavno družinsko zakonodajo partnerskih zvez predvsem moderniziran, pripravljen na podlagi prakse sodišč in centrov za socialno delo, spoznanj in teorije in povzema današnjo dejansko prakso ter problematiko zakonskega in družinskega življenja kot takega. Bistvena točka Družinskega zakonika je namenjena otroku in zagotavljanju njegove koristi. Prva točka, ki prispeva k temu, je že sama, na novo postavljena, definicija družine, ki zaobjema temelj razmerja med otrokom in odraslo osebo, ki zanj skrbi – ne glede na to, ali sta to oba starša ali samo eden ali druga odrasla oseba, ki za otroka skrbi, in ji ta zakon do otroka daje določene dolžnosti in pravice. Taka rešitev je bistveno bolj približana realnosti glede na to, da je za današnje družinske skupnosti, ki obstajajo, pa nimajo enakovredne pravno-formalne podlage, z vidika udejanjanja vseh pravic in obveznosti, ki veljajo v klasični družini, značilna velika raznolikost v sestavi tako imenovanih družinskih članov. V Poslanski skupini DeSUS se strinjamo, da je prav, da v kakršnikoli obliki družine se otrok znajde – na kar ne more vplivati – ima, kar se tiče ureditve pravnih razmerij med njim in odraslim članom družine, ki zanj skrbi, pravico do enake obravnave kot to velja za otroke iz klasične, tradicionalne slovenske družine. Vloga družine je več kot samo biološka. Bistvena za otrokovo korist je socialna vloga, ki jo daje zdrav in kvaliteten družinski odnos med osebami, ki živijo skupaj. Dejstvo je, da ta zakonik namenja otroku in njegovi varnosti in koristim več pozornosti, kot jo lahko pripišemo sedanji ureditvi. Njene pomanjkljivosti se kažejo kot kritične praktično vsak dan – v v javnosti odmevnih primerih in tudi v tistih primerih, za katere ne izvemo, se pa številčno pojavljajo in dejstvo je, da je tako ali drugače okrnjena in zaznamovana integriteta otroka. Kritike upravičeno gredo na račun neustreznih in predolgih postopkov, ki nedvomno vedno pustijo posledice na otroku samem. Zato v poslanski skupini podpiramo novosti v postopkih, ko mora v družinsko okolje poseči država. S tem zakonikom se uveljavlja ločitev strokovnega svetovalnega dela centrov za socialno delo od faze sprejema odločitve o potrebnem ukrepu, vključno z odločanjem o rejništvu, skrbništvu in posvojitvi otroka, ki spada v domeno sodišč. Pozdravljamo uvedbo instituta zagovornika otroka in izrecno prepoved telesnega kaznovanja otrok in drugega ponižujočega ravnanja in s tem izpolnjevanje zavez iz Konvencije o otrokovih pravicah. Zakonik v delu, ki se nanaša na urejanje razmerij med partnerji, uvaja mnogo izboljšav, ki bodo prispevale k lažjemu in hitrejšemu reševanju medsebojnih odnosov za primere, ko se zveza konča. Prispevek k temu bo vsekakor ženitna pogodba; manj sporov pred sodišči in hitreje rešeni konflikti med pari, ki se bodo razšli, bo tudi zaradi možnosti predhodnega svetovanja in družinske mediacije, zakon pa s svojimi določili sledi tudi načelu varovanja šibkejšega od partnerjev. V drugi obravnavi zakonika smo dobili 4 jasne in ločene definicije partnerskih zvez in posledično iz njih izpeljano skorajda formalnopravno izenačitev učinkov teh zvez z izjemo posvajanja tako imenovanih "tujih" otrok v istospolnih razmerjih. Ta kompromisna rešitev za ureditev definicij partnerskih zvez in iz njih izvirajočih medsebojnih pravic in obveznosti pomeni zbližanje realnosti, ustavnopravno zapovedanih pravic in tudi mnenja javnosti. Glede na to, da slovenska družba, kot se je pokazalo, še ni zrela, da bi brez zadržkov sprejela popolnoma liberalen pristop za enako ureditev vprašanj v različnih tipih partnerskih skupnosti - torej popolno izenačitev tudi pri poglavju o posvojitvah - poslanci DeSUS načelno sicer menimo, da bi bilo dobro, da zavoljo usode celotnega zakonika, ki je sicer dober in je njegovo sprejetje zavoljo koristi otrok in tudi zaščite šibkejšega partnerja v zvezi nujno, zakonik podpremo v obliki, kot je zapisan, ampak imamo pomisleke zaradi večinskega mnenja slovenskih državljanov in državljank. Glasovanje o Družinskem zakoniku v naši poslanski skupini ne bo enotno, glasovali bomo namreč po svoji vesti in prepričanju.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavila mag. Sara Viler.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Predstavnici ministrstva, poslanke in poslanci! Slovensko javnost že skoraj dve leti burijo razprave in postopek sprejemanja novega Družinskega zakonika. Intenzivni odzivi tako strokovne kakor tudi laične javnosti in večmesečne maratonske razprave in pravni voluntarizem predlagatelja so sprejemanje novega Družinskega zakonika pripeljale do končne točke, ko ni z njim več zadovoljen ne predlagatelj, ne koalicija še manj pa laična in strokovna javnost. Kot zadnje je presenetilo in razburilo sprejetje 4. člena Družinskega zakonika, po katerem je zunajzakonska skupnost samo registrirana skupnost moškega in ženske ali pa neregistrirana, če se je paru rodil otrok. Številni so namreč mnenja, da so se s sprejetjem omenjenega člena pojavila še dodatna številna vprašanja glede prekinitve take zunajzakonske skupnosti in ostalih pravic, ki bi izvirale iz takega razmerja. Še bolj dvoumno je dejstvo, da omenjeni člen ni predvidel pogojev za registracijo take skupnosti kot na primer, da oseba ne sme imeti že sklenjene zakonske zveze ali že registrirane izvenzakonske skupnosti. Namesto, da bi država stremela po urejenem načinu družine in družinskih razmerij, dajemo veljavo tako imenovanemu "koruzništvu" in tako se večina podreja interesom manjšine. Navsezadnje člen dovoljuje več registriranih izvenzakonskih skupnosti oziroma poleg veljavne zakonske zveze še izvenzakonsko zvezo. Torej s sprejemanjem take zakonodaje uvajamo poligamijo, čeprav se vedno znova poudarjajo le pravice in zaščita otrok. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da sprejemanje takih členov in zakonov ne zagotavlja celovitega varstva in zaščite otrok. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli amandma vlade, po katerem bo zunajzakonska skupnost definirana kot je bila prej: da je dlje časa trajajoča življenjska skupnost moškega in ženske, ki nista sklenila zakonske zveze, pravne posledice pa bodo enake kakor veljajo med poročenimi pari. Ravno tako bomo podprli amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki določa, da se partnerjem ni treba registrirati, lahko pa s podpisom pred notarjem ali državnim organom izrazita svobodno voljo po skupnem življenju, če želita, da pravni učinek zunajzakonske skupnosti nastopi, preden njuna zveza velja za dlje časa trajajočo. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke pozdravljamo vključitev v predlog Družinskega zakonika določila o predporočni pogodbi. Določbe zakonika, ki predvidevajo, da se bodoča zakonca lahko izogneta zakonitemu premoženjskemu režimu, in se prosto dogovorita glede pogodbenega premoženjskega režima, bi utegnile preprečiti nekatere spore o delitvi premoženja ob morebitni razvezi. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ponovno poudarjamo, da nasprotujemo delu predlaganega Družinskega zakonika glede povečevanja pooblastil centrom za socialno delo v postopkih družinske mediacije. Že več let opozarjamo, kako neučinkovito in nestrokovno je delo centrov za socialno delo v primerih varovanja pravic in preprečevanja zlorab otrok, družinskega nasilja in nasilja nad starejšimi. Ravno tako skoraj ne mine mesec, da v Državnem zboru z novimi sprejetimi zakoni ne bi dodatno povečevali pooblastil centrov za socialno delo. Nihče od nas pa se ne vpraša, kako kvalitetno in strokovno bo delo zaposlenih, če se njihova nestrokovnost in neučinkovitost kažeta na vsakem koraku že danes. Neštete zgodbe o umorih, nasilju in patološkem stanju posameznikov v odnosu do šibkejših – kot so otroci, ženske in starejši – pa niso spodbudile predlagatelja Družinskega zakonika, da bi razmislil o drugih alternativnih rešitvah podeljevanja javnih pooblastil in pristojnosti v odnosu do otrok in družine. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke se zavedamo, da če bi bil predlog Družinskega zakonika izglasovan, je civilna iniciativa že napovedala zbiranje podpisov za sklic referenduma. Ravno tako pa je tudi negotova odločitev Državnega sveta. Torej se bo že številnim referendumom pridružil še eden? Ker to ni samo družinski zakon, ga v Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli, ko pa bo zakon družinski zakon, ga pa bomo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo! Prijazen pozdrav tudi državni sekretarki, gospe Kopačevi in pa vam, kolegice in pa kolegi! Res je, da tema, o kateri danes opravljamo zaključno debato in eno od zaključnih glasovanj, že kar nekaj mesecev ali pa še dlje, pretirano vznemirja in razburja Slovenijo in moram reči, da so kakšne razprave že prešle mejo tolerance, strpnosti, iskanja pravih rešitev in še kaj. Na drugi strani sem vesel tudi številnih sporočil in pa mailov, ki jih dobivamo. Nikdar in nikoli nisem verjel, da javnost tako ceni in spoštuje naše težko in naporno delo. Vsaj neko dobrodošlo priznanje v času, ko nas vsi kritizirajo vse povprek. Jaz mislim, da tisti, ki nam prepošiljajo maile z isto vsebino, ki jih niso sami podpisali, vsaj iskreno mislijo. Zdaj pa cinizem in šalo malo na stran, pa k resnim vsebinam zakona, ki ima nekaj sto členov. Gnev, srd, bes, nestrpnost in pa sovraštvo do drugačnih, ki so in bodo obstajali ne glede na zakon, ki ga bomo sprejeli, pa so se neupravičeno skoncentrirali mogoče na en ali dva, tri člene. Vlada je, tako kot je prav, v parlamentarno proceduro vložila predlog novega Družinskega zakonika, ki bo sistemsko uredil celotno področje družinskega prava. Še veljavni Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih iz daljnega leta 1976 namreč ne ustreza več spremembam v družbi. Pred nami pa je zagotovo zelo obsežen, moderen zakon, kot pritiče moderni družbi, kakršna želimo biti. In številne evropske in svetovne države, ki so tak zakon že sprejele, z njegovo uveljavitvijo nimajo prav nobenih težav, prav nič se ni porušilo razmerje med tradicionalno in drugimi družinskimi skupnostmi. Celo več, zmorejo brez obmetavanja s kamenjem, brez pretepanja in brez nestrpnosti. Govorimo o zakonu, ki je odziv na razmere v družbi in primeren času, v katerem živimo, z vključenimi sodobnimi civilizacijskimi normami. V zadnjih 35 letih so se tudi pri nas pojavile različne oblike družinskega življenja, tako smo ob tradicionalnih družinah dobili tudi veliko netipičnih družin. Tako v Sloveniji trenutno živi približno 75 % otrok v družinah z obema staršema, okoli 25 % odstotkov otrok pa samo z enim staršem. 25 %, gospe in gospodje, je takih družin! In mi zdaj, ko mečemo vse skupaj v en koš, v ta koš trpamo tudi 25 % otrok. To je realnost, to je dejstvo. Nimamo pa preverljivih statističnih podatkov, koliko otrok pri nas v resnici živi v istospolnih družinah, ki še kako neupravičeno burijo duhove. Po nekaterih ocenah naj bi bilo teh otrok trenutno do 100. Poleg tega pa je po podatkih iz leta 2007 dobrih 50 % odstotkov vseh otrok rojenih izven zakonskih zvez. Žal prejšnja vlada ni želela sistemsko urediti vprašanja različnih oblik življenjske skupnosti, zato je bil ob veljavnem Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih v letu 2005 kljub opozorilom o določenih neustavnih rešitvah sprejet še Zakon o registraciji istospolne partnerske skupnosti. Iz tistega obdobja je znana tudi izjava takratnega ministra, da istospolna partnerstva niso vprašanje Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, ampak Ministrstva za zdravje. Od sprejema tistega zakona do danes je minilo 5 let. Opravili smo široko razpravo o vsebinah, ki jih prinaša Družinski zakonik, ampak v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije izražamo razočaranje o nivoju te razprave, ki velikokrat presega ne samo nestrpen govor, ampak posega v vsebine sovražnega govora, ki različnost obravnava diskriminatorno kljub temu, da nam je Ustavno sodišče jasno povedalo, da ni dovoljeno kršenje človekovih pravic in temeljnih svoboščin na podlagi katerekoli, poudarjam, na podlagi katerekoli osebne značilnosti in mislim, da se o tem načeloma prav vsi strinjamo, samo v praksi, besedah, dejanjih in ravnanjih smo pa zelo različni. Tako je Ustavno sodišče leta 2009 ugotovilo neskladnost 22. člena predhodno navedenega zakona z ustavo. V odločbi je Ustavno sodišče zapisalo, da je pravna ureditev registrirane istospolne partnerske zveze podobna zakonski zvezi, razlikovanje v pravnih posledicah, na primer glede dedovanja, pa ne temelji na neki stvarni neosebni razlikovalni okoliščini, temveč na spolni usmerjenosti, kar zagotovo pomeni diskriminacijo. Predlog Družinskega zakonika to neustavnost zdaj ureja na sistemski ravni. Bistvena točka Družinskega zakonika je namenjena otroku in zagotavljanju njegovih koristi, to je po našem mnenju ključni in najpomembnejši del zakonika, torej koristi otroka. Vsi postopki posredovanja in reševanja na centrih za socialno delo, sodiščih morajo biti izvedeni hitro, učinkovito, predvsem pa v luči otrokovih koristi, da otroka čim prej umaknemo iz postopkov in mu omogočimo normalno življenje. Že nekaj časa se namreč v javnosti vrstijo kritike na račun dolgotrajnih postopkov v primeru razvez in določitve skrbnika za otroke. Zato v Liberalni demokraciji Slovenije podpiramo jasno ločitev med delom sodišč in centrov za socialno delo, ki bodo imeli okrepljeno svetovalno in strokovno vlogo. Medtem pa bodo okrožna sodišča odločala o ukrepih za varstvo koristi otrok, o rejništvu, o posvojitvah, o odvzemu otrok iz družine, o skrbništvu in podobno. Pozdravljamo tudi uvedbo dežurnih sodišč, ki bodo pripomogla k hitrosti postopkov. Končno bomo postavili tudi zagovornika otrokovih pravic, opozorila o tem so se že večkrat pojavila, v vsakem letnem poročilu Varuha človekovih pravic. Izpolnjujemo tudi obvezo, dano z ratifikacijo mednarodnih dokumentov, v zakoniku je jasno zapisana prepoved kaznovanja otrok, kot to določa 19. člen Konvencije o pravicah otrok. Predlog zakonika na novo ureja tudi zakonsko zvezo in razmerja med zakoncema ter zunajzakonsko skupnostjo. Ureja tudi razmerje med starši, med otrokom, določa oblike pomoči države pri težavah partnerskega in družinskega življenja, določa rejništvo, skrbništvo za otroke in druge osebe, ki potrebujejo posebno varstvo. V Liberalni demokraciji Slovenije se strinjamo z novo definicijo pojmov v Družinskem zakoniku ter s predlaganimi rešitvami, kajti premislek, na katerem temeljijo rešitve zakona, so zagotovo predvsem in samo skrb za otroka in njegova korist, spoštovanje pravne države in varovanje temeljnih človekovih pravic. Predvsem pa ima predlagani družinski zakon eno osnovno načelo, in to je varovanje otrokove koristi. Vse druge rešitve so temu podrejene. Tudi pri posvojitvah, takšnih in drugačnih, gre za pravice otrok in iskanje najbolj optimalne rešitve, za nikogar drugega, ampak predvsem za otroka. V primeru posvojitev se pojavljajo zlonamerne interpretacije določb glede posvojitev s strani istospolnih parov. Ti pari bodo v povsem enakem položaju kot ostali prosilci, kar pomeni, da bodo podvrženi enaki strogi obravnavi in končni odločitvi sodišča. Predvsem pa naj poudarimo, da gre pri posvojitvah vedno za iskanje primernih staršev za otroka in ne obratno. Torej, iščemo otroku primerne starše. Ker je otrokova korist najpomembnejša in ker družina zasluži posebno skrb te države, novi zakon uvaja spremenjen pojem družine. Družino ustvarja otrok, jasno, če ni otroka, ni družine. Družina torej pomeni skupnost otroka s starši ali otroka z enim roditeljem ali posvojiteljem oziroma eno odraslo osebo, ki zanj skrbi, in ki ima do otroka po zakonu pravice in obveznosti. To je v skladu z družbeno realnostjo in končno tudi formalno priznavamo enostarševske družine. V skladu z ustavno odločbo je redefiniran pojem zakonske zveze. Zakonska zveza je določena kot skupnost dveh oseb istega spola ali različnega spola. S to izenačitvijo presegamo diskriminacijo istospolnih partnerjev, ki živijo med nami, niso pa jim bile priznane enake pravice in odgovornosti kot ostalim. Izenačene so tudi, zelo pomembno, zunajzakonske skupnosti. V Sloveniji se že več kot polovica otrok rodi v zunajzakonski skupnosti, pa nam je to všeč ali ne. Zato je po našem mnenju izjemno pomembna rešitev v zakoniku, ki pravi, da v primeru, ko se v zunajzakonski skupnosti rodi otrok oziroma je posvojen vanjo, tej skupnosti ni treba dokazovati, da je obstajala dalj časa. Prepričani smo, da bo na dober odmev javnosti naletela tudi rešitev v zakonu, da se sklenitev zakonske zveze po novem lahko opravi manj formalno, brez prič. Na novo se uvaja družinska mediacija, kar v Liberalni demokraciji Slovenije pozdravljamo. V družinah se dogaja marsikaj in pred tem si velikokrat zatiskamo oči. Zato je dobro, če se spori rešijo hitro, učinkovito, na sporazumen cenejši način in predvsem tudi takrat v korist otroka. V javnosti največ polemik sproža del zakonika, ki se nanaša na istospolne pare. V tem trenutku živi v Sloveniji okoli 100 otrok v takšnih družinah in bistvo je, da ti otroci niso izenačeni z ostalimi otroki, ker skupnosti, v katerih živijo, niso priznane kot enakopravne v primerjavi z drugimi oblikami družinskih skupnosti. Posebej poudarjamo, in to je bistveno, da ta zakon ničesar, prav ničesar ne odvzema tradicionalnim klasičnim družinam, za katere nam je vsem veliko in uživajo našo posebno skrb, ampak le izenačuje in priznava enake pravice vsem vrstam družin, predvsem pa otrokom v teh družinah. Zato predsodkov, ki jih določen del javnosti ima, stereotipov, ki se napajajo iz lažnih ali prikrojenih raziskav, nepoznavanja drugačnih oblik skupnosti ali nevednosti, enostavno ne razumemo. In v praksi so ti otroci kaznovani, velikokrat ravno zaradi drugačnosti, spolne usmerjenosti svojih staršev. V naši poslanski skupini menimo, da je to nedopustno, saj je s stališča otrokovih pravic takšno ravnanje zagotovo diskriminatorno. Ker v poslanski skupini spoštujemo enakopravnost, enakost in strpnost, menimo, da je treba enotno urediti pravice vseh otrok, ne glede na izbiro njihovih staršev, vključno z možnostjo posvojitve otrok v istospolnih življenjskih skupnostih. Pri tem pa govorimo in se moramo zavedati, da govorimo o realnih otrocih, ki so tu, vsak dan, s svojimi travmami, svojimi skrbmi in težavami, ki jih mi še potenciramo. Gre za otroke, ki so biološki otroci enega od partnerjev. Vsi ti otroci so bili spočeti v heteroseksualnih parih, potem pa se jim je v življenju, ker jim usoda ni bila naklonjena, marsikaj dogajalo, ne po njihovi krivdi, in do tega je treba imeti razumevanje in spoštovanje. V Liberalni demokraciji Slovenije tudi težko razumemo trditev, da se brani pravice otrok in temeljne družinske vrednote s tem, da se nasprotuje posvojitvam določenih parov. S tem ne bo ogrožena nobena vrednota, nobena pravica tradicionalnih družin. Na slabšem so in bodo še naprej zopet in spet samo otroci v takšnih skupnostih, ki si jih niso sami izbrali. V Liberalni demokraciji Slovenije tudi ne podpiramo ureditve družinskega prava v različnih zakonih, saj to govori samo po sebi o razlikovanju. To razlikovanje pa postane še bolj očitno, če je povezano z opozorili o stigmatizaciji in diskriminaciji otrok v istospolnih skupnostih. Po našem mnenju je ravno enotna ureditev vseh vprašanj tisto, kar nas vodi naprej in dobra praksa kar nekaj držav v svetu to potrjuje. V poslanskem klubu ne pristajamo na delitev človekovih pravic, češ da so ene bolj pomembne kot druge, zato zakon pri nas nima take podpore, kot bi si jo predlagatelji želeli. Hvala.
Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu skupine nepovezanih poslancev.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Poslanke, poslanci! Laična in strokovna javnost je imela v preteklem obdobju dovolj priložnosti za izmenjavo stališč, za argumentiranje, za soočanje razlik, za iskanje rešitev in kompromisov in verjetno je upravičeno reči, da so to tudi dodobra izkoristili vsi ti, ki so to priložnost imeli. Zato to, kar se nam danes obeta, namreč nenehno ponavljanje enih in istih razlogov, ne prispeva nič posebnega k temu, da bi prišli do novih spoznanj in če nenehno zatrjujemo eno in isto, tudi resničnosti teh trditev nič ne povečamo. V tem smislu sam ne mislim zelo obširno predstavljati našega stališča v zvezi z Družinskim zakonikom, ampak želim poudariti samo nekaj tistih najosnovnejših stališč, zaradi katerih bomo mi trije v Poslanski skupini nepovezanih poslancev Solidarnost, predlog zakona tudi brez zadržkov podprli. Torej predlogu zakonika gre naša podpora. Ves čas smo podpirali ta predlog zakonika zato, ker smo ocenjevali, da gre za osredotočanje na otroka in na družino in da iz te izhodišče točke predlagatelj razvija sistem, neko strukturirano zgradbo, ki je konsistentna, ki je koherentna in ki je tudi celostna. Tudi zavoljo tega mislimo, da niso bile upravičene zahteve, da bi se ZRIPS in Družinski zakonik nekako ločevala, zato ker bi to bil odmik od te strukture, ki je bila zamišljena, ki je po naši sodbi ustrezna, in ki je edina tudi celostna. Razen tega smo prepričani, da je predlagatelj upošteval to, česar nekateri drugi nočejo upoštevati. Ponovno smo slišali o tem, da je bilo pred dvajsetimi, pred petdesetimi in morda še več leti drugače kot je danes. Ja saj to vsi vemo. Saj ni nobene potrebe, da bi nas prepričevali o tem. Ampak ravno zato, ker je bilo nekoč drugače kot je danes, moramo nekatere razmere pravno drugače formulirati, ker so v dejanskosti drugačne. Ne moremo vztrajati pri nekem predsodobnem času, ki ga pravzaprav ni več, in ga želimo ohranjati na način, da vztrajamo pri nekaterih starih vrednotah in ne dopuščamo spreminjanja in razlik. Če upoštevamo to historično dimenzijo, to dimenzijo spreminjanja družbenih razmerij, moramo verjetno iz tega potegniti tudi sklep, da mora temu slediti pravna regulativa, da moramo ustrezno normirati tudi stvarno življenje. In ker je stvarno življenje, ker je dejanskost precej drugačna kot je bila nekoč, je prav, da je predlagatelj predstavil nekoliko sodobnejši predlog, ki je bil po naši oceni z nekaterimi amandmaji, ki so prispevali bojda h kompromisu, itak že oslabljen in nad čemer nismo najbolj navdušeni. Nekatere rešitve, ki so bile pred amandmiranjem postavljene, so bile boljše in bi mi z večjim veseljem podprli ta predlog Družinskega zakonika. Seveda tudi mi nismo bili v vsem, ob tej množici členov in razmerij, ki se urejajo, povsem enotni. In tisto, to je korektno povedati, kar nas je nekoliko ločevalo, je, da nismo imeli povsem enotnega mnenja o tem, ali lahko istospolni pari posvajajo otroke ali ne, ampak te določbe, ki so sedaj zapisane, večinsko podpiramo. Pri tem velja še enkrat opozoriti, da smo mi prepričani, da se tradicionalni družini ne jemlje prav nič, niti digniteta, niti njeno varstvo, ostaja vrednota, vendar ne vrednota, ki bi bila za vse povsem enaka. Mi menimo, da je ob tem, ko se ohranja tradicionalna družina, prav dopustiti tudi razlike, prav dopustiti tudi nekoliko drugačne vrednote in nekoliko drugačna razmerja, ki se itak sama po sebi vzpostavljajo v družbeni stvarnosti. Tradicionalna družina tudi ni edina možna in ni edina zaželena in ljudje smo do te mere različni, da imamo različne ambicije, različne interese, različne vrednote in je prav, da se nam te, ko ne gre za to, da bi s tem krnili pravice drugih, tudi dopuste. Tisto, kar želijo nekateri z nepopustljivim vztrajanjem pri edini obliki tradicionalne družine doseči, je za nas Prokrustova postelja in v takšno Prokrustovo posteljo prav nihče ne leže rad, je pač prekratka, ne dopušča vseh možnosti in zato je prav, da se ta Prokrustova postelja do te mere sprosti, da bo dopuščala možnosti tudi tistim, ki jim ni ravno po meri. Sodobno pojmovanje družine, otrokovih potreb je širše, kot bi nekateri želeli prikazati, je odprto pojmovanje realnega življenja, zaščita otrokovih pravic v vseh razmerjih, ki naj bodo dopuščena in je sodobno pojmovanje tudi pravno korektno povzemanje, reguliranje realnih družbenih razmerij. Razen tega ima pravo tudi funkcijo projekcije in mislim, da je prav, da nekatere vrednote razvijamo tako, dasiravno niso večinsko sprejete, da jih pravno zaščitimo. Mi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev bomo podprli zakonik. Jasno je, kakšen je odnos do amandmajev v zvezi s tem zakonikom in hkrati želimo povedati kot zadnje še naslednje. Nekateri so vztrajali in še danes vztrajajo pri tistem predlogu zakonika, kakršen je veljal pred kompromisnim predlogom. Tudi sami menimo, da je tisti predlog bil nekoliko boljši, vendar je vztrajanje za vsako ceno pri vsem, kar smo si zamislili, nenačelno. Načelno je, da sledimo osnovnemu cilju, osnovni cilj pa so bile otrokove pravice, družina in zaradi tega, ker ne bomo uspeli doseči prav vsega, kar bi si želeli, opustiti tudi to, kar se spreminja na bolje, nikakor ne more biti argumentirano kot načelna drža. Zato bomo mi vsi trije ta bojda kompromisni predlog podprli v soglasju.
Hvala lepa. Besedo ima gospa dr. Andreja Črnak Meglič v imenu Poslanske skupine SD.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospa državna sekretarka s sodelavko, kolegice in kolegi! Družinski zakonik, s katerim se srečujemo v sklepni fazi njegovega sprejemanja, ima dolgo zgodovino. Začel je nastajati že v začetku mandata prejšnje vlade in glej si ga no - v tedanji verziji je bila v zakonik zapisana definicija družine, ki je totalno identična tej, s katero se srečujemo danes, pa tedaj ni bila sporna. Nadaljevalo se je pripravljanje v začetku tega mandata v sodelovanju s ključnimi strokovnjaki za družinsko in tudi kazensko pravo. Proces javne in politične obravnave Družinskega zakonika je potekal več kot leto in pol. Sodeč po javnih odzivih in nastopih je z vsebino pretežnega dela zakonika, ki je zaobjeta v 303 členih, zadovoljna večina udeležencev tega procesa. Pripombe in silovito nasprotovanje temu zakoniku se osredotočajo predvsem na dve, lahko rečemo, ideološki vsebini: spremenjeno definicijo družine in pravice istospolnih partnerjev. Razlike niso strokovne, gre za trk dveh pogledov. Pogled, ki priznava, da v družbi obstaja različnost in jo tudi sprejema. Pogled, ki priznava, da se življenjski vzorci v družbi spreminjajo, jih skuša smiselno vključiti v zakonodajo z namenom, da vsem v družbi zagotovi enake pravice. To je pogled, ki mu želimo slediti tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov. Na drugi strani pa se srečujemo s pogledom, ki zavrača vse, kar ne sodi v tradicionalni družbeni kalup družinskih praks in razume sprejemanje različnosti kot grožnjo in napad na svoj način življenja ter kot razvrednotenje tradicionalne družine. Dinamika razvoja družinskih praks v Sloveniji ni prav nič drugačna kot drugod po svetu. Kaže, da se družine v zadnjih nekaj desetletjih odmikajo od klasičnega modela nuklearne družine, ki je svoj pomen začela izgubljati v 70., še bolj pa v 80. letih prejšnjega stoletja. Posledično v središče razprav o družini postavlja proces pluralizacije družinskih oblik, ki zajema vse več vzporednih procesov. Zmanjšanje števila nuklearnih oziroma tradicionalnih družin, naraščanje števila reorganiziranih, enostarševskih in, da, tudi istospolnih družin. Nekaj statističnih podatkov je bilo že navedenih, naj povem še to, da se pravzaprav pretežni vzorec družinskega življenja vendarle začenja oblikovati predvsem v zunajzakonski skupnosti, v katerih je bilo rojenih 53 % otrok, da razpade vsaka četrta zakonska zveza, kar pomeni, da nastajajo bodisi enostarševske družine, ki jih je že več kot petina, pa tudi reorganizirane družine. Da obstajajo v Sloveniji tudi zakonski pari, kar 20 % jih je, ki otrok nimajo. Torej je nepotrebna tudi želja po tem, da se zaukaže, da je temeljna naloga zakonske zveze reprodukcija in ustvarjanje novega življenja. Vse to so dejstva in strokovni argumenti, ki so jih prepoznali in v svojo zakonodajo vpeljali v državah, ki jih poznamo kot najbolj demokratične, kot take, ki najbolj spoštujejo človekove in otrokove pravice: Švedska, Norveška, Nizozemska, Belgija, Velika Britanija, Islandija, če preštejemo vse, vidimo, da že predstavljajo četrtino držav Evropske unije, vsako leto se jim pridruži nova država. Mar v teh državah ne priznavajo pravic družin? Mar ne spoštujejo pravic otrok? Da, še kako, vendar prepoznavajo tudi različnost in priznavajo, da imajo vsi, ki so drugačni od nas, enake pravice kot mi. No, tudi v naši razpravi so bila ta dejstva in strokovni argumenti ključno vodilo, ki smo ga zagovorniki Družinskega zakonika ponavljali v okviru obsežne javne in politične razprave, ki je trajala do sedaj več kot 68 ur. Žal so v razpravi strokovne argumente vedno znova preglasila ideološka utemeljevanja nasprotnikov predloga, tudi v obliki agresivne kampanje s ciljem, da se zakonski zvezi ženske in moškega v naši družbi podeli poseben, privilegiran status glede na druge oblike družinskega življenja, ki so se razvile v zadnjih 30 letih, ter da se istospolne skupnosti v celoti izloči iz predloga Družinskega zakonika. Le tako bi Družinski zakonik, po njihovem mnenju, lahko postal družbeno sprejemljiv. Takšna razprava Slovenijo, ki si po eni strani prizadeva biti odprta in strpna družba, vodi nazaj. Še več, razprava gre v smeri rušenja liberalnih vrednot s področja družinske politike, ki so postale sestavni del pravnega reda naše države že v 70-ih letih prejšnjega stoletja, na kar smo lahko upravičeno ponosni. Že leta 1976 je Slovenija pravice zunajzakonskih skupnosti izenačila z zakonsko zvezo in v duhu odprte in napredne družbe dovolila sobivanje in razvoj različnih oblik družinskih skupnosti. In kaj se nam dogaja 35 let kasneje? Najprej so v predlogu Družinskega zakonika postale nesprejemljive določbe, ki bi uredile pravice istospolnih zvez in v teh zvezah živečih otrok. Zaradi nasprotovanja javnosti in s ciljem, da se Družinski zakonik, ki v osnovi celostno ureja varstvo pravic otrok, in pomeni velik korak naprej v varovanju teh pravic, sprejme čim prej, smo oblikovali tako imenovani kompromisni predlog in rešitve, za katere smo ocenili, da bi bile bolj sprejemljive za širšo javnost. Skratka, zmogli smo pogum, da stopimo korak nazaj, zato da pridemo čim prej do želenega cilja. Česar seveda ne moremo trditi za tiste, ki Družinskemu zakoniku še naprej nestrpno nasprotujejo. Tako smo zakonsko zvezo, oziroma zunajzakonsko skupnost v zadnji različici predloga Družinskega zakonika opredelili zgolj kot skupnost moškega in ženske. Podobne skupnosti istospolnih partnerjev, s praktično enakimi pravicami, pa smo poimenovali z izrazi partnerska in zunajpartnerska skupnost ter opredelili v posebnih členih. Istospolni pari bodo lahko posvojili otroka svojega partnerja, nova različica zakona pa ne predvideva več tako imenovane obojestranske posvojitve istospolnih partnerjev, t.j. posvojitve otrok, katerih biološki starš ni noben od istospolnih partnerjev. Pri tem bi rada poudarila, da smo Socialni demokrati na kompromis pristali zato, ker smo ocenili, da razmere v slovenski družbi še niso take, da bi glede posvojitve otrok istospolne partnerje v celoti izenačili z raznospolnimi. Kompromis kljub vsemu omogoča, da uresničimo osnovni namen Družinskega zakonika, to je varstvo pravic vseh otrok, ne glede na tip družine, v kateri živijo. S tem bomo odpravili diskriminacijo otrok, ki že danes živijo v istospolnih družinah, in jim ne pripadajo številne pravice, ki pripadajo otrokom, ki živijo v tradicionalnih družinah. Pravica do dedovanja in družinske pokojnine po umrlem partnerju, pravica do preživljanja, zavarovanja po partnerju in pravico do uveljavljanja stikov. Trenutna ureditev ni v skladu s Konvencijo o otrokovih pravicah, ki določa, da mora biti otrokova blaginja in korist pri urejanju najvišje in absolutno merilo. Tudi za otroke, ki živijo v istospolnih partnerskih zvezah. Naj rečem še to, da s tem, ko se zaklinjamo na pravice otrok: mar ne dopuščamo, da s temi ukrepi, ko teh otrok ne želimo izenačiti z ostalimi otroki, ustvarjamo pankrte 21. stoletja? Žal se je tudi izkazalo, da so za nasprotnike predloga Družinskega zakonika spremembe, ki jih prinaša kompromisni predlog, ki omejuje pravice istospolnih partnerskih skupnosti, še vedno premajhne, da bi kompromisni predlog podprli. Še več! Poleg istospolnih partnerskih skupnosti zagovornike tradicionalne družine po novem moti tudi ureditev zunajzakonske skupnosti, kot smo rekli, kar 53 % zvez z otroki si je izbralo takšno vrsto skupnosti. Socialni demokrati menimo, da je uvedba instituta registrirane zunajzakonske skupnosti sporna s strokovnega vidika, saj je zaradi nedorečenosti v praksi ne bi mogli izvajati, nesprejemljiva je tudi s kulturno-civilizacijskega vidika, saj se s takšnimi predlogi opozicije posega v pravice zunajzakonskih skupnosti, ki so bile pridobljene že pred 35 leti. In ljudje so zelo jasno povedali, da to štejejo kot poseg v svoje pridobljene pravice in tega ne sprejemajo. Naj spomnim tudi na to, da je bila ideja predlagateljev v drugi obravnavi, da bi z amandmajem dosegli diskriminacijo teh skupnosti na način, da zunajzakonski partnerji ne bi imeli pravice do posvojitve otrok. Socialni demokrati bomo v tretji obravnavi podprli amandma Vlade k 4. členu, s katerim bomo v Družinski zakonik vnesli prvotno definicijo zunajzakonske skupnosti. Predlog amandmaja opozicije, s katerim zaradi večinskega nasprotovanja javnosti želijo popraviti določbo o registraciji zunajzakonske zveze, je še vedno strokovno in ideološko sporen, Socialni demokrati pa ga zavračamo. Registracija zunajzakonske skupnosti ali drugačna oblika formalizacije tega instituta je nepotrebna, četudi je v predlogu novega amandmaja Poslanske skupine SDS in ostalih partnerjev opredeljena kot opcijska. Socialni demokrati se sprašujemo, v čem je dodana vrednost tega novega predloga in v tem nismo osamljeni. Zakaj spremembe, če niso potrebne, se sprašujeta tudi starosta družinskega prava dr. Karel Zupančič in dr. Viktorija Skubic v Sobotni prilogi pred štirinajstimi dnevi. Skratka, temu oporeka tudi stroka in ne nazadnje tudi naša Zakonodajno-pravna služba. Socialni demokrati bomo podprli tudi amandma Vlade k 147. členu, s katerim se v Družinski zakonik vnaša vsebinsko ustreznejša določba glede pravice otroka, da izrazi svoje mnenje, kot je določeno v 12. členu Konvencije o otrokovih pravicah. Naj sklenem, da je razlogov za sprejem Družinskega zakonika več, vsem pa je skupen predvsem cilj izboljšanja varovanja otrokovih pravic. Pogled, na katerem sloni zakonik in ki mu želimo slediti tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov, priznava, da v družbi obstaja drugačnost, ki jo sprejemamo in priznava, da življenjski vzorci v družbi niso dani enkrat za vselej. Rešitve v predlogu Družinskega zakonika ne ogrožajo nikogar, še najmanj slovensko družino in slovenski narod, kot smo imeli priložnost slišati. Zakon priznava in dovoljuje drugačnost, je pa ne promovira in ne spodbuja. Prinaša dopolnitev, obogatitev in ureditev tistega, kar še ni urejeno. Če kdo komu jemlje pravico, to gotovo nismo tisti, ki na to možnost sprejemanja drugačnosti pristajamo. Ocenjujemo, da smo se s kompromisnimi rešitvami, ki smo jih vnesli v določbe Družinskega zakonika, dovolj približali razmišljanju večine slovenske javnosti, po drugi strani pa naredili pomemben korak naprej v prizadevanjih za odpravo diskriminacije istospolnih partnerskih skupnosti in predvsem njihovih otrok. Zato bomo Socialni demokrati predlog Družinskega zakonika v tretji obravnavi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu zakona v celoti. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka in direktorica direktorata za družino, poslanke in poslanci! Ko smo pri tretji obravnavi Družinskega zakonika, naj opomnim, da imam v rokah čistopis zakona in bi rada opozorila, da bi bilo dobro, če bi o tem razmišljali tudi tisti, ki o zakoniku razpravljajo. S prvotnih 303 členov je zdaj zakonik narasel na 309 členov. Bila bi seveda bistveno bližje svojim predstavam o vključujoči družbi in o tem, da se je Slovenija približala še z enim zakonom tistemu, kar ima v 2. členu ustave napisano, da je socialna država, če bi bil sprejet zakonik v obliki, v kakšni je bil mišljen prvotno, da bi v polni meri uresničeval tudi 14. člen ustave. Vse, kar pa se – ali dobršen del tistega, kar se ob obravnavi Družinskega zakonika – dogaja, pa sama štejem tudi za poseg v moje pravice, ki mi jih jamči 14. člen ustave. Kajti ponujajo se mi stereotipne predstave, vsiljujejo se stereotipne predstave, da ne rečem še kakšne drugačne, ki hočejo večinsko mnenje prenesti na slehernega od nas in ki nam hočejo v imenu večine z močjo argumenta večine, govori se o 65 tisoč podpisih, vsiliti svojo vizijo družbene enakosti. Bolj ko se odmika prvotni tekst Družinskega zakonika, dlje ko o Družinskem zakoniku govorimo, bolj se pravzaprav razkriva prvotni namen nasprotnikov Družinskega zakonika. Pa bom skušala o tem še kaj povedati, zdaj bi se pa najprej rada dotaknila zame neke absurdne situacije. Poslanke in poslanci, se pravi politiki in političarke, govorimo o tem, da je v Družinskem zakoniku mogoče videti pravni voluntarizem. Niti z enim primerom ni bilo dokazano, v čem se pravni voluntarizem tega zakonika skriva. Bi rada slišala, kje je to izraženo. Po drugi strani tisti, ki radi pripisujejo razsipnost vladi in posameznim ministrstvom, ko dajejo zakonske predloge pripravljati zunaj ministrstev, sedaj očitajo ravno ob Družinskem zakoniku to, da ni bila pritegnjena v pripravo Družinskega zakonika stroka. Ko to očitajo, seveda mislijo na čisto določeno stroko, tista, ki je pripravljena sprejemati in ločevati, tako je bilo zadnjič povedano, pošteno stroko in stroko. Torej, ni več dovolj niti to, da nekateri govorijo o tako imenovani stroki, če ta stroka ne podpira njihovih stališč, sedaj že govorijo o pošteni stroki. Ko razvijam to misel o tem, kako se radikalizira nastop in besednjak nasprotnikov Družinskega zakonika, moram opozoriti še na zadnjo domislico v mnenju ene od poslanskih skupin. Danes smo slišali, da imamo tudi naravne družine. Če se kdo sklicuje na ustavo, bom vsem tistim, ki se nanjo sklicujete, prebrala 53. člen; kaj v ustavi, ki govori o zakonski zvezi in družini, piše: "Zakonska zveza temelji na enakopravnosti zakoncev. Sklene se pred pristojnim državnim organom." To je definicija zakonske zveze. "Zakonsko zvezo in pravna razmerja v njej, v družini in v zunajzakonski skupnosti ureja zakon." Tretji odstavek: "Država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, otroke in mladino ter ustvarja za to varstvo potrebne razmere." Zakaj se mi je zdelo potrebno prebrati 53. člen ustave? Zaradi tega, ker nekateri očitno ne razumejo, da tudi ustava v 53. členu ločuje med zakonsko zvezo in med družino in vpeljuje tudi zunajzakonsko zvezo. To je ustavno določilo. Nikjer ni govora o nobeni potrebi po registracijo take zunajzakonske zveze. Tudi, če bi bilo tako, kot nekateri hočejo sedaj, da ustava že ve, kaj je družina. V ustavi ni nikjer govora o naravni družini. Zakaj je morala ustava govoriti o tem, da varuje družino? Zato, ker upošteva, da lahko z otrokom živi tudi mati, samo mati ali pa, da lahko z otrokom živi tudi oče, samo oče in da so lahko in morajo biti varovani tudi otroci, če nimajo več ob sebi očeta in matere, itd. Ta definicija, ta 53. člen upošteva najrazličnejše možnosti, ki jim sledi tudi Družinski zakonik s svojo zelo široko, splošno veljavno in za vse sprejemljivo definicijo družine. Ne razumem, kaj koga moti, če je definicija družine oprta na skupnost otroka in odrasle osebe. Zakaj bi bila ta definicija pomanjkljiva in nesprejemljiva? Zakaj bi morali celo v ustavo zapisovati, da so družina samo oče, mati, tudi po tem zaporedju, to je zelo zanimivo, oče, mati in otrok? Prav se mi zdi, da je v 2. členu Družinskega zakonika zapisano, da zaradi koristi otrok uživa družina posebno varstvo države. Zelo nesprejemljivo se mi zdi, da bi država predpisovala, kdaj je zakonska zveza osmišljena. Zato se mi zdi sprejemljiva edino ta definicija zakonske zveze, ki je tu zapisana, da je zakonska zveza življenjska skupnost moškega in ženske, katere sklenitev, pravne posledice in prenehanje ureja ta zakonik. Država nima absolutno nobene pravice posegati v to, da določa zakoncema, kakšen smoter naj izpolni njuna zakonska zveza, ker sta se za zakonsko zvezo odločila sama in ji bosta vsebino tudi določala sama. In tu se pravzaprav skrivajo pasti, ki jih vidim, ko poslušam nasprotnike Družinskega zakonika in ki se vse bolj razkrivajo. Vse bolj razkrivajo v tistem, da jih moti pravzaprav vse, kar ni po njihovem modelu. In to je omejevanje posameznikove svobode, posameznikove svobodne izbire načina življenja, ki ne ovira nikogar. In naloga vsake civilizirane družbe je, da večina varuje pravice manjšine. Mi pa smo v poziciji, ko večina trdi, da so njene pravice ogrožene, in skuša s svojimi pravicami in svojimi predstavami o edino veljavnem konceptu življenja omejevati pravice manjšine. To je zame nesprejemljivo. Obžalujem, da se je morala umakniti prvotna zamisel o popolnem spoštovanju enakosti med ljudmi, ampak kljub temu, da je ta umik storjen, bom predlog Družinskega zakonika tudi v tej obravnavi podprla. Hvala.
Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem. [[Je ni.]] Gospod Janez Ribič. Pripravi naj se gospod Bogdan Barovič.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, lepo vas pozdravljam! Nekaj razmišljanj o Družinskem zakoniku. Moram reči, da ko sem poslušal tiste, ki zagovarjajo takšen zakonik, kot je pred nami, s takšno vsebino, sem lahko razbral tudi veliko dobrih in pozitivnih razmišljanj. Na drugi strani, ko sem poslušal vse tiste, ki pravijo, da vsebina takšnega zakonika, takšnega predlaganega zakona, ni dobra, da jo je treba dopolniti, so me prepričali. Siguren sem, da je treba na tem področju sprejeti neko zakonodajo, ki bo normalna, ki bo užitna za vse, o katerih sedaj ob tem zakonu razpravljamo. Na predstavitvi mnenj in v razpravah o njem so številni pravni strokovnjaki opozarjali, da je pomen sklenitve zakonske zveze stvarno utemeljen v zasnovanju družine. Zakonska zveza je najlepša oblika človeške združitve, seveda med možem in ženo, med žensko in moškim. Dejstvo je, da vse države članice Organizacije združenih narodov priznavajo pomen in vlogo družine v družbi in tudi potrebo po njenem varstvu s strani družbe oziroma države. Ta temeljna načela in potrebe so potrjene s Splošno deklaracijo o človekovih pravicah v 16. členu, z Mednarodnim paktom o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah v 10. členu ter Mednarodnim paktom o državljanskih in političnih pravicah, 23. člen. Najnovejši mednarodni dokument s tega področja pa je Konvencija o otrokovih pravicah, ki med drugim določa, da morajo države podpisnice vsakemu otroku priznati pravico do življenjske ravni, ki ustreza njegovemu telesnemu, umskemu, duhovnemu, zdravstvenemu in družbenemu razvoju, pri čemer eden ali oba starša nosita glavno odgovornost, da v skladu s svojimi sposobnostmi in gmotnimi zmožnostmi zagotovita življenjske pogoje, potrebne za otrok razvoj. Države podpisnice pa morajo sprejeti vse ustrezne ukrepe, s katerimi bodo staršem ali drugim, ki so odgovorni za otroka, pomagale uveljaviti to pravico in, če je treba, zagotoviti materialno pomoč ter druge programe pomoči. Tudi v naši ustavi, smo danes lahko že slišali, je lepo zapisano: "Država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, otroka in mladino ter ustvarja za to varstvo potrebne razmere.", v tretjem odstavku 53. člena je to zapisano. In v 54. členu, pravice in dolžnosti staršev, v prvem odstavku je zapisano: "Starši imajo pravico in dolžnost vzdrževati, izobraževati in vzgajati svoje otroke". Pričakovali bi, da bo vlada predlagala ukrepe, ki bodo staršem olajšali usklajevanje skrbi za družino in službene obveznosti, omogočili bolj primerno moralno in materialno vrednotenje dela z otroki ter enakomernejšo porazdelitev odgovornosti zanje, na primer tudi z ukrepi, kot so profesionalni servis za pomoč družini na domu, za varovanje otrok na domu, pomoč ostarelim in bolnim na domu, pomoč invalidnim na domu, gospodinjska pomoč na domu, kar bi v naši družbi nujno potrebovali in bi znatno olajšalo skrb za družino vsem. Na sprejem Družinskega zakonika čakamo že desetletje, tak kot je predlagan, pa je za nas nesprejemljiv, zato ga ne moremo podpreti. Ponovno ponavljam, v tehtanju pravic med pravicami otroka, najšibkejšim članom naše družbe, in med pravicami istospolnih partnerskih skupnosti se bomo poslanci Slovenske ljudske stranke zagotovo vedno postavili na stran naravne pravice otroka do obeh staršev. Ministra smo večkrat pozvali, naj umakne sporne določbe, ki bodo razvrednotile pomen zakonske zveze in klasične družine. Pisno smo k temu pozvali tudi predsednika Vlade gospoda Pahorja, koalicija pa trmasto vztraja. V obstoječem zakonu, ki ureja področje zakonske zveze in družine, je jasno določeno, da je pomen zakonske zveze v zasnovanju družine. Predlog zakonika pa, nasprotno, ne določa nikakršnega pomena, cilja ali smisla zakonske zveze, razen medsebojne navezanosti partnerjev. Z dopolnili je koalicija v teku postopka zgolj preselila sporne določbe v nove člene. Ureditev in njen namen pa ostajata enaka. Namen je izenačitev istospolnih zvez z zakonsko zvezo in s tem možnost posvojitve otrok, pa čeprav le v primeru, ko gre za otroka enega od partnerjev. Temu nasprotujemo in zato ne bomo podprli tega Družinskega zakonika. Hvala.
