Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 28. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednja poslanka in poslanci: Melita Župevc, Tadej Slapnik, dr. Vinko Gorenak od 16. ure dalje, Zvonko Černač, Matjaž Zanoškar in Jakob Presečnik. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O PRAVNEM VARSTVU V POSTOPKIH JAVNEGA NAROČANJA V DRUGI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade. Besedo ima Mateja Vraničar, državna sekretarka na Ministrstvu za finance. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci! Namen javnega naročanja je zagotoviti gospodarno in transparentno rabo javnih sredstev. Pravila onemogočajo prednostno obravnavanje posameznih gospodarskih subjektov ponudnikov. Pravno varstvo zoper morebitne kršitve pri oddaji javnih naročil je bilo do sedaj zagotovljeno z Zakonom o reviziji postopkov javnega naročanja, sprejetim v letu 1999. S predlogom novega zakona, ki je pred vami, pa se obstoječa ureditev pravnega varstva usklajuje z evropsko zakonodajo. Po novem se pravno varstvo javnega interesa zagotavlja tudi po sklenitvi pogodbe o izvedbi javnega naročila, in sicer z možnostjo razveljavitve te pogodbe. Zaradi nove direktive, ki ureja javno naročanje na varnostnem in obrambnem področju in jo je še treba prenesti v naš pravni red, se s tem zakonom ureja tudi pravno varstvo pri oddaji tovrstnih naročil. Kot doslej, pravno varstvo najprej poteka pred naročnikom in šele nato pred Državno revizijsko komisijo. Na ta način se omogoči hitra odprava napak postopka javnega naročanja, Državno revizijsko komisijo pa se razbremeni odločanja v zadevah, kjer je kršitev oziroma svojo napako prepoznal že naročnik. Z zakonom se jasno razmejuje postopek pravnega varstva pred naročnikom, to je tako imenovani predrevizijski postopek, in postopek varstva pred Državno revizijsko komisijo, to je revizijski postopek. Zaradi zasledovanja večje učinkovitosti se zagotavlja avtomatično nadaljevanje pravnega varstva pred Državno revizijsko komisijo, če naročnik za revizijo zahtevo zavrne, s tem, da ima vlagatelj zahtevek za revizijo možnost kadarkoli umakniti. Novi zakon prinaša tudi nekatere druge postopkovne izboljšave: skrajšanje roke za vložitev zahtevka, pri posameznem javnem naročilu se onemogoča ponavljanje istih zahtevkov za revizijo, Državna revizijska komisija lahko izvede razčiščevalni sestanek in pridobi izvedensko mnenje. V skladu z zahtevami Evropske direktive se v primeru najhujših kršitev pravil javnega naročanja zagotavlja ničnost javnonaročniških pogodb. To bo ugotavljalo Okrožno sodišče v Ljubljani, uvedbo sodnega postopka pa bo lahko predlagal kdorkoli. V primeru ugotovljene ničnosti bosta naročnik in njegova odgovorna oseba sankcionirana tudi z globo za prekršek. Z namenom zaščite javnega interesa pa se v skrajnih primerih kljub vsemu omogoča spregled ničnosti in s tem izvedba ključnih nujnih javnih naročil. Z zakonom se spreminja sestava Državne revizijske komisije. Novi pogoji, ki jih morajo izpolnjevati člani in predsednik komisije, so izobrazba pravne smeri, opravljen pravniški državni izpit in več let delovnih izkušenj na področju javnih naročil. S tem se še dodatno približujemo oziroma poudarjamo intenco, da Državna revizijska komisija predstavlja poseben tribunal, posebno sodišče za primere javnega naročanja. Z zakonom se ukinja tako imenovana kazenska taksa, ki jo je moral doslej vlagatelj plačati, če ni uspel z zahtevkom za revizijo. Določa se enaka taksa za predrevizijski in revizijski postopek. Upošteva se načelo sorazmernosti in s tem sledi odločbi Ustavnega sodišča glede tega vprašanja. Skupaj z Zakonom o javnem naročanju in Zakonom o javnem naročanju na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev predstavlja zakon o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja ustrezen sistemski okvir za učinkovito in transparentno izvedbo postopkov oddaje javnih naročil in z njim povezanega pravnega varstva. Upoštevaje navedeno Vlada Republike Slovenije predlaga, da Državni zbor predmetni zakon podpre. Hkrati predlagamo, da po opravljeni drugi obravnavi, če bodo izpolnjeni poslovniški pogoji, Državni zbor že na tej seji opravi tudi tretjo obravnavo predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku Radu Likarju. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Odbor je predlog zakona kot matično delovno telo obravnaval na 27. seji 5. maja 2011. Posredovano mu je bilo mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala uvodni splošni pripombi glede instituta ničnosti pogodbe in računanja rokov ter konkretne pripombe k 32 členom predloga zakona. K predloženemu zakonu so amandmaje vložili: Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, Poslanska skupina nepovezanih poslancev ter poslanec Vili Trofenik. Odboru so bili posredovani tudi predlogi za amandmaje odbora, ki jih je pripravilo Ministrstvo za finance in pri tem upoštevalo večino pripomb Zakonodajno-pravne službe. Odboru so bili posredovani tudi predlogi in pripombe Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil v zvezi z dostopanjem do tajnih podatkov, zlasti z vidika ureditve, kot jo v primeru dostopa do tajnih podatkov, brez dovoljenja za posamezne organe in institucije, predvideva Zakon o tajnih podatkih. V okviru dodatne obrazložitve mnenja Zakonodajno-pravne službe je njena predstavnica poudarila, da služba vztraja pri obeh splošnih pripombah, ker v predlogih za amandmaje odbora nista ustrezno upoštevani. Izrecno je opozorila tudi na neupoštevanje konkretne pripombe k 14., 25., 33. in 78. členu. V razpravi so posamezni razpravljavci največ pozornosti namenili amandmajem, ki jih je predlagala Poslanska skupina nepovezanih poslancev in se večinoma nanašajo na delo in sestavo Državne revizijske komisije. Nekaj pozornosti je bilo namenjene tudi amandmajem Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, s katerimi je bilo predlagano, da se iz predloženega zakona črtajo določbe, ki se nanašajo na predrevizijski postopek. Glede 63. člena, ki ureja dostop posameznika in članov Državne revizijske komisije do tajnih podatkov in pri tem upošteva Zakon o tajnih podatkih ter za to predvideva pridobitev dovoljenja za dostop do teh podatkov, in glede k temu členu vloženih amandmajev – tako Poslanske skupine nepovezanih poslancev za črtanje člena kot poslanca Vilija Trofenika za spremembo člena v smislu dovoljenega dostopa brez izrecnega dovoljenja, ne glede na Zakon o tajnih podatkih –, je bilo v razpravi dodatno opozorjeno še na dejstvo, da sprememba Zakona o tajnih podatkih ni ustrezna rešitev, ker bo do sprejetja te spremembe že potekel rok za pridobitev dovoljenja, kot ga predvideva 83. člen predloženega zakona. Predstavnica predlagatelja zakona je ob tem opozorila na sistemsko naravo določbe 63. člena predloženega zakona, ki predsedniku in članom komisije sploh zagotavlja dostop do tajnih podatkov. Črtanje te določbe zato ni ustrezno. Ministrstvo za finance sicer ne nasprotuje ideji, da se jim dodeli dostop do tajnih podatkov brez dovoljenja na podlagi Zakona o tajnih podatkih, a za prehodno obdobje do sprejetja ustrezne novele bi bilo potem treba to vprašanje urediti v prehodnih določbah obravnavanega predloga zakona. Ker je na ta vprašanja v svojih pisnih pripombah k predloženemu zakonu opozorila tudi Državna revizijska komisija, je njena predsednica v razpravi poudarila, da komisija vztraja pri svojih predlogih. Odbor je na podlagi 131. člena Poslovnika Državnega zbora, ob upoštevanju predlogov amandmajev, ki jih je pripravilo Ministrstvo za finance, sprejel svoje amandmaje k 1., 4., 6., 13. do 20. členu, k 22., 25., 26., 28. do 30. členu, k 32., 39., 42. do 46. členu, k 49., 52., 59. do 61. členu, k 63., 65., 70., 78. in 79. členu. Odbor se je v skladu s 130. členom Poslovnika Državnega zbora opredelil do vloženih amandmajev in pri tem sprejel amandma Poslanske skupine Nepovezanih poslancev k 31. členu ter ni sprejel ostalih vloženih amandmajev oziroma se ni opredelil do tistih amandmajev, ki so zaradi sprejetih amandmajev postali brezpredmetni. Sprejeti amandmaji so vključeni v dopolnjen predlog zakona, ki je sestavni del poročila odbora. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Alojzij Potočnik.
Hvala. Spoštovani! Državni zbor bo na plenarni seji obravnaval predloga kar dveh zakonov s področja javnega naročanja. Na področje javnega naročanja sega tudi popolnoma nov zakon o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja, ki ga obravnavamo danes in bo nadomestil veljavni Zakon o reviziji postopkov javnega naročanja. Veljavni Zakon o reviziji postopkov javnega naročanja zagotavlja pravno varstvo v postopkih oddaje javnih naročil. Z omenjenim zakonom je vsem zainteresiranim subjektom za dodelitev naročila pod enakimi pogoji zagotovljeno ustrezno pravno varstvo, ki temelji predvsem na načelih zakonitosti, hitrosti, dostopnosti, učinkovitosti in kontradiktornosti. S pravnim varstvom se varujejo interesi tako ponudnika kot tudi naročnika, ki jih oba poskušata uveljaviti v postopkih oddaje javnih naročil, izvedenih v skladu s predpisi, ki urejajo javno naročanje. Iz letnih poročil Državne revizijske komisije izhaja, da je vsebina revizijskih zahtevkov vsako leto bolj zahtevna in da se na letni ravni število revizijskih zahtevkov povečuje, k čemur je pripomogla tudi finančna kriza. Tudi cilj novega zakona je zagotovitev učinkovitega pravnega varstva ponudnikov, naročnikov in javnega interesa v postopkih oddaje javnih naročil, pri čemer se v slovenski pravni red prenaša več evropskih direktiv. Zato bomo v Poslanski skupini Zares predlog zakona podprli. Opozoril pa bi na določbo 63. člena zakona, ki ureja dostop predsednika in članov državne revizijske komisije do tajnih podatkov in zato predvideva pridobitev dovoljenja za dostop do teh podatkov. V poslanski skupini smo na pobudo našega člana Trofenika vložili amandma za spremembo člena v smislu dovoljena dostopa brez izrecnega dovoljenja, ne glede na Zakon o tajnih podatkih. Ta namreč v 3. členu določa, da v zvezi z opravljanjem svoje funkcije lahko do tajnih podatkov brez dovoljenja za dostop dostopajo: predsednik republike, predsednik Vlade, poslanec, državni svetnik, župan in občinski svetniki, in z naštevanjem upravičencev ne bi končal v naslednji minuti. Dovoljenje dobijo z začetkom funkcije oziroma opravljanja dela in s podpisom izjave, da so seznanjeni s tem zakonom in drugimi predpisi, ki urejajo varovanje tajnih podatkov, in da se zavezujejo s tajnimi podatki ravnati v skladu s temi predpisi. Državna revizijska komisija je poseben, neodvisen in samostojen državni organ in torej povsem primerljiv z omenjenimi upravičenci in organi. In glede na to, da imajo člani in predsednik status državnega funkcionarja, bi bilo smiselno, da bi tudi zanje veljale enake pravice glede dostopa do tajnih podatkov. O tem je tudi že govoril kolega Likar. Zavedamo se tudi, da je bilo na obravnavi na Odboru za finance zoper omenjeno rešitev izraženo nasprotovanje, bi pa opozoril na naslednja dejstva. Ministrstvo za finance v razpravi na odboru ni nasprotovalo namenu, da se to vprašanje sicer uredi v Zakonu o tajnih podatkih, a bi se moralo tudi zavedati, da sprememba Zakona o tajnih podatkih ni ustrezna rešitev, ker bo do sprejetja te spremembe že potekel rok za pridobitev dovoljenja, kot ga predvideva 83. člen predloženega zakona. Poleg tega je na ta vprašanja v svojih pisnih pripombah k predloženemu zakonu opozorila tudi Državna revizijska komisija, pri čemer pa so bila izrečena še dodatna opozorila, da trenutno še ni potrebe za dostop do tajnih podatkov, nastopila pa bo z implementacijo direktive, ki se nanaša na usklajevanje postopkov za oddajo nekaterih naročil gradenj, blaga in storitev, ki jih oddajajo naročniki na področju obrambne varnosti. Zato v Poslanski skupini Zares predlagamo, da se omenjeni amandma k 63. členu podpre. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Janez Ribič, prosim.
Spoštovani, lepo pozdravljeni! Pred nami je še en od zakonov s področja javnonaročniške zakonodaje. S tem zakonom nadomeščamo doslej veljavni Zakon o reviziji postopkov javnega naročanja. V slovenski pravni red tako prenašamo direktivo, ki ureja pravno varstvo v postopkih javnega naročanja, in direktivo, ki ureja javno naročanje na obrambnem in varnostnem področju z vidika zagotavljanja pravnega varstva pri teh postopkih. Cilj zakona, ki je pred nami, mora biti racionalizacija postopkov javnega naročanja in ureditev pravnega varstva tako, da se doseže ravnotežje med zagotavljanjem pravne varnosti udeležencev v postopku javnega naročanja in trajanjem teh postopkov. Ko govorimo o javnih naročilih, se moramo predvsem zavedati, da govorimo o načinu porabe davkoplačevalskega denarja. Poraba tega denarja mora biti vsekakor transparentna in racionalna. Temu sta namenjena osnovna zakona o javnem naročanju. Ker pa je skušnjava vedno prisotna in so zaradi človeškega faktorja ravno tako možne takšne ali drugačne napake v teh postopkih, je prav, da se sprejme tudi zakon, ki bo to učinkovito preprečeval oziroma vsaj reševal. Prek javnih naročil se razdeli ogromno proračunskega denarja in vedno je in bo obstajala skušnjava oblastnikov, da se ta denar usmerjeno razdeli. Ravno tako, kot je in vedno bo obstajal interes ponudnikov, da bi do posla prišli mimo pravil, vrste in drugih ponudnikov. To je treba v največji možni meri preprečiti in onemogočiti. S takšnim načinom dela se je v Sloveniji, kljub obstoječi restriktivni in kaznovalni zakonodaji, povzročilo že ogromno škode. Konec koncev pa to škodo vedno plačamo davkoplačevalci, zaposleni, plačali jo bodo naši otroci in vnuki. Zaradi takšnega načina delovanja na koncu vsi plačamo višjo ceno in dobimo manj dobrin, kot bi jih lahko. V Slovenski ljudski stranki upamo in želimo, da bo predlagani zakon učinkovit. Ščititi mora dobronamerne ponudnike, konkurenco, onemogočati pa zgoraj omenjene anomalije ter zlonamernost in neupravičeno zavlačevanje postopkov. Vsi vemo, da je to področje, kjer so si v nasprotju, ne samo mnogi privatni interesi, ampak tudi javni interesi in načela. Hočemo hitre, učinkovite postopke javnega naročanja ter najcenejše storitve po eni strani, po drugi strani pa želimo preprečiti korupcijo, goljufije, okoriščanje ter zavarovati dobronamerne ponudnike blaga in storitev. Treba je najti pravo mero vsega in upamo, da ta zakon to prinaša. Predlagani zakon bomo v dobri veri podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Anton Urh. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani, gospod predsednik, spoštovana, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo še en zakon iz paketa javnonaročniške zakonodaje, in sicer novi zakon o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja. Le-ta bo nadomestil veljavni Zakon o reviziji postopkov javnega naročanja. Njegov cilj je zagotovitev učinkovitega pravnega varstva ponudnikov, naročnikov in javnega interesa v postopkih oddaje javnih naročil, pri čemer se v slovenski pravni red prinaša več evropskih direktiv. Novi zakon se od veljavnega zakona s tega področja loči predvsem zaradi določb, ki se nanašajo na postopke izboljšave, zlasti tiste časovne narave. Poleg tega uvaja institute, ki bodo omogočili še racionalnejše izvajanje postopkov pravnega varstva. Po drugi strani pa ukinja tiste, ki so se v praksi izkazali za neučinkovite in nepotrebne. V Poslanski skupini DeSUS bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Bogdan Barovič. Prosim.
Dobro jutro, dober dan. Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospa sekretarka s sodelavko, kolegice in kolegi! Kolegi so in verjetno še bodo povedali vse, kar se tiče trenutnega stanja, namena in pa ciljev zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja, za katerega tudi v Slovenski nacionalni stranki menimo, da je potreben, seveda pa je za nas bolj bistvenega pomena, kakšen je. Izpostavil bom dve vsebini, ki sta za Slovensko nacionalno zaskrbljujoči. Prva temelji na zapisu Zakonodajno-pravne službe. In sicer, predlog zakona kot sankcijo za določene kršitve v postopku oddaje naročila določa ničnost pogodbe, vendar so rešitve v tem predlogu zakona, ki ga mi obravnavamo, glede ničnosti pogodbe v bistvenih elementih drugačne od tiste ničnosti pogodbe, ki jo opredeljuje Obligacijski zakonik. Ničnost pogodbe po Obligacijskem zakoniku je namreč jasna; gre za absolutno neveljavnost in ima določena pravila. Od teh bistvenih značilnosti ničnosti pogodbe iz Obligacijskega zakonika pa se predlog zakona zelo močno razlikuje. V 42. členu, na primer, ta predlog zakona predvideva relativno kratke roke za uveljavitev ničnosti, to pa samo po sebi pomeni, da nična pogodba po preteku tega roka postane veljavna in je v nasprotju s pojmom ničnosti, ki je zapisan v Obligacijskem zakoniku. Potem imamo primer, ko revizijski organ odloča, da se ničnost v določenih primerih lahko spregleda, kar spet pomeni, da bo na podlagi odločbe sodišča nična pogodba postala veljavna, kar pa je še enkrat v bistvenem nasprotju z ničnostjo, ki opredeljuje Obligacijski zakonik. V Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da o tem, kar sem sedaj govoril, ne gre govoriti kar tako in počez in smo prepričani, da gre za zelo resno zadevo, ker gre za posege v temelje obligacijskega prava in s takimi razlikami med vsebino tega zakona in Obligacijskim zakonikom se pač ne gre igrati in politično igračkati in kazati mišice, kdo jih ima več – ali parlament, ali Vlada. Gre za uskladitev oziroma za spoštovanje tistega zakona, ki je močnejši in ki opredeljuje pač pojem ničnosti. In druga vsebina, ki bi jo rad v imenu Slovenske nacionalne stranke omenil, pa je dostopnost do tajnih podatkov. V Slovenski nacionalni stranki opozarjamo, da bo kmalu v tej državi, vsaj po vsem tem, kar doživljamo in vidimo, vsak imel dostop do vseh vrst tajnih podatkov. Zato, malo v šali, malo zares, v Slovenski nacionalni stranki razmišljamo, da bi predlagali sploh ukinitev obstoja tajnih podatkov. S tem bi znižali stroške poslovanja vseh tistih, ki zato skrbijo. Ker, kot kaže, bo vsak imel zdaj dostop do vseh vrst podatkov. Če pa že nimamo teh podatkov, jih pa tako ali tako zasledimo v medijih. Malo v hecu, malo zares, dajmo ukiniti te tajne podatke, ker drugače ne vem, kam bomo prišli. Kot rečeno, v Slovenski nacionalni stranki vemo, da je takšen zakon potreben. Resno opozarjamo na razliko med pojmom ničnosti v primerjavi z Obligacijskim zakonikom. Opozarjamo na reševanje tajnosti podatkov. Na koncu dodajam, da nasprotovali zakonu v Slovenski nacionalni stranki ne bomo.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil mag. Borut Sajovic. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Prijazen dober dan vsem skupaj, še posebej gostjama iz Ministrstva za finance in vam, kolegice in kolegi! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo ta zakon podprli. Kajti, Zakon o javnem naročanju na vodnem, energetskem in transportnem področju in področju poštnih storitev je pravzaprav zakon dvojček Zakona o javnem naročanju. Vsebinsko sta si zakona zelo zelo podobna oziroma celo enaka. Ta, o katerem pa govorimo ta trenutek, pa ima določene specifike. Pred časom je bila sprejeta novela Zakona o javnem naročanju, ki je urejala javnonaročniška razmerja in Vlada je pripravila tudi posodobitev tega zakona. Za nas bistvena novost je, tako kot pri Zakonu o javnem naročanju, da se prepreči glavnim izvajalcem, da bi prek ustanavljanja hčerinskih družb nominirale njih za podizvajalce, le-te pa bi svoje podizvajalce še naprej, s čimer se onemogočajo neposredna plačila. Kot smo že večkrat izpostavili, v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije to rešitev podpiramo, jo tudi pozdravljamo. Čeprav tudi mi, kot že večkrat poprej, ugotavljamo, da je samo z zakonodajo tovrstna početja težko ali praktično nemogoče preprečiti, kajti vedno znova se nam dogaja, da se najde pot kot obvod ali pa izigravanje zakonodaje. Glavna težava po našem mnenju je namreč poslovna kultura in da nimamo vzpostavljenih ustreznih nadzornih mehanizmov, predvsem pa da ni učinkovitega, mogoče tudi bolj drastičnega sankcioniranja. Se pa v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije nadejamo, da smo s tem dejanjem zaprli pa vsaj eno, očitno zelo razširjeno in popularno pot izigravanja zakonodaje in pa s tem tudi preprečili posledično oškodovanje resničnih, pravih podizvajalcev, ki kot zadnji člen v verigi največkrat ne dobijo tistega, kar jim pripada, in so tudi ranljivi. Bomo pa o tej temi danes še govorili pri zadnji točki. Z novelo se omogoča tudi možnost sprememb odločitev o oddaji javnega naročila, kadar naročnik spregleda kakšen podatek in zaradi tega sprejme nepravilno odločitev. Dodatno pa se opredeljujejo tudi razlogi za odstop od sklenitve pogodbe. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije se nam zdi nadalje tudi v redu odločitev, da obstaja možnost odstopa od sklenitve pogodbe, ker se določa, da se lahko to stori v primeru, ko se ugotovi, da obstaja možnost, da je vsebina pogodbe posledica kaznivega dejanja, ali pa na drugi strani, če so po sprejemu odločitve o oddaji naročila nastale izredne okoliščine, ki jih naročnik ni mogel predvideti, ni mogel nanje vplivati in je sklenitev pogodbe z izbranim ponudnikom nesmiselna, ker seveda ta – že v naprej se ve –, pogodbenih obveznosti ne bo mogel izpolniti. Tako se je iz javnega naročila izločil ponudnik, ki je v stečaju, pri katerem je bil njegov član upravnega odbora, nadzornega sveta ali zastopnik v zadnjih dveh letih član upravnega odbora, nadzornega sveta, zastopnik ali pa lastnik 25 % deleža v podjetju, ki je šlo v teh dveh letih v stečaj, prisilno poravnavo ali pa v likvidacijo. Med drugimi rešitvami se tudi bolj natančno ureja postopek in pa možnost vpogleda neizbranih ponudnikov v ostale ponudbe. To je bilo nekaj glavnih razlogov, zakaj bo podpora Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije temu zakonu popolna in pa enotna ob zavedanju in ob opominjanju, da seveda, generalno gledano, v zakonodaji Slovenije na področju javnega naročanja manjka še zelo zelo veliko in smo daleč od idealne zgodbe, torej za vse nas skupaj – v bodoče nas čaka na tem področju še veliko dela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Vili Rezman. Prosim.
Dober dan vsem. Hvala lepa, gospod predsednik za besedo. V uvodni predstavitvi dela na matičnem delovnem telesu je bilo že povedano, da smo poslanci Poslanske skupine nepovezanih poslancev imeli celo vrsto predlogov, dopolnitev, pripomb, mi smo menili, da tudi izboljšav obstoječega teksta, in da večina tega, kar smo predlagali, ni bilo sprejeto. Deloma so se naši pomisleki ali predlogi upoštevali, po večini pa, kot pravim, ne. Vendar to ni razlog, da mi ne bi še naprej podpirali ministrstva in Vlade v naprezanjih, da spremenita javnonaročniško zakonodajo. Tako, kot smo podprli spremembe Zakona o javnem naročanju, bomo tudi spremembe Zakona o javnem naročanju na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev. Tudi ta zakon bomo podprli in domnevamo, da bo tudi napovedani zakon o javnem naročanju na področju obrambe in varstva pripravljen enako dobro, da bo lahko deležen podpore. To podporo zagotavljamo zavoljo tega, ker so razmere takšne, da kličejo po spremembah. Ne samo razmere pri nas – te so itak v nebo vpijoče –, tudi razmere, ki so posledica sprememb zakonodaje v Evropski uniji in tudi tamkajšnjih razmer so takšne, da terjajo spremembe in Vlada in ministrstvo jim skušata po najboljši moči slediti. Ocenjujemo, da so ukrepi, ki jih prinaša zakon, ustrezni, po večini deležni naše podpore. O nekaterih bomo pa tudi danes izrekli svoje pomisleke. Javna naročila so izredno pomemben del gospodarskih aktivnosti, in sicer lahko v obe smeri: prek korektnega, tekočega, ustreznega javnega naročanja in izvajanja nabav in investicij lahko usmerjamo tudi naše gospodarske tokove, lahko pripomoremo kaj k razvoju. V primeru, ko se zatika na tem področju, pa imamo zelo pogosto za posledice razvojne in gospodarske blokade, tako v malem pa tudi v večjem obsegu lahko. Zato mi menimo, da so ambicije Vlade oziroma ministrstva, predlagatelja tega zakona, da se vsi ti postopki uredijo kolikor se da podrobno in jasno, da se uredijo tako, da ne bo dvomov, da se uredijo tako, da bodo postopki tekli hitro, tudi takrat, kadar pride do revizij, in da bodo seveda pravični do tistih, ki so pritožniki in do tistih, ki so naročniki. Torej vsi ti cilji, ki jim Vlada skuša slediti, so za nas vredni podpore. Rekli smo pa, da nekaj amandmajev ni bilo podprtih in se ponavljajo. Naj samo v zelo kratkih besedah omenim, kaj menimo, da bi bilo dobro podpreti, tudi danes. Eden izmed amandmajev govori o sestavi Državne revizijske komisije in o pogojih za to, da je lahko nekdo v to komisijo v Državnem zboru tudi imenovan. Menimo, da ti pogoji niso najbolj ustrezni, predvsem zavoljo tega ne, ker so preveč izločevalni. Izločevalni v tem smislu, da je lahko član Državne revizijske komisije samo univerzitetni diplomirani pravnik s pravniškim državnim izpitom in še dodatne pogoje člen določa. Ocenjujemo, da je prav, da je pravna stroka ustrezno zastopana, vendar so javna naročila tako zelo široko področje po vsebini, da bi bilo prav in možno dopustiti, da so tudi drugi ustrezni strokovnjaki zastopani v tej komisiji. Ne vidimo razloga, zakaj ne bi mogel biti član komisije, na primer, gradbeni inženir ali arhitekt ali ekonomist, ker to zadeva tudi njihove stroke. In tisto splošno znanje, pravno, ki je potrebno, se da tudi pridobiti, tudi strokovnjakom, ki imajo drugačno strokovno usmeritev. Zato predlagamo to spremembo, ki v grobem pomeni zgolj to, da se dopusti tudi drugim strokovnjakom, da so lahko člani te revizijske komisije. Podpiramo pa amandma, ki ga je vložil Zares v zvezi z dostopnostjo do tajnih podatkov.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Bogdan Čepič. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav državni sekretarki s sodelavko, kolegice in kolegi! Ob tej gospodarsko in finančno zaostreni situaciji je za celoten gospodarski sektor izjemno pomembno področje javnega naročanja. Praviloma je na tem področju zagotovljen denarni tok, gre namreč za financiranje iz javnih sredstev. Se pa pri javnem naročanju, tako kot drugod, pojavljajo nepravilnosti, tako na strani ponudnikov kot naročnikov. Nekateri ponudniki, tudi ko je razpis opravljen korektno, a niso dobili naročila, še vedno iščejo pravne poti, da bi mogoče pridobili naročilo, največkrat pa samo zato, da se oteži izbranemu ponudniku storitve ali dobave blaga, da čim kasneje začne z delom ali dobavo blaga, in mu na ta način povzročajo poslovno škodo. Ne bi želel sedaj omenjati posameznih primerov, a jih je kar nekaj in se vlečejo že predolgo, investicije in dobave v tem kriznem času pa kar ne stečejo. Cilj predlaganega zakona je torej zagotoviti učinkovito pravno varstvo ponudnika, naročnika in javnega interesa v postopkih oddaje javnih naročil, ter racionalizacija postopkov pravnega varstva, ki poteka pred naročnikom in Državno revizijsko komisijo. Predlog zakona ureja tudi varstvo na področju obrambnega in varnostnega interesa v postopkih oddaje javnih naročil. Poleg pravnega varstva, ki poteka pred naročnikom in Državno revizijsko komisijo pred sklenitvijo pogodbe o izvedbi javnega naročila, se s Predlogom zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja uvaja tudi pravno varstvo po sklenitvi pogodbe o izvedbi javnega naročila, in sicer z uveljavljanjem ničnosti pogodbe v sodnem postopku pred enim od slovenskih okrožnih sodišč, katerega pristojnost se določi z zakonom, ki ureja sodišča. Novi zakon o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja se od veljavnega Zakona o reviziji postopkov javnega naročanja razlikuje predvsem zaradi določb, ki se nanašajo na postopkovne izboljšave, zlasti tiste časovne narave, na uvajanje institutov, ki bodo omogočili še racionalnejše izvajanje postopkov pravnega varstva, in na ukinjanje tistih institutov, ki so se v praksi pokazali kot neučinkoviti in nepotrebni in so postopke samo podaljševali in ne krajšali, pritožniku pa največkrat dajali lažna upanja, da bo po pritožbeni poti dobil javno naročilo in ne na način konkurenčnosti, kar mora biti pri javnih naročilih pravilo. Z namenom racionalizacije in skrajšanja postopkov revizije se roki v predrevizijskem postopku, to je postopku pravnega varstva, ki poteka pred naročnikom, nekoliko skrajšajo. Državni revizijski komisiji pa se zaradi vse večje zahtevnosti postopkov pravnega varstva zagotovi možnost daljšega odločanja, s čimer se zagotavlja pravilnost in zakonitost odločitve Državne revizijske komisije. Glede na to, da zoper odločitev Državne revizijske komisije pravno varstvo ni zagotovljeno, je zagotavljanje zakonitosti njenih odločitev še toliko bolj pomembno. Interes naročnika je, da se postopek javnega naročanja in pravnega varstva čim hitreje zaključi, zato je omenjeno skrajšanje rokov v predrevizijskem postopku utemeljeno in potrebno. Na ta način se poudarja tudi načelo hitrosti postopka. Na racionalizacijo postopka pravnega varstva pred Državno revizijsko komisijo – tako imenovani revizijski postopek – vpliva tudi uvedba razjasnjevalnega sestanka in možnost pridobitve strokovnih mnenj in angažiranje neodvisnih strokovnjakov in izvedencev za razjasnitev posameznih strokovnih vprašanj. Na ta način lahko Državna revizijska komisija na hitrejši način pridobi vsa potrebna pojasnila in stališča za ugotovitev dejanskega stanja in sprejem zakonite odločitve v revizijskem postopku. Postopek revizije javnega naročila bo od uvedbe novega zakona nekoliko krajši tudi zaradi avtomatičnega posredovanja zahtevka za revizijo, s katerim vlagatelj ni uspel, Državni revizijski komisiji. Po sedaj veljavni zakonodaji je naročnik pozval vlagatelja, da se izjasni, ali si želi nadaljevati postopek pravnega varstva pred Državno revizijsko komisijo in šele nato dokumentacijo odstopil v obravnavo navedeni komisiji. Glede na nove zakonodajne rešitve bo naročnik posredoval zahtevek za revizijo, kateremu ni ugodil, Državni revizijski komisiji po uradni dolžnosti. Na racionalizacijo postopka revizije javnega naročanja vpliva tudi določba, s katero se onemogoča večkratno uveljavljanje pravnega varstva zoper iste kršitve v posameznih postopkih oddaje javnega naročila. Poslanska skupina bo podprla amandmaje koalicije in ne bo podprla amandmajev Poslanske skupine nepovezanih poslancev predvsem zato, ker menimo, da je potrebno, da Državna revizijska komisija deluje kot sodni tribunal in svoje odločitve sprejema na podlagi strokovnih mnenj, ki jih pridobiva v predhodnem postopku revizije in pravno korektno, zato se od predsednika in članov Državno revizijske komisije zahteva, da imajo pravniški državni izpit. Zaradi vsega navedenega bo poslanska skupina Socialnih demokratov podprla Predlog zakona o pravnem varstvu v postopkih javnih naročanja, ker želimo preprečiti zavlačevanje javnega naročanja v okviru pritožb, ko so te neopravičene.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Rado Likar. Prosim.