Besedo ima Bogdan Barovič. Naslednji naj se pripravi gospod Franco Juri.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Prvi stavek bo: vse spoštovanje in zahvala tako Ministrstvu za delo kot tudi Odboru za delo, družino in socialne zadeve za, iskreno povedano, velik trud pri pripravi Družinskega zakonika. Verjamem, da je bil namen vseh mojih kolegic in kolegov, ki sedijo v tem odboru, sam sem nekaj časa, dokler ni prišla spoštovana kolegica Sara, tudi sodeloval. Po navadi, ko razmišljam o neki vsebini, grem v življenje. Rad sem z ljudmi, se z njimi pogovarjam, zdaj pride tista življenjska resnica in včasih sem vesel, če mi kdo kaj pove in svetuje. In res sem se pogovarjal, spraševal sem prijatelje, prijateljice, znance, znanke, kaj veš o Družinskem zakoniku, ob katerem smo ali pa so kolegi res ure in ure prečepeli. In zdaj vam bom povedal tisti najpogostejši odgovor, ljudski odgovor, ki pride, pogovarjam se pač z vsemi ljudmi, tistimi, ki so delavci, s tistimi, ki so izobraženi, odgovor je bil: "Ali je to tisti zakon, ki govori o," ne bom se izrazil vulgarno, da ne bo nesporazumov, "istospolnih partnerjih, homoseksualcih, lezbijkah?" Sem rekel: "Ja, no, pa še o čem." "Ja, no, mi vemo to." To je bil najpogostejši odgovor. Torej, to je slika, o čem smo se pregovarjali, prigovarjali in govorili največ. Rekel sem pa dobro, ta zakon ima še številne poskuse drugih izboljšav,a ko poslušam nas tule v dvorani, ugotavljam isto, kar so mi povedali ljudje. Samo ugotavljam, ne obsojam. Danes sem slišal, da vsi, ki nasprotujejo, so nestrpneži, da ne priznavamo in nočemo priznavati drugačnosti, da vsi, ki nasprotujejo ali nasprotujemo, diskriminiramo istospolne partnerje. To je vsa vsebina, ki sem jo danes razbral iz teh govorov. Tu in tam je bila beseda o centru za socialno delo, tu in tam je bila kakšna beseda še o kakšni drugi vsebini. Hočete ali pa nočete, eni in drugi, to je resnica, ki boli. In to pomeni, da laičen človek lahko sklepa, da je bil ta zakon dejansko narejen samo za to, da uredi ta vprašanja, za katera pač eni menijo, da je to prehod v 21. stoletje, sodobna družba, novo življenje, drugi imajo pa svoje videnje. Vsi imamo pravico do svojega videnja. Jaz osebno nisem bil in nikoli ne bom nestrpen do nikogar. Prav nič me ne moti tudi, če bi se v parku objemala in poljubljala dva moška ali dve ženski. Nič. Prav nič. Meni je vsaka ljubezen dobrodošla in lepa. Moti me pa, da mi hoče nekdo vsiliti, da moram takšne in podobne vsebine pisati v 309 členov zakona ob tem, da zadnje tri dni doživljam grozote odnosa te družbe do družine, pustimo kakšne. Predvčerajšnjem je ločenec umoril svojo bivšo ženo, pa še predpredvčerajšnjim se je enako zgodilo. Mož je ubil svojo ženo, on je ubil svojo ženo. To pa je grozno v tej družbi in ob vsej tej naši razpravi "istospolni partnerji, priznavanje zakonske zveze, poroke, otroci, posvojitve" smo pozabili na tragedije družine, ki se dogajajo. Zakaj se pa dogajajo? Kaj je ta država naredila za dobrobit družine? Kaj smo naredili, ne je, smo? Ne glede, kdo je ta družina. Ali se lahko mirno naši otroci moje generacije, če se imajo radi, pri triindvajsetih, štiriindvajsetih poročijo, zaživijo svoje življenje, imajo otroke? Ne! Statistika pove, da ne. Ne, ker nimajo službe, ker nimajo stanovanj in pogojev, da bi si stanovanja kupili. Ker nimajo osnovnih pogojev za skupno življenje, ker nimajo prirojenega čuta odgovornosti, ki ga dobijo skozi delo, dela pa nimajo. To je vprašanje družin in Družinskega zakonika. Vzgoja otrok. Pa še enkrat pravim, ne bom se vtikal, o kakšni vsebini, kdo ga vzgaja. To je vsebina Družinskega zakonika. Vzgajati otroke, moža in ženo, ki živijo v ogromnih težavah danes, v stresih. Če imata to srečo, mož in žena, govorim zdaj o klasični družini, da imata službo, jo imata takšno, da morata biti v službi dvanajst, trinajst, štirinajst ur, posledica je stres in družinski prepiri. To je vprašanje družine, ustvarjanja družin. Če bi bili ti pogoji izpolnjeni, se ne bi pogovarjali o tem, družine istospolnih, kako jih priznati ali jih zabeležiti ali jih registrirati ali jih ne registrirati, kam jih zapisati, kam jih ne zapisati, kakšne pravice jim dati itn. Ne bi se o tem pogovarjali. Kakorkoli že je bilo v našem skupnem življenju pred mnogimi leti, sem generacija, ki sem imel to srečo, da sem se lahko normalno poročil, imel otroke in imel službo in skrbel za svoje življenje. To je tisti bistveni problem. Ne pa, ali bo on in on, ali bo ona in ona. In res je občutek, da je ta zakonik pisan samo zato, ne rečem, da je, ampak občutek pa je tak. Res, največ odgovorov ljudi je "a to je tisti zakon, ki govori o homoseksualcih in lezbijkah. A to je tisto, ko hočejo one skupaj dati." To pravijo ljudje. Jaz pravim, vsak ima svojo pravico misliti. Jaz nimam nič proti, osebno nikoli nisem imel, mislim pa, da sem dovolj povedal, kaj se dogaja v normalnem življenju, ko se mi prepiramo o 309 členih, o parih členih, ki govorijo o enem ali o drugem, o sodobni družbi v 21. stoletju, o, kaj smo slišali danes, o nuklearni družini in ne vem, kaj še vse, čudne izraze, take, da sem se zgrozil, kaj pomeni nuklearna družina. To sem slišal, ne bom rekel, niti ne vem, kdo je to rekel, ampak, kaj je to? Kaj je nuklearna družina? Kaj? Ne vem. Ne razumem in nočem razumeti. Sklicevanje in citiranje ustave, kolegice in kolegi, saj to znamo vsi. Vsi znamo. Izpolnjevanje tistega, kar tukaj piše, tega pa ne upošteva nihče. Veste, kako bi lahko bral 14. člen ustave; kakorkoli ga želite. Vam lahko dam take primerjave, pa mi ne boste mogli čisto nič nasprotovati. Ne se sklicevati na ustavo, na zakone, na člene, na 21. stoletje, na sodobno družbo. Pomagajmo tej družbi, da bo imela normalne pogoje za rast in življenje in za vzgojo mladih in otrok. Kar pa me najbolj boli, oprostite, to je pa moja osebna presoja. Slišal sem sklicevanje, največ je bilo sklicevanja na varnost otrok, na skrb za otroke, kar pa je v kontekstu, ki sem ga jaz razumel, vse prišlo prav, samo da bomo lahko rekli: jaz se strinjam. Če je en otrok v družbi dveh moških ali dveh žena srečen, jaz se s tem strinjam, ampak iz vsega skupaj sem jaz razumel ravno obratno, da je ta otrok samo en razlog za to, da se razne številne variante pač uzakonjajo. Takšen je bil moj občutek. Jaz sem ga povedal iskreno in pošteno, mene je strah za dogajanja, kako pogoste so ločitve, kako malo je porok, kako malo je obveznosti enega do drugega, kako malo je našega iskrenega odnosa do vzgoje otrok in to je problem, ki bi moral biti v Družinskem zakoniku in zato je kolegica Sara Viler končala s tem, da to še enkrat pravim, iskreno spoštovanje in zahvala vsem, ki so delali na tem zakoniku, ampak to ni samo Družinski zakonik, ampak je še marsikaj drugega. Ko bo pa res Družinski zakonik z vso vsebino, ki sem jo jaz sedaj iz srca povedal, ali jo hočete razumeti ali pa ne, takrat bo imel podporo petih članov Slovenske nacionalne stranke z obema rokama. Dokler se bo pa po eni strani dogajalo eno, tukaj se bomo pa prepirali o istospolnih, ali jih bomo priznali, ali jih ne bomo, ali jih bomo registrirali, ali jih ne bomo. V tej državi se sklicevati na 2. člen ustave - s tem bom pa končal - je pa nesmisel, ker ta Slovenija je na veliko žalost pravna in socialna država samo še v 2. členu ustave, ampak nikjer več drugje. Še enkrat. Ni krivda na ministrstvu, trudili so se, hoteli so narediti dobro, tudi kolegi v odboru, samo, ko človek hoče preveč, saj veste: v litrsko steklenico liter pa pol ne gre več. Zato bom dal obe roki za Družinski zakonik, ko bo uredil tisto vsebino, o kateri sem govoril, in preprečil tiste tragedije, ki smo jim priča iz dneva v dan. V tem primeru, čeprav še enkrat pravim, čisto nič nimam proti istospolnosti, taki ali drugačni, pa mojega glasu za ne bo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa državna sekretarka dr. Anja Kopač Mrak.
Hvala za besedo. Jaz se zahvaljujem za izraženo mnenje, da je veliko strokovnega dela vloženega v Družinski zakonik, to je nesporno, smo nadaljevali delo, ki se je začelo že v preteklosti, ki so ga začele dejansko avtoritete na tem področju in veliko dela je bilo vloženega v sam Družinski zakonik, ker gre za prepletanja različnih zakonov, ki urejajo to družinskopravno materijo in zato je pač zakonik na neki način specifičen v primerjavi z drugimi zakoni. Seveda nas žalosti, tako kot ste povedali, tudi nas, da smo v teh dveh letih večino govora porabili za vprašanje dveh, treh členov, ki govorijo o vprašanju istospolnih partnerstev in njihovih pravic ter otrok, ki v teh skupnostih živijo. Seveda nas žalosti, da potem rečemo, da večina ljudi zavrača Družinski zakonik, kot se pogosto sliši, tudi danes je bilo to izraženo. Ob tem se je treba vprašati, zakaj mu danes večina ljudi nasprotuje, ali morda k temu ni prispevalo to, da smo vedno znova pri tem, na odboru predvsem, slišali govorice nasprotnikov, da bomo odprli možnost, da se posvaja v vsako skupnost, da bo otrok na ravni psa, smo danes slišali, da razvrednotimo družino, pri čemer nobeden ne pove, da ideala družine, ki si ga sicer vsi verjetno intimno želimo, da velik delež med nami tega ideala, danes v tej družbenih razmerah ne dosega in da to ni specifika Slovenije, ampak družbena realnost bolj ali manj vseh zahodnih držav in seveda ves čas se ponavlja, da ta Družinski zakonik ni v interesu otrok. Tako kot je podobno, ko govorimo o tem, da otrokom, ki živijo v istospolnih družinah, da se jim ne bo dobro godilo, hkrati pa ves čas v teh razpravah izpostavljamo, da je njihova družina drugorazredna družina, da ni primerno okolje za njihov razvoj in potem se sprašujemo, kako to, da večina Družinskemu zakoniku nasprotuje. Pri čemer razumem, da prihaja seveda do različnih ideoloških pogledov na družino, predvsem na to, ali je vloga zakonodajalca, da postavlja ideale in da ljudi usmerja ali, če želite, sili v to, da bodo sprejeli edino možno dano obliko, to je predvsem zakonska zveza, katere namen naj bi bila prokreacija, pri čemer pozabljamo, da je kar nekaj ljudi, ki ne morejo imeti otrok, ki so morda starejši in seveda se izpostavlja samo en ideal, za katerega pa je jasno, s čim je povezan. Ali pa dopustimo možnost, da se ljudje drugače odločajo zaradi tega, ker imajo različne življenjske izkušnje. Če sedaj pogledamo najbolj sporne člene, pa poglejmo definicijo družine. V obstoječem zakonu, ki velja od leta 1976 dalje, je bila družina definirana kot življenjska skupnost staršev in otrok, ki zaradi koristi otroka uživa posebno varstvo. Današnji predlog definicije je: družina je življenjska skupnost otroka z enim ali obema od staršev. Tukaj smo želeli samo poudariti, da ne bi morda enostarševske, ki jih je vedno več v naši družbi, morda ne bile pojmovane kot družina in potem smo dodali dostavek, ki pravi: "ali z drugo odraslo osebo", ampak ne katerokoli, "če ta skrbi za otroka in ima po tem zakoniku do otroka določene obveznosti in pravice". Zakaj? Zaradi tega, ker gre tukaj za varovanje koristi otroka, na primer, če je otrok posvojen ali če je skrbnik njegov stari starš, je prav, da ima verjetno ta otrok tudi status družine, ker po prejšnjem ta skrbnik ni njegov starš, kljub temu da z njim živi. In zato je bila ta definicija tako zastavljena. In ta definicija ni bila v ničemer problematična. Leta 2007 so dr. Karel Zupančič in strokovnjaki, ki so pripravljali to materijo, predlagali takšno definicijo, zaradi tega, ker omogoča vključevanje otrok in varovanje koristi otrok, ki živijo v različnih družinskih skupnostih. In tako kot je bilo poudarjeno, ta predlog je šel pod ministrom Drobničem na vlado in ni bil takrat nikoli sporen, spornost se je pojavila takrat, ko smo začeli govoriti o istospolnih. In potem pride ena definicija, ki je splošna, ki je široka, ki je vključujoča, zaradi tega, ker gre za nasprotovanje temu, da so sploh istospolni lahko del te materije, pride tudi do nasprotovanja samim definicijam, ki pa pravnih posledic samih po tem zakoniku nimajo. Torej, to je kar se tiče izvora družine. In tukaj je zelo pomembno tudi povedati ljudem, ki morda to poslušajo, da po tisti definiciji, ki je iz leta 1976, reorganizirana družina ni družina, ker če se jaz ločim in potem živim z nekom drugim in ta drugi človek, s katerim jaz živim, ne posvoji mojih otrok, ni starš in torej midva zdaj s to reorganizirano družino, tudi če imava pet otrok, nisva družina. Ali je to prav? Ali je prav, da rečemo, da je družina samo tam, kjer so starši in otrok? Ali je to prav v 21. stoletju in razpihovati nestrpnost ob stvareh, ki niso pomembne, ki samo omogočajo to, da ljudje živijo v različnih skupnostih in če boste nekoga vprašali, ki ima reorganizirano družino, on bo rekel, da je družina, pa naj to piše v zakonu ali ne. Ali lahko z zakonom postavljamo normo kot ideal in rečemo: vsi boste tako živeli? To je vprašanje ob tej definiciji. Če nadaljujem. To je kar se tiče same definicije družine. Potem, veliko je razprav o zakonski zvezi. Mi smo tu šli s kompromisom zato, ker smo želeli zmanjšati trenja v družbi in smo jih poskušali razumeti s tega ideološkega vidika, da je zakonska zveza zveza med moškim in žensko, zato je bil tak kompromis tudi predlagan. Nismo pa mogli mimo tega, da je Ustavno sodišče, sicer je govorilo o 22. členu ZRIPS, o dedovanju, vendar je zelo jasno povedalo, da so razmerja med istospolnima partnerjema v registrirani skupnosti po vsebini enaka oziroma podobna, torej razmerja med njima, mi tu nimamo več prostora, če beremo ustavno odločbo, da rečemo "to je pa nekaj drugega" in smo jim dali pravico do sklenitve partnerske skupnosti, ki je izenačena v pravnih posledicah med njima, ker je tako prav, ker je tako že jasno povedalo Ustavno sodišče. Izenačili smo jih v vseh elementih, razen pri možnosti, da se postavijo v vrsto in zaprosijo za posvojitev, tudi tam smo upoštevali ta močna nasprotovanja družbe, strahove, ki se pojavljajo. Toda z našega vidika ta kompromis ni bil majhen, želeli so ga zmanjšati in da se to jemlje kot velika prevara, se nam zdi, da gre samo za odvračanje in zamegljevanje ljudi v tisti smeri: pa bodimo proti, saj nam res vse jemljejo in vse je narobe. Pomembno je tudi, ko se govori o posvojitvah, zelo jasno povedati, tam pravijo, da bodo danes posvajali skoraj vsi in da je pomembno samo – to je zelo zanimivo – , da se ti prijaviš in potem ko boš prišel na vrsto, boš dobil otroka. Ne, ne, ne! Če bi pogledali, prosim, poglejte, gospod Cukjati, členi od 216 do 233 namreč v Družinskem zakoniku zelo podrobno navajajo postopek, merila in pogoje za to, da je nekdo posvojen. V 230. členu je prav jasno zapisano, da se pri posvojitvi vedno presoja interese in korist otroka, da se vedno gleda korist otroka in potem pare, ki so v registru; gleda se, kateri bi bil najprimernejši za tega otroka in nikoli ne gre za obraten postopek. Torej to je zgolj v luči strašenja ljudi, zavajanja ljudi, če se govori, da temu ni tako. Zakon je zelo jasen in tukaj celo bolj precizen, kot je bil zakon v preteklosti. Potem je zanimivo, da ste se tudi pri definiciji družine prej spraševali, ali pomeni, da država ne varuje noseče matere na poti v porodnišnico. Moram reči, da tudi glede na prejšnjo definicijo, kjer piše, da je družina življenjska skupnost staršev in otrok, temu ni tako. Edino morda po kanonskem pravu ali morda cerkvenem, da je že takoj, ko je spočet otrok, tudi morda starš; morda v tej smeri. Vendar potem bi bila nova definicija enaka, ker varuje otroka in starša, tako da tukaj ni nobene potrebe, da bi ustvarjali neke nove tenzije v družbi. Kar se tiče priznavanja pravic je dejansko tako: tudi Španija je bila prej izpuščena med temi zanimivimi državami kot zelo katoliška država, ki je izenačila pravice na tem področju. In zanimiva je diskusija, ki sem jo v tej smeri imela z njihovo ministrico za enake možnosti, kakšna je situacija danes v Španiji. Zanimivo, da par let po tem, ko je ta določba, tak družinski zakonik bil sprejet v Španiji, danes to ni več diskusija, nimajo nobenih problemov. Skratka, v družbi se po sprejetju tega zakonika ni nič bistveno spremenilo. In tukaj gre za to, da podpora Družinskemu zakoniku, takemu kot je, ker je strokovno dovršen in usklajen z Ministrstvom za pravosodje in prvič smo dosegli to, da se bodo hkrati reorganizirala sodišča, zato da bo delo učinkovito, o tem da se načeloma ne strinjamo in da naj se pravice nekoga, ki nam ni všeč glede na njegovo spolno usmerjenost, ureja kje drugje, to se mi zdi, da ni utemeljeno s strani vidika koristi otrok, ker otroci, ki danes živijo v teh družinah, do njih ne ravnamo kot socialna država, ker namreč, ti otroci imajo pravice samo po biološkem staršu. Formalno do države te družine veljajo kot enostarševske družine. Torej zanimivo: manj plačujejo vrtec, imajo višje otroške dodatke, ker dejansko država ne upošteva njihovega realnega stanja, da skupaj živita dva odrasla, ki skrbita za otroka, ampak se samo biološkega starša upošteva. Problem pa je, da ti otroci nimajo pravic po tem staršu, ki ni njihov biološki. Oni po njem, če se mu kaj zgodi, nimajo pravice do pokojnine. Nimajo pravice do preživljanja, če gresta ta dva narazen. Torej gre za temeljne socialne pravice tega otroka, za njegovo socialno varnost in se nam zdi, da je nesprejemljivo, da zato ker menimo, da istospolni pari naj ne bi smeli imeti pravic, ker te pravice po naravni poti naj ne bi imeli, čeprav v realnosti ti otroci z njimi živijo. Kaj je s to naravno potjo, da bi jim zaradi tega mi odrekali temeljne socialne pravice. In sedaj pridemo do tega, ko vedno znova rečemo: rešite to kje drugje. Na žalost je Družinski zakonik materija, ki pokriva celoto. Če bi to parcialno urejali v drugemu zakonu, bi zelo težko anomalije v pravnih točkah drugih zakonov tako zmanjševali, da bi jim zagotovili vse pravice. Zato je z vidika nomotehnike, z vidika pravne varnosti in varovanja javnega interesa na več točkah nujno treba to celovito urediti. V veri, da je možno sprejeti te kompromise, smo tisti kompromis predlagali, predvsem tam, kjer je bilo čutiti v razpravi največ iskrenega nasprotovanja, ki izhaja iz drugačnega razumevanja družbenih odnosov, ne jemljite tega kot prevaro, jaz bi vseeno danes še enkrat pozvala k razmisleku, ali ti kompromisi niso predstavljali nekega koraka nazaj za nas in hkrati korak bližje tistim, ki temu nasprotujejo, da ga le lahko sprejmemo v interesu otrok, vseh otrok, ker ti otroci ne bodi izginili iz teh družin -, razen če se morda želi slišati, da jih damo iz teh družin v kakšno boljšo, bolj idealno družino – in da torej skupaj ustvarimo okolje, v katerem bodo imeli priznane vse pravice in da gremo na pot družbe, ki bo prepoznavala različnost, nikakor pa ne ustvarjamo novih takšnih družin in bi vas še enkrat pozvala, če lahko razmislite o podpori temu zakonu. Hvala.
Gospod Cukjati, imate repliko.
Ja, imam repliko. Gospa sekretarka je [[...]]
3 minute.
Prosim? Ja. Gospa sekretarka me je napačno razumela, ko sem govoril o vprašanju, kdaj se pojavi pojem oziroma status družine. Po tem statusu se razume družina šele takrat, ko je otrok rojen. In sem rekel: kaj pa 5 minut prej, preden je rojen, ali to ni družina? Ne gre za tisto pot v porodnišnico, ampak za samo pojmovanje tega statusa. In potem je sekretarka rekla, ja, seveda, saj tudi doslej je tako veljalo; ja, doslej je veljalo v 2. členu v definiciji družine, da je to skupnost staršev in otrok, to je res, ampak naslednji člen, 3. člen je rekel: pomen zakonske zveze je v zasnovanju družine. In tega ni več. To se pravi, zakonska zveza ni več hipotetično tretirana kot družina in zaradi tega ni tega statusa. Torej zaradi obeh sprememb sedanjega zakona je ta anomalija. Potem je bilo vprašanje, ali je prav, da je družina samo tam, kjer je otrok. Sedanja definicija je rekla: družina je skupnost staršev in otrok, pa ni bil nikoli problem upoštevati recimo enostarševsko družino. Nikoli ni bil problem, ali pa družino, kamor je otrok posvojen. Nikoli. Vedno se je ta definicija razumela kot usmeritev, kot tisto načelo naravnega stanja in vse drugo so bili približki družine. Potem je bilo rečeno, da pri posvojitvi smo mi pač problematizirali predlagano ureditev, da se bo pri posvojitvi zagotovo upošteval interes otroka. Da je to tudi navedeno, da se mora upoštevati interes otroka. Samo, zdaj bo odločalo sodišče, ne center za socialno delo. Sodišče pa ima naloženo, da upošteva interes otroka tako, da ga zasliši z zastopnikom, pred zastopnikom. Seveda, sodišče je drugače, sodišče ne razmišlja nekako kot ena socialna delavka in podobno v interesu otroka. Vzame konkretno, črno na belem, kaj je interes. Torej, otrok, majhen dojenček, ne more se izraziti, torej mu je vseeno, kam je posvojen. Spreminja se celoten postopek posvojitve, postavlja se na neke striktno pravne postopke in seveda [[....]]
Hvala lepa, gospod Cukjati, 3 minute so potekle.
Ja, zaradi tega smo predlagali, žal, naš predlog ni bil sprejet.
Besedo ima gospod Franco Juri, naslednji bo Dejan Levanič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi. Jaz ne vem, pravzaprav, s katere točke nadaljevati. Danes je bilo veliko zanimivih iztočnic, slišali smo besede o tako imenovani naravni družini in sem se spraševal, ali bi se temu antropologi pravzaprav nasmejali, biologi pa še bolj. Ker se lahko sprašujemo, kje se začne naravnost neke skupnosti, ki jo imenujemo družina. Ali ni ravno v konvencionalni izbiri, v kulturnem določanju okvirov sožitja med različnimi predstavniki naše vrste pravzaprav nekaj nenaravnega? Ali se nismo kot ljudje [[človek]] odtrgali od tiste naravnosti, ki jo zdaj nekateri na tako zanimiv način ponovno oživljajo? Seveda, naravna skupnost obstaja, obstaja v naravi, če bi si ogledali mravlje, bi verjetno opazili, da imajo določena načela, ki nam, ljudem, ne odgovarjajo. Če gremo k lastnim prednikom, recimo k opicam, verjamem, da so naši predniki opice, verjetno nekateri tega ne verjamete, ampak antropologija in biologija sta to večkrat dokazali. In tudi pri opicah so naravne skupnosti drugačne, vsaj odnosi mača, gorile ali šimpanza do drugih članov ali članic tiste skupnosti. Skratka, malce ironiziram, ampak želim povedati, da ko govorimo o zakonu, ki s konkretnimi členi in zakonskimi pristopi ureja sobivanje in sožitje med osebami v trajnih skupnostih, v družinah ali v drugih skupnostih, govorimo predvsem o pravicah človeka, pravicah otroka, da znotraj te zakonodaje najde mesto, in to enakopravno mesto v družbi, in vse tiste pravice, ki mu gredo, ko nekdo živi skupaj z drugim in prevzame odgovornost za otroka. O tem govorimo danes, torej o zakonodaji, ne govorimo o biologiji, pa o naravnih skupnostih, govorimo o zakonodaji, ki že po definiciji ne more biti naravna zakonodaja, ne more biti utemeljena na naravnih zakonih, ampak je to nadgradnja, ki je človeška, ki je kulturna, če želimo, ideološka, ki je socialna, ki je gospodarska, ki je solidarna, in o tem govorimo danes. Ta Družinski zakonik ima eno veliko dodano vrednost. V bistvu izboljšuje že obstoječi zakon, ki ni bil zelo slab, ampak dejstvo je, da je družba mobilna, da se spreminja, da se spreminjajo naši odnosi, in prav je, da država poskrbi za to, da se bo zakonodaja stalno prilagajala novim odnosom, ki jih mi kot vrsta, človek, znamo krojiti in stalno nadgrajevati, v tem je razvoj družbe. Nismo več v srednjem veku, nismo več v času lova na čarovnice, nismo več v času cerkvene inkvizicije, smo v 21. stoletju, naši odnosi in naša obzorja so nekoliko širši, pojem svobode ima smisel, saj smo dali skozi kar nekaj hudih vojn in kar nekaj totalitarizmov, ki niso samo ideološki, in prav zaradi tega danes govorimo o odnosih in odgovornosti, ki jo imamo do vseh skupnosti, zlasti do otrok, v tem novem kontekstu. Naš zakonik, to, kar bomo danes sprejeli v Državnem zboru, je kompromis, in s tega vidika sem nekoliko razočaran. Upal sem, da bomo drzni, da se bomo lahko primerjali z najboljšimi praksami v Evropi, v razviti Evropi - prej je bila omenjena Španija, lahko bi navedli tudi druge države, ampak Španija je zanimiva, ker je južnoevropska država, ker je katoliška država in je zmogla ta premik, ne da bi se zaradi tega razvrednotila družina. In tu nastaja največji nesporazum, ki ga je državna sekretarka zelo lepo izpostavila. Ta velik nesporazum, ki botruje raznim shodom, izkazovanjem nasprotovanja zakoniku tudi na tak način, oprostite, ampak jaz sem bil nekoliko presenečen ali celo ogorčen, ko sem zagledal politično demonstracijo in v prvi vrsti toliko otrok, kar pomeni, da smo bili priče določeni zlorabi otrok v politične namene. Jaz sem oče, sem ljubeč oče, niso ljubeči očetje samo tisti, ki so tam demonstrirali, ampak take zlorabe otroka z napisi, si ne bi dovolil. In se čudim, da ni bilo več izzivov in pričakujem, da bojo odzivi še prišli na ta račun. Pozivam pa vse tiste, ki nasprotujejo, ki so kritični do tega zakonika, da to počnejo na dostojen način, ne z uporabo otrok, ki zakonika niso prebrali, ga ne poznajo, ne vedo, za kaj pravzaprav gre, ampak morajo, so prisiljeni slepo verjeti svojim staršem, ko jih peljejo na take politične shode. Druga stvar. Govorilo se je samo o istospolnih skupnostih, kar je bila glavna tema, ko je bilo govora o zakoniku, ki ima ogromno členov in ki ureja vrsto drugih vprašanj. In tudi pri tem smo pristali na kompromis, ki nas oddaljuje od najboljših praks in nas še vedno drži med tistimi državami, ki si niso upale tega urediti na način, ki bi zagotovil enakopravno obravnavo vseh državljank in državljanov. Tako bomo imeli skupnosti, ki ne bodo družine, bodo partnerske skupnosti, bodo zunajzakonske skupnosti, ki jim bo država zagotovila vseeno tiste temeljne državljanske pravice za to, da živijo urejeno in enakopravno. Ampak načelno ne nastopajo vsi enakopravno. Pri posvojitvi otrok smo se dogovorili in smo sprejeli dejstvo, da kot družba nismo še pripravljeni narediti predolgega koraka in smo sprejeli kompromis, ki preprečuje, onemogoča posvojitev otrok s strani istospolnih skupnosti, razen v primerih ko gre za biološke otroke in torej za ureditev nekega dejanskega stanja. In dovolite mi, da se pri koncu navežem na tisto, kar je vehementno izpostavil moj cenjeni kolega, Bogdan Barovič. Govoril je v določenem trenutku o nasilju. Res je. Veliko nasilja, vse več nasilja je v tej naši državi, kar nekaj nasilja izhaja iz nestrpnosti, ki jo nekateri sejejo te dni: od pretepa istospolnega tujca do napada na lamo, do tistih družinskih tragedij, ki jih je vse več. Evo, današnje Primorske novice: mož zabodel ženo in se skušal ustreliti. Veliko je takih novic v črni kroniki in skoraj vse se navezujejo na tradicionalne družine in veliko teh tragedij nastaja znotraj najbolj tradicionalnih okoljih, tam, kjer verjamem, da nasprotujejo temu zakoniku, ker nasilje je v nestrpnosti in nasilje je v načelni nepripravljenosti sprejeti nekaj, kar ne pomeni grožnje z razpadom družine, ampak pomeni nadgradnjo pravic, ki jih družina že ima. Torej širitev teh pravic na tiste skupnosti, ki niso organizirane v okvirih tradicionalne družine, živijo pa skupaj, se ljubijo in želijo nekaj postoriti tudi za svoje člane in za svoje partnerje. Torej mi s tem zakonikom širimo pravice in ne vzamemo družinam. In to je treba povedati javnosti, ker žal glavni nesporazum je ta, da s tem zakonikom ogrožamo družino. Je ne ogrožamo, ampak dajemo, ponujamo in omogočamo enakopravne pravice tudi skupnostim, ki niso klasična družina. Še nekaj o amandmaju, ki ga je predložila Slovenska demokratska stranka. Takoj ste ugotovili, da je bila to napaka, tudi do javnosti. Javnost je reagirala, ker ste šli tako daleč, da bi ukiniti celo tiste pridobljene pravice zunajzakonskih skupnosti, ki so bile zagotovljene z dosedanjo zakonodajo, potem pa ste s saltom mortale želeli to prikazati kot možnost, da se registrirajo. Ta možnost že obstaja, imenuje se poroka. Prvi dan se lahko dva, ki se srečata, takoj poročita in to brez vseh ceremonij, brez olepšav se lahko registrirata takoj, torej ta institut že obstaja. Mi moramo pa zagotoviti tistim, ki se ne želijo registrirati pred državo, matičarjem ali ne vem kakšnim uradom, da živijo in ko je izkazano in dokazano, da živijo skupaj, da dobijo vse pravice, ki iz tega izhajajo. To smo imeli zagotovljeno in upam, da bomo imeli spet to zagotovljeno z amandmajem na amandma, torej z vladnim amandmajem. Torej, ta vaš manever je bil pravzaprav odsev te restavracije najbolj konservativnega poskusa, da bi dejansko kratili še tiste pravice, ki so bile doslej zagotovljene. To vam ni uspelo, sami ste se pravočasno zavedali lastnega kiksa, zato ste poskušali to nerodno popraviti, nerodno, tako, kot vi predlagate sedaj popravek tega amandmaja, ne bo šlo in zato menim, da je treba Družinski zakonik odločno podpreti. Referenduma si upam trditi, da ne bo, kajti s tem bi posegali v temeljne človekove pravice in tokrat zares. Pričakujemo, da referendum, če ga bo kdo zahteval, res ne bo mogoč, ker to bi bil dejansko korak k barbarizaciji te države. Hvala.
Besedo ima gospod Dejan Levanič. Naslednji bo gospod Mirko Brulc.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Sedaj lahko rečem, če bo ta Družinski zakonik danes padel, ko bo glasovanje o vetu ali na referendumu, če ga boste zahtevali, mislim, da nihče ne bo zmagovalec in da bodo sicer nekateri slavili, ampak razloga za slavje sigurno ne bo, ker ta zakonik ne škodi nikomur, ne obremenjuje nikogar in ne jemlje pravic nikomur, daleč od tega in ravno nasprotno. Priznava tiste pravice, ki jih vsi otroci danes nimajo, niso v enakopravnem položaju in je prav, da država to na neki način tudi omogoči. Če bo ta zakonik padel ali če bo sprejet amandma, ki je že obveljal v prejšnjem branju, torej da bi se izvenzakonske skupnosti morale registrirati, itd., verjemite mi, da s tem ne boste omogočili, da bo več porok. S tem zakonikom ali pa, če želite v zakon napisati, da je zakonska zveza nujna in ne vem, kaj vse, ne boste sprožili procesa med ljudmi, da bi se bolj množično poročali ali pa da bi vplivali na politiko večjega števila porok. To enostavno z zakonom ne gre. To mora ostati suverena pravica para, da se odloči, ali bo stopil na pot zakonske zveze ali tega enostavno ne bo naredil. Če tega ne naredi, potem ni nobenega razloga, da bi jim zaradi tega, ker so se tako odločili, odvzemali pravice ali jih obravnavali kot drugorazredne državljane - to enostavno ne bi bilo prav. Če bomo nadaljevali predvsem v Državnem zboru z besedami kot, kaj je normalno v tej družbi in kaj ni normalno, če bomo nekatere ljudi primerjali z nekrofili, z zoofili, bolnimi ljudmi, itd., potem res ne vem, kakšno sporočilo sporočamo naši družbi in se moramo vprašati, kakšna družba na koncu koncev smo. Ker, če bomo tak dialog uporabljali tudi politični predstavniki, bomo najslabšo uslugo naredili tistim otrokom, ki v takšnih družinah že živijo. Zato, ker jih bomo vnaprej obsojali nečesa ali jim jemali osnovne pravice, ki jim v bistvu morajo pripadati po vsej zakonodaji. Predvsem pa bomo okolje spodbujali k temu, da bo še vedno delalo proti tem skupinam, da se bodo pojavljale različne oblike diskriminacije in tega v neki sodobni moderni družbi enostavno ne smemo dopustiti. Danes je bilo že velikokrat povedano, da je prvotni predlog Družinskega zakonika bil umaknjen. Prvotni predlog je predvideval tudi posvojitve otrok s strani istospolnih partnerjev, umaknjen zato, ker bi se enostavno na neki točki preveč gnusa zlilo na te ljudi, ki danes že živijo v teh družinah in ta gnus bi se poznal predvsem na otrocih, ki živijo v teh družinah. In to ni prav. Zaradi tega smo tudi mi stopili korak nazaj in omogočili vsaj tisto, kar moramo zagotoviti, to so osnovne pravice otrokom, ki živijo v teh družinah. Ta Družinski zakonik samo pojasnjuje ali priznava družbeno realnost, to kar danes v družbi obstaja. Država kot takšna, ne glede na to, kdo je na oblasti - leve stranke, desne stranke– , ne more izločiti enega dela državljanov iz neke zakonodaje ali jih obravnavati v neki drugi zakonodaji, posebej zato, ker jih s tem naredi za drugorazredne državljane. In to ni prav. Danes, kakorkoli gledamo, pridemo do ključnega vprašanja - kaj je družina. Kaj je danes družina? Po mojem mnenju in mnenju mnogih, tudi sociologov, je središče družine otrok. Res je, idealna družina za nekatere je oče, mati in otrok. Nihče v tej dvorani proti takšni obliki družine ne dela nič, ne govori nič in ne želi zmanjšati pomena takšne oblike družine, torej oče, mati in otrok. Kar je mogoče žalostno, je da nimajo vsi sreče živeti v idealni družini. Marsikdo živi v enostarševski družini, marsikdo nima niti očeta niti matere, ampak ima babico, ki zanj skrbi, ali strica ali teto in tako naprej. Ampak, še vseeno je družina. V tem krogu ljudi, s katerimi živi, je v okviru svoje družine. In mi ne moremo na nek način odvzeti te pravice različnim oblikam družine, ki danes že živijo, da jih ne bi obravnavali kot družino. Z amandmajem na 2. člen ste želeli zapisati, da je osnovni namen zakonske zveze v osnovanju družine. Ampak, zakaj? 20 % poročenih parov nima otrok, ker so se sami tako odločili. Mogoče jih ne želijo imeti, mogoče jih ne morejo imeti. Kdo smo mi, da bomo v zakon zapisali, kaj je namen, osnovni namen zakonske zveze. To mora biti odločitev vsakega posameznika. Najprej, če želi stopiti v zakonsko zvezo - nikjer v zakonu mi ne moremo tega spodbujati, lahko napišemo, kakšne so pravice in dolžnosti znotraj Družinskega zakonika, tistega, ki vstopi v zakonsko zvezo ali si ustvari družino, predvsem da zaščitimo otroka, ne moremo pa narekovati ljudem, kako naj živijo, to bi bilo skregano z vso logiko. In zraven tega se moramo tudi zavedati, da družbena realnost govori o tem, da se večina otrok danes rodi v izvenzakonskih skupnostih. In ti otroci živijo v družinah, čeprav mogoče oče in mati, partnerja nista sklenila zakonske zveze. In tem otrokom, če nam je res vsem do tega, je treba priznati enake pravice. Ker, danes otroci že živijo v istospolnih partnerskih skupnostih, kot primer, ker to je velikokrat največja spotika tega Družinskega zakonika, ampak nimajo možnosti ali pravice dedovanja, vpogleda v kartoteko in tako naprej. To je lahko zapisano v Družinskem zakoniku, ki v ničemer ne zmanjšuje pomena zakonske zveze ali tako imenovane, po vašem mnenju, idealne družine - oče, mati, otrok. Normalne - jaz se sploh ne bom tako izrazil, ker se mi zdi, da gremo tukaj predaleč. Konec koncev, kaj je normalno, kdo je normalen in kdo od nas lahko sploh naredi merila, kaj je normalno in kaj ni normalno. Po mojem mnenju je naloga države, da poskrbi za to, kar se v družbi dogaja. Ne glede na obliko družine, mora poskrbeti, da bodo otroci imeli enake pravice. Šele takrat, ko bomo sprejeli tak družinski zakonik, pri čemer se strinjam s predstavniki Slovenske nacionalne stranke, da to ni edina tema Družinskega zakonika, da Družinski zakonik prinaša veliko več. Veliko več: kar danes pri svojem delu potrebujejo centri za socialno delo, prinaša zagovornika otrokovih pravic, ki ga v Sloveniji nismo imeli itn., prinaša veliko korakov naprej v zaščiti osnovnih pravic otrok. Ampak takšna sporočila, da je nekaj nenormalno ali pa skregano z vso logiko in da je to treba umakniti v neko drugo zakonodajo, pa mislim, da ne sodijo v današnjo sodobno družbo. Ravno nasprotno, vsa politika, civilna družba si mora prizadevati, da so otroci ne glede na to, v kakšni obliki družine živijo, s strani države deležni zakonodaje, ki bo poskrbela, da bodo imeli enake pravice kot vsi ostali. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Mirko Brulc, naslednji bo gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani gospod minister, vsi prisotni, lepo pozdravljeni! Po 70 urah pravzaprav prihajamo v finale. Kako se bo izšlo, bo razpisan referendum, bo ulica opravila svoje ali kakorkoli že, tega seveda ne vemo. Vemo pa, da je obstoječi zakon iz leta 1976 zastarel in da je potreben prenove. Je že tako, da smo ljudje različni. Različno si urejamo življenje, izbiramo partnerja, nekateri te pravice do različnosti pravzaprav nočejo sprejeti, nasprotno, celo zelo agresivno želijo preprečiti to svobodo izbire. To potrjuje tudi nastop organizatorja zbora pred dnevi tukaj pred parlamentom, ko je omenil, da so butara za 63 tisoč vejami. Spomnimo se, kdo je v Rimu z balkona pred davnimi leti kričal o butari, seveda v italijanskem jeziku in kako smo te butare Slovenci, Evropa in svet občutili na svojih hrbtih. Vse to je izjemno nevarno. Tudi gospa, ki je pripeljala študenteraj pred parlament in so metali kamenje v stavbo, sedaj je ni. Potem se skrijejo. Ampak ljudi napumpati je zelo enostavno. Jaz se bom temu ubranil, kajti ne želim živeti v državi, kjer je v družbi taka nestrpnost in te butare sta dva tujca sredi Ljubljane že občutila na svojih hrbtih. To želimo? Si lahko predstavljamo, da je v razpravi na odboru bil podan tudi predlog, da otroku lahko primažeš kakšno klofuto in da bi to zapisali v zakon. Ljudje dragi, rad bi videl tistega, ki bo tepel mojega vnuka. Otroci so že preveliki, ampak da bomo v zakon napisali, da je klofuta tudi vzgojna. Koliko teh klofut? Eno, dve, deset, s palico, brez palice, v šoli, vrtcu, kje? In potem govorijo, da niso bili sprejeti dobri predlogi nekaterih. Ali pa, da za otroke, ki nimajo klasične tradicionalne družine, napišemo nek drug zakon. To je bilo na TV Odmevih povedano. Da jih še bolj spravimo ven iz naše družbe, da jim dokažemo, da niso enaki tistim, kjer sta oče in mati in otrok v srečni družini in za katero se seveda trudimo in si prizadevamo, da bi jih bilo čim več. Se zavedamo, da žal vsaka četrta zakonska zveza propade tudi zaradi tega, ker smo nestrpni, ker nismo tolerantni do partnerja, ker ne znamo potrpeti itd. in takoj gremo narazen, kajti to zakonsko zvezo tudi na ulici idealiziramo, vsaj v stilu Adam in Eva v raju in vse je OK. Pa življenje ni tako, je treba potrpeti. Te sposobnosti očitno nekateri nimajo. Se zavedamo, da 25 % otrok živi z enim staršem? Si ti otroci zaslužijo kakšno diskriminacijo ali pa posebno pozornost te družbe? V vseh sredinah, od vrtca, šole itd. Nekateri zakonski pari se odločajo, da bodo brez otrok ali pa jih tudi ne morejo imeti. Kakšna je taka zakonska zveza? Jo je treba posebej v javnosti žigosati? S kakšno pravico želijo nekateri prepovedati možnost, da v istospolno zakonsko zvezo pripelje eden od partnerjev svojega otroka? Marsikdo, ki je tu kričal na trgu, ne razume, kaj je to biološki otrok, biološki starši. Ampak njegov otrok je in ga je pripeljal s sabo. Ali mu ga je treba vzeti in ga dati, ne vem, v zavod ali kam? 309 členov ima ta zakon, ne vem, kdo vse jih je prebral, ne mislim na poslance in druge, ki danes glasno razpravljajo o vsebini tega zakona in je vsa razprava zreducirana na dva do tri člene, ne pa na zelo pomembne vsebine, ki govorijo o posvojitvah, o dedovanju, o čisto človeških pravicah staršev, otrok, zakoncev, o zakonski zvezi, pravicah in dolžnostih zakonskih partnerjev, tudi v času bolezni, socialne ogroženosti in tako dalje. Govorijo o reševanju družinskih konfliktov in vlogi centrov za socialno delo, vlogi sodišč, o priznavanju očetovstva, o solidarnosti, preživljanju starih staršev, o rejništvu, skrbništvu, družinski mediaciji in tako dalje. O tem ni razprave. Glejte, Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve je skupaj s strokovnjaki, izjemnimi strokovnjaki v naši domovini, opravilo veliko, veliko delo. Meni bo zelo žal, če se s tem zakonom zgodi enako, kot se je z zakonom o sivi ekonomiji ali pa ostalimi, da ne naštevam vseh, kajti potem smo krivični do vseh. In ta zakon naša družba rabi, rabijo ga na stotine družin, na tisoče otrok, in upam, da bo sprejet. Vsekakor bo moj glas dobil. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič, naslednji bo gospod Franci Kek.