Še enkrat hvala za besedo. Pri noveli zakonov bi morali predlagatelji, v konkretnem primeru Vlada, izhajati predvsem iz pomanjkljivosti veljavne ureditve, ki so se pokazale pri izvajanju zakonov, in s spremembami slediti odpravljanju teh anomalij. Namesto tega smo vedno bolj priča hipernormiranosti na vseh področjih, tudi zakon o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja ni nobena izjema, saj se je njegov obseg skoraj podvojil, rešitve pa so slabše kot v veljavnem zakonu. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo pričakovali, da bo predlagatelj novelo zakona izkoristil za dvoje: prvič, za zagotavljanje učinkovitega pravnega varstva v postopkih javnega naročanja, in drugič, za povečanje racionalnosti pri odločanju v revizijskih oziroma pritožbenih postopkih in za preprečitev zlorab postopkov, torej za debirokratizacijo postopkov. Kljub temu, da v ciljih predlagatelj, torej Vlada izhaja iz zgornjih načel, besedilo zakona govori o nasprotnem. Iz tega razloga smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagali številne amandmaje in vsi so bili na matičnem odboru zavrnjeni. Predlagali smo dva nivoja odločanja v postopkih zagotavljanja pravnega varstva – revizijski in sodni nivo, ker po našem mnenju predrevizijski postopek ne omogoča večje stopnje pravnega varstva ponudnikov, podaljšuje pa postopke izvedbe javnega naročila. Predlagali smo tudi, da se pri ščitenju oziroma zagotavljanju javnega interesa v teh postopkih določi samo en organ – Državno pravobranilstvo – in ne štirje, kot to določa novela zakona, ker s tem ni javni interes nič bolj zaščiten, nejasne opredelitve pa ne prispevajo k racionalnosti postopkov. Menimo tudi, da ni nobene potrebe, da se mandat predsednika revizijske komisije podaljšuje na osem let, kot da bi ta vlada želela pokadrirati vse najpomembnejše funkcije v tej državi še za dva prihodnja mandata. Predlagali smo tudi ostrejše starostne pogoje za zasedbo te funkcije, saj so po našem mnenju na takšnem mestu pomembne izkušnje s področij, ki jih Državna revizijska komisija obravnava. Pred dnevi smo v medijih poslušali enega od ministrov, ki je resignirano ugotavljal, da pravno varstvo v postopkih javnega naročanja omogoča zlorabe postopka in da je zaradi tega ogroženo koriščenje evropskih sredstev. Novela zakona, ki je pred nami, takšnih primerov, kot je bil konkretni, ne preprečuje. Še več, odpira nove možnosti za zlorabe postopkov. Namesto stokanja ministrov pred kamerami o tem, kako so v teh postopkih nemočni, bi pričakovali, da bodo v okviru Vlade predlagali zakone, ki bodo na učinkovit in jasen način urejali posamezna razmerja. Ker predlog zakona ne pomeni nobene dodane vrednosti na področju pravnega varstva v postopkih javnega naročanja, odpira pa celo možnost koruptivnih ravnanj v posameznih fazah postopkov, je ni mogoče podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 17. 5. 2011. Prehajamo k 13. členu in v razpravo dajem 13. člen ter amandma poslanskih skupin SD, Zares in LDS. Želi kdo razpravljati o tem amandmaju? Ugotavljam, da želje po razpravi ni, zato zaključujem. Prehajamo na amandma k 14., 15., 26. in 52. členu. Ker je ta prvi amandma k 14. členu vsebinsko povezan z amandmaji istih predlagateljev k 15., 16. in 52. členu, bomo o njih razpravljali skupaj, torej, kot rečeno, v razpravo dajem 14., 15., 26. in 52. člen ter amandmaje poslanskih skupin SD, Zares in LDS k tem členom. Želi kdo o tem razpravljati? Ugotavljam, da ne želi. Zato zaključujem razpravo o teh členih. Prehajamo k 31. členu in dajem v razpravo 31. člen ter amandma poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 31. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 44. členu in v razpravo dajem 44. člen ter amandma poslanskih skupin SD, Zares in LDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajamo k 61. členu in v razpravo dajem 61. člen ter amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Želi kdo razpravljati? Ja. Prosim, Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ker tako lepo tekoče teče, bi bilo skoraj škoda to prekiniti, pa vendar. Ker na odboru ni bilo kaj dosti razprave o tem, zakaj takšna zahteva po ekskluzivni izobrazbi za to, da je nekdo lahko član Državne revizijske komisije, morebiti le slišimo kaj odgovorov s strani predstavnice Vlade oziroma ministrstva na to temo. Nam se pač zdi, da – ob vsem spoštovanju pravne stroke – ob tem, da vemo, da govori predstavnica ministrstva celo o nekem sodnem tribunalu, kamor pravna stroka sodi, vendarle ne more biti takšna revizijska komisija omejena na en sam profil ljudi. Prav gotovo je tudi mnogo drugih, ki so usposobljeni ali z izkušnjami, ki so zahtevane, in ki lahko to manjkajoče znanje pridobijo, da bi lahko sodelovali pri konkuriranju za tovrstne naloge. In res ne vidimo prav posebnega razloga, zakaj tisti, ki so, na primer, specialisti za razpise že vrsto let, ki pripravljajo razpise – zaradi tega, da lahko pripravijo dobre razpise, morajo poznati tudi običaje in navade drugih, ki konkurirajo na različnih razpisih –, zakaj tisti, ki so potem pogosto tudi prisotni na javnem odpiranju ponudb in imajo nek širok pregled, kaj se na tem področju dogaja, in zakaj tisti, ki kasneje, recimo, ko ne uspejo, naredijo pokalkulacije in razmišljajo, kaj v postopku ali v čem drugem je lahko drugačnega, da bodo uspešni pri konkuriranju – zakaj torej ti ljudje, ki imajo bogato znanje, ne morejo sodelovati? Samo zato, ker nimajo prave diplome v rokah. Imajo pa morebiti, ne vem, 20, 30-letne izkušnje, imajo morebiti ne samo strokovno, tudi osebnostno in drugo zrelost, ki je potrebna najbrž pri takšnih zelo pomembnih odločitvah o katerih se govori na Državni revizijski komisiji. Mi menimo, da bi bilo prav, da bi se tudi drugim strokovnjakom odprla vrata. Zagotavlja se pa, z našim amandmajem, kljub temu prisotnost strokovnega znanja s področja prava in pravniški državni izpit. Tako, da temu, čemur sledi Vlada, skušamo slediti tudi mi. Je pa še nekaj drugih pogojev, vzamemo v razmislek. Mogoče nenavadno, da je pri 30. letih nekdo pa primeren, če je pravnik, če je unoverzitetni diplomirani pravnik, če ima pravniški državni izpit in če ima že šest let delovnih izkušenj, kar bo zelo težko nabral do 30. leta. Če seštejemo študij, pravniški državni izpit in zahtevanih šest let izkušenj – in tudi, če bo imel perfektno strokovno znanje –, morebiti trideset let ni meja, pri kateri bi lahko rekli, da so tudi po izkušnjah in osebnostno dozoreli ljudje, tako, da lahko odločajo o revizijah, ki lahko gredo v stotine milijonov evrov. Tako, da pač prosimo za ponovni razmislek pred odločanjem in morebiti še kak odgovor s strani državne sekretarke.
Besedo ima predstavnica Vlade, Mateja Vraničar, državna sekretarka na Ministrstvu za finance. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Kot sem poudarila že v današnjem uvodu in tudi na seji Odbora za finance, želimo s spremembami, ki jih predlog zakona uvaja na področju organizacije in delovanja Državne revizijske komisije, le-to še z dodatnimi ukrepi približati statusu tribunala, kar omogoča v večini primerov, bom rekla, odločanje in dokončno odločitev Državne revizijske komisije, brez tega, da bi bilo treba zagotoviti še naslednjo stopnjo nekega pravnega varstva, razen v izjemnem primeru – te ničnosti. Zato, da bi lahko zagotovili oziroma da bi se približali statusu tribunala, smo v predlogu zakona predvideli tako podaljšanje mandata, predsednika in članov Državne revizijske komisije, kot tudi izobrazbeno strukturo le-teh. Naj omenim, da v dosedanji ureditvi so pravniki predsednik in dva člana Državne revizijske komisije in vsi trije morajo imeti pravniški državni izpit. Dva člana pa imata lahko izobrazbo ekonomske in tehnične smeri. S predlogom amandmaja pa je predvideno, da imata predsednik in dva člana sicer izobrazbo pravne smeri, vendar samo predsednik naj bi imel opravljen tudi pravniški državni izpit, torej naj bi samo predsednik izpolnjeval pogoje, ki jih sicer zakonodaja predpisuje za sodno vejo oblasti. Zdi se nam, da se s predlaganim amandmajem oddaljujemo od namena, ki smo ga želeli doseči z uveljavitvijo teh sprememb v zakonu in zaradi tega samega amandmaja ne podpiramo. Kar pa se tiče v bistvu dopolnjenih 30 let starosti, to je minimalna starost, ki jo predvidevamo za predsednika oziroma člane Državne revizijske komisije. Ključno seveda pa je, da izpolnjuje vsebinske pogoje, torej, da ima šest let delovnih izkušenj na področju javnih naročil in ustrezno izobrazbo, kar pomeni, da bo nekdo moral biti zelo priden študent in hkrati v bistvu takoj na začetku svoje poklicne poti tudi začeti opravljati odgovorne naloge na področju javnih naročil, da bo ta pogoj 30 let dejansko prišel v poštev; je pa neki minimum, ki je nekako določen standardno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, gospod Vili Rezman.
Na kratko. To o sodnem tribunalu, to smo slišali, vendar je vprašanje, ali je to zdaj tisto, na kar moramo mi pristajati, da bomo Državno revizijsko komisijo tiščali tako rekoč v sodno vejo oblasti? Saj to ni sodna veja oblasti, to je neodvisen organ, ki odloča sam, ki pa ima tudi – ker imamo tri postopke - predrevizijskega, revizijskega in sodnega – še nekoga, ki lahko o njegovih odločitvah odloča tudi drugače. Kar se tiče tega, da morajo biti ravno pravniki, diplomirani pravniki s pravniškim državnim izpitom, pa je seveda neka pomanjkljivost te odločitve opazna že iz samega zakona, saj tudi predlagatelj zakona predvideva, da je to določena hiba, da je to enostransko znanje, in zato odpira možnost najemanja zunanjih strokovnjakov. Če je lahko nekdo kot zunanji strokovnjak, recimo dovolj kvalificiran in sicer usposobljen za zunanjo strokovno svetovanje tem, ki odločajo, potem bi verjetno smel biti tudi sam član, bi rekel, takšne komisije, in morebiti za področja, ki jih sam ne obvladuje dovolj, poprositi za svetovanje zunanjega strokovnjaka. Tukaj je neka razpoka v konsistentnosti, po moji sodbi.
Želi še kdo razpravljati? Gospod Bogdan Čepič, prosim.
Hvala lepa za besedo. Res je bilo na Odboru za finance in monetarni sistem kar nekaj razprave o tem členu in o teh dopolnitvah, ampak takrat, ko smo seveda poslušali razlago, da gre seveda za dokončno odločitev Državne revizijske komisije, zoper katero seveda ni pritožb, da gre dejansko za sodno odločitev, kako se bo izvajalo oziroma ne bo izvajalo javno naročilo in ko je ta odločitev dokončna – v predhodnih postopkih so pa seveda vsa strokovna mnenja in vse te stvari –, je po mojem mnenju seveda izjemno pomembno, da imamo to pravno, korektno izpeljano. S tem se bomo izognili vsem izrednim pravnim sredstvom, ki bi lahko pripeljali te stvari še potem nadalje na raznorazna sodišča. Jaz mislim, glede na to tudi, da Državna revizijska komisija lahko dela v senatu ali posamezno, pomeni, da – če bi seveda imeli tudi ljudi z drugo izobrazbo, ki so lahko popolnoma tako usposobljeni, ki bi lahko seveda izvajali zagotovo tudi kvalitetne odločitve pa te stvari, pravno pa nemogoče tako, ker so pravna znanja posebna in ne bi imeli pravniškega državnega izpita, ki mu daje neko pravico odločanja v imenu nekoga –,bi vse te odločitve lahko bile sporne s tega vidika. In s tega vidika se mi zdi zelo pomembno, da je Državna revizijska komisija po izobrazbi enoznačna, torej pomeni pravna, da imajo vsi pravniški državni izpit in da so odločitve na tem področju pravzaprav tako, kot sodišče, kot sodni tribunal, in s tem skrajšamo nekatere postopke, razen takrat, kadar bi se uporabljala izredna pravna sredstva. Kar se pa tiče 30 let, verjetno nikogar ne bo, ki bi seveda te pogoje izpolnjeval. Jaz mislim, glede na stališča, ki so bila že predstavljena – zakaj ne nekoliko starejša ali pa več znanj –, šest let je potrebnih znanj s področja javnega naročanja, za predsednika tri leta v sami Državni revizijski komisiji. Mislim, da je varovalk kar nekaj, ki omogočajo, da ljudje lahko suvereno odločajo o stvareh. Državna revizijska komisija ne odloča o vsebini razpisa, ampak o pravni korektnosti izvedbe vsega tega in s tega vidika se mi zdi, da je to določilo o strukturi in izobrazbi te Državne revizijske komisije zelo dobro zastavljeno. Ima pa seveda Državna revizijska komisija dovolj možnosti, da strokovno pridobi takrat, kadar presega pravno znanje oziroma znanje teh pravnikov na drugih področjih, ker potem bi bilo seveda vprašanje, ali naj bodo to ekonomisti, ali naj bodo to gradbeniki, ker gre največkrat za gradbene stvari, ali naj bodo to strojniki, kadar gre seveda za strojne stvari. Gre za kup področij, ki jih seveda to pokriva. Sam pa ocenjujem in izkušnje, ki jih imam na tem področju kažejo, da če že Državna revizijska komisija mora pogledati, ali je bilo pravno korektno izpeljano, zato imamo seveda v našem sistemu izobražene pravnike. Hvala.
Hvala lepa. Prosim. Vili Rezman želi razpravljati.
Najprej bi rekel, da jaz zdaj verjetno ne razumem vsega tega, o čemer se govori, ker nikoli nisem razumel, da Državna revizijska komisija sprejema sodne odločitve, kot je bilo rečeno. Ali je zdaj državna revizijska komisija poslala sodišče po volji nekoga? Najbrž ne. Kar se pa tiče primernosti in potrebnosti pravnega znanja, mi temu ne oporekamo. Samo mi nismo prepričani, da morajo biti samo pravni strokovnjaki, da je treba imeti v takšni komisiji morebiti tudi kakšno drugo znanje. Lahko je nekdo perfekten pravnik, obvlada pravne postopke in tako naprej, pa morebiti nima kaj veliko znanja o vsebini, o kateri pa bo kot pravnik odločal. In, če je tako hudo, da bi bil v Državni revizijski komisiji kdo, ki ni pravnik s pravniškim državnim izpitom – sedaj pa so tam takšni – kako to, da ni analize, kaj vse je bilo zavoljo tega narobe, da je treba to sedanjo ureditev spremeniti tako, da izločimo vse tiste, ki niso pravniki.
Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo k 61. členu in prehajamo k 63. členu. V razpravo dajem 63. člen in amandma Poslanske skupine Zares. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O NEPREMIČNINSKEM POSREDOVANJU V DRUGI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Bi moral pozvati predstavnika Vlade, da predstavi zakon, vendar ga [[...]]Zdaj sem dobil obvestilo, da je minister na poti, zato lahko rečemo, lahko je na poti iz Lendave, lahko pa je iz Bežigrada. Upamo, da iz Bežigrada, zato prekinjam sejo za 5 minut, če se strinjate, in bomo nadaljevali čez pet minut. Če pa ne bo, potem bomo takrat nadaljevali. Se pravi, nadaljujemo ob 10.07.
Spoštovane kolegice in kolegi, nadaljujemo s prekinjeno sejo. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem posredovanju v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima dr. Peter Gašperšič, državni sekretar na Ministrstvu za okolje in prostor. Prosim.
Hvala, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane gospe in gospodje poslanci! Državnemu zboru Republike Slovenije je Vlada v obravnavo predložila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem posredovanju. Glavni razlog za pripravo predloga sprememb in dopolnitev zakona in cilj tega predloga je uskladitev slovenskega pravnega reda z dvema direktivama Evropske unije, in sicer direktivo, ki ureja priznavanje poklicnih kvalifikacij, in direktivo o storitvah na notranjem trgu. Predlog zakona tako sledi načelom, ki jih direktiva postavlja za opravljanje storitev in dejavnosti ponudnikov s sedežem v Evropski uniji, in sicer: načelu upravnih poenostavitev, prepovedi diskriminatornega obravnavanja, utemeljitve zahtev s pomembnimi razlogi v javnem interesu, prepovedi podvajanja enakovrednih zahtev ponovnega preverjanja dokazil in podobno. Med določbami Zakona o nepremičninskem posredovanju, ki se spreminjajo zaradi zahtev Direktive 2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu, so omogočanje tujim nepremičninskim družbam in tujim državljanom opravljati storitve posredovanja na območju Republike Slovenije. Zakon tako ureja možnost trajnega ali občasnega opravljanja dejavnosti posredovanja v prometu z nepremičninami na območju Republike Slovenije, pri čemer morajo tujci pridobiti status nepremičninskega posrednika. Dosedanji pogoj vzajemnosti za opravljanje dejavnosti posredovanja v prometu z nepremičninami za državljane EU in državljane drugih držav je po direktivi o storitvah na notranjem trgu prepovedana zahteva. Ta pogoj je treba obvezno črtati iz zakona, razen za državljane tretjih držav, pri katerih še vedno ostaja kot pogoj za priznanje statusa nepremičninskega posrednika. Tuja nepremičninska družba mora, prav tako kot slovenska nepremičninska družba, ob pričetku opravljanja dejavnosti posredovanja v prometu z nepremičninami v Republiki Sloveniji in ves čas opravljanja te dejavnosti imeti zavarovano odgovornost za škodo, ki bi jo utrpel naročitelj ali tretja oseba z izvajanjem storitev posredovanja v Republiki Sloveniji. Zavarovanje za tujo družbo ni pogojeno s sklenitvijo zavarovanja v Republiki Sloveniji, mora pa biti sklenjeno pred pričetkom opravljanja dejavnosti posredovanja na našem ozemlju, in sicer za vas čas posredovanja. Predlog zakona tudi ureja opravljanje dejavnosti posredovanja brez pogojevanja glede poslovnih prostorov, ki jo predpisuje dosedanji zakon. Po dosedanji ureditvi je morala imeti nepremičninska družba zagotovljene ustrezne prostore, ki so potrebni in primerni za opravljanje storitev posredovanja, pri čemer se za ustrezen prostor šteje vsaj en prostor, ki se ločeno od ostalih uporablja za individualne razgovore s strankami, če ima nepremičninska družba več kot enega zaposlenega. Predlog sprememb in dopolnitev nepremičninskega zakona predvideva opustitev določenih administrativnih zahtev za državljane Republike Slovenije. Posameznik, ki pridobi certifikat iz naslova pridobljene poklicne kvalifikacije – posrednik, posrednica za nepremičnine –, lahko prične z opravljanjem dejavnosti posredovanja v prometu z nepremičninami z vpisom v imenik nepremičninskih posrednikov, ne da bi mu bila izdana posebna odločba. S tem dejanjem pridobi posameznik status nepremičninskega posrednika. Se pravi, že zgolj z vpisom v imenik. Predlaga se tudi uskladitev kazenskih določb, in sicer s prevedbo zneskov iz tolarjev v evre. Prav tako se predlaga noveliranje 34. in 36. člena veljavnega zakona, glede na vsebinske spremembe določb zakona in novo vrednotenje zneskov, ki se odmerjajo nepremičninskim družbam, odgovornim osebam le-teh in nepremičninskim posrednikom. Z novelo se s prehodno določbo uredi tudi zaključek že začetih postopkov pred uveljavitvijo teh sprememb in dopolnitev, in sicer na ta način, da se postopki glede zahtev za priznanje statusa nepremičninskega posrednika, začeti pred uveljavitvijo tega zakona, končajo v skladu z Zakonom o nepremičninskem posredovanju iz leta 2006. Predlagamo, da Državni zbor potrdi predlagane spremembe in dopolnitve zakona. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici Bredi Pečan. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Dober dan vsem prisotnim, posebej gospodu državnemu sekretarju! Odbor za okolje in prostor je obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem posredovanju po tem, ko je Vlada predlog zakona vložila v proceduro in ob predlogu, da bi se predlog zakona obravnaval po skrajšanem postopku. Vendar sta tako Kolegij predsednika Državnega zbora kot kasneje Državni zbor sprejela odločitev, da se predlog zakona obravnava po rednem postopku. Na zahtevo skupine poslank in poslancev pa je bila opravljena tudi splošna razprava na 26. seji Državnega zbora, po kateri je Državni zbor sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Nato je, kot rečeno, Odbor za okolje in prostor 5. maja 2011 na svoji 29. seji obravnaval predlog zakona v drugi obravnavi. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, Državnega sveta, Zveze potrošnikov Slovenije, Gospodarske zbornice Slovenije – Zbornice za poslovanje z nepremičninami, Inštituta za nepremičnine, d. o. o., in Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Odbor je bil poleg z osnovnim gradivom seznanjen še z mnenjem Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, mnenjem Državnega sveta, pripombami Zveze potrošnikov Slovenije ter s pripombami in predlogi amandmajev Gospodarske zbornice Slovenije – Zbornice za poslovanje z nepremičninami. Po uvodni dopolnilni obrazložitvi členov predloga zakona s strani predstavnika Vlade, predstavitvi mnenja Zakonodajno-pravne službe, stališča Državnega sveta in pripomb Gospodarske zbornice Slovenije – Zbornice za poslovanje z nepremičninami, je odbor v okviru druge obravnave predloga zakona opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih. V poslovniško določenem roku so amandmaje vložile poslanske skupine Socialnih demokratov, Zares in DeSUS ter Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije k 3., 9. in 10. členu, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke pa k 3. členu predloga zakona. Odbor je sprejel amandmaja poslanskih skupin Socialnih demokratov, Zares in DeSUS ter Poslanskega kluba LDS k 9. in 10. členu ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 3. členu predloga zakona. S sprejetjem amandmaja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 3. členu je postal brezpredmeten amandma štirih poslanskih skupin. Odbor je na podlagi razprave, mnenja Zakonodajno-pravne službe in predlogov predstavnika predlagatelja predloga zakona sprejel svoje amandmaje k 2., 4., 5., 6., 8., 11., 12. in 14. členu. Odbor je po opravljeni razpravi o posameznih členih predloga zakona ter po opravljeni razpravi in glasovanju o amandmajih, v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala.
Hvala lepa. Ker je Državni zbor na 26. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, prestavitev stališč poslanskih skupin ni možna, zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 17. maja 2011. Prehajamo na 6. člen in v razpravo dajem 6. člen in amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? Prosim, Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Glede tega amandmaja v bistvu ni kaj dosti povedati, vendar je pa treba reči nekaj besed, zakaj je sploh ta amandma potreben. Namreč, sam zakon je eden od tistih nepotrebnih zakonov, s katerimi se ukvarjamo v Državnem zboru v tem mandatu. Namreč, ne prinaša ničesar, bi pa lahko rekli, da je spodbujen prav gotovo iz določenega lobija. Vesel sem in tudi v SDS smo veseli, da nam je uspelo spremeniti bistveni del vsebine, in sicer, kolikšne so provizije, ki so bile vsekakor glavni namen in glavna vsebina tega lobija, da spreminja ta zakon. To smo uspeli spremeniti in vrniti v začetno stanje, in bi lahko rekel, da je to tudi najpomembnejši uspeh te razprave v Državnem zboru. Ko smo to spremenili, se je tisti trenutek pokazalo, da zakon kot tak nima nobene vrednosti, nobene dodane vrednosti, zato ni bil potreben in je samo zapravljanje časa. Glede na to, da se je spremenil tisti glavni namen, to se pravi provizije – kar je vrnjeno v začetno stanje –, je vse ostalo samo še neka forma, zato, da pač pripeljemo do konca. Ne bi bilo nič narobe, če bi celoten zakon zavrnili, ne bi se nič izgubilo, ampak nisem tako velik optimist, da bi se to zgodilo. Sam ta amandma, o katerem govorimo, in potem mislim, da je še eden, ne naredi nobene škode, neke koristi pa tudi ne bo. Bi pa lahko rekel, da bi lahko bil opomin, da takšnih zakonov ne bi sprejemali. Eden takih najbolj odmevnih je bil tisti zakon o tehničnih karakteristikah, ki pa je bil kasneje tudi umaknjen in je ministrica sprevidela, da so jo verjetno nekateri speljali na tanek led, ampak pozitivno je že to, da je sprejela tisto napako in priznala, da je bila verjetno zavedena, tu pa verjetno ne bi bilo nič hudega. Tako, najboljše bi bilo če bi zakon zavrnili, če pa to ne pride v poštev, dobro, pa tudi ta amandma, če bo sprejet ne bo nič hudega, nima pa nobene dodane vrednosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo? Ja, prosim, Alojzij Potočnik in potem Franco Juri in potem Breda Pečan.
Najlepša hvala za besedo. Diskutiral bom pravzaprav o enakih ali istih členih kot kolega Petan. Prvotni predlog je namreč odpravljal najvišje dovoljene provizije in 9-mesečni rok trajanja posredniških pogodb, pri čemer pa slednje ni izrecno napotilo evropske direktive. To je treba poudariti in v Poslanski skupini Zares to še posebej izpostavljamo, ker se v delu javnosti zbuja napačen vtis, da je evropska direktiva tista, ki naj bi nas silila v omenjeni spremembi odprave provizij. Drži pa, da je določanje najvišjih ali najnižjih tarif v pristojnosti držav članic. Države članice, ki s predpisi določajo provizijo, pa morajo preveriti in preverjati, ali te zahteve niso diskriminatorne in ali so utemeljene s tako pomembnimi razlogi, ki se nanašajo na javni interes, da jih ni mogoče nadomestiti z drugimi, manj omejevalnimi ukrepi. In mnenje poslanske skupine – pa tudi, kot vem, iz razprave na odboru – je, da obstajajo zelo dobri in zelo upravičeni razlogi, ki govorijo v prid temu, da se ohrani sedanja ureditev. Varovanje javnega interesa in načelo varstva potrošnikov sta namreč pomembno povezana in soodvisna. In v danih razmerah je zelo vprašljivo zatrjevanje, da trg sam oblikuje najvišjo ali najnižjo provizijo. Trg, ki naj bi temeljil na ekonomski logiki, pač na tem področju ne deluje. Trg nepremičnin je izrazito poseben in ga ni mogoče primerjati s trgom banan ali limon ali špargljev. Še najmanj nanj vplivajo potrošniki, ti so najšibkejši, ogrožen partner. Pravila – v slabšalnem smislu – na tem trgu določajo, če ga lahko tako imenujemo, predvsem investitorji, določajo ga gradbena podjetja, ki so v takšni ali drugačni kondiciji, določajo ga banke kot zaščitene ustanove in s tem v zvezi tudi država kot pomemben dokapitalizator. Ali, če hočete s številkami, leta 1991 smo lahko z bruto družbenim produktom na prebivalca kupili nekaj več kot 12 kvadratnih metrov stanovanja, leta 2010 pa 5,5 kvadratnega metra. To je dovolj dramatičen podatek, kaj smo storili v 20 letih. Iz podobnih razlogov zagovarjamo tudi omejitev trajanja pogodbe med naročniki, potrošniki in posredniki, ker tudi tu ocenjujemo, da je s tem varstvo potrošnikov manj izpostavljeno in bolje varovano. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franco Juri, prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Marsikaj je povedal že moj predhodnik, kolega Potočnik. Tudi jaz bi rad poudaril, da je Poslanska skupina Zares od samega začetka poskrbela za to, da ključni namen, kot ga imenuje kolega Petan, tega zakona, če to je – pa jaz mislim, da verjetno obstajajo v tem zakonu tudi nekateri drugi vidiki, ki bi jih bilo treba urediti – ampak vsekakor je bil eden ključnih namenov to, da bi omogočili sprostitev tega praga provizij pri nepremičninskem posredovanju in že takrat smo Vladi jasno povedali, da s tako zahtevo pa s takim zakonom naj ne pride v Državni zbor. To se je vendarle zgodilo, ne razumemo, zakaj. Ministrstvo za okolje ni prisluhnilo v bistvu nekaterim motivom, ki smo jih lepo jasno obrazložili ob različnih priložnostih in zato je potem odbor s podporo vseh koalicijskih skupin in tudi opozicije oblikoval amandma, ki ta namen preprečuje. Pri tem smo prisluhnili predvsem Zvezi potrošnikov Slovenije in javnemu interesu. Nismo kupili teze, da je treba kakorkoli posegati v to zakonodajo z namenom, da se sprostijo provizije v imenu evropskih direktiv. Ta razprava v Evropski uniji poteka, je intenzivna in lahko pričakujemo, da se bodo potrošniki branili in zaščitili tudi znotraj evropskih ustanov. Nacionalne vlade pa so dolžne potrošnikom prisluhniti in to se je zgodilo oziroma to se dogaja prav z amandmajem, ki ga odbor predlaga in ki ga bomo seveda podprli. Ker je bilo omenjeno že, je bil omenjen poskus, da bi določene interese plasirali prek nove zakonodaje tudi v primeru garancij za tehnične izdelke; tudi takrat, mislimo, je ministrica pravilno odreagirala, čim je razumela, za kaj pravzaprav gre. Mi smo jo pri tej odločitvi podprli, me veseli, da tudi opozicija – modrost tiste odločitve, da umakne tak zakon in tako spremembo pozdravlja. In jaz bi predvsem pozival Vlado in Ministrstvo za okolje in prostor, da v nadaljevanju naj prisluhne vsem poslanskim skupinam, še zlasti koalicijskim skupinam, takrat, ko gre za evidentno preseganje oziroma neupoštevanje javnega interesa. In pri provizijah, pri nepremičninskem trgu gre za zaščito javnega interesa. V tem trenutku, v kriznih časih, najmanj, kar potrebujemo, je neka liberalizacija za posrednike, ki je le v prid posrednikom, kar bi seveda lahko vplivalo neugodno na cene nepremičnin. Torej stojimo trdno za tem amandmajem, stojimo trdno za zagotovili, ki smo jih dali Zvezi potrošnikov Slovenije in upamo, da bo ta zakon pač benigno modificiran, spremenjen, in da dejansko tistega domnevnega glavnega namena seveda ne bo uresničenega. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Breda Pečan. Prosim.