Spoštovani gospod podpredsednik, moram povedati, da sem v teh razpravah, ki sem jih zdajle pozorno poslušal, slišal cel kup čiste demagogije, in to z razlogom, kako zapeljati današnjo razpravo v Državnem zboru v smer, kjer ne bi bilo izpostavljenih ključnih vprašanj, s katerimi se srečujemo vseskozi, ko smo ta predlog zakona obravnavali. Mislim, da je dr. Cukjati v predstavitvi stališča poslanske skupine zelo jasno in zelo točno seciral predlog tega zakona. Zelo jasno je poudaril in izpostavil tiste zadeve, s katerimi se v Slovenski demokratski stranki ne strinjamo, in zakaj bomo glasovali proti temu družinskemu zakoniku. Prav neverjetno je, da ta Vlada in ta koalicija potiskata glavo v pesek kot noj, namesto da bi prisluhnili argumentom in pogledu na ta zakon večine državljank in državljanov Republike Slovenije. Danes je bilo že nekajkrat povedano, da večina državljank in državljanov Republike Slovenije nasprotuje takšnim rešitvam, kot so zapisane v tem zakonu - govorim, nekaterim od teh rešitev, ki so zapisane v tem Družinskem zakoniku. Vlada in koalicija pa, kot da se nič ne dogaja. Spregledata čisto vse. Spregledata čisto vse argumente, ki jih navaja civilna iniciativa, ki jih navaja na stotine sporočil, ki prihajajo na naše računalnike v Državni zbor. Spregleda praktično tudi stroko, ki se ne strinja s takimi rešitvami, kot so zapisane v Družinskem zakoniku. In enostavno, povejte mi, ali je še možno za tako koalicijo in tako vlado uporabiti kakšen drug termin, kot da živijo na luni? Kot sem že stokrat povedal, dejstvo je, da ta ekipa živi na luni. Ne slišite naših ljudi, ki vam vseskozi govorijo! Lepo vas prosim! Dajte sprejemati odločitve, ki so pisane; ali pa, ki si jih želi večina državljanov in državljank Republike Slovenije. Poglejte zadnje tri referendume; zadnja dva, se pravi zadnjih 5 referendumov! Skoraj z 80 % večino so ljudje nasprotovali vsem rešitvam, ki ste jih predlagali. Skoraj 80 % večina! In zdaj imamo pred vrati ponovno možnost, da gre ta zakon na referendum. A ni bilo dovolj časa, tistih 70 ali pa 80 ur, ki smo jih na odboru porabili za razpravo o problemih, ki jih slovenski ljudje ne sprejemajo, da bi tam našli primeren kompromis. A ni bilo dovolj časa, da bi se izognili še enemu referendumu? Izognili še enemu zapravljanju davkoplačevalskega denarja. A ni bilo dovolj časa? A ste gluhi?! A ne slišite, kaj vam govorimo, kaj vam govorijo ljudje?! Danes je kolega Barovič zelo jasno povedal, kaj o tem mislijo ljudje. Kako ljudje vidijo to zadevo. In vi mislite, da smo v tem Državnem zboru vsi tisti, kot Civilna iniciativa, tako kot vsi tisti ljudje, ki vidimo ključne probleme v tem Družinskem zakoniku, slepi in gluhi? Čisto vsi tisti, ki tako govorimo in tako mislimo, vemo, da ta Družinski zakonik izenačuje istospolno partnersko zvezo s heteroseksualno družino. In ga ni v Državnem zboru, da bi rekel, da to ni res! Ne more, ker je res! To je resnica! To je resnica! In mi povejte, kako lahko ti izenačiš dva geja z heteroseksualno družino, ki z reprodukcijo skrbi za obstoj človeštva?! Kako lahko to naredita dva geja?! To mi razložite enkrat in to sem že 100-krat v temu parlamentu izpostavil! Če mi boste to razložili in dokazali, da nimam prav, se bom opravičil. Ampak to je dejstvo, ki ga ni možno zaobiti. Ga ni možno! Pa če bi to pasalo kateremu izmed vas, ki tukaj sedite, ali pa ne. In pa druga stvar, ki je ključna, je posvojitev otrok istospolnih partnerskih skupnosti. To sta dve ključni stvari, ki izhajata iz tega Družinskega zakonika. In ki jih v Slovenski demokratski stranki nikoli ne bomo sprejeli na tak način, pa naj so vse zapisane v Družinskem zakoniku. Mi smo zelo jasno povedali. Mi nimamo nikakršnega problema, da istospolne partnerske zveze normalno funkcionirajo, normalno živijo, da se imajo radi. Nimamo nobenega problema! Ampak, ne sodijo v Družinski zakonik, ampak sodijo v zakon, ker ta zakon že obstaja; če bi ga bilo treba izboljšati, ni nobenega problema, nimam nobenega nasprotovanja temu, da bi lahko normalno funkcionirali v naši družbi. In zato govoriti, da smo v Slovenski demokratski stranki in v opoziciji in vsi tisti, ki nasprotujemo temu Družinskemu zakoniku, nestrpni! Da smo sovražni! In ne vem, kaj še vse slišimo. Vsak dan, vsako minuto! To je pa absurd! In danes je bila velikokrat omenjena civilna iniciativa in ta shod, ki je bil v torek pred Državnim zborom. A se vam zdi, govorim vsem, a se vam zdi, da je vihranje slovenskih zastav, petje slovenske himne, nestrpnost? Že dolgo, poglejte, že dolgo nisem videl v Sloveniji toliko slovenskih zastav! Toliko slovenskih zastav! Ampak ti ljudje, ki so bili tukaj, jaz sem šel med njih, ker to ni bil politični zbor. To so bili ljudje, ki so zagovorniki družine! Družine - temeljne celice vsake družbe! Če ne bi bilo družine, vprašanje, kako daleč in do kdaj ima ta svet obstoj! To je vsem vam jasno! Tega problema ne morejo reševati geji! Ne morejo! Ne morejo ga reševati, gospod Kek! Verjemite, da ne! Ker tu je narava svoje naredila. In lepo prosim, da me poslušate, ker sem bil jaz prej čisto miren in nisem niti "A" rekel in nisem se odzval, ne na tak ali drugačen način, na katerokoli razpravo v Državnem zboru. Zato bi vas lepo prosil, da tudi lahko jaz sam povem tisto, kar jaz mislim. Torej tiste ključne stvari, ki nas motijo v Slovenski demokratski stranki, smo velikokrat zelo jasno povedali. Prav tako smo zelo jasno povedali, da je največja otrokova pravica in korist imeti očeta in mater. Ali je še katera večja? In stokrat ali desetkrat ali petdesetkrat sem že v parlamentu in na odboru povedal, da to, kar lahko da otroku oče, mu ne more dati mati in to kar, lahko da mati otroku, mu ne more dati oče. Samo skupna zgoda je tisto, kar je za otroka največ, kar lahko otrok dobi v svojem življenju. To je dejstvo. In vprašajte otroke, ko zrastejo, če jaz danes svojo hčer vprašam, in sem jo vprašal pred nekaj dnevi, kako je ona to videla, in mi je zelo jasno povedala. Rekla je: ati, res je to, kar si velikokrat v parlamentu povedal, to, kar si mi ti dal, mi mama ni mogla dati, pa ima izredno rada mamo in tudi mene. Ampak to je dejstvo. Otroci to čutijo, vidijo, ko so kolikor toliko odrasli, šele takrat pride do izraza tisto, kar posamezni starš da otroku skozi njegov razvoj. In če lahko to spregledamo in to zaobidemo kar tako z nekimi členi iz nekega zakona, potem se sprašujem, v kakšni družbi živimo. Intenca tega zakona bi morale biti pravice otrok, ampak očitno je ponovno uspelo nekemu lobiju, ki je zaobšel ali pa potegnil v svojo past politiko in jo izkoristil, da je predlagala takšne rešitve, kot jih predlaga v tem Družinskem zakoniku. In to je, bom še enkrat povedal: izenačitev heteroseksualne družine z istospolno partnersko zvezo in pa posvajanje otrok s strani istospolnih partnerskih skupnosti. To zavrača večina državljank in državljanov Republike Slovenije. In lepo vas prosim, da se ne bi slučajno zgodilo, da bo ta koalicija in ta Vlada uporabila argument, da so krivi tisti, ki so vložili referendum na ta zakon, temveč naj enkrat samokritično pove svojo resnico in se razgali pred slovensko javnostjo in pove, da so predlagali zakon, ki je nesprejemljiv za večino državljank in državljanov Republike Slovenije in da prevzamejo vso odgovornost za porabo denarja, ki se bo porabil za referendum in vso odgovornost za slabe rešitve, ki so zapisane v tem zakonu. V torek, ko sem šel pozdravit tiste ljudi, sem bil ponosen na to, ker ljudje niso bili nestrpni. In vsi tisti, ki ste bili blizu, bi lahko to ugotovili in videli. Ampak, če je komu to smešno, da so ljudje prišli na prijeten, lep način povedat, da jim je družina vrednota, potem bi se tisti, ki se temu smejijo, morali vprašati, ali je z njimi morda kaj narobe, ne s tistimi ljudmi, ki so prišli zagovarjat vrednoto vsake družbe. Iz zgodovine, vseskozi, odkar obstaja človeštvo, je družina temeljna celica vsake družbe, temeljna celica, ker drugače človeštva več ne bi bilo. Če pa misli kdo, da dva geja lahko zagotavljata reprodukcijo in obstoj človeštva, potem pa lepo prosim, morda se lahko pridruži tistim in odpotuje na luno. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Franci Kek, pripravi naj se gospod Miran Györek.
Hvala za besedo. Predlagani zakon obsega preko 300 členov in ni težava Vlade, da v tej razpravi poteka govor predvsem o istospolnih partnerstvih, pač pa je težava v tem, da o tem ves čas govorijo samo nasprotniki tega zakona. Kot je dejal kolega pred mano, očital je demagogijo, povedal je, kako nasprotniki govorijo jasno in točno, govorijo zelo jasno, vendar ne točno. Kako morete še danes govoriti o nečem, česar ta zakon sploh ne prinaša? Pravite, zdaj bodo pa istospolni prihajali, se postavili v vrsto in dobili in posvajali otroke pred mnogimi heteroseksualnimi pari, ki si to zaslužijo in čakajo in do tega ne morejo priti, zdaj bosta pa kar dva geja prišla in dobila otroka pred njimi. Kako morete to govoriti, ker sploh ni res. Ta zakon tega ne predvideva, to ni možno. Ta zakon predvideva le posvojitev otroka, ki pride v zakon. Se pravi, v neki družini imata oče in mati otroka, se razideta, otrok gre z materjo, mati čez čas ugotovi, da ji bolj paše živeti z žensko, in v tem primeru, že obstoječega otroka je možno posvojiti. In to, da bi ta zakon predvideval, da bi homoseksualni pari posvajali tuje otroke, tega ne predvideva. To so vaše izmišljotine. Potem, istospolni partnerji bodo lahko sklepali le partnerske zveze in ne zakonskih zvez. Sveti zakon, v katoliškem pomenu, ostaja zakon samo za heteroseksualne zveze. Istospolni partnerji bodo lahko sklepali le partnerske zveze. In pravica vsakega otroka do očeta in matere [[...]]zavedajte se, da se lahko po rojstvu otroka z očetom ali materjo marsikaj zgodi. In v marsikateri družini lahko ostane otrok brez očeta ali matere. In je kljub temu lahko normalen človek. Ta zakon bom podprl, ker družini ničesar ne jemlje. Zato bom ta zakon podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek, pripravi naj se Robert Hrovat.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi. Ne bom razpravljal o podrobnostih členov tega Družinskega zakonika, ker smo jih že večkrat izrazili v predhodnih obravnavah in stališču Slovenske nacionalne stranke. Bom pa šel nekoliko širše na vprašanja s strani predlagatelja tako nasilnega vsiljevanja nekaterih zakonskih rešitev, ki jih dokazano slovenski narod zavrača z absolutno večino. Gre torej za eklatantno nasilje nad državljani in v osnovi za zlorabo trenutne moči politične oblasti. Vaš osnovni argument o pravicah in koristih otrok ni prepričljiv, ne prepriča niti polovice poslancev tega Državnega zbora, niti slovenskih državljanov. Je preveč prozoren in očitno gre zgolj za zavzemanje za ugodnosti določene skupine, torej izjemno majhnega števila homoseksualcev in lezbijk. Tudi splošno evidentno je, da si je sedanja oblast, koalicija, zadala za cilj in vložila vso svojo energijo, čas in denar v reševanje takšnih skupin prebivalstva, kot so na primer izbrisani, homoseksualci, posebne etnične skupine in da ne naštevam naprej. Žal pa jim je pri tem prav malo mar za vse ostale, bistvene pereče probleme, ki tarejo Slovenke in Slovence. Prav nasprotno, nonšalantno se spremlja gospodarski, socialni, finančni propad naroda in države Slovenije. Sprašujem se že, v čigavem interesu deluje ta oblast in kako razume vitalne nacionalne interese? In ne nazadnje, kdo bo nosil odgovornost za posledice? Odgovorov ŕ la "so what!" v Slovenski nacionalni stranki ne bomo več tolerirali in jih v tem času obsojamo, so celo žaljivi za situacijo, v kateri se nahajamo. Neodgovorno je dati v tem trenutku takšne odgovore. Strinjam se, da so določene rešitve v Družinskem zakoniku na mestu in sprejemljive. Očitno pa je dejstvo, da je bila to na nek način spretna taktika, kako vzporedno vriniti vse že prej omenjene ugodnosti za homoseksualce. Žal je slovenski narod sprevidel takšno namero in ste nemalo presenečeni nad reakcijo ljudstva in njegovim zavračanjem takšnega političnega nasilja. Slovenski narod je potrpežljiv, preveč toleranten in dovzeten za marsikaj, vendar v tem primeru je jasno povedal, da kar pa je preveč, je pa preveč. In sedaj ste presenečeni tudi zaradi nekaterih razprav nas poslancev, ki zastopamo in branimo mnenje in stališča naših volivcev, državljanov te države. To je ne nazadnje naša dolžnost, naša odgovornost in zato je, da vam odkrito povem, moja in naša vest popolnoma čista. Ni to naša neka fiktivna ideja, da bomo nasprotovali vašim predlogom. To je samo odgovorno ravnanje nas poslancev, ki zastopamo svoje volivce. Dejstvo je, da homoseksualci v Republiki Sloveniji niso preganjani ali maltretirana skupina. Pustimo zdaj kakšne občasne izgrede, pač vsepovsod kje pride do izzivanja. Očitno se pa počutijo že tako močne –, finančno, sem že v prejšnjih razpravah dokazano povedal, kako močni so tudi finančno –, da si privoščijo tako izzivanje. Nihče ne obsoja njihovega načina življenja, njihovih spolnih navad. Prav nasprotno, celo razumemo jih in toleriramo, so nenazadnje njihova intimna zadeva, stvar njihove osebne domišljije, fantazije spolne, nenazadnje je to njihova osebna stvar. Ko pa gre za slovenske otroke, ki naj bi jih zaupali njim v varstvo, pa je odgovor nas, mnogih poslancev tukaj in pa Slovencev, ne. Torej zakaj nas posiljujete s takšnimi predlogi zakonov? Pa počakajte še kakšnih 50, 100 let, morda bomo tudi tukaj v Sloveniji dozoreli, če mislite, da smo zaostali na tem področju. Sploh pa, od kod vam takšne ideje, ki ne prihajajo iz naroda, iz srca slovenskega naroda. Ne bi me preveč čudilo, kar se dogaja tukaj, da bi še kdo prišel na kakšno idejo, da bi legalizirali recimo še sodomijo. Nenazadnje, zveni obsceno, ampak tukaj med nami, predvsem v Ljubljani dokazano obstajajo skupine ljudi in teh ni malo – bulmastifi, živi dokaz –, vprašanje je samo njihove moči in organiziranosti, kdaj bodo prišli na takšno idejo. Niti to me ne bi čudilo, da bi rekli, da je še kanibalizem ali pa ljudožerstvo sprejemljivo. So tudi ljudje, običajni ljudje kot vsi ostali, le prehranske navade imajo pač malo drugačne. Pa dajte se zresniti! Pa ne me zdaj prepričevati, da je ta družinski zakon v dobro slovenskih otrok. Ta družinski zakon ni nič drugega kot akcija določene skupine ljudi, ki vsiljuje slovenskemu narodu, da pride do svojih ugodnosti. In posledic ne boste nosili vi, jih bodo nosili slovenski otroci. Hvala za besedo, pa ne zamerite, če sem bil nekoliko grob.
Hvala. Besedo ima gospod Robert Hrovat, pripravi naj se Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo. Gospod podpredsednik! Že dolgih 80 ur se pogovarjamo o Družinskem zakoniku. Jaz večkrat tukaj rečem, da se poslušamo, se pogovarjamo, ampak se ne slišimo in dejstvo je, da bo na koncu ravno to tisto, kar bo pretehtalo, da bo ta Družinski zakonik na koncu doživel klavrno usodo. Dejstvo pa je, da je Družinski zakonik kot dokument, kot zakon izredno, izredno pomemben. Ta zakon je tako pomemben, da bi ga bilo treba sprejemati res v soglasju, s konsenzom, upoštevati mnenje ljudi, ki nas prepričujejo v to, da rešitve v tem zakonu enostavno niso dobre, niso prave. Ta zakon, Družinski zakonik, je temeljni zakon odnosov in tudi družin. Všeč mi je bil napis te civilne iniciative, ko so zapisali, da gre za družinsko ustavo in se v popolnosti strinjam z njim, ampak tukaj se na žalost v parlamentu razhajamo že na sami osnovi, že v pojmovanju družine, kaj družina pravzaprav je. Za mene osebno je družina osnovna celica družbe in pomeni oče, mati in otrok in imam vso pravico, da tako mislim, tako kot imate ostali pravico, da menite drugače. Kakšen mora biti Družinski zakonik? Družinski zakonik mora odražati temeljne vrednote družbe in potrebe družine. Mora odražati temeljne potrebe, koristi in pravice otrok. Ali jih res? Ta zakon je pa takšen, da poskuša razvrednotiti pomen družine, sploh očetovstva in materinstva in s tem se jaz ne morem strinjati in se nikoli ne bom. 65 tisoč podpisnikov peticije obstaja, ki nasprotujejo tem rešitvam. Ankete kažejo, da če bi ta zakon šel na referendum, bi doživel enako ali podobno usodo kot pokojninska reforma, malo delo in tako naprej. Torej, smo pred veliko odgovornostjo, kako in na kakšen način bomo ta zakonik pripeljali do končne obravnave, torej do današnjega večernega glasovanja. Sprašujem se, kaj se bo zgodilo, če bo ta Družinski zakonik danes, nocoj sprejet. Po razpravah oziroma stališčih poslanskih skupin ugotavljam, da temu zakoniku nasprotujejo v Liberalni demokraciji Slovenije, Slovenski nacionalni stranki, Slovenski ljudski stranki, Slovenski demokratski stranki, tudi del DeSUS je napovedal, da bo glasoval proti temu zakoniku. Torej, kaj še ostaja, katere stranke še ostanejo? Socialni demokrati, Zares in pa nepovezani poslanci. In se sprašujem, ali boste res vztrajali in ta zakon pripeljali do referenduma, kjer bo doživel enako usodo kot vsi ti referendumi v zadnjem času. Kaj želimo v Slovenski demokratski stranki? V Slovenski demokratski stranki želimo ohraniti vrednote naravne družine. To je osnovno in izhodišče za vse razprave, za vse debate okoli tega zakonika. Poglejte, koliko truda je bilo vloženega v sprejemanje tega zakonika, ogromno, ogromno truda, ampak ne v smislu a priori zavračanja tega zakona, ampak poskusa izboljšanja, izboljšanja in iskanja konsenza. Torej poti, s katero bi se vsi strinjali. Koliko amandmajev je Slovenska demokratska stranka vložila k temu zakoniku, saj se sploh ne spomnim več. Preko 100 členov. Torej, ne morete reči, da ga a priori zavračamo. Ampak poslušamo in slišimo tisto, kar nam ljudje pripovedujejo oziroma nam sporočajo. In zaradi, spet bom rekel, ene neumnosti, ki jo ta koalicija počne, kot se je to delalo pri zakonih, ki so bili na referendumih, kjer smo jasno povedali, da nekatere rešitve v zakonih so dobre, ampak nekatere bi bilo treba popraviti in jih sprejeti z nekim konsenzom do neke točke, kjer bi se vsi strinjali. Ampak, ne, vi ste trmoglavili in ste prišli do referendumov in enega za drugim zgubljate. Kaj to pomeni? Pa ljudje vam ne verjamejo več! Ali menite, da vam ljudje verjamejo, da ta zakonik res ščiti pravice otrok, da je naravnan ne vem kako pošteno. Prepričan sem, da vam ne verjamejo. In bojte se tega, ker boste zaradi neumnosti, ki jo ponovno delate in vztrajate na tem, da se izenači istospolno skupnost s heterospolno družino - enostavno ne bo šlo skozi. Ne bo šlo! In v Slovenski demokratski stranki smo že dvakrat, mislim da smo dvakrat vložili zakon, ki je sledil Ustavnemu sodišču, da bi uredili te sporne zadeve okrog homoseksualcev v zakonu, ki že obstaja – Zakon o registraciji istospolnih partnerskih skupnosti. Ampak, ne. Dvakrat ste zavrnili. Zakaj že?! Prav sprašujem se, če ste imeli iskren namen, da bi se ta zadeva okrog tega rešila. Zanimivim razpravam smo bili danes priča, ampak sam se zelo dobro spominjam začetkov obravnave tega zakona ali zakonika, kakorkoli mu rečemo. Ko ste zagovarjali enakost za vse oblike družin, zagovarjali do konca, vztrajali do konca. Ampak potem se je zgodilo nekaj, da ste nekoliko omilili mnenje in naredili še večji razdor v sami koaliciji, vsaj tako je bilo danes razvidno iz stališč poslanskih skupin. In sprašujem se, zakaj ne bi glede na prigovarjanje te številne množice ljudi, ki nasprotujejo takšnim rešitvam, prisluhnili in si premislili še enkrat. In danes zvečer, popoldne, kadarkoli bo glasovanje, glasovali proti. Proti temu zakonu, ki ni takšen, kot si ga želijo Slovenke in Slovenci. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej, pripravi naj se mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Eden od predhodnih razpravljavcev je dejal, da se bo pri odločanju o tem zakonu odločal med pravicami otrok in pravicami istospolnih in da se bo odločil za pravice otrok. Najbrž ni dobro razumel ali prebral besedila zakona, ker ob tem zakonu se o teh dveh stvareh sploh ni treba odločati, ker pač Družinski zakonik vsebuje pravice obojih, posebej pomembno pa je, da Družinski zakonik za razliko od dosedanje tovrstne zakonodaje zagotavlja tudi pravice otrokom, ki živijo v istospolnih družinah, in za teh 100 otrok gre, ki niso nič drugačni od njihovih vrstnikov, edina razlika med njimi je način, na katerega se njihovi starši ljubijo, osebna okoliščina skratka, ki po naši ustavi ne bi smela biti razlog za diskriminacijo. Da pa zdaj poslušam s strani nasprotnikov, da so otroci krivi za domnevne grehe svojih staršev in da morajo zaradi tega živeti brez pravic. Sramota! Kako lahko nekdo v 21. stoletju kaj takšnega reče, gleda v oči in ga ne peče vest glede teh 100 otrok. Seveda z domnevnim namenom, da se ščiti vrednote naravne družine. Jaz sicer ne vem, kaj naj bi to pomenilo, nekaj sem se pa pač v svojem šolanju naučil, da je prva oblika družine bila matriarhalna, se pravi, ne vem, katera je tista, ki jo kot naravno smatrajo zagovorniki. Ta zakonik vključuje možnost, da vse družine, ki že danes obstajajo v Sloveniji, svoje življenje uredijo v okviru zakonskih normativov. In ta zakon preprečuje, da bi družina, ki je taka, izgledala idealna. Kaj je narobe s to sliko te družine? Narobe je to, da oče otroku v pomoč ne ponuja nobene roke in tudi otrok je ne steguje proti očetu, samo proti mami jo steguje. V tej družini marsikaj ne štima, vsebina odnosov v tej družini je hudo pokvarjena. Očeta v tej družini očitno ni. Druge pomembnejše stvari ima za delati. In govoriti, da je bila koalicija gluha za vse pripombe, pred tem, ko bi bilo treba priznati, da je bila opozicija gluha za vse argumente, tudi ni na mestu, se mi zdi. Govoriti o referendumu, ki bo pravice teh sto otrok, ki živijo v istospolnih družinah, povozil - ja lepo, človeško! Vsaka čast! Kdo lahko to reče in obenem ima še zmeraj občutek, da je človek, da se mu žvižga za teh sto otrok, zato ker misli, da ima prav. Pravica vsakega otroka je vredna enako in dokler ne bo pravice za vse otroke, ne bo miru za nikogar. Če ljudje ne verjamejo tem dejstvom, ki jih Družinski zakonik zagovarja, bo to verjetno zato, ker so bili pitani na debelo z lažmi o odnosih v naši družbi, o vsebini tega Družinskega zakonika. Jaz sam sem se s tem ukvarjal 70 ur. Včasih sem se s tem zakonikom ukvarjal več kot s svojo družino, zato ker se mi zdi to vredno, zato ker se mi zdi prihodnost vseh otrok na Slovenskem pomembna ravno toliko kot prihodnost mojih otrok. Seveda bom glasoval za ta zakonik, saj če ne bi, kako se bi pa potem sploh lahko še imel za človeka.
Hvala lepa. Radovan Žerjav. Je že izkoristil čas. Silven Majhenič. Besedo ima gospod Radovan Žerjav. Naj se pripravi Silven Majhenič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Nisem še izkoristil časa, nisem še danes govoril, pa imamo še kar nekaj časa v Slovenski ljudski stranki. Res je, v zadnjem času smo veliko govorili o tem Družinskem zakoniku, le malo pa se je pri tem posvetilo pravnim vidikom ureditve glavnih institutov družinskih razmerij kot je zagotovo zakonska zveza, ki jo Vlada Republike Slovenije v 3. členu predloga zakonika korenito spreminja. Kot je znano, bo z možnostjo, da zakonsko zvezo skleneta tudi osebi istega spola, uzakonjena možnost posvojitve otrok s strani istospolnih skupnosti. Razlogi za takšno radikalno spremembo zakonske zveze v predlogu zakonika po naši oceni niso pravno utemeljeni in posledice za varstvo, koristi otroka tudi niso ustrezno raziskane. Nimamo dovolj znanstveno utemeljenih strokovnih raziskav, kaj to pomeni za otroka. Zato je smiselna ohranitev obstoječe ureditve zakonske zveze kot skupnosti moža in žene, katere pomen je v vzpostavitvi okolja medsebojne navezanosti in naklonjenosti med partnerjema in istočasno v zasnovanju potomstva. Obstoječa ureditev je skladna z ustavo in morebitno referendumsko odločanje o tem vprašanju ne bi smelo biti kakorkoli sporno. Obstoječa ureditev zakonske zveze in pravnih razmerij v njej je namreč stvarno utemeljena. Temeljni interes vsake države, državne skupnosti, je seveda naravna reprodukcija. Ta pa je po naravi stvari mogoča samo med partnerjema različnega spola. Ohranitev instituta zakonske zveze kot skupnosti moža in žene je skladna z najstrožjim standardom varovanja človekovih pravic doma in v svetu. Pravica do zakonske zveze je v Ustavi Republike Slovenije jezikovno in sistematično urejena, primerljivo kot v Konvenciji Sveta Evrope o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Tako v Ustavi Republike Slovenije, kot v Konvenciji Sveta Evrope zakonska zveza ni neposredno opredeljena in je podvržena identični določbi o enakosti pred zakonom, ki preprečuje diskriminacijo na podlagi osebnih okoliščin, med katere spada tudi spolna usmerjenost. V tem okviru je Evropsko sodišče za človekove pravice v Strasbourgu večkrat odločilo, da je namen pravice do zakonske zveze možnost moškega in ženske, da oblikujeta pravno zavezujočo življenjsko skupnost dveh odraslih oseb. Evropsko sodišče je izrecno poudarilo, da konvencija Sveta Evrope ščiti tradicionalno obliko zakonske zveze, skupnosti moža in žene. Po odločbi sodišča se ta pravica ne razteza na druge oblike življenjskih skupnosti odraslih oseb, kot na primer partnerske skupnosti istospolnih oseb. To stališče je Evropsko sodišče za človekove pravice sprejelo v mnogih primerih. Od doktrine pravice do zakonske zveze in družine kot izključne pravice moškega in ženske sodišče ni odstopilo tudi v najnovejši sodni praksi, kot je to bilo napačno predstavljeno slovenski javnosti na javni razpravi o predlogu Družinskega zakonika v Državnem zboru. Pojmovanju zakonske zveze kot skupnosti moža in žene je posredno sledilo tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije pri odločanju v postopku presoje o ustavnosti Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti. Ustavno sodišče pri tem ni ugotovilo neustavnosti v ureditvi zakonske zveze kot skupnosti - izključno moškega in ženske. Pri presoji ustavnosti se je omejilo zgolj na ustavnost ureditve pravice do dedovanja oseb v registriranih istospolnih partnerskih skupnostih. In kljub pristojnosti na podlagi zakona Ustavno sodišče ni poseglo na področje ustavno zagotovljene pravice do zakonske zveze in družine. Ustavno sodišče Republike Slovenije tako pri razumevanju zakonske zveze kot skupnosti moža in žene sledi sodni praksi Evropskega sodišča za človekove pravice, kar je pričakovano glede na primerljivo ureditev pravice do zakonske zveze v Ustavi Republike Slovenije in v Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Ustreznost opredelitve zakonske zveze kot skupnosti moža in žene potrjuje tudi jezikovna in namenska razlaga Splošne deklaracije Združenih narodov o človekovih pravicah v 16. členu in 13. člen Mednarodnega pakta Združenih narodov o državljanskih in političnih pravicah. Ti mednarodni dokumenti izrecno določajo, da pravica skleniti zakonsko zvezo pripada moškim in ženskam. Ni si namreč mogoče predstavljati, da bi v času nastanka teh mednarodnih dokumentov države podpisnice pod pojmom zakonska zveza razumele kaj drugega kot skupnost moškega in ženske in tudi danes takšno razumevanje tega pravnega instituta še vedno uživa najširšo podporo v mednarodni skupnosti. Zakonska zveza, kot skupnost moža in žene, je nadaljnje uzakonjena v nam geografsko in kulturno najbližjih državah, kot na primer v Avstriji, Nemčiji, Italiji in tudi drugih državah srednje Evrope. Tega ne spreminja niti sklep o zavrženju Nemškega ustavnega sodišča iz meseca avgusta letos, ki v obrazložitvi napoti k možnosti posvojitve biološkega otroka istospolnega partnerja, nikakor pa ne govori o posvojitvah kar povprek. Tudi ta odločitev je bila napačno javno interpretirana s strani podpornikov predloga Družinskega zakonika. Danes torej tukaj gre predvsem za ideologijo in dobesedno za posiljevanje nekaterih rešitev, ki jih narod, ali pa če sem bolj natančen, del naroda, večinski del naroda, ne želi. Noče in ne želi sprejeti. Gre ponovno za neko delitev, ki jo vnašamo v slovensko družbo, po moji oceni v tem trenutku popolnoma nepotrebno. In trdim, da te rešitve, nekatere, ki so nesprejemljive za nas, vse ostale – velika večina – so seveda dobre, te ki niso; najbrž tudi mi nismo še vsi dozoreli, da bi jih lahko akceptirali in prav bi bilo po moji oceni, da v tem trenutku, čeprav se zavedam, da to več ni možno, ampak da bi jih vendarle umaknili. Družina danes v teh težkih časih pomeni vse in še več. Ob izgubi služb in drugih problemih, ki jih državljanke in državljani imajo v tej krizi, v teh časih, se le ti zatekajo predvsem v družino, tam iščejo podporo in lajšanje svojih bolečin, psihičnih in tudi siceršnjih. Danes pa bi naj bila družina preprosto karkoli in to za nas ni sprejemljivo in ne more biti sprejemljivo. Nekateri v tej dvorani so žalili institut družine, žalili, pa ne bom govoril o konkretnih primerih, ampak družina dejansko ne more biti karkoli in bi bilo lepo, da bi tisti, ki mislijo, da je lahko karkoli, spoštovali tudi nasprotno mnenje tistih, ki mislimo, da pač preprosto ne more biti karkoli. Kje danes država pozitivno diskriminira družino, kje? Povejte mi en konkreten primer, kjer ta država, ta skupnost pozitivno diskriminira družino. Ali vi veste, da se dogaja, da se žal uspešni zakoni ali pa se ljudje, ki so dolgo složno živeli v zakonu, ločujejo zato, ker se to preprosto izplača. Finančno se izplača in to ni normalno, to ni normalna družba. Zato da dva, ki sicer nadaljujeta skupno življenje, se ločita zato, da bosta morda preko socialnih transferjev, takšnih in drugačnih olajšav, za svojo "družino" pridobila več sredstev od države, ker to država omogoča. Ali je to normalno? Ali ne bi bilo bolj normalno, da bi bila družina v tem primeru dohodninsko pozitivno diskriminirana in da bi bili tisti, ki živijo v družinah, vendarle s strani države obravnavni drugače kot tisti, ki živijo "na koruzi". To bi bila po moji oceni logična poteza in bi bilo normalno, ampak očitno v tej državni nič ni normalno. Tako da jaz v vsakem primeru tega zakona ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Silven Majhenič, pardon, se opravičujem, minister Svetlik je najprej prosil za besedo. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi si dovolil repliko gospodu poslancu Žerjavu. Upam, da ni bila namerna diskusija v to smer, ker je glede na najnovejši predlog vsebine zakonika, ki ga obravnavamo, netočna, ker ne navaja tega, kar v zakoniku res piše. Ko razpravljamo o zakonski zvezi, jasno v tem zakoniku piše, da gre za razmerje med moškim in žensko in ne za vsa mogoča druga razmerja. To je mogoče ena stara verzija, upam, da se vam je zamešala varianta teksta, da ni bilo to zlonamerno potegnjeno na plan, ampak da je bil neke vrste lapsus. 3. člen jasno govori o zakonski zvezi kot razmerju med moškim in žensko in 5. člen potem govori o partnerskih zvezah. In ta razločitev je bila narejena kot kompromis glede na prvo verzijo tudi na podlagi vaših dosedanjih diskusij in upoštevaje tiste argumente, ki ste jih pravzaprav vi sami večkrat tudi navajali. Rad bi seveda še nekaj vprašal vse tiste, ki razpravljate o vprašanju družine in argumentirate, da gre z Družinskim zakonikom za razvrednotenje družine. V čem je to razvrednotenje? Kje so argumenti za to? Nobenega argumenta, nobenega dokaza ni bilo postavljenega na mizo. Res je, da živi v Sloveniji okoli polovica ljudi v tisti idealni družini, kot pravimo: oče, mati, otrok, prvi zakon. Vendar druga polovica – ali nima te sreče, ali nima te volje, ali nima te želje –, živi v drugačnih oblikah družine. Sedaj, če želimo te drugačne oblike družin postaviti v neki drugi plan, v drugačni pravni položaj, potem bi šlo za razvrednotenje življenja druge polovice državljank in državljanov Slovenije, tega se je treba zavedati. Zakonik ne odvzema idealnemu tipu družine ničesar, omogoča pa in daje tudi drugim oblikam, ki so jih državljani izbrali, to isto možnost, pravno možnost in to isto veljavo. Če sprašujete, kaj državljanke in državljani Slovenije hočejo? Hočejo to, kar živijo. Če so si izbrali te oblike življenja, ki niso idealna oblika družine, verjetno to želijo, verjetno to hočejo. Če se seveda sklicujete na to, kako bodo glasovali na morebitnem referendumih, je to drugo vprašanje. Ker gre za to, da jim serviramo interpretacijo vsebine zakonika, tako da se bodo lahko, brez da bi ga zares prebrali, tudi opredelili - tako kot si s temi interpretacijami pač posamezniki želijo. Želijo doseči tak efekt. Vprašanje zlorab, gospod Žerjav, rešuje Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev točno tako kot ste želeli, da se to uredi. Upam, da bomo lahko to tudi z implementacijo tega zakona res uredili. Ko pa gre za vprašanje o tem, koliko je politika naklonjena družinam, mladim družinam, da se ustvarjajo, da lahko imajo boljši položaj, mi pa dovolite, da vam navedem, kaj vse v Sloveniji družinam nudimo. Če začnemo s pravicami. Pravica do porodniškega dopusta 105 dni, pravica do dopusta za nego in varstvo otroka 260 dni, pravica do očetovskega dopusta 90 dni, pravica do posvojiteljskega dopusta 150 dni, pravica staršev do krajšega delovnega časa oziroma pravica do plačila prispevkov zaradi starševstva, pravica do plačila prispevkov v primeru štirih ali več otrok, če jih nekdo v družini ima, pravica do delnega plačila za izgubljeni dohodek. Vrsta je tukaj družinskih prejemkov: starševski dodatek, pomoč ob rojstvu otroka, otroški dodatek, dodatek za velike družine, dodatek za nego otroka. Samo za te pravica je bilo v letu 2011 namenjenih 680 milijonov evrov v naši državi. Če gremo naprej. Na tem področju davčne politike je davčna olajšava za enega otroka v letošnjem letu 2320 evrov, za dva 4841 evrov in za tri otroke 9046 evrov. Določeni družinski prejemki so oproščeni plačila dohodnine. Oproščene so tudi subvencije mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega problema. Naprej: Zakon o davku na motorna vozila vključuje tudi ugodnosti za mlade družine in še bi lahko naštevali. Potem so tukaj subvencije za nakup in gradnjo stanovanj posebej za mlade družine, pa za pridobitev neprofitnega stanovanja. Za neprofitne najemnine, subvencije k tržnim najemninam, subvencioniranje najema za študentske družine, enako. Naj navajam dalje: brezplačna izposoja učbenikov v šolah, brezplačni vrtec za drugega otroka v vrtcu, subvencioniranje šolske prehrane v osnovnih in srednjih šolah za otroke, to je seveda namenjeno družinam in otrokom, brezplačno bivanje v dijaškem domu za drugega otroka, če sta tam dva. Lahko bi še dodali tisto, kar najdemo znotraj aktivne politike zaposlovanja, kjer so mladi prednostna skupina, štipendiranje. V Zakonu o delovnih razmerjih imamo zakonsko ureditev pravice delavcev s šoloobveznimi otroki, da izkoristijo vsaj teden letnega dopusta v času šolskih počitnic. Naše ministrstvo izvaja program Družini prijazno podjetje. Podpiramo 30 družinskih centrov v Sloveniji, ki posebej izvajajo programe za družine, to so neprofitne organizacije na tem področju. In to je nabor ukrepov, ki gredo v korist družini, otrokom in ki jih na nek način pozitivno diskriminirajo. Ni jih malo in ni malo sredstev za to. OECD nam priznava zgledno družinsko politiko, pa je stroga organizacija, kar zadeva uporabo teh različnih meril pri ocenah politik posamezne države. Rezultat tega je ne nazadnje tudi to, da imamo takoj za Dansko in Islandijo v Evropi najnižjo stopnjo tveganja revščine med otroki, kar je tudi podatek, ki ga ne kaže spregledati. In šele, ko vzamete to celoto skupaj, ko gledate kot celoto vse te ukrepe in programe, takrat lahko potem izrekate sodbe, povezane z družinsko politiko, v katero seveda posega tudi ta zakonik, ki ne bo ničesar temu odvzel, ampak samo želi dodatno zaščititi družino in otroka v njej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo gospa Silva Črnugelj? [[Ne.]] Replika, gospod Žerjav, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Seveda se z vami, gospod minister, ne želim kregati. Za vse to, kar ste zdaj našteli, bi bilo dobro, da bi povedali tudi, kdo je te odločitve sprejel. Bi bilo pošteno, da poveste, katera vlada oziroma kdo je to vse sprejel - vse te odločitve za to, kar ste zdaj naštevali, za pozitivno diskriminacijo družine, pa bi bila mogoče slika malce drugačna; pa ne bom našteval, kdo je sprejel to, kar ste naštevali. Pa kljub temu, gospod minister, se dogaja in sprašujem se, zakaj se to dogaja, da se ljudje ločujejo zato, da imajo boljši položaj pri pridobivanju raznoraznih socialnih in drugačnih transferjev. To pomeni, da vsi ti pozitivni ukrepi, ki so bili sprejeti, ne vem kdaj, niso dovolj, da bi bila družina dovolj pozitivno diskriminirana, ampak pustiva to. Ne, nisem, absolutno nisem zamešal ali pa spregledal in nisem imel kake stare verzije Družinskega zakonika. Je že res, da je v začetku uvodoma napisana navidezna, temu bom rekel navidezna ločitev. Oba pa dobro veva, da v vseh ostalih členih, ki sledijo, potem sledi izenačitev enega in drugega. Tako da moramo biti vendarle dosledni. Veste, vedno bomo v Slovenski ljudski stranki postavljali pravico otroka pred kakršnokoli drugo pravico kogarkoli. Ne more biti nobena druga pravica pred pravico otroka, da ima očeta in mater. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Silven Majhenič.
Spoštovani! Gre za zakon, ki govori o družini, ki je življenjska skupnost otrok, matere in očeta. Govori o starših in otrocih, katerih pojem ni bil nikoli sporen. Zakaj zdaj to spreminjanje, spreminjati, kar je že po ustavi dorečeno in gre za ustavno določbo. Strinjam se, da je treba drugačne spoštovati, spoštovani pa je treba tudi pravico otrok, katerim tudi do zdaj zakon ni bil najbolj naklonjen, saj so se bile dodelitve otrok pri razvezah partnerjev vse prej kot pravične, še posebej takrat, ko je socialno skrbstvo uveljavljalo svoj prav. Verjamem, da je potreben Družinski zakonik, zakon, ki pa ne sme biti samo moderen po zgledu nekaterih v Evropi, tako kot nekateri razlagajo, ampak mora tudi spoštovati vrednote družine, ki so veljale že doslej. Sicer pa tudi zdajšnja praksa mladih, ki vse bolj opušča, da se vežejo drug na drugega in imajo v tej [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]izvenzakonski skupnosti tudi otroke, po zdajšnjem zakonu ima to tudi zavezujoče obveznosti, tako da me ne prepriča, da se mora v Družinski zakonik vnesti partnerska zveza istospolnih in posvojitev otrok s [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Grill.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, poslanke in poslanci. Gospod minister, spoštovana koalicija, dobronamerno vam predlagam v imenu otrok, družine, da skupaj sugerirate, da danes zvečer vsi skupaj glasujemo proti temu zakonu. Naj bo ta zakon zavrnjen, da imate priložnost, da lahko že v naslednjem mesecu ali najkasneje v septembru pripravite zakon s tistimi dobrimi rešitvami, ki so že v tem predlogu bile zapisane, bile podprte s strani strokovne javnosti, laične javnosti, tistih, ki zagovarjajo tiste tradicionalne ali temeljne vrednote, predvsem pa da bo to v korist otroka. Cilj tega zakona bi res moral biti, da se tukaj v ospredje da otrokovo korist, družino, da se spodbuja ohranjanje, pa tudi nove družine, da ne bo tukaj tudi ne enostarševskih zvez ali družin. To bi moral biti cilj. Ampak, ta zakon žal tega ne zagotavlja in še več. Trdim, da je skozi ta zakon dejansko zlorabljen otrok, otrokove pravice, skriva se pod tem, da ta zakon zagotavlja otrokove pravice, predvsem pravice, ki bi jih s tem uveljavili za istospolne skupnosti. Tisto je zdaj samo krinka, da se pod tem skuša: Aha, želimo, da bomo s tem zakonom zagotovili več pravic otrokom, družinam in tako naprej. Ni res. Zakaj vedno, ko je v tem mandatu to že kar pogost pojav, v zakonih, ki vsebujejo dobre rešitve, mogoče 90 % dobrih rešitev, se z nekimi takšnimi določbami, ki so, lahko rečem, včasih tudi pritlehne, sledi interesom posameznih skupin, mogoče tudi posameznikov, da se takšna zadeva vanj vključi. Prepričan sem, da če bi se to upoštevalo, kar je bilo s strani razprave, civilne iniciative, javnosti, strokovne javnosti upoštevano, bi bil ta zakon tukaj verjetno podprt z 90 % podporo. Zagotovo, takrat pa bi vam verjel, da ste res sledili tistim pravicam otrok in tudi družine. Zdaj vam tega žal ni moč verjeti. Govoriti tukaj, saj je bilo leporečenje, to je že prej kolega Žerjav omenil, zakonska zveza, partnerska zveza istospolnih in tako naprej. Od začetka je to res nekoliko razmejeno v izrazih, ampak v nadaljevanju pa je zadeva povsem enaka, izenačena. In zdaj govoriti, da je kršena pravica otrokom v stanju, kakršno je zdaj, 100 skupnostim, ki so istospolne, to je smešno. In še nekaj. S kakšno pravico lahko v takšnem predlogu zakona, kot je ta, dva istospolna, pa naj bosta to moška ali ženski, odločata o usodi svojega otroka ali tistega otroka, ki ga skozi posvojitev želita imeti v tej družini? S kakšno pravico?! Otrok, ki je star nekaj tednov, lahko tudi nekaj mesecev, ki ne razume, ki ne zna razmišljati ali pa sploh se še tega ne zaveda, se ne more odločiti, ali želi v takšni skupnosti biti ali ne. Sem pa trdno prepričan, da potem ko je enkrat otrok v takšnih letih, ko razume, ko doraste, pa bo lahko močno, močno obžaloval in imel lahko velike posledice, da je pač ne po svoji krivdi moral preživeti svoje otroštvo ali pa tudi svojo mladost v taki skupnosti. Prav vesel sem, ponosen sem, da sem imel to srečo, da sem odraščal v družini očeta, matere, pa tudi če bi imel verjetno samo mamo ali samo očeta, bi mi bilo pa zelo, zelo neprijetno, če bi ugotovil ali da bi se moral soočiti: imel sem dva očeta ali dve mami. Resnično. Dajmo misliti na otroka za naprej. In še nekaj, ko je bilo prej govorjeno, da ta zakon dopušča možnost, da posvoji istospolna skupnost otroka samo partnerju, če ima drugi partner že otroka. Pa se gospod minister vi zavedate, kakšna je tukaj past, nevarnost, da se lahko zlorablja tukaj tudi spočetje? Bom povedal na preprost način. Dve istospolno usmerjeni ženski, enako velja lahko tudi za moška, ki nimata še otrok, si zaželita, da bosta v svoji skupnosti imeli tudi otroka, ali je težko eni izmed njih spočeti otroka, imeti potem v evidenci neznanega očeta in da se potem to tudi zlorabi, da lahko drugi partner pridobi pravico, da ga posvoji. Ali lahko zadevo obrnemo tudi na dva moška, tudi tukaj obstajajo načini, da se lahko ta zadeva tudi zlorabi. Gospod Kek, vam bom potem razložil, kako se te zadeve dejansko že po svetu zlorabljajo. Podnebne spremembe so posledica res nespametnega ravnanja človeštva, to je res, se dogajajo tukaj velike spremembe tudi v podnebju, kot sem omenil, na srečo še ni bilo teh sprememb. V tistem temeljnem razmnoževanju oziroma spočetju živega bitja, da je le potreben moški, ženska ali na naraven ali nenaraven način, ampak očitno te podnebne spremembe vplivajo tudi v glavah nekaterih posameznikov. Ampak na srečo bo pa potreben še vedno moški in ženska, da bomo imeli otroka, in prav bi bilo, da to tudi spodbujamo, predvsem pa da zagotavljamo, da bomo lahko na ta način ohranjali človeštvo, ne nazadnje našo nacijo, naš narod. In še enkrat. Dajmo ta zakon zavrniti, dajte tukaj zeleno luč, da se bo zavrnil, kajti padel bo na referendumu, zadeve se bodo potem v nadaljevanju samo še zavlačevale, razen če imate že zagotovilo Ustavnega sodišča, da bo prepovedalo referendum. Ampak, to bo v škodo otrok. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič. Ne, ker ni več časa. Gospod Franc Pukšič, imate še čas, se opravičujem, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Slovenska ljudska stranka ima še vedno nekaj časa, da pove to, kar misli. Tako kot je že bilo rečeno, pravice otroka so pri Slovenski ljudski stranki, tudi pri meni osebno, na prvem mestu. Nič drugega ne more biti pred to pravico in družina je temelj, družina bo temelj, dokler bo človeštvo na tej zemlji. Ko družina več ne bo temelj, pa tudi potem človeštva na tej zemlji ne bo. In družine brez otrok seveda ni, oziroma ni potem človeštva brez otrok in potem se seveda zgodba konča. Mati in oče sta in bosta temelj staršev, drugega pač ni. Kaj drugega si ne morete izmisliti. Marsikaj si seveda lahko, pa vam pač dajo vedeti, da nimate prav. Tako kot je otrok, ki živi in raste v ženski in moški družbi, otrok, ki dobiva zrel odnos do celotne družbe. Okoli enostarševskih družin. V Slovenski ljudski stranki nimamo nič proti enostarševskim družinam. Tudi v enostarševski družini ima otrok tako očeta kot mater. Kako to naprej funkcionira, je zgodba zase, pa vendarle ima to, kar je naravno. Spreminjanje naravnih zakonov, gospe in gospodje, enostavno ne gre. Poskusi spreminjanja gredo, vendar to pelje do anarhije, oziroma v anarhijo. Nekaj časa to velja, potem se to izrodi in posledice so katastrofalne. Gospod minister, ko ste govorili o tem, kaj vse ima tako imenovana idealna družina. Očitno so ti ukrepi, oziroma marsikateri od teh, drugače naravnani, ker nekatere zunajzakonske zveze imajo več prednosti, in tega ne bi smeli vzpodbujati. Vzpodbujati bi morali tako imenovano idealno družino, obliko idealne družine. Torej, očeta in mater oziroma zakonsko zvezo, če tega ni, če je izvenzakonska zveza. Tudi ta predlog, ki je bil v drugem branju izglasovan, je šel prav zato. Poznamo, vemo, kjer se tudi osebno poznamo, še toliko bolj, primere, zakaj nekdo ne sklene zakonske zveze oziroma se razveže, prav zaradi tega, ker imajo nekatere privilegije. Govoriti, da bi bilo v istospolni partnerski zvezi treba da otroka, ki je od enega od teh partnerjev, mu je ali moški ali ženska starš, da naj ga pa drugi posvoji zaradi nekih materialnih dobrin, je pa brezpredmetno. Tisti drugi, če že živita skupaj, lahko pri notarju da zapis in prenese vse svoje premoženje kadarkoli hoče, na tega otroka, če to želi. Skratka, družina je osnovna celica družbe, je in bo, pa si mislite, kar si hočete, delajte, kar hočete. Z argumentom moči in številom glasov te koalicije mogoče lahko to izglasujete. Rezultat bo po mojem prepričanju, če boste to naredili, na referendumu drugačen, kot je bil ta sedaj, bo okoli 75 %. Spomnite se, tu v parlamentu sem vprašal, dvignite roke tisti, ki bi dali svoje otroke v istospolno partnersko zvezo. Dva od 90 sta dvignila roko. Izračunajte, če je to neka reprezentančna številka predstavnikov ljudstva, potem si predstavljajte, kakšen rezultat lahko dosežete. Ampak ni to pomembno. Enkrat vendarle poskusite poslušati tudi opozicijo in dajte to možnost, da ne greste za vsako ceno in s silo s tem zakonom skozi, in ga danes vsi skupaj zavrnimo.
Hvala lepa. Besedo ima Breda Pečan, pripravi naj se Marijan Križman, za njim Alenka Jeraj.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Moje razmišljanje ob tem zakonu, ki je, poudarjam, zakon, ki je namenjen zlasti uveljavljanju, uresničevanju pravic otrok znotraj družine, ta pa je lahko kakršnekoli vrste, če že hočemo govoriti o vrstah, o načinih ustvarjanja družinskega življenja, vendar je osnovni pogoj, da je v taki, kakršni koli že, družini otrok srečen ali pa otroci, če jih je več. In ko govorimo o tem, da je Družinski zakonik namenjen uresničevanju otrokovih pravic in zlasti njegove življenjske sreče, njegovega normalnega zdravega razvoja v življenju, ki ga čaka, potem seveda ne moremo sprejeti, vsaj jaz osebno ne morem sprejeti načina, ko odrekamo staršem teh otrok, pa naj bodo to starši, ki so otroka rodili, ali starši, ki so otroka posvojili, pravice do take izbire ustvarjanja zakonske skupnosti ali pa življenjske skupnosti, kot si jo sami izberejo. Jaz razumem, da je veliko ljudi, brala sem oziroma kmalu na začetku že tudi sistematično brisala nasilje, ki so ga zganjali nekateri ljudje v Sloveniji nad nami poslanci. Jaz temu ne morem drugače reči, zaradi tega, ker če človek dobi v nezaželeno pošto neprestano, dan za dnem, uro za uro, minuto za minuto pošto, ki je copy paste, "kopipejstana", kot rečemo sedaj po sodobni, poangleženi slovenščini, potem seveda lahko to jaz razumem kot nasilje, sprejemam pa tega ne. In zaradi tega sem potem sistematično brisala vsa ta pisma, ker so bila popolnoma enaka in so se začela z osladnim nagovorom: "Spoštovana poslanka, spoštovani poslanec, zahvaljujemo se vam za vaše predano delo za slovenski narod." Jaz moram reči, da kadar nekdo začne s takim nagovorom in to desetkrat, stokrat, petstokrat, tisočkrat in pri tem potem nadaljuje z ljudomrznimi nadaljevanji, z nagovorom, da je samo en tip družine pravi tip, da je samo en tip družine naraven tip: en oče, ena mati in otrok ali otroci. Potem je množica muslimanskega sveta nenaravna, ker nimajo enega očeta, ene matere, ampak imajo enega očeta in do štiri matere, zakonite. Kako je to možno? In v takih družinah živi množica otrok. Kako so pravice teh otrok uresničene, ko ima štiri matere in enega očeta, ker konec koncev verjetno ne ločuje med seboj, katera mati je prav njegova. In zaradi tega odrekam pravico tistim, ki mislijo, da je njihova izbira edina in prava izbira. Ni res. Ustava govori o tem, da med nami ne sme biti razlik na osnovi vere, barve kože, narodnostne pripadnosti, spola ali spolne orientacije. Tudi to. Nobena osebna razlika ne sme biti razlog za kakršnokoli diferenciacijo ali diskriminacijo. Mi pa smo imeli naše elektronske predale polne diskriminacije, da ne govorim o tem, da so bile demonstracije, ki so bile predvčerajšnjim pred Državnim zborom, polne mržnje do ljudi, ki so drugačni kot tisti, ki so bili pred Državnim zborom. Jaz izhajam iz tako imenovane naravne družine, družine z enim očetom, eno mamo in osmimi otroki. Moja družina je tudi tako imenovana naravna družina, en oče, ena mati in trije otroci, pa vendar že takrat, moj oče je bil rojen leta 1902 in mama 1919, nikoli, nikoli v naši družini nismo odrekali pravice ljudem, da si sami izberejo svojo spolno orientacijo, nikoli, in tudi v tej družini ne. Res je, da sem sama nekaj časa dvomila v to, da bi bilo dobro, da ima istospolna življenjska skupnost pravico do posvojitve otroka, vendar po dolgotrajnem razmišljanju sem pravzaprav ugotovila, da so otroci lahko v takih družinah mnogo bolj strpni do ljudi, ki niso enaki kot oni, kot pa v družinah, ki so klasične, naravne in ne vem, kaj še vse. Moram reči, da tisti, ki mislite, da je treba, da se mora nek par, ki se odloči, da bo živel v izvenzakonski skupnosti, kljub temu prijaviti na nekem uradnem organu in tam povedati, da želi živeti v izvenzakonski skupnosti, se mi zdi, da je to norčevanje iz teh ljudi, ki so se odločili, da se pač ne bodo poročili. Kaj pa je to drugega kot samo malo manj formalna poroka? Tako kot pravi moja soseda, ki sedaj že preko 20 let živi s svojim partnerjem v izvenzakonski skupnosti, da je poroka prvi korak do ločitve, glede na to, da smo slišali, da se vsak četrti zakon razide, se pravi, skupnost, ki je sklenjena pred matičarjem ali celo pred matičarjem in pred bogom. Čudno, kako je možno, da je toliko zakonskih skupnosti ločenih kljub temu, da so celo pred bogom bile sklenjene, marsikatera, mnoge med njimi. Jaz mislim da, ko govorimo in zreduciramo Družinski zakonik samo in zgolj na vprašanje istospolnih skupnosti, partnerskih skupnosti in na vprašanje posvojitve otrok, ki so biološki otroci enega od obeh partnerjev, mislim, da je to zagotovo protiustavno in zlasti nečloveško. Zakaj za božjo voljo, če jaz mislim, da je lepo in prijetno in dobro živeti v heterospolni zakonski skupnosti, imeti heterospolno družino, če lahko tako rečem, zakaj bi odrekala nekomu drugemu, da lahko živi v istospolni skupnosti, da ljubi svojega partnerja, ki je enakega spola, in ima istočasno tudi otroke? Saj vendar ti otroci niso nastali drugače kot z ljubeznijo med moškim in žensko. Če pride do tega, da potem eden od teh dveh partnerjev, ki sta otroka naredila, ni zadovoljen z heteroseksualno skupnostjo, zakaj si ne bi smel izbrati partnerja svojega spola? Ali imam jaz pravico njemu ali pa njej reči, da tega ne sme početi? Kaj sem jaz? Sem poslanka? Ja. Ampak jaz sem poslanka vseh državljanov in državljank te države, tudi tistih, ki živijo v istospolnih partnerskih skupnosti in zaradi tega moram spoštovati njihovo pravico do svobodne izbire, njihovo pravico, da si ustvarijo družino, ne samo partnersko skupnost. Ker vemo, da družina, definicija družine je, otrok in starš ali starši. Nič ni narobe, če povzamemo, da sta starša lahko tudi istega spola. Jaz bom na vsak način podprla amandma, ki vrača stanje v zvezi z izvenzakonsko skupnostjo in svobodno izbiro do tega, da ljudje živijo v izvenzakonskih skupnostih, ne pa amandmaja, ki po ovinku hoče izvenzakonsko skupnost tudi krstiti, če lahko tako rečemo, pred državnim organom. Istočasno moram povedati, da bom na vsak način podprla zakon, če bo ta amandma, ta prvi amandma, o katerem sem govorila, tudi sprejet. Mislim, da je ta zakon sodoben, da smo sicer korak za mnogimi mnogo bolj konservativnimi družbami v Evropi, kar se tiče sklepanja zakonskih zvez med istospolnimi partnerji, bistveno bolj zadaj smo. Samo Španijo si poglejmo, pa bomo videli. Pa Združene države Amerike. Če lahko v Združenih državah Amerike, kjer so, bom rekla "verski fanatiki" ena izmed najmočnejših struj v državi, pa imajo dovoljeno poroko med istospolnimi partnerji in imajo tudi dovoljeno posvojitev otrok in to tujih otrok, ne le biološkega otroka enega od partnerjev. Če to lahko v Združenih državah naredijo, pa kaj bomo mi za Združenimi državami Amerike?! Tudi če ta zakon sprejmemo, bomo za njimi, vendar kljub temu, vsaj korak naprej bomo od tega, kar smo do sedaj dosegli. Mislim, da nam v Sloveniji najbolj manjka ena sama bistvena lastnost: strpnost in spoštovanje pravic tistih ljudi, ki niso taki kot mi, ki so malo drugačni, ki drugače razumejo življenje. Mislim, da je žalostno, da naša Slovenija gradi svojo bodočnost na nestrpnosti, lahko rečemo na sovraštvu do tistih, ki niso enakega mišljenja kot mi. In bom seveda ravno zaradi tega ta zakon, res ne z veseljem, ampak s pritiskom na gumb in pri polni zavesti podprla.
Hvala lepa. Besedo ima Marijan Križman. Pripravi naj se Alenka Jeraj.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegi poslanci! Ta zakon me spominja na Zakon o preprečevanju dela na črno, kjer se je potegnila na plan zgodba o prepovedi pomoči svojemu sosedu in to je bilo vse, kar je bilo govora o tem zakonu. Čeprav je bil ta zakon sprejet že leta 2000 in je bilo vse enako, kot je bilo z novelacijo zakona, se je tega zakona prijelo dejstvo, ne dejstvo, ampak laž, da se sosedu ne more pomagati. Tega zakona pa se vse bolj, žal, s strani naših kolegov iz opozicije prijema dejstvo, da bo razpadla družina, da so družina samo oče, mama pa sin, vse drugo je nekaj drugega, ne pa družina. Veliko je bilo danes povedanega in sem, po pravici povedano, globoko razočaran, da smo družba na repu Evrope in da se ne znamo pogovarjati o tem, kako bi naredili korak naprej v človekovih pravicah, ki jih lahko izkoriščajo kot družina v takem ali drugačnem smislu. Nekoga sem prej poslušal v pisarni, 30-krat je uporabil besedo "gay", zato da je ja svojim poslušalcem in svojim volivcem povedal, da gre tu samo za "gaye" in da bo to katastrofa, ta država bo propadla, ne bomo imeli več otrok in da je ogrožena družina. Ne vem, katera družina je ogrožena. Kje pa piše kaj o družini, ki jo sestavljata oče, mama pa sin? Ali je kakšen člen, ki to onemogoča? Ali obstaja kje kakšen člen, ki to preprečuje, dolgoročno, kratkoročno ali kakorkoli? Ali vpliva na razvoj bodočih družin, na tiste, ki imajo namen imeti tako ali drugačno družino? Sam sem sodeloval v teh razpravah in poslušal te žalostne zgodbe tudi na Odboru za delo, družino in socialne zadeve, kjer so bili prisotni tudi zunanji sodelavci, in kaj hitro se je pokazalo, da gre za velikanske razlike, ki se jih ne bo dalo preseči, najbrž še zelo dolgo časa ne. Ene izhajajo iz preteklosti, v vztrajanju na postulatih, ki jih tudi Cerkev propagira v svojem poslanstvu. Iz tega je nastala izpeljanka, da je samo družina: oče, mati in sin tisto, kar je vrednota. Vse drugo je pa seveda drugorazredno ali pa ne bi smelo obstajati. Vsa razprava se je odvijala o 4. členu, mogoče dveh, treh členih, drugo je bilo popolnoma nepomembno. Nobenega ni zanimalo, kako druge stvari izgledajo, ampak pomembno je bilo to nabijanje na člen, kjer smo veliko časa porabili za to, da je ena stran dokazovala, da je družina: oče, mati in sin, in da drugačna družina ne sme obstajati. No, in potem se je zgodil ta amandma na prejšnji seji. Osebno sem proti njemu in bom tudi danes glasoval za drug amandma, ki bo stvari vrnil v prvotno stanje, kjer bodo lahko tudi izvenzakonske skupnosti formirale svoje življenje in živele normalno, in da se ne bodo hodili, kot je nekdo rekel, kot psi ali mačke registrirat, in mu bodo dali čip v uho, pod kožo ali ne vem kam. Jaz ne bi rad bil podoben tistim, ki ste danes grdo govorili in pljuvali po vsem, kar ni samo družina. Zato se bom omejil zgolj na svoje stališče, ker ne bi bil rad tak, kot ste vi, tega si resnično ne želim. Ko smo končali z delom odbora, smo dali vsak izjavo, kratko sicer. Moja izjava je bila, da žal ugotavljam, da ta družba ni na takem nivoju, da bi se lahko lotila takih vprašanj, in da bo po vsej verjetnosti treba ta vprašanja ločiti, ko bo ta družba zrela. En del družbe, ki se krčevito proti temu bori, si želi ponovno referenduma, s katerim bi poskušali spet kazati s prstom na Vlado, kako tudi tega zakona ni bila sposobna v parlamentu spraviti čez in tako dalje. To je "never-ending story" za katero se ne splača več rabiti dosti besed, ker jaz mislim, da se boste tisti, ki to počnete, razsuli na koncu sami vase. To ni dolgega veka. To traja en čas, ta histerija, ta norija, potem se je treba normalizirati in je treba delati tako, kot delajo normalni ljudje. Skratka, želel bi kot poslanec omogočiti vsem skupinam, ne samo v naši državi, ampak v tem primeru v naši državi, da si lahko omislijo svoje življenje in svojo skupnost, tako kot jo predvideva ta zakonik. Zato bom glasoval za te spremembe, za te novosti, ki pa niso v neki tako hudi diskrepanci z nekim normalnim življenjem, da ga ne bi mogli potrditi in omogočiti vsem, da postanejo družina in da ustvarijo svoj dom v taki družini, kot si jo želijo. Verjamem, da imate nekateri velikanske težave. Na odboru smo imeli gospoda, ki je odgovarjal na vsa vprašanja, ki je vse vedel, in na koncu je tudi seveda, kot sem prej rekel, v povezavi s tistimi, ki so bili vabljeni, pa tu ne mislim na civilno iniciativo, absolutno ne, ona ima neko svojo zgodbo, proti kateri nimam nič, ampak na neke druge ljudi, ki so prihajali in propagirali svojo resnico. Naš kolega jim je vztrajno pomagal in skoraj prodal tudi svojo dušo zaradi tega, ampak nič hudega. Vsak ima svoje mišljenje, vsak lahko naredi tisto, kar hoče, ampak jaz sem bil prepričan, da smo kot družba naredili korak naprej. Žal, ga nismo. Ne bi si želel, da bi mojo državo vodili taki ljudje in upam, da je tudi ne bodo, ker bi me bilo strah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj, pripravi naj se dr. Luka Juri.
Hvala za besedo. Jaz Družinskega zakonika ne bom podprla, čeprav modernizacijo družinske zakonodaje zagotovo potrebujemo, ker ta predlog ni tak, ki bi stvari izboljševal v pravi smeri. Včeraj smo praznovali mednarodni dan očetov, ne vem, ali to veste ali ne. V zadnjih letih se število očetov, ki koristijo dopust za nego in varstvo, starševski dopust in podobno, povečuje, kar je lahko pozitivno in česar bi morali biti veseli. Seveda je pa v tem istem članku, ko delamo statistiko, še nekaj drugih podatkov, ki pa so morda manj veseli oziroma bi lahko bili razlog za načrtovanje družinske politike, tudi drugačne. Namreč, mi smo ob sprejemanju Družinskega zakonika ves čas od začetka želeli od ministrstva kakršnokoli analizo o tem, kaj se je zgodilo, ko smo praktično izenačili zunajzakonsko skupnost z zakonsko skupnostjo, kako je to vplivalo na več stvari, tako na število rojstev kot tudi na druge stvari, teh podatkov nismo dobili, imamo pa nekaj podatkov iz statistke, ki jih bom v nadaljevanju tudi navedla. Dejstvo je, da se v Sloveniji vse manj ljudi poroča in da se uvrščamo po številu porok na tisoč prebivalcev na dno držav Evropske unije, sedemindvajseterice, nekateri ste prej omenjali, da smo povsod spodaj, tudi tukaj smo, lahko je to za nekatere pozitivno, za večino pa je najbrž negativno. Seveda je posledica tega, da je vse več tudi nezakonskih otrok in da se nam povečuje posledično priznanje očetovstva za otroke, ki niso rojeni v zakonski zvezi. V letu 2009, na primer, je bilo priznanje očetovstva podano za 11.709 otrok, kar je bilo največ doslej, od leta 2005, odkar lahko oče prizna očetovstvo še pred rojstvom otroka, pa je vse več očetov, ki se odločajo tudi za to možnost. Pričakovali bi, da bi to državo morda kaj skrbelo, oziroma bi se ukvarjala z vprašanjem, zakaj je temu tako, ali je to v redu in ali je naša družinska politika usmerjena v to, da povečamo število porok, ali nismo za to zainteresirani, ampak zakaj potem delamo statistko, zakaj se potem s tem sploh ukvarjamo in se sprašujemo, koliko otrok se rodi v zakonski zvezi in koliko v zunajzakonski, če nas to ne bi zanimalo. To je pomembno zaradi tega, ker sem sama prepričana, da je povezano tudi s številom rojstev, s katerim se konstantno ukvarjamo in ugotavljamo, da je rojstev premalo. Zdaj se ta številka povečuje, tudi število zakonskih zvez se začuda povečuje, si bom dovolila špekulirati, da tudi zaradi nekaterih ukrepov, ki so bili sprejeti v času prejšnje vlade, minister jih je kar precej naštel, si za to pripisal zasluge, čeprav jih nima. Jaz se zavedam, da ni vse idealno in da vsi otroci ne živijo v idealnih družinah, ampak vsak otrok ima mamo in očeta, tudi če ta dva ne živita skupaj, in iz te statistike, ki sem jo navajala, izhaja tudi, da je od 548.720 otrok, mlajših od 25 let, ki so ob zadnjem popisu prebivalstva živeli v družinah, jih v družinah z očeti živi 85,9 %. Mi se tukaj velikokrat pogovarjamo o drugačnih številkah, zato bi bilo prav, da, preden odločamo o tako pomembnih stvareh, imamo te številke tudi pred sabo. Zakaj smo želeli to analizo in zakaj se nam zdi prav, da bi se reševanja ali postavljanja smernic družinske politike lotili na ta način? Zato, ker imamo posledično cel kup zakonodaje, ki nagrajuje ali pa ne spodbuja tistih, ki se držijo zakonov, ki se držijo pravil, pač pa se veliko bolj splača kakšno stvar prirediti sebi, med drugim je to tudi zunajzakonska skupnost. Pri mnogih socialnih transferjih so tisti, ki živijo v zunajzakonski skupnosti, privilegirani v primerjavi s tistimi, ki so poročeni. Jaz sem že nekajkrat navedla tudi primere, ko sem se s takšnimi stvarmi ukvarjala kot zaposlena na občini, ko pri vlogi za vrtec nekdo prinese potrdilo centra za socialno delo, oziroma da mama trdi, da je samohranilka, da oče plačuje preživnino za otroka v višini petdeset evrov, ker sta se tako dogovorila na centru za socialno delo. Takšen sklep dajo in potem ti to obravnavaj kljub temu, da veš, da živijo skupaj in da to ni enostarševska družina. Nek uradnik se s tem ne bo ukvarjal, saj tudi nima nobenih pravnih pristojnosti, še manj pa znanja, da bi lahko to ugotavljal. Potem imamo primere, ko živijo v isti hiši, a ima vsak svoj nabiralnik, mama z dvema otrokoma živi v enem nadstropju, v zgornjem pa oče in se spet deklarirajo kot enostarševska družina, ker se seveda to bolj splača, ker po naši zakonodaji se to obrestuje pri dodelitvi otroškega dodatka, pri plačilu vrtca in še pri mnogočem. Imamo primerjalno študijo, kje vse se na takšen način izkorišča položaj. Kar seveda ni prav, sploh če konstantno govorimo o tem, da socialne pomoči in socialnih transferjev ne dobijo tisti, ki jih najbolj potrebujejo, pač pa tisti, ki se najbolje znajdejo. Nekateri se celo ločijo zato, ker vedo, da bodo lahko na ta način neke pravice uveljavljali drugače kot bi jih kot zakonci. In, če bi kaj morala narediti država ali pa Vlada, bi morala predlagati takšno zakonodajo, ki takšne zlorabe onemogoča oziroma, ki ne nagrajuje tistih, ki poiščejo luknje in se znajdejo, pač pa tiste, ki se držijo pravil. Ker, mimogrede, socialni transferi, ki jih delimo, so pobrani davki od teh družin, od zakoncev, tudi od zunajzakonskih partnerjev, seveda. In mnoge države, tudi to je v tej primerjalni študiji, ki jo zagotovo imate, zahtevajo tudi registracijo ali pa da se priglasi na sodišču zunajzakonska zveza, ravno zaradi tega, da ne bi prihajalo do zlorab. Pri nas pač podatke o številu zunajzakonskih skupnosti zbiramo le s popisom prebivalstva in se v resnici s takšno skupnostjo ne ukvarjamo do dne, ko se dva razideta in ko je treba deliti premoženje. Takrat se sodišče s tem sreča in se ukvarja najprej z ugotavljanjem, od kdaj ta zveza traja, potem pa še, komu se dodelijo otroci, kako se razdeli premoženje in podobno. Skratka, problemov zakonika, ki ga imamo pred seboj, je cel kup. Eden izmed njih je tudi mešanje pojmov, mi smo doslej razumeli kot partnerja moškega in žensko, ki živita v zunajzakonski skupnosti. Sedaj imamo zakonsko zvezo, zunajzakonsko skupnost, partnersko skupnost in zunajpartnersko skupnost. Seveda pa potem po novem razumemo, oziroma je tako zapisano, da gre za dve ženski ali za dva moška. Najmanj, kar je, bo to povzročilo precej slabe volje pa tudi napačnih pojmovanj zaradi tega, ker sta zunajzakonska partnerja doslej - moški in ženska - govorila drug o drugem kot o partnerju. Moški je rekel: to je moja partnerica, ko so se predstavili in tako naprej, zdaj pa kot partnerstvo označujemo popolnoma drugačno skupnost. In če želimo urejati raznovrstne skupnosti, potem ne bi napisali Družinski zakonik, ampak zakon o skupnostih, takšnih in drugačnih, istospolnih, raznospolnih. Skratka, je to stvar najbrž neke druge ureditve, ne pa te, o kateri danes govorimo. Minister je, kot sem prej že navedla, povedal, kaj vse država da. Jaz bi najprej želela povedati, da se moramo vsi zavedati, da država da samo iz tistega, kar najprej pobere od svojih ljudi, torej da tudi iz davka, ki ga jaz plačam in vsi državljanke in državljani - nič ne da minister iz svojega ali pa premier ali pa ne vem kdo, čeprav se včasih to tako razume, kaj vse dajemo. In prej je bilo navedeno, koliko takšnih spodbud država daje, ni bilo pa povedano, na kar so že opozorili tudi moji predhodniki, kdo je takšne odločitve sprejel, kar bi bilo seveda pošteno. Cel kup ukrepov, ki ste jih našteli, minister, je sprejela prejšnja vlada. Prej sem že rekla, da se je v tem času povečalo število otrok, povečalo tudi število zakonskih zvez. Tudi tu bi verjetno bilo treba analizirati, kateri so bili tisti pravi ukrepi, ki so to imeli za posledico, ker potem lahko načrtuješ za prihodnje, če pa teh podatkov nimaš, pa seveda ne moreš tega delati. Še bolj pošteno bi pa bilo, da bi povedali, kaj ste pa vzeli: vzeli ste štipendije za mladoletne, dijaško prehrano samo še delno sofinancirate in podobno. Tako, da ste kar nekaj socialnih transferjev tudi zmanjšali in če navajate, kaj smo sprejeli tisti pred vami, povejte tudi, kaj ste vi naredili v drugačnem smislu, v negativnem smislu, kajti mi smo zagovarjali pojem in pozitivno družinsko politiko, zato ker razumemo, da so temelj države družina, otroci, urejena razmerja, ki kot vemo vsi, niso idealna, ampak stremeti moramo k idealnemu. In to bi pričakovali tudi od te vlade – pozitivno družinsko politiko, ki pa je ni in zato jaz Družinskega zakonika takega, kot je predlagan, ne morem podpreti.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Luka Juri, pripravi naj se Silva Črnugelj in za njo Jože Tanko in za njim France Cukjati.
Hvala lepa. Zamislimo si leto 1497. Nahajamo se v Milanu. Napredno mesto v severni Italiji, kjer deluje človek po imenu Leonardo da Vinci, ki je pravkar skupini prijateljev pokazal svoj projekt helikopterja in letečega balona. Prijatelji so presenečeni, navdušeni, pa tudi šokirani nad tem norcem, ki misli, da lahko človek leti. Nekaj mesecev kasneje se sestane skupina visokih cerkvenih funkcionarjev, ki predlaga obsodbo Leonarda kot heretika, češ da deluje proti naravi. Ni naravno namreč, trdijo, da bi človek letel, saj bi mu bog sicer podelil krila. In kdorkoli govori drugače, je heretik, ki je obsodbe vreden. Ampak zgodovina se ponavlja. Vedno je v družbi prisoten nekdo, ki se napredka boji in se sklicuje na zakone narave, zato da bi napredek onemogočil. Ampak preden gremo na Družinski zakonik in se povežemo z vprašanjem napredka naše družbe, gremo po vrsti. Družinski zakonik obsega 309 členov, ki v prvi vrsti utrjujejo in izpostavljajo pravice otroka in otrok, vseh otrok. Družinski zakonik izpostavlja prav to, pravice otroka. Zakaj? Zato, ker je otrok tisti, ki je danes najbolj pogosta tarča nasilja in zlorab znotraj družine, zlorab in nasilja znotraj klasične, tradicionalne družine. Zlorabe se dogajajo predvsem s strani normalno spolno usmerjenih. In kaj delajo nasledniki tistih, ki so hoteli okoli leta 1500 postaviti Leonarda na grmado? Nasprotujejo zakonu, ki bo otrokom podelil številne pravice, jih zaščitil in jih postavil na prvi plan in ni dvakrat reči, da koga, ne vseh, od teh naslednikov preganjalcev Leonarda moti predvsem to, da patriarhalna družina, kjer lahko oče otroka po mili volje pretepe, te pravice ne bo več imela. Namesto tega, da bi videli veliko dobrega, ki ga Družinski zakonik neizpodbitno prinaša, se danes prerekamo okoli tega, ali eno od dreves, ki sestavlja ta gozd Družinskega zakonika, res spada vanj. In samo zato, da bi to drevo uničili, so v imenu zaščite ostalega gozda pripravljeni kar cel gozd zažgati. Samo zato, da tistega drevesa ne bo, pa tudi, če vsa ostala propadejo. Ampak, ali je res to drevo tako slabo ali je res, da bo Družinski zakonik vplival na spolno usmerjenost vsakega od nas ali naših otrok, ali je res, da bo omogočil zlorabe? Nasprotno. Nasprotno. Omogočil bo le zaščito in pravice tistim, ki že danes živijo v istospolnih družinah, v njih pa so vsi skupaj brez sleherne pravice. Boli me, da tisti, ki obsojajo ljudi, ki so drugače spolno usmerjeni, hkrati nimajo težav, zaradi navade, zaradi tradicije, svoje otroke pošiljati k tem ali onim skupinam in jih izpostavljati spolnim zlorabam, seveda katerakoli povezava s številnimi novicami o zlorabi otrok s strani duhovnikov je tukaj popolnoma naključna in nenamerna. Pa, da si bomo na jasnem, zaradi tega, na kar sem vas sedaj spomnil, niso duhovniki spolno izkrivljeni ljudje. Obratno. Kot v vseh sferah naše družbe je velika večina duhovnikov dobrih ljudi, ki pozitivno pomagajo družbi, v kateri delujejo, žal pa najdemo tudi tam, kot jih najdemo pri homoseksualcih, kot jih najdemo pri heteroseksualcih, kot jih najdemo pri gasilcih, pri novinarjih, pri zdravnikih; tudi tam imamo bolne ljudi, ker je to človeško, ker je to del naše družbe, ampak menda zaradi tega ne bomo prepovedali sedaj duhovščine. Zakaj je ne bomo prepovedovali? Zato, ker se zavedamo, da problem niso duhovniki, niso heteroseksualci, niso gasilci, niso homoseksualci, niso zdravniki, problem imajo posamezniki, ki so pa prisotni kjerkoli, takšna je pač narava človeka. Mi z zakonikom ne bomo ustvarili nobenega geja, nobene lezbijke, le podelili jim bomo – in še pomembneje –, njihovim otrokom bomo podelili pravice, ki jih danes nimajo. Gre za to, da Družinski zakonik enostavno in samo kaže na realnost, ki že obstaja. In me ne čudi sicer, kot se je že velikokrat dogajalo v zgodovini, da marsikdo svojih oči ne želi odpreti. Družinski zakonik je priznanja vreden poskus izboljšanja pravic otrok in družin. Vseh družin, a predvsem vseh otrok. Zakaj bi otroka, ki pač živi z dvema očetoma ali dvema materama, morali kaznovati? Kajti nasprotovati temu zakoniku ne pomeni nasprotovati pravici staršev, ampak pomeni nasprotovati pravici otrok, ki so se znašli v družini, ki pač ni normalna v naši družbi. Ali so zato krivi in jih moramo zaradi tega kaznovati? Jaz mislim, da ne. Prosim vas, kolegi in kolegice, pustimo načela, principe, predsodke in trmo doma, ko pridemo delat v parlament. Ukvarjajmo se z realnostjo in ukvarjajmo se s tem, da želimo narediti nekaj dobrega. To ne velja samo za kolege iz SDS, SLS, SNS, SD, ampak, to velja in tu je moj poziv tudi kolegom iz LDS. Nerazumno se mi zdi, da so zaradi načela, ampak morda malo trmastega načela, kjer jim velik skok naprej ni dovolj, pač pa želijo skok in pol, da so zaradi tega pripravljeni žrtvovati pravice vseh otrok. Tako nerazumno, da glede na spoštovanje, ki ga imam do kolegov iz LDS še danes iskreno ne morem verjeti, da bodo to na koncu morda celo storili. Prosim vas, sprejmimo samo dve dejstvi. Prvo: človeško civilizacijo označuje napredek, označuje ga uspeh pri tem, da je civilizacija uspela iti naprej od tega, kar jim je dala samo in le narava. In še eno dejstvo: vsi smo drugačni, a ne bojmo se te drugačnosti, ker nas ne ogroža! Plemeniti nas. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Silva Črnugelj. Pripravi naj se Jože Tanko, za njim France Cukjati.
Hvala lepa za besedo. Danes je dan, ko zopet razpravljamo o Družinskem zakoniku. Besede so močne, besede so težke, obtožbe so še težje, govorimo o obilici človekovih pravic, govorimo o tem, kaj so nekateri naredili, govorimo o tem, česa nekateri niso naredili in kaj vse bi še lahko naredili. Res je, da nisem članica matičnega odbora, ko se je ure in ure, če ne sto ur razpravljalo o tem, in ko so ljudje naštevali veliko tega iz prakse. Naj povem samo nekaj. Včeraj sem se sprehajala in srečala kolega, ki je rekel: "Silva, pa kaj vi delate?" Pravi: "A zdaj boste urejali še tisto, kar smo mislili, da ni treba urejati in da bomo pač počeli na svoj način, tako kot želimo." Pravi: "Ali si kdaj sploh pogledala kakršenkoli statističen letopis, almanah ali karkoli? Saj veš, kakšni so trendi in koliko ljudi dejansko stopa v zakonsko zvezo, in da to ni samo nekaj, kar je imanentno samo nam v Sloveniji, ampak je dejansko to proces, ki je v Evropi že dlje časa prisoten. Otroci se rojevajo izven zakonske zveze. Vsak si izbira neko pot, obliko, formo, model, ki mu paše." In res, sem razmišljala, zakaj. Sicer izhajam iz družine, kjer sta bila oče in mati, ampak očeta sem bore malo videla, zaradi tega, ker je bil zelo, zelo zaposlen, kljub temu ne morem reči, da mi karkoli manjka. Poznam pa veliko primerov, kjer so živeli brez očeta ali brez matere in so to krasni, čudoviti ljudje in funkcionirajo zelo, bi človek rekel, življenjsko, toplo. Včeraj me je kolega opozoril, kaj je pomembno v življenju: Pomembno v življenju je to, da ima posameznik, da ima otrok zaupanje, da čuti toplino, da čuti ljubezen in da je ta ljubezen prisotna, da se ne menja, da je konstantna, da čuti varnost in ta varnost je pomembna. Varnost, ko ve, da se lahko v določenih trenutkih, ko potrebuje pomoč, nasvet, roko, nasloni na nekoga; ni važno, kdo je to, ali je to babica, ali je to dedek, ali je teta, ali je stric, ali je kdorkoli iz ne vem kakšne oblike zakona. To je težko predpisati in pri tem diskriminirati ali anatemizirati tako ali drugačno obliko; to je res žalostno. Z razpravo, ki smo jo vodili in ki jo vodimo, smo ožigosali določene skupine ljudi. Mislim, da to ni naš cilj, in tudi ni bil cilj predlagatelja zakona, ki je z obilico strokovne podkovanosti povedal in naznačil, kako in na kakšen način stvari potekajo. Moram priznati, da mene osebno niso motila pisma, ki sem jih dobivala. Motilo me je to, ko sem se zavedla, da imajo številna pisma, ki smo jih prejeli po elektronski pošti, enako vsebino. In sem se potem vprašala, kakšen je to obrazec, kdo je tisti, ki ta pisma pošilja po elektronski pošti. Vemo, da v Evropi tudi na tisoče pisem kroži, ne samo elektronskih, in je to pač eden od načinov komuniciranja s parlamentarci oziroma člani Državnega zbora. Verjetno bomo tega deležni tudi pri drugih zakonih. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Tanko. Ga ni. Besedo ima France Cukjati. Pripravi naj se dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala za besedo. K splošni razpravi bi rad samo še nekaj dodal. In sicer, po navadi oziroma vsaj do sedaj je bila Slovenija kot država zainteresirana za zagotavljanje ali omogočanje kar najboljšega okolja za rojstvo, vzgojo, rast otroka in je tudi sledila ustavni določbi, da država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, itd. Glede na to, da naslednji člen ustave govori takole: "Starši imajo pravico in dolžnost vzdrževati, izobraževati in vzgajati svoje otroke." Sledeč temu bi človek pričakoval, da bi se država tudi sedaj po 20 letih samostojne Slovenije nekako trudila, da bi staršem omogočila izvajati to, ne samo sladko, ampak včasih tudi težko dolžnost. Vendar v zakoniku ni nič od tega. Je zelo malih takih stvari, ki bi omogočale izvajati to dolžnost. Nasprotno. Tukaj se pojem družine resnično ruši in razvrednoti. Tukaj tudi zakonska zveza nima več tega, kar je bilo doslej v zakonu in sicer, da je pomen zakonske zveze v zasnovanju družine. Če bi bil ta pomen še naprej, bi lahko zahtevali od države, da naj glede na varstvo družine vendarle tudi omogoča mladim, da družino ustanavljajo in je ne priznajo šele takrat, ko je otrok. Te skrbi ni, zato še enkrat poudarjam, zastonj jočemo nad demografsko katastrofo slovenskega naroda. Moti me tudi izredno primitiven odziv na našo skrb, ker ste črtali pomen zakonske zveze v zasnovanju družine, zakaj ste črtali? Argumentiralo se je takole: "Ja, pa zakonska zveza ima različne pomene." Ja, seveda jih ima, jasno. Tudi med gasilce se marsikdo vpiše zaradi druženja, veselja, zaradi gasilskih veselic. Ampak, gasilska društva imajo poseben družbeni pomen, pa ne zaradi veselic, ampak zaradi tega, ker sodelujejo v pomembnih nalogah zaščite in reševanja v Sloveniji. Najbolj me moti to, da govorite kar naprej samo o istospolnih, istospolnih, kar naprej. Nam očitate sovražni odnos in ne vem kakšno sovraštvo in podobno. Dajte, že enkrat nehati s tem. Jaz sem povedal glavne argumente, zakaj bomo nasprotovali temu zakoniku, sedaj pa sem jih ponovil. Torej, toliko glede splošne razprave. Hvala.
Hvala lepa. Želi še besedo predstavnik predlagatelja? Minister, dr. Ivan Svetlik, izvolite.
Hvala lepa. Za sklep bi rekel tole. Popolnoma se strinjamo v tem, da je družina temeljna celica družbe. Nam gre v tem zakoniku in v družinski politiki za vse te celice. Jih pa ne smemo deliti na one prave in neprave. Ker, če jih delimo tako in če postavljamo tiste prave v drugačen položaj, bomo vse tiste neprave postavljali v diskriminatorni položaj. To pa ni politika, ki jo smemo voditi do državljanov, ki imajo svobodno izbiro, kako, v kakšni skupnosti bodo živeli. Gre, kot rečeno, za polovico prebivalstva, ki živi v drugačni skupnosti. Ustava v 53. členu, kot je bilo rečeno, varuje očetovstvo in materinstvo. Zakonik seveda izpeljuje to varovanje v svojih členih. Seveda te vloge očetovstva in materinstva so pa odigrane v različnih družinskih oblikah in ne samo v eni in edini. In ne vem zakaj, če gremo že tako daleč, je potem materinska vloga neke ženske, ki živi z drugo žensko, manj vredna. Zakaj bi smeli to materinsko vlogo drugače obravnavati ali jo celo diskriminirati. Ne bi je smeli, z vidika enakopravnosti državljanov te države. V diskusiji je bilo rečeno, da je absurd, da govorimo o nestrpnosti. Ali ni nestrpnost sama absurd, to bi se najbrž morali vprašati. Ne pa onega drugega. V diskusiji je bilo tudi rečeno, da se povečuje število priznanih očetovstev. V čem je problem?! To je najbrž dobro, da se to področje ureja. In še enkrat, če gre za zlorabe sedanje ureditve, smo jih uredili, tudi z vašimi glasovi, tistih, ki zdaj nasprotujete Družinskemu zakoniku, gre za Zakon o urejanju pravic iz javnih sredstev, kjer se zahteva obrnjeno dokazno breme in v tem zakonu lepo piše, da se domneva, da med dvema osebama, ki nista sklenili zakonske zveze, obstaja zunajzakonska skupnost, ne glede na njen čas trajanja, če se jima je rodil skupni otrok ali sta posvojili otroka in ne gre za enostarševsko družino, če ni razlogov, zaradi katerih bi bila zakonska skupnost neveljavna. Skratka, predpostavlja se, da imajo takšne zveze enake pravice, kot tiste, ki so sklenile zakonsko zvezo, in to je urejeno že v zakonu, ki bo začel veljati s 1. 1. prihodnje leto in ne bo več tako imenovanih zlorab. Ko sem navajal, kaj vse država zagotavlja družinam in posameznikom, sem mislil na državo, ki ima slučajno zdaj upravitelja s strani te koalicije, ki je imela drugega upravitelja v prejšnjem mandatu in verjetno v prihodnjem ne bo isti, kot je zdaj. In simptomatično je ravno to razpravljanje o tem, da se potem pozablja, da je država naša skupna institucija, ki daje nekaj, ki zagotavlja neke pravice državljanom, ne pa da je to nekaj, kar si lahko prisvoji neka koalicija. Mislim, da bi na državo vendarle morali gledati, kot na neko skupno pridobitev in v tem smislu se seveda tudi kažejo vse te politike in ugodnosti, ki jih dajemo družinam, kot postopno akumulirane pravice, dodane pravice skozi daljše časovno obdobje. Ne samo v prejšnjem mandatu, tudi v predprejšnjih mandatih so bile te pravice posebej dodajane k naboru pravic in ugodnosti za družine. Posebej bi rad še enkrat opozoril na vladni amandma, ki vrača opredelitev izvenzakonske zveze na prvotno opredelitev. To je nujno, da potrdimo, sicer bi izvajali prisilo nad tistimi, ki so se odločili, da pač ne bodo stopili v zakonsko zvezo, pa želijo vendarle živeti v drugih oblikah skupnosti. Šlo bi seveda za to, da bi v tem primeru prihajalo do podvajanja sklepanja razmerja: enkrat kot zakonsko, enkrat kot izvenzakonsko zvezo, kar je seveda v nasprotju, takšna ureditev bi bila v nasprotju sama s sabo in bi imeli pod dvema različnima definicijama isto zadevo. Hkrati bi pa seveda to, da ne bi sprejeli vladnega amandmaja, pomenilo tudi, da bi v samem zakoniku obstajala cela vrsta pravnih nedoslednosti, pravno neusklajenih rešitev in bi seveda zakonik v tem smislu ne mogel biti sprejet, ne bi mogel biti potrjen in ga tudi ne bi mogli v tem členu izvajati. In iz teh istih razlogov moramo tudi nasprotovati popravljenemu amandmaju, ki ga je dala opozicija na 4. člen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 15. 6. 2011. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Vlade ter amandma poslanskih skupin SDS, SLS in SNS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi. Prosim? Seveda, gospod Cukjati. Mi je bilo čudno, da ne bi bilo razprave, moram priznati. Izvolite.
Hvala za besedo. 4. člen ima zanimivo zgodbo. Namreč, na odboru je bilo sprejeto besedilo, ki govori, da je zunajzakonska skupnost dalj časa trajajoča življenjska skupnost in da to ugotavlja sodišče za vsak primer posebej. To se pravi, vsakokrat, kadar se pojavil to vprašanje, ali gre za dalj časa trajajočo skupnost oziroma ali gre za zunajzakonsko skupnost, odloča sodišče: danes, jutri, pojutrišnjem, vedno znova, morda tudi drugo sodišče. In ker se nam je zdela ta dikcija "dalj časa trajajoča življenjska skupnost" kot lex incerta, kot nedoločna določba, nesprejemljiva, ker ne vemo, kaj to pomeni, smo amandmirali. Naš amandma je bil tukaj v drugi obravnavi sprejet. Seveda povzročil je, kot je znano, strahotno reakcijo, presenetljivo, in sicer gospa Kresalova je rekla, kot ministrica za notranje zadeve, da je to napad na temeljne vrednote, na katerih smo zgradili našo državo, in smo si jih pridobili že pred desetletji, je nedopustno poseganje države v sfero zasebnega in napad na svobodo posameznika, grozila je celo, da se bo odselila iz Slovenije. To pravico sicer ima in noben človek ni nenadomestljiv. Bilo bi pa nerodno, če bi Slovenija na tak način dobila politične begunce oziroma begunko. Minister za pravosodje je rekel, da je kot državljan nad sprejemom takega amandmaja šokiran in da se nam kaj takega dogaja, tak križarski pohod na temeljne vrednote, med drugimi na svobodno izbiro posameznika in tako dalje. Torej, čudna reakcija. Nam je žal, da smo povzročili tako grozne stvari, ker to, da bi na svobodno izbiro posameznika s križarsko vojno šli, to pa ni bil naš interes. Zaradi tega nam je žal, da je koalicija podprla ta amandma in je bil amandma sprejet, kljub manjšinski opoziciji. Zato smo seveda potem ugotovili, da pravzaprav je naš amandma sledil priporočilu Ministrstva za notranje zadeve, ki je 28. oktobra 2009 poslalo glede tega člena na Ministrstvo za delo naslednji dopis, berem: "Predlagamo natančnejšo definicijo pojma "dalj časa trajajoča skupnost", saj bi bilo v posameznih postopkih, kjer je odločitev o pravicah in dolžnostih odvisna od vprašanja obstoja te skupnosti, to lažje ugotavljati. Ker ima odločitev o tem vprašanju pravni učinek samo v stvari, v kateri je bilo to vprašanje rešeno, pa lahko prihaja do različnih odločitev v različnih postopkih, kar pomeni, da bo stranka uveljavljala tako ali drugačno odločitev glede na to, kaj ji bo v določenem trenutku bolj ustrezalo. Menimo, da bi bilo treba razmišljati v smeri registracije te skupnosti." No, seveda takrat je bil to dober predlog, ker ga je pač pravi predlagatelj dal. Sedaj je bil naš predlog slab, ker je bil napačen predlagatelj. To je tako kot spot gospe Čepinove. Vsekakor, mi smo se želeli izogniti temu hudemu konfliktu, ker ni potreben, ker je to obrobna zadeva tukaj v zakoniku. V zakoniku so druge hujše zadeve, ki sem jih omenil že prej, pa ne istospolni, gospod minister. Vsekakor predlagamo torej amandma, ki bo vendarle tistim, ki želijo takoj, ko stopijo v to zvezo, nekako dobiti status te izvenzakonske skupnosti, dobiti status zakonske skupnosti in vse pravne posledice, kajti priznajte, večina žensk v zunajzakonskih skupnostih bi se poročila takoj, če bi partner na to pristal. Tak odnos do šibkejšega člena, ki bi moral biti zaščiten, je seveda, dobro, to je stvar, sedaj če tudi feministke soglašajo s tako rešitvijo kot je tukaj, naj bo, ampak zavedajte se, da šibkejši člen bi bil bolj zaščiten, če bi vsaj na začetku omogočili paru, da pravzaprav nekje zapiše, ali soglaša s tem, da ima ta status. Veste, na začetku so stvari lepe in sladke in vse je oh in ah. Zakaj jim ne bi dovolili? No, in to smo dali kot amandma, nikogar ne silimo, samo eno možnost odpiramo, torej gre za zunajzakonsko skupnost, ki je sedaj tako urejena kot pač je urejena, odpiramo, smo ponovili tisto dikcijo, s katero ste bili vsaj očitno večinoma zadovoljni. To je tista dikcija, ki je bila sprejeta na odboru, dodali pa smo vendarle to možnost, da se omogoči tistim, ki to želijo, dobiti ta status takoj. Čeprav moram reči, da ta nejasna definicija "dalj časa trajajoča" ostane. Poglejte, v ZPIZ je ta definicija pretvorjena v tri leta. V Zakonu o socialnem varstvu je dalj časa trajajoča skupnost definirana kot eno leto, v Zakonu o starševskem varstvu in družinskih prejemkih eno leto, v Zakonu o delovnih razmerjih dve leti in pač ta zmeda bo ostala, tako ste želeli, saj ne bo edina zmeda v zakoniku.
Hvala lepa. Za besedo je prosil minister dr. Ivan Svetlik. Prosim.
Samo kratko pojasnilo. Glede na ta amandma, ki ga predlaga SDS, naj rečem, da je v zakoniku že itak možna registracija zakonske zveze brez vseh formalnosti, tako da tukaj se samo dodaja ali ponuja nekaj, kar v zakoniku že je, kar je tako rekoč že dano v drugih členih. Predlog Ministrstva za notranje zadeve, današnji, ni bi sprejet in je bil potem, tudi argumentacija, ki je bila dana, je bila sprejeta kot relevantna, tako da v tej smeri nismo šli. Če bi pa originalni predlog tega člena sprejeli, bi pa šli 35 let nazaj. To, da imamo pa v različnih zakonih različno obdobje, ko se izvenzakonska zveza smatra kot takšna, je pa odvisno od funkcije, ki jo nek zakon želi pripisati tej zvezi, tako da je to povsem normalno.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o 4. členu in obeh amandmajih, se pravi Vlade ter Poslanske skupine SDS, SLS in SNS? Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi. Zato zaključujem razpravo. In prehajamo k 147. členu. V razpravo dajem 147. člen in amandma Vlade. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo oziroma obravnavo tega člena in amandmaja. Končali smo z razpravo o amandmajih, o katerih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora danes v okviru glasovanj glasovali pol ure po končani 27.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE 36. ČLENA ZAKONA O URESNIČEVANJU JAVNEGA INTERESA ZA KULTURO. Predlog za sprejem avtentične razlage je v obravnavo zboru predložil poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. V zvezi s tem predlogom za sprejem avtentične razlage Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino predlaga Državnemu zboru, da predloga za sprejem avtentične razlage ne sprejme. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici mag. Majdi Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je na 30. seji, 25. maja letos obravnaval predlog za sprejem avtentične razlage 36. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo, ki ga je v obravnavo predložil poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Odbor se je seznanil z mnenjem Zakonodajno-pravne službe in z mnenjem vlade. Predlagatelj Zmago Jelinčič Plemeniti je uvodoma podal dopolnilno obrazložitev k predlogu avtentične razlage. Povedal je, da je bil 28. aprila 2011 v parlamentarno proceduro vložen predlog za to avtentično razlago z namenom, da bi se preprečila razrešitev ravnatelja SNG Drama Iva Bana, ki je bila izvedena 24. maja 2011. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je pri sprejemu avtentične razlage treba odgovoriti na dve vprašanji, in sicer na vprašanje potrebnosti sprejema in na vprašanje dopustnosti sprejema avtentične razlage glede na predlagano vsebino. Pogoj za potrebnost sprejema avtentične razlage je nejasnost pravne norme, argumentacija predlagatelja pa zastavlja vprašanje ustreznosti instituta avtentične razlage, saj mora ob njegovi uporabi tako kot v primeru sprejemanja zakonov zakonodajalec izhajati iz načel splošnosti in abstraktnosti. Presoja okoliščin konkretnega postopka je predmet postopkov na podlagi pravnih sredstev v okviru zagotovljene pravice do sodnega varstva. Avtentična razlaga tudi ni vsebinsko ustrezna. Vprašanje ustreznosti prenosa pristojnosti na ministra s posamičnim hierarhično nižjim aktom od zakona v primeru predlagane avtentične razlage ni relevantno, saj določbe akta o ustanovitvi pomenijo zgolj izvedbo pravil postopka v skladu s pristojnostmi, ki sicer izhajajo iz določb Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Menila je tudi, da predlagano besedilo avtentične razlage ni primerno, ni dovolj jasno, saj ob tem, ko zatrjuje, da je zakonska ureditev nejasna oziroma neustrezna, napotuje na ureditev pristojnosti v zakonu, ki ga sploh ne konkretizira. Hkrati tudi ne rešuje problema, ki ga predlagatelj izpostavlja kot razlog, ki bi narekoval sprejem avtentične razlage. Odbor je po uvodnem delu prešel na obravnavo vprašanja, ali je treba sprejeti predloženo avtentično razlago zakona. V okviru razprave je bilo največkrat odprto vprašanje o primernosti in dopustnosti razrešitve ravnatelja SNG Drame Iva Bana. Eni so menili, da je bilo to neustrezno, drugi pa so menili, da sklep o ustanovitvi zavoda, ki je bil sprejet na podlagi 39. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa o kulturi, ureja postopek imenovanja in razrešitve ravnatelja, z njim pa na ministrico za kulturo ni bilo preneseno pooblastilo za imenovanje in razrešitev ravnatelja, ampak ji je bilo to pooblastilo dano že z Zakonom o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Sledilo je še pojasnilo predstavnika vlade in po končani razpravi je odbor z osmimi glasovi za in sedmimi proti sprejel sklep: Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino meni, da ni treba sprejeti avtentične razlage 36. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Glede na to Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino Državnemu zboru predlaga, da na podlagi 151. člena Poslovnika Državnega zbora predloga za sprejem avtentične razlage 36. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo ne sprejme. To je tudi dano v odločanje Državnemu zboru. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem predstavniku Vlade za uvodno obrazložitev vlade. Gospod dr. Stojan Pelko, državni sekretar, izvolite, imate besedo.