Hvala lepa. Jaz bom, ravno tako kot kolega Juri, povedala, da je amandma, ki je bil sprejet na odboru, to je amandma k 3. členu, ki je prvotno predvidel črtanje 5. člena osnovnega besedila zakona – to je črtanje tudi zgornje meje provizije za nepremičninsko posredovanje –, da je odbor sprejel ta amandma, ki je bil amandma Slovenske demokratske stranke, v bistvu zaradi tega, ker je bil amandma Slovenske demokratske stranke bolj temeljit zaradi tega, ker je v originalnem besedilu črtal protivrednost tolarjev v evrih. Šlo je samo za čisto, bom rekla, nomotehnično in v skladu z našo sedanjo denarno valuto urejen člen, ki je bil dobesedno prenesen v amandma s črtanjem evrske protivrednosti tolarjev. Samo to je bilo, medtem, ko je bil amandma štirih poslanskih skupin namenjen črtanju tega 3. člena. Cilji so bili enaki, s tem, da je bil eden malo bolj natančen, drugi pa malo manj natančen. Vendar mi seveda danes ne govorimo o tem amandmaju, ker pač 3. člen sedaj ni več napaden na plenarni seji. Je pa zanimivo in dobro, poudarjam, da smo na odboru imeli v bistvu enak odnos, tako opozicija kot koalicija, do te interpretacije evropske zakonodaje, da je treba svobodno gospodarsko pobudo razumeti tako, da mora biti popolnoma neomejena, brez kakršnekoli varnosti potrošnikov. Kljub temu, da v Sloveniji provizija za nepremičninsko posredovanje ne presega nikjer niti ne dveh in pol do treh odstotkov, v povprečju se zaračunava okoli 2 % provizije, pa vendarle je pametno in dobro, da v zakonu postavimo neko mejo, enako kot tudi veljavnost pogodbe o nepremičninskem posredovanju, ki je sedaj z zakonom, tudi z amandmajem štirih poslanskih skupin na odboru, omejena na devet mesecev, tako kot je bilo prej. Rada bi pa rekla, da ta amandma k 6. členu govori o nečem čisto drugem. Govori o tem, da državljan države pogodbenice ali tretje države lahko pridobi status, vendar pod pogojem, če ni bil pravnomočno nepogojno obsojen za kaznivo dejanje zoper premoženje oziroma gospodarstvo na kazen zapora več kot 3 mesece, in sedaj piše v zakonu "ki še ni izbrisana", sedaj se tudi to besedilo tako, kot se je pri državljanu Republike Slovenije črtalo, se besede "ki še ni izbrisana" črta, kar pomeni, da ne glede na to, ali je kazen odslužil in mu je izbrisana, še vseeno ne more biti vpisan v imenik nepremičninskih posrednikov. Tukaj je sicer res, da je to amandma poslanskih skupin SD, Zares in LDS, vendar to seveda na osnovi mnenja Zakonodajno-pravne službe. Jaz osebno nisem prav prepričana, da je tako prvotni amandma v zvezi z državljani Republike Slovenije, kot ta sedaj, ki se nanaša na državljane držav pogodbenic in tretjih držav, ravno na mestu. Zato moram kar zdaj povedati, da se bom pri glasovanju vzdržala, ker nisem prepričana, da je to prav in da s tem v bistvu potegnemo krivdo človeka še v neskončnost, vse do praktično konca njegovega aktivnega življenja.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Jerič. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci! V Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije bomo amandmaja znotraj druge obravnave podprli tako k 6. kot k 14. členu. Rad bi poudaril to, da znotraj prve obravnave je bilo veliko pripomb k samemu zakonu, ki ga je predložila Vlada v prvo obravnavo, predvsem v smislu varstva potrošnikov. Tudi mi smo v stališču poslanske skupine izpostavili, da je treba na trgu, ki po našem mnenju ne deluje dobro, to se pravi na nepremičninskem trgu, nekatere omejitve ohraniti in zato smo veseli, da smo uspeli skupaj – tako s kolegi in kolegicami opozicijskih kot seveda tudi pozicijskih strank – to spremeniti na seji matičnega delovnega telesa in da so te rešitve spremenjene v zakonu, ki je v drugi obravnavi, to se pravi, da smo ohranili najvišjo dopustno provizijo, to je 4 %, in pa največ 9-mesečni rok trajanja posredniške pogodbe, predvsem v smislu zavarovanja potrošnikov. Danes je pa razprava namenjena predvsem dvema amandmajema, ki smo ju vložili poslanci iz koalicijskih strank. Jaz v imenu poslanske skupine napovedujem, da bomo tako zakon kot seveda tudi oba amandmaja podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zaključujem razpravo o 6. členu in amandmaju k temu členu. V razpravo dajem 14. člen ter amandma Poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zaključujem to razpravo in o amandmajih bomo v skladu z časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KMETIJSKIH ZEMLJIŠČIH V DRUGI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Zdaj bi moral dati besedo predstavniku Vlade, sprašujem, ali je na poti? Minister je na poti in je že tu. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano.
Gospod predsednik. Spoštovane, poslanke in poslanci, ostali prisotni! Ne bom govoril o samem zakonu, ker smo se o njem v tem prostoru in na odborih že dosti pogovarjali. Ne bom govoril o kvadraturah, koliko zemlje smo izgubili in o pomenu kmetijskih zemljišč, ker verjamem, da vsi, ki ste tukaj prisotni, večina od vas, je tudi članov Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano tega Državnega zbora, ste s tem seznanjeni. Rad bi vam pa povedal nekaj drugega. Poglejte, ravno se vračam s seje sveta kmetijskih ministrov Evropske unije; moram reči, da tako mrkih obrazov, kakor so bili včeraj prisotni, verjetno tako mrkih obrazov tudi finančni ministri nimajo, ko se sestajajo. Za kaj gre? Gre za to, da očitno prihaja obdobje, ko bo prišel čas, ko je izobilja konec, tudi na področju hrane. Mi se v tem trenutku, če spremljate seje kmetijskih ministrov, zadnje tri, štiri mesece ukvarjamo s temami, ki niso bile običajne v Evropski uniji. Ukvarjamo se s tem, kje dobiti sladkor, ukvarjamo se s tem, kje v Sloveniji dobiti sladkor, kje naj gospodarske družbe, kje naj posamezniki, ki proizvajajo hrano, dobijo sladkor, in ugotovimo, da, enostavno, enoten trg EU deluje samo takrat, kadar je izobilje prisotno. V tem trenutku sladkor ni dosegljiv, dosegljiv je v omejenih količinah in naši proizvajalci hrane za ta sladkor imajo drugačno ceno kot proizvajalci hrane v državah, ki so proizvodnjo sladkorja ohranile. V tem trenutku se ukvarjamo z bilancami pšenice. Opazili ste, da je v Sloveniji bilo posejano konec leta manj pšenice kot običajno. Imeli smo klimatske ujme, imeli smo padavine, imeli smo razmočena zemljišča in traktorji niso mogli opraviti svojega dela. Ampak Slovenija je majhna, bilanca Slovenije ne pomeni dosti na ravni Evropske unije. Ampak ko ugotovimo, v koliko državah se je to dogodilo, potem pa imamo težave z bilanco in ko ugotovimo, da v tem trenutku velike evropske proizvajalke hrane najavljajo, da imajo težave zaradi suše, ugotovimo, da se je po dolgem, dolgem obdobju ponovno zgodilo, da računamo bilance hrane v Evropi in številke niso takšne, da bi nam omogočale, da v bistvu v miru opazujemo naslednji dan. Zakaj so ti podatki, spoštovane poslanke in poslanci, za vas pomembni? Zato, ker bilanca hrane se vedno prične z resursom. Ko opazujemo proizvodnjo hrane, opazujemo resurs, ki se imenuje kmetijsko zemljišče, zato zakon, ki je pred vami, predstavlja ogrodje, kako ta resurs zaščititi. Ne odgovarja na vsa vprašanja. Sprejetje tega zakona ne pomeni, da se iz takšnih časov pričenjajo drugačni časi, je pa ta zakon ogrodje, ki poleg ostalih ukrepov, od katerih se nekateri že izvajajo, nekateri se načrtujejo, omogočajo, da v Sloveniji spremenimo trend. Zato, spoštovane poslanke in poslanci, jaz seveda verjamem, ker se z vami poznam, tudi sodelujemo na Odboru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in vem, da razumete, kako je proizvodnja hrane v Sloveniji pomembna, zato bi vam rad samo to povedal: ko bo vlada drugačna, bo minister drugačen in tudi, ko vas tukaj več ne bo – ohranili boste lahko v lepem spominu, da ste s sprejetjem tega zakona pomagali, da se pogled in proizvodnja hrane ponovno usmeri na prava pota. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Francu Bogoviču.
Lep dober dan, spoštovani predsednik, kolegice, kolegi, spoštovani minister s sodelavci! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je predlog zakona obravnaval na 30. seji 22. aprila 2011. Predlog zakona je Vlada predložila v obravnavo Državnemu zboru s predlogom, da ga sprejme po skrajšanem postopku, vendar je Kolegij predsednika Državnega zbora sklenil, da se predlog zakona obravnava po rednem postopku. O predlogu zakona je bila na 26. seji Državnega zbora na podlagi zahteve skupine poslancev s prvopodpisanim Francem Bogovičem opravljena splošna razprava, po zaključku katere je Državni zbor sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Predlog zakona je bil v skladu s 145. členom Poslovnika Državnega zbora poslan tudi v mnenje lokalnim skupnostim. Mnenje so posredovale štiri občine in Združenje občin Slovenije ter Skupnost občin Slovenije. Vse občine so predlog zakona podprle, Skupnost občin Slovenije pa meni, da so nekatere rešitve neustrezne in bi morale biti spremenjene. Tako predlagajo črtanje 11. člena, ki se nanaša na promet s kmetijskimi zemljišči in gozdovi, z utemeljitvijo, da se v postopkih prodaje kmetijskih zemljišč zlorablja status kmeta, saj nekatere osebe s statusom kmeta uveljavljajo prednostno pravico nakupa kmetijskih in gozdnih zemljišč zelo daleč od sedeža kmetije, kar kaže na to, da imajo tudi ti posamezniki špekulativni namen in zemljišč ne kupujejo za namene obdelave. Občina Gorenja vas - Poljane pa se ne strinja z uvedbo nadomestila zaradi spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč, saj bo to po njenem mnenju še poslabšalo položaj kmetij in pospešilo nadaljnje izseljevanje mladih družin s podeželskih območij. Odboru je bilo posredovano pisno mnenje Zakonodajno-pravno službe, večina njihovih pripomb je upoštevana v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin in v amandmajih odbora. V razpravi je predstavnica službe opozorila, da z vloženimi amandmaji niso bile upoštevane njihove pripombe k 4., 6. in 8. členu predloga zakona. Služba pa tudi opozarja, da pripombe k 36., 37. in k 38. členu po svoji vsebini ne predstavljajo prehodnih določb, zato v predloženo zakonsko besedilo ne sodijo. Predlog zakona je kot zainteresirano delovno telo obravnaval tudi Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ki je novelo zakona z nekaterimi pripombami podprl. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Državnega sveta, s stališčem Vlade do mnenja Državnega sveta, z mnenjem Sveta za varstvo okolja RS, Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, ki predlog zakona prav tako z nekaterimi pripombami podpirajo. Večina pripomb Kmetijsko gozdarske zbornice pa je upoštevana v amandmajih odbora. V razpravi so sodelovali predstavniki vseh navedenih institucij, poleg tega pa tudi predsednik Sindikata kmetov Slovenije, ki predlog zakona v načelu podpira, ne strinja pa se z rešitvijo, po kateri se odškodnina odmerja za celotno površino zemljiške parcele, na kateri se bo gradil objekt, in ne le od pozidnega dela zemljišča oziroma dela zemljišča, na katerem se bo dejansko spremenila namenska raba. Člani odbora so v razpravi soglasno podprli namene in cilje predloga zakona in ocenili, da predlagane določbe ustrezno varujejo kmetijska zemljišča pred pozidavo na način, da potencialne investitorje napotujejo izven najboljših zemljišč. Največ razprave je bilo namenjene določbam 4. in 6. člena predloga zakona ter vloženima amandmajema s strani Poslanske skupine SDS k tema členoma, s katerima poslanska skupina predlaga črtanje vseh členov, ki določajo plačilo odškodnine zaradi spremembe namembnosti kmetijskega zemljišča. Člani odbora so tem amandmajem nasprotovali, ker je nesporno, da je plačilo odškodnine nujen ukrep, brez zbranih namenskih sredstev pa ne bi bilo mogoče izvajati načrtovanih oblik zaščite kmetijskih zemljišč. Po zaključku razprave se je odbor opredelil do vloženih amandmajev. Večina od amandmajev koalicijskih poslanskih skupin ter dva amandmaja, ki sem jih vložil kot poslanec, je odbor sprejel. Omenjenih amandmajev Poslanske skupine SDS odbor ni sprejel, do nekaterih amandmajev pa se odbor ni opredeljeval, ker so postali zaradi sprejetih amandmajev odbora brezpredmetni oziroma so bili na seji odbora umaknjeni. V razpravi je odbor na predlog Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano oblikoval in sprejel še nekatere svoje amandmaje, ki so razvidni iz poročila odbora. Odbor je glasoval tudi o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Vsi amandmaji so vključeni v dopolnjen predlog predloga zakona, ki je sestavni del poročila.
Hvala. Ker je Državni zbor na 26. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna, zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 17. maja letos. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Vidim roke, zato odpiram prijavo. Prijava teče. Gospod Franco Juri. Prosim, izvolite, imate besedo.
Hvala, gospod podpredsednik. Mislim, da je minister danes izpostavil nekaj ključnih vprašanj, seveda se nanašajo na celoten zakon, na potrebo, da sprejmemo ta zakon in posredno tudi na amandmaje, ki so predmet današnje razprave. Dejstvo je, da je bilo že v splošni razpravi izpostavljeno dramatično stanje prehrambne krize v svetu in posledično tudi pri nas. Globalizacija in tudi tako imenovani notranji trg Evropske unije seveda sama po sebi ne odgovarjata na vsa odprta vprašanja, ki jih imamo na mizi in ki grozijo celo z lakoto. Jutri, če ne bomo znali obvarovati kmetijskih površin in če ne bomo znali organizirati obdelovanja teh kmetijskih površin, nam grozi verjetno najhujša kriza, ki jo lahko pričakujemo. In o tem, mislim da, je bilo že veliko opozoril, veliko sporočil uglednih strokovnih krogov in zlasti mednarodnih organizacij, navsezadnje tudi Evropske unije in ministrov za kmetijstvo. Torej, tudi ko razpravljamo o teh amandmajih, upam da bomo imeli poslanci nekje pred očmi to dejstvo in da bomo pri teh amandmajih dejansko pazili, da ne bi načeli ključnega namena tega zakona, to je varovanje najboljših kmetijskih površin in v nadaljevanju tudi uporaba teh površin za to, da bi Slovenija postala čim bolj samozadostna pri proizvajanju in pridelovanju hrane. Zveni nekoliko anahronistično govoriti o samozadostnosti prehrane, ampak je to aktualno vprašanje, verjetno najbolj aktualno vprašanje tega sveta. In ko govorimo o kmetovanju, o zaščiti kmetijskih zemljišč, govorimo tudi o novih možnostih, ki se ponujajo naši, zlasti mladi populaciji. Nedavno smo bili v Ajdovščini, se soočali s problemom Fructala. Problem Fructala ni samo problem enega podjetja, ki ga lahko nekdo odkupi, prevzame in ga seli v kakšno drugo državo. Problem Fructala je, kako zagotoviti razvoj, in to trajnostni razvoj celotne regije, Vipavske doline. Če bomo mi znali pristopiti s takšno zakonodajo in tudi z odgovornim odnosom do naših podjetij, ki so vezana na kmetovanje, na kmetijsko proizvodnjo, na tak način, da bomo obvarovali trajnostno dimenzijo našega razvoja, potem bomo naredili največjo uslugo, ne samo našemu narodu, ampak tudi Evropi. Kajti, Evropa žal, žal Evropa ne bo zagotovila tistega, kar smo si obetali od skupnega notranjega trga, tudi pri živilski industriji in pri kmetijskih panogah. Tako jaz mislim, da je danes lepa priložnost, da prisluhnemo besedam ministra, ki so bile, po mojem, izjemno aktualne in nas morajo dejansko postaviti na realna tla in ko bomo danes odločali o teh amandmajih, pazimo, da ne bomo načeli ključnega namena in bistva tega zakona. Še enkrat izražam podporo temu zakonu, viziji ministra Židana in vsem tistim amandmajem, ki smo jih podprli tudi na Odboru za kmetijstvo. Upam in dejansko pričakujem, da bo iz tega zakona nastala tudi nova zavest in da bo to pripomoglo k drznemu ravnanju pri reševanju in razvoju tistih panog, ki lahko zagotovijo nova delovna mesta, kvalitetno hrano, ki nam bodo zagotovile takšno hrano, ki ne bo rasla na nekih plastičnih mrežicah z intenzivnim kmetovanjem, ampak ki bo zrasla na zdravi kmetijski zemlji, čim bolj naravno, čim bolj trajnostno. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Hrovat.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Mislim, da je to že tretja verzija v zadnjih dveh, treh letih, tega zakona. Večkrat po tistih usklajevanjih, ki so potekala znotraj resorjev, smo končno dočakali, po dveh letih in pol, zakon, ki je bil zelo zaželen in hkrati, ocenjujem, da je tudi potreben ta zakon. Zakon kot takšen ima nekaj zelo dobrih rešitev, to je treba odkrito povedati in to v Slovenski demokratski stranki pozdravljamo. Seveda, ključno je varovanje kmetijskih zemljišč. Tudi določba, ki govori o trajnem varovanju kmetijskih zemljišč, je smiselna in potrebna. Ureja se tudi problematiko zaraščanja kmetijskih zemljišč, s čimer se povsem ne strinjamo, ker se zadevo ureja predvsem s kaznovalno politiko, torej z bistveno višjimi kaznimi, in se ne dela razlike med zaraščanjem kmetijskih zemljišč, recimo, v Prekmurju ali pa v neki občini, kot je Gorenja vas - Poljane, pač pa se vse to enako pavšalno kaznuje, čeprav vemo, da je na gorskih kmetijah bistveno težje vzdrževati kmetijske površine v dobri kondiciji. Tudi darilne pogodbe, ki se urejajo s tem zakonom, so urejene tako, kot je treba. Dejstvo je, da je bilo 80 % prometa s kmetijskimi zemljišči v zadnjih letih prek darilnih pogodb. Urejajo se tudi postopki komasacije. To je bil naš predlog, mislim, da smo ga že dvakrat predlagali v Državnem zboru, pa je bil vedno zavrnjen z obrazložitvijo, da bomo celovito uredili, ko se bo sprejemal Zakon o kmetijskih zemljiščih. No, zdaj se vključuje v ta zakon točno tako dikcijo, kot smo jo predlagali, da se z 80 % soglasja zadeva zmanjša na 67 %. Bistveno se pa povečujejo kazni, o tem sem že prej nekaj rekel. Menimo, da so te kazni zelo visoke, zelo restriktivne, in se sprašujemo, ali je ta način pravi. Zdaj sem govoril o dobrih rešitvah tega zakona, problem pa predstavljajo členi, ki govorijo o uvedbi plačevanja odškodnine za spremembo namembnosti zemljišč. Vložili smo dva amandmaja, ki sta povezana, in bi že v tem amandmaju lahko vse povedali. V Slovenski demokratski stranki v teh zaostrenih gospodarskih razmerah nasprotujemo uvedbi kakršnihkoli novih finančnih obveznosti, ker menimo, da bi imela uvedba teh odškodnin lahko zelo velike posledice za investitorje, predvsem pa za mlade družine. Torej, gre za dodatno finančno obremenitev. Vsak, ki bo želel pridobiti gradbeno dovoljenje, bo moral plačati 10 evrov po kvadratnem metru te odškodnine. Sploh je to problematično na demografsko ogroženih območjih. Zakon bo s takšnim členom, kot je ta, ki uvaja na novo odškodnine, pripeljal do tega, da bo prišlo do še več odselitev iz vasi, predvsem v mesta, in s tem se bo zgodilo – kaj? Še manj bo obdelanih kmetijskih zemljišč, kot jih je zdaj. Vsaka dodatna finančna obremenitev v tem času je enostavno nesprejemljiva. Po tem zakonu bi morale tudi lokalne skupnosti za razvoj v svojih občinah na področju športa – recimo, da se bo gradila telovadnica –, če se bo gradil zdravstveni dom, če se bo gradila nova šola, vrtec, bo morala občina, preden bo lahko to izvedla, plačati odškodnino 10 evrov po kvadratnem metru, preden bo pridobila gradbeno dovoljenje. Na to opozarjajo tudi v Skupnosti občin Slovenije, ki nasprotujejo takšni rešitvi. Mi smo poskušali že na odboru, da bi se izvzelo vsaj ta del, vendar ni bilo posluha. Predvsem je pa zanimivo to – obrazložitve –, zakaj se uvaja ta nova dajatev. Na odboru je bilo rečeno, da se ta nova dajatev uvaja zaradi nenadzorovanih pozidav v Sloveniji, da se noro širijo naselja, da se noro gradi itn. In tukaj se je treba ustaviti in jasno povedati, kdo pa je tisti, ki določa, katera kmetijska zemljišča se bodo pozidala? Občina da predlog. Ministrstvo za kmetijstvo, vsa ta leta, tudi v času naše vlade! Ministrstvo za kmetijstvo daje na koncu soglasje, ali se bo na nekem kmetijskem zemljišču lahko zidalo ali se ne bo, in to je dejstvo. In ne govoriti o nenadzorovani pozidavi, ko neke občine ogromno so v zadnjih letih investirale v ta del, pravzaprav so imele željo, da bi investitorji prišli in so prišli in so delali – ampak za vsako tako stvar je Ministrstvo za kmetijstvo dalo soglasje. Torej ne gre za nenadzorovane pozidave. Če pa gre, pa potem Ministrstvo za kmetijstvo nosi veliko veliko odgovornost za to, pravzaprav največjo. Poglejte, prvotna rešitev je šla v povsem drugo smer, kot je zdaj predlagana. Prvotni predlog je bil usmerjen v to, da bi plačilo spremembe osnovne namenske rabe iz kmetijskega v stavbno zemljišče, torej plačilo bi se izvedlo takrat, ko bi se spremenilo zemljišče, ki je kmetijsko, v zazidalno zemljišče. Takrat se ustvarjajo ekstra profiti. Kmetijsko zemljišče je vredno 3, 5 evrov. Kar naenkrat je na Barju vredno, tukaj v Ljubljani recimo, kar naenkrat je vredno to zemljišče 300, 400 evrov. Če že imate namen pobirati denar, potem ga je treba pobrati tam, kjer se delajo ekstra profiti. Ekstra profiti se delajo na začetku, s petih evrov na 400 evrov. Ampak ne, odločili ste se, da boste vzeli teh 10 evrov po kvadratnem metru investitorja, ker imam občutek, da ste spoznali, da pravzaprav so to še edini ljudje, ki imajo nekaj denarja in ga je treba zbezati ven. Poglejte, ta dodana vrednost, ki nastane pri spremembi namembnosti, ta je res enormna, in če že, potem bi morali tam. Ampak mi kljub vsemu v Slovenski demokratski stranki nasprotujemo, da bi se kakorkoli uvajale nove dajatve. Za kaj pravzaprav pri tem zakonu oziroma pri tem členu gre? Poglejte, nadomestilo, o katerem govorimo, naj bi plačal investitor gradnje pred pridobitvijo gradbenega dovoljenja. In Ministrstvo za kmetijstvo je opredelilo, katera so tista zemljišča, ki so kmetijska in za katera je treba plačati odškodnino. In to so vsa zemljišča zunaj in znotraj območij naselij, ki so v skladu z evidenco dejanske rabe kmetijskih in gozdnih zemljišč uvrščena med njive, vrtove, travnike, trajne nasade in druge kmetijske površine. Torej tudi tista zemljišča, ki so zdaj že opredeljena za stavbna. Poglejte, zaenkrat je predlagan znesek 10 evrov po kvadratnem metru gradbene parcele. Primer – za enodružinsko stavbo, ki jo, recimo, namerava zgraditi mlada družina z nizkimi prihodki in krediti na parceli 500 kvadratnih metrov, bo tako treba plačati 5 tisoč evrov, in to pred pridobitvijo gradbenega dovoljenja. Tukaj je treba zraven dodati še komunalni prispevek in vse tisto, kar zraven paše. Zdaj pa, če tukaj prištejemo, recimo, po tej logiki – za eno mlado družino – prištejemo še zakon o medsosedski pomoči, ko ste pravzaprav ukinili to medsosedsko pomoč, kot je bila včasih, in če zraven prištejemo še novelo zakona, ki naj bi prišla v parlament, o graditvi objektov, kjer prepovedujete gradnjo v lastni režiji, potem se res sprašujem, če delamo v dobro naših državljank in državljanov. Imam občutek, da jih v zadnjem času samo tolčemo po žepu. Da jim jemljemo pridobljene pravice, da jih obremenjujemo z novimi dajatvami, novimi davki. Jaz tej dajatvi, kakorkoli že vzamete, jaz ji rečem, da je to nov davek za državljane. Kdor bo hotel graditi hišo, kdor bo hotel karkoli delati bo moral plačati, preden bo dobil gradbeno dovoljenje, 10 evrov po kvadratnem metru. Če je parcela tisoč kvadratnih metrov, je to 10 tisoč evrov plus komunalni prispevek, plus vse ostalo. V teh časih, v katerih smo, to ni primerna rešitev. Za varovanje kmetijskih zemljišč je dovolj drugih, drugačnih vzvodov. Ministrstvo za kmetijstvo ima vse v rokah. Vse! Če želi preprečiti pozidave na najboljših kmetijskih zemljiščih, sprejme podzakonske akte, kjer lahko reče "na teh in teh se ne da delati". Ampak ne, treba je napolniti blagajno, treba je dobiti denar. Treba je dobiti denar in denar se bo dobil od tistih, ki želijo graditi. Mislim, da je tukaj upravičen dvom v tako ureditev. Težko je verjeti, da je ta zakon s temi členi, ki govorijo o tej odškodnini za spremembo namembnosti, namenjen razvoju podeželja. Težko rečem. Glede na te novo odškodnine, ki se uvajajo, mislim, da se bo s tem res še bolj spodbudilo mlade, da se bodo začeli izseljevati iz vasi v mesta in kulturna krajina posledično potem ne bo obdelana. Še enkrat, strinjamo se z marsikatero rešitvijo v zakonu. Strinjamo se, kot sem že na začetku rekel. Ampak, za božjo voljo, dajmo te člene zmetati ven, drugače urediti. Ne vztrajati na tem, da pogojujete sprejem tega zakona oziroma da sploh aktivno začne živeti ta zakon s tem, da morajo biti ti členi notri. Trdim, da temu ni res tako. Ni tako. Lahko jih zmečemo ven. S tem postane ta zakon res dober. Saj pravim, veliko rešitev je res dobrih, vendar pa na nove davke v Slovenski demokratski stranki pač ta trenutek zagotovo ne pristajamo. Hvala.
Hvala. K besedi se je javil gospod minister.