Spoštovani poslanci, gospa poslanka! Dovolite mi, da na kratko predstavim mnenje Vlade. Uvodoma bi rad rekel, da danes niti ne razpravljate niti ne glasujete o odgovornosti direktorja enega javnega zavoda, o čemer je argumentirano razpravljal svet javnega zavoda in o čemer upravičeno razpravlja tudi najširša javnost. Danes razpravljate in glasujete o prepričljivosti predloga za sprejem avtentične razlage. Tu so si tako strokovne službe našega ministrstva kot Služba Vlade za zakonodajo, kot Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora povsem enotne, da je ta predlog nepotreben in nedopusten, zato ker ni v pravni dikciji absolutno nikakršne nejasnosti. Zato mi dovolite samo to pojasnilo, s katerim je tudi Vlada že argumentirala na Odboru za kulturo, zakaj ni potreben sprejem avtentične razlage. ZUIK, torej Zakon o uresničevanju javnega interesa v kulturi v petem odstavku 36. člena določa, da če je ustanoviteljica javnega zavoda država, opravi razpis in imenuje direktorja minister, pristojen za kulturo. Nadalje v 37. členu določa, iz katerih razlogov se direktorja javnega zavoda lahko razreši. In 39. člen ZUIK pa določa, da mora akt o ustanovitvi javnega zavoda podrobneje določiti postopek. Če bi torej kdo sodil, da je praznina v petem odstavku 36. člena, ki določa, da direktorja imenuje minister, ne določa pa izrecno, kdo ga razrešuje, je dovolj pogledati samo v 38. člen Zakona o zavodih, ki določa, da direktorja razreši pristojni organ. In ker je pristojni organ za imenovanje direktorja po 36. členu ZUIK minister oziroma ministrica, je ta pristojna tudi za njegovo razrešitev. Na odboru smo posebej omenili, da o tem priča tudi sodna praksa, denimo primer na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije, številka 1383/2002. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Franco Juri bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod državni sekretar, lepo pozdravljeni! Kolegice in kolegi! Zahteva poslanca Zmaga Jelinčiča Plemenitega za sprejem avtentične razlage 36. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo se nanaša na aktualna dogajanja. In že zaradi tega je tovrsten predlog sporen in vprašljiv. Poslanec namreč problematizira ministričin postopek razrešitve direktorja Drame, gospoda Iva Bana, ki ga izvaja na podlagi akta o ustanovitvi. Trdi, da se mora pristojnost organa za razrešitev direktorja določati v skladu z zakonom, zakon pa ureja zgolj izvedbo razpisa in imenovanje direktorja, ne pa tudi razrešitve. Pooblastilo za razrešitev je bilo za ministrico dano z aktom o ustanovitvi, kar je po njegovem mnenju v nasprotju z zakonom. Mnenje Zakonodajno-pravne službe je glede tega kristalno jasno: iz obrazložitve predloga za sprejem avtentične razlage ni mogoče razbrati jasne in izrecne ocene predlagatelja, da je določba petega odstavka 36. člena ZUIK dejansko nejasna. Primerjalnopravni pregled kaže, da pristojnost imenovanja po svoji vsebini zajema tako pravico odločiti o imenovanju kot tudi pravico odločiti o razrešitvi. Pristojnost za imenovanje in razrešitev, združena v enem organu, je ustaljena praksa v zakonodajni praksi. Po njihovem mnenju avtentična razlaga tudi vsebinsko ni ustrezna. Zato Poslanska skupina Zares meni, da predlagana avtentična razlaga tudi na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe ni primerna in bomo podprli sklep odbora.
Hvala. Gospod Janez Ribič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani poslanke in poslanci! Predlagana avtentična razlaga 36. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo je posledica konkretnega dejanja razrešitve direktorja določenega javnega zavoda in je po mnenju poslancev Slovenske ljudske stranke nekoliko nenavaden odziv na konkretno situacijo, a vendar povsem legitimen. Glavni namen obravnave avtentične razlage naj bi bila jasnejša opredelitev, da je določbo 36. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo razumeti tako, da se pristojnost organa za razrešitev direktorja določa v skladu z zakonom in je ni dopustno z aktom o ustanovitvi javnega zavoda prenašati na ministra za kulturo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo vsekakor bili presenečeni nad tako drastičnim ukrepom ministrice za kulturo, ki je po hitrem postopku z mesta ravnatelja javnega zavoda SNG Drama razrešila Iva Bana. Ne bom se spuščal v podrobnosti in razloge za razrešitev ter dejstva, ali je bila razrešitev upravičena ali ne, se nam pa zdi nekoliko zanimivo, da podobnega nadzora kot ga je bil deležen gospod Ban, niso deležni tudi nekateri drugi direktorji javnih zavodov, ki v Sloveniji prav tako predstavljajo ustanove nacionalnega pomena, ki so prav tako imenovani s strani ministrice za kulturo. Pred dnevi sem namreč ministrici postavil pisno poslansko vprašanje, s katerim želim izvedeti njen pogled na razmere v ljubljanski Operi, kjer se po navedbah nekaterih medijev dogajajo hude nepravilnosti pri poslovanju. Ne spoštujejo se pogodbene obveznosti, tako da honorarno zaposleni delavci po več mesecev ne dobijo izplačil in podobno. S tem sem dal ministrici priložnost, da se izjasni o nekaterih dejstvih, ki so že dolgo znana in se jih očitno želi pomesti pod preprogo. Da ne zaidem predaleč. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je bila poteza vložitve predloga za sprejetje obravnave avtentične razlage dobronamerna, vendar se pridružujemo mnenju Zakonodajno-pravne službe, da avtentična razlaga ne rešuje problema, ki ga predlagatelj izpostavlja kot razlog za sprejem avtentične razlage, saj vprašanje ustreznosti prenosa pristojnosti na ministra s hierarhično nižjim aktom od zakona, v tem primeru Sklepa o ustanovitvi javnega zavoda SNG Drama Ljubljana, ni ključno. Omenjeni sklep namreč pomeni zgolj izvedbo pravil postopka v skladu s pristojnostmi, ki izhajajo iz določb Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo, medtem ko se za razrešitev uporabljajo določbe sistemskega Zakona o zavodih. V Slovenski ljudski stranki pa seveda opozarjamo, da se takšni postopki kot je bil postopek razrešitve Iva Bana z mesta ravnatelja Ljubljanske Drame v prihodnje ne smejo dogajati. Upamo, da bodo pristojni organi tako pri imenovanju kot razrešitvi direktorjev javnih zavodov ravnali odgovorno, strokovno in predvsem nepolitično. Hvala.
Hvala. Mag. Vasja Klavora bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani državni sekretar, poslanke in poslanci! V naši poslanski skupini bomo podprli sklep matičnega delovnega telesa, ki predlaga, da se avtentična razlaga Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo v 36. členu ne sprejme, saj avtentična razlaga dejansko ni potrebna. Avtentična razlaga ni potrebna iz razloga, ker se na podlagi pravne argumentacije, ki je zelo jasno prikazana v mnenjih vlade in Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, lahko brez dvoma zaključi, da je pristojnost ministra v tem konkretnem primeru, zaradi katerega je bil predlog avtentične razlage dejansko tudi vložen, tako v imenovanju kot tudi v razrešitvi direktorja zavoda. Ko beremo določbe nekega predpisa, jih je treba brati tudi v kontekstu vseh dotičnih in povezanih določil, pa naj bodo to zakonski ali podzakonski akti, in seveda ugotavljati njihov namen v skladu z uveljavljenimi metodami pravne razlage in primerjalnopravnim pregledom ter morebitno obstoječo sodno prakso. Šele če se izkaže, da je podana spornost oziroma nejasnost posamezne določbe, pride v poštev avtentična razlaga in v tem primeru predloga je jasno, da ni potrebna. V poslanski skupini smo prepričani, da pristojnost ministra za razrešitev organa, ki ga le-ta tudi imenuje, popolnoma jasno izhaja iz določil Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo, Zakona o zavodih in samega akta o ustanovitvi javnega zavoda - v konkretnem primeru Slovenskega narodnega gledališča Drama. Po naši oceni je volja zakonodajalca v 36. členu popolnoma jasna: kljub temu, da zakonska določila tega izrecno ne zapišejo, ima minister tudi pristojnost razrešitve tistega, ki ga sam imenuje, saj je tako logično, da pristojnost imenovanja po svoji vsebini zajema tako pravico odločiti o imenovanju, kot tudi pravico odločiti o razrešitvi. Če temu ne bi bilo tako in bi zakonodajalec želel to pristojnost razdružiti, bi to nedvomno moralo biti zapisano. Kot že rečeno, bomo v naši poslanski skupini pritrdili sklepu matičnega delovnega telesa. Hvala.
Hvala. Gospod Miran Györek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav predstavnikom ministrstva, kolegice in kolegi! S predmetno zahtevo za avtentično razlago 36. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo želimo v Slovenski nacionalni stranki razčistiti in razkriti nezakonite postopke, ki so se zgodili v Slovenskem narodnem gledališču Drama in jih je z razrešitvijo ravnatelja oziroma direktorja povzročila gospa ministrica Majda Širca. Pravno-formalno vsebuje naš predlog avtentične razlage vse zahtevane elemente v skladu z našim poslovnikom in ga lahko v Državnem zboru obravnavamo v primeru nezadostne jasnosti katere od določb. V bistvu pa gre pri tej nasilni razrešitvi, oziroma še bolje rečeno odstranitvi ravnatelja za protipravno nezakonito ravnanje gospe ministrice Širca, saj si le-ta očitno po svoje razlaga našo zakonodajo in je bodisi ne razume ali pa naklepno zlorablja. Tako je med drugim povzročila kršitev nekaterih določb Sklepa o ustanoviti javnega zavoda Drama, ko pred razrešitvijo ni pridobila predhodnega mnenja sveta in strokovnega sveta zavoda in ni dala možnosti prizadetemu, da poda svojo izjavo oziroma stališče do takšnega ekstremnega ukrepa, kajti tudi sam ravnatelj ima pravico do ugovora in drugih postopkov. Če se že vsaj na zunaj gremo pravno državo, bi moralo Ministrstvo za kulturo, ki ga predstavlja gospa ministrica, spoštovati kar nekaj zakonov in pravilnikov. V danem primeru pa je očitno dejstvo, da je ministrica kršila, oziroma ni upoštevala Zakona o zavodih, Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo kot tudi nekaterih internih aktov javnega zavoda, v tem primeru Drame. Posredno so bile kršene tudi določbe Zakona o splošnem upravnem postopku, po katerem noben organ ne more prevzeti posamezne upravne zadeve iz pristojnosti drugega organa, razen če zakon tako določa in če so izpolnjeni v zakonu predpisani pogoji. In še dodatno. Posredno so bile podane tudi kršitve določbe Ustave Republike Slovenije v zvezi z enakim varstvom pravic v upravnih postopkih, kajti takšna protipravna razrešitev vsebuje vse elemente kaznovanja in nikakor ne more biti popolna diskrecijska pravica nekega funkcionarja, to je ministrice; gre torej za dokazano nasilje nad veljavno zakonodajo s strani gospe ministrice in v normalni pravni državi bi morali biti zoper njo sproženi ustrezni postopki zaradi njene odgovornosti oziroma neodgovornosti, da ne rečem, da bi bilo treba prej razrešiti takšno ministrico zaradi nespoštovanja, zlorabe in nasilja nad slovensko zakonodajo, kar je lep primer nedopustne uzurpacije oblasti. Hvala.
Hvala. Gospa mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, poslanke in poslanci. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla predlagani sklep odbora, pri tem pa se Poslanska skupina Socialnih demokratov distancira od pobude, ki je pripeljala do predloga za avtentično razlago 36. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Gre namreč za izrazito konkreten primer, na katerega se je predlagatelj tudi skliceval in videti je bilo tudi iz dopolnilne obrazložitve, da je to pravzaprav samo sredstvo za doseganje nekih drugih ciljev, ne pa doseganje avtentične razlage 36. člena, kajti če bi tako bilo, potem bi morali upoštevati poleg 36. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo še 37. člen, ker je v zakonu vprašanje imenovanja ločeno od vprašanja razreševanja. Seveda pa gre za ugotovitev, da avtentična razlaga ni niti potrebna, niti dopustna, predlog ni dovolj jasen in argumentiran, zato ne bom ponavljala vsega tistega, kar je mogoče prebrati v zelo obsežnem mnenju Zakonodajno-pravne službe in tudi v mnenju Vlade. Menimo torej, da avtentična razlaga ni potrebna, tudi dosedanja praksa ni takšna, da bi napotovala na potrebnost avtentične razlage. Seveda pa posamezniku, ki se mu zdi, da so bile kršene njegove pravice, ostaja možnost presoje okoliščin konkretnega postopka, kot predmet postopkov na podlagi pravnih sredstev v okviru zagotovljene pravice do sodnega varstva, kar je bilo, mimogrede, tudi že napovedano. Mi torej tega ne bomo podprli, da bi bila avtentična razlaga dopustna in potrebna, ampak bomo sledili predlaganemu sklepu odbora. Hvala.
Hvala. Gospod Aleksander Zorn bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. Spoštovani! Avtentična razlaga je bila potrebna in je potrebna in gre za konkreten primer in ta konkreten primer je izredno pomemben in zaradi konkretnega primera se vedno lahko dogaja avtentična razlaga. Vsi vemo, da gre za ravnatelja Drame Iva Bana. Gre za ravnatelja osrednjega slovenskega gledališča, ki je bil razrešen zaradi razlogov, ki jih bom na kratko povedal. Bil je imenovan v prejšnjem mandatu, to je bil njegov izvirni greh. Drugi izvirni greh je bil to, da se je izkazalo, da je dober ravnatelj. Povrnil je Drami občinstvo, imel je odličen program, celo kritiki so ga podpirali. Potem pa se je začelo. Prišla je anonimka, kjer je pisalo, da uporablja službeno kartico, služben avtomobil, ima preveč svojih igralnih honorarnih vlog in celo dovoljuje na odru talente, se pravi tisto stvar, ki pač naj bi sodila vse kam drugam, kot v hram kulture. Ampak, pojdimo od konca. Ravnatelj je dolžan svojemu zavodu, čeprav je to državni zavod, prinesti skoraj polovico sredstev. Ali ni tekmovanje talentov nekaj takšnega, kar sodi na oder?! Ali ni kakšen nov talent lahko nekaj, kar se odkrije in potem odlično. Vedno v zgodovini je bilo tako in še bo tako. Izkazalo se je tudi, da je tisto kreditno kartico uporabljal v minornih zneskih in vse sproti vračal. Izkazalo se je, da z avtom ni bilo nič. In celo izkazalo se je, da so mu tiste talente dovolili na samem Ministrstvu za kulturo. Kaj je bilo potem treba narediti? Obtožnica se je spreminjala. Nenadoma se je izkazalo, da morda ministrica ni kar tako kompetentna, če ga že imenuje, da ga lahko tudi razrešuje. In da je tukaj vendarle diskrepanca med različnimi zakoni in odredbami. Zato smo sprožili oziroma je predlagatelj sprožil avtentično razlago, ki smo jo podprli. Izkazalo se je tudi, da ravnatelja podpira od 130 zaposlenih vsaj 110. Izkazalo se je tudi, da ga javnost večinoma podpira. Izkazalo se je tudi, da ministrica za kulturo dela maščevalne kadrovske pogrome, in to je eden izmed njih, v njenem samem izteku. Kajti, obtožnica se je spreminjala. In ker je tako, se je izkazalo, da potrebujemo še nekaj. Se pravi tistega, ki bo namesto Iva Bana prišel, in tisti svet, ki bo končno rekel, da morda Ivo Ban ni primeren. Strokovni svet, Drama ima namreč dva sveta, strokovni svet je rekel, da ne vidi razloga, da bi ga zamenjali. Potem pa se je sestal tisti svet, ki mu predseduje znani bančnik, katerega kariera se je začela v frankfurtski Ljubljanski banki, za katero vemo, kako slavna banka je bila v prejšnjem režimu, se je nadaljevala tukaj, končala v avstrijski banki, vmes pa je želel biti predsednik republike ali pa vsaj župan glavnega mesta, pa mu ni uspelo. To je tisti bančnik, ki nikoli ni prišel v gledališče, pa čeprav bi mu bilo to treba storiti. Kajti, njegov jezik je tak, da ga prekaša še tisti pridobljeni Slovenec, ki je postal župan Pirana. In tako se je ta nesrečna zgodba združila. Dobili smo namestnika, ki je mali menedžer in uslužbenec Ministrstva za kulturo, mali menedžer, ki bo sedaj nadomestil igralca, ki je v svojem obdobju, v zadnjih petdeset letih eden izmed desetih najboljših igralcev vseh časov. V Burgtheatru, v teatru v Londonu, v teatru v Parizu, v milanski Scali nimamo malih menedžerjev, ki bi nemudoma oddali svoje podjetje, ko postanejo v.d. direktor glavnega gledališča v državi. Kaj to pomeni, da nek bankir, ki hoče biti več kot to, in mali menedžer ter ministrica, ki dela kadrovske pogrome, sedaj kujeta usodo slovenskega gledališča? To, da se kapital polašča tudi tega. To je žalostna tranzicijska zgodba, kjer kulturo izriva kapital, ki bo potem tudi diktiral program in bo diktiral stroške in navsezadnje tudi politično podobo programa. Toliko. Ampak ni še konec. To je šele začetek. Čeprav je rekel Andrej Inkret, nestor moderne slovenske kritike, da nikomur ni nič mar. Nam je za to mar in bomo o tem še govorili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu za sprejem avtentične razlage bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 27.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOLITVAH V DRŽAVNI ZBOR V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s predlogom zakona je skupina 28 poslank in poslancev s prvopodpisanim Dušanom Kumrom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade. Besedo ima Irma Pavlinič Krebs, ministrica za javno upravo.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Bistvo predlagane spremembe, dopolnitve Zakona o volitvah v Državni zbor je udejanjenje 80. člena Ustave Republike Slovenije, dopolnjenega leta 2000 z določbo, da je treba v okviru proporcionalnega volilnega sistema s 4 % volilnim pragom zagotoviti odločilen vpliv volivcev na dodelitev mandatov kandidatom. Soglasno strokovno mnenje je rezultiralo v rešitvi, ki je danes pred vami. To se doseže tako, da se volilni okraji ohranijo zgolj na administrativni ravni kot element za izvedbo volitev. V okviru osmih volilnih enot, ki se v celoti ohranijo, se bo volilo v vsaki izmed njih enajst poslancev oziroma poslank. Volilo se bo tako, da bo posamezna lista kandidatov oziroma lista, ki jo bo predlagala politična stranka, morala dati v okviru volilne enote na razpolago enajst kandidatov, od tega pet kandidatk. Navodilo volivcem bo sledeče; obvezno se bo glasovalo tako, da se bo obkrožil priimek in ime pred imenom posameznega kandidata z liste, v parlament bo prišel tisti kandidat, ki bo s te liste dosegel največ glasov. Uvaja se torej absoluten obvezen preferenčen glas. Tako imenovani odločilen glas. V parlamentu bodo torej tiste poslanke in poslanci, ki bodo v okviru ene volilne enote s posamezne liste dosegli večino glasov volivcev v okviru te volilne enote. V izogib prevelikemu številu neveljavnih glasovnic v primeru, da bi vendarle volivec dal glas listi, se vrstni red, kot so kandidati in kandidatke navedeni na listi, ne bo upošteval, kajti ta glas ne bo šel v nič, zakon predvideva domnevo, da je tudi v tem primeru glas veljaven, ampak vendarle se bo ta glas razdelil na eno enajstino in ne bo odločilno vplival na izvolitev. Torej domneva ne spreminja vrstnega reda. Odločilen vpliv bo dosežen na način, da bodo volivci absolutno odločili, kdo od enajstih kandidatov posamezne stranke v okviru volilne enote bo izvoljen v parlament. Druga pomembna rešitev, ki smo jo pripravili v sodelovanju s predstavnikoma italijanske in madžarske narodne skupnosti, je sprememba tako imenovanega Borda volilnega sistema v enokrožni večinski volilni sistem, ki je bolj enostaven, v tem delu tudi dvigamo število podpisov, s katerim volivci, pripadniki italijanske in madžarske narodne skupnosti, določajo kandidata za poslanca. Tretja rešitev, s katero odpravljamo protiustavno stanje, kot ga je ugotovilo Ustavno sodišče, je urejanje glasovanja po pošti, pravno praznino dopolnjujemo na enak način kot je to predlagalo že samo Ustavno sodišče v ustavni odločbi. Uvajamo za volivce izjemno prijazen način, primer kot ga zaznamo v sosednjih državah: v Republiki Avstriji, Nemčiji, tudi Angliji. Vsi, ki imajo v Republiki Sloveniji stalno ali začasno bivališče, bodo lahko v roku petnajst dni pred volitvami izrazili upravni enoti, kjer imajo stalno ali začasno bivališče, željo, da želijo glasovati po pošti, v tem primeru bo poslan material na dom, preštet tako kot ostale glasovnice. Tudi če bi se tak volivec premisli, pa bi šel aktualnega volilnega dne na volišče, bo lahko opravil glasovanje, če bo izročil volilno karto, ki mu bo posredovana po pošti. Zaradi enakopravnosti nastopanja na volitvah se povišuje tudi delež zastopanosti enega spola, predvsem ženskega spola na volitvah. Odstotek, ki je zdaj določen v zakonu, 35 se viša na 40, to pomeni ena kandidatka več na listi. Tja jo bo morala obvezno uvrstiti stranka. Na listi bodo v simboličnem smislu razvrščene v obliki izmenične razvrstitve, v štirih izmed osmih volilnih enot pa bo na prvem mestu moral biti predstavnik enega spola. Še veliko je sprememb, ki smo jih pripravili kot izboljšave v sodelovanju s strokovno javnostjo in Državno volilno komisijo. Predlagam, da predlagane rešitve podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Gvido Kres.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovana ministrica s sodelavko, spoštovani kolegi in kolegice! Danes obravnavamo novelo zakona, ki predvideva spremembe volilne zakonodaje za volitve poslancev v Državni zbor. Najpomembnejši razlogi za spremembe, navedeni s strani predlagateljev, izhajajo iz želje po večji personalizaciji volitev, ki naj bi jo zahtevala ena izmed odločb Ustavnega sodišča. Kot je razvidno iz ocene stanja in razlogov za sprejem zakona, ki jih navaja predlagatelj, praktično celotna zadeva temelji na besedah, citiram: "Poslanci, razen poslancev narodne skupnosti, se volijo po načelu sorazmernega predstavništva ob 4 % volilnem pragu za vstop v Državni zbor, pri čemer imajo volivci odločilen vpliv na dodelitev mandatov kandidatom." Spoštovani, torej to je dikcija, ki naj bi nas poslance prepričala, da je trenutni volilni sistem slab. Mi smo zaradi odločbe Ustavnega sodišča obvezani, da spremenimo zakonodajo, vsaj tako v Slovenski ljudski stranki razumemo argumentacijo Vlade. Toda, kaj pa trenutno počnejo volivci po današnjem sistemu ali danes ne izbirajo med kandidati? Smo torej poslanci izvoljeni kar tako, po naključju? Ali nismo mi poslanci tudi obraz stranke na lokalnem prizorišču? Kakšen pa je tako želeni odločilni vpliv volivca na dodelitev mandata? Volivec ima možnost, da se odloča med kandidati vseh političnih strank v določenem okraju in ima možnost, do izbire po njegovem mnenju najustreznejšega kandidata. Ali ni to odločilen vpliv? Bistvena razlika med sedanjim volilnim sistemom in tem, ki ga predlagate, je predvsem ta, da ker okraji ne bodo več igrali prav nobene vloge, bo zagotovo prišlo do povečanja špekulativnega določanja kandidatov na ravni volilne enote s strani političnih strank. Ne vem sicer, kakšna je praksa ostalih političnih strank, vendar za Slovensko ljudsko stranko lahko rečem, da vedno poskušamo najti kandidata, ki izhaja iz volilnega okraja, v katerem kandidira, in je tam prepoznan po svojem delu in udejstvovanju v družbenem življenju in okolju. S sedanjo ureditvijo ima tako možnost, da pred svojim lokalnim okoljem pokaže svoje sposobnosti in da ga nato lokalno okolje izbere za svojega predstavnika v Državnemu zboru. Z novim predlogom pa, resnici na ljubo, na nek način ustvarjamo politično zavezništvo in marketing, ki ne temelji na dobrem delu na terenu med ljudmi. Politične stranke bodo sčasoma seveda začele, če uporabim grob ekonomski izraz, maksimizirati svoj izplen v obliki glasov na območju volilne enote in ne več na območju okraja. To je povsem logična in legitimna posledica, vendar, kot poudarjamo v Slovenski ljudski stranki, tedaj ne bo več pomembno, iz katerega okraja ali ožje regije je kandidat za poslanca. V ospredje bodo potisnjeni kandidati, ki nosijo glasove na ravni volilne enote in ne več okraja. Že samo Ljubljana z okolico je vpeta v kar dve volilni enoti, tudi ostale volilne enote imajo centre v obliki urbanih središč. Če bo štelo samo absolutno število glasov, bodo seveda v prednosti kandidati iz večjih mest. Za njimi preprosto stoji več ljudi, saj tudi delujejo na področju z več prebivalstva. S sedanjim sistemom pa tak efekt po prepričanju Slovenske ljudske stranke vseeno nekoliko izničimo in, kar je še pomembnejše, kandidata vežemo tudi na hkratno zaupanje volivca do stranke. Predlagana ureditev bo torej spodbujala politične stranke, da povsem po svoji presoji prerazporedijo kandidate znotraj volilne enote, saj okraji ne bodo več igrali nobene vloge, oziroma bo ta samo še administrativna. S tem se seveda popolnoma izniči visok ugled ali, če hočete, rating posameznika v njegovem lokalnem okolju, nadomesti pa ga nekdo, ki je bolj prepoznaven v nacionalnem merilu. Kar pa je najslabše v tej ureditvi, je, da niti ni nujno, da prepoznavnost slednjega sicer izhaja iz njegovega dela in udejstvovanja v političnem prostoru. Med državljani velikokrat slišimo, da v politiki potrebujemo ljudi z izkušnjami iz realnega sektorja, slišimo, da v politiki potrebujemo ljudi z izkušnjami iz realnega sektorja, ki so delali v gospodarstvu, ki vedo, kakšne so stvari v praksi, razmere na trgu in podobno. S temi spremembami, ki jih predlaga Vlada, do tega zagotovo ne bomo prišli. Če malo karikiram, lahko po predlaganih spremembah zakonodaje povsem upravičeno pričakujemo, da bo politika poskušala angažirati tudi kakšnega uspešnega športnika, medijsko osebnost, igralca, TV voditelje, novinarje in podobno. To se je že dogajalo, toda ne vedno uspešno. Takšen kandidat sicer v enem izmed volilnih okrajev mogoče ne more dobiti visokega odstotka glasov, vendar vsi glasovi, ki izhajajo iz njegove prepoznavnosti v okviru 11 okrajev, pa že nekaj štejejo. Zakonodaja tudi ne preprečuje, da bi se tak kandidat pozneje v primeru izvolitve poslanskemu položaju odrekel; to se je že dogajalo, da so se odrekali. Vendar glasovi, ki jih je dobil, bodo ostali stranki in špekulacijska namera se bo obrestovala. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke tako povsem upravičeno ocenjujemo, da predlagana ureditev dopušča veliko več špekulacij in manipulacij z voljo volivcev, kot je bilo to možno do sedaj. Seveda tudi trenutni volilni sistem ni idealen, vendar bi v svetu težko našli takega, ki bi mu lahko rekli, da je popoln. Za Slovensko ljudsko stranko je pri sedanji ureditvi volilnega sistema predvsem pomembno, da omogoča bistveno večjo in enakomernejšo regionalno zastopanost v Državnem zboru, česar vsi predlogi, ki ste jih do danes uspeli pripraviti, vključno s tem, ki ga imamo sedaj na mizi, ne omogočajo. V predlagani volilni ureditvi, ki jo predlaga novela zakona z ukinitvijo volilnih okrajev, bi tako dolgoročno zagotovo prišli v prednost kandidati iz večjih urbanih središč in medijsko prepoznavnejši obrazi, za kandidate z obrobja ter manj poseljenih območij pa praktično ne bi bilo več možnosti za izvolitev v Državni zbor. Takšna rešitev prav gotovo ne prispeva k decentralizaciji in enakomernemu regionalnemu razvoju Slovenije, za kar pa se v Slovenski ljudski stranki že ves čas zavzemamo. In resnici na ljubo, Slovenija se je v zadnjem času tudi solidno enakomerno razvijala, čeprav smo si želeli bistveno več. V Republiki Sloveniji imamo tudi tako imenovani proporcionalni sistem volitev. Sistem, včasih tako kritiziran, pa danes zopet pridobiva na veljavi tudi v najstarejših svetovnih demokracijah, ko se izkazuje, da se dolgoletno izmenjavanje izključno dveh političnih opcij na oblasti v določenem času tudi iztroši oziroma izpridi. Zato v Slovenski ljudski stranki tak sistem podpiramo, ker omogoča prihod novih, svežih idej in tudi olajša prihod novih ljudi, novih obrazov v politični prostor. Pa ne pozabimo, nimamo še tradicije, 20 let je komaj za nami. In mislim, da imamo še čas, da vse dolgoročno pride na svoje pravo mesto. Vendar kot tak, sistem ne more zagotavljati popolne personalizacije, kajti če bi to želeli doseči, potem bi morali volilni sistem v celoti spremeniti, oziroma zamenjati. S samo delnimi popravki, tako kot predvideva zakonska novela, pa bomo naredili več škode kot koristi. Prav je, glede na to, da je zakon v obravnavi, da na tem mestu vseeno površno spregovorim tudi o ostalih, manj bistvenih spremembah, ki jih predlaga novela zakona. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bi se lahko strinjali, da se poenostavi način volitev poslancev narodnih skupnosti in se predlaga klasičen enokrožni večinski volilni sistem. V tem ne vidimo težav, še posebno, če se predstavniki manjšin s tem strinjajo. Težava pa se že pojavi pri predlagani spremembi oziroma poenostavitvi sistema glasovanja po pošti, kjer bi se lahko prav vsak državljan odločil za takšen način glasovanja brez navedbe kakršnegakoli opravičljivega razloga. V Slovenski ljudski stranki nas niso prepričale navedbe predlagatelja, da zlorabe glasovanja po pošti niso problem. Navedbe predlagatelja o izkušnjah iz tujine kažejo, da zlorab volilnih glasov, ki prihajajo po pošti, ni zaznati. To je argument brez empirične in strokovne podlage, ki nas nikakor ne prepriča. V nadaljevanju so še manjše tehnične spremembe, ki so posledica pomanjkljivosti, zaznanih v praksi, ter druge izboljšave, ki jih na podlagi opravljene analize volitev predlaga Državna volilna komisija. Če poudarim še enkrat, bistveni in osnovni cilj te novele Zakona o volitvah v Državni zbor je še vedno v ukinitvi volilnih okrajev in uvedbi preferenčnega glasu. Ostale spremembe so tako žal ostale v ozadju in niso ključnega pomena. Iz tega razloga bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke glasovali proti nadaljnji obravnavi novele Zakona o volitvah v Državni zbor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Joško Godec.
Hvala za besedo. Pred nami je novela Zakona o volitvah v Državni zbor, ki predvideva ukinitev volilnih okrajev, ohranili pa bi osem volilnih enot in v vsaki od njih volili 11 poslank in poslancev. Obenem bi uvedli absolutni preferenčni glas, kar pomeni, da bi volivke in volivci odločali o tem, kateri kandidat z liste naj bo izvoljen. Namesto glasovanja o listah kandidatov bi namreč volivec moral obvezno oddati svoj preferenčni glas enemu od kandidatov in bi o izvolitvi odločalo število preferenčnih glasov. Sama razporeditev na liste po novem na to, kdo bo prišel v parlament, naj ne bi imela vpliva. Bi pa veljalo, da na kandidatni listi noben spol ne sme biti zastopan z manj kot 40 odstotki glede na skupno število kandidatk in kandidatov na listi, kar je toliko, kot velja za volitve v lokalne skupnosti in volitve evropskih poslancev. Ob tem so predlagani še drugi popravki zakona. Odpravlja se neustavnost oziroma pravna praznina pri volitvah po pošti. Nova je tudi možnost glasovanja po pošti brez upravičenega razloga tudi za glasovanje iz Slovenije. Možnost za glasovanje po pošti bi tako imeli vsi, ki bi 15 dni pred dnem glasovanja to naznanili volilni komisiji. Predlaga se tudi podaljšanje roka za vložitev kandidatnih list s 25 na 30 dni pred dnem glasovanja ter uvedba "pogojne glasovnice". Ta bi prišla v poštev, če bi denimo obstajala nejasnost, ali je volivec morebiti že glasoval, pa tega ni mogoče takoj preveriti. Ali se bo takšna glasovnica nato upoštevala, pa bi v treh dneh po dnevu glasovanja odločila pristojna volilna komisija. S pogojno glasovnico bi lahko glasoval tudi volivec, ki je pridržan ali je zbolel in ni mogel v primernem roku prijaviti glasovanja po pošti. Tu je bila doslej pravna praznina in ti volivci sploh niso mogli glasovati. V predlogu novele so vsebovani še nekateri popravki, kot na primer prepoved fotografiranja glasovnice in prepoved agitacije na volišču tudi v dneh predčasnega glasovanja. V Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo večino naštetih rešitev kot dobre. Vendar pa je ena sama rešitev tako moteča, da poslanci Poslanske skupine DeSUS predloga zakona ne bomo podprli. Gre za ukinitev volilnih okrajev v volilnih enotah. Po naši oceni taka rešitev onemogoča prestop parlamentarnega praga tistim strankam, ki bodo želele kandidirati svež kader, ki še ni prepoznaven v slovenski javnosti. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da gre za spremembe, ki bi omogočale, da ljudstvo zastopajo zgolj prepoznavni obrazi, ljudje, ki obvladajo populizem, nastopanje v medijih, torej eni in isti ljudje. Ker v Poslanski skupini DeSUS menimo, da je treba vsem omogočiti enake pogoje za prestop parlamentarnega praga, torej tudi tistim, ki za seboj še nimajo politične in medijske kilometrine, predloga zakona ne bomo podprli.
Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi. Predlog zakona uvaja nekaj pomembnih sprememb, ki naj bi prinašale pozitivne usmeritve v naš volilni sistem. Obstoječi volilni sistem ne zagotavlja kandidatom, ki prejmejo večje število glasov, da so tudi dejansko izvoljeni za poslanca. Sistem je postavljen tako, da se en poslanec voli na približno enako število prebivalcev, izvoljen je kandidat z največjim deležem glasov v volilni enoti. Veljavni sistem onemogoča, da je izvoljen kandidat z največjim številom glasov, kar po mnenju Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ne zagotavlja v vseh volilnih enotah izvolitve kandidata v skladu z izraženo voljo ljudstva, volivcev. Zakon se usklajuje z 80. členom Ustave Republike Slovenije, da morajo imeti volivci odločilen vpliv na dodelitev mandatov kandidatov za poslance v Državni zbor, saj uvaja obvezen absoluten preferenčni glas. Po novem bodo volivci lahko izbirali med posameznimi kandidatnimi listami, med kandidati na posamezni listi. Izvoljeni bodo tisti kandidati, ki bodo prejeli največje število preferenčnih glasov, za uresničitev navedenega se z obravnavanim zakonom ukinja volilne okraje. Zakon zahteva 40 % zastopanost spolov na kandidatnih listah. Naj povemo, da takšna ureditev pomeni, da je glede na obveznost absolutnega preferenčnega glasu razmerje med enakomerno zastopanostjo spola povsem v rokah volivcev. Zakon odpravlja protiustavnost v skladu z odločbo Ustavnega sodišča: glasovnice iz tujine in glasovnice, ki so prispele na okrajno volilno komisijo po 19. uri na dan glasovanja, morajo imeti poštni žig z datumom, oziroma jim morajo biti priložene listine, iz katerih je razviden datum njihove oddaje na pošto, sicer je glasovnica neveljavna. Nazadnje naj omenim še eno pozitivno rešitev, na podlagi katere bo možno glasovati po pošti brez upravičenega razloga za vse volivce iz Slovenije. Brisanje takih omejitev prispeva nenazadnje tudi k večji udeležbi volivcev. Žal, kljub vsemu naporu gospe ministrice ni vse tako rožnato kot je videti. Vpliv političnih strank bo kljub temu ostal, kljub naporom ministrice, da bi s to novelo zakona uspela uskladiti vse te smernice, ki jih želi, imam občutek, da bodo politične stranke še naprej diktirale, kdo bo izvoljen. In sicer, prednost bomo imeli etablirani poslanci oziroma poslanci, za katere se bodo stranke odločile, da jih bodo promovirale, katere bodo tudi financirale, to pa z zakonom seveda ni urejeno. Kljub temu cenimo dobro voljo ministrice, žal pa imam občutek, da ta predlog zakona ne bo dobil niti navadne večine, kaj pa še dvotretjinsko.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Anton Anderlič.
Spoštovani. Razprava o volilnem sistemu v Republiki Sloveniji je dolga toliko časa, kolikor obstaja ta država, pa še malo dlje, ker se je bilo treba v Državni zbor nekako pozicionirati iz tistih prejšnjih časov, iz časov pred političnimi strankami in pretvorbe v politične stranke nekaterih političnih organizacij in seveda pred ustanovitvijo novih političnih strank. Veliko je bilo tudi hudih besed, nekaterih nizkih udarcev, ki so poskušali predstaviti drugače misleče, drugače opredeljene ambiciozne posameznike in skupine, ki so želele zastopati svoje interese v Državnem zboru in oblikovati družbeno ureditev na način kot so mislile, da je najbolj prav za njih in da bo to dobro za večino. Vsa preigravanja in referendumi, ki so bili na temo volilnega sistema, so dali en splošen odgovor in to je: " Primeren volilni sistem za Slovenijo vsaj v doglednem času je tak, ki zagotavlja zastopanost vseh različnih interesov, ki se povezujejo v politične stranke, in ki imajo zaupanje 4 % državljanov in državljank Republike Slovenije oziroma tistih, ki imajo volilno pravico." To, ne glede na to, da je marsikdaj povzročalo blokade, zastoje in mogoče ne tako hitre rešitve kot bi kdo pričakoval, ampak za Slovenijo, sem prepričan, je bilo to bolje, kot če bi imeli črno-belo ali črno-rdečo sliko, enkrat eni, enkrat drugi. Konec koncev imamo izkušnjo iz zadnjih šestih, sedmih let, kako to izgleda, če so eni na oblasti, ali kako bi izgledalo, če je skupina drugih na oblasti. Zato menimo, da je prav, da sledimo odločbi Ustavnega sodišča oziroma priporočilom, da se zagotovi čim večji vpliv volivcev na izbor posameznih poslancev, poslank. Vendar je odgovornost političnih strank, ki oblikujejo tako politično prepričanje med volivci in volivkami kakor tudi sicer v državi, da to približajo v tisti meri, kolikor je to mogoče. Noben volilni sistem ni absolutno pošten. Najmanj pošten in najmanj pravičen je dvokrožni večinski sistem, ki da v nič tako rekoč 50 oziroma 50 minus 1 glas, 50 % minus 1 glas, in torej izven zastopstva ostane tistih 49,99 % glasov. To je resnično nepravično, nekorektno, lahko da je neučinkovito. Seveda bomo šli tudi do Beneške komisije, gospod Grims, ni nobenega problema, pa bomo tolmačili, kaj je kdo mislil, kako so ljudje odločili in kako se je preštevalo in tako naprej. Ampak tukaj gre preprosto za to, da je treba ljudem povedati, državljanom in državljankam Republike Slovenije, da bo vsak glas, ki ga oddajajo na volitvah, lahko zastopan v parlamentu - to je iluzija! Mogoč je samo približek in zato je 4 % prag in možnost, da se tisti, ki imajo interes, da svoje predstavništvo zastopajo v parlamentu, organizirajo tako, da bodo prestopili prag, po možnost dobili toliko procentov glasov, da bodo sestavili vlado in s tem vplivali na politiko po, recimo temu, svoji podobi. Zato tukaj ne moremo govoriti o absolutnih kategorijah, češ, izberimo ta sistem, pa bo najbolj pravičen, izberimo drugega, pa bo najbolj pravičen, ampak moramo najti med vsemi rešitvami, ki jih poznajo demokratične države, tistega, ki bo najbolj prikladen slovenskim razmeram. V Liberalni demokraciji Slovenije menimo, da bi bilo treba poenostaviti ali poenotiti volilne sisteme v občinske svete, v Državni zbor in v Evropski parlament. Nemogoče je, da imamo tri tako različne volilne sisteme za volitve predstavnikov na lokalni ravni in na državni ravni in v Evropski parlament. Lahko bi šli licitirat ali pobirat stave, kdo od nas zna precizno razložiti, kako se pride do mandata v Evropskem parlamentu, kako v občinski svet in kako v Državnem zboru. Precej komplicirane zadeve so, pa ne zaradi tega, da ne bi zaupal vsakemu posamezniku, da ne bi tega znal razumeti. Ampak preprosto, ker je temu tako. Zato se mi zavzemamo, da naredimo tudi na državni ravni ureditev, ki bo pregledna, ki bo na eni strani dajala odločilno besedo volivcem in volivkam, ki bo nalagala odgovornost političnim strankam pri kandidiranju kandidatk in kandidatov pri oblikovanju kandidatnih list, da bodo resnično po nekem enakopravnem demokratičnem principu lahko izvoljeni tisti, ki bodo najbolj prepričljivi znotraj posamezne politične stranke, in to zajema seveda tudi ukinitev volilnih okrajev, ki so neenakopravno razporejeni, od mislim, da 7.000 pa tja do 25.000 volilnih upravičencev je po posameznem volilnem okraju sedaj, in to najbrž ni najbolj korektno. Ampak zato, da bi omogočili razpravo in poiskali rešitve, ki bi bile najbliže optimalnim rešitvam, bomo podprli predlog, ki je na mizi, ampak v nadaljevanju bomo zagovarjali, da se uvede relativni preferenčni glas. Torej, pomeni, da morajo za to, da bi se vrstni red na listah lahko zamenjal, preskočil, biti ustrezno izražene preference, torej ali je to deset ali kakorkoli procentov, to so, saj tisti, ki ste se ukvarjali z volilnimi sistemi, veste, kako je to na lokalni ravni ali pa za volitve v Evropski parlament. V zadnjem času so oživele polemike o tem, kako smo leta 2000 prišli do tega sistema, ki ga imamo sedaj in smo v ustavo zapisali, da imamo v Sloveniji proporcionalni volilni sistem. Ja, prav je, da se nekaterih stvari spomnimo, vendar v pozitivnem smislu in dr. Zagožen ni noben izdajalec, kot je bilo mnogokrat slišali, ker je takrat pristal na dogovor, na dvotretjinsko večino v Državnem zboru in dogovor na tem nivoju, ampak je pravzaprav prispeval k temu, da se v Slovenijo ni vrnilo enoumje, in da, imeli smo neko izkušnjo, en mandat in seveda, ker verjamemo, da se ne sme več vrniti, ga tudi v smislu drugih predlogov sprememb volilnega sistema ne bomo podprli, ampak kot rečeno, naše stališče je, da naj se diskusija nadaljuje. Meni je žal, da o potrebi za dvotretjinsko večino tega nismo naredili čez koalicijo in v času pred vložitvijo zakonov. Poizkusi so verjetno bili, ampak neuspešni, ampak če je res volja, da se premaknemo, imamo možnost, da po tej prvi obravnavi to storimo in naredimo sistem, ki bo za vse relativno sprejemljiv, absolutno pa nikoli, kajti če je samo eden zadovoljen, potem nikoli ne more biti prave rešitve. Predlog bomo podprli z jasnim zagotovilom, da bomo aktivno sodelovali v nadaljevanju z uvedbo relativnega preferenčnega glasu.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Andrej Magajna.
Spoštovani predsednik, gospa ministrica s sodelavko, lep pozdrav kolegicam in kolegom! Kot je že predgovornik omenil, ta diskusija se vleče od začetka ustanavljanja novih strank, pravzaprav prvo, česar smo se lotili takrat pred dobrimi dvajsetimi leti, je bila volilna zakonodaja. Lahko rečem, da je vse kasnejše obdobje volilni zakon in ustavo pisal zmagovalec. To je pač žalostna stran te demokracije, da zmagovalec piše tudi pravila, po katerih si pravzaprav izvoljen in zmagovalci so si naredili taka pravila, da jim to ustreza, to pa so stranke. Te spremembe gredo v smeri, ki jih v naši poslanski skupini načeloma podpiramo, gre pa za več stvari, glasovanje po pošti, kvote, kot je bilo danes omenjeno, potem pa za zadeve, ki se tičejo narodnih skupnosti. To seveda vse podpiramo. Diskusija pa je odprta, po mojem je zelo relevantna, kaj pa je z okraji. Predstavniki Slovenske ljudske stranke imajo interes, da obstoječi sistem ostane, ker imajo po kalkulaciji tudi večjo možnost, da bodo njihovi kandidat izvoljeni, saj je to stranka, ki ima dobro pokrito terensko mrežo in primestno okolje in imajo s tem boljše možnosti. To je tudi res. Res je tudi, da bi po tem sistemu, če bi ukinili okraje, imeli popularni kandidati, seveda gledano v širšem okolju, tudi določeno prednost, kar bi pa onemogočalo novim kandidatom večjo promocijo in lažjo pot za vstop v parlament. Vse to je res. Po drugi strani pa je bilo leta 2000 zapisano v ustavnem zakonu: poslanci, razen poslancev narodne skupnosti se volijo po načelu sorazmernega predstavništva ob 4 % volilnem pragu za vstop v Državni zbor, pri čemer imajo volivci odločilen vpliv na dodelitev mandatov kandidatov. To je bil pravzaprav ključni razlog, po mojem ustavni, da se je pristopilo k tem spremembam. Absolutni preferenčni glas seveda omogoča izbiro volivcev in če se na koncu koncev vprašamo, kdo pa je tisti ključni faktor, ki naj v končni fazi odloča o dodelitvi mandatov - ali so to stranke ali so to lokalni interesi ali ne vem kaj, jaz bi rekel, da volivci. Volivec je tisti, ki naj v največji meri odloča o dodelitvi mandatov, če bi šli v skrajnost, bi lahko rekli temu: Slovenija naj bo ena volilna enota. Seveda tehnično je težko izpeljati take volitve, dejansko pa bi lahko Ljubljančan volil Celjana oziroma kandidata iz Primorja, če bi smatral, da je ta kandidat primeren zastopnik nacionalnih oziroma državnih interesov. Lokalni princip, seveda je ta zelo pomemben. Za Slovenijo kot eno volilno enoto bi lahko pomenilo, da bi se koncentracija izvoljenih kandidatov pravzaprav usmerila v metropole oziroma večja mesta, vendar imamo mi za lokalne interese občinske volitve, imamo tudi Državni svet in teh dveh nivojev ne moremo povsem mešati. Ključni razlog, pomislek – tudi moj osebni in naše poslanske skupine – k tej spremembi absolutnega preferenčnega glasu pa je to, kar je tudi eden od predgovornikov, mislim, da je gospod Godec omenil nevarnost, da bodo res tisti kandidati, ki jih bodo stranke najbolj promovirale in dobile največ tistega zaledja tudi kapitalskega, promocijskega, imeli seveda veliko prednost pri izvolitvi. Toliko, hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine narodnih skupnostih bo predstavil Roberto Battelli.
Gospod predsednik, spoštovana ministrica! Omejil se bom v predstavitvi na dimenzijo, ki zadeva narodne skupnosti. Pred dvajsetimi leti smo se bili odločili tudi na priporočilo določenih strokovnjakov za Borda sistem, ki predpostavlja preferenčno točkovanje, ker ta sistem, čeprav je nekoliko zapleten, vendarle blaži učinke enokrožnega večinskega sistema. Eden od teh učinkov na primer je ta, da ob prisotnosti na primer petih kandidatov, po enokrožnem večinskem je lahko izvoljen kandidat, ki je dobil 20 % plus en glas, to pomeni, da 80 % volivcev pravzaprav tega kandidata ne bi želelo podpreti. V italijanski narodni skupnosti so se volivci hitro navadili na ta sistem in nikoli ni bil sporen - do zadnjih volitev, kjer je spornost Borda sistema bila vnesena s strani nekaterih kandidatov v kampanji. V načelu ne nasprotujem enokrožnemu večinskemu, vendar je treba vedeti, katerim nevarnostim se potem izpostavljamo, posebej če upoštevamo zadnjo izkušnjo, ko je predvsem en kandidat bil še poslanec ene najmočnejših strank v državi in sploh ene najmočnejših strank na Obali, kar je, čeprav popolnoma legalno, vendarle iz določenih razumljivih razlogov tudi sporno. Zaradi tega smo tudi predlagali, da se vendarle, če bi bil ta sistem sprejet, poveča število potrebnih glasov za kandidiranje, zato da se spet ublažijo možnosti špekulacij glede zbiranja podpisov in kandidiranja ljudi, ki pravzaprav samo asistirajo enemu kandidatu, ki pripada pač neki stranki, ki je na določenem področju lahko prevladujoča. Drugače je bilo v madžarski narodni skupnosti, kjer je posebej še v vseh kampanjah Borda sistem stalno bil predmet, kako bi rekel, različnih interpretacij in je bil razumljen kot zelo sporen. Naše stališče je, da v načelu ne bomo nasprotovali oziroma madžarski kolega bo tudi ta zakon podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Dušan Kumer.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Najbrž je Zakon o volitvah v Državni zbor takšen akt, o katerem je prav, da opravimo v Državnem zboru splošno razpravo, ker če kaj, potem volilni sistem vsakokrat, ko o njem govorimo, sproža nekatera nova ali stara vprašanja in ne nazadnje zahteva od nas, da temeljito razmislimo, preden se odločimo. Prav gotovo je volilni sistem vedno odraz tudi nekega političnega stanja v družbi, nekih hotenj in teženj političnih strank, realnih razmerij moči, in ima svoj vpliv tudi na to, kako se oblikuje politika. Reči, da volilni sistem na to nima nobenega vpliva, bi bilo neobjektivno. In današnje politične razmere so po mnenju Poslanske skupine Socialnih demokratov v tem trenutku najmanj primerne za spremembe te zakonodaje. Kajti, istočasno naj bi v tej razgreti in na trenutke histerizirani atmosferi, ko vsak, ki ima kakšno idejo, skuša to svojo idejo tudi uresničiti z argumentom, da je rešilna bilka trenutne politične situacije, pa naj gre za spremembe ustave, idejo o krajši poti in času do predčasnih volitev in do idej o uveljavitvi referendumskega odločanja kot instituta volitev. Ali drugače povedano, da bi naj referendumi nadomestili volitve in bi tako postali pravilo, redne volitve pa izjema in še in še je teh idej. Zato Poslanska skupina Socialnih demokratov večinsko ne bo podprla predlaganih sprememb in dopolnitev Zakona o volitvah v Državni zbor. Ocenjujemo sicer, da omenjena novela prinaša nekatere dobre rešitve, ki se nanašajo zlasti na kandidacijski postopek vlaganja list, ter na samo izvrševanje volitev. V poslanski skupini menimo, da bi v prihodnje zato kazalo ločeno obravnavati in odločati o morebitnih spremembah volilnega sistema na eni in izvrševanja volitev na drugi strani. V Poslanski skupini Socialnih demokratov namreč menimo, da je veljavni zakon skladen z ustavo in ga zaradi ustavnopravnih razlogov ni nujno spreminjati. Menimo, da je glede 80. člena ustave mogoče zavzeti ekstenzivno razlago, po kateri je sedanji sistem z volilnimi okraji, v katerih so izvoljeni kandidati po vrstnem redu dobljenega deleža glasov, skladen z ustavo. Menimo, da ni mogoče trditi, da volilni okraji ne dajejo odločilnega vpliva volivcem. Prav tako je naše mnenje, da če bi ukinjali volilne okraje, moramo nujno izvesti tudi modifikacijo volilnih enot. Predlog zakona pa prinaša tudi vrsto manjših, toda dobrih rešitev, tako pozdravljamo predlog, po katerem se zagotovi vsaj 40 % zastopanost na kandidatnih listah vsakega od obeh spolov. Da omenim, v naši poslanski skupini imamo po sedanjem zakonu 10 poslank, to je več kot 36 %, ki so jih volivci in volivke izvolili po sedanjem volilnem sistemu. Tako da ni samo volilni sistem odločilen za kvote, ampak tudi druge preference igrajo pri tem pomembno vlogo. Strinjamo se tudi z rešitvijo, da je treba vlagati kandidatne liste prej kot 25 dni pred dnem glasovanja in omogočiti volilnim organom oziroma sodiščem, da prej odločijo o morebitnih ugovorih oziroma pritožbah. Podpiramo uvedbo klasičnega enokrožnega večinskega volilnega sistema poslancev narodnih skupnosti, ki bi odpravil nekatere negotovosti oziroma odprta vprašanja tako imenovanega Borda volilnega sistema, ki velja danes. Kot dobrodošli rešitvi ocenjujem tudi uvedbo pogojne glasovnice in fleksibilnejše omogočanje izvrševanja volilne pravice tistim, ki so na dan glasovanja odsotni, da začnem z zaporom ali so v socialno varstvenih zavodih, bolnišnicah in tako dalje. Po drugi strani pa smo skeptični do predlagane splošne možnosti glasovanja po pošti, saj se s tem v zvezi odpirajo mnoga strokovna in tudi praktična vprašanja, ki po naši oceni niso bila dovolj pretehtana. Ravno ta primer, ki kaže, kako je celotna javna pozornost namenjena predlogoma glede ukinitve volilnih okrajev in uvedbe tako imenovanega absolutnega preferenčnega glasu, medtem ko so nekateri drugi zelo pomembni predlogi sprememb ostali praktično neopaženi, niti o njih ni tekla temeljita strokovna razprava. V mislih imam predvsem uvedbo glasovanja po pošti kot splošno možnost izvrševanja volilne pravice. V poslanski skupini si tudi težko predstavljamo, kako naj denimo 11 kandidatk in kandidatov z iste liste skupaj vodi volilno kampanjo in enotno prepričuje volivce, ko pa je že vnaprej jasno, da imajo tisti na zadnjih mestih liste dosti manj možnosti za uspeh in posledično malo motivacije, da bi prispevali k čim boljšemu volilnemu rezultatu liste. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je veljavni volilni sistem skladen z ustavo in ga zaradi ustavnopravnih razlogov ni nujno spreminjati. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov ni večinske podpore za te spremembe.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenke demokratske stranke bo predstavil mag. Branko Grims.
Vsem zbranim en prav lep in prijazen pozdrav. Poseben pozdrav tudi, kot smo ravnokar videli, krepko skregani koaliciji, lahko bi tudi rekel: ali je sploh kaj novega v tej Sloveniji. Danes je pred nami predlog za spremembe in dopolnitve Zakona o volitvah v Državni zbor in kar nekaj visoko donečih besed, kako nujno potrebno je, to smo že slišali. Veste, resnica je pa žal precej drugačna, morda je tudi dejstvo, da je kdo že izgubil stik z realnostjo, kajti Slovenija danes potrebuje predčasne volitve, potrebuje jih čim prej, ker se sooča s krizo legitimitete oblasti, prav tisto krizo, ki ste jo sami lepo izrazili s tem prepirom znotraj koalicije, ki ste ga razgrnili zdaj tukaj za tem mikrofonom. Zato potrebujemo predčasne volitve in potrebujemo jih čim prej. In vse drugo, kar je na poti tem volitvam, je v tem trenutku tudi v napoto k hitrejšemu razvoju države Slovenije. Danes zgleda ta vladajoča koalicija kot en konzilij, ki se sooči z bolnikom, ki ima oslovski kašelj, oni pa pritečejo in ga začnejo z vsemi možnimi sredstvi zdraviti za zeleno mreno. To je sicer lepo, da ga zdravijo za zeleno mreno, ampak gospe in gospodje, če ne boste zdravili oslovskega kašlja, bo bolnik shiral in zelo verjetno tudi preminil. V tem je problem in tega očitno nikakor nočete razumeti. Zaradi tega v Poslanski skupini SDS predlaganih sprememb in zakona ne bomo podprli, saj želimo omogočiti, da čim hitreje pride do volitev in da se ne bo uporabljalo nobenega zakonodajnega postopka za izgovor za to, da se volitve odlaga v nedogled. Slovenija potrebuje legitimno razvojno koalicijo, ki bo uživala zaupanje ljudi in bo sposobna dejansko izpeljati tiste nujne spremembe, sprejeti tiste nujne zakone, da ustvarimo nov razvojni cikel. To bi moral biti cilj vsem in to bi moralo biti v ospredju vseh naših prizadevanj. Zelo zanimivo je tudi, da ste se nekateri silno gromoglasno sklicevali na to, da v ustavi piše, da je treba nekoliko drugače urediti volilni sistem, kot pa velja v tem trenutku. Vendar se bojim, da gre spet za tisto najbolj pogosto epidemijo, ki jo imamo v Sloveniji, to je amnezija v določenem delu političnega spektra. Namreč, za kateri člen pa gre, kako je ta člen prišel v ustavo? Pa si osvežimo spomin. Leta 1996 sem osebno vodil zbiranje podpisov – prvo v zgodovini Slovenije – podpisov volivk in volivcev, ne političnih strank, ne poslank in poslancev, ampak volivk in volivcev in to v zimskem času in bili smo prvi, ki smo jih zbrali 40 tisoč. Na tej osnovi smo zahtevali referendum, do tega smo imeli po ustavi vso pravico. Da bi se zadevo zameglilo, je pristavil lonček del politike, ki je razpisal še en del drugega referenduma, pa še Državni svet in na koncu, čeprav smo vmes zmagali na Ustavnem sodišču, ki je presodilo, da so tovrstne igre nedopustne, nelegalne in nelegitimne ter očitno protiustavne, je na koncu bilo razglašeno, da ni zmagal noben volilni sistem, čeprav je bilo iz glasovanja več kot očitno, da ima samo eden dejansko podporo volivk in volivcev, to je večinski volilni sistem. Zaradi teh iger se je potem ponovno pritožilo na Ustavno sodišče in to je še enkrat presodilo, da je treba upoštevati glasove vsakega referenduma posebej in da je torej ustavnopravno, legalno zmagal večinski volilni sistem, to je bil dvokrožni večinski volilni sistem. Kaj se je potem zgodilo? Iznenada je bila panika. Imeli smo tresočih hlač v tej državi, da se je kar kadilo in treba je bilo žrtvovati celo ustavo, tisti temelj, demokratični temelj vsake države, da se je s spremembo ustave izigralo tako voljo volivk in volivcev, izraženo na referendumu, kot tudi sodbo Ustavnega sodišča. Takrat vseh teh silnih pomislekov, ki jih slišimo zadnje čase, ni bilo. Kje pa, slišali smo, da je to vrhunec demokracije. Da je Državni zbor pohodil ljudstvo, ki je, sicer mimogrede, po demokratičnih normah edini nosilec oblasti, in da je pač vrhunec demokracije to, da so poslanci z dvotretjinsko večino povozili sodbo Ustavnega sodišča. Pa še mimogrede, na račun Ustavnega sodišča je bil cel kup psovk. In tako lahko pridemo do sedanjega obdobja. V sedanjem obdobju pa lahko ugotovimo to, da so ljudje le ugotovili, zakaj v tej zgodbi v resnici gre. Gre za zgodbe osebnih interesov, tistih, ki se vidijo na položajih, tistih, ki si jih želijo obdržati za vsako ceno in tistih, ki na njih vztrajajo in mislijo, da so jim dane oblasti za večno in tisti danes vpijejo tukaj, da je treba spoštovati ustavo. Tisti, ki so v ustavo sami z vidika legitimnosti vsilili en člen. Ali se zavedate, da imamo v slovenski ustavi oktroiran člen, tako se temu v pravu reče, ko gre za vprašanje volilnega sistema. Člen seveda velja, saj je bil sprejet legalno, ni pa legitimen. In tukaj smo pri jedru zgodbe, če nekaj ni legitimno, kako naj potem demokracija dobro funkcionira? Zaradi tega v SDS ves čas vztrajamo in opozarjamo, da bi bilo treba to temno liso na slovenski demokraciji odpraviti, da je treba ta del ustave ponovno spremeniti in črtati to nelegitimno sramotno vsiljeno – iz politične računice, iz osebnih interesov vsiljeno – besedilo ven iz slovenske ustave. Tudi to je razlog, zaradi katerega se pri vprašanju sprememb Zakona o volitvah v Državni zbor odpirajo številne dileme. Na te dileme imajo navadni ljudje zelo jasen odgovor. Pa ne samo navadni ljudje, ne boste verjeli, tudi stroka. Kajti nekaj se je pa v teh letih zgodilo. Spominjam se leta 1996 pa 1997, kako so nekateri pod velikim krilom stroke pisali, kako je pomembno, da je najširši spekter političnih strank, da imajo ljudje potem dejansko izbiro, pa čim več ljudi da mora biti na teh listah, ampak najprej je stranka, potem so ljudje, da to je edino, kar daje demokratičnost. Isti ljudje, ne boste verjeli, v zadnjih letih, vam lahko prinesem nekaj njihovih uradnih, objavljenih, strokovnih razprav, pa so ugotovili tisto, kar v resnici politologija ve že tam od leta 60 naprej. Da je izbira volivca vedno ambivalentna. Vsak volivec razume dejanski izbor na volitvah kot izbor med dvema možnostma, vprašanje je samo, kaj dojame kot eno od tistih dveh možnosti. In zaradi tega je navadnemu volivcu večinski volilni sistem neskončno bliže, bistveno bolj razumljiv in predvsem preprostejši za odločanje kot proporcionalni volilni sistem. In zaradi tega praviloma demokracije, ki imajo večinski volilni sistem, funkcionirajo bolje in so tudi gospodarsko učinkovitejše kot tiste, ki uporabljajo proporcionalni volilni sistem. Pri tem se pogosto tudi prikriva to dejstvo z neznanjem ali pa z namernim zavajanjem. Mislim, da je bilo nekaj tega danes tu že predstavljenega. Najprej je treba vedeti, kaj pomeni proporcionalni volilni sistem in liste strank. To pomeni, da lahko enega od poslancev ujamejo z 2,05 promila za volanom, mu prepovejo vožnjo, on nadaljuje vožnjo, s tem ogroža soljudi, ampak on je potem še dolge mandate v Državnem zboru in po balkansko "nikome ništa". V večinskem volilnem sistemu tega preprosto ni. Drugo je vprašanje strankarske discipline. Recimo, tudi v tisti, s strani levih teoretikov politologije objavljeni, literaturi v zvezi z volilnimi sistemi boste našli primere iz ameriškega kongresa, konkretno iz predstavniškega doma, ko je bil nekdo izvoljen in se je javno deklariral kot demokrat. In je v tistem mandatu, to je tri mandate nazaj, vsa glasovanja, kjer je bila razlika med glasovanji demokratov in republikancev, glasoval z republikanci, prav vsa, v celem mandatu. In na koncu je šel ponovno na volitve kot demokrat. Toliko svobode si je lahko dovolil, ker je bil večinsko izvoljen, poslušal je svoje volivke in volivce, imel z njimi stike in ljudje so to vzeli pozitivno. In najbrž je tudi on sledil bolj razumnim predlogom, ki jih je dajala pač takrat republikanska stranka. No, ali si lahko kdo tu predstavlja, da bi nekdo počel to v tem parlamentu in bil ponovno uvrščen na listo svoje stranke in na njej izvoljen? Takega primera seveda ne boste našli, daleč od tega. Zato pa se v vsakem parlamentu pojavi potem skupina nepovezanih poslancev, ker se pač ne morejo več identificirati s strankarsko disciplino. In za to v resnici gre - bolj ko gremo v smeri proporcionalnega sistema, večji je vpliv političnih strank. Pa pakirajte to kakorkoli hočete, o tem si je politologija na jasnem že dolga desetletja. Edina stvar, ki stranke odrine v ozadje, morda ne toliko pri izboru, ker pač neki mehanizmi trajajo, zagotovo pa pri konkretnem odločanju v parlamentih, je potem večinski volilni sistem. Seveda je to vedno povezano tudi z demokratičnimi standardi, z neko legitimiteto, pa tudi s politično kulturo konkretno tiste države. Nikoli ne moreš tega povsem ločiti, to je vedno treba obravnavati skupaj, ampak generalno pa neka pravila vendarle lahko izluščimo. In še nekaj se zelo pogosto pojavi, kot sem prej dejal - čisto preprosto: neznanje. Kako bi bilo lepo, če bi ljudje res vedeli, o čem govorijo, pa kdaj prebrali kakšno knjigo, preden stopijo za ta mikrofon. Namreč, rečeno je bilo naslednje, citiram, "Najbolj nepravičen je dvokrožni večinski volilni sistem, ker pri njem gre v nič večina glasov." Prvič, to že matematično ni mogoče, kajti pri dvokrožnem večinskem volilnem sistemu je izvoljen tisti, ki prejme absolutno večino glasov tistih, ki so glasovali, če ne v prvem, pa zagotovo v drugem krogu, kjer se pomerita dva kandidata; to se pravi, matematično že to ne drži. Še bolj zanimivo pa je, da tudi empirično to ne drži. Če vas vrnem nekaj desetletij nazaj, tisti, ki poznate zgodovino volilnih sistemov, veste, da je Francija imela v določenem obdobju proporcionalni volilni sistem, nekaj zelo podobnega temu, kar je danes predlagano v tem zakonu. In ne boste verjeli, kaj se je zgodilo. Pojavilo se je zelo veliko število političnih strank in na koncu je šlo na tistih volitvah v nič več kot dve tretjini vseh glasov, kajti toliko je bilo strank, ki so izpadle iz parlamenta v pogojih praga, imeli so prag tako kot je to normalno v proporcionalnem volilnem sistemu, in samo nekaj se jih je dejansko upoštevalo. Zato, kadar govorite o tem, kateri sistem je pošten, pa nepošten in kje propadejo glasovi in kje ne, je treba te stvari zelo dobro poznati, kajti hitro se potem reče kakšna dokazljiva neresnica ali pa kar velika neumnost. In potem so očitki in zamere, pa morda sploh ni bilo to tako slabo mišljeno, ampak gre preprosto za nevednost. Ampak tudi nevednost, ko gre za javni nastop ni ravno za pohvalo. Iz vseh teh razlogov je seveda za Slovenijo jasno, da bi prej ali slej morala prisluhniti želji ljudi, kajti ljudstvo bi moralo imeti oblast v demokraciji, kajti iz tega izvira legitimiteta in prej ali slej, upam da že v naslednjem mandatu, bo moralo priti tudi do spremembe ustave in trdno sem prepričan, da med prvimi, ki bi bile uveljavljene, bi moral ven leteti ta nesrečni člen, ki je v sramoto slovenske demokracije in bo vedno ostal madež do takrat, dokler bo zapisan v slovensko ustavo. In zaradi tega se sklicevati nanj nima smisla, je legalen, ni pa legitimen, gospe in gospodje. Ni legitimen in ni načina, da bi postal legitimen. In zaradi tega bo prej ali slej Slovenija soočena s tem, da bo čas, ko se politične stranke pomaknejo v ozadje, ko se v ospredje pomakne človek, njegove kvalitete in njegov program, to pa pomeni dvokrožni večinski volilni sistem. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsednik, spoštovana ministrica in sodelavci z ministrstva, kolegice in kolegi. Končno imamo na mizi zakon, za katerega smo se, vsaj v Poslanski skupini Zares in v stranki Zares, zavzemali od samega začetka mandata, ga vnesli in tudi vnesli to zahtevo v koalicijsko pogodbo in si za to prizadevali. Za kaj gre? Mi ne vemo še, ali bomo šli na predčasne ali na redne volitve, ampak kakor koli že, bi si želeli iti na volitve, kjer bodo končno obraze in predstavnike ljudstva izbrali volivci neposredno. In to je srž, ključ našega predloga. Vsi se bojimo, da če bodo predčasne ali redne volitve, bomo ponovili iste napake in bomo zagledali tukaj iste predstavnike ljudstva, nič se ne bo spremenilo. Zakaj? Ker danes po sedaj veljavnem sistemu volivci in volivke nimajo možnosti neposredno izbrati svojih predstavnikov. Torej ostanemo pri proporcionalnem sistemu, ampak ga približamo volivcem. Pa pojdimo na referendum tokrat, če si ne upate podpreti takšnega zakona. Pojdimo s takšnim zakonom na referendum, pa bomo videli, kaj pravijo volivci. Mogoče bi bil to eden od najbolj koristnih referendumov. Sicer je bil Državni zbor Republike Slovenije kot splošno predstavniško in zakonodajno telo oblikovan na volitvah konec leta 1992 in sicer na podlagi proporcionalnega volilnega sistema. In prav ta sistem je ponovno privedel do večjega števila političnih strank v parlamentu. Zakon, ki je danes pred nami, od leta 1992 ni bil bistveno spremenjen. Bistveni razlog za to pa je potrebna dvotretjinska večina poslancev in mi se dobro zavedamo, da je to "mission impossible" ampak vendar, če smo dosegli prvi korak h deblokadi, to je bila nezdružljivost funkcij, si upamo upati, da je možno iti naprej po tej poti. Vse pa je v rokah poslank in poslancev, torej v naših rokah. In, če danes ni možna dvotretjinska večina, upamo, da danes odpremo špranjo, po kateri bo ta zahteva in potreba po spremembi volilnega sistema vendarle obrodila sadove tudi kasneje. Ampak mi poskusimo danes in upati je, da bo vendarle potrebna večina zagotovljena. V vsem tem želimo v Poslanski skupini Zares - Nova politika poudariti, da zakon še vedno ni usklajen z ustavo iz leta 2000. Poizkusi v to smer so bili, vlada je namreč leta 2003 predlagala zakon, ki bi glasovanje po volilnih okrajih nadomestil s preferenčnim glasovanjem, a tudi ta poizkus je padel v vodo. Z volitvami volivci podelijo članom parlamenta mandat, da odločajo v njihovem imenu o najpomembnejših družbenih vprašanjih. To lahko razumemo tako, da bi vsak volivec moral odločilno vplivati na to, kateri kandidat za poslanca je najprimernejši, da v njegovem imenu odloča. Personalizacija volitev je v določeni meri zagotovljena z glasovanjem o posameznikih in pa tudi s tem, da poslanskih mandatov, ki pripadajo strankarskim listam ali kandidatov, ne dobijo kandidati po vrstnem redu kot so navedeni na listi kandidatov, temveč v skladu z deležem glasov, ki so jih pridobili v volilnem okraju, v katerem so kandidirali. Vendar pa je delitev mandata bistveno bolj zakomplicirana in ko sistem delitve mandatov pogledamo natančneje, postane jasno, da volivec nima bistvenega vpliva na to, kateri kandidat bo izvoljen, kot to, ponavljam, določa 80. člen ustave. Naj spomnim, da smo se koalicijski partnerji s koalicijsko pogodbo zavezali, da bomo v tem mandatu izpeljali enega najbolj občutljivih projektov in v Poslanski skupini Zares nas še kako veseli, da je predlog tako pomembne vsebine danes na naših mizah. Upamo, da se tega zavedajo tudi drugi poslanci, seveda še posebej koalicijski poslanci. In kaj prinaša novela zakona? Veljavna zakonodaja na tem področju ne zagotavlja personalizacije. Torej še enkrat poudarjam, volivec ne more bistveno vplivati na to, ali bo njegov kandidat izvoljen. In predlagatelji zakona so prav na tem področju naredili velik korak naprej. S predlogom novele se namreč ukinjajo volilni okraji kot način uresničevanja pasivne volilne pravice, volivci pa bodo glasovali v celotni listi kandidatov v volilni enoti, pri čemer uvaja primerjalnopravno pogosto uveljavljen preferenčni glas in sicer v obliki absolutnega obveznega preferenčnega glasu. Tako bodo izvoljeni tisti kandidati, ki so dosegli največje število preferenčnih glasov. Pravilo bo torej, da volivec glasuje za konkretnega kandidata. S predlogom zakona se želi preprečiti, da bi postali poslanci tudi tisti kandidati, ki so na volitvah dobili bistveno manj glasov od drugih, ki pa so ostali pred vrati parlamenta in to samo zato, ker so kandidirali za stranko v neugodnih volilnih okrajih. Med drugim predlog zakona uvaja glasovanje po pošti brez upravičenega razloga za vse volivce iz Slovenije. Takšno glasovanje bo po predlogu volivec moral le vnaprej zahtevati. Nadalje, predlog uvaja pogojno glasovnico, s katero se bo preprečilo morebitne kršitve izvrševanja volilne pravice volivcem, za katere se bo izkazalo, da so bili res upravičeni glasovati, čeprav jim volilni odbor glasovanja ne more dovoliti na podlagi podatkov, s katerimi razpolaga. Na novo se ureja do sedaj za volivce prezakompliciran in prezahteven volilni sistem za volitev poslancev madžarske in italijanske narodne skupnosti. Tako se uvaja enostaven, enokrožni večinski volilni sistem. Poleg tega se predlaga dvig števila podpisov, potrebnih za kandidiranje poslancev narodnih skupnosti, in sicer po novem bodo kandidate s podpisi določili volivci, ki predstavljajo najmanj 2 % pripadnikov vsake izmed narodne skupnosti. Novosti je še kar nekaj, a naj počasi zaključim. V Poslanski skupini Zares se zavedamo, da bo za sprejem novele zelo težko dobiti potrebno dvotretjinsko večino poslancev, kajti večina opozicijskih strank že od samega začetka temu predlogu ostro nasprotuje. Njihovo stališče do sprememb volilne zakonodaje je znano že več let. Zakaj je tako, žal, nam ni jasno. Prav tako naj spomnim, da je sprememba volilne zakonodaje ena izmed 99 točk stranke Zares, ki jih želimo v tem mandatu izpeljati. Kot prioriteto nezdružljivost poslanske in županske funkcije smo že uspešno izpeljali, sedaj je na vrsti še ena, to je volilna zakonodaja. V Poslanski skupini Zares smo prepričani, da trenutno veljavna zakonodaja ne ustreza ustavni ureditvi, kajti smo že povedali, le ta zahteva odločilen vpliv volivcev na delitev mandatov kandidatom to omogoča. Prepričani smo, da dosedanji sistem tega ne omogoča, in veseli nas, da je predlagatelj pripravil dober zakon, ki v največji meri odpravlja prav to težavo. Ukinitev volilnih okrajev in uvedba absolutnega preferenčnega glasu bo privedla do uresničevanja 80. člena Ustave Republike Slovenije. V nadaljnjem pa bo verjetno potreben še korak naprej v smeri preoblikovanja volilnih enot, kajti tudi tu se pojavlja mnogo težav. Zakon bomo seveda podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. K besedi se je javila ministrica za javno upravo Irma Pavlinič Krebs.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. V svoji uvodni krajši predstavitvi v okviru dovoljenega časa 5 minut mi dovolite, da v nadaljevanju na nekaj trditev, ki so jih predstavili vodje poslanskih skupin, že kar uvodoma odgovorim in s tem mogoče razbremenim razpravo v nadaljevanju, kajti veliko poslank in poslancev je prijavljenih, da bodo v nadaljevanju razpravljali. Najprej, spoštovani gospod Kumer, vodja Poslanske skupine SD, naše koalicijske partnerice: vaša navedba o, tako sem razumela, mojem čudnem ravnanju, ko vi ocenjujete, da čas ni primeren za spremembo volilne zakonodaje in je v tej vaši zaznavi bilo mogoče čutiti, da nisem bila pravočasna, vam bi rada zelo jasno povedala. Jaz sem izjemno resen človek. Ko sem prevzela mandat na ponudbo vašega predsednika stranke, sem zelo jasno proučila zaveze iz koalicijske pogodbe. Ena izmed njih, ki je bila podpisana takrat s strani vseh štirih koalicijskih strank, je bila seveda udejanjenje 80. člena ustave in omogočanje odločilnega vpliva volivcev na izbiro kandidatov. 9. 2. 2009 sem iz tega razloga, da strokovno pripravimo potrebne spremembe na tem področju, če so potrebne, če bi stroka tako ugotovila, imenovala delovno skupino za pripravo sprememb volilne zakonodaje. V njej sem, spoštovani gospod Anderlič je omenil, da je bilo malo poskusa za delo preko koalicije; veste, jaz nisem od včeraj. Jaz vem, da rabimo za to spremembo 60 glasov. Zato sem že v februarju leta 2009 prosila vse poslanske skupine, da v to strokovno skupino, ki se bo posvetovala s strokovnjaki, ali so spremembe potrebne, kakšne spremembe so ustrezne ustavi in kako jih pripraviti. Imenovala torej na predlog poslanskih skupin, vse poslanske skupine opozicije in koalicije so imenovale takrat, ko še nismo bili v političnih sporih, predstavnike v to skupino. Ta skupina je intenzivno delala. V njej so bili strokovnjaki dr. Franci Grad, dr. Miroslav Cerar, dr. Igor Kavčič, dr. Jurij Toplak, dr. Jurij Pogorevc, Damjan Tušar, dr. Saša Zagorc in gospod Marko Golobič, da vam ostalih ne naštevam. Prihajali so na to skupino, prihajali so vsi, ki ste jih dali v delovno skupino, razen predstavnik Poslanske skupine SDS se nikoli tega ni udeležil. Ta skupina, da najprej opišem postopek, je končala z delom že v letu 2009 in konec leta 2009 je prvi osnutek sprememb volilne zakonodaje šel v javno razpravo. V okviru javne razprave smo dobili še, takrat je gospod Magajna v imenu predstavnikov neparlamentarnih strank in njihovega položaja, ker smo obravnavali tudi zakon o volilni in referendumski kampanji. Potem Urad za enake možnosti, varuh človekovih pravic, društvo invalidov, če se ne motim. Veliko civilne družbe, udeležencev se je želelo udeležiti dela te skupine in dali so svoje predloge. In volitve po pošti brez opravičenega razloga, so na predlog civilne družbe, ko so nam predstavili, in vam bom v nadaljevanju zelo jasno pojasnila, da tako Avstrija, Nemčija, Švica, Velika Britanija imajo tako ureditev, in pojasnite slovenskim državljanom, ki imajo začasno in stalno bivališče v Sloveniji, zakaj je mogoče nesporno našim rojakom ob volitvah poslati volilno karto z glasovnico v tujino, in seveda upoštevati volilni rezultat, našim državljanom pa ne. Vsi argumenti, ki bi bili v smeri tajnosti volitev, so nerelevantni, ker tudi v tujino pošljemo volilno karto, ko dobimo podpisano nazaj z glasovnicami, tak glas upoštevamo. Naši državljani, in te države, ki sem vam jih prej naštela, so v zadnjih časih k temu pristopile, in mi smo tej pobudi in problemom, ki so nam bili predstavljeni v okviru delovne skupine, prisluhnili in strokovnjaki so resen predlog pripravili. Resen. Ni tako malo padlo noter, kot ste mogoče v svoji predstavitvi, [[...]]Rekli ste, da smo na koncu to naredili. Jaz vam pojasnjujem, da ne, v okviru javne razprave so ta stališča bila zelo jasna. Vaše dileme glede skladnosti, gospod Kumer, volilnega sistema z ustavo. Stroka je soglasno, strokovnjake sem naštela, lahko vam preberem mnenje stroke, ki ga izraža tudi zadnje dni skozi medije, je soglasno, da po letu 2000, ko se je ustava v 80. členu spremenila, je dejstvo, da ni sledila sprememba Zakona o volitvah v Državni zbor. Izjemno problematično, bom poenostavila. Gospod bivši ustavni sodnik dr. Čebulj v enem izmed intervjujev v Delu 7. 6. 2011 opozori, da bomo očitno, če ne bo spremembe zaradi spremembe 80. člena ustave leta 2000, imeli že četrtič začasne volitve. Dr. Saša Zagorc jasno pove svoje strokovno mnenje, da glede na to, da stanje, ko lahko volivci na volišču znotraj ene liste izberejo enega samega vnaprej določenega kandidata, ker seveda izbire nimajo, je neustavno po njegovem. In vprašanje je, če bi kdo aktualni volilni sistem izpodbijal na Ustavnem sodišču, kaj bi reklo Ustavno sodišče. Torej, postopek priprave sprememb volilne zakonodaje je bil končan v letu 2010 v okviru strokovne komisije. Vprašanje, kako zagotoviti odločilen vpliv, je stroka soglasno podprla in določila ravno takega. Volilni okraj je iluzija in ne drži teza, ki jo je gospod Kres, ko je pač predstavil stališče poslanske skupine z vprašanjem, ali smo mi poslanci bili izvoljeni po naključju in da so torej imeli volivci odločilni vpliv na izbiro poslancev. Mnenje stroke glede volilnih okrajev je jasno. Vam bom predstavila mnenje stroke o pomenu volilnih okrajev v našem volilnem sistemu. Njihovo mnenje je, da so kot elementi v volilnem sistemu izničili personalizacijo volitev. Občutek, da ima volivec odločilni vpliv na izbiro kandidata za poslanca, je zgolj navidezen. Poslanci ne postanejo nujno tisti kandidati, ki dobijo v volilnem okraju največ glasov, volivcem pa je dejansko, in kar je najbolj pomembno vis-ŕ-vis te določbe 80. člena ustave, odvzeta možnost izbirati kandidate znotraj stranke oziroma liste kandidatov, za katero so se odločili. Večina volivcev se seveda [[...]], veste, kakšne imamo sedaj glasovnice za volitve v Državni zbor: je ime liste in ime enega kandidata, ki predstavlja to listo v enem volilnem okraju. Ko se ljudje odločajo po programih in ko zaupajo posamezni listi ali stranki, ji oddajo glas in se pogosto, ne nujno vprašajo, ali jim kandidat, ki je naveden poleg stranke, ustreza. Oni nimajo možnosti izbrati kandidata, ne da bi hkrati obkrožili stranko. Taka rešitev je danes in take rešitve nima nihče na svetu. Še enkrat, take rešitve z volilnimi okraji in na tak način, navidezno personalizacijo in navidezen občutek, da volivci volijo kandidate, tega ni sproducirala nobena država. Ta sistem, ki ga imamo pa sedaj in ravno tak, ki ga predlagamo, ima pa Finska in ta je absolutno primerljiv. Večina volivcev, ko se že odloči za stranko, bi, če bi ji hoteli omogočiti, da ima vpliv na izbiro poslanca te liste ali stranke, bi moral človek imeti kaj besede pri tem, kdo izmed kandidatov te liste je po njihovi oceni primeren, da gre v parlament. Možnosti izbire med različnimi predstavniki iste stranke ljudje danes nimajo. Ker lahko odločajo, pravi stroka, samo o enem kandidatu ene liste, zato je stroka bila zelo jasna. Volilne okraje kot unikum v slovenskem volilnem sistemu ohranimo kot element za izvedbo volitev, nimajo pa vpliva, ker ga tudi danes pravzaprav ustreznega, skladnega z 80. členom ustave nimajo, se ukinejo. Dilema med stroko je bila, kako zagotoviti odločilni vpliv: ali ga je možno doseči z relativnim preferenčnim glasom ali z absolutnim, to je bila dilema, gospod Anderlič, med stroko, kjer smo [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne, vi ste rekli [[..]]
Kasneje bo čas za razpravo. Dopustimo še ministrici, da zaključi stavek.
[[...]]ne, v tem delu, kjer ste predstavili stališče poslanske skupine, v smislu, da podpirate relativni preferenčni glas. Jaz govorim, da se je stroka opredeljevala do vprašanja, ali je mogoče zagotoviti udejanjanje 80. člena z relativnim preferenčnim glasom. Soglasno je stroka povedala, da je tak vpliv mogoče zagotoviti zgolj z absolutnim obveznim preferenčnim glasom, zato ker je strokovna rešitev, ki je danes pred poslanci, v celoti soglasna z voljo stranke. V tem delu bi rada zelo jasno odpravila neko dilemo, zato ker se večkrat sliši, da v trenutku, ko bomo volilne okraje ukinili, bodo vsi predstavniki iz središč, iz Ljubljane in tako naprej. Poglejte, ta razdelitev, 8 volilnih enot, v katerih se v vsaki izmed njih voli 11 poslank oziroma poslancev, pomeni, da bodo vsa območja Slovenije primerno prezentirana v parlamentu. Torej ta občutek, da bo vse v centru, ob tem jasnem didaktičnem pripomočku lahko razblini dvome pri ljudeh, ko bo veliko razprave, da bodo vsi iz centra in da deprivilegirana območja Slovenije ne bodo mogla imeti več predstavnika. To enostavno ne drži. In še druga stvar, ki ne drži. Volilne enote so po številu prebivalcev, kot so danes razdeljene, bistveno bolj enakopravno porazdeljene in definirane, kot volilni okraji. Število volilnih upravičencev v eni od 8 volilnih enot je v povprečju 213 tisoč. Največja volilna enota z največ volilnimi upravičenci je Ljubljana - Bežigrad, z 222 tisoč 820, najmanjša pa Novo mesto z 205 tisoč 461. Volilnih upravičencev je milijon 707 tisoč 299. Torej enakomerna porazdelitev volilnih upravičencev po volilnih enotah je bistveno večja kot v volilnih okrajih. Največji volilni okraj, največje število volilnih upravičencev po aktualnem volilnem sistemu, je Grosuplje s skoraj 30 tisoč volilnimi upravičenci, najmanjši pa Hrastnik z 8 tisoč 500. To pomeni, da v primeru Hrastnika 8 tisoč 500 volivcev odloča o listi, v Grosupljem pa skoraj 30 tisoč. Torej, razlika med volilnimi enotami in velikostjo volilnih okrajev ter dejstvo, da ne bodo poslanci iz vseh krajev in območij Slovenije, kar je bilo slišati, da je zato ta predlog, ki ga je dala Vlada, problematičen, pač resne strokovne presoje ne vzdržijo. Seveda ni nujno, da se strinjate, ampak še enkrat, volivci po obstoječi ustavi, spoštovani gospod Grims, imajo pravico do legitimnih volitev. In legitimne volitve so danes, da s spremembo zakona omogočimo odločilen vpliv volivcev na izbiro poslancev. In tega danes nimajo. Mislim, da je to tisto, ker sledi tudi vaši intenci, ko ste razpravljali in ste zelo jasno povedali spoštovanemu zboru, da je treba prisluhniti volivcem. Če ne boste podprli tega zakona, pač pravite slovenski javnosti, da volivcem pri odločilnem vplivu na izbiro predstavnika v parlamentu ne želite prisluhniti. Ta vaša prizadevanja za večinske volitve so legitimna, ampak ustava velja, 80. člen velja, in zakon moramo prilagoditi ustavi, drugače je zakon po soglasnem mnenju stroke neustrezen glede na 80. člen ustave. In strokovne rešitve gredo v smeri torej, da prisluhnemo volivcem.
Hvala. Želite repliko? Izvolite.
Spoštovana gospa ministrica, moram reči, da počasi začenjam razumevati predsednika Vlade, ko vas je enkrat na nekem posnetku tako lepo omenjal, namreč povsem ste zamešali, pa kot pravnica bi morali vedeti, za kaj gre, vprašanje legalitete in legitimitete. Legalne volitve zagotovo so, saj potekajo na osnovi ustave in zakona. Vprašanje legitimitete je pa tukaj tisti spolzek teren, na katerem padejo vsi in to že ves čas od tistega sramotnega posega v ustavo, s katerim se je vanj vključil oktroiran člen. Je pa vprašanje legitimitete, kajti ta člen je zapisan sicer na legalen način v slovensko ustavo z dvotretjinsko večino v parlamentu, vendar je v nasprotju s temeljnimi demokratičnimi načeli, ker je v nasprotju z jasnim sporočilom, danim na referendumu in v nasprotju z odločbo Ustavnega sodišča in pomeni njeno očitno izigravanje. Če boste rekli samo zaradi odločbe, sam osebno tukaj še ne bi tega tako problematiziral, konec koncev soseda Avstrija pozna nekaj petdeset takšnih primerov v obdobju po drugi svetovni vojni, ko so z dvotretjinsko večino poslanke in poslanci preglasovali neko odločbo ustavnega sodišča. Toda tisto, kar je trajen madež, sramota in seveda daje popolnoma črno luknjo z vidika legitimitete temu členu pa je, da je v očitnem nasprotju z izraženo voljo volivcev na referendumu. Tam je točno jasno, kateri sistem je dobil največ glasov, daleč več kot ostali od predlaganih, ki so bili itak predlagani samo za zamegljevanje in zaradi tega ta člen nima legitimitete in nič, kar se na njegovi osnovi dogaja, ravno tako ne.
Hvala. Besedo ima gospod Jurša. Pripravi naj se gospod Magajna.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Ja, razpravljal bom le o tistem, kar me v tem predlogu moti, ne bom se dotikal tistih zadev, ki so v predlogu tudi dobre. Spoštovani predlagatelji, sprašujem se, kam vas vodi ta namera? Ali morda želite Slovenijo popeljati še do večje vladavine elite? Nekateri so v Državnemu zboru dvajset pa še kaj več let, je treba postaviti podlago mogoče še za naslednjih dvajset let? To je spretno manevriranje z volivci, da bodo oni lahko odločali, tako zadeve jaz razumem. Naj mi oprosti stroka, če bom povedal kakšno neumnost, z volilnim sistemom se do zdaj nisem nikoli ukvarjal, informiral sem se toliko, da sem ga poskusil vsaj delno razumeti. Je pa res, da je tako zakompliciran, da ga tri četrt tistih, ki bi ga morali poznati, tudi ne poznajo. Poglejte, jaz zadevo razumem tako: stalno bodo imele stranke vpliv na to, koga bodo postavile, da bo izvoljen na njihovi listi. Ali bo ta čakal preferenčni glas ali pa ne. Ali ste mogoče razmišljali, da bi dali preferenčni glas v volilnih okrajih? Govoriti, da nekdo dobi manjše število glasov, da to pomeni, da je lažje skozi volitve šel – pri sto tisoč volivcih lažje dobiš deset tisoč kot pa pri deset tisočih mogoče dva tisoč. To so bistvene in pomembne zadeve! Vloga stranke bo vedno na nek način prisotna in prav je, če smo se v tej državi tako tudi odločili. Verjetno zaradi tega, ker javnomnenjske raziskave nekaterim ne kažejo najbolje, bi bilo najlepše, da zberejo kar nekaj popularnih Slovencev, jih uvrstijo na svoje liste in potem pridejo v parlament. Tisti navadni državljani, ki pa v volilnih okrajih nastopajo na volitvah, morajo dobiti ravno tako možnost, da bodo soodločali pri vodenju te države. In nikakor se ne strinjam, da bi v Državnem zboru morala sedeti sama elita, predstavniki različnih slojev družbe, saj družba je sestavljena iz različnih slojev, tega se verjetno v Državnem zboru vsi še kako dobro zavedamo. Spoštovani kolegi in kolegice, pa predlagatelji, ali je mogoče kdo razmišljal, da bi omejili mandat poslanca na dvakrat štiri leta, da bi možnost sodelovanja v odločanju te države imelo več ljudi, ne pa samo elita? In mislim, da bi s takšnim predlogom morali enkrat priti. To bi bila prava in poštena in konkretna rešitev in to bi dali mogoče na referendum in bi videli, da se naši državljani, državljanke še kako s takšnim predlogom strinjajo oziroma bi sigurno na referendumu tak predlog tudi izglasovali. Veste, ko ljudje preveč poznajo zgodovino, počnejo enostavno in preprosto nekatere stvari, ki jih, če jih ne bi poznali, ne bi toliko počeli, kopljejo, kopljejo in iščejo preteklost, ampak država ne sloni na preteklosti, država sloni na prihodnosti. In jaz mislim, da takrat, ko so sveže sile, ki pridejo tudi na te dolžnosti, da imajo razmisleke v tej smeri, da bodo nekaj dobrega za to državo tudi prinesli. Skrbeti za sebe in za mogoče svojo stranko tudi na tak način, da včasih poveš nekaj všečnega, da enkrat ukinjaš možnost, da v Državnem zboru sodelujejo tudi župani, ki poznajo problematiko, dobro, če bodo v Državnem svetu dobili več možnosti, da sodelujejo in da se tam odloča o lokalni samoupravi, se s tako zadevo tudi strinjam. Jutri bomo prišli pred volivce, pa bomo rekli všečno: zdaj pa bomo še neke bonitete vzeli poslancem samo, da bi se dokopali do rezultatov oziroma glasov volivcev. To so všečne zadeve, ki pa dolgoročno ne prinašajo, po moji presoji, rezultatov. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Magajna. Pripravi naj se gospod Juri.