Spoštovani gospod poslanec, spoštovani ostali prisotni! Zahvaljujem se za splošno podporo temu zakonu. To nam dosti pomeni. Dovolite, da kljub vsemu obrazložim, zakaj finančna nadomestila. Ta zakon, če ne bi bilo finančnega nadomestila, tega zakona ni. Tega se verjetno vsi skupaj zavedamo, ker je to tisto, kar je ogrodje tega zakona. Namreč, ta zakon deluje takole. Kmetijska zemljišča varujemo s trajnimi kmetijskimi zemljišči, ker v bistvu so naše največje bogastvo v Sloveniji, saj tam proizvajamo hrano. Glede ostalih kmetijskih zemljišč, ki so prav tako vredna tega truda, da jih varujemo, pa se seveda razume, da ne moremo v celoti ovirati razvoj lokalne skupnosti, širše skupnost ali države kot celote. Finančno nadomestilo ima enostaven namen. Če nekje izgubimo hektar kmetijskega zemljišča, nam finančno nadomestilo omogoča, da nekje drugje vzpostavimo hektar kmetijskega zemljišča. Vendar tudi ni srž vsega. Bistvo vsega je, da kmetijska zemljišča bonitiramo, torej razdelimo jih na tista, ki so manj primerna ali skoraj neprimerna za kmetijsko proizvodnjo, in tista, ki so zelo primerna za kmetijsko proizvodnjo, in glede vrednosti, torej bonitetnih točk, se potem tudi odškodnina določi. Tako da, recimo, če govorimo o 10 evrih na kvadratni meter, pomeni, da pristanemo na to, da bomo v bodoče gradili tudi hiše na kvalitetnih kmetijskih zemljiščih. Mislim, da to ni naš cilj. Naš cilj je, da se vsa gradnja usmeri na področja, kjer ne poteka proizvodnja hrane. Če pogledamo s stališča enodružinskih hiš, je treba povedati, da imamo izjeme. Izjema je tudi ta, da če gradimo znotraj vasi, znotraj mesta, kjer je parcela omejena, ima bonitetna točka vrednost nula. Torej, finančno nadomestilo se izračuna, ampak tako, da je finančni učinek, torej strošek za mlado družino nula. Jaz mislim, da je to zelo korektno. Jasno, predvidevam, gospod poslanec, da ne bomo predlagali mladim družinam "poiščite najboljša kmetijska zemljišča in tam gradite", potem se bo zgodilo to, kar se sedaj v Sloveniji vidi. Če greste na hrib, kar pogledate, vidite razpršeno gradnjo, ki je na najboljših zemljiščih in se je kmetijstvo do sedaj moralo umikati. Kar ste pa govorili o odškodninah; bistvo zakona je seveda aktivna kmetijska politika, ki omogoča, da se kmetijska zemljišča, ki so zaraščena, usposabljajo. To je seveda ta plus. Res pa je, da imamo grenke izkušnje iz preteklosti; tudi v času mojega mandata se je namreč zgodilo, da ne posamezniki, ne kmetje, ne fizične osebe pridejo in kmetijsko ministrstvo izsiljujejo z nekakšno takšno doktrino "poglejte, imamo kupljena, najeta, v osnovi kupljena kmetijska zemljišča, pustili smo jih, da se zaraščajo, zakaj nam sedaj ne dovolite spremembe namembnosti?". Mi to razumemo kot samoprijavo. In zdaj, gospod poslanec, postavite se v vlogo našega inšpektorja, ki korektno opravlja svoje delo, pride, odredi ukrepe, in ko tisti, ki je to stanje, ki ni zaželeno, ki je celo prepovedano, je proti zakonu, naredil, vpraša našega inšpektorja "in kaj se bo zgodilo, če ne bom upošteval vaše odločbe?", naš inšpektor pogleda v tla in reče "plačati boste kazen 250 evrov". Jaz upam, da tudi na podlagi tega zakona se to v Sloveniji več ne bo zgodilo. Hvala.
Hvala. K besedi se ja javila še gospa Pečanova. Izvolite.
Hvala lepa. Že na odboru je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke poskušala eliminirati tiste člene v Zakonu o kmetijskih zemljiščih, ki uvajajo znova nadomestilo za spremembo namembnosti kmetijskih zemljišč, bom rekla znova, ker je to v bistvu ponovitev vaje izpred leta 2002, ko je bilo ukinjeno, iz meni zelo razumljivih razlogov. Namreč, iz tega razloga – čeprav bi se dalo stvari drugače urediti –, da so bila sredstva, ki so bila pridobljena iz tega vira, uporabljena v integralnih proračunih tako občine kot države in je zaradi tega seveda bilo to popolnoma nesmiselno. To je bilo zares, to je bil davek, ki je bil uporabljen kot vsak drugi davek v integralnem proračunu, za nakup falcona, recimo. Medtem, ko pa sedaj predvideva zakon uporabo teh sredstev izrecno namensko za izboljšanje obstoječih kmetijskih zemljišč, se pravi, za vzpostavitev na zemljiščih, ki nimajo takega bonitetnega razreda, bo za njih plačana sprememba namembnosti v najmanj bonitetni razred spremenjenega kmetijskega zemljišča. Jaz mislim, da je to edina prava pot. Ko govorimo o tem, kako bo treba za vrtce, šole, telovadnice in kaj jaz vem kaj plačevati nadomestilo; ja, vendar izrecno piše v – zdaj se ne spomnim katerem, mislim, da 3h. členu piše –, da je ta odškodnina za te objekte in za objekte državne infrastrukture 70 % siceršnje odškodnine. Se pravi, da občna ne bo prisiljena plačevati pretirano visokih odškodnin, da ne govorimo o tem, da bo občina, če je kaj pametna, raje gradila na kmetijskih zemljiščih, ki pa imajo zelo nizek bonitetni razred. Se pravi, naj poišče degradirana, malo kvalitetna, neplodna in kakršnakoli že zemljišča, ne pa da gradi na najboljših kmetijskih zemljiščih, kjer je odškodnina 25 evrov na kvadratni meter – 70 %, torej približno tri četrtine, dajmo reči, se pravi, recimo 18 evrov. Tista občina, ki to počne, reže vejo, na kateri sedi, zaradi tega, ker uničuje kmetijska zemljišča, ki so v njenem območju. Saj ni važno, čigava last so. Važno je, da jih je treba ohranjati. To je eno. Drugo, kar je, zato seveda moram kar že zdaj povedati, da tako ta amandma, kot amandma kolegov iz Slovenske demokratske stranke, ki govori, da se črtajo členi 3.g., 3.h. in 3.i., bom seveda glasovala proti njemu in bom zaprosila vse kolege, ki jim je kaj do tega, da bi kmetijska zemljišča ne samo ohranjala svojo boniteto, svojo plodnost, ampak da bi tudi tista zemljišča, ki so v zaraščanju, ki bi se jih dalo izboljšati, pa ni denarja za to – da jih izboljšamo in da lastnike pripravimo do tega, da bodo začeli za svoje kmetijska zemljišča skrbeti, kot je pričakovano od njih, kot naša ustava piše. V naši ustavi piše, da z zakonom skrbimo, da država skrbi za plodnost in varovanje kmetijskih zemljišč – jaz ne vem točno, kako je besedilo, vendar če smo eno ustavo sprejeli z nekimi cilji, je med njimi tudi to, da bomo kmetijska zemljišča ohranjali. To, da je naša samooskrba padla s skoraj 80 % leta 1990 na 42 % leta 2009 in 2010, jaz mislim, da to kaže na to, da smo strahoviti zanemarili in prepustili stihiji upravljanje, gospodarjenje s kmetijskimi zemljišči, pa tudi z gozdovi. Gozdovi, ki so v zasebni lasti, so neoskrbovani, neizkoriščeni, ni etat izkoriščen in lahko rečemo, da velik odstotek naših gozdov, ki so pridobili na kvaliteti v letih pred 1990, sedaj propada in nastajajo iz njih pragozdovi, vendar pragozdovi, ki nimajo vrednosti – niti kulturne, niti naravne, niti nobene druge. Jaz bom rekla pri tem, čeprav ne zamerite, gospod podpredsednik, ampak tako ali tako vsi malo zavozimo. Jaz bi samo nekaj rekla. Jaz sem imela pripravljene na odboru – tisti, ki ste člani odbora – sem imela svoje amandmaje pripravljene na zakon v tem smislu, da bi uvedli po vzoru Nizozemske – pa verjetno še druge države, recimo Nemčija ima nekaj podobnega, malo manj ostro kot Nizozemci –, da tisti lastnik kmetijskega zemljišča, pa naj bo to Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov ali pa zasebnik, če kmetijskega zemljišča ne drži v kondiciji, ki mu pripada, pa naj bo to zaraščanje, slaba obdelava, neobdelava ali karkoli že, se mu odvzame iz posesti, ne pa iz lasti, in se ga da v obdelavo tistemu, ki to zna, hoče in zmore. Vendar ste kolegi na odboru in kolegice rekli – če je sploh kakšna kolegica bila –, ste rekli, da je to preveč zapleteno itn., in potem, priznam, sem zamudila, da bi oziroma ni bilo kakšne posebne volje, da bi poslanske skupine koalicije take amandmaje vložile. Nič hudega. Še bo prilika. Jaz mislim, da Slovenija mora uvesti režim na kmetijskih zemljiščih, ki bo prisilil lastnika, da bo za kmetijska zemljišča skrbel tako, kot je treba, ker sicer mi ni jasno, kako bomo zagotovili boljšo samooskrbo. Jaz vem, da se komu zdi, da Slovenija mora skrbeti predvsem za to, da bo zagotovljena dovolj fizična varnost naše države pred ne vem kakšnimi sovražniki. Jaz mislim, da smo mi sami sebi največji sovražniki, zato, ker ne znamo poskrbeti za to, da bomo imeli iz lastnih virov dovolj za jesti in za piti. Pa, ne vina, mimogrede, ampak vode. To je stvar, ki bi jo morali mi v tem Državnem zboru, vlada te države in vsi državljani in državljanke poskrbeti, ta varnost je pomembna. Zdrava hrana v zadostni količini. Ne pa, da kupujemo hrano iz Kitajske, Nove Zelandije, Južne Amerike, Južne Afrike in ne vem še od kje. Zaradi tega mi je žal, da sicer ti amandmaji niso bili pač niti obravnavani na odboru, ker ni bilo posebne volje, ker smo imeli odbor ob nemogočem času, tako mimogrede, in ni bilo posebne volje, da bi se še s tem mučili in o tem diskutirali. Jaz mislim, da bi slej ali prej treba tudi tako orodje vzeti v roke in zemljo obdelati z rokami ljudi, ki jo želijo obdelovati, pa tudi, če bodo obdelovali tisoč hektarjev, ni važno, da bodo obdelovali. Pa tudi, če bodo postali velebogataši – važno je, da jo bodo obdelovali, da bomo imeli v Sloveniji lastno hrano. In zaradi tega, žal, kolegi iz Slovenske demokratske stranke, velikokrat imate dobre amandmaje, ampak ti amandmaji so mimo.
Hvala. Ker je še interes po razpravi, ponovno odpiram prijavo za razpravo o 4. členu in amandmaju k temu členu. Prijava teče. Gospod Veber, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Tudi sam ne bom podprl tega amandmaja Poslanske skupine SDS, ki ukinja odškodnino za spremembo namembnosti kmetijskega zemljišča in mislim, da tudi lahko razumevanje tega črtanja vodi v smer, da pravzaprav stimulira tiste prekupčevalce s kmetijskimi zemljišči, da še naprej to počnejo. Tudi tako lahko razumem ta amandma. V razlagi je sicer zapisano, da naj bi s tem omogočili mladim družinam, da bodo lažje prišle do stanovanj ali stanovanjske hiše in tako naprej, ampak dejstvo je, da velika večina mladih nima sredstev za to, da bi v mladih letih začela graditi stanovanjsko hišo, ampak običajno si poskuša najprej stanovanjski problem reševati bodisi z najemnim stanovanjem ali pa mogoče lastniškim stanovanjem, in v neki poznejši fazi poskuša to urediti tudi z gradnjo stanovanjske hiše. Vendar, dejstvo je, da je treba že v tej začetni fazi, ki jo omenjate kot tisto, ki da je ključna, ali se bo nekaj pozidalo ali ne, resnično opozoriti vse tiste, ki načrtujejo, sploh pozidavo nekega kmetijskega zemljišča, da bodo prišli na nek višji strošek, kot pa če usmerjajo pozidavo drugam, na zemljišča, ki so manj kvalitetna. In to je izjemno pomembno sporočilo in tudi dejstvo, da je v tem zakonu zelo jasno zapisano, da je tudi Ministrstvo za kmetijstvo eden od nosilcev urejanja prostora, tako da, recimo, tudi Sklad kmetijskih zemljišč bo lahko že v začetni fazi sodeloval kot eden od tistih, ki bo pomembno vplival na to, ali bo sploh prišlo do predloga spremembe prostorskega akta, da se neko kvalitetno kmetijsko zemljišče pozida ali ne. Tako da ta instrument nadomestila za spremembo namembnosti kmetijskega zemljišča v zazidljivo je izjemno pomemben instrument in ne nazadnje, kakorkoli gledamo, še vedno ugotavljamo, da v Sloveniji prihaja do zaraščanja kmetijskih površin in da je na tem področju treba zagotoviti dodatna sredstva, predvsem pa pripraviti ustrezne strokovne podlage za to, da vemo, kam bomo ta sredstva vlagali. In ta zakon prinaša rešitev, ki tudi zelo jasno nalaga, da moramo v ta namen opredeliti, tudi v prostorskih aktih, površine, v katere se bo ta sredstva lahko tudi vlagalo. Torej, gre za izjemno organiziran pristop, kako je možno ohranjati kmetijska zemljišča in kako je možno ne nazadnje tudi zelo organizirano zmanjševati zaraščanje in s tem pridobiti nazaj mnoga kmetijska zemljišča oziroma mnoge obdelovalne površine, ki so nekoč take že bile. Zato tega amandmaja seveda nikakor ne morem podpreti in dejansko pelje k temu, da lahko Slovenija v relativno kratkem času ostane brez najkvalitetnejših kmetijskih zemljišč, to pa pomeni seveda tudi potem dolgoročno izgubo interesa za kmetovanje. Ko pa pridemo v čas in obdobje, ko niti kmet ne preživi več, potem je pa resnično izjemno hudo in mislim, da tudi vsi ostali potem nimamo kaj dosti možnosti, da obstanemo in preživimo v nekih normalnih razmerah. Kmet je do zdaj preživel prav vse sisteme in napačno bi bilo, da z nekim ukrepom pripeljemo do tega, da mu enostavno zmanjka kmetijskih zemljišč in zaradi tega ne more več kmetovati. Moramo vložiti bistveno več naporov v to, da se kmetijstvo ohrani in da postane konkurenčnejše, predvsem tudi zato, ker ohranjamo najkvalitetnejša kmetijska zemljišča, ker je tam proizvodnja tudi najbolj ekonomična, najbolj racionalna in prinaša najmanj stroškov pri obdelavi. In seveda, to nadomestilo bo zagotovo eden tistih ukrepov, ki bodo peljali v to smer. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic.
Hvala lepa za besedo. Pozdrav strokovni ekipi z ministrstva! "Kranjc! Tvoja zemla je zdrava, za pridne nje lega najprava" je že dolga desetletja nazaj napisal Vodnik, ko je gledal s Koprivnika, z Gorjuš dol, recimo, proti Bohinju. Zemlja je zagotovo prava in zdrava, v vseh teh letih in desetletjih pa smo imeli premalo pameti, da bi z njo gospodarili kot umni gospodarji. Vesel sem in prepričan, da je danes, mogoče tudi po zaslugi gospodarske krize, pameti namreč nekaj več in tudi zdravega razmisleka, da človeku, če nima za jest in za pit, vsa druga nadgradnja relativno malo pomaga. Veliko je bilo že rečenega o samooskrbi. Seveda, popolno samooskrbo bomo Slovenke in Slovenci težko dosegli, potrebe so prevelike in preveč raznovrstne, vendar pa lahko veliko naredimo, tudi s tem zakonom. Moram reči, da je eden od zakonov, ki so mi všeč, ker je to pravi način parlamentarnega dela. Pripravljal se je dolga leta, premišljeno, preudarno in z veliko pogovarjanja in dogovarjanja, širokega, precej čez meje koalicije. Ko sem se zjutraj peljal v Ljubljano, sem razmišljal, kaj negativnega bodo lahko o tem zakonu povedali tisti, ki danes zaradi neke politične kulture ali nekulture skritizirajo vse po vrsti. Nekaj banalnosti smo danes že slišali, pa jim skušajmo odgovoriti. Da so nekateri že večkrat vložili zakon o kmetijskih zemljiščih, ki naj bi urejal komasacije s 67 % soglasjem. Ravno nasprotno, ta predlog je nastal na ministrstvu, zaradi curljanja insajderskih informacij pa je osnutek prišel prezgodaj na plan in potem ga je politika dvakrat, trikrat uporabila in zlorabila. To je bila vsa zgodba. Potem, da se uvajajo novi davki in nove odškodnine. Do zdaj se je s prekupčevanjem s kmetijskimi zemljišči okoriščala predvsem zasebna prekupčevalska, nepremičninska, investitorska, gradbena in še kakšna stroka, zdaj bo pa od tega, kar naredi – spremembo namembnosti namreč –, imela nekaj tudi država. In ni vprašanje, ali si od kolača, ki se mu reče povečana vrednost – pa bom bistveno bolj zmeren kot eden od poslanskih kolegov; res je, za tam od 3 do 6, 7 evrov pridemo na dobro njivo, povprečna cena gradbene parcele pa bo prišla na 60, 70 evrov –, da si od tega država, tako kot nekdaj graščak, vzame desetino. Ključno je, kaj bomo s tem denarjem, ker smo nekaj, kar je bilo iz javnega dobrega vzeto, kljub temu, da je v zasebni lasti, naredili dobrega za to državo. To je ključen pomen – kaj bomo s temi sredstvi naredili. In tu je treba doseči konsenz. Če bo to vzpostavitev novih kmetijskih zemljišč, je to dobro, če bo reševanje problematike zaraščanja ali pa če bomo s temi zemljišči opravili strateške nakupe. V Sloveniji so dnevno na trgu zemljišča, ker če bi imeli sredstva in dolgoročno politiko z virom, bi ta zemljišča lahko odkupila država. Če bi država postala lastnik določenih strateških zemljišč, kmetijskih ali gozdnih, bi se lahko izognili marsikateremu problemu v državi, in to je treba narediti. Mi, župani, ki se zdaj poslavljamo iz parlamenta, se ravno s takimi populističnimi pripombami na račun komunalne opreme srečujemo dnevno, ampak komunalnega prispevka nekdo, ki nekje gradi, ne plača, v večini primerov niti polovico toliko ne, kot je v opremo širšega sistema vložila lokalna skupnost. Pomeni, da smo vložili vsi iz davkov, ne samo tisti, ki bo gradil hišo. Nekdo, ki gradi hišo, vredno 200, 300 tisoč evrov, ga pa skoraj kap zadene in trka na vrata vseh občinskih uradov, ker mora plačati kakšnih 10 tisoč evrov komunalnega prispevka. Imel bo za mercedesa, imel bo za novo hišo, za vrt, ne pa za komunalni prispevek. In da to logiko podpihuje še del slovenske politike. Jaz moram reči, da bom najbolj vesel in pa zadovoljen – škoda ker me takrat ne bo v parlamentu –, ko bom kakšne dve, tri leta po neki zgodbi političnega preobrata spremljal, kako bodo vse tisto, kar danes obljubljajo in zagovarjajo, novi oblastniki uresničili. Moram reči, da bo to eno od večjih zadovoljstev in te obljube si že skrbno shranjujem in pa beležim, da bomo potem rekli kakšno na to temo. Res bo prijazno in zabavno in videli boste zgodbo; nezadovoljstvo s politiko, kjer mislimo, da smo danes dosegli en vrh, se bo takrat po tistem pregovoru "kdor seje veter, žanje vihar" še okrepili in ta vihar bo za tiste, ki obljubljajo neracionalno pri pokojninskih reformah, ki kvarijo dobro kmetijsko reformo, ta veter bo močen vihar in zabavno bo takrat, žal pa za Slovenijo ne dobro. Ena od ključnih zgodb, ki jo moramo tudi rešiti; v Sloveniji smo v 50. letih gozdnatost povečali skoraj za polovico. Strinjam se, da seveda skušamo zadržati tista kmetijska zemljišča, ki jih imamo. Velikokrat smo pa pri zakonodaji pretrdi, ko je pritisk investitorjev "če me ne pustite zidati na njivi, na travniku, ki je namenjen hrani, pa mi pokažite druge lokacije". Mislim, da je zdaj tudi čas, ko bo ta zakonodaja sprejeta, da se konkretno usedemo tudi z gozdarsko stroko, kajti tudi gozdarska stroka je marsikdaj pretrda pri teh posegih na robove gozdnih zemljišč ali pa na slaba gozdna zemljišča. Neka zakonodaja, kmetijsko gozdarska, celo recimo kmetijska zemljišča – mislim, da po 30 letih –, ki so se sama zarasla, tretira kot gozd. Če je kakšna površina, ki je strateška, je zagotovo tista, ki je bila nekdaj že kmetijska in jo je iztrgal iz kmetijske uporabe gozd, da gremo na tistih površinah nazaj, in pa da širimo naselja ali pa obrate – javne, gospodarske ali še kakršnekoli infrastrukture – na tista zemljišča, ki so gozdna, predvsem zato, da bomo ohranili druga. To kar se nam je dogajalo, recimo, da se javno hvalimo, da v bližini Ljubljane proti Komendi nastaja ena največjih industrijskih con v državi, in to na zemljiščih, kjer se je nekdaj prideloval najboljši krompir, s katerim smo zalagali vso nekdanjo Jugoslavijo pa še kakšen del Evrope, to je bilo zagotovo narobe. Če bi pa kakšnega od slabih gozdov izkoristili za ta namen – seveda gozdove, ki ne opravljajo te varovalne funkcije –, pa bi bila to zagotovo drugačna in pa boljša zgodba in te možnosti zagotovo imamo. Je pa treba, kar se tiče tega, pa tudi pri zakonodaji, podzakonskih aktih in načrtovanju prostora, imeti vrata, prostor za tiste, ki kmetujejo. Danes je absurdna situacija; znotraj kmetij v naseljih so se na njihovih vrtovih zgradile stanovanjske hiše za njihove sorodnike, prijatelje, znance ali naključne kupce, kmetijski prostor znotraj naselij se je zmanjšal in tisto, kar je bila pred 20, 30 leti, recimo, še solidna kmetija, je danes tako majhna kmetija, da ni več konkurenčna, in te kmetije iščejo prostor. Njim pa moramo omogočiti, da če so perspektivne, če so ocene služb takšne in če bodo res kmetovale, da se pa preselijo iz naselij ven, ampak samo kmetije, da se preselijo iz naselij ven in da tam strogo namensko opravljajo svojo dejavnost. S tem se bomo izognili tudi konfliktom. Jaz poznam par vasi, kjer še pred 50 leti ni bilo drugega kot pa same kmetije, potem so tam prišli drugi stanovalci in danes je zgodba postavljena na glavo. Tiste prve naseljence, kmete, preganjajo vrtičkarji in vikendaši zaradi smradu s kmetijskih površin, zaradi gnojišč in še česa. In to, da neka kmetija, ki recimo ima več kot 100 glav živine, da že desetletje išče novo lokacijo, pa ji mi zakonsko tega ne omogočimo, to je zagotovo narobe. Takšne zadeve, ki gredo v dober, pravi namen, pa moramo mi zagotovo podpreti. Kar se mene kot poslanca tiče, in tudi poslanskega kluba, bomo ta zakon podprli, ker je eden od prvih pravih korakov v pravo smer, nas pa na tem področju, tudi na zakonodaji, ki je s tem povezana, čaka še ogromno, ogromno dela. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Bogovič. Prosim.
Lep pozdrav vsem še enkrat! Sam lahko rečem, da sem vesel, da se je danes tudi najava ministra in tudi sicer splošna klima v družbi, tako v državi Sloveniji kot širše v svetu, bistveno spremenila in da se resnično človeštvo danes zaveda, da najhujša kriza, ki človeštvo čaka ob nenehni rasti števila prebivalstva, ob klimatskih spremembah, je zagotovo kriza s prehransko varnostjo, se pravi s pridelavo dovolj – količinsko – hrane in tudi, kar se kakovosti zdravstvenih parametrov tiče, zdrave hrane. Sam sem bil nedolgo tega udeležen še v enem omizju, Odmevi so bili to, ko sva se srečala z bivšim ministrom, zelo priznanim ekonomistom v Sloveniji, gospodom Maksom Tajnikarjem, in njegova izjava je bila takrat, da nacionalni interes na področju prehrane je poceni hrana na trgovski polici. Mislim, da je od tega slabi dve leti in resnično sem vesel, da so razmere v svetu pokazale, da je to napačna trditev in da moramo, kar se tiče hrane, ravnati drugače. In tudi, kot sem že dejal, mislim, da smo tudi v tem parlamentu in skupaj z Vlado naredili nekaj na tem, da je to zavedanje prišlo med Slovenke in Slovence. Upam, da bo Državni zbor pri odločanju o različnih zakonih to upošteval. Prvo priložnost imate, spoštovane kolegice in kolegi, jutri, ko bomo govorili o Zakonu o dohodnini, ki birokratizira, dodatno obdavčuje in po stališču Ministrstva za finance, ki je izdalo to stališče v imenu Vlade, obdavčuje predvsem velike bogate kmete, tiste, ki pridelajo dovolj hrane. Upam, da boste imeli dovolj modrosti tudi jutri pri odločanju, ne samo danes. Kar se tiče tega zakona moram reči, da je zame najpomembnejša zadeva to, da zakon zelo jasno govori o tem, da trajno varuje nekatera kmetijska zemljišča, da so nekatera zemljišča za teh naslednjih deset let nedotakljiva, in da se tudi pri drugih ostalih kmetijskih zemljiščih v bodoče pri rabi vzpostavijo ostrejši pogoji, predvsem pa, da se aktualizira stanje, da se na novo pregleda vsa ta zemljišča, kajti te agrokarte so stare že več kot 20 let in v tem delu je treba resnično aktualizirati zadeve in tudi temu so namenjeni viri, ki izhajajo iz tega zakona. Druga zelo pomembna stvar tega zakona je zame to, da vzpostavlja inštrumente za enostavnejšo vzpostavitev zemljiškoknjižnih operacij, kot so: komasacija, namakanje, zmanjševanje zarasti in podobno. In na drugi strani, da tudi vzpostavlja vir za te operacije, to je ravno to nadomestilo iz spremembe namembnosti. Pomembna zadeva je tudi to, da se ta vir sme uporabljati tudi za nakupe kmetijskih zemljišč s strani Sklada kmetijskih zemljišč. Sam mogoče v tem delu, kar se tiče sklada in pa zemljiške politike, pogrešam še mogoče celo bolj proaktivno politiko sklada, da bi se mu – ali v tem zakonu ali pa v katerem drugem – dalo še te naloge, da resnično poskrbi, da se bo na državni zemlji pridelalo čim več kvalitetne zdrave hrane. Na drugi strani, da so to lahko ukrepi tudi za zaokrožitev kmetij, ki pričo vedno ostrejših zahtev, kar se ekonomije tiče, da bi lahko te kmetije povečevali in da bi tudi ostale konkurenčne, sicer mlajša generacija ne prevzema takšnih kmetij – če bi delno vključili tudi državno zemljo, mislim, da bi marsikatero kmetijo več lahko obdržali – in pa aktivna politika sklada pri odkupu tistih zemljišč, ki počasi se ne obdelujejo več zaradi demografske strukture, se pravi starostne strukture lastnikov. In tukaj mislim, da bi lahko z nekimi inštrumenti sklad še resneje posegel. Sicer pa v tem zakonu mislim, da so ukrepi za preprečevanje zaraščanja tisti, ki so zelo pomembni. Pomembno je, da se ureja področje darilnih pogodb. Vemo, da se je doslej približno 80 % kmetijskih zemljišč, je promet stekel na osnovi darilnih pogodb. Sam sem že ob neki drugi priliki dejal, da nismo Slovenke in Slovenci tako radodarni, da bi toliko kmetijskih zemljišč podarjali, ampak gre za špekulativne nakupe, kjer se tisti, ki so špekulanti s temi zemljišči, v vrstnem redu izognejo kmetov, sosedov tistih, ki imajo sicer po tem zakonu prednostni vrstni red. V tem delu so sedaj tisti, ki so sorodniki, pa tudi občine in država v prednosti, ostali pač morajo iti po tistem vrstnem redu, ki je v zakonu določen. Kar se tiče omenjenega, da se z amandmaji spremeni področje okoli spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč, lahko rečem, da sam podpiram takšno ureditev, kot je v zakonu, in bom poskušal tudi utemeljiti, zakaj to podpiramo. Leta 2002, 2003, ko je bil avtocestni križ na pohodu, takrat je takratni okoljski minister gospod Kopač umaknil to določilo iz zakonodaje in takrat se je veliko kmetijske zemlje pozidalo – najprej za avtoceste, v nadaljevanju pa tudi za drugo namensko rabo. In ta pot, kot vidimo gre predaleč, preveč brutalno se posega na ta kmetijska zemljišča, na takšen ali drugače način. Da je prav, da se plača tam to nadomestilo pri izdaji gradbenega dovoljenja, mislim, da je eden od osnovnih razlogov to, da s tem praktično preprečimo in na nek način s to obremenitvijo obremenimo vsak prvi poseg na kmetijsko zemljišče. Če bi sprejeli drugačno določilo, da se to plača ob spremembi namembnosti, to se pravi ob sprejetju OPN-jev, bi samo na primeru, ki je bil večkrat omenjen – ljubljanski primer –, Ljubljana imela cel avtocestni križ že danes sprejet. In v Ljubljani se te spremembe več ne bi plačalo. Medtem ko mnoge druge občine niti še nimajo sprejetih občinskih prostorskih načrtov in ker pač nekateri, ki smo še župani in poslanci, vemo tudi to, kako je bila zgodovinsko cela vrsta kmetijskih zemljišč spremenjena po namenski rabi in so danes v naravi še vedno, je raba kmetijska, bi tudi te površine ne bile obremenjene s to obremenitvijo in na ta način mislimo, da, sam osebno mislim, da gre za res ostrejši ukrep, vendar ukrep z osnovnim namenom zavarovanja kmetijskih zemljišč. Kar se tiče prejemnikov, ker gre spremembo, da so bile prej prejemnice občine, danes je država, mislim, da – tisti, ki še danes se nam velikokrat očita, da zastopamo občinske interese, bi bili tukaj na nekem očitku, da zopet občine bodo spreminjale zemljišča, namenoma, zato, da bodo tudi pobirale ta davek, – se pravi, tega sedaj več ni, je državni prejemek. Na drugi strani pa je tudi pomembno to, da se na takšen način resnično iz tistih okolij, središč, kjer je več te spremembe, kjer je več investitorstva, se pravi v mestnih središčih in pa v močnejših gospodarskih središčih, tam bo pobrano več te spremembe namembnosti in na ta način se bo ta namenski denar, ki je za agrarne operacije, za namen varovanja kmetijskih zemljišč, razporedil na ruralnejša območja in na območja, kjer je kmetijska raba potrebna. Vesel sem, da smo z amandmajem Slovenske ljudske stranke uspeli popraviti ta zakon do te mere, da se je resnično upoštevalo to, da se v zemljiščih z nižjo boniteto, do 40, da je dajatev za občine, državo samo 70 %, se pravi za šolske objekte, za kulturo, za zdravstvo in podobno. In, kar se mi zdi še bolj pomembno, da povemo, je, da je za kmetijske objekte v skladu z amandmajem, ki ga je predlagala Slovenska ljudska stranka, ta dajatev po novem samo 10 % od tiste potencialne dajatve za ostale rabe, kar mislim, da je tudi povsem normalno. Kajti, kot smo dejali, denar, ki ga na ta način zbiramo, je namenjen za to, da spodbujamo kmetijstvo. In ne vem, zakaj bi najprej od kmeta pobral stoprocentno namembnost, če gradi objekt za kmetijstvo, in bi s tem denarjem razpolagala država. Mislim, da je to pravilna odločitev. Kar se tiče samega plačila; Mislim, da je prav, da smo korektni, da govorimo, da plačilo raste s samo bonitetno zemljišča in so te bonitete glede na kvaliteto vedno višje. Za zemljišča z nižjo boniteto se resnično plačuje manj. Za tista najboljša pa so potem ti prejemki od 10 evrov naprej, pa vse do 25. Osnovna intenca iz te progresivne lestvice je ravno to, da se stremi k temu, da se čim več pozidav, če se že zgodijo, zgodi na zemljiščih z nižjo kvaliteto. Se pravi, z boniteto od 1 do 20 bo ta dajatev od 0,05, se pravi od 5 centov do 1 evra. Z boniteto od 21 do 40 je dajatev od 3,78 do 7,2 evra, z boniteto od 41 do 60 je 8,2 do 12 evrov, in od tu naprej – od 61 do 75 je od 13,42 do 16,5 in z boniteto od 76 do 100 od 19 do 25 evrov. Se pravi, osnovni cilj tega zakona je, da tisti, ki bo izbiral kje bo pozidal kmetijsko zemljišče, poskuša poiskati kmetijsko zemljišče z najnižjo boniteto, se pravi tam, kjer je rodni potencial zemljišča najnižji. Kot sem že prej dejal, na vse te prejemke pa so te olajšave v skladu z amandmajem, ki smo ga predlagali v Slovenski ljudski stranki, da kmetje plačujejo samo 10 % tega zneska za kmetijske objekte in da so tudi za javne objekte 30 % olajšave. Sam osebno in tudi v Slovenski ljudski stranki bomo ta zakon podprli, kajti mislim, da je zagotovo na tem področju varovanja kmetijskih zemljišč in skrbi za hrano treba od generalnih floskul in pa splošnih izjav po potrebi preiti h konkretnim dejanjem. In ta zakon ocenjujemo kot prvo konkretno dejanje v to smer. Dopuščamo, da bo najbrž življenje pokazalo, da je treba kakšno določilo v nadaljevanju še popraviti. Upam, da bo Državni zbor, v kakršni sestavi že bo in kadarkoli bo, to ugotovil in tudi na hitro storil. Še enkrat, z naše strani podpora spremembam in dopolnitvam Zakona o kmetijskih zemljiščih.
Hvala. Besedo ima gospod Rezman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ko razmišljamo o tem, ali podpreti kakšen amandma ali ne, nujno soočimo te amandmaje z zakonom kot celoto in s cilji, ki jim ta zakon sledi. To je potem odločilno, ali podpremo ali ne kakšen posamični amandma. Kakor jaz razumem cilje tega zakona je prvi cilj, vsaj zame je tako, upam, da prav berem ta zakon, povečati kmetijske površine. Drugi cilj – površine, ki jih imamo, vsaj ohraniti. Tretji cilj – če že moramo kje kaj žrtvovati, moramo poskrbeti za to, da bomo nadomestili te površine z enakovrednimi. Tem trem ciljem je pridodan cilj, da uredimo usmerjanje prostorskega urejanja tako, da ima prve tri cilje v mislih. Torej, zmeraj, ko urejamo prostor, bi morali imeti v mislih tudi interese ohranjanja in povečevanja kmetijskih površin. In potem seveda soočimo to z ukrepi, ki so predlagani. In ukrep, ki se imenuje nadomestilo, je ukrep, ki tem ciljem sledi. Predlagani amandma vse te cilje dezavuira. Niti ne povečuje kmetijskih površin, niti ne skrbi za to, da bi jih ohranili, niti ne skrbi za to, da bi jih nadomeščali, saj celo nadomestila ne bi imeli in bi morali, recimo, nadomeščati iz nekih drugih virov, ki bi jih nekje drugje pobrali v integralnem proračunu. Če tako gledamo na to, potem seveda amandma gre direktno vstran od osnovnih ciljev zakona. Tisti, ki podpirajo zakon, takšnih amandmajev najbrž ne morejo podreti, ker so sicer v kontradikciji sami s seboj, ne morejo slediti zakonu in mu v istem trenutku poslušati spodsekati finančne noge. Drugo, kar me pri tem nekoliko iritira k razmišljanju, je naslednje. Če mi iščemo za alibi mlade družine in mlade investitorje itn., je po moji sodbi popolnoma vseeno, ali na kmetijski zemlji gradi nekdo, ki je mlad, star, ki je invalid, nekdo, ki to ni, ker tukaj gre za kmetijska zemljišča in mi ne smemo s tem, da bomo pocenili možnost dostopa do kmetijskih zemljišč in spremembo namembnosti v stavbna zemljišča, preusmeriti ambicije mnogih graditeljev, da bodo šli na kmetijska zemljišča, ampak točno to bi se s tem amandmajem zgodilo. Če imamo zemljišče ob neki črti, ki je vredno 50 enot, in na drugi strani črte zemljišče, ki je stavbno, pa je vredno samo 5 enot, in potem k tem 5 enotam dodamo še 10 enot, recimo nadomestila, če vzamemo neko kategorijo, ostane 35 enot razlike. In če bi bila cena ključna pri tem, kje bomo gradili, potem je jasno, da bodo vsi bežali tja, kjer je ta cena toliko nižja in da bomo že namenjena zemljišča za gradnjo pustila prazna in izkoriščali tista, ki neposrednih stroškov za graditelja, mladega ali starega, nimajo takšnih, imajo pa mnogokratnik stroškov, ki se pokaže potem na makro ravni. Ko govorimo o strateških ciljih, bi morali to imeti tudi v mislih. Samo zato mislim, da bi morali res storiti vse, da bi usmerjali v zapolnjevanje tistih stavbnih zemljišč, torej, gradnjo, zapolnjevanje stavbnih zemljišč, ki so na razpolago, in ohranjati tisto, kar je še sposobno za prehransko produkcijo. Tretji problem, ki mi daje misliti, je pa naslednje. Ko se neko kmetijsko zemljišče spreminja v stavbno, je treba izvajati dolgotrajne postopke, prej so bili omenjeni, in ti postopki so tudi zelo dragi. Spreminjanje občinskih prostorskih načrtov je zelo drago, spremembe namembnosti se ne da napraviti s kakšnim odlokom župana ali pa njegovim sklepom. Te postopke je treba izpeljati. Dragi so in vlaga v te postopke občina. Lokalna skupnost ima stroške s spremembo namembnosti, potem je pa dajatev, ki je itak vprašanje, ali pokrije vse te stroške ali ne, namenjena državi in si tistih osnovnih stroškov lokalna skupnost, ki jih je imela, ki so dejanski, ki so de facto, ki se jih da za nazaj pokazati, kakšni so, ne more direktno poračunati. To mislim, da ni najboljša rešitev. Sicer lahko lokalna skupnost dobi s posrednimi ukrepi ta sredstva nazaj, vendar mislim, da bi morali omogočiti lokalni skupnosti tudi, da bi neposredne stroške, ki jih je imela s spremembo namembnosti in od tega nima sama nič – lastniki razliko potem pokasirajo ali pa nepremičninski posredniki – torej, občina bi morala imeti možnosti, da bi si ti stroške tudi povrnila.
Hvala. Besedo ima gospod Petan.
Hvala za besedo. Spoštovani! Jaz bi najprej povedal, da bom seveda amandma podprl. Drugo, kar bi pa želel za začetek povedati, je pa to, da vedno zastrižem z ušesi, ko začnejo padati velike besede o neki zaščiti, pa je to vseeno, česa ali koga. Po izkušnjah vem, da je takrat treba biti pozoren, kajti če je neka skrb kontinuirana, potem ni potrebna neka kampanja. Če pa neka skrb ni kontinuirana, če skačemo z enega hriba na drugega, iz ene skrajnosti v drugo, potem je treba ljudi prepričevati, da je zjutraj ob sedmih ura osem popoldne ali zvečer. Ker, če je vse normalno, pa mi vemo, da je ura zjutraj osem, potem ni treba nikogar prepričevati, da je ura osem zvečer. In ravno v tem je problem. Zdaj spet padajo velike besede za skrb za okolje. Kaj zdaj hočemo reči, da, ne vem, 5, 10, 20 let pa ni bilo nobene skrbi za kmetijska zemljišča, istočasno tudi za okolje? Ali ni bilo nobene skrbi? A tisti ministri, ki so bili prej, in vsi zaposleni na Ministrstvu za kmetijstvo pa niso nič skrbeli?! Kar zdaj naenkrat smo se pa spomnili, da je treba začeti skrbeti. Mislim, tako enostavno to ne gre. Ne verjamem, da prej niso skrbeli, zdaj naenkrat pa bomo začeli strašno skrbeti. Tu nekaj ne gre skupaj. Drugo, kar bi želel povedati, je, da sem tudi sam proti vsem novim dajatvam, takšnim tipično birokratskim. Če hočeš tu graditi boš poleg vsega, kar moraš plačati, plačal še nek davek ali neko dajatev, kakorkoli se pač temu reče, ki bo šel v nek sklad. Jaz sem proti temu, vsaj v tem času. Poleg tega enostavno ne morem razumeti, vsaj dalo se je tako razumeti iz razprav nekaterih kolegov in kolegic danes, da bi vsi želeli zidati na poceni kmetijskih zemljiščih. Pokažite mi, kje pa je možno zidati na kmetijskem zemljišču. Jaz tega ne vem, ker najprej, tudi če je kmetijsko zemljišče, ga je treba prekategorizirati. Postopek za prekategorizacijo kmetijskega zemljišča je pa tak, da, ne vem, zadnjih nekaj let enostavno ni možno. Tudi tam ne, kjer je zaradi napake v zemljiški knjigi ali pa zaradi neskrbnosti lastnika sredi mesta, kjer je križišče, neka greda bila, in je še tudi zdaj greda z nekim drevesom, in je ostalo kmetijsko zemljišče, ki ga Ministrstvo za kmetijstvo ne prekategorizira, da je to v bistvu cestno zemljišče. To ni možno, zdaj pa se sprašujem, kako je možno dobiti soglasje in kdo da soglasje za prekategorizacijo kmetijskega zemljišča, do zdaj pa smo zidali na najboljših kmetijskih zemljiščih. Ja, kdo pa je dal soglasje?! Pa saj ga ne dobiš na Tromostovju pod mostom. Nekdo mora dati soglasje, kdo je za to skrbel? Ja, neki državni uradniki na nekem ministrstvu. Zato me to čudi, da smo zdaj kar naenkrat ugotovili, da moramo skrbeti za kmetijska zemljišča, saj smo verjetno do zdaj tudi. In zdaj bo isti, ki je eventualno dopustil, če je to bilo možno, jaz ne trdim, da je to bilo res, da smo zazidali najboljša zemljišča, bo pa zdaj skrbel, da se ne bodo več pozidala. Ta isti pa bo dajal soglasja ali pa jih ne bo več dajal. Potem se moramo vprašati, kaj se je pa res delalo, ampak prepričan sem, da čisto tako ravno to ni. Naslednje, kar bi želel povedati, je, da ta dodatni davek ali dajatev je zagotovo najbolj uperjena proti podeželju samemu. Imamo kup primerov, ko recimo nekdo, ki je kmetovalec, obdeluje zemljo, si želi postaviti nov objekt – kaj jaz vem če se bo ukvarjal tudi s kmečkim turizmom –, pa ne more pozidati, ker rečete: "Evo, tu je pa kmetijsko zemljišče nezazidljivo." Ja kaj potem? Vemo da so danes dodatne dejavnosti, ravno turizem je tisti, ki v povezavi s kmetijstvom da največjo dodano vrednost, pa ne more pozidati, da bi si naredil sobe. Ne more. Zdaj, ali je to birokratski pristop ali kakršenkoli drugi, skrb za zemljo? To se pravi, tisti kmet bo verjetno končal in kaj bo potem, bo na enkrat postalo območje, kjer ni več kmetijske proizvodnje? Aha, tam bomo pa mi lahko zidali. Po tej logiki. To se pravi, najbolj so takšni ukrepi uperjeni zoper podeželje kjer so tudi individualni investitorji, kot smo prej omenili, recimo mlade družine, saj v mestu samem, tam ni individualnih investitorjev, zato, ker ne moreš zidati. Tam ali greš v stanovanjski blok, ki pa ga zidajo neki drugi, tisti pa imajo denarja, kolikor hočejo, lahko plačajo več kot 10 evrov na kvadratni meter. Na podeželju pride to v poštev, v velikem mestu tega ni, tam ni individualnih investitorjev. In naslednje, kar bi želel povedati. Ta denar bo šel v sklad ali kakorkoli se mu bo že reklo. Veste, s temi skladi je pa en velik križ. Ravno v tem prostoru se zadnje tri mesece ukvarjamo z enim drugim skladom – za razgradnjo nuklearke, zato, ker ima upravni odbor, pa nadzorni odbor, pa ne vem kaj še vse. Tisti denar za razgradnjo nuklearke bi moral biti samo za razgradnjo. Ne, novo vodstvo ga posoja za nakup delnic ali pa za pomoč svojim prijateljem v nekih drugih firmah, ki nimajo s tem nobene zveze. To so skladi, ki razpolagajo z denarjem. Pa ne zdaj reči, da to ni res. Pa še kako je res in ljudje odstopajo iz tega sklada zato, ker pravijo "tako se delati ne da". In mislite, da bo to kaj boljše, če bo drugi sklad? Eno je, če upravlja z nepremičninami, drugo pa, če imaš denar. In potem, če je želja, mogoče tudi od zunaj tega sklada – ne trdim, da so to člani tega sklada –, ampak od zunaj je želja, da se ta denar porabi za kako drugače. Še enkrat bom povedal – sklad za razgradnjo nuklearke financira nakupe delnic tiskarskih podjetij, če hočete, iz grafične industrije, da ne govorim o imenih. Tu bo isto. Zakaj pa ne bi bilo isto – če je lahko tam, je lahko tu tudi. Zgledi vlečejo. In zato me takšni skladi motijo, ker ne pripeljejo do tistega, kar bi bilo potrebno. V tej silni skrbi, ki smo jo naenkrat spoznali, kar je sicer pravilno, ampak bo to moralo biti kontinuirano, ne pa stihijsko se veliko govori o samooskrbi. To je res. To je res problem, nastal v Sloveniji, in zdaj jaz ne vem, ali v tem času ni bilo skrbi za kmetijska zemljišča, pa smo tako nizko padli pri samooskrbi – pod 50 %. Poleg tega bi se bilo pa treba vprašati še nekaj drugega. Minister je v svoji predstavitvi velikokrat omenjal sladkor. Sladkor da je v tem trenutku problem na evropskem tržišču, da ga je premalo. Tisti, ki ste malo dlje časa tukaj v parlamentu, se boste spomnili, da smo pred malo več kot desetimi leti govorili, kako se Evropa utaplja v sladkorju, in da je treba ne vem kaj vse ukiniti, katere tovarne vse je treba ukiniti. Med drugim se je tudi ukinila naša, ampak ne zaradi tega, ker smo mi to želeli, ampak zaradi tega, ker so tisti, ki bi morali skrbeti za produkcijo, to so bile zadruge, ki so bile edini lastniki sladkorne tovarne v Sloveniji, prodali svoje deleže, malo Nizozemcem, tako da so Nizozemci potem prišli do čez 50 %, potem so pa postavili svoje pogoje v tistem času. Zdaj kar naenkrat pa tudi Nizozemci nimajo več sladkorja. Halo! In soglašam s tistimi, ki pravijo, da – kot je minister tudi dejal – da kmetijska politika v Evropi funkcionira samo takrat, ko je nečesa preveč. Takrat, ko pa ni, je pa problem. Ampak to pomeni, da tudi takrat ne funkcionira, ker očitno ne zastavi pravilnih rešitev in pravilnih pogojev in pravilno naprej. Očitno tu vodijo to politiko nekateri drugi. Ob vsakem takšnem vrhu pa padcu nekdo zasluži. Ali pride do koncentracije, nekdo propade, pride do koncentracije, nekdo poceni kupi in seveda potem izsiljuje na tržišču. In očitno je zdaj tudi – jaz nisem prepričan, da v Evropi manjka sladkorja, ker čez noč bi ga zmanjkalo – to je zopet neka zadeva, ki je zelo aktualna. Tudi pšenica in podobno. Tudi za pšenico je podobno. S tem, da še pred dvema letoma se je govorilo, da je Rusija uvoznica žita, danes pa se govori, da je izvoznica. Zdaj ne vem, kaj se bodo dogovorili in kdo vse tukaj špekulira. Kar se pa tiče tudi skrbi za gozdove – ker je bilo danes omenjeno in ni sicer to predmet, ampak do neke mere je –, veste, takšne katastrofe, kot je danes v državnih gozdovih, ki jih upravljajo tisti, ki so dobili koncesijo, jaz še nisem videl. In če v tem trenutku individualni lastniki gozdov, se pravi kmetje, peljejo te gozdove proti pragozdovom, jaz sem rekel hvala bogu! Ker to, kar pa se dela v državnih gozdovih, tistih, ki imajo koncesije, da ne bi omenil, da so to kakšne tihe družbe, o katerih se veliko govori, potem je situacija v državnih gozdovih katastrofa. Katastrofa! Pojdite malo na teren pa boste videli. In če so še kmetje tisti, ki skrbijo za svoj gozd, za prirast, in da mogoče tudi ne izkoristijo celotnega letnega prirasta, hvala bogu, ker vsaj malo nekako uravnotežijo tisto, kar se dogaja v državnih gozdovih s temi koncesijami, ki so tako poceni, da so zastonj. 10 let ali 15 let pa tako ali tako v državnih gozdovih ni bilo nobenih koncesij, ki bi se plačale državi. To je tudi eno od stanj skrbi za zemljišča. Tudi gozdovi so v bistvu kmetijska zemljišča. In zdaj, če se vrnemo tja, kjer bi morala biti skrb za kmetijska zemljišča, da se ne pozida. Dejstvo je, da nisem prepričan, da če vzamemo investitorju še tistih 10 evrov pri tem, če želi graditi, mogoče bi bilo bolj pravilno, če bi vzeli tistemu, ki je nekako pridobil ta zemljišča, ki je pridobil prekategorizacijo, naj tisti plača, pa če bo prenesel v ceno, to je druga zadeva. Zato sem omenil, da je to uperjeno proti podeželju, ker tisti, ki bo gradil, bo moral še dodatno plačati, tisti, ki pa je mahiniral z zemljišči, pa, bom rekel, pridobil prekategorizacijo – to pa ni nujno, da je ravno tisti investitor –, bi bilo bolj pošteno, da bi tisti plačal. Je pa zadeva takšna na trgu nepremičnin – povsod v Evropi, recimo, če ne grem kam dlje, so nepremičnine v tem času krize padle. Ali so v Sloveniji padle? Figo so padle. Eni so celo govorili, da bodo celo narasle. Zdaj so ugotovili, da naraščale verjetno ne bodo, ampak padle pa tudi ne bodo. In tudi država ni tu intervenirala, ampak to je že druga zgodba. To se pravi, tudi na tem področju je stanje takšno zato, ker očitno jemljemo tistim, ki imajo že tako ali tako malo, tistim, ki pa pri neki transakciji ogromno zaslužijo, tisti bodo pa ostali brez tega, da bi morali kaj še dodatno zraven dati. Ampak udri po tistem, ki se tam trudi, pa bi si rad zgradil mogoče skromno hišo. Sosedske pomoči tako ali tako ne bi smeli več biti, pri gradnji hiše bi eventualno lahko pomagali frizerji, ki bi gradili, zidarji bi pa lahko strigli potem tistega lastnika. Nekaj ne gre skupaj pri celi tej skrbi, tako da jaz nisem prepričan, da bo ravno ta silna skrb, ki se je pojavila v tej obliki, v tej obliki govorim, dosegla svoj namen, zato, ker bo zopet udarila po tistem, kar si mogoče ne želimo, ali pa smo mogoče v tisti silni želji po zaščiti, v tem primeru zemljišč, bili malce nerodni ali kakorkoli. V glavnem, da zaključim. Mene vsaka takšna silna skrb, ki se pojavlja vsake toliko časa, zaskrbi, zato, ker nikoli še ni dala dobre rešitve, ampak samo nek kontinuiran proces kjerkoli – v tem primeru za skrb za obdelovalno zemljo – je tisti, ki prinese lahko dober rezultat. V nobenem primeru pa ne podpiram novih dajatev za investitorje. In poleg tega, če je že to tako mišljeno, potem pa mislim, da je velika razlika med individualnimi graditelji – tisti, ki si postavlja svojo hišo – in med velikimi investitorji, ki gradijo za trg. Razlika je velika in mislim, da bi tudi tu morala biti neka distinkcija, neka ločitev med tem, koga bomo še vse obdavčili. Tak način, mislim, da bo udaril najbolj tiste, ki si najmanj zaslužijo, in v tem času, ko smo v nekem gospodarskem zastoju in ko je tudi gradbeništvo v strahovitem nazadovanju, je verjetno vsaka, tudi individualna gradnja dobrodošla in ravno s takšnimi ukrepi bomo ravno najbolj udarili po tej plati. Če ima kdo interes od tega, jaz ne vem. Ampak dobro vsekakor ni in to se ne izteče dobro za celotno gospodarstvo. Računati, da bomo samo z nekimi dajatvami nekaj spravili v državni proračun, je pa tudi zgrešeno. In mislim, da bi se že morali nekaj naučiti tudi iz svetovnih ekonomij, da vlade, ki so hotele popeljati ekonomijo svoje države iz krize, so najprej popustile malo pri davkih. To je zelo zanimivo, popustiti pri davkih, potem pa začne gospodarska aktivnost naraščati. To je seveda skregano z neko drugo logiko, nekega drugega časa, nekega drugega sistema. Mislim, da bomo morali začeti tudi v tem smislu razmišljati. Če bomo želeli obuditi gospodarstvo, bomo morali, če ne zmanjšati davke, pa vsaj jih pustiti pri miru, take kot so. Še najmanj pa kar na suho reči "10 evrov na kvadratni meter za tistega investitorja, ki bo začel nekaj graditi". Jaz imam kljub zavedanju, da je ta skrb upravičena in jaz bi si upal trditi, da je verjetno dobronamerna, vendar tako, kot je pa izpeljana, pa nisem ravno optimist. Vsekakor pa podpiram ta amandma, o katerem je govora. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javila državna sekretarka na ministrstvu, gospa Strniša. Izvolite, imate besedo.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi kratko pojasnilo glede finančnega nadomestila za spremembo namembnosti kmetijskih zemljišč. Še enkrat želim poudariti, da to ni davek, pač pa, da se bodo ta sredstva zbirala na posebni namenski proračunski postavki, torej ne v skladu, in jih bo lahko Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano uporabljalo, to je v zakonu jasno zapisano, le za izvajanje ukrepov zemljiške politike. To je za odpravljanje zaraščanja, za agrarne operacije, lahko pa bodo ta sredstva namenjena tudi za nakup kmetijskih zemljišč po programu Sklada kmetijskih zemljišč. Iz te proračunske postavke se bodo lahko tudi financirali stroški priprave strokovnih podlag, ki so pač eden od temeljev tega zakona za bolj strokovno in načrtno upravljanje s kmetijskimi zemljišči. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Likar.
Hvala lepa. Spoštovani predstavniki Ministrstva za kmetijstvo, kolegice in kolegi! Čeprav malo pozno, zato pa tem bolj iskreno, bi lahko pospremili napore ministra za kmetijstvo in njegovih sodelavcev, da se ohranijo kmetijska zemljišča. Naj tudi sam v uvodu povem, da podpiram namen in cilje tega zakona, kajti kmetijska zemljišča, posebno še kvalitetna kmetijska zemljišča so dragocena in jih je vsekakor treba varovati in tudi zavarovati. Škoda le, da se v preteklosti ni vzpostavilo nekih učinkovitih mehanizmov, ki bi ohranjali ta kvalitetna kmetijska zemljišča in da se sedaj poskuša to rešiti oziroma nadoknaditi z, bom rekel, bolj rigoroznimi ukrepi, kot je na primer, eden izmed takih, prav plačilo te odškodnine za spremembo namembnosti kmetijskega zemljišča. Ta davek oziroma prispevek, kot je rekla gospa državna sekretarka, je že bil in mislim, da je bil leta 2002 ukinjen. Nekaj razlogov so kolegi že povedali, verjetno pa je bil ukinjen tudi zato, ker po mojem mnenju ni bil učinkovit in pri tem pogrešam tudi eno kvalitetno analizo tega prispevka, kakšne učinke je imel takrat, ko je veljal, zakaj se ga je ukinilo in tudi, kako se je zadeva odvijala potem ko je bil ta prispevek ukinjen. Dejstvo je, da so nekateri posamezniki na račun kmetijskih zemljišč oziroma prekupčevanja s kmetijskimi zemljišči mastno služili, lahko rečem tudi, da so na ta način – s prekupčevanjem kmetijskih zemljišč – tudi obogateli. Mislim pa, da so vzroki čisto nekje drugje. Tisti, ki so že do sedaj špekulirali s kmetijskimi zemljišči in prekupčevali, bodo to tudi v bodoče, saj težko verjamem, da jim bo težko plačati teh povprečno 10 evrov na hektar. Bo pa to vsekakor večje breme za nekoga, kot je bilo v razpravi že poudarjeno, ki bi si želel zgraditi dom, hišo na zemljišču, ki sicer spada v kategorijo kmetijskega zemljišča, vendar pa, recimo, nikakor ni primerno za nobeno vrsto kmetijske dejavnosti. Na koncu moram reči, da sem skeptičen in ne verjamem, da ta zakon temelji samo na tem prispevku. Ker teoretično bi lahko kljub temu prispevku, temu plačilu odškodnine za spremembo namembnosti za zemljišča, bi se lahko na ta način uničilo večno kmetijskih zemljišč, pomembno je, da se pač plača ta odškodnina. Jaz verjamem, da bo v praksi to tudi drugače izgledalo, bilo je že tudi rečeno, da se bodo iskale rešitve v gradnji na zemljiščih s slabšo boniteto, pa vendarle, tudi ta možnost teoretično obstaja. Tudi ne verjamem, da bo država z zbranimi sredstvi iz tega naslova lahko nadomeščala na ta način izgubljena kmetijska zemljišča. Jaz verjamem, da bo ta zakon tudi sprejet in če se bom motil, če bo praksa pokazala drugače, bom seveda vesel. Naj zaključim in povem, da bom amandma Slovenske demokratske stranke, tako k 4. členu kot k 6. členu, podprl. Hvala.
Hvala. Želi še kdo? Vidim še roke. Odpiram prijavo za razpravo o 4. členu in amandmaju k temu členu. Prijava teče. Gospod Veber, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Ker je bilo izraženih nekaj pomislekov s strani poslancev Poslanske skupine SDS, o tem, ali so resnično takšne razmere pri izgubi kmetijskih zemljišč v Sloveniji, da je treba ukrepati; statistika, ki spremlja dogajanje in je uradno tudi objavila podatke od leta 1991 do leta 2009, je tukaj neizprosna. Dejstvo je, da se je v tem obdobju zmanjšal obseg kmetijskih zemljišč v porabi za 93 tisoč hektarjev, torej, od leta 1991 do 2009 smo izgubili 93 tisoč hektarjev kmetijskih zemljišč v uporabi. Če pogledamo v statistiko, ki govori tudi o najkvalitetnejših kmetijskih zemljiščih – torej gre za obdelovalna zemljišča, njive in vrtove –, samo njiv in vrtov smo v tem obdobju izgubili za 20 tisoč hektarjev. To je neizpodbiten podatek, ki mislim, da zelo jasno govori o tem, da se v tem obdobju ni racionalno gospodarilo s kmetijskimi zemljišči in da se je velikokrat neupravičeno posegalo na kmetijska zemljišča, zaradi interesov tudi, če hočete, investitorjev. Če bi takšen trend nadaljevali, potem bi prišli v obdobje, ko zagotovo kmetijstvo v Sloveniji ne bi bilo več perspektivna panoga. Jaz upam, da si ne želimo države, ko bi doživeli takšne razmere. Namreč, ključen podatek je tudi ta, da imamo v Sloveniji samo še 2 tisoč 447 kvadratnih metrov kmetijskih zemljišč v uporabi na prebivalca. Če pa zopet pogledamo njive in vrtove jih imamo samo še 866 kvadratnih metrov na prebivalca. Torej gre za resnično izjemno drastično zmanjšanje najkvalitetnejših kmetijskih površin. Če k temu dodamo, da ko enkrat izgubiš najkvalitetnejšo njivo, pomeni, da lahko kmetuješ na manj primernem kmetijskem zemljišču in je zato tudi ta obdelava in pridelava bistveno dražja, kar pomeni, da s tem tudi ekonomsko poslabšujemo status kmetov glede na druge države, ki imajo še vedno neprimerno kvalitetnejše kmetijske površine v uporabi. Če pogledamo tudi stopnjo samooskrbe z rastlinskimi proizvodi, lahko na podlagi izračuna Kmetijskega inštituta ugotovimo, da smo tukaj nekje od 33 do 70 % samooskrbe, torej pri nekaterih rastlinskih proizvodih samo še v 33 % zagotavljamo samooskrbo in počasi postajamo odvisni od drugih. Torej, gre za izjemno resno vprašanje ohranitve kmetijskih površin in mislim, da je resnično veliko bolj pametno, da vse bodoče investitorje usmerjamo na tiste površine, ki so manj primerne za kmetijsko obdelavo, kot pa se je to dogajalo v letih 1991–2009. Po eni strani, ko smo zadovoljni, da živimo v obdobju, ko se lahko svojo eksistenco rešuje ne samo, da se ukvarja s kmetijstvom, ampak imaš možnost zaposlitve tudi v drugih področjih, seveda to narekuje, da moraš, če želiš ohraniti kmetijske površine, poseči tudi z neko dodatno dajatvijo, da to preprečiš. Če bi še danes živeli v obdobju, ko je velika večina prebivalcev v Sloveniji bila odvisna od tega, da je imela kmetijsko površino, in da je bilo njeno preživetje pravzaprav vezano prav na to njivo in na tiste površine, tudi slučajno ni nihče razmišljal, da bi postavil svojo hišo na njivo. Daleč od tega. Zgodovina dokazuje, da so se vedno ti objekti gradili potem na obronkih in na površinah, ki so slabše kvalitete. Danes pač nismo več v tem obdobju, k sreči, vendar je treba potem zaradi tega, ker je ekonomska moč prebivalstva bistveno večja kot takrat, posegati z dodatnimi finančnimi ukrepi, da to preprečuješ in s tem ohranjaš seveda tudi dolgoročni obstoj podobe Slovenije, ki je enkratna, kar se tiče tudi ostalih držav v Evropski uniji, kajti imamo daleč najbolj poseljeno podeželje v primerjavi z drugimi državami Evropske unije, in to je treba ohraniti. In samo z ohranjanjem kmetijskih površin nam bo to uspelo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Hrovat.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da je tukaj treba odpreti še eno temo, ki je ključna za zgubljanje kmetijskih zemljišč. Zaraščanje je v Sloveniji največji problem, ne nenadzorovana pozidava. Zaraščanje kmetijskih zemljišč je večji problem, kot to. In zaraščanje kmetijskih zemljišč, ne vem, če bomo rešili s temi 10 evri od kvadratnega metra. To pa je glavni problem. In tukaj je treba iskati rešitve. Govoriti o tem, da bomo ostali brez kvalitetnih kmetijskih zemljišč, če se ne bo uvedlo tega novega davka – 10 evrov po kvadratnem metru zazidljive parcele pred pridobitvijo gradbenega dovoljenja –, enostavno ni res. Ministrstvo za kmetijstvo ima škarje in platno. Oni lahko pripravijo zakon, ki bo omejeval drugače, ne na podlagi nekih finančnih nadomestil ali kakorkoli. Poglejte, tudi do sedaj je Ministrstvo za kmetijstvo dalo na koncu soglasje, pravzaprav ne na koncu, vmes v postopku. To se je delalo tudi do sedaj. Ampak sedaj smo ugotovili, da se je zaraščalo na veliko, pravzaprav da se je zaraščalo in da se je nenadzorovano pozidavalo. In v zvezi z nenadzorovanim pozidavanjem je treba reči, da je pač Ministrstvo za kmetijstvo tisto, ki pač na nek način tudi ureja prostor in določa, pod katerimi pogoji in kje se bo lahko kaj gradilo. Glede vprašanja okoli prekupčevalcev in profita, o katerem je govoril kolega Veber prej na začetku – pa sem rekel se bom kasneje oglasil –, da kot da s tem amandmajem mi dajemo možnost tem ljudem dodatnega zaslužka. Čakajte malo. Bom povedal postopek, kako gre na občini. Dolga leta ste bili župan; ne verjamem, da pride do vas kmet, ki ima 10 tisoč kvadratnih metrov kmetijskega zemljišča in reče: "Rad bi spremenil tole, ker bi tukaj rad nekaj naredil." Ne verjamem, zelo malo je takšnih. Pride nek lobist, pride nekdo, ki je od tega kmeta kupil 10 tisoč kvadratnih metrov po zelo nizki ceni – pa tudi, če mu je dal 10 evrov, je za enega kmeta 100 tisoč evrov veliko denarja. In on potem na občini ureja, kako in na kakšen način se bodo stvari speljale. In tako se dela. Torej, tiste, ki prihajajo k županom oziroma na oddelke za prostor, tiste bi bilo treba, če bi že iskali denar, tistim bi bilo treba ta denar pobrati. Ker oni bodo iz 10 evrov naredili 200 ali 300 evrov. Če že želimo, in govorite o tem, da je treba denar pobrati. Ne govorim, da morajo občine plačati, ne, tisti ki pridejo, tisti ki so vlagatelji. Poglejte v Ljubljani – pa saj je cela Ljubljana, okrog celega obroča so pač pokupili tudi županovi sinovi, zadeve so se prekvalificirale, tukaj so blazni dobički in zdaj bodo ti, ki so dobili blazne dobičke, prodali ta zemljišča in tisti, ki bo kupil to zemljišče, bo moral plačati še 10 evrov po kvadratnem metru, preden bo pridobil gradbeno dovoljenje. Pa to je narobe svet! In mislim, da je bila tista prva verzija, o kateri je že minister že zadnjič govoril, da je resnično bilo tako, da bi se v fazi spremembe pač neko nadomestilo pobralo, boljša rešitev, če že moramo to početi. Ampak jaz še enkrat rečem, ponovno se dela razlika. Poglejte, 10 evrov v Ljubljani od kvadratnega metra in 10 evrov v Kočevju je velika razlika. Ali je tako? Velika razlika za kmetijsko zemljišče. Ampak ne, mi bomo kar počez. Enako je Prekmurje in Ljubljana. 10 evrov od kvadratnega metra, ni prav. Ni prav. Kakorkoli že jemljete, sploh pa ne v teh časih, v katerih živimo. In mislim, da je edino pravilno, da se ti naši amandmaji sprejmejo, ker bomo s tem pravzaprav ta nov davek, ki se uvaja, ga eliminirali z zakonom. To, da je pa nekdo prej rekel, da v Slovenski demokratski stranki zavračamo vsak zakon, ki ga ta vlada predlaga, pa enostavno ni res. Že na začetku sem povedal, da je ta zakon v določenih delih odličen, zelo dobro pripravljen, ampak vse, kar je bilo prej z roko narejeno, je z zadnjico podrto, ko se noter uvede tak člen, pravzaprav novi davek. Novi davek 10 evrov po kvadratnem metru bo moral plačati vsakdo, ki bo želel dobiti gradbeno dovoljenje. In to je za nas v Slovenski demokratski stranki v teh časih, v kakršnih smo, nesprejemljivo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima [[...]]Repliko, ja izvolite gospod Veber.
Hvala. No, glede odnosa do tistih, ki prekupčujejo s kmetijskimi zemljišči, imam prav enako mnenje, kot ga je gospod Hrovat predstavil, tako da tukaj ni nobenih razhajanj v tem, kar sem jaz opredeljeval, kakšen namen ima nadomestilo za spremembo namembnosti kmetijskih zemljišč. Še enkrat želim poudariti, da ta zakon želi že v kali preprečiti, da bo nek prekupčevalec sploh šel do kmeta, kupil to kmetijsko zemljišče in poskušal potem uveljaviti spremembo namembnosti. Ravno ta dajatev je tista, ki odvrača ali bistveno zmanjšuje kakršnokoli razmišljanje o tem, da se posega na najboljša kmetijska zemljišča. In na začetku je treba to preprečevati, in ta zakon počne ravno to. Če pa mi te dajatve nimamo, potem bo seveda ta interes tak, kot je bil do zdaj. In dokazano, da je do zdaj bil velik interes, da so prekupčevalci odkupovali zemljišča od kmetov. In trdim, da je eden od konkretnih primerov, s katerim se aktualna oblast, in tudi sicer že nekaj let ukvarjamo, tudi obvoznica Škofljica. Zakaj se vztraja, da se umesti potek obvoz Škofljica po barjanskih kmetijskih zemljiščih? Prepričan sem, da je že v teh letih – traja že pet in več let ta postopek – marsikdo od kmetov odkupil zemljišče in želi, da poteka obvoznica ravno tam kjer je kupil to zemljišče. In to moramo spremeniti in ta zakon dejansko ima mehanizem, da odvrača od teh poskusov in ne nazadnje tudi status Ministrstva za kmetijstvo je zelo jasen v teh postopkih pri spremembi namembnosti kmetijskih zemljišč oziroma pri sprejemanju prostorskih aktov. Ministrstvo bo že od samega začetka eden od nosilcev urejanja prostora in ne bo mogoče mimo ministrstva priti do najboljšega kmetijskega zemljišča za pozidavo. Ni variante. In to je tisti mehanizem, torej ne govorimo samo o tem, da je nadomestilo za spremembo namembnosti edini ukrep; tudi sicer, da aktivno sodeluje ministrstvo v teh postopkih, je konkreten ukrep, ki bo preprečil, da bomo že na začetku sploh razmišljali o tem, da bi neke posege izvajali na najboljših kmetijskih zemljiščih. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Magajna.
Lep pozdrav vsem navzočim! Sem se že prej prijavil v prvem krogu, pa je tehnika zatajila očitno oziroma parlamentarni škrat, očitno ga imamo tudi tukaj. Ga bomo ujeli pa se pogovorili z njim, brez nasilja. Ampak zdaj pa o bolj resni temi. Padec samooskrbe je res resen problem za Slovenijo. Povezan je z, kot smo slišali že večkrat, z ohranjanjem kmetijskih zemljišč oziroma povečanjem tega fonda. Zavest je prišla, prihaja pa tudi zakon, ki je v osnovi zelo dober, nekaj dilem pa smo že danes tudi izpostavili. Narod oziroma širše država, ki ne zna ohranjati svoje naravne danosti, se ji slabo piše. Posredi je pravzaprav širši problem, propad realnega sektorja slovenskega gospodarstva. Kako bomo govorili o suverenosti Slovenije? Če bo realni sektor tako drastično padal, bomo samo še podružnica nekih tujih korporacij, torej kmetijska zemljišča bodo odhajala oziroma poraščena bodo vedno bolj, hujši problem pa je še ta, da je še tisto, kar pridelamo, ne moremo prodati zaradi uvoza nizkocenovnih artiklov. Slišimo pa tudi in beremo vsak dan, kako nam prevzemajo še tiste firme, ki nekaj veljajo, dobički odtekajo drugam. Skratka, realni sektor je močno ogrožen. Nekoliko širše sem zadevo zastavil, pa nazaj k amandmajem. Amandmaji, tudi SDS, opozarjajo na neko dejstvo – 10 evrov je lahko za kmeta, ki ima svoje zemljišče, problem, če hoče na tem kaj dograditi, zgraditi, po drugi strani pa za špekulanta tudi to morda ni problem, če bo kasneje to zemljišče dobilo tržno vrednost. Morda v tej situaciji, ko se ne gradi tako intenzivno, to še ni, ampak špekulanti bodo našli tudi teh 10 evrov in prepričali kmeta v odkup. Dobro, da je ministrstvo za to pozorno, kajti samo z ceno morda res ne bomo zavarovali najboljših zemljišč pred odkupi. Bi bilo pa treba, kot je že gospod Horvat rekel, tudi na področju zaraščanja, tukaj bi pa z ustrezno davčno politiko [[...]]Torej davčna politika mora stimulirati pa tudi kaznovati te, ki neustrezno ravnajo s svojim zemljiščem, z resno davčno politiko spodbuditi, da se ta proces zaraščanja ne nadaljuje. Menim res, da še bolj kot same prepovedi nadzor, ustrezna davčna politika lahko naredi veliko več koristnega. Kratka analogija – tudi vprašanje malega dela pa zaposlovanja za nedoločen čas. Seveda če država stimulira kratke oblike zaposlovanja, ki so pol cenejše od redne zaposlitve, ne pričakujmo, da bodo delodajalci redno zaposlovali. In tudi tukaj, če ne bo ustrezne stimulacije z davki, torej tudi sankcioniranja teh, ki ne skrbijo za zemljišča in neustrezno gospodarijo, ne moremo pričakovati. Torej, sam minister je rekel, da zakon ne rešuje vseh vprašanj pozitivno, zato bomo tudi v naši skupini podprli ta zakona, pa je trend, ki ga je minister zasnoval in gre v pravo smer.
Hvala. Ker je še interes za razpravo, odpiram ponovno prijavo za razpravo. Prijava teče. Gospod Tanko, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Ko takole spremljamo razprave o kmetijstvu in kmetijskih površinah, kmetijskih zemljiščih in usodi slovenskega podeželja, ki je v veliki meri povezano s kmeti, se človek vpraša, kdo pa ohranja slovensko podeželje – ali meščani, birokrati ali pa kmetje. Najprej se pravzaprav moramo vprašati, zakaj imamo kmetov čedalje manj? Drugič, zakaj je kmetijskih površin čedalje manj? Zakaj je obdelanih površin čedalje manj? Potem, recimo, se lahko vprašamo, ali so ukrepi, ki jih sprejemamo, ustrezen odgovor na te probleme, to se pravi, da nam s podeželja tisti aktivni, ki ohranjajo kulturno krajino, izginjajo, da se zmanjšuje število posestev, da se ne zgodi nič na drugi strani koncentracije, itd., da se nam zarašča kulturna krajina. To je ključni problem. Tisti trenutek, ko bi imeli mi odgovor na ta temeljna vprašanja, bi lahko tudi načrtovali ukrepe za to, da bi se dejansko zgodilo tisto, kar na deklarativni ravni govorite, da se bo zgodilo s takim ali drugačnim zakonom. Najbrž se kaj velikega od tega ne bo zgodilo. Recimo, tudi vprašanje zelene meje; ali smo v stanju s to kmetijsko politiko, pa s to državno politiko, vladno politiko te ali pa morda še predhodnih vlad sposobni ohraniti zeleno mejo? Jaz mislim, da je nismo. Tudi pravzaprav ni sprejetih nobenih dobrih ukrepov za stimulativno obdelavo kmetijskih površin, za stimulativno pridelavo in pa produkcijo na tem kmetijskem področju. Jaz mislim, da nismo sprejeli za to, da bi ohranili kmetijske površine – najboljše ali pa tudi tistega drugega ranga–, nobenih ali pa zadostnih primernih ukrepov, zato gredo trendi v popolnoma nasprotno smer. Bolj zaščitniški zakon sprejmemo, več se zmanjša na drugi strani tistega, kar naj bi ta zakon dejansko zaščitil. Rad bi vas opozoril samo na nekatere stvari, ki smo jih sprejeli v tem mandatu, pa gredo v popolnoma nasprotno smer od tega, kar govorimo o podeželju in kar bi radi dosegli z ukrepi na podeželju – če drži tisto, da so ti nameni iskreni. Najprej bi vas opozoril, da smo sprejeli omejitve medsosedske pomoči. Da je v proceduri zakon, o tem bomo odločali celo na referendumu, kjer so se sprejele omejitve medsosedske pomoči. V ta ukrep se je poseglo, tako ali drugače, sigurno se zadeve na tem področju niso sprostile, ampak omejile. Potem naprej, Vlada predlaga omejitve pri graditvi objektov. Do sedaj smo lahko, občani, državljani, investitorji gradili v lastni režiji objekte do 250 kvadratnih metrov, sedaj je pa Vlada predložila zakon, pri katerem lahko v lastni režiji gradiš samo še objekt do 30 kvadratnih metrov; to pomeni, da lahko narediš malo boljši pesjak s tremi boksi. To je rezultat tega stimulativnega ukrepa za podeželje. In medsosedska pomoč in gradnja v lastni režiji sta tipična ukrepa, ki sta vezana na podeželje, tipična ukrepa. V največji možni meri pride to v poštev na podeželju. V Ljubljani, kjer se gradijo nekaj deset ali stostanovanjski bloki, gradnje v lastni režiji ni ali je pa zelo omejena. Na podeželju, kjer pa tega ni, kjer je slika inverzna, pa več ali manj vse temelji na gradnji individualnih stanovanjskih hiš in na medsosedski pomoči in gradnji objektov v lastni režiji. In dva taka težka ukrepa je predlagala v kratkem času, v razmaku nekaj mesecev ta vlada. Potem, recimo, včeraj je bil sprejet en zakon. Recimo, o nezdružljivosti županske in poslanske funkcije. Ta zakon je tipično usmerjen proti podeželju, niti enega župana nimate iz mestnih občin, ki bi bil tudi poslanec. Edini zastopniki, ki prihajajo, recimo, ki imajo župansko in poslansko funkcijo, so župani, ki so s podeželja. In s tem, ko ste jih eliminirali s tem ukrepom, ste izločili pomemben del podeželja iz prisotnosti na nacionalni ravni. Vsi ukrepi, gospodje, vlada, ministri, ki jih sprejemate, so usmerjeni k urbanizaciji in deagrarizaciji, k temu, da se interesi majhnih lokalnih okolij ne slišijo v Državnem zboru, da jih nima kdo zastopati. Tudi Zakon o volitvah v državni zbor, ki ga je pripravila ta vlada, je narejen tako, da se izločijo iz postopka oziroma iz sodelovanja pri participaciji v Državnem zboru majhne lokacije, to se pravi, periferne lokacije. Težko govorite, da vam je veliko do podeželja, če sprejemate ključne ukrepe, ki so namenjeni predvsem za to, da se naredi problem na podeželju. Sprejeli ste pokojninski zakon. Tam je predvidena državna pokojnina. Povejte mi, ali ste predvideli za kmete višjo, nižjo ali enako državno pokojnino, kot je bila do sedaj. Rad bi vas opozoril, da smo bistveno ugodnejše pogoje, kar zadeva pokojnine in dodatke ali pa tudi vdovski del, sprejeli za oficirje jugoslovanske ljudske armade, ki so šli z Jugoslovansko ljudsko armado v druge republike in so potem sodelovali v agresiji na Slovenijo. Ali ste na tem področju sprejeli kakšen pozitiven, stimulativen ukrep za podeželje? Ga niste. Dodatno prihajate s sedaj z zakonom, ko investicijo na podeželju, ki jo bo najbrž v največji možni meri realiziral kmet, obremenjujete z 10 evri po kvadratnem metru. Kmetje, če hočejo preživeti, če hočejo izpeljati koncentracije kmetijskih zemljišč, če hočejo obdelati vsaj tisto, kar jim je še v interesu, morajo graditi kmetijske objekte, ne samo znotraj območja zazidljivosti in na svojih vrtovih, tudi morda kakšno lokacijo zraven – in tukaj bo zdaj plačal 10 evrov po kvadratnem metru. Poslušajte, to so ukrepi, ki ne prispevajo k revitalizaciji slovenskega podeželja, ampak so ukrepi, ki pravzaprav to podeželje pospešeno silijo in izseljujejo v urbana središča. Tipični ukrepi. Niti eden od teh ukrepov ni stimulativen. Imamo Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja; vse ključne investicije poberejo največja mesta v tistih tako imenovanih okoljih – mestne občine iz tistega konca. Ukrepi za skladen regionalni razvoj ne končajo tam, kjer bi morali, ampak čisto nekje drugje. In problemi so še, tudi na kakšnem drugem področju. Ko je prej kolega Veber govoril o tej obvoznici Škofljica; ta obvoznica Škofljica ima idealno lokacijo, edino normalno umestitev v prostor tam, kjer je pač predvidena. Res gre preko kmetijskih zemljišč, samo dvomim, da so barjanska kmetijska zemljišča najboljša kmetijska zemljišča. Močno dvomim. So pa z nekim delom narave zaščitena. Ampak nobenega problema ni bilo, ko se je samo nekaj metrov ali pa deset metrov stran po istih najboljših barjanskih zemljiščih zgradil ljubljanski obroč ali pa izvršila pozidava s trgovskimi centri. Tam pa ni problema. Takrat, kadar neko periferno okolje rabi nek koridor, so velike omejitve in problemi, ko pa to rabi Mestna občina Ljubljana, se najde rešitev, taka ali drugačna, podpiše se celo za nazaj. Minister Židan, vaš kolega, ki je pristojen za okolje, je podpisal soglasje k prostorskim aktom za nazaj. In Mestna občina Ljubljana je sprejela drugačen akt, kot je bil podpisan, celo to. Pa se ne zgodi nič, ne na formalni ne na drugih ravneh. Skratka, dobro bi bilo, če ste identificirali probleme, če veste, kakšne cilje bi s to zakonodajo radi dosegli, da je ta zakonodaja taka, da bo dejansko te cilje dosegla. Da bomo ohranili kmetijska zemljišča, da bomo izpeljali koncentracije – to se pravi, da bodo tudi dovolj pogosti razpisi za komasacije, ki jih do sedaj ni bilo in so bili blokirani –, da bomo stimulirali proizvodnjo in da bomo stimulirali tudi življenje v dobi, ko niso več aktivni ali ko je njihova aktivnost omejena. Te zadeve je treba pač tako narediti. Sedaj pa od primera do primera, ki prihajajo v Državni zbor, se na zakonodajni ravni z vsakim ukrepom nekaj jemlje podeželju. Tistim, ki živijo v najtežjih pogojih, to so zagotovo kmetje, se uvaja dodatne davke. Tistim, ki najtežje plačujejo za pokojnine, recimo mali kmetje, se minimalizira državno pokojnino, in tako naprej. Skratka, cel kup nekih ukrepov, ki onemogočajo neko perspektivo na podeželju. Tudi eliminacija njihovih političnih predstavnikov v Državnem zboru sodi v to kategorijo omejevanja udeležbe, participacije podeželja na zakonodajni ravni. Skratka, težko govorimo o tem, da so ukrepi pozitivni, da bodo prinesli učinke, ki jih predvidevate. Prav zanima me, koliko se bo po tem zakonu naslednje leto parcel zaraslo. Najboljša kmetijska zemljišča se ne le pozidavajo, predvsem se zaraščajo. Tisti, ki živimo v teh lokalnih okoljih, na območjih z omejenimi dejavniki, vemo, da se tam najboljša kmetijska zemljišča ne pozidavajo, ampak se zaraščajo. In za to ni nobenih mehanizmov. In če ni stimulativnih ukrepov, potem je tudi težko od koga pričakovati, da bo nekaj ohranjal ali ohranil. Nemogoče. To lahko pričakujete, ne vem, v kakšnem stanovanjskem naselju v Ljubljani, neke ukrepe, da bodo tam na kakšnem vrtičku kaj pridelali. Na podeželju, če se gre resno ekonomsko proizvodnjo, ukrepov za te programe ni zadosti in niso dovolj dobri, očitno, ker je zadeva neperspektivna, stopnja samooskrbe pada, stopnja zaraščenosti narašča, kmetijskih zemljišč je vse manj. To se pravi, da je treba nekaj za to narediti, ne pa uvesti dodatnih omejevalnih kriterijev in davkov. Stimulirati je treba proizvodnjo, stimulirati je treba uporabo, rabo, ne pa omejitev in davkov. Kako pa naj nekdo preživi, če je z neko komasacijo dobil veliko zemlje, pa nima objekta kje postaviti; potem bo pa še dober davek plačal, ker se je sploh odločil za to, da bo nekaj na tem področju naredil. Ne gre skupaj. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javil gospod minister. Izvolite, imate besedo.
Spoštovani gospod poslanec [[...]]Zdaj pa odhaja. Kako pa naj odgovorim? Dobro. Spoštovani gospod poslanec, predsedujoči, poslanke in poslanci! Moram reči, da sem osebno vedno vesel, kadar si poslanci vzamete dosti časa, da govorite o kmetijstvu, ker je to znak, da razumete tudi vi, kar verjamem, da razumete, da je proizvodnja hrane v Sloveniji mogoče še najbolj pomembna dejavnost. To se v zadnjih letih vedno bolj opaža in dobro bi bilo, da to opazimo, preden bo prišlo do pomanjkanja hrane, saj takrat bo že malo pozno za ukrepanje. Seveda se pogosto ne strinjamo. Za kmetijstvo smo naredili zelo dosti, tudi pri zakonodaji zelo, zelo pazimo, da status kmeta varujemo. Tudi, če pogledate pokojninski zakon – je tako napisan, da varuje interese kmeta, tudi, recimo, nekateri drugi zakoni so tako napisani. Bi vam pa rad en primer povedal. Seveda kmet, da preživi, da se lahko razvija in da lahko deluje naprej, v osnovi potrebuje denar. To smo mi zelo hitro spoznali, da je največja nevarnost za obstoj slovenskega kmeta nelikvidnost, ki je posledica neperspektivnosti kmetovanja skozi zelo dolgo obdobje. In tukaj smo začeli to stanje, mislim, da zelo hitro popravljati lansko leto in to sem pred Državnim zborom že nekajkrat povedal, smo izpeljali kar nekaj interventnih ukrepov, ki so prinesli nov denar v slovensko kmetijstvo. Z drugimi spremembami smo ta prostor obvarovali pred stroški; samo s spremembo višine katastrskega dohodka smo zajem, ki je obdavčen, zmanjšali za 30 milijonov, to pri 20 % obdavčitvi pomeni 6 milijonov evrov, to je za slovenskega kmeta zelo dosti. Tisto, kar je pa zlasti pomembno – zelo pazimo, da ukrepe kmetijske politike pravočasno izpeljemo, izjemno pravočasno, tako da samo v prvih dveh mesecih tega leta smo v slovenski kmetijski prostor prek neposrednih plačil transferirali 109 milijonov evrov, ostanek do ovojnice, to je do 144 milijonov, pa smo že transferirali v decembru lanskega leta. Tisto, česar pa se mi mogoče premalo zavedamo – mi smo v tem času izjemno uspešni pri programu razvoja podeželja. Če damo mi program razvoja podeželja na hektarje, ker vse države gledamo na hektarje, ugotovimo kaj? Ugotovimo, da v tem času transferiramo v slovensko kmetijstvo in proizvodnjo hrane na hektar nekaj čez 290 evrov na hektar, v povprečju Evropske unije je pa manj kot 90 evrov. To vam govorim zato, da boste tudi razumeli, zakaj nam, ki smo pogajalska ekipa za obdobje 2014–2020, pogajanja niso enostavna; pogosto se pogajanja pričnejo tako, da pred nas dajo tabele in iz teh tabel je vidno, da v tem trenutku Slovenija črpa največ sredstev takoj za Malto in to mislim, da je pomembno in kakorkoli obračamo, kmet bo lahko preživel, če bo likviden in to so vsi ti ukrepi, ki slovenskemu kmetu to tudi omogočajo. Edino, kar pa je treba povedati – nekje pa smo slovenskega kmeta omejili, omejili pa smo ga in s tem smo zmanjšali njegovo učinkovitost: pri uporabi fitofarmacevtskih sredstev. Mi smo z zadnjimi prepovedmi, ki smo jih izvedli, zmanjšali učinkovitost kmetijstva, tudi čebelarstva, to pa – gospoda poslanca sicer ni –, je bil tudi predlog SDS. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic.
Hvala lepa za besedo. Še enkrat prijazen pozdrav! Ker je maj, mesec košnje, moram reči, da danes kosimo precej na široko in povprek, pa bom še jaz dodal nekaj redov v to vrsto. Ena ključnih zadev, ki jo je bilo slišati veliko, je na temo zaraščanja. Jaz pa moram reči, da hodim po Sloveniji z odprtimi očmi in da tudi v krajih, kjer živim že vse življenje, vidim, da smo ta trend ustavili. Slovenke in Slovenci smo dolga leta vlagali subvencije tudi za tista zemljišča, ki jih je pokrivalo grmovje in pa gozd in ukrepi kmetijske politike, sicer ne priljubljeni ali pa učinkoviti, so povzročali, da smo kar velik del teh površin, predvsem pa gozdnih robov, izkrčili in posekali. Tako je na Gorenjskem, tudi v Beli krajini, kamor sem se peljal prejšnji teden, moram reči, da se vidi, da se dela, gospodari in kmetuje, da se tudi kakšna vrtača poravna in pa še kaj. Meni se pa vidi ključni problem, zakaj se manj kmetuje ali pa manj z voljo in pa srcem, predvsem v tem dohodkovnem položaju v kmetijstvu. To zagotovo ni samo stvar ministra niti stvar njegovega resorja ali pa Vlade, ampak naše glave. Če pride nov mobitel, takoj ga je treba zamenjati in kupiti, nihče se ne sekira, če se mu na mesec impulzi na telefonih podražijo za 5, 10 evrov. Tudi ko prihajajo stalno nove ponudbe raznih trojčkov in paketov za dom, pri tem nihče ne razmišlja. Ampak da je bilo pa treba dati za dobro in kvalitetno hrano 5 ali 10 evrov več, to je pa nezaslišano, to je škandal. V naših glavah je treba preklopiti na to, kaj je za življenje nujno – in hrana je –, kaj je pa manj pomembno. Poglejte, karte raznih gledaliških, filmskih predstav, šovov in spektaklov, ni problem, od 10 evrov navzgor. Še enkrat bom ponovil tisto – v Ljubljani stane v dobrem lokalu pivo približno toliko, kot pri nas v Tržiču 10 jajc, kilogram krompirja in liter mleka skupaj. V tej zgodbi je nekaj narobe. Ljudje bodo kosili, bodo kmetovali, če bo tisto, kar bodo pridelali, nekaj vredno. Kilogram ovčjega, jagnječjega mesa – že nekaj let na 5 evrih. 5 evrov – dva sladoleda. Ampak od kilograma mesa se naješ ali pa preživiš. In to so naše težave. Tudi naš odnos do kmetijstva; moram reči, da kot župan z zanimanjem spremljam neke dogodke, ki se dogajajo po nekaterih bolj urbanih slovenskih občinah, da se vrtičkarje preganja. Koristno jih je preganjati, če jim daš nov prostor, ali pa tam narediš nekaj takšnega, kar bo prinašalo večjo dodano vrednost. Tako pa na eni strani preganjamo vrtičkarje, ne preganjamo pa piknikarjev ali vikendašev. In mi izgubljamo pri ljudeh to, da je samooskrba s hrano in pa pridelava zelenjave, sadja, če se da, če so zato pogoji, da je to vrednota. Kaj je treba še narediti? V Sloveniji ogromno ogromno, na tisoče in tisoče hektarjev, obdelujejo agrarne skupnosti. Ko sem vprašal prejšnjega ministra, če se bo zakon o agrarnih skupnostih spremenil, ker ga blokirajo dedni postopki na sodišču, mi je odgovoril: Poslušajte mladi poslanec, če so ljudje čakali 50 let na popravo krivic, bodo pa še 50 let, da se končajo dedni postopki na sodišču." In to je prišlo iz ust tistih, ki nam danes solijo pamet in berejo levite. Ta vlada, jaz mislim, da do poletja pride v parlament relativno enostavna rešitev, ki bo agrarnim skupnostim omogočala, da gospodarijo s svojim premoženjem, dobivajo gradbena dovoljenja za porušene pastirske stanove, za porušene hleve, s tričetrtinskim soglasjem lastnikov, kljub temu, da vsi dedni postopki ne bodo končani, ker jih mogoče tudi ni možno dokončati, ker so nekateri lastniki zemljišč že pokojni, ali pa so v Ameriki, Argentini, Novi Zelandiji in še kje. Veliko žolča se je danes tudi zlilo na to, da naj bi Zakon o graditvi objektov ali pa medsosedska pomoč prizadela najbolj kmetovanje in podeželje. Ga ni bilo in ga ne bo zakona, ki bi prepovedoval kmetovanje, ki bi preprečeval nekomu, ki je meščan, da pomaga sosedu, ki je podeželan, pri kmetovanju. Takšnega zakona ni bilo, in ga tudi ni. Živi samo v nekaterih političnih glavah. Seveda pa tak zakon preprečuje, da seveda na podeželju pod pretvezo pastirskih stanov, čebelnjakov, kašč in ne vem kakšnih ut še, rastejo vikendi. Ta zadeva je prav. Ne more se kmetijsko zemljišče pod pretvezo zlorabiti in na njem graditi marsikaj, kar tja ne sodi. Eno ključnih vprašanj je tu tudi status kmeta. Ni res, kar je rekel eden od kolegov, ni pa župan, da na občine hodijo lobisti in pa prekupčevalci, ki zahtevajo spremembo namembnosti. Spremembe namembnosti v glavnem vlagajo in so kvalificirane pobude od lastnikov. Tu pa smo že pri vprašanju, do kam naj gre delitev kmetij, kajti brat in sestra imata, recimo, velikokrat do iste domače kmetije različen odnos. Eden bi kmetoval, drugi bi zidal. Tu nas čakajo še pomembne naloge, kako bomo te zadeve zaščitili. Zdi se mi, da so to tista ključna vprašanja in pa ključni izzivi, ki se jih mora lotevati resor Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in jaz moram reči, da če bo šel ta trend naprej, potem bo v letu pa pol do konca mandata na tem področju zagotovo že precej boljše, ne čudežno, ampak precej več zdravega razmišljanja, predvsem pa tiste zdrave kmečke pameti, na katero radi prisegamo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Črnugelj. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni, kolegi in kolegice, gospod minister! Če je mesec maj za mojega kolega Sajovica, mesec košnje – mesec maj je dejansko najlepši mesec v letu, vsaj zame, zaradi tega, ker je najbolj propulziven, zaradi tega ker je takrat narava najlepša, najbolj zelena. Žal ta narava ne zna govoriti. Narava ne zna povedati in ta narava nikakor ne zna povedati, kaj je tisto, kar bi ona seveda želela. Ampak danes smo imeli možnost slišati zelo veliko idej in veliko skeps in dvomov o tem, kaj je treba narediti na teh naših kmetijskih zemljiščih, na kakšen način, kako in ali so bili dosedanji ukrepi in vse zakonske podlage pravšnje oziroma ne in kje smo naredili napako. Dejstvo je, da je Slovenija gozdno poraščena država, da smo nekje druga, tretja država po gozdnem bogastvu, da imamo 63 % tega, da je okrog 93 tisoč hektarjev seveda poraščenega prvovrstnega kmetijskega zemljišča. Dejstvo je, da smo, recimo, v gozdni in lesno pridelovalni industriji nekoč, pred dvajsetimi, petindvajsetimi leti imeli 36, 37 tisoč zaposlenih, da danes imamo nekaj manj od 12 tisoč, in da imamo tudi neke strategije, ki jih sčasoma in počasi poskušamo uveljavljati. Seveda se pa neki trendi, ki so bili zastavljeni pred desetletji, pred dvajsetimi leti, pred desetimi leti, ne morejo kar tako in kar s čarobno paličico spremeniti. Potrebna je kakovost, potrebna je dolgoročna politika, ki se izvaja iz leta v leto dosledno z dosledno kakovostjo in z doslednim tudi nadzorom. Če smo sprejeli ukrepe za preprečevanje poraščevanja, če imamo stimuliranje košnje in če imamo še kakšne druge stimulirane ukrepe, jih je pač treba nadzorovati in ne iti samo v projekte iz leta v leto, ampak projekti morajo biti dolgoročni. Projekti morajo biti stalni, ker – bi čisto po domače povedali, to mora biti alineja v proračunu – seveda so stalnica. In v kmetijstvu so stvari, ki se že 2 tisoč let obnavljajo in so nujne in točno se ve, kaj je tisto, ki uredi zadeve, in kaj ne. Hrana je potrebna in od tega živimo vsi; boljša je, bolj zdravi bomo, bolj propulzivni in bomo dejansko lahko stvari urejali na zelo, tudi znanstven in razvojen način. Slovenija ima kapacitete, ima kapacitete tudi v raziskovalnem timu, neke stvari je kar dobro zastavila in jaz mislim, da v tem letu gozdov bomo pokazali, da znamo na en način pokazati in dokazati, da smo država – večina ljudi ima nekako kmečke korenine, četudi se nekateri sramujejo tega, pa vendarle, to je le nekaj dobrega in ne slabega. Celostni princip je najbolj pomemben. Celostni princip pomeni, da se stvari spremljajo, tako ali drugače, od začetka do konca, in da je nadzor, tudi ukrepov, tako ali drugače spremljan, ne samo s strani Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ampak da je spremljam tudi z drugimi očmi, in da je davčna politika na ta način tudi toliko bolj pozorna na nekatere deviacije, ki so bile danes omenjene. Glede na to, da sem poslanka, izvoljena v Mestni občini Ljubljana, in so tukaj neki poslanci govorili kako je Ljubljana kar čez noč ne vem kaj spremenila, toliko in toliko, tisoče hektarov v zazidalno zemljišče, moram res nasprotovati temu in protestirati, ker to ni res. Seveda, neki dolgoročni načrti, ki so perspektivno, bi človek rekel, načrtovane zadeve 20, 30, tudi 100 let, so pač začrtane. Kako, na kakšen način se bodo spreminjale namembnosti kmetijskih zemljišč, bomo pa še videli, zaradi tega, ker v Ljubljani se ta zakonodaja striktno na en način upošteva. In tako, kot sem rekla – narava ne zna govoriti, ampak smo zato mi tukaj – in narava nima svojega ombudsmana –, da povemo, kako in na kakšen način moramo stvari urejati. Stvari pa se morajo urejati dolgoročno, z dolgoročnimi ukrepi, in ne nazadnje mislim, ne iz leta v leto parcialno, ampak z ukrepi, ki so trajnostni in trajnostno tudi naravnani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še vedno razpravljamo o 4. členu. Želi še kdo besedo? Vidim, da je še več prijavljenih, kdor želi razpravljati naj se prosim prijavi. Besedo ima gospod Andrej Vizjak, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Glede na to da je moj kolega Borut Sajovic kosil vsevprek, bom pa še jaz malo pomulčil. Namreč, marsikaj je povedal glede zaraščanja; jaz bi gospoda Sajovica povabil k sebi v vinograd tam na Plešivec oziroma Rucman vrh pri Sromljah, kjer bi videl diametralno drugačno sliko, kot jo sam opisuje. Namreč, tam je bila eminentna vinogradniška lega; sam, ki obdelujem približno tisoč 200 trsov vinograda, sem ostal praktično sam na tistem bregu. Levo, desno, višje, nižje so kmetje praktično opustili vinograde in krajina se zarašča. In to so bile prvovrstne vinogradniške lege. Tako ni samo tam, to je podobno tudi v Sromljah, Pišecah, na Bizeljskem in zato bi ga povabil. Vem pa, da se minister zaveda verjetno tudi teh problemov, upam, da vsaj, in seveda takšnega zaraščanja se ne da reševati z birokratskimi administrativnimi ukrepi. Jaz mislim, da se takšno zaraščanje da reševati predvsem s tem, da se na dohodkovnem področju kmeta spodbuja, da obdeluje to zemljo. Saj če sam ne bo v tem videl, mi rečemo kšefta, se tudi s tem ne bo ukvarjal, zemlja se bo zaraščala in nič nam ne koristi neka zaščita kmetijske zemlje, če je ta v pušči. In zato me tudi boli ta birokratski pristop pri spremembah namembnosti, kajti sam osebno zelo nasprotujem spremembam namembnosti kmetijske zemlje, katerekoli kategorije, v zazidljivo zemljišče, če je dejansko ta kmetijska zemlja v rabi, če se uporablja in daje kmetijstvu, prehrani oziroma tako imenovani samooskrbi. Mi imamo ogromno primerov, da je prvovrstna zemlja v pušči, in ni v pušči eno leto, dve, 10, 20 let in je še kar prva kategorija in se ščiti kot ne vem kaj, kljub temu, da lahko pride kdo do kakšne ideje za, recimo, pozidavo ali kakšno gospodarsko rabo. Želim poudariti, da je velika razlika med nekim formalnim katastrom in tem, kar se v naravi dogaja. In to je problem, to je problem, da na eni strani slovensko kmetijstvo žal nima teh spodbudnih politik, da bi kmetje začutili, da bi lahko od te zemlje tudi dejansko živeli, po eni strani, po drugi strani pa se status te zemlje brani v nedogled. Jaz sem za to, da se brani, vendar sem za to, da se brani paralelno s tem, da se naredi tudi kaj na tem, da bo kdaj ta zemlja obdelana. Jaz bi bil vesel, če bo minister za kmetijstvo kdaj prišel v Brežice in si pogledal ob Cesti svobode desni del ali pa zahodni del, kjer je samo prvovrstna kmetijska zemlja, prve kategorije, in ni obdelana že nič koliko let. To se mi zdi problem. In potem pride do interesa po pozidavi in se ščiti zaradi statusa, ne zaradi tega, ker kmetijstvu, kmetu ali komurkoli, povezanemu s kmetijstvom, kaj daje. To se mi zdi seveda pomembno opozoriti ob tem, ko dodatno obdavčujemo te spremembe namembnosti. Jaz ne bi pustil, nikoli ne bi pustil pozidati kmetijske zemlje, razen če gre res za ne vem kakšno državno razvojno infrastrukturo, ki je ne moreš drugam umestiti, v primeru, da ta zemlja daje tudi hrano ljudem, ali kakorkoli. Seveda bi imel pa veliko manj tresočo roko v primeru, da je enak status zemlje in da ta zemlja že leta in leta ni obdelana. In, minister, kar se tiče zaraščanja in tudi teh sprememb namembnosti, z žalostjo tudi ugotavljam, ker pač živim v bolj obrobnem delu Slovenije, da se vse manj ljudi v tistem delu, ki je bil tradicionalno kmetijski – mimogrede, verjetno poznate Arnovo selo, kjer je sadjarstvo, proizvodnja jabolk zelo razvita –, da vse manj mladih ljudi nadaljuje svojo kariero v statusu kmeta oziroma v tej kmetijski panogi. Sinovi kmetov, ki so mojih let, gredo študirat, se bodo ukvarjali bogsigavedi s čim in veliko vprašanje je, ker znajo fantje že računati, ali se bodo s tem še ukvarjali in kaj bo. Torej, režemo tudi to mlado vejo, ki lahko zagotavlja to, kar si pravzaprav vsi želimo. Zato menim, da je samo en ključ rešitve tu – to je, da se bo z različnimi ukrepi na kmetijah dalo solidno živeti, ob trdem delu. Če tega ne boste uspeli vzpostaviti, pa ne samo vi, ker to je naloga za vaših deset predhodnikov in še kakega naslednika, potem nam bog pomagaj, in tudi ti birokratski ukrepi ne bodo nič zalegli.
Hvala lepa. K besedi se je javil gospod minister, mag. Dejan Židan. Izvolite.
Spoštovani gospod poslanec, samo potrdim lahko vaše besede. Prvič, v Sloveniji smo v zadnjih 20 letih uspeli vzpostaviti stanje, da je, če pogledamo, kakšen je delež mlade populacije po definiciji do 35 let – samo še 4 %, povprečje Evropske unije je 7 %. To smo uspeli vzpostaviti v zadnjih 20 letih in tega jaz v enem letu kot minister ne morem spremeniti, česar se oba zavedava, kajne? Dejstvo je tudi, da je stanje, kar se tiče izkoriščenosti kmetijskih zemljišč, znotraj Slovenije strahovito različno. Kakorkoli smo kot država pestri, smo pa tudi majhni in je stanje strahovito različno. Po svojih izkušnjah, ker če kaj, veliko potujem po terenu, pa to ni odvisno samo od možnosti, ki jih prostor daje, pač pa tudi od razvitosti zadružnega sistema. Kar je pa zanimivo, in to je dejansko moja izkušnja, ker nisem pričakoval, je veliko odvisno od razuma in razumevanja kmetijstva s strani lokalnih županov. Kjer župani razumejo kmetijstvo in ga podpirajo, se kmetijstvo in proizvodnja kot panoga izjemno hitro širi, pa mogoče niso najbolj idealni pogoji za kmetijstvo. Po drugi strani imamo pa tudi območja, kjer so idealni pogoji, recimo, skozi očala resursa, pa se kmetijstvo ne širi. Tisto, kar bi rad povedal – država seveda poslovnih odnosov ne more urejati. Mislim, da to oba veva, kajne, gospod poslanec, država lahko skrbi za okvir. Dejstvo je, da administrativni okvir na področju kmetijstva je najbolj zapleten v Evropski uniji, v Sloveniji pa smo ga uspeli še malo bolj zaplesti. In to sedaj razpletamo. Drugo, za kar država lahko skrbi, je, da omogoči sistem neposrednih plačil v takšni velikosti in takšni meri ali pa celo bolje, kot je običajno za Evropsko unijo. Tu pa smo bili uspešni. Če pogledate ukrepe, tako neposredna plačila, ki jih dejansko pri nas financiramo na hektar, kot tudi plačila, ki so v Sloveniji zlasti pomembna, kjer pogosto pomagamo, to je spodbuda, kako kmetovati tam, kjer je kmetovanje težje. V Sloveniji pa le imamo 47 % kmetijskih površin, kjer je obdelovanje težje. Poleg tega pa, če opazujemo kmetijske površine, imamo 52 % goratih območij. In za to, da tudi tam obdržimo kmetovanje, v tem trenutku financiramo s skoraj 80 milijonov evrov letno. Tako da mislim – in s tem tudi zaključujem –, da se vsi skupaj zavedamo, da tudi kmetija bo preživela, pa tudi mlade bomo imeli samo takrat, če bomo imeli dobičkonosno kmetijstvo na ravni kmetije. Mene zelo moti, recimo, če se kmetom očita, da imajo dobiček. Osebno si želim, da bi imeli vsi kmetje dobiček. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala. Želim se opredeliti še do stališč, ki so bila izrečena s strani Poslanske skupine SDS, da pomeni uvajanje nadomestila za spremembo namembnosti kmetijskih zemljišč izčrpavanje podeželja. To nikakor ne drži. Dejstvo je, da je največji interes za pozidavo prav v večjih mestih in ta imajo največji interes, da se širijo in tudi ljudje največ pravzaprav vlagajo ravno v nepremičnine v teh okoljih. In sprememba namembnosti, ki se bo plačevala ravno v okolici večjih mest, se seveda potem namenja lahko tudi za kmetijsko urejanje kmetijskih površin, ki pa so običajno na razpolago prav na podeželju. Torej gre za princip prelivanja sredstev iz urbanih središč na podeželje, in ne obratno. Poleg tega je bilo tudi izpostavljeno vprašanje, ali je sploh bila narejena analiza prejšnjega nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč. Samo za pojasnilo – lokalna skupnost je ravno tako dobivala teh sredstev in jih je seveda dobivala v integralni proračun in iz tega proračuna jih je namenjala potem tudi za investicije. In seveda je učinek bil teh sredstev nikakršen oziroma je pravzaprav pospeševal izgubo kmetijskih površin, ker so pač želeli investirati in vlagati ta denar v investicije. Ta zakon seveda obrača to logiko. Gre za namensko uporabo sredstev, saj se bo, tako kot je bilo predstavljeno, zbiralo na posebnem računu. Lokalne skupnosti pa že danes, recimo, morajo plačevati strokovne podlage pri svojih prostorskih aktih, kjer evidentirajo kmetijske površine. Ta zakon nalaga in omogoča, da se iz teh virov tudi občinam plača izdelava strokovnih podlag s področja kmetijstva. Gre za oceno – od 35 do 45 tisoč evrov je izdelava ene take strokovne podlage v posamezni občini za področje kmetijstva, in to je konkreten ukrep, s katerim bodo seveda tudi občine na obrobju, na podeželju dobivale sredstva iz te spremembe namembnosti. Vsega skupaj se naj bi zbralo okoli 20 milijonov evrov in nekje okoli 7 do 9,5 milijonov evrov pa naj bi šlo za te strokovne podlage na področju kmetijstva, ki jih bodo dobivale občine. Torej nikakor ne drži, da gre za izčrpavanje podeželja, obratno. Gre za ohranjanje poselitve podeželja, gre za ohranjanje kmetijskih površin in seveda to je tisti ukrep, ki ga je treba dejansko podpreti v tem zakonu, zato mislim, da ta amandma ni dobro, da se ga podpre. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Breda Pečan, izvolite.
Jaz bom zaradi tega, da ne bi ostalo neizgovorjeno oziroma ne dovolj jasno povedano. V 71. členu Ustave piše naslednje: "Zakon določa zaradi smotrnega izkoriščanja posebne pogoje za uporabo zemljišč. Zakon določa posebno varstvo kmetijskih zemljišč.", in iz tega sledi potem tudi, seveda, da "Država skrbi za gospodarski, kulturni in socialni napredek prebivalstva na gorskih in hribovitih območjih.", kar pomeni, da ta zakon v bistvu po 9 letih praktično znova uresničuje tisto, kar Ustava nalaga nam vsem skupaj. In zaradi tega se mi zdi neokusno neprestano ponavljati, kako je tak način zaščite kmetijskih zemljišč pred spremembo namembnosti škodljiv, da škodi kmetom, da škodi podeželju, a v resnici pravzaprav gre za to, da se prepreči, če drugega ne, vsaj take zlorabe, kakor se že zgodile, konkretno lansko leto, ko je neka občina na Dolenjskem mimo negativnega mnenja kmetijskega ministrstva okoli 20 hektarjev kmetijskih zemljišč namenila za pozidavo za obrtno industrijsko cono, in jaz upam, da bo takrat tisti investitor, ki bo to zemljo, bom rekla, zlorabil, ker jo bo pač uporabil za gradnjo, namesto za kmet [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati k 4. členu? Ne. Zaključujem razpravo o 4. členu in amandmaju k temu členu. Prehajamo na razpravo k 6. členu in trem amandmajem oziroma štirim amandmajem k temu členu. Enega je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, tri pa Poslanske skupine Socialnih demokratov, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo besedo o 6. členu in amandmajih? Ne želi. Zaključujem razpravo o tem členu. Prehajamo k 24. členu in amandmaju, ki so ga k temu členu vložile poslanske skupine Socialnih demokratov, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati o 24. členu? Ne. Zaključujem razpravo o 24. členu in s tem tudi razpravo o amandmajih k temu zakonu. O amandmajih in zakonu bomo odločali v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O PROBLEMATIKI NEODPLAČILA PODIZVAJALCEV PRI GRADNJI POSAMEZNIH ODSEKOV AVTOCEST V REPUBLIKI SLOVENIJI. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Komisija za nadzor javnih financ. Besedo dajem predsedniku komisije mag. Andreju Vizjaku za dopolnilno obrazložitev. Izvolite, gospod Vizjak.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Res je, Komisija za nadzor javnih financ je obravnavala problematiko nepoplačil podizvajalcev pri gradnji odsekov pomurske avtoceste na izredni seji oziroma na nujni seji 1. februarja letos. Takrat je sprejela sklep, s katerim je predlagala Vladi, Ministrstvu za promet, upravi Darsa in tudi nadzornemu svetu Darsa, da nemudoma pristopijo k reševanju problematike nepoplačanih podizvajalcev pri gradnji avtocest v Republiki Sloveniji in v roku 15 dni ponudijo konkretne rešitve za poplačilo podizvajalcev in o tem obvestijo komisijo. Žal, spoštovani kolegice in kolegi, do danes, 18. maja, ni prišlo do napredka na tem področju. Plačilna nedisciplina, o kateri smo v tem parlamentu veliko razpravljali – Vlada naj bi na to temo sprejela, in tudi parlament, niz ukrepov za zajezitev te rak rane gospodarstva –, je seveda še posebej boleča za male podjetnike, za tiste, ki so odvisni tudi od velikih poslov, od velikih, in ki ne morejo prenesti dostikrat nepopolačil s strani naročnikov. Tak eklatanten primer plačilne nediscipline oziroma kršenja nekih pogodbenih določil so tudi podizvajalci na avtocestnih krakih, pa ne samo podizvajalci na pomurskem kraku avtoceste, tudi drugi avtocestni kraki so se soočili s podobni problemi. Pa ne samo tam, recimo, tudi sosednja stavba, stavba opere je podoben primer. In vedno znova se pri teh problemih najdejo, ko govorimo o državnem denarju, najdejo državne firme, ministrstva in posledično SCT ali Vegrad ali takšna podjetja [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Spoštovane kolegice, če želite kaj povedati v imenu predlagatelja, izvolite sem gor. Niste sicer članice komisije, vendar bi vas z veseljem poslušali [[...]]
Gospod Vizjak, nadaljujete s svojo predstavitvijo, lepo prosim.
Spoštovani podpredsednik, gospe so polemizirale z menoj tu, me motile. Vi niste, ker ste pač njihov strankarski kolega, intervenirali [[...]]
Ne, zaradi tega, ker jih nisem slišal. Govorite, gospod Vizjak.
Seveda niste slišali, potem bo treba kaj z ušesi napraviti [[...]]Spoštovani! Tudi ta reakcija s strani Socialnih demokratov je tipična. Branijo svoje tabore, branijo svoje firme in seveda tu se pravzaprav vidi, kje je problem [[...]] [[oglašanje iz dvorane]]
Moram vas opozoriti, ne dajte motiti gospoda Vizjaka, ker ne more govoriti, če vi govorite. Preveč občutljiv je. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Nisem preveč občutljiv, ampak, seveda, če ti nekdo tu ob strani govori, to moti govorca. In verjetno je seveda to boleče, boleče je za te na moji levi strani, ko slišijo in ko vidijo, da številni podizvajalci po Sloveniji na svojih plečih čutijo posledice nekega klientelizma, klientelizma, ki se kaže v povezavi med Darsom, med SCT, verjetno tudi med Agencijo za upravljanje kapitalskih naložb, in ki se požvižga na priporočila Vlade, na priporočila parlamenta, in Komisiji za nadzor javnih financ ni preostalo drugega, kot da to temo obravnavamo na plenarni seji, da še s tega mesta zavežemo tako Vlado kot ustrezne druge inštitucije, še posebej Agencijo za upravljanje kapitalskih naložb, da storijo vse nemudoma, da pride do poplačil teh podizvajalcev. Naj spomnim, da je parlament sprejel zakon, s katerim smo želeli to problematiko rešiti; sprejeli smo namreč zakon, da če glavni izvajalec ne plača opravljeni del podizvajalcu, to lahko naredi naročnik oziroma investitor. Država obrača približno 10 milijard evrov vsako leto, toliko znaša odhodkovni del proračuna in je pomemben kreator in pomemben plačnik in naročnik v tej državi in je tudi pomemben kreator finančne nediscipline, zato mislim, da lahko tudi s tega mesta, z mesta pravzaprav najvišjega zakonodajnega telesa, pozovemo odgovorne, da začnejo izvajati predpise, ki smo jih tu sprejeli in te ukrepe za zajezitev problematike v tej državi. Zato predlagamo podobne sklepe, kot smo jih že predlagali, in vidim, da jih je Vlada tudi že sprejela in ministrstvo. Vsi so torej sprejeli sklepe, s katerim pozivajo agencijo in Dars, da nemudoma stori in reši problematiko nepoplačnih podizvajalcev, nič pa se ne zgodi. Spoštovani, upam, da bo današnja razprava vsaj delno prispevala k rešitvi tega problema.
Hvala lepa. Zdaj bi lahko dobil besedo predstavnik Vlade, minister za promet, gospod dr. Vlačič. Ker je odsoten, bo lahko dobil besedo po predstavitvi stališč poslanskih skupin. Gremo torej na predstavitev stališč poslanskih skupin in prvi ima besedo v imenu Slovenske ljudske stranke gospod Janez Ribič. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! Državni zbor se je s problematiko nepoplačil podizvajalcem del srečal že večkrat. Danes smo enkrat že govorili o javnih naročilih oziroma o varstvu v postopkih javnega naročanja. V Slovenski ljudski stranki smo poudarili, da mora zakonodaja na področju javnih naročil biti transparentna in učinkovita in kar se da pravična do vseh strank v postopkih. Zakonodaja o javnih naročilih že dalj časa vsebuje določbe o dolžnosti glavnega izvajalca javnega naročila, da mora poplačati vse podizvajalce, preden je lahko izbran na novem javnem razpisu. Vendar je ta določba do nedavnega bila napisana tako, da so jo glavni izvajalci del brez problema lahko izigravali. In to tako, da so izrabljali svojo moč in pozicijo na trgu. Podizvajalci so pod grožnjo, da glavni izvajalec z njimi ne bo več sodeloval, bili na plačilo svojih terjatev pripravljeni počakati dlje, kot je bilo predvideno in dogovorjeno. Še manj so si upali uporabiti kakršnakoli pravna sredstva zoper glavnega izvajalca, saj bi jih takoj doletela sankcija in bi bili izločeni iz sodelovanja z njim. Danes se izkazuje, da bi to v veliki večini primerov bilo bolje, saj je do neznosne situacije pripomogla tudi omenjena toleranca samih podizvajalcev. Vendar po bitki je lahko biti general, zato ta del tokrat pustimo ob strani. Dokler je bilo novega dela, novih projektov in razpisov za glavne izvajalce dovolj, zamiki plačil računov niso predstavljali večjih težav. Ko pa je vir svežega denarnega toka presahnil, je kot bomba eksplodirala problematika neplačil podizvajalcem. Zaradi tega smo v Državnem zboru pred dobrim letom enkrat že spreminjali zakonodajo s področja javnih naročil. Nedopustno namreč je, da bi država s svojimi prestopki tolerirala to problematiko in si pred njo zatiskala oči. Država mora namreč z vsemi svojimi ravnanji zaščititi interese vseh, predvsem pa poštenih in dobronamernih subjektov in državljanov. Tako smo spremenili zakonodajo o javnem naročanju v tem smislu, da država pri poplačilu del, oddanih na javnem razpisu lahko plača dela direktno podizvajalcem, če se glavni izvajalec temu izogiba. Vendar, kot je očitno v tem primeru, ki ga imamo v tem trenutku pred seboj, tudi to ni zadostovalo, da bi probleme ustrezno rešili. Ali je šlo tukaj za namerno potezo Darsa, ki ni pravočasno upošteval zakonitih pozivov podizvajalcev in je kljub vsemu celoten znesek plačan glavnemu izvajalcu, v tem trenutku ne bom špekuliral. V tem si je verjetno že tako ali tako vsak sam ustvaril svojo predstavo in zaključek. Bistveno vprašanje v tem trenutku je, ali obstajajo zakonite možnosti, da se neizplačane podizvajalce, kljub dejstvu, da je Dars dela že plačal glavnemu izvajalcu, vseeno poplača. V Slovenski ljudski stranki smo trdnega prepričanja, da takšne možnosti obstajajo, treba jih je najti in uporabiti. Vsekakor je ena od legitimnih in zakonitih možnosti plačilo podizvajalcev iz naslova bančnih garancij. Če so te bančne garancije že v osnovi bile namenjene tudi kot možnost za plačilo podizvajalcev, potem je to možnost treba izkoristiti. Zbrati je treba le dobro voljo in stvar izpeljati. Glede na to, da imata v tem primeru država in Vlada posredno v rokah škarje in platno rešitve tega problema, bi glede na funkcijo, ki jo država mora izvajati, v Slovenski ljudski stranki pričakovali enostavno, jasno in hitro odločitev. Tako bo volk sit in koza cela. Država oziroma Dars ne bosta del plačala dvakrat, podizvajalci pa bodo za svoje storitve prejeli zasluženo plačilo. V Slovenski ljudski stranki bomo predlagani amandma in sklep podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS naj bi predstavil gospod Anton Urh, ki ni prisoten. Zato bo stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke predstavil gospod Silven Majhenič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani minister! Ko je recesija prizadela tudi realni sektor, se je država dobronamerno odzvala in dala poudarek na gradbeništvo, ki bi naj dajalo delo in zaslužek prek večjih gradbenih firm tudi manjšim, ki so kot podizvajalci opravljali zahtevna dela, še posebej pri SCT, Vegradu in ostalih slovenskih firmah. Logično je, da so mala podjetja v veliki meri odvisna od velikih, ki na natečajih dobivajo velike posle in katerih lastniki in menedžerji so se tako radi postavljali pred kamerami s političnimi veljaki, ko se je kakšen projekt končal. Pa vendar – kot smo zasledili v medijih, je vsaj večji projekt uničil kar nekaj manjših podjetij in s tem spravil na cesto stotine delovnih mest, uničil na desetine družin, ki so pričakovale, da bodo dobile zasluženo plačilo za pošteno delo. Kljub dobro zapisani zakonodaji nas ves čas spremlja kršitev zakonodaje, še posebej velikih firm, ki so tudi v državni lasti, da se ni izplačevalo plač in prispevkov, s čimer se je socialna kriza samo še povečevala. Kršitve se dogajajo tudi v primerih, ko je investitor družba, ki je v stoprocentni lasti države in ki zavestno ne izpolnjuje zakonskih določil, ki se nanašajo na poplačilo podizvajalcev. Še posebej tu izstopa Dars, ki se kljub večkratnim opozorilom Računskega sodišča ne odzove, kot to zahteva zakonodaja. Predstavnica Darsa pojasnjuje, da razume težak položaj podizvajalcev, ki je nastal predvsem zaradi finančne nediscipline v naši državi. In kdo to govori? Če bi bil to neki mali podjetnik, bi še razumel, ne morem pa razumeti, da se tako neodgovorno obnaša predstavnik družbe, ki je v državni lasti. Skrb, da je družba zadolžena s tremi milijardami evrov, še ne pomeni, da se lahko na ta račun goljufa podizvajalce, ki čakajo na ta zasluženi denar, saj gre za preživetje njih samih in njihovih delavcev. Sicer pa se ne morejo pohvaliti, da so dober gospodar. Kajti v nasprotnem jih ne bi Računsko sodišče opozarjalo na nesmotrnost v poslovanju in na hudo kršitev obveznosti dobrega poslovanja in izdalo poziv, da se začne s postopkom za razrešitev dveh odgovornih oseb Darsa. Nadzorni odbor sicer zadevo obravnava, vendar ne odloči o pričakovanju Računskega sodišča, kajti zadevo mora proučiti še agencija za nadzor in potem gre zadeva šele na Vlado. Kot vidimo, je procedura naštudirana tako, da pred razrešitvijo že mandat poteče. Minister Vlačič se je sicer postavil na stran pravičnega in priznal, da so podizvajalci še pravočasno opozorili Dars, da je prišlo do nepoplačil podizvajalcev s strani glavnega izvajalca. Tako, da je sedaj na Darsu dolžnost, da uredi poplačilo. Podizvajalci opozarjajo na neizplačanih 8 milijonov dolga, ki bi jih lahko Dars izplačal iz naslova bančnih garancij, ki predstavljajo desetodstotno vrednost projekta in kar znaša okoli 80 milijonov evrov, kar po vsej logiki ne bi smelo predstavljati nekega problema za izplačilo, saj gre to na račun SCT in ne Darsa. Očitno pa gre tukaj za nek drug scenarij in Dars tega ne misli sploh poplačati. Termini se podaljšujejo in se upa, da bo šla zadeva v zastaranje in pozabo. Mala in srednja podjetja so zelo pomemben člen gospodarstva, saj zaposlujejo večino delavcev, ki plačujejo davke in prispevke državi. Zato bi se morala država do njih obnašati bolj spoštljivo in korektno, še posebej, ko gre za spoštovanje zakonodaje, in ne dovoliti samovolje državnih funkcionarjev, ki ne odstopajo od načel nespoštovanja zakonov, ampak pri njih velja argument moči, ki pa koristi samo njim, za ostale je pa škodljiv. Predstavnica Darsa se je pohvalila, da so v letu 2008 in 2009 zelo skrbeli za interese podizvajalcev in da so poplačali določena dela STC tudi predčasno. Samo, da so lahko poplačali podizvajalce. Koliko pa je bilo poplačanih, pa nismo uspeli izvedeti, ker je to poslovna skrivnost. Nekaj pa je sigurno jasno. Dolg do podizvajalcev obstaja. Zadevo bo treba rešiti, kajti poslovne skrivnosti problemov ne rešujejo, ampak organi odkrivanja in pregona. In še nekaj bi rad povedal. Dobil sem ravno dve minuti, tri minute, preden sem šel sem gor, en dokument. V tem dokumentu piše, da Dars bančnih agencij več nima, tako da bomo podizvajalce plačali državljani.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni vsi v Državnem zboru! Problematika neplačanih podizvajalcev, tokrat pri gradnji posameznikov odsekov avtocest, je zgolj odraz vse do pred kratkim prevladujoče poslovne etike v gospodarstvu, še posebej v gradbenem sektorju. Odraz nespoštovanja in zavestnega kršenja pravnih norm, pa tudi slabe in prezapletene pravne ureditve in še česa. Najverjetneje tudi slabega dela naročnikov. Vsekakor je dejavnikov več. V konkretnem primeru so, žal, oškodovani podizvajalci pri gradnji avtocest, katerih težak položaj v LDS seveda razumemo. Po drugi strani pa opozarjamo, da se problematika kljub temu ne sme reševati izven veljavnih pravnih okvirjev, ter hkrati obžalujemo, da se to zlorablja – prizadete podizvajalce s celotno problematiko – v politične namene. V LDS nam je blizu rešitev, ki jo je že pred kratkim časom nakazal minister za promet. Vsak posamezni zahtevek posameznega podizvajalca je treba obravnavati posebej in o njem tudi posebej odločati. Dejstvo je, da vsi zahtevki podizvajalcev s pravnega vidika namreč niso enakovredni ter takšni, da bi jih bilo možno plačati z morebitno unovčitvijo garancij. Pogodbe nepoplačanih podizvajalcev SCT pri gradnji pomurske in pirinske avtoceste so namreč preveč različne, da bi lahko vse enotno obravnavali. Razlike so tudi drugje; so primeri ko je podizvajalec opozoril Dars, da glavni izvajalec ne plačuje situacij ali izdanih računov v skladu s pogodbo, Dars pa je kljub temu opozorilu v celoti poplačal glavnega izvajalca. Kar nekaj je primerov, ko je podizvajalec, ko je nastopal na javnem razpisu, glavnemu izvajalcu dal potrdilo, da ima do določenega datuma poravnane vse medsebojne obveznosti, dalje, prihajalo je do kompenzacij med podizvajalci in glavnimi izvajalci in tako naprej. Zato je pomembno, da Dars pripravi približne tipologije zahtevkov in zatem pravni strokovnjaki za vsako skupino ocenijo kaj pomeni posamezen primer in zanj ponudijo možne pravne rešitve. Da je to edini korektni način reševanja problematike, je razbrati tudi iz stališča dr. Miha Juharta, pripravljavca enega izmed pravnih mnenj s tem vprašanjem. Vlada išče rešitev tega problema in so zato očitki opozicije o njeni nedejavnosti neupravičeni. 21. aprila 2011 je pozvala Agencijo za upravljanje kapitalskih naložb Republike Slovenije, naj v vlogi skupščine Darsa prek njenega nadzornega sveta zahteva od uprave Darsa, da nemudoma začne obravnavati vsak zahtevek podizvajalcev posebej in se opredeli do vsakega posebej. Vlada je določila 60-dnevni rok za izvedbo razrešitve zahtevkov podizvajalcev. Pomembno se je namreč zavedati, da Vlada nima neposrednih pravnih vzvodov, da bi Darsu lahko naložila, naj konstruktivno pristopi k reševanju problematike, in še manj, naj neselektivno poplača vse prizadete podizvajalce. Zadnja zahteva bi bila tudi nezakonita. Ministrstvo za promet je Dars pred omenjenim sklepom Vlade že večkrat pozvalo, naj zahtevke podizvajalcev vendarle obravnava v skladu z veljavno zakonodajo, zlasti upošteva izdane bančne garancije za plačilo podizvajalcev. Tudi Ministrstvo za finance je agenciji že 9. marca 2011 poslalo ustrezno stališče glede plačila podizvajalcev z unovčitvijo bančnih garancij. Takšno ravnanje Vlade v LDS ocenjujemo kot pravno korektno, morda le nekoliko pozno. Nujno je namreč treba spoštovati hierarhijo korporativnega upravljanja, saj je Dars delniška družba, gospodarska družba, in se za njeno statusnopravno razmerje in poslovanje uporabljajo določila Zakona o gospodarskih družbah. Poleg tega se ne sme zaobiti Agencije za upravljanje kapitalskih naložb Republike Slovenije, ki je odgovorna za samostojno, neodvisno in strokovno vodenje postopkov upravljanja s kapitalskimi naložbami države. Po mnenju Liberalne demokracije Slovenije je problematična predvsem časovna dimenzija reševanja tega problema, kar je še posebej pomembno za prizadete podizvajalce. Izgubljenega je bilo že kar nekaj časa. Menimo, da morajo zdaj, po jasnem napotilu Vlade, vsi pristojni organi storiti vse potrebno za rešitev problema v razumnem roku. Verjetno tudi potem vsi podizvajalci ne bodo zadovoljni. Za tržno gospodarstvo je značilno, da pri poslovanju tudi vsak posamezni gospodarski subjekt nosi del tveganja, predvsem pa odgovornost za svoja poslovna ravnanja. Za LDS je ključno, da bodo rešitve čimprejšnje in znotraj veljavnih pravnih okvirjev, in da bodo izvajalci solidno in čim prej poplačani.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil gospod Vili Rezman.
Hvala, gospod podpredsednik. Naše stališče bo relativno kratko. Za začetek pa naj povem, da gre v podporo predlogu sklepa, ki ga je oblikovala Komisija za nadzor javnih financ in je adresiran pravzaprav na Dars oziroma na njegovo vodstvo, ki ga, tako domnevamo, itak ali sploh ne bo prebralo ali pa ga bo hitro odložilo v predal, to je zdaj stvar pričakovanj. Skoraj zagotovo pa nanj ne bodo odreagirali, tako kot se pričakuje, če smemo sklepati na njihove reakcije po tem kako so funkcionirali doslej. Ta predlog sklepa je pravzaprav nek klic v sili, ko so bili narejeni mnogi poizkusi, ko so bile številne razprave opravljene, ko se je pokazala, tako na Komisiji kot kje drugje, neka ignoranca v zvezi z organi, ki smejo in morajo razmišljati o tovrstnih problemih, in če še nekoliko posplošimo, pravzaprav ne gre več samo za Dars, gre za splošen problem, ki ga v Sloveniji nekako ne znamo rešiti. Ampak, ker gre za problem v glavnem podizvajalcev in ne poplačevanja, naj spomnim, da je ta parlament na začetku tega mandata obravnaval dokument in ga z velikim navdušenjem podpiral, ki se je imenoval Small Business Act in katerega bistvo je predvsem v tem, da se zavemo, kako zelo pomembna so majhna podjetja, pri njih zaposleni, srednja podjetja in pri njih zaposleni, da se zavemo, da so lahko vir napredka, vir gospodarskega in siceršnjega razvoja, ampak da se hkrati zavemo tudi tega, da so to najbolj ranljiva podjetja, najbolj ranljivi gospodarski subjekti. Po formalni plati, po plati sprejemanja regulative se je kasneje pri nas dogajalo, kot da se tega resnično zavemo. Vse mogoče zakone smo sprejemali že, da bi odpravili te slabosti, slabosti pa kar naprej vztrajajo in vztrajajo zato, ker se tisti, ki niso majhni, ki so veliki, pravzaprav ozirajo stran od tega in tipičen primer je Dars oziroma njegovo vodstvo, ki se je predstavilo s svojimi dejanji tako rekoč, kot da fevdalno vladajo na svojem področju. In dokler bodo imeli takšen fevdalni odnos do vseh ostalih, dokler bodo stopnjevali ignoranco do arogance, do posmehljivosti, tako dolgo seveda ni mogoče pričakovati, da se bodo ti problemi pri nas razrešili. Dars ni upošteval, ne, bil je gluh za to, kar je reklo Ministrstvo za finance. Bil je gluh za to, kar je reklo resorno Ministrstvo za promet. Bil je gluh za Računsko sodišče, bil je gluh za več pozivov s strani Komisije za nadzor javnih financ. Sedaj se postavlja vprašanje, ali bo postal gluh tudi AUKN, ki predstavlja lastnika, in ali bo Dars gluh tudi za to, kar bo lastnik danes v Državnem zboru sklenil. Lastnik se sicer zaveda, da v tem trenutku ne more sam odločati in posegati tako, kot da bi bil bodisi nadzorni svet bodisi uprava, lahko pa stopnjuje ta pritisk, lahko vpliva na to, da se bo začela spreminjati poslovna kultura, lahko vpliva na to, da bodo morebiti slišali kaj tudi tisti, ki vodijo Dars in podobna podjetja. Da tega, kar se sedaj dogaja ne smemo dopuščati. V to najbrž nihče ne dvomi. Ne samo zavoljo tega, ker gre za zelo škodljivo početje, kar se tiče našega gospodarstva, zlasti drobnega gospodarstva, gre tudi za to, da so se pričeli koordinirano obnašati tisti, ki bi se vzajemno morali nadzirati. To se je pokazalo po neodzivnosti nadzornega sveta Darsa, to se je pokazalo po tem, da pravzaprav, bolj kot ne, podpira to početje, ki ga večina uradnih institucij pri nas zavrača. In na nas je danes, da poskusimo s to, rečemo temu politično presijo zagotoviti, da se bo spremenil način obnašanja vodstva Dars, in da bodo morebiti vendarle poplačani še tisti podizvajalci, ki doslej niso bili.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo postavil gospod Bogdan Čepič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav minister, kolegice in kolegi! Poslanska skupina Socialnih demokratov se zaveda situacije, v kateri so se znašli podizvajalci v gradbeništvu in pozdravlja vse rešitve, ki omogočajo reševanje problematike nepoplačila podizvajalcev nasploh in reševanje težav plačilne nediscipline. Seveda pa se je pri tem treba vprašati, zakaj so podizvajalci v takšen položaju, kdo je odgovoren za slabe pogodbe ali slaba zavarovanja plačil, kdo ni izpolnil vseh pričakovanj, ali pa so bile obljube dane, ne da bi preveril vsa dejstva, ki vplivajo na izpolnjevanje pogodbenih zavez. To je sedaj toliko bolj aktualno, ko mnoga gradbena podjetja propadajo, celotni gradbeni sektor pa je v nekakšnem krču, ko ni novih investicij, da bi se lahko poplačevale stare obveze, in kopičijo se neprodana stanovanja in poslovni prostori. Res pa je, da se to ne bi smelo dogajati na področju cestogradnje in pri javnih naročilih, kjer so storitve praviloma plačane in ni zalog dokončanih cestnih odsekov, mostov, gledališč, šol, telovadnic in drugih objektov, ki se financirajo iz javnih sredstev – ampak to je že druga zgodba. Za neplačilo podizvajalcev je zato polna odgovornost na tistih, ki so jih najeli, to pa so velika podjetja, ki praviloma dobivajo ponudbe na razpisih. Padanje investicij v gradbeništvu, ki se je začelo v času krize, je bilo pričakovano. Težava je v tem, da se je program gradnje avtocest končeval ravno pred začetkom recesije, alternativni program za gradnjo železniške infrastrukture pa ni bil pripravljen. Ravno zato so bile v letih 2009 javne investicije v manjšem obsegu, kot bi lahko bile. Zaradi tega je bil dodatni padec investicij tudi v letu 2010, to je dodatno otežilo položaj gradbeništva in recesijo na tem področju še poglobilo. Takšno je, žal, stanje tudi še danes. Gradbeništvo in poslovanje z nepremičninami sta dejavnosti, ki sta v letih 2006 do 2008, torej pred krizo, imeli nadpovprečno stopnjo rasti, na drugi strani pa tudi nadpovprečno zadolževanje. Zato je padec gradbene dejavnosti v letih 2009 in 2010 med gospodarskimi dejavnostmi najvišji. Če je gradbeništvo v prejšnjem mandatu, tudi s pomočjo politike prejšnje vlade, pregrevalo gospodarstvo, je sedaj to dejavnost, ki gospodarsko rast zavira, saj je na gradbeništvo vezano izjemno veliko drugih dejavnosti, ki so tako ali drugače vezane in zato zmanjšujejo rast gospodarstva. Dejansko je napačna politika prejšnje vlade, Vlade Janeza Janše, prav na primeru SCT, Vegrada, pa še kakšnih večjih gradbincev, privedla do situacije, o kateri govorimo sedaj, to pa je problematika nepoplačila podizvajalcev, kjer so glavni izvajalci del velika gradbena podjetja. Glede reševanja problematike neodplačila podizvajalcev je treba gledati širše. Pri tem velja omeniti, da je Vlada že pripravila rešitve s spremembami zakonodaje na področju javnih naročil, kjer je spremenjena definicija podizvajalca v javnem naročanju, tako, da bodo lahko na podlagi Zakona o javnem naročanju poplačani dejanski podizvajalci in ne hčerinska podjetja izvajalcev, ki so mnogokrat stranpoti denarja za plačilo storitev. Na podlagi rešitev z zadnjimi spremembami Zakona o javnem naročanju smo tudi dejansko onemogočili, da bi Zidar in njemu podobni lastniki in menedžerji gradbenih podjetjih prek svojih obvodnih podjetij lahko še naprej delali za dela, ki se plačujejo iz javnih financ. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da mora Dars preveriti upravičenost poplačila podizvajalcev. Pri tem je treba omeniti, da je na Dars prišlo okoli 25 tisoč zahtevkov, ki jih je treba skrbno pregledati, da so v skladu s pravnimi normami upravičeni za izplačilo v primeru, ko glavni izvajalec ni poplačal podizvajalcev. Seveda se je pri tem treba zavedati, da dvakratnega izplačila ni možno izvesti, ker je nezakonito in škodljivo, tudi za javne finance. Neplačila SCT za druge objekte preprosto ni možno obesiti samo enemu cestnemu odseku. Seveda se postavlja tudi vprašanje, kje so bili podizvajalci vse do sedaj, ko izjemno pritiskajo tako na Dars kot tudi na državo, da bi jim poplačala tudi terjatve, ki so nastale pred letom 2006, ko se je gradilo, ali pa pred tem časom. Zakaj niso tožili izvajalca in dobili svoja sredstva od tistega, s katerim so imeli sklenjeno pogodbo? Verjetno bi danes mnogo lažje reševali probleme in bili bi mnogo manjši, ampak tudi tukaj je verjetno neki vzrok. Zavedamo se težave, da je bila večina dela na pomurki opravljena v letu 2007 in v prvi polovici leta 2009, zaradi tega je treba omeniti, da je pogodbo z glavnim izvajalcem in podizvajalcem v času Janševe vlade podpisal Rajko Siročič, ki je takrat vodil to družbo. Pogodba je slaba in ne ščiti popolnoma interesa naročnikov in podizvajalcev, kljub navodilu Ministrstva za finance, ki je bilo izdelano v letu 2000 in je zavezujoče za sklepanje pogodb o izvedbi del in financiranju. V Poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo podprli tega sklepa, saj menimo, da je Vlada že pristopila k reševanju in to tako, da je 21. aprila 2010 sprejela sklep in pozvala Agencijo za upravljanje kapitalskih naložb Republike Slovenije, naj v vlogi skupščine Darsa prek njenega nadzornega sveta reši ta problem, in kolikor vemo, problem se rešuje.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Andrej Vizjak.
Spoštovani! V Slovenski demokratski stranki smo za to, da se problemi rešijo, ne pa da se rešujejo. In da se rešijo hitro, in da se rešijo pravično. Komisija za nadzor javnih financ je pozvala Dars, organe Darsa, da pristopijo k reševanju tega problema že 1. februarja letos, to je nekaj mesecev nazaj. Na komisiji smo sprejeli sklepe in Vlada je na te sklepe odgovorila in tudi vladni sklepi gredo v smeri pritrditve komisiji, da naj se posamezni primeri nepoplačil preverijo in problem reši. Do danes niti enega primera, da bi vedel, ni, da bi bil katerikoli podizvajalec poplačan. Torej, povsem sem prepričan, da ni volje, da se ta problem reši. Namreč, podizvajalci so na sejah komisije dokazali, da so lahko poplačani iz naslova unovčitve garancij za dobro izvedbo del in za poplačilo podizvajalcev, ki jih ima Dars in ki jih je izdal glavni izvajalec, to je SCT. Tudi na komisiji smo se prepričali, da je Dars razmeroma negospodarno poplačal vse, praktično vse, že glavnemu izvajalcu. In da glavni izvajalec naprej ni poplačal podizvajalcev. In če govorimo samo o pomurskem kraku avtoceste, lahko ugotovimo, da je šlo za vrednost približno 800 milijonov evrov. Da je 10 %, kolikor znašajo bančne garancije, 80 milijonov evrov. In da so odprte terjatve podizvajalcev le dobrih 8 milijonov evrov. Torej, da je to 1 % celotne vrednosti pomurskega kraka avtoceste in 10 % garancij, s katerimi razpolaga oziroma naj bi razpolagal Dars. Danes smo slišali s strani ene poslanske skupine, da ima informacije, da tudi teh garancij več ni. Zadeve skrbijo. Iz pogodb in iz dokumentov izhaja, da bi Dars lahko unovčil bančne garancije in lahko poplačal podizvajalce. Namenoma poudarjam besedico "lahko". Če bi želel, če bi prisluhnil pozivom komisije, pozivom ministra, tako za finance kot za promet, pozivom tudi Vlade, in seveda rešil ta problem. Vendar Dars ni sledil tem pozivom in ni uporabil te besedice "lahko", temveč je rekel, "ne morejo me prisiliti, da bom jaz to plačal", in naročil neka pravna mnenja – seveda jih dobro plačal v korist vseh uporabnikov ali v škodo vseh uporabnikov avtocest –, in seveda dokazuje, da mu ni treba plačati, lahko pa bi plačal. Torej, vsi, spoštovani, vse formalne inštitucije, ki sem jih naštel – komisija, Vlada, ministrstva –, se trudimo, da bi do tega poplačila prišlo. Vendar do poplačila ne pride. Kdo vlada v tej državi? Katere neformalne klientelistične povezave vladajo, da do tega ne pride? Kdo ščiti gospo Duhovnik? Kdo ščiti gospoda Medveda? Jaz si ne znam predstavljati, da ob tem soglasnem zavzemanju za rešitev tega problema nekaj mesecev, ne pride do rešitve niti za milimeter. To ni naključje, spoštovani. Jaz sem prepričan, da tu ščitijo eden drugega tisti, ki jim je v interesu, da ta denar, ki je namenjen in bi poplačal trdo delo podizvajalcem, pristane nekje drugje. Gospod Zidar, ki se nahaja v nezavidljivem položaju, tako glede zdravja kot glede zdravja njegovih podjetij, je dobil vse plačano, skubi ta svoj imperij, tako, da odprodaja deleže na primer, asfaltno bazo v Črnučah v času prisilne poravnave, in nikomur se ne zgodi v tej državi nič. In tu slišimo od poslanskih skupin, kako so naredili vse, kako se vse rešuje. Reši se pa nič. Spoštovani, v Slovenski demokratski stranki menimo, da to ni učinkovit pristop in zadovoljiv pristop k reševanju tega problema. Zato pa problemi eskalirajo v tej državi. In dokler ne bomo tega rešili, dokler ne bodo formalne institucije, ki smo tudi odgovorni, vladale in obvladovale te države, nam bodo vladale, očitno, takšne klientelistične povezave, kot ta v primeru Darsa, SCT in še koga iz vrst vladajočih.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bi naj predstavil gospod Trofenik, ki ga ni. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo poslank in poslancev. V okviru te razprave imata predlagatelj, gospod Vizjak, in predstavnik Vlade možnost dobiti besedo kadarkoli. Želi kdo besedo o predlogu sklepov in amandmajev k temu predlogu, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke? Gospod mag. Vizjak, izvolite.
Upam, da vladajoči ne bodo molčali ob tem. Lepo, vesel sem, da vidim prvo roko. Komisija za nadzor javnih financ se je februarja odzvala na posredovano problematiko s strani podizvajalcev na pomurskem kraku avtoceste. Kasneje smo pravzaprav ugotovili, da ni problem samo pomurski krak avtoceste, da so problem tudi drugi avtocestni odseki in kraki v tej državi, in da ni problem samo avtocestni križ, temveč so problem tudi druge investicije, katerih investitorka je država. Primer, kot sem povedal, je tudi Opera Ljubljana, pa še kakšnega bi našel. Skupno vsem tem je to, da gre za državo kot investitorko, v posredni ali neposredni obliki, torej da gre za davkoplačevalski denar. In skupno je tudi to, da kljub sprejeti zakonodaji, s katero smo poslanci Državnega zbora praktično soglasno želeli rešiti in pomagati podizvajalcem, ko so ti neplačani s strani glavnega izvajalca, torej, kljub tej sprejeti zakonodaji in kljub državnemu investitorju problem ni rešen. Nasprotno, problem se kljub odkritju in pozivom ni reševal. Kajti ne znam si drugače predstavljati, da od 1. februarja do danes, nekaj mesecev po tem torej, še vedno ni bilo niti enega rešenega primera. In iz izjav pristojnih na Darsu je razvidno, da se tudi ne želi tega problema rešiti. V Komisiji za nadzor javnih financ, ki je v okviru parlamenta tega dela opravila in opravlja največ, ima večino opozicija. Ker velikokrat prihaja zaradi nekega političnega prestiža do ignorance opozicije ali opozicijske večine, upam, da bo plenarna seja oziroma plenarno odločanje o podobnih sklepih, kot jih je komisija že sprejela, rodilo kak rezultat. Torej, da bomo skupaj poslanke in poslanci ugotovili, da se kljub opozorilu, da se je to problematiko opazilo iz zaznalo, in kljub opozorilu v parlamentu, ni pristopilo k reševanju in imamo zdaj zadnjo možnost, zadnji poziv na tem nivoju, da pristopimo k reševanju. Jaz razumem to, da se formalno vsi ograjujejo od tega. Formalno minister pravi, "s tem se ukvarja agencija, zato smo agencijo vzpostavili, ker se ona ukvarja z upravljanjem kapitalskih naložb". In Dars je ena izmed ključnih kapitalskih naložb države. Vlada se je čutila poklicano in je sprejela sklepe ter je prav tako kot komisija pozvala Dars, da nemudoma začne reševati ta problem. Podizvajalce je pred približno dvema mesecema sprejel predsednik Vlade skupaj z ministrom za promet, in sta jim obljubila, da se bo to rešilo v dveh mesecih. Nič. Spoštovani, žal mi je, nič se v tem času ni zgodilo. Prejšnji četrtek, torej slab teden od današnjega dne, sem sedel skupaj v studiu Televizije Slovenija s predsednico uprave Darsa in predsednikom nadzornega sveta Darsa. Tam je sedel tudi predstavnik podizvajalcev na pomurskem kraku avtoceste oziroma podizvajalcev pri Gospodarski zbornici Slovenije in je bilo iz tistega soočenja več kot očitno, da ni prišlo do napredka in da ni noben primer rešen. Torej, želim poudariti, da smo bili doslej vsi, ki smo pozivali upravo, nadzorni svet Darsa, neuspešni in neučinkoviti. Zato je komisija na tej zadnji seji, ko smo spet obravnavali to problematiko in se čudili in bili žalostni, ker ni prišlo do napredka, pozvala Agencijo za upravljanje kapitalskih naložb, da razreši nadzorni svet Darsa. Nadzorni svet Darsa očitno ne opravlja svoje naloge. Pa to ni samo en osamljen primer v povezavi s težavami Darsa; problem je bil še bolj zanimiv v smislu ignoriranja revizijskega poročila Računskega sodišča in poziva za razrešitev s strani Računskega sodišča. Torej ni le politika, niso le "tečni in nesrečni podizvajalci" ugotovili, da z Darsom nekaj ni v redu, tudi Računsko sodišče to ugotavlja. Zgodilo se ni nič. Spoštovani, kako naj si drugače razlagamo ta pojav kot to, da vsi, ki v tej državi formalno delujemo in nekaj želimo narediti, nismo učinkoviti in da iz gospe Duhovnikove – vsaj iz njenih nastopov in njenih neudeležb, tudi na seji komisije, da ne govorim o gospodu Medvedu, ki ga na komisiji, kljub temu, da smo ga štirikrat vabili, nismo niti enkrat videli – kot da iz teh ljudi veje ena izjemna ignoranca, posmehljivost do formalnih vej oblasti v tej državi. Ali se bodo ti gospodje in gospe smejali tudi, ko bo še tretja veja oblasti kaj rekla? Verjetno takrat ne, ker bo prišla kakšna policija z lisicami, ampak problem je, da pride do tega epiloga pri nas ne vem, čez 10 let ali pa nikoli. To je problem. In da smo tako očitno v izvršni veji oblasti, če si iskreno želi seveda tega, kot v zakonodajni veji, če si seveda iskreno želimo tega, izjemno neučinkoviti. In zamislimo se malo. Očitno ni problem samo, da se zamisli Računsko sodišče – jaz sem, mimogrede, vprašal predsednika Računskega sodišča, kako gleda na svojo pozicijo in svojo integriteto v takšni situaciji, ko se ignorira vse, kar naredi. In danes bi bilo dobro, spoštovani Socialni demokrati, da bi tudi vi podprli ta sklep. Jaz sem prej iz nastopa vodje poslanske skupine zaznal da ga ne boste, ker mislite, da smo dosti naredili oziroma da je Vlada naredila zadosti. Vlada bi dosti naredila, če bi bilo pol problemov rešenih. Mi smo pripravljeni podpreti tudi kakršenkoli amandma k temu, samo da jasno sporočimo v okviru parlamenta, da so ta ravnanja vseh nedopustna, podcenjujoča in da je treba končno potegniti kakšno sankcijo. Gospa Duhovnikova udobno sedi v svojem naslanjaču, pravi, da ji zakonodaja preprečuje reševanje tega problema, sklicuje se na pravna mnenja, pri čemer imajo podizvajalci drugo pravno mnenje, pri čemer razpolagamo s stališčem ministra za finance, da bi do poplačil lahko prišlo iz naslova unovčitve garancij. In ni res, da bi prišlo do kakršnegakoli dvakratnega poplačila. Dejstvo je, da Dars razpolaga z bančno garancijo za dobro izvedbo del in poplačilo podizvajalcev, na oba naslova se glasi ta bančna garancija v višini 10 % vrednosti del, vrednosti del je bilo približno 800 milijonov evrov, teh 10 % je torej 80 milijonov evrov in zahtevkov podizvajalcev je za dobrih 8 milijonov evrov. Torej, dalo bi se, možnost je. Na komisiji smo ugotovili tudi vrsto drugih zanimivosti, bi rekel temu pod narekovaji, oziroma neke neverjetne naklonjenosti Darsa SCT kot glavnemu izvajalcu. Prvo je to, da je Dars poplačeval, bi rekel, skoraj avansno, zahtevke SCT-ja. Tukaj ni bilo nobene plačilne nediscipline, ni bilo nobene zamude, nobenega roka, nasprotno, poplačevalo se je bistveno pred rokom, s simbolnim diskontom. To je, spoštovani, izjemno nenavadno, kljub temu, da je Dars že razpolagal z opozorili, pismi podizvajalcev, da niso poplačani s strani SCT kot glavnega izvajalca. Torej, če bi želel Dars ravnati korektno do podizvajalcev, bi verjetno kako situacijo kje zadržal, pogledal, kaj je s poplačilom podizvajalcev in jih poplačal iz tiste situacije, ker mu je to zakonodaja, ki smo jo mi tukaj sprejeli, omogočala. Ne, šlo je za neko izjemno naklonjenost, po moji oceni španovijo med temi ljudmi, in seveda rezultat je ta, da je podjetje v prisilni poravnavi, kljub tej dobrohotnosti državnega Darsa, in da so podizvajalci nepoplačani. Nepoplačana so mala, verjetno tudi srednja podjetja. Tista, katerim naj bi v skladu s priporočili, usmeritvami Evropske unije posvetili največ pozornosti, katerim je treba omogočiti, da rastejo, da se razvijajo, ker so tisti fleksibilni del gospodarstva, ki lahko zagotavlja v prihodnosti nova delovna mesta. To so tudi ne nazadnje davkoplačevalci, zaposlovalci, in problem je, da imajo tudi oni neporavnane obveznosti do svojih poslovnih partnerjev, bodisi ko gre za kakšno opremo za energente in tako naprej. Pa ne nazadnje so tudi tukaj delavci, ki so verjetno ostali brez plač. In spoštovani, kako se potem zadovoljiti z nobenim sklepom ali ne podpreti sklepa, ki je danes tukaj, če je problem nekaj mesecev znan, smo večkrat pozvali