Kar zanimivo je poslušati vse polemike posebno, če gremo malo v zgodovino 22 let nazaj, takrat sem imel čast ali možnost sodelovati, če temu rečemo, da smo vsi sebe hvalili, kaj smo vse prispevali, v delovni skupin pri socialistični zvezi takratni, ki je pripravljala to zakonodajo. Ključno vodilo je bilo takrat, da vpeljemo pluralizem, v ustavi je to tudi jasno zapisano. Zanimivo pa je, da v ustavi ni bila nikjer zapisana beseda stranka. Ustava govori o kandidatih in o volji volivcev, stranka se pojavlja samo v kontekstu drugih členov. Nimam nič proti strankam, stranke so najbolj primerne organizacije za politično udejstvovanje, za politične programe in za kandidiranje. Poleg tega smo omogočili tudi kandidatom, torej listam, da kandidirajo, morajo zbrati kar precejšnje število glasov, da lahko uvrstijo svoj listo, 1000 na enoto, torej ni mačji kašelj zbrati podpise, na ulici jih lahko zbereš kar relativno hitro, ampak ljudi prignati pred okence in tam overiti podpis, to je pa že napor in marsikdo ti obljubi, podpisati pa ne gre. Zato ni čudno, da so danes mnoge liste, ki se celo imenujejo liste ali pa gibanja, v resnici registrirane kot stranke, kajti mnogo lažje je pridobiti 200 podpisov in potem na vsakih volitvah vložiš listo, ki je pa v bistvu podprta z zapisnikom volilne konvencije stranke, kot pa iti na teren in tam zbirati podpise. Ampak ključno negodovanje teh list in neparlamentarnih strank je bilo v tem, ne to, da se tudi svobodno včasih odločijo za zbiranje podpisov. To, da ko se njihov kandidat enkrat uvrsti v kvalifikacije, da ni enakopraven. To pa ni materija tega zakona, ampak to je Zakon o referendumski in volilni kampanji, ki pravzaprav uzakonja diskriminacijo. Bojazen, da bo preveč kandidatov, pa da bodo kar ljudje z ulice populistični prišli, pred javne medije in tam z nekimi floskulami prepričali javnost. Ja, ta bojazen je in je mogoče tudi realna. Reši se pa tako, da se zaostrijo kriteriji za kandidiranje. Sam tudi menim, da vsak kandidat, ki je zadostil kvalifikacijam, če vzamemo lepo športno, bi moral biti vsaj v javnih medijih enakopraven. To bi bilo osnovno izhodišče. Če bi se zgodilo, da je teh kandidatov preveč, se kvalifikacije zaostrijo, je pač treba večje število podpisov itd., vendar ko si enkrat kandidat, bi moral biti v principu enakopraven, vsaj ko gre za javne medije. Ta kandidat praviloma, če izhaja iz neke civilne družbe, nima tudi ne vem kakšnega budžeta, da bi financiral svojo kampanjo, že tako ali tako je hendikepiran in nima za seboj cele organizacije in vsaj v tistih minutažah pred televizijo, ko dobi možnost, da se predstavi, bi moral biti enakopraven. To je osnovno načelo, vendar saj pravim, ta zakon tega ne bo rešil. Danes smo v razpravi slišali različne predloge, tudi sam sem omenil izraelsko varianto, ki ima eno volilno enoto, tam ni važno, na katerem koncu si, lahko glasuješ za kandidata iz drugega konca države, če meniš, da bo ustrezno zastopal nacijo oziroma državo, državljane. Mala država bi lahko tudi o tem razmišljala. Osem volilnih enot pa, kot je že sama ministrica povedala, zagotavlja neko boljšo porazdelitev Slovenije, da res ne bo metropola tista, ki bo vse nosila, vse kandidatne liste. Glede tega tudi v redu. Najmanj, kar mi pa je všeč, pa to morda kolegu Branku ne bo, ker sva imela že polemike pred dvajsetimi leti, je pa večinski sistem. Sam sem za večinski sistem, če bi imeli kandidacijski postopek, ki bi bil v bistvu odprt za vse kandidate: bodisi strankarske, nestrankarske; enakopravnost kandidatov, zagotovljena že v samem kandidiranju. Takrat bi res imeli ime kandidata, priimek, zraven lahko tudi napišemo, kdo ga je predlagal. To ni nič narobe, čeprav mora se vedeti, kdo ga je predlagal, ker s tem tudi zastopa program. Bojim se pa kombinacije, da imamo strankokratski sistem, se pravi strankarski sistem po vse drugih kriterijih, kombiniran z večinskim sistemom. In zdaj ne bomo mi volili po večinskem sistemu kandidatov, ampak v bistvu stranke. In zdaj bo stranka, ki bo dobila v nekem okraju ali pa v enoti največ glasov, pa mogoče je to 20 %, bo absolutni zmagovalec, to se pravi, zmagovalec pobere vse. Odkimava, ampak saj pravim, to diskusijo bomo težko zdajle razčistili, pa tudi vprašanje, koliko ima smisla, glede na to, ker se Mirko Brulcu zelo mudi v Gorico, skozi prekinja in čaka na glasovanje že, da bi kar glasovali. Lahko, zaradi mene. Ampak so se še javili k razpravi. [[oglašanje iz klopi]] Ja, ves čas komentiraš tam nekaj. Ja, ja, dobro in komentiraš, zelo se ti mudi vedno. Pojdi domov, pa glej pred televizorjem. Jaz sem se javil k razpravi in pač bom povedal do konca, pa me ne motite. Saj pravim, težko pa je take široke debate načenjati, ali bomo imeli eno enoto ali bomo imeli toliko volilnih okrajev kot imamo občin ali pa župnij, tudi to so bili že predlogi. Obstoječa zakonodaja je legalna, to moramo priznati. So anomalije, vendar ko iščemo nove variante, pa ugotovimo, da pa nastanejo druge anomalije in težko je to rešiti in kot kaže razprava dvotretjinske večine ne bo in se tudi sam vprašam, koliko je smisel nadaljevanja, ampak jaz ne bom nobenega prekinjal.
Hvala. Besedo ima gospod Juri, pripravi naj se gospod Kampuš.
Se zahvaljujem za besedo, gospod podpredsednik. Prej je bil že večkrat omenjen 80. člen ustave, ki je zelo jasen in delno je tudi uresničen s sedanjo zakonodajo. Nismo pa uresničili zadnjega odstavka, ki veleva, da se kandidati oziroma poslanci izvolijo na način, kjer bo upoštevan v čim večji meri vpliv volivcev. Ta vpliv v sedanjem zakonu ni zagotovljen, zato se danes soočamo z izzivom, ki je nastal na podlagi koalicijske pogodbe in zaveze vseh koalicijskih strank, da bomo nekaj spremenili na tem področju in bomo dejansko volitve približali volivcem, ne da bi zašli v kalne vode večinskega sistema, ki ga že leta zagovarja SDS. Večinski sistem za Slovenijo ni dober, ker je to mlada demokracija. V mladi demokraciji je bolje, če so zastopani vsi, ali vsaj čimveč družbenih in političnih interesov. Večinski sistem ne zastopa vseh teh interesov, zato smo se strateško že nekajkrat opredelili za ohranitev proporcionalnega volilnega sistema. Znotraj tega je vendarle treba zagotoviti, da ta proporcionalni sistem ne postane sistem volilne fevdalizacije. In ta volilna fevdalizacija je žal to, kar nam ponuja volilni zakon s sedanjimi volilnimi okraji. Eno zelo izrazito parceliranje države, kjer prihaja do izbire kandidatov, ne na podlagi personalizacije, torej na podlagi preferenčnega glasu, ampak ker nekje v volilnem okraju, če nekdo želi pomagati stranki, mora glasovati za človeka, ki ga morda tudi ne ceni, ampak bo ta glas nastal oziroma bo uporabljen na podlagi nekih političnih preferenc do stranke. Meni je malo žal, da se poraja občutek, da ravno danes razpravljamo bolj z zornega kota konkretnih interesov slehernega poslanca, da si zagotovi svoje mesto v naslednjem mandatu. In vsi seveda imamo računico, češ v tistem volilnem okraju sem jaz "jack", jaz bom tam sigurno dobil zadostne glasove. Poglejte, vsak od nas je znana oseba, ima svoj volilni okraj, nekaj za tisti volilni okraj je naredil in verjetno ima že a priori malo zagotovljeno število glasov, ki mu vrnitev Državni zbor tako ali tako drugače zagotavlja. Ampak to ni tisto, kar bi pričakovali od parlamentarnih volitev z nacionalno razsežnostjo. Najbrž tudi volivci pričakujejo, da bo njihov glas bolj neposredno upoštevan, da bo vplival na izbiro kandidata. Zato iz volilnih okrajev predlagamo s tem zakonom upoštevanje volilnih enot in kot je kolega Magajna že izpostavil, ta delitev v volilne enote zagotavlja neko regionalizacijo. Torej preprečuje tisto, kar nekateri očitajo zakonu, da centralizira izbiro kandidatov. Ni res. Volilne enote pravzaprav na bolj pravičen način in tudi na bolj sorazmeren način razporedijo voljo volivcev, ti pa imajo v vsaki volilni enoti možnost glasovati ne samo za stranko, ampak za konkretnega kandidata in tisti absolutni obvezen preferenčni glas nima druge alternative kot to, da se upošteva. In to volivci morajo vedeti. Zakaj tolikšen upor zoper sistem, ki v bistvu približuje parlamentarno demokracijo volivkam in volivcem? To se moramo samokritično spraševati danes, zakaj je takšen upor do volilnega zakona, ki bi po našem mnenju moral biti predpogoj za katerekoli volitve, bodisi predčasne, bodisi redne. Mi ne vemo, kaj se bo zgodilo v naslednjih mesecih. Upamo, da bomo prišli do konca mandata in da bomo čez dobro leto na rednih volitvah izbrali nov parlament. Lahko pa se zgodi, da bodo razmere takšne, da nas bodo silile v predčasne volitve in v bistvu se že počasi na to možnost vsi pripravljamo. Ampak prav zaradi tega bi bilo treba poskrbeti za sistem, ki ne bo ponavljal istih kroničnih napak in ne bo odseval ene in iste fevdalizacije volitev na Slovenskem. Dajmo ljudem možnost, da izberejo obraz in človeka, v katerega zaupajo. Ta sistem, žal, te možnosti ne ponuja oziroma jo ponuja na zelo relativen način. Ko smo zbirali podpise za nezdružljivost, in smo dobili 44 podpisov, potem se je tem 44 poslancem pridružilo še nekaj poslancev, in smo dobili absolutno večino za zakon, ki pomeni pomemben korak pri približevanju tega parlamenta dejanski parlamentarni demokraciji, zato je bilo pričakovati, da bo naslednji korak nov volilni zakon. Žal se danes vsi bojimo, da tega rezultata ne bomo videli, ker dvotretjinske večine očitno ne bo, čeprav jaz še zmeraj verjamem v čudeže, tako kot je naš predsednik Vlade do konca verjel v čudež pri referendumu. Ampak zgodilo se je, kar se je zgodilo. To je realnost. Če je tam bilo odvisno od volivk in volivcev in odločitev ni bila v naših rokah, danes ni tako. Danes razpravljamo o zakonu, do katerega se moramo opredeliti mi. In jaz pozivam še bolj kot opozicijo, ki je že a priori kontra, a priori ne bo dala svojega glasu za nekaj takega, ampak še vedno pozivam kolege iz koalicijskih vrst, da se zamislijo, naj se spomnijo, kakšne zaveze smo podpisali in zapisali v koalicijski pogodbi. Vem, da bom dobil očitek, češ, tudi mi smo večkrat prehiteli oziroma nismo upoštevali vseh koalicijskih pogodb. Morda je res, ampak pri teh vprašanjih je pomembno, da bi se opredelili čim bolj dosledno. Ne želim, da zveni to samo kot kritika, moj poziv je dobronameren. Še zmeraj upam, da na podlagi razprave. In če ste prej dobro prisluhnili ministrici, je povedala marsikaj pomembnega. Vem, da vas je ziritirala, da ste komaj čakali, da konča. Ampak je dala nekaj podatkov, ki so izjemno zgovorni in govorijo o tem, kako ta anomalija, ki se imenuje volilni okraj, pravzaprav popači podobo parlamentarizma, kjer naj bi sedeli v tej dvorani predvsem zastopniki ljudstva, zastopniki in predstavniki volivk in volivcev. Torej, če povzamem, naše stališče ja jasno. Mi bomo vztrajali tudi, če tokrat ne bomo uspeli, smo začeli, smo odprli razpravo, ki bo aktualna tudi v naslednjih mandatih. In če ne bo v tem mandatu, bo v naslednjem mandatu, upam, da bo to vprašanje aktualno. Kajti, 80. člen ustave je resna zadeva. Pričakujem, da poleg poslancev Zares in verjetno kolegov iz LDS, ki so nam pri tem [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] ne bom iritiral, upam da te ne, Tone, ampak verjamem, da smo si zelo blizu in tudi nepovezani poslanci, pa še nekateri poslanci iz opozicije. Upam predvsem, da se bo zamislila predvsem SD, kajti vemo, da so vaši ugovori oziroma pomisleki veliki, ampak si upam trditi, da boste v tej razpravi zmožni tudi vi spremeniti mnenje in na koncu glasovati tako kot je pričakovati in kot verjetno pričakuje večina javnosti in večina volivk in volivcev, ki si želi večji vpliv na naslednjih volitvah. Če gremo na volitve s tem zakonom, večjega vpliva ne bo. Po mojem bo to dejavnik dezerterstva. To bo dejavnik, ki bo povzročil bistveno večjo abstinenco. Ljudje ne bodo šli na volitve, pa bomo imeli spet razmeroma majhen odstotek. Ne bomo motivirali ljudi. Jaz mislim, da novi zakon bi motiviral, če ne vseh, vsaj precejšnji del volivcev in bi s tem dejansko sanirali neko anomalijo, ki traja že nekaj let.
Hvala. Besedo ima gospod Kampuš. Pripravi naj se gospod Pukšič.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica, kolegica in kolegi! Strinjam se s splošno razpravo, ki je potrebna in odpravlja nekatere anomalije sedanjega sistema in prinaša nekatere izboljšave v volilni sistem v Sloveniji. Vendar tega predloga sprememb ter dopolnitev Zakona o volitvah v Državni zbor v tem trenutku še ne morem podpreti. Zakaj ne? Ne želim dati prednosti kandidatom iz populacijsko močnejših, urbanih okolij. Torej s to spremembo slabimo pozicije za izvolitev v Državni zbor predvsem kandidatom, ki so prepoznavni samo v svojih okoljih, torej v okrajih, teh imamo 88 v Sloveniji, niso pa prepoznavni v širši okolici, torej v eni izmed osmih volilnih enot. To je hendikep predvsem iz vidika podeželja, kjer je gostota poseljenosti zelo majhna. Predvideva se, da bodo skozi volilno sito prišli samo v mestih prepoznavni posamezniki kot so športniki, odvetniki, direktorji, dolgoletni politiki, ekonomisti, profesorji, itd. O tej temi teče parlamentarna razprava že 20 let. Tako da, jaz bom pripomnil k temu, da naj teče še naprej. Ampak, ker je bilo veliko govora, kakšen mesec nazaj, ko smo imeli na mizi nezdružljivost poslanske in županske funkcije, moram priznati, da sem bil zelo vesel, ker je zakon bil podprt in je torej dobil odlično oceno, ampak s tem sprejetjem nezdružljivosti smo naredili samo korak A, ampak sedaj od predlagateljev pričakujem še korak B, ki ga pa ni. Kako pa zagotoviti zastopanost lokalne skupnosti, občin, upravnih enot, krajevnih skupnosti, mestne skupnosti, četrtni skupnosti, združenj občin v državnih organih Republike Slovenije? S tem sprejetjem nezdružljivosti ni več zastopnika niti v Državnem zboru niti kje drugje. Do sedaj so to zastopali župani. Sedaj pričakujemo korak B, ki ima v Sloveniji dve možnosti. Prva možnost je uvedba pokrajin v Sloveniji in preko njih zagotoviti zastopanosti lokalnih skupnosti v vseh vidikih do volitev. Druga možnost pa tudi obstaja in sicer ukinitev Državnega sveta in vzpostavitev drugega doma, po vzoru drugih držav, ki druge domove imajo. Ampak, drugi dom s pooblastili in dolžnostmi, kot so običajni v urejenih skupnostih nekaterih držav v Evropski uniji, to poznamo. To pa pomeni prenos nekaterih nalog z Državnega zbora na drugi dom. To pa pomeni prenos nekaterih nalog iz ministrstev na drugi dom. To pa pomeni prerazporeditev nalog medobčinskega tipa na drugi dom. Od omenjenih predlagateljev pričakujem korak B, če se to ne zgodi, smo na pol poti. In jaz za to ne nosim odgovornosti. Ne želim si, da bi tudi pri tem zakonu ostali na pol poti, zato ga v tem trenutku še ne podpiram.
Hvala. Besedo ima gospod Pukšič, pripravi naj se Lavtižar Bebler, gospod Zanoškar oziroma pripravi naj se gospod Colarič.
Hvala lepa, kolegice, kolegi, podpredsednik, ministrica s sodelavko. Lep pozdrav vsem skupaj. Nekateri poslanski kolegi pred menoj so razpravljali: spomnite se, kaj smo zapisali v koalicijsko zavezo, kaj je naš koalicijski dogovor in tako dalje. Jaz pa bi vas spomnil, tisti, ki ste danes še vedno na oblasti z najboljšim predsednikom te države in šestimi izgubljenimi referendumu, v 104. členu slovenske ustave ste tukaj pred govornico državljankam in državljanom in poslanci prisegli: "Prisegam da bom spoštoval ustavni red, da bom ravnal po svoji vesti in z vsemi močmi deloval za blaginjo Slovenije." Kolegice in kolegi iz vladajoče koalicije, sprašujem vas: Ali je vaša prisega delovanja za blaginjo Slovenije v povečani javni porabi? V spreminjanju volilne zakonodaje? V borbi med Ultro, TEŠ in tako dalje? Ali je to to?! No, zdaj pa preidimo k špekulativnemu namenu politične stranke Zares, k spreminjanju volilne zakonodaje. In bom povedal, zakaj špekulativnemu namenu. Politična stranka Zares je tista, ki je bila tudi nosilec ukinitve kombinacije župan-poslanec. To vam je uspelo, čeprav se že danes ugotavlja, tudi prej sem slišal razpravo kolega pred mano, da je bil narejen korak A, koraka B ni, torej škodljiv prav za celotno Slovenijo, za slovensko podeželje. In poglejte, tista politična stranka, ki nima svoje infrastrukture po celotni državi, ki nima veliko baz in ki nima veliko ljudi, ima pa, takšne pa ni, da ne bi tega imela, torej vsaka takšna stranka ima vsaj 8 prepoznavnih ljudi. 8 prepoznavnih ljudi v tej državi, recimo tako, kot dr. Pavel Gantar, ki bo v eni izmed volilnih enot na volilnem lističu, ga bodo seveda lahko volili v vseh, stranke ne bi, njega pa bodo, ker je prepoznaven v vseh 11 volilnih okrajih. Ja, torej, ta možnost bi bila s to spremembo dana, kar pa, hvala bogu, do tega ne bo prišlo. V to sem prepričan, ker že znotraj koalicije, tako kot do zdaj že velikokrat, seveda ni bilo dogovora, se niste znali dogovoriti, ker vsak po svoji strani tekate in kaj šele, da bi se kje kdaj tudi z opozicijo dogovarjali. In poglejte, to je torej navadna špekulacija ali drugače: če bi takšna zakonodaja veljala, se političnim strankam ne bi bilo treba potruditi, da bi imele v volilni enoti enajst kandidatov. Zakaj? Vsak, ki sicer lahko kandidira v dveh, to pomeni s šestimi kandidati pravzaprav [[...]]in zopet s tistimi, ki so prepoznavnejši, tako kot je tudi kolega pred menoj rekel, podjetniki, športniki, politiki in tako dalje in tako dalje. Sedaj seveda ni tako, sedaj je to popolnoma drugače in moraš imeti v vsakem volilnem okraju torej tudi človeka, ki ga tisto okolje sprejema. In seveda, ker je na manjšem teritoriju prepoznaven, se tudi zelo hitro poznajo njegovi grehi. In ko prideš drugič na volitve, ti ljudje takoj povedo, seveda z glasovanjem, ali si ali nisi. Ko prideš tretjič, je še toliko težje, ker te seveda že toliko več časa imajo pred seboj in je seveda bistvena razlika med tistim, kaj delaš in kaj govoriš. Jaz se spomnim celo nekoga, ki je rekel: v predvolilnem času to govoriš, ker želiš dobiti glasove, ko si pa izvoljen, delaš tisto, kar je možno. Ni res, vedno in še takrat moraš biti načelen in pošten. In če si načelen in pošten, to znajo seveda volivci in volivke nagraditi. Poglejte, že danes obstaja seveda možnost špekulacije, daš na kandidatno listo nekoga, ki vnaprej veš ali pa on ve in ki pove, da nikoli in nikdar ne bo poslanec, ampak šel je kandidirat zaradi neke politične opcije, takšnega ali drugačnega prepričanja, pritiska, kakor koli že. In potem, ko pride, kaj se zgodi? Ljudje mu zaupajo, dobi glasove. In kaj sedaj? Ja, odpove se mandatu. Odpove se in pride naslednji na vrsto. Ne prvi naslednji, drugi naslednji ali pa tretji naslednji celo. Torej, vse to se že dogaja. S to spremembo seveda bi bilo teh špekulacij še bistveno, bistveno več. In govoriti o tem, da bodo neposredno volivci odločali o tem, koga želijo imeti, na takšen način je metanje peska v oči, torej z veliko lopato. In dejstvo je, tako kot je bilo že rečeno, ja iz večjih urbanih naselij bodo v glavnem izvoljeni ljudje. Primer: deveti iz Slovenskih goric, deseti s Ptuja, enajsti Haloze, iz teh treh volilnih okrajev, ja trije bodo iz desetega volilnega okraja, po vsej verjetnosti. Haloze in Slovenske gorice pa nikoli več ne bodo imele poslanca, ker je na to ta zakona naštiman. Predvsem je pa naštiman, da neka politična stranka, ki seveda nima niti teoretične možnosti po temu sistemu priti nazaj v parlament, bi ji seveda preko takšne manipulacije pa mogoče to vendarle uspelo, ker ima nekaj posameznikov, ministrico, predsednika Državnega zbora in tako dalje, ki jih razporediš lepo po volilnih enotah in seveda že zaradi tega dobiš te glasove. Zato niti slučajno tega ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. Jaz moram, spoštovani gospod Pukšič, v bran slovenski stroki, ki je soglasna glede tega vprašanja, demantirati vaše špekulativne projekcije stranke Zares, ki zaradi tega, ker ne bo prišla po vaši oceni več v slovenski parlament, posiljuje ta spoštovani zbor z neko čudno spremembo volilnega sistema, ki bi lahko edina dala možnost, da z nekimi prepoznavnimi kandidati špekulativno v slovenskem prostoru ustvari zmedo, da bi pomotoma lahko prišla v parlament. Glejte, če meni ne verjamete, novinarji pač veste, rekla sem, da je stroka, ki sem jo uvodoma naštela, in je sodelovala pri delu delovne skupine, dala svoje predloge. Mislim, da ste bili takrat, sedem strokovnjakov, vsi, ki se pravzaprav z volilnimi sistemi ukvarjajo: gospod Kaučič, Grad, Cerar, Toplak, skratka vsi so bili v delovni skupini. Ta rešitev, kako omogočiti odločilen vpliv volivcev na izbiro poslancev v okviru proporcionalnega volilnega sistema, je bila soglasno sprejeta. To veze nima s politično stranko Zares. Drži, da je v koalicijsko pogodbo po posvetu med koalicijskimi partnerji ta zaveza, da bomo proučili, kako zagotoviti odločilni vpliv, prišla na predlog stranke Zares, ampak ravno zaradi tega, ker smo pač ena izmed strank, ki želi spoštovati ustavni red in ustavni red je aktualna ustava in njen 80. člen, ki nikoli ni bil izpeljan, gospod Pukšič. Leta 2000 je bila spremenjena ustava, takrat, ko je gospod Grims opisal lepo, da so bili ljudje na referendumu, ko so odločali in izbirali med večinskim sistemom in tako naprej, da je takrat prišlo do manipulacije in se je ustava spremenila. Gospod Pukšič, tega ni bilo pred letom 2000 v ustavi in zato je gospod dr. Čebulj, bivši ustavni sodnik rekel, da še vedno volimo na podlagi začasnih volitev, ker se tej določbi v ustavi nismo prilagodili. To je bilo dodano leta 2000 po referendumih, to kar je gospod Grims prej opisal. Ampak obstoji. Ustava danes velja in ta člen pravi, da se poslanci, razen poslancev narodnih skupnosti, volijo po načelu sorazmernega predstavništva ob 4 % volilnem pragu za vstop v Državni zbor, pri čemer imajo volivci odločilen vpliv na dodelitev mandatov kandidatov. In stroka je soglasna: tu je gospod Samo Trtnik v Večeru, ki se je tudi pogovarjal s strokovnjaki. Jaz sem vam povedala, da skupina, s katero smo pripravljali to spremembo, je bila soglasna, pravi: dileme med pravniki skoraj ni, ukinitev volilnih okrajev in uvedba preferenčnega glasu sta nujni spremembi, ključni razlog je v 80. členu ustave, ki od leta 2000 določa, da imajo volivci odločilen vpliv na dodelitev mandatov kandidatom. Takšno stanje, ko lahko volivci na volišču znotraj ene liste izberejo enega samo vnaprej določenega kandidata, je neustavno. Veljavna zakonodaja za volitve v Državni zbor pretirano spodbuja partitokracijo in ne zagotavlja volivcem pravega odločujočega vpliva na to, da izberejo kandidata, ki naj bo izvoljen. Saj ne morejo izbirati, če imajo samo enega na voljo od iste liste v volilnem okraju, nam je pred časom pojasnil ustavni pravnik dr. Sašo Zagorc. Posledično imajo politične stranke, predvsem njihova vodstva, pretiran vpliv na sestavo parlamenta. Da je pravi razlog za nasprotovanje novi ureditvi ravno moč političnih strank v sedanjem sistemu, je v prejšnjem mandatu že spoznal predhodnik dr. Virant in tako naprej. Še enkrat: to ni izmišljotina, to je strokovno podprta odločitev, s katero se danes soočate poslanke in poslanci. Gre za udejanjanje v letu 2000 dopolnjenega 80. člena ustave in ni nikakršno metanje volivcem peska v oči, kot ste povedali. In tudi v tem primeru pravite: niste se dogovarjali z opozicijo. Gospod Pukšič, jaz sem uvodoma predstavila, da sem februarja 2009 povabila vse, tudi opozicijske poslanske skupine, v skupino, ki se je s temi zahtevnimi vprašanji skupaj s strokovnjaki ukvarjala in iskala ustavno skladno rešitev. Koliko so ti predstavniki sodelovali, je pač bila njihova iniciativa. Dobivali so materiale, dobivali so vabila na ta usklajevanja. Več, kot da vas kot pristojna ministrica povabim k sodelovanju, da vam pošiljam materiale, pač ne morem narediti. Vprašanje prisege o spoštovanju pravnega reda je upravičeno, ampak treba ga je nasloviti na tiste, ki nasprotujejo strokovno soglasno podprti rešitvi za udejanjenje 80. člena ustave. Hvala lepa.
Imam tri prijavljene replike, najprej gospod Kampuš na izvajanje gospoda Pukšiča.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa. Prosil sem vas za krajšo repliko na izvajanje predgovornika. Spoštovani opozicijski poslanci, v tem parlamentu, slovenskem, v tem mandatu ni nobene diktature. Vsak ima pravico povedati svoje mišljenje o določenem predlogu zakona. In ni primerno, da takoj skočite v zrak, če nekdo izrazi svoje mišljenje, in na račun tega smatrate, kako koalicija razpada. Nikakor ne razpada, spoštovani kolegi, še leto dni boste morali čakati, da bomo mi naredili to, kar si ljudje želijo, torej nove volitve, in, prosim, v tem času ne bodite pretirano veseli. Hvala.
Hvala. V izjavah gospoda Pukšiča se je prepoznal tudi gospod Juri. Želite repliko? Izvolite, replika na izvajanje gospoda Pukšiča.
Se opravičujem, nisem pričakoval replike in se vam zahvaljujem [[...]]
Zahtevali ste jo, kajne?
[[...]]za prijaznost. Kolega Pukšič je prej citiral nekaj, kar sem jaz povedal, in torej razumem, da je bila njegova kritična pripomba usmerjena proti mojemu izvajanju. Ja, sem rekel, da smo v določeni meri tudi zavezani koalicijski pogodbi, ampak v tistih točkah, kjer realizacija koalicijske pogodbe pomeni uresničevanje ustavnih zavez. In 80. člen je jasen, zaradi tega je naša zaveza, da uresničimo to, kar v zakonodaji še ni uresničenega. Ampak razumem kolega Pukšiča, on prihaja iz majhnega volilnega okraja, on je eden tistih poslancev, ki so zelo zainteresirani za ohranitev tega sistema, kajti ta sistem je očitno omogočal tudi sprehajanje iz ene v drugo stranko - izvoljen si v eni stranki, pa se znajdeš na koncu mandata v drugi stranki. Krasno! Ali je to tisto, k čemer ustava zavezuje? Ali je to tisto, kar ustava zahteva od poslancev, to sprehajanje po strankah? Ne, mislim, da ni tako. Parlamentarizem je nekaj resnega in pomeni predvsem prevzem odgovornosti do volivcev, ne tega, kar počnejo nekateri poslanci, kar je počel gospod Pukšič.
Hvala. In sedaj ima gospod Pukšič repliko na izvajanje gospe Irme Pavlinič Krebs.
Ker replicirati na izvajanje kolega nima smisla. Ja, gospa ministrica, to je zadnji poskus tudi stranke Zares, še zadnja centralizacija in ostati pri življenju. To ni moja ocena, to so pač javnomnenjske ocene že vsaj leto ali dve leti, odkar je minister Golobič povedal, da nima nobene lastnine, potem pa se je pokazalo, da je lagal pred Slovenkami in Slovenci. Govoriti o večini stroke, ministrica, ja, točno, večina stroke, ampak seveda je to en delček stroke, ki je na vaši strani, ne pa tisti, ki ima do tega drugačno opredelitev. In vi, kolegice in kolegi v tej vladni koaliciji, govorite o spoštovanju ustavnega reda. Vi! Dobro jutro! Kdo vam je napisal zadnjo odločbo na Ustavnem sodišču, zakaj vam jo je napisal? Dobro jutro, "mea maxima culpa" vladna koalicija.
Hvala. Besedo ima gospod Colarič, pripravi naj se gospod Kek.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospa ministrica, kolegice, kolegi! Večina razpravljavcev danes govori predvsem o volilnih enotah, volilnih okrajih, jaz bom pa razpravljal o malo drugih zadevah, ki so po mojem mnenju še kako pomembne v tem zakonu, pa mislim, da je prav, da na njih malo tudi pomislimo. In sicer, glede sestave volilnih odborov in pa glasovanja po pošti, tako iz Slovenije kot iz tujine. Če grem na prvo temo in sicer, sestava volilnih odborov, ki je v osnovnem besedilu zakona v 41. členu, v spremembah pa v 11. členu, omenjeni člen ureja način sestave volilnih odborov, ki jih imenuje okrajna volilna komisija. V praksi pa pogostokrat prihaja do zapletov, ko predlagatelji, predvsem politične stranke, lokalne skupnosti in drugi, zaradi relativno kratkih rokov predlagajo določene kandidate za vodenje oziroma članstvo v teh volilnih odborih, pri tem pa ne preverijo dejansko interesa oziroma zmožnosti predlaganih kandidatov, da bodo v primeru imenovanja tudi opravili svojo nalogo v volilnem odboru. Zaradi navedenega prihaja do relativno velikega števila odpovedi predlaganih in imenovanih članov za delo. Predlagana dopolnitev zakona v tem členu, razen obveznosti imenovanih članov v volilni odbor, da pristojni okrajni volilni komisiji čim prej sporočijo, da dela v volilnem odboru na dan glasovanja ne bodo mogli opravljati, omenjene problematike ne odpravlja. Zaradi navedenega bi vendarle kazalo razmisliti o dodatnih dopolnitvah tega člena, ki bi šle akumulirano v obeh smereh. In sicer, podaljšanje roka predlagateljev za predlaganje kandidatov za delo v volilnem odboru in obvezno vsakokratno soglasje kandidatk oziroma kandidatov za delo v volilnem odboru. Na ta način bi sestave volilnih odborov dobilo večjo zanesljivost oziroma jamstvo za njihovo delovanje v polni zasedbi. Drugo vprašanje pri delu volilnih odborov ter posledično težave glede sestave volilnih odborov, ki pa se je je predlagatelj sploh ni lotil, pa je vprašanje razreševanja težav, kadar volilni odbor po mnenju predlagatelja ni sestavljen v skladu z zakonom. Gre zlasti za primere, ko pristojna okrajna volilna komisija sploh ne izvaja ali ne izvaja na pravilen način določil zakona, ki predvidevajo vrstni red upoštevanja predlogov posameznih predlagateljev, zlasti gre tukaj za politične stranke. Tako so sestave volilnih odborov "de facto" nezakonite, saj po eni strani niso upoštevani kandidatni predlogi predlagateljev, ki imajo prednostno pravico predlaganja. Po drugi strani pa so posledično upoštevani predlogi kandidatur, ki upoštevajo določila zakona, ne bi smeli sestavljati volilnih odborov. V takšnih primerih bi moral omenjeni člen zakona predvideti ustrezno pravno sredstvo, na primer ugovor pri okrajni volilni komisiji zoper sestavo volilnega odbora, pri čemer bi imel pravni interes predvsem z zakonom določeni predlagatelj kandidatov za članstvo v volilnih odborih. V praksi se je nekaj takih težav že pojavilo, vendar so bili vloženi ugovori zavrženi, predvsem z utemeljitvami, da za tovrstne ugovore ni pravne podlage. Slednje sicer drži, vendar pri tem ni mogoče spregledati 25. člena ustave, ki zagotavlja pravico do pravnega varstva. V tem primeru pa pravica predlagateljev ni pravno varovana, zato bi bilo tudi iz omenjenega vidika treba to pravno praznino ustrezno urediti. To pomeni primarno zagotoviti možnost ugovora, pritožbe ter sekundarno tudi ustrezno sodno varstvo, na primer v upravnem sporu. To je problem, ki ga predlagatelj dokončno ni uredil, drugi pa se mi zdi še pomembnejši, in sicer gre za glasovanje po pošti. Novela zakona predvideva pomembno novost, in sicer splošno možnost glasovanja po pošti tudi v Republiki Sloveniji. Zakon o volitvah v Državni zbor je v osnovi izhajal iz tega, da predstavlja glasovanje po pošti, tako doma kot iz tujine, način glasovanja, ki sodi med izjeme in se uporablja le v posebnih primerih. Trenutna ureditev tako predvideva, da v Sloveniji lahko po pošti glasujejo oskrbovanci domov za starejše, ki nimajo stalnega bivališča v domu, ter volivci, ki so na zdravljenju v bolnišnicah, če se za tovrsten način glasovanja pravočasno prijavijo pri pristojni volilni komisiji. Tudi državljani Republike Slovenije, ki imajo volilno pravico, pa stalno ali začasno prebivajo v tujini, lahko glasujejo po pošti, pri tem pa je nujno izpostaviti, da sta obe omenjeni kategoriji državljanov v medsebojno zelo različnem pravnem položaju, kar je z ustavnega vidika lahko sporno. Namreč, za državljane Republike Slovenije, ki stalno bivajo v tujini, velja, da jim je bilo z novelo Zakona o volitvah v Državni zbor v letu 2007 omogočeno avtomatično glasovanje po pošti, če so se za ta način odločili. Lahko so se odločili glasovati tudi na svojem diplomatsko-konzularnem predstavništvu. Pri tem jim za glasovanje po pošti ni treba vsakokrat vlagati prijave pri pristojni okrajni volilni komisiji, kot to velja za kategorijo državljanov Republike Slovenije, ki nimajo stalnega prebivališča v tujini. Pred omenjeno novelo zakona iz leta 2007 je bila to obveznost vseh državljanov Republike Slovenije, ki so imeli volilno pravico, ne glede na to, ali so v tujini prebivali stalno ali začasno. Tako vpeljani avtomatizem pošiljanja celotnega volilnega gradiva, volilne karte, glasovnice, kuverte na preko 50.000 naslovov državljanov Republike Slovenije, ki stalno prebivajo v tujini in imajo volilno pravico, ima več pomanjkljivosti, zato so bila že v prejšnjem mandatu vložena prizadevanja poslancev, da se takšna ureditev spremeni, vendar takratna večina temu ni želela prisluhniti. Pomanjkljivosti, ki jih sedanja predlagana novela ne odpravlja, pa so predvsem sledeče: visoki stroški poštnega pošiljanja takšne količine volilnega gradiva v tujino, zloraba možnosti dvojnega glasovanja. Dejstvo je, da za to kategorijo volilnih upravičencev velja, da se lahko sami odločijo, ali bodo glasovali po pošti ali na diplomatsko-konzularnem predstavništvu ali celo oboje. Tretjič: je neenakost volivcev. Opozorjeno je bilo, da gre v prvi vrsti za neenakost obravnavanja volivcev, ki imajo v tujini stalno prebivališče, in tistih, ki imajo v tujini začasno prebivališče. Poleg tega pa v praksi prihaja do razlikovanj tudi v kategoriji volivcev, ki imajo stalno prebivališče v tujini. Dejstvo je, da nekateri volivci še vedno pošiljajo zahteve za glasovanje po pošti, kar pomeni, da spremljajo volilna dogajanja in so aktivni v postopkih uresničevanja svoje volilne pravice. Posledično pa se ti volivci kasneje ne morejo premisliti in glasovati na svojem diplomatsko-konzularnem predstavništvu, saj je v volilnem imeniku s posebno opombo že označeno, da bodo glasovali po pošti. Če pa te aktivnosti predhodno ne bi sprožili, pa bi se lahko kadarkoli premislili in glasovali tudi na diplomatsko-konzularnem predstavništvu. To torej pomeni, da zakonska ureditev kaznuje aktivnost volivca in na drugi strani nagrajuje njegovo pasivnost, kar je po moje svojevrsten absurd. Odpira pa se, kot četrta varianta, ki sem jo omenil, še možnost za zlorabo pravice do osebnega in tajnega glasovanja. Gre za temeljno pomanjkljivost izvedbe volitev po pošti. Vsakdo ima pravico, da se sam odloči, ali se bo volitev udeležil in če se jih bo udeležil, ima pravico, da se odloči, kako bo glasoval. Pri glasovanju po pošti pa se v tem oziru najprej pojavi težava, da je možnost učinkovitejšega vplivanja na volivca, da uveljavi volilno pravico ter da uveljavi voljo, ne nujno svojo - v tem primeru ni nikogar, ni volilnega organa, ki bi nadzoroval izvedbo samega glasovanja, zato je polje možnih zlorab bistveno večje. Naslednja težava pri glasovanju po pošti je povezana z legitimacijo volivca. Poštni način pošiljanja volilnega gradiva nikakor ne zagotavlja, da bo: a) volivec - volilni upravičenec osebno prejel gradivo, saj se gradivo ne vroča po principu osebnega vročanja, kot ga pozna Zakon o upravnem postopku. Če bi imeli tako urejeno zakonsko rešitev, pa bi seveda nastajali visoki poštni stroški. In drugič: da bo volivec osebno glasoval, saj legitimacijo volivca v teh primerih nadomešča njegov podpis na volilno karto, kar je bistveno nižji kriterij preverjanja istovetnosti volivca, kot denimo legitimacija z osebno izkaznico. Poleg tega pa podpisa volivca volilni organ ne more niti preverjati, saj njegovega podpisa ne pozna. Legitimacijo volivca, ki glasuje po pošti, bi kazalo zato vsaj spremeniti na način, da bi se istovetnost njegovega podpisa potrjevala bodisi pred uradno oziroma verodostojno osebo ali organom v tuji državi. Kot pa je bilo že omenjeno, predlog novele Zakona o volitvah v Državni zbor predvideva splošno možnost glasovanja po pošti po novem tudi v Republiki Sloveniji. Takšna odločitev pomeni bistveno spremembo v sistemu izvajanja volitev, zato bi kazalo opraviti temeljitejšo razpravo v strokovni, politični in drugi javnosti. Zaradi bistvenega poudarjanja nekaterih rešitev predlogov novele zakona, ki predvidevajo ukinitev volilnih okrajev in uvedbo preferenčnega glasu, ter se tako pomembno posega v veljavni volilni sistem, so posledično nekatera druga pomembna vprašanja predlagane novele ostala nezaznavna. Eno od teh vprašanj je zagotovo, kot sem rekel, uvajanje volitev po pošti, ki najbrž predstavljajo prvi korak tudi h kasnejši morebitni uvedbi elektronskih volitev. Vendar pa se je treba vprašati, kaj prinaša splošna uvedba volitev po pošti. Dobra stran te uvedbe je zagotovo približanje volitev volivkam in volivcem ter posledično povečanje volilne udeležbe. Res pa je, da se pri tej rešitvi zgledujemo po državah kot je Nemčija, kjer imajo tak sistem že leta, in Avstrija, ki je tak način uvedla v letu 2007. Gotovo so pozitivne izkušnje teh držav lahko nekakšno vodilo tudi za našo ureditev. Vendar ne glede na to, si je pri tem treba postaviti in odgovoriti na vprašanje, v čem je temeljni smisel sedanje ureditve, ki predvideva izvedbo volitev po pošti le kot izjemo. Temeljno vsebinsko izhodišče odgovora na to vprašanje je zagotovitev pravice vsakega volivca, da glasuje osebno, in da se mu pri tem zagotovi tajnost. Klasično glasovanje na voliščih, se pravi prihod volivca, njegova ustrezna legitimacija pri volilnem organu in volivčeva odločitev o glasovanju v volilni kabini, ki zagotavlja tajnost njegove odločitve, je splošno sprejet standard izvajanja volitev, ki to učinkovito omogoča. Kot je bilo že omenjeno, je glasovanje po pošti dosti bolj izpostavljeno različnim možnim zlorabam, ki zagotovo niso zgolj teoretično zanemarljive, temveč so žal lahko tudi zelo realne. Da se zlorabe ali vsaj poskusi zlorab ne bi dogajali, posredno priznava tudi predlagatelj novele zakona, ko v 65. členu uvaja določilo, da je prepovedano fotografirati ali kako drugače slikovno posneti glasovnico. Predlagatelj je torej v praksi zaznal, da je obseg tovrstnih problemov možen, osebno pa mislim, da ga ni dokončno razrešil. Uvaja se, bi jaz rekel, volivce A in B. Namreč, volivec A mora priti sam na volišče, se s tem aktivirati za to, da izvrši svojo volilno pravico, se pred volilnim organom z osebnim dokumentom legitimirati, se podpisati pred volilnim organom v volilni imenik, glasovati v volilni kabini, pri čemer bo izpostavljen ustreznemu nadzoru organa, da ne bi morebiti slikal oziroma snemal glasovnice in s tem zlorabil svojo volilno pravico kot dokaz o tem, kako je glasoval in za to prejel kakšno protiuslugo ali morebitno korist. Po drugi strani pa volivec B praktično glasuje doma in na državne stroške odda pošto z volilnim gradivom, se ne podpiše v noben volilni imenik, temveč zgolj pošlje zahtevo pristojnemu volilnemu organu, da želi glasovati po pošti, kar volilni organ ustrezno označi v volilnem imeniku, se legitimira zgolj s podpisom volilne karte, pri čemer volilni organ ne more preveriti istovetnosti podpisa, saj njegovega podpisa ne pozna in ni izpostavljen nikakršnemu nadzoru volilnega organa. Preprosta primerjava izvrševanja enake pravice volivcev na en ali drugi način pokaže, da predlagane spremembe in dopolnitve zakona v tem delu žal spodbujajo, kot sem rekel, neenakost med volivcem A in B in mislim, da je to zelo sporno. Zaradi vsega navedenega je treba še enkrat temeljito pretehtati, kakšne posledice prinaša uvedba volitev po pošti v Sloveniji in tudi v tujini, in ali ne bi bilo o tem smiselno predhodno opraviti temeljitejše javne razprave, ne samo o volilnih okrajih, o volilnih enotah, ampak o teh še posebno pomembnih zadevah. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javila ministrica gospa Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. Res bo zanimivo, najprej mi vaš kolega očita, da so stvari očitno predolgo trajale, da sedaj ni primeren čas, vi pa mi očitate, da naj nadaljujem z javno razpravo. Glede problema pod ena, glede problemov v smislu delovanja volilnih okrajev. V roku dveh let ob vseh problemih, s katerimi smo naslavljali vso javnosti, da bi jih predočila kot problem, tega problema v tem času ni bilo zaznanega, ni pa nobenega razloga, da če bi bil zakon z zadostnim številom glasov pospremljen v nadaljnjo obravnavo, da v drugi obravnavi tega člena s pripombami, ki so se slišale dokaj logične in smiselne, ne dopolnimo. Glede vprašanja volitev po pošti v tujini. Možnost zlorabe z dopolnitvijo, na katero ste v svojem izvajanju tudi opozorili, da bi lahko torej nekdo, ki bi mu poslali material, volilno karto, glasovnico lahko šel tudi na DKP in tam opravil glasovanje, torej možnost dvojnega glasovanja, da po pošti vrne glasovnice in da gre še na DKP. To ne bo mogoče, ker sprememba določa, mislim da 82. člen, da volivec sicer lahko tudi v tujini glasuje na volišču na diplomatsko-konzularnem predstavništvu, če predloži volilno karto. Kar pomeni, da je ni mogel odposlati nazaj v domovino z izpolnjenimi glasovnicami, kajti če ni predložene podpisane volilne karte, tako ne gre. Če pa bi šel ta isti na DKP, bi mu seveda tam ne dovolili glasovati, če ne bi predložil volilne karte. Vprašanje glasovanja po pošti v tujini je med tekom dela strokovne skupine in tudi strokovnjakov bilo deležno veliko razprav. Mi smo potem sledili večinsko enotni oceni, da večjih problemov ni in razen tega, kar ste omenili, da se ne glede na zahtevo pošiljajo, ampak mi smo se dogovorili, da bi se s spremembo Zakona o prijavi prebivališča uredila možnost, da se na naslov, ko bi se vrnila poštna pošiljka iz tujine z oznako naslovnik neznan,– kajti dolžnost vsakega v tujini je, da prijavi stalno ali začasno bivališče, kjer dejansko prebiva,– da bi v tem primeru ob takšni določbi v Zakonu o prijavi prebivališča tja potem gradiva več ne pošiljali. Tako, da ugotovili smo strokovno, da bi ta sprememba onemogočila to, na kar ste upravičeno opozorili, tudi glede previsokih stroškov, nakar se potem iz tujine dobi odgovor "neznani naslovnik". Glede vprašanja glasovanja po pošti: mi tega v osnovnem predlogu, če ga boste pogledali, nismo imeli. Ko pa je bil zakon v javni razpravi, je pa bil deležen veliko predlogov s strani zainteresirane civilne, strokovne javnosti, tudi varuhinje človekovih pravic, tudi glede problemov, s katerimi se srečujejo invalidi in tako naprej. Zaradi tega so strokovnjaki proučili tudi ureditve v tujini. In ne gre za radikalno spremembo, to kar bi se omogočilo tudi našim državljanom. Moramo vedeti, da marsikdo od naših ljudi ne živi ali ima prijavljeno stalno bivališče v domu za starejše, to, kar imamo pravzaprav urejeno. Ampak ljudje živijo tudi pri sorodnikih in še kje drugje. Tri države smo proučili: Avstrijo, Nemčijo, Anglijo in tudi analizo, kaj je s tem momentom zagotovitve tajnosti volitev. Do teh zlorab v teh državah, ki ta institut imajo, in je tudi tam dopolnilo rednim volitvam, kajti mi v zakonu zelo jasno zapišemo, da mora tisti, ki bi želel dobiti volilno karto, glasovnico po pošti, to sporočiti 15 dni ali elektronsko z varnim elektronskim podpisom, ali to pisno ali ustno zahtevati pri pristojnemu organu, ki vodi evidenco volilnih upravičencev. Torej, ta ureditev, ki je bila strokovno domišljena, kot edini problem izpostavlja problem zagotovitve tajnosti volitev. Verjemite in to kaže tudi praksa v teh državah, ki ta dopolnilni institut imajo, da dejansko prosijo za glasovanje na domu tisti, ki so ob tem, ko zaprosijo, tudi globoko prepričani, da jim bo tudi v domačem okolju dana možnost tajnega glasovanja, torej izražanja njihove prave volje. Nekdo, ki bi doma bil siljen v takšne zadeve, se bo zelo težko pisno angažiral 15 dni pred volitvami in prosil pristojne organe, da mu pošljejo volilno karto, da bo lahko to svojo volilno pravico uveljavil. Obstaja pa veliko dejanskih primerov, ko ljudje ne živijo v kraju, kjer imajo prijavljeno stalno bivališče, živijo torej pri sorodnikih, so starejši in tako naprej, in v tem primeru bi jim šli naproti, če hočete. In v strokovni komisiji, ko smo vse te momente preigrali, je ta rešitev bila videti dobra, kot proaktivno delovanje države pri izboljševanju in iskanju bolj prijaznega okolja za izvajanje te pomembne pravice posrednega upravljanja države, ki jo naši državljani izražajo ob tem, ko imajo možnost voliti. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kek, pripravi naj se gospod Bevk.
Hvala za besedo. V Poslanski skupini Zares bomo enotno sledili ustavnim napotilom, da je treba povečati možnost volivcem pri njihovi konkretni izbiri posameznega kandidata za Državni zbor. Tu ne gre za centralizacijo, Slovenija bo še vedno razdeljena na 8 volilnih enot, od levo zgoraj do spodaj in po diagonali ravno tako na drugi strani. Gotovo so okraji bolj problematični za strankarske matematike, saj bi se s tem zakonom ukinili. Okraji so bili tisti, ki so bili povod za razne špekulacije v preteklosti. Če omenim gospoda Pukšiča, ko je obstajala nevarnost, da bi v njegovem kraju kandidiral Milan Zver, in je bil mogoče tudi to eden od povodov, da je zamenjal stranko. Ali pa ko je v SDS pretilo gospodu Grimsu, da bi bil župan Cerkelj bolj uspešen od njega v volilni enoti, se ga je nekoliko odstranilo. Zato menimo, da je ta zakon tisti, ki bo res omogočil direkten vpliv volivcev na lastno izbiro poslanca, ki ga želijo videti v parlamentu.
Hvala. Besedo ima gospod Bevk. Pripravi naj se gospod Žerjav.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Bom kratek. Mislim, da glede na to, da so poslanske skupine že izrazile svoja stališča na začetku današnje razprave, ni kaj veliko upati, da bo ta zakon sprejet. Tudi sam bom glasoval proti temu predlogu. Moje mnenje je, da imamo že 20-letno parlamentarno volilno tradicijo, izvedli smo že pet volitev po tem sistemu. Se pravi, če bi to postavljali na kocko in vprašanje je, ali je bilo vseh teh pet volitev problematičnih, mislim, da ne, da Državni zbor dobro deluje, ne glede na podporo ali nepodporo v javnosti. Sprejel je pomembne odločitve v teh dvajsetih letih in ta sistem z volitvami se je uveljavil. Rad bi spomnil na prve volitve leta 1992. Takrat so obstajale tako imenovane nacionalne liste, in to celo tajne nacionalne liste, kjer so stranke dale vrstni red kandidatk in kandidatov za poslance in glede na število oziroma rezultat na volitvah so potem nekateri s teh nacionalnih list prišli tudi v Državni zbor. Mislim, da je potem to Ustavno sodišče Republike Slovenije razveljavilo. No, ampak sedaj s tem predlogom ponovno na nek način uvajamo te nacionalne liste, sicer ne ene, ampak osem nacionalnih list za osem volilnih okrajev oziroma volilnih enot, kajti stranke bodo pač v osem volilnih enot postavile v vsako 11 najbolj uveljavljenih svojih politikov in jasno je, da bodo, kot je bilo danes že večkrat povedano, prišli do izraza oziroma da bodo izvoljeni tisti iz večjih okolij, tam, kjer so velika mesta, ker je tam tudi veliko volivk in volivcev, ki bodo dali glas svojemu meščanu ali someščanu. Tako da mislim, glede na to, da je ta tradicionalna parlamentarna volilna ureditev dobra, da smo imeli že pet volitev v Državni zbor, da to zadostuje, da lahko gremo tudi na predčasne ali pa na redne volitve s tem sistemom. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Žerjav. Pripravi naj se gospod Sajovic.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Najprej bom odgovoril kolegu iz Zaresa, gospodu Juriju, ki je govoril o sprehajanju nekaterih poslancev sem in tja. Naj vas spomnim, ali pa bolje bi bilo, da se sami spomnite, kako je nastal Zares. Takrat ni bilo sprehajanja, ampak je bila promenada v Državnem zboru, sem in tja, in tako je nastal Zares, pa še oblekli ste obleko Nova politika, kajne? Tako da bodimo korektni. Gospod Pukšič je prišel v našo stranko, ko je imela ta zelo, zelo nizko javnomnenjsko podporo. Tista promenada, ko je nastajal Zares, pa se je godila takrat, ko smo bili tik pred volitvami. Torej je zagotovo bila kakšna špekulacija. In res je, sam sem ostro proti temu volilnemu zakonu in mu nasprotujem preprosto zato, ker je slab in je pisan na kožo, po moji oceni, eni politični stranki znotraj tega parlamenta, še bolj pa stranki, ki je še sploh ni. Torej, stranki, ki bi morebiti nastala. Sprašujem se, ali je morda s tem zakonom že tlakovana pot komu, ki bo na novo nastopal na naslednjih državnozborskih volitvah. Veste, spoštovana gospa ministrica, ne nam, lepo prosim, tukaj rožice saditi. Jaz že spoštujem mnenje strokovnjakov, še posebej teh, ki ste jih navedli. Ampak, veste, kruti realni svet je pač drugačen. To boste morali vendarle tudi akceptirati. Sam na ta zakon gledam tudi v povezavi z zakonom, kjer smo izpeljali nezdružljivost poslanske in županske funkcije, kar je seveda v luči zakona, o katerem govorimo, zelo pomembno in ni nezanemarljivo. Trdim, da predlagani zakon vodi k ustvarjanju političnih elit, ki jih bodo stranke tako ali drugače postavljale na listo znotraj volilne enote, glede na to, da volilne okraje ukinjamo. Te politične elite, prepoznavni ljudje, medijsko izpostavljeni ljudje, drugi razpoznavni ljudje bodo imeli grozljivo, grozljivo prednost pred nekom, ki prihaja iz nekega zakotnega kraja. Župan bi morebiti v tem volilnem zakonu vendarle imel prednost, tudi tisti, ki bi prihajal iz kakšne majhne občine, pa smo to preprečili, najbrž namenoma. Prav tako bodo imeli veliko prednost tisti kandidati, ki bodo kandidirali v večjih mestih, ki prihajajo iz večjih mest, ker jih najbrž v teh mestih pozna več ljudi. Bistveno več možnosti bodo imeli kot tisti, ki prihajajo iz vasi ali iz manjšega mesta. Torej, gre zopet za neko elitistično potezo, za neko centralistično potezo, in to za Slovenijo ni dobro. Nekaj podobnega smo ne nazadnje že imeli. Kolega Bevk je mislim, da govoril o nacionalnih listah, in se je ugotovilo, da to ni dobro. Pregnali ste iz parlamenta župane, sedaj boste še ljudi iz podeželja. In to je krivično. Po tem zakonu praktično potrebuješ osem prepoznavnih ljudi in 80 tistih, ki bodo dali ime. Da ne bom še bolj radikalen, praktično potrebuješ osem prepoznavnih ljudi, da se greš volitve. Je to prava rešitev? To bo še utrdilo dejstvo, da bodo izbrani s strani strank v tej dvorani sedeli mandate in mandate, česar ljudje pravzaprav nočejo. Hkrati pa tudi vedno znova poslušamo, da ni novih obrazov. Po tem sistemu jih bo še manj. Na listah se bodo znašli predvsem obstoječi poslanci, funkcionarji stranke in drugi pomembneži. Vsi ostali ne bodo imeli nobenih možnosti, da bi bili izvoljeni, nobenih. Kako me boste prepričali, da to ni res? Če boste vi, spoštovana gospa ministrica, kandidirali na Koroškem in boste prvi na listi, in bo na vaši listi nek Anton Novak iz Mežice, kakšno možnost ima ta Anton Novak iz Mežice, da bo kandidiral na vaši listi in da bo izvoljen na vaši listi proti vam? Nobene!. Nobene!. Res nobene. In se mi zdi, da želimo sedaj na nek način na silo, tik pred zdajci spraviti pod kapo neko rešitev, ki ni dobra. Ne nazadnje smo ta obstoječi volilni sistem sprejeli takšnega kot je, deluje, jaz ne trdim, da je najboljši, da je najbolj zveličaven, da je oh in ah in sploh, je takšen, kakršen je, ljudje so ga vzeli za svojega in ne vidim nobene potrebe, da bi zdaj v tem trenutku spreminjali tako ali drugače volilni sistem, še posebej pa ne tako kot je to zamišljeno, da bomo ustvarjali neke izbrane politične elite. Absolutno sem proti temu. Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Moram ponovno zanikati prevečkrat danes že izrečeno, da gre za predlog zakona, ki je pisan na kožo eni politični stranki. V prejšnjem mandatu je gospod Virant tudi zaradi udejanjanja, in o tem vsi molčite, 80. člena ustave, tudi bivši ustavni sodnik dr. Čebulj pravi: začasne volitve so to, ker Zakon o volitvah v Državni zbor od leta 2000 do danes ni omogočil, da bi ljudje imeli odločilen vpliv na izbiro poslancev. Vsaj vaše bolečine so legitimne. In razmišljanja, majčkeni konci iz tega kraja, nobenega ne bo, se opravičujem, večina v dvomilijonski Sloveniji se že skoraj med seboj pozna. Ko poslujejo med seboj, se zelo veliko ljudi med seboj pozna. Ljudje se dobro med seboj poznajo. Slovenija je mala. In še enkrat, gospod Žerjav, prosim, če pogledate ta zemljevid in gospod Bevk. Ni nacionalne liste. Enako imajo na Finskem. 200 poslancev volijo v petnajstih okrožjih, gre za proporcionalni sistem in imajo isto navodilo, kot bo pri nas in modre stranke bodo kandidirale ljudi iz vseh volilnih okrajev. Iz vseh volilnih okrajev in koroški kandidat, ki bo na Koroškem prepoznaven, prepozna ga torej 70 tisoč ljudi, ga zagotovo bolj dobro poznajo kot v Celju kot urbanem središču s podobnim številom prebivalcev v volilni enoti, kjer se ne poznajo med seboj. Verjemite, tudi ljudje, ki družbeno angažirano delujejo na svojih območjih ob takem volilnem sistemu pomenijo pravično regionalno zastopanost, ker bo iz vsake volilne enote enajst poslank oziroma poslancev. Lista ne bo pomembna in ta lista je podobna kot za volitve v Evropski parlament. Podobna kot za volitve za občinske volitve za člane občinskih svetov. In je izjemno prijazna do volivcev. Ko je strokovna komisija kolebala med možnostjo volilnega sistema, ki bi enako omogočil odločilen vpliv volivcev na izbiro, to je dvokrožni sistem enega prenosljivega glasu, ki ga nekatere države imajo, smo ugotovili, da je tako zapleten, da ga ne kaže vnašati v naš sistem, in da je treba za vse tri tipe volitev dati približno enake vstopne pogoje. Ampak pomembna razlika je med volitvami v Evropski parlament. Tam zakon določa način volitev poslancev v Evropski parlament in gre za čisto proporcionalen sistem. Vsaka lista ali stranka določi sedem kandidatov, volivci imajo možnost izbirati stranko, lahko pa oddajo preferenčen glas. Za uresničitev 80. člena ustave, da ima volivec odločilen vpliv, pa tako navodilo ne bi bilo dovolj. In je vrstni red ljudi na tej glasovnici kandidatov, ki jih bo določila politična stranka, popolnoma nepomemben, simbolično smo napisali, da morajo ženske, ki jih mora biti najmanj pet plus šest moških, običajna praksa, ji bomo težko priča, da morajo v štirih volilnih enotah simbolično biti tudi na prvem mestu. Temu običajno na primer pri volitvah v Evropski parlament nismo bili priča, so na prvem mestu bili predstavniki moškega spola. Tam je bila samo možnost preferenčnega glasu. Tukaj bo pa uvrstitev na listo simboličnega pomena. Zakaj? Zato ker, še enkrat poudarjam, navodilo na glasovnici za glasovanje našemu volivcu bo tako kot je na Finskem, in sicer: voli se tako, da se obkroži številko pred priimkom in imenom kandidata, za katerega glasuje. Ne bo navodila: voli za stranko, voli za listo, čeprav imamo proporcionalni sistem. Torej, stranka bo dobila toliko, kolikor močni, sposobni, pošteni, če hočete, načelni bodo kandidati, ki jih bo kandidirala. In zdaj bo lahko volivec izbiral, zdaj so volivci izbirali stranke, ker možnosti izbire med kandidati niso imeli. Poglejte si glasove, ki so jih dobivali poslanci, večina poslancev je dobila toliko glasov, kot je stranka v povprečju dobila na nacionalni ravni, samo tam, kjer je volilni okraj sovpadal z okrajem občine, kjer je kandidiral župan za poslanca, so ti v pomembnem delu pridobivali višje odstotke, kot jih je stranka dosegla na nacionalni ravni. V pomembnem delu je pač temu bilo tako. Odločilen vpliv volivcev se po mnenju stroke torej zagotovi, če volijo ljudi in izbirajo pri eni stranki ali pri eni listi med enajstimi kandidati. Jaz ne vidim nobenega problema, če bi zakon šel v nadaljnjo razpravo, da se zapove stalno prebivališče tistega, ki bo uvrščen od enajstih kandidatov na listo, da ima stalno prebivališče v volilni enoti, ampak verjemite: modre politične stranke, ko bodo sestavljale listo, bodo pokrile vse območje te volilne enote. Vse območje in 11 poslancev bo lepo regionalno razporejenih. To je zavajanje, kar danes govorite, česa da ne bodo te volitve omogočile. Potem bi to na Finskem že zdavnaj opustili, ker bi bili kandidati, ki jih dobijo ravno po takem volilnem sistemu [[...]], očitno so po okrožjih, tam so okrožja, enakopravno zastopani. In število volilnih upravičencev, sem prej povedala, v tej volilni enoti, ki bi bila zdaj predmet: okoli 213 tisoč. Zelo enakomerno so po številu volilnih upravičencev te volilne enote obremenjene. Tako res ne drži to, kar govorite.
Hvala. Gospod Bevk se je prepoznal v vaših izjavah. Izvolite, gospod Bevk, imate repliko.
Saj bom zelo kratek, gospod podpredsednik. Hvala lepa za besedo. Spoštovani zbor! Leta 1992 smo imeli nacionalne liste in sicer eno nacionalno listo, celo tajno, kot sem prej povedal, to je razveljavilo Ustavno sodišče. Sedaj pa bomo imeli osem pokrajinskih nacionalnih strankarskih list. Tako, da ni bistvene razlike med tem in ta diskusija, ali bomo volili ljudi ali bomo volili stranke, me spominja na tisto dilemo, ali je bila prej kokoš ali jajce. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic. Pripravi naj se gospod Petek.
Hvala lepa. Tema volitve so vedno zanimive, kadar o njih govorimo politiki, tisti, ki se bomo na njih preizkusili. Približno tako kot v zaporu, je veliko debate o prostosti in poštenju, v vojski pa o skrajševanju vojaškega roka. Že sedaj je jasno iz debate, da danes ne bomo nič naredili, da zgodbe ne bomo nikamor premaknili. Glasov za bo tam nekje med 10 in 15. Vseeno je bilo zanimivo in zabavno slišati nekaj razmislekov, nekaj tudi takih kontradiktornosti, čeprav nekaj tehničnih rešitev je zagotovo dobrih, izenačenost spolnih kvot, razne oblike glasovanja. Tisto, kar ostaja odprto, je pa tudi zanimivo. Mi vsi, ki smo tu takrat, kadar nam paše, smo predstavniki celega ljudstva in vse Slovenije. In nas enako dobro poznajo od Triglava do Gorjancev. Seveda takrat, ko smo takole na preizkušnji, se pa radi zapremo v svoj okraj. Mislim, da v bodoče bo dobro, če poiščemo rešitev, kjer bi volivke in volivci imeli večjo možnost odločati o kandidatu in kandidatki. Prepričan sem, da se bomo enkrat zagotovo poigrali in preizkusili tudi v večinskem dvokrožnem sistemu, ki bo, najbrž ura resnice za marsikoga. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Petek. Pripravijo naj se gospodje Han, Luka Juri, Urh, Kontič. Izvolite, gospod Petek.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Bivši ustavni sodnik Ciril Ribičič je dobil Bob leta za izjavo, češ, da bi včasih z žrebom dobili boljšo sestavo državnih organov, kot pa jih dobimo z volitvami. Torej, žrebanje namesto volitev. Mogoče ima Ciril Ribičič celo prav. Res pa je tudi, da ko je bila na oblasti družina Ribičič, takrat ni bilo niti žrebanja, ni bilo niti volitev, pač pa so se v CK domenili, kdo bo sekretar partije, kdo bo sekretar sindikata, SZDL in podobno. Meni je žal ministrice in gospe Eve Ban, ki sta pripravljali ta zakon, ker je pač že vnaprej jasno, da ne bo sprejet. In tako se bova verjetno, če bova šla na volitve z ministrico, ponovno spopadla v volilnem okraju Ravne na Koroškem, ne v volilni enoti Celje. Sicer pa, počakajmo, kaj bo odločilo Ustavno sodišče. Ustavno sodišče kot v primeru Ankarana očitno več ne verjame, da smo v Državnem zboru sploh še sposobni, da kaj odločamo in so vzeli vajeti v svoje roke. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Bogovič, pripravi naj se gospa Brunskole.
Tudi sam ocenjujem, da zagotovo ni čas, ko bi bilo treba utrujati Državni zbor pet ur s tem zakonom, ki je nadgradnja prve spremembe, ki se je zgodila tu v parlamentu. Mislim, da ima Slovenija v tem trenutku, predvsem pa resorna ministrica, ki bdi nad javno porabo v tej državi, veliko več pomembnejšega dela, dela, ki bi bil za to državo usoden in mogoče bi tudi pri tistem delu našla celo znotraj koalicije več soglasja, ko ga je pri tem zakonu, za katerega je, kot vemo vsi, treba 60 glasov. Zato z moje strani zelo enostavno: ne podpiram te zadeve. Kajti mislim, da bi v tem volilnem sistemu zopet prišlo do tega, da bi volivci ne mogli res tako veliko vplivati. Prihajam iz volilne enote, kjer so združeni okraji od Trebnjega, Bele krajine, Dolenjska, Posavje, Zasavje, Laško. Ne vem, kako bi se ta iz Vinice in tisti iz Laškega odločala in obkroževala, predvsem pa ne vem, koliko bi lahko ta dva vplivala glede na to, da bi večje gravitacijsko območje kot je Novo mesto po vsej verjetnosti pridobilo na primatu po takšnem volilnem sistemu. Zato mislim, da bi bilo prav, da bi mogoče to razpravo čim prej zaključili in se v tej državi lotili resnejših poslov, resnejšega dela, ki bi omogočili, da bomo bolje in pa lažje živeli v tej državi. Tega predloga enostavno ne bom podprl in mislim, da ni vreden, da je sploh danes prišel v Državni zbor.
Hvala. Besedo ima gospa Brunskole, pripravi naj se Trofenik, Anderlič, Klavora, gospod Kres naj se pripravi.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni, spoštovana predstavnica ministrstva, spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Zagotovo tega predloga sprememb zakona ne bom podprla. Zanimive in zelo umestne so bile današnje razprave, predvsem tudi zato, ker je bilo možno slišati veliko tehtnih argumentov, ki govorijo o tem, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v Državni zbor še zelo nezrel, nedodelan in zagotovo dosti premalo premišljen. Moj kolega Kampuš je izredno jasno in konkretno predstavil vse dileme, dvome, predvsem pa pomanjkljivosti v predlogu sprememb in dopolnitev Zakona o volitvah v Državni zbor. Naj povem, da prihajam iz Bele krajine, o čemer velikokrat tudi govorim in mi tudi zato ni nerodno, ampak sem na to ponosna, iz območja, kjer je izredno težko biti izvoljen v Državni zbor. In tako, na primer, v preteklem mandatu Bela krajina ni imela poslanke oziroma poslanca, z izjemo dveh mesecev zaradi tragične nesreče našega kolega poslanca in župana Kristjana Janca. Mogoče so ravno razmere v Beli krajini najbolj jasen pokazatelj, kaj pomeni, če neko območje nima svojega predstavnika v Državnem zboru. Naj ne izzveni demagoško, ampak moram izreči te besede. Na nek način pomeni to "daleč od oči, daleč od srca". "Prišel, videl in odšel." Res je Bela krajina bila praktično ves čas samostojne Slovenije več ali manj zapostavljena, oprostite, vendar res pozabljena, v toliko, da danes še težje pridemo na nivo tistih območij, ki so ravno tako na obrobju Republike Slovenije, vendar močno podprte - politično in z vseh drugih strani, s strani vseh parlamentarnih strank. In zato predloga zakona res ne morem podpreti, saj mi tega koraka oziroma glasu za takšno spremembo ne bi nikoli oprostili Belokranjke in Belokranjci, sem prepričana, da ne, pa tudi tisti, ki so bili moji volivci, ki so moji volivci in tisti, ki niso. Preveč dobro se počutim v območju, kjer sem doma, da bi kakorkoli komu kdaj težko pogledala v oči. In moram reči, da mi tovrstni predlogi delujejo ob drugi ali v zadnji četrtini mandata tega Državnega zbora ali sestave te vlade neko zganjanje demagogije. Res imam slab občutek, pa moram kot koalicijska poslanka reči, da takšna območja, kot so območja ob schengenski meji, kjerkoli v Republiki Sloveniji ali drugje ob meji, zagotovo potrebujejo tudi ceste, tako kot tisti, ki živite v mestnih občinah, v velikih občinah, kot tudi tisti, ki živimo sicer v prelepi in neokrnjeni naravi in verjemite, da verjetno v bistveno boljšem okolju in svežem zraku, kot nekateri drugi. Razen, če vam je to posebej všeč, sicer pa ne vem, kdo od vas ima zjutraj priložnost slišati ptičje petje, kukavico in tako dalje. Verjetno nekateri da, nekateri pa ne. In zdaj je odločitev, tudi takšnih ljudi ne bi bilo več, da bi bili res samo tisti iz betona, iz mest, velemest, tisti bi bili v Državnem zboru, seveda bi bili v Državnem zboru samo tisti, ki ne vedo, kaj pomeni biti župan, razen tisti, ki ste bili že nekoč župani, mi ne zamerite, kolegi ali županje, tudi kolegica Breda je bila županja, vendar vidim, da se res gremo neke zadeve, ki so presegle vse meje. In moram reči, da si včasih tudi želim, naj se kdo odloči, da ne želi več voditi kakšnega resorja. Če se odloči tako. Spoštujem to njegovo/njeno odločitev, ker včasih menim, da so nekateri tudi prešli vse meje ali pa ne vem, o čem razmišljajo. In danes sem prepričana, da takšen predlog ne more dobiti pristanka dvotretjinske večine. Tudi tistih kolegov, kot je rekel kolega Colarič, ki živijo sredi mesta in je tudi izredno kompetentno razpravljal še o drugih zadevah. In mislim, da so tudi vredne razmisleka. Sama ne bom podprla tega predloga zakona. Prepričana sem, da bosta tudi pristojno ministrstvo in gospa ministrica še dobro razmislila o tej odločitvi, o tem predlogu. Sicer pa v danem trenutku to res ne more biti podprto. Pa naj ne zameri nihče, tukaj gre za odločitve, namreč vsi tisti, ki smo poslanke in poslanci v Državnemu zboru, ne predstavljamo samo svojega osebnega razmišljanja, temveč razmišljanje ljudi, ki so nas izvolili. Meni ni nihče rekel, da sem kakor koli prebivalcem, ki so me volili, volivkam in volivcem, sporna, ker sem poslanka in tudi edina županja v Državnemu zboru. Nihče v našem območju mi ni rekel: "Poslušaj, to je pa izredno sporno." Sporno je bilo samo nekaterim, najbolj samo nekaterim strankam, tistim, ki nimajo županov. Samo tistim ali tistim, ki jih imajo izredno malo. Oprostite, naj mi ne zamerijo moji kolegi moje poslanske skupine, vendar meni je žal, da so temu na nek način, oprostite, nasedli. Torej tega predloga ne bom podprla, hvala.
Hvala. K besedi se je javila gospa ministrica.
Hvala lepa. Ko smo, spoštovana gospa poslanka, vstopali kot koalicijski partnerji in napovedali, kaj bomo v svojem mandatu storili, so predsedniki štirih političnih strank podpisali koalicijsko pogodbo. Ko, kot strokovnjak, sprejmeš povabilo mandatarja na predlog neke politične stranke, je izjemno pomembno tudi, ali znaš program, ki ti je bil zaokrožen in namenjen, tudi izpeljati in to je vse, spoštovana gospa, kar počnem, ob soglasni, poudarjam, ob soglasni podpori stroke v tej državi. Da, seveda imam probleme, če koalicijski partnerji tekom poti spreminjamo stališča do tega, k čemur smo se zavezali, da bomo uresničili, ja jaz osebno jih imam, ker ni nikakršne druge skupne in pomembne vezi med nami kot je koalicijska pogodba. Zahtevno, zelo zahtevno je pravzaprav delati v koalicijah, ki se k nečemu zavežejo, potem pa na poti uresničevanja teh zavez počasi skačejo iz vlaka. S tem imam jaz problem! In ni me treba pozivati k odstopu, tako je bil vaš poziv slišati. O tem seveda zelo resno razmišljam sama. Zgolj iz enega samega razloga: uresničevanje dogovorjenega je seveda tisto, kar nas lahko dela v luči pred našimi volivci kredibilne za to, da upravljamo to državo. In če ne bi stroka bila soglasna, tega predloga ne bi bilo danes pred vami. Kolega Petek je lepo povedal, kaj se zna zgoditi: nekdo bo šel pred Ustavno sodišče presojat skladnost Zakona o volitvah v Državni zbor v delu onemogočanja odločilnega vpliva poslancev na izbiro kandidatov. Glede na soglasno mnenje stroke, da volilni okraji onemogočajo vplivanje na izbiro, ker izbire sploh ni, je vprašanje, kako bo Ustavno sodišče ob tej dilemi odločilo. Nesporno je, da dopolnjen 80. člen ustave ni doživel spremembe v smislu dopolnitve Zakona o volitvah v Državni zbor, zato drži zagotovo mnenje gospoda Čebulja, pri čemer se v celoti moram z njim strinjati, da volimo še vedno po začasni ureditvi. In očitati mi zdaj to, da sem želela izpolniti koalicijsko zavezo je, ne vem, sprenevedanje. Pa še ena izjava je bila dana, da je moja temeljna naloga, da skrbim za javne finance v tej državi, za javno porabo v tej državi. Jaz se lepo opravičujem, to je temeljna skrb nas vseh, vseh ministrov, osemnajstih v vladi, jaz sem pristojna zgolj in samo za Ministrstvo za javno upravo, za enotni plačni sistem. Zaposlovanje ni v moji domeni, to je v domeni resornih ministrov. Planiranje državne porabe v skladu z usmeritvami vlade je v domeni resornih ministrov in zagotavljam vam, da je v smislu skrbne javne porabe v času krize delovanje mene in mojih sodelavcev na Ministrstvu za javno upravo sorazmerno s krizo, ki je v tej državi, in skrajno varčno. Hvala lepa.
Hvala. Imate repliko, gospa Brunskole, izvolite.
Hvala lepa. Ker sem ugotovila, da sem morebiti s strani gospe ministre bila narobe razumljena, želim samo ponoviti. V svoji razpravi nisem pozivala nikogar k odstopu, vendar sem govorila o tem, da ne želim biti nikakor diskriminatorna do nas žensk. Že tako mislim, da nas je premalo v politiki in sem sama samo povedala svoje razmišljanje, da v primeru, da kdo razmišlja o svojem odstopu, to pomeni, ali ministra ali ministrice, spoštujem njegovo odločitev ali razmišljanje. Tako je bilo do sedaj in tako bo tudi naprej. Samo to sem želela povedati. Upam pa, da ni gospa ministrica mogoče tako razmišljala, to pa seveda vsak za sebe ve. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Presečnik. Pripravi naj se gospod Grims.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Po vsej tej diskusiji in po odločitvah, ki bodo v tem Državnem zboru očitno na glasovanju, mi ni popolnoma nič jasno, kako je ta zakon prestal vladno proceduro, torej to mi zagotovo ni jasno. Jaz razumem, da ste zapisali v koalicijsko pogodbo, vendar takrat, ko gre zakon ven, ko se dokončno oblikuje, takrat je treba oceniti tudi realnost eventualnega sprejema. Drugič. Seveda volivci, ne glede na volilni sistem pričakujejo od poslancev aktivno delo predvsem v Državnem zboru pa tudi v volilni enoti in v volilnem okraju, ampak ne glede na volilni zakon smo seveda opazovani dobesedno vsak dan in prav je tako. Da nekdo, ki nič ne dela, ne v Ljubljani in ne doma, če se po domače izrazim, seveda tisti verjetno ne bo izvoljen, pa naj bo volilni zakon, kakršenkoli pač že je. Tretjič. Jaz sem bil v preteklosti že večkrat omenjen kot član delovne skupine, ki je pripravljala oziroma na začetku. Mislim, da ja, enkrat že. Mislim, da tudi za volilni zakon, zagotovo sem bil. Na začetku tega mandata, da, pri vas sem bil na sestankih, enkrat, mislim da samo enkrat oziroma dvakrat in se jih nato nisem več udeleževal. Vam povem, zakaj? Prvič zato, ker ste zadevo prestavljali, predvsem pa, zaradi tega, ker so tam strokovnjaki, ki ste jih navajali. Kar nekaj jih je bilo. So razpravljali približno tako: v parlamentu sedijo nepravi poslanci, zaradi napačnega volilnega sistema sedijo poslanci, ki jim je bila ta funkcija po krivici dodeljena z nepravim zakonom. Druga trditev. Mnogo bolj spodobnih ljudi je v Sloveniji kot so tisti, ki danes sedijo v Državnem zboru. Jaz sem takrat rekel, da se seveda za vsako funkcijo, za vsako delovno mesto še najde kdo, ki je bolj sposoben: za ministrsko, za direktorsko, za katerokoli, tako da, to je odprta zadeva. To je izredno subjektivna ocena. Drugi razlogi, zakaj smo v poslanski skupini in seveda tudi jaz osebno proti temu zakonu, pa so bili že navedeni. Glede na to, da imam samo še 10 sekund, bom končal z ugotovitvijo, da iz razlogov, ki so bili že navedeni s strani Poslanske skupine SLS in tistih, ki sem jih jaz navedel, bom glasoval proti temu zakonu. Hvala.
Hvala. K besedi se je javila gospa ministrica.
Hvala lepa. Gospod Presečnik, jaz vas zelo spoštujem in vas nisem omenjala. Jaz sem rekla samo, da so dale vse poslanske skupine člane v delovno skupino v mesecu februarju 2009 za spremembo tega sistema. V zaščito integritete teh strokovnjakov, ki so tam bili, s tega mesta želim povedati, da je kar, mislim, da skoraj pol leta trajala razprava o možnih izpeljavah, kako zagotoviti v okviru proporcionalnega volilnega sistema odločilen vpliv volivcev na izbiro poslancev. Jaz nisem zaznala, da bi splošno mnenje strokovnjakov šlo v smeri norčevanja iz poslank in poslancev, mislim, da so resno v tej smeri razpravljali, če pa je kdo slučajno pri sebi kaj zamomljal, bi težko to strokovno skupino okvalificirali, da je bil to razlog, ki jih je pripeljal do rešitve, ki je danes pred vami. Samo toliko.
Hvala. Besedo ima gospod Grims. Pravi naj se gospod Kumer.
Hvala. Tisto, kar bi želel postaviti kot vprašanje, in prepričan sem, da si tega vprašanja ne postavljam samo jaz, ampak danes vsa Slovenija, je, čemu vendar služi predlog spremembe volilnega sistema, ki zahteva dvotretjinsko soglasje, če za njim očitno ne stoji niti koalicija. Zakaj ste ta predlog danes predlagali? Danes ure in ure izgubljamo v Državnem zboru, da poslušamo, kako ena za drugo poslanske skupine koalicije ali pa nekateri iz te koalicije povedo, zakaj tega ne bodo podprli. Tukaj enostavno tega ni mogoče razumeti. Gre za zadevo, ki vendarle stane precej denarja, saj delovanje Državnega zbora samo po sebi tudi nekaj stane. In vnaprej je bilo jasno, da ni najmanjše možnosti, če za predlogom ne stoji niti koalicija sama, ravno nasprotno, velik del mu izrecno nasprotuje, da bi bil predlog uspešen. Kako naj potem ta stvar funkcionira? Ali je edini razlog za to, da se dodatno zavlačuje? Razlog, da naj bi bilo za to opredelitev prizadevanje za ustavnost, zbledi, če se spomnimo včerajšnjega dne, ko sem opozoril, da je očitno neskladje med ustavo in zakonom glede himne, pa takrat nekako ni bilo razumevanja za to, čeprav je očitno, da je tisto, kar je zapisano zdaj v tistem zakonu tako kot če bi s slovenske zastave, ki jo opredeljuje ustava, sneli grb, pa modro in rdečo barvo, ostala bi samo bela barva, ki je sicer tudi njen sestavni del, ampak veste, zastava bele barve pomeni nekaj čisto drugega. Tako se zgodi, če izvzameš ene simbole iz nečesa, kar določa ustava. In isto je bilo včeraj: sem opozoril, ni bilo nobenega posluha, danes se govori o ustavnosti pri členu, kjer je vprašljiva legitimiteta, pa še nekaj je vprašljivo. Poglejte, proporcionalni sistem lahko obračamo kakorkoli hočemo, ampak vedno bo na koncu rezultat, da bo nekdo izvoljen v parlament recimo s 160 ali z 206 glasovi, ven bo pa izpadel nekdo s 4600 glasovi, ker je to bistvo proporcionalnega volilnega sistema. In zato zapisati v ustavo, da mora biti prevladujoč vpliv volivca, je nekaj, kar ni uresničljivo in zato danes tukaj kujemo hladno železo in ustvarjamo toplo vodo z mrzlo vodo, pa še grejemo vse skupaj na špirit. To nima nobenega smisla. In če bi ravnali razumno, bi se najprej uskladili v koaliciji in ko bi bili popolnoma enotni, bi prišli iskat soglasje tudi v širšem krogu, tako pa ste zajeli vse, soglasja pa ni nikjer. Da ga ni v koaliciji, smo se lahko prepričali vsi. Koalicija je tukaj s strani treh izjavila, da dva se ne vidita več kot del koalicije, eden pravi, da ni več prepričan, če bodo še del te koalicije, nato četrti vstane iz koalicije in reče "saj ta koalicija čudovito deluje", to bi lahko skupaj zložili, pa bi lahko eno krasno komedijo naredili na televiziji. Samo še enkrat povem, tu gre za denar davkoplačevalcev, ta komedija je kar precej stala brez najmanjše možnosti za uspeh, je pa še enkrat razgalila bistvo, s katerim se soočamo te dni: da je v Sloveniji prisotna več kot očitna kriza legitimitete in da nujno potrebujemo predčasne volitev. In predlagam, da damo najlepše možno darilo ob 20. obletnici naše domovine Slovenije, da v naši domovini razpišemo predčasne volitev, ustvarimo eno široko, razvojno, kompetentno in legitimno koalicijo in potem - srečno, Slovenija!
Hvala lepa. Besedo ima ministrica.
Hvala lepa. Gospod Grims, pravzaprav je vaša poslanska skupina povzročila, da je ta zakon pred spoštovanim zborom. Vlada je soglasno potrdila predlog zakona, štiri koalicijske partnerice, takrat ko je bil DeSUS še v koaliciji, predsedniki strank so besedilo predloga zakona soglasno podprli. SNS je, ker so sodelovali s koalicijo, predlog zakona podprla. Narodnosti, predvsem na predlog predstavnika madžarske narodnosti, smo spremenili, če ste opazili mogoče med vsem ostalim, volilni sistem zaradi problemov, ki so se dogajali ob volitvah madžarske narodnosti. Samo vaša poslanska skupina je molčala, ni odprla vrat kljub prošnjam, če se lahko oglasi, da bi zaznala vaše mnenje. Tako da stvar ni bila videti brezupna, spoštovani gospod Grims. Jaz bi vas pozvala obratno - dajmo tem ljudem predčasne volitve, dajmo jim tudi možnost, da volijo po volilnem sistemu, ki bo ustavno skladen, v skladu z 80. členom ustave in jim omogočimo, da na volitvah lahko v okviru volilne enote izbirajo med različnimi kandidati in odločilno vplivajo, kdo jih bo v okviru volilne enote zastopal v parlamentu. Tudi to pravico jim moramo dati v skladu z ustavo, da bodo te volitve bolj legalne, ne samo legitimne.
Replika, mag. Branko Grims.
Samo en stavek. Prvič, gospa ministrica, bili ste seznanjeni s stališčem SDS, ki sem ga ravnokar še enkrat povedal – da se najprej uskladite v koaliciji in potem se bomo naprej skupaj pogovarjali. Drugič pa, vaš predlog, da naj se zdaj sprejema ta zakon - vnaprej je jasno, da bi bil to zgolj izgovor, saj gre za redni postopek, potrebnih je več faz sprejemanja. Očitno pa nikakršnega soglasja ni. Zakaj nadaljevati nekaj, kar je že v osnovi, ker že koalicija temu nasprotuje, obsojeno na neuspeh. Dajte se najprej, prosim, pogovoriti s svojimi ljudmi, s svojo koalicijo, s posameznimi strankami, z ljudmi v njej in dosezite soglasje. Tako ravna vsaka razumna politika. To, kar pa mi danes tu delamo, pa ni razumno in je zavlačevanje. Zato potrebujemo volitve, gospa ministrica. Današnja seja, vaš nastop, ravnanje koalicije je za to najboljši dokaz.
Hvala lepa. Besedo ima Dušan Kumer. [[Se odpoveduje.]] Želi besedo še predlagateljica, predstavnica vlade, ministrica? [[Ne želi.]] Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, so dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 21. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 27.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27.A TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE OBVESTILO PREDSEDNIKA VLADE O ODSTOPU GREGORJA GOLOBIČA S FUNKCIJE MINISTRA ZA VISOKO ŠOLSTVO, ZNANOST IN TEHNOLOGIJO. Predsednik Vlade Borut Pahor je 9. junija 2011 Državni zbor obvestil, da je Gregor Golobič odstopil s funkcije ministra za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Minister je najavil obrazložitev svojega odstopa v času petih minut. Preverjamo, ali je v bližini. Nekaj minut ga bomo počakali, veliko ne. Minister prihaja, je na poti. Besedo dajem ministru za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo Gregorju Golobiču za obrazložitev odstopa.
Mislim, da je prav, tukaj sem začel ta mandat, tukaj ga končujem in v teh nekaj besedah bi rad povedal, da je po mojem mnenju bilo v tem obdobju opravljenega kar veliko dela in, o tem bodo seveda mnenja še naprej ostala deljena, vendar pri mnogočem je imel parlament pomembno vlogo, pri proračunih, ki so predstavljali velik napredek, ko gre za podporo dejavnostim v tej sferi in za to bi se vam želel zahvaliti. Mislim, da je bilo to zelo pomembno, da je parlament v tem mandatu pokazal pripravljenost prisluhniti potrebam te sfere. Poleg tega bi izrazil samo neko željo, da bi v nadaljevanju bilo večkrat mogoče v takšnem duhu, kot je bilo v kontekstu razprav, predstavitev znanstvenikov, Znanje žanje, tukaj ob torkih na začetkih redne seje, poslušati ali pa razpravljati ali pa se ukvarjati v tem domu, visokem domu, kot se reče, posvetiti stvari sami in manj drug drugemu. To smo imeli sedemindvajsetkrat do sedaj priložnost tukaj početi. V ne velikem krogu, ampak v krogu tistih, ki jih je to zanimalo, in mislim, da se je pokazalo, da je mogoča tudi v politiki razprava o stvareh in ne ljudeh in mislim, da na ta način bi lahko politika tudi pridobila v prihodnosti več ugleda. Skratka, jaz se vam vsem zahvaljujem za kritične pripombe, za podporo in z željo, da bi resor v prihodnje bil deležen te podpore ali še večje s strani Državnega zbora, se poslavljam s te funkcije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ministru se zahvaljujem za obrazložitev. V zvezi s tem Državni zbor na podlagi 115. člena Ustave Republike Slovenije ugotavlja, da je Gregorju Golobiču prenehala funkcija ministra za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Na podlagi 115. člena Ustave Republike Slovenije pa Gregor Golobič opravlja tekoče posle do imenovanja novega ministra oziroma do obvestila predsednika Vlade Republike Slovenije v skladu z drugim odstavkom 234. člena Poslovnika Državnega zbora. Gregorju Golobiču se zahvaljujem za sodelovanje in mu želim vse dobro pri nadaljnjem delu! S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali čez pol ure, to je ob 19.45 uri.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prehajamo na glasovanje Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 79, proti 1. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti 5. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je Državni zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga Družinskega zakonika v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 15. 6. 2011. Prehajamo k 4. členu in prehajamo na odločanje o amandmaju vlade k 4. členu. Opozarjam vas, če bo sprejet amandma, postane amandma pod številko 2 brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Prosim? Proceduralno, gospod Kumer.
Predlagam v imenu poslanske skupine, zaradi posvetov, v skladu s Poslovnikom Državnega zbora 20 minut pavze.
20 minut. Ja, najprej bomo zaključili obrazložitve. Želi katera od poslanskih skupin obrazložiti svoj glas? Ugotavljam, da ne. Želi kdo od poslank ali poslancev obrazložiti glas? Ugotavljam, da ne. Zato so obrazložitve zaključene. Odrejam 20-minutni odmor. Dobimo se ob 20.10.
Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo prekinjeno sejo. Želi vodja Poslanske skupine SD besedo? [[Ne želi.]] Smo pri odločanju o amandmaju Vlade k 4. členu. Opravili smo obrazložitev glasu. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 32. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. S tem je postal amandma pod številko 2 brezpredmeten, kot sem že omenil. Prehajamo k 147. členu in na odločanje o amandmaju Vlade k 147. členu. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 28. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo glasovanje o amandmajih. Želi besedo minister? [[Ne.]] Ugotovili smo že, da je zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa predlog zakonika neusklajen, zato je Vlada pripravila uskladitveni amandma k 1. in 305. členu, ki ga prejemate na klopi. Predlagam, da v vmesnem času damo besedo predstavniku Vlade, ministru, če želi o uskladitvenem amandmaju kaj povedati. Če ne želi, potem pač ne. Mislim, da ste amandma sedaj dobili vsi na klop. Želijo besedo poslanke, poslanci, želi kdo razpravljati o amandmaju? Ugotavljam, da ne. Zato prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju Vlade k 1. in 305. členu. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za 45, proti 36. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakonika v celoti. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi! Torej ponovno moram poudariti, da je ta zakonik v mnogih določilih, v mnogih rešitvah dober, potreben, da na njega komaj čakajo povsod tam, kjer ga bodo tudi uporabljali, vse službe, ki se bodo srečevale z njim. Vendar poudarjam, da je v enem delu za nas nesprejemljiv in zaradi tega bomo po posvetu glasovali vsi poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke proti. Mi smo dali mnogokrat pobudo za to, da glede na to, da se zakon že vrti že skoraj dve leti, leto pa pol, večkrat smo poudarili in v razgovorih s predstavniki ministrstva, pisali tudi predsedniku Vlade, sodelovali na odboru, da dajmo ven tista določila, ki niso dobila konsenza v večini poslanskih skupin glede na to, da gre za problematiko družine, da gre za problematiko otrok, bi bilo to seveda izredno dobro in izredno koristno. Tega razumevanja žal ni bilo, zaradi tega vztrajamo pri tem, da bomo glasovali proti temu zakonu. Tukaj se ustvarja neka umetna dilema, da gre za pravice otrok. Zagotovo ne gre za pravice otrok, gre za pravice nekaterih drugih kategorij na škodo pravic otrok in to obžalujemo, da je ob koncu glasovanja še vedno ta dilema. Žal se bomo naprej vrteli v obravnavi na Državnem svetu, zagotovo bo dan predlog za veto, če bo izglasovan veto v Državnem svetu, bo ponovna razprava v Državnem zboru, ponovno glasovanje in seveda na koncu, to kar poudarjajo tudi civilne iniciative in mnogi posamezniki v državi, da bo ta ali oni, kdorkoli že, vložil ustrezno število podpisov za to, da se bomo srečali, žal, na referendumu. Pa ne podpiramo v stranki nobenih referendumov in praktično nikoli tudi teh zahtev ne podpisujemo in zaradi tega nam je žal, da ni toliko modrosti, da skupno zavrnemo ta zakon in nato vlada pripravi, zelo hitro lahko, ker mislim, da je konsenz pri mnogih rešitvah, tak korigiran zakon, ga prinese v Državni zbor in ga tudi sprejmemo. Kot rečeno, poslanska skupina bo glasovala proti.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima France Cukjati.
Hvala za besedo. Tudi mi ugotavljamo, da Družinski zakonik vključuje tudi marsikatero dobro rešitev, ki bi jo z veseljem podprli, vendar v bistvu dela veliko napako. In sicer, družino popolnoma razvrednoti oziroma jo izmaliči, in zakonski zvezi črta oziroma jemlje poseben pomen in s tem poseben pomen tudi zunajzakonski skupnosti, tisti pomen, ki je v ustvarjanju družine in katerega mora oziroma bi morala pametna država zelo spoštovati. To je tako, kot če bi vas recimo v puščavi sestradanega in izsušenega neko divje pleme ujelo, vas pripeljalo v oazo in reklo: joj, zdaj pa vas bomo lepo hranili in dali piti, kolikor hočete. Ali to sprejmete? Saj, potem pa vas bomo pojedli. Torej, mi ne moremo zakonika sprejeti z bistveno degradacijo tega, čemur je Družinski zakonik namenjen. In jaz bi prosil, da se to ne razume kot to, kar vedno znova ponavljate, ne razume kot neko, ne vem, sovraštvo ali nenaklonjenost istospolnim partnerjem, istospolno usmerjenim. Mi jih ne sovražimo, ljubimo pa otroke in družine in tisto okolje, ki je za otroke tako pomembno. Torej, želeli bi, da bi zakonik na tem glasovanju padel. Zakaj? Zaradi tega, da ne bi bilo treba spet na referendum. Gre pa za tako pomembno gradivo, za tako pomembno vsebino, da ne moremo prepustiti neki manjšini, da kroji usodo celotnega naroda. Takšna stvar, če bo sprejeta, mora iti na referendum, ljudje morajo povedati, ali se s tem strinjajo ali ne.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije ima mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, predsednik. Življenje ni idealna zgodba, zato tudi idealnih rešitev ni. Družinski zakonik, o katerem odločamo danes, lahko vsebuje tudi drugačne, še bolj dodelane rešitve. Ampak, liberalni demokrati po vsem svetu se zavzemamo za enakost, enakopravnost vseh ljudi, ne glede na narodnost, spol, versko ali kakšno drugo usmerjenost. In zato je nedopustno, da bi s človekovimi pravicami trgovali. V Sloveniji živi 75 % ljudi v idealnih družinskih skupnostih. Vsak četrti, 25 % otrok, ljudi te sreče nima. Nekaj 100 pa je mogoče tistih, ki živijo v istospolnih skupnostih in se jim dogajajo krivice, niso namreč izenačeni z ostalimi, trpijo diskriminacijo, krivice zaradi spolne usmerjenosti svojih staršev. Otroci seveda teh krivic ne smejo trpeti in Družinski zakonik ima preko 300 členov, večina od njih, to so ugotovili tudi tisti, ki mu nasprotujejo, so namenjeni ravno rešitvam, vsebinam in pravicam otrok. In zato nam gre, zato bomo v Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije k današnjem glasovanju prispevali štiri glasove in upamo, da se bo zgodba za tiste, ki so pravice in pomoči potrebni, dobro iztekla. Enostavno, zagotovo je velikokrat bolje imeti vrabca v roki kot goloba na strehi, ampak zgodovina nas že nekaj stoletij uči, da kadar je šlo za demokracijo, za spoštovanje človekovih pravic, takrat je golob čez čas vedno priletel v roko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev. Za je glasovalo 43, proti 38. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da je zakonik sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je obravnava Predloga za sprejem avtentične razlage 36. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: Predlog za sprejem avtentične razlage 36. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo se ne sprejme. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev. Za je glasovalo 45, proti 37. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato je postopek za sprejem avtentične razlage končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je prva obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v Državni zbor v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v Državni zbor je primeren za nadaljnjo obravnavo. Pred glasovanjem vas želim obvestiti, da bo skladno z določbo četrtega odstavka 80. člena Ustave Republike Slovenije predlagani sklep sprejet, če bosta zanj glasovali dve tretjini vseh poslancev, torej 60 ali več poslancev. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev. Za je glasovalo 21, proti 59. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 59.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE OBRAVNAVA PREDLOGA ZA ZAČETEK POSTOPKA ZA SPREMEMBE 160., 161. IN 162. ČLENA USTAVE REPUBLIKE SLOVENIJE Z OSNUTKOM USTAVNEGA ZAKONA. Državni zbor je na 27. seji opravil razpravo o navedenem predlogu akta, ter sklenil, da bo odločanje o predloženem sklepu opravil na eni od naslednjih sej zbora. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor Republike Slovenije sprejema predlog Vlade RS z dne 19. 3. 2010 EPA 959-V za začetek postopka za spremembe 160., 161. in 162. člena Ustave RS z osnutkom ustavnega zakona. Ustavna komisija predlaga Državnemu zboru, da tega sklepa ne sprejme. Pred glasovanjem vas želim opozoriti, da bo skladno z določbo drugega odstavka 168. člena Ustave RS sklep sprejet, če bosta zanj glasovali dve tretjini navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev. Za je glasovalo 49, proti 33. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel. V skladu z drugim odstavkom 177. člena Poslovnika Državnega zbora je postopek o tem predlogu končan. Vsebine enakega predloga ni mogoče uvrstiti na dnevni red seje Državnega zbora v tem mandatu, kot tudi ni možna njegova obravnava na Ustavni komisiji. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 12. uri. Hvala lepa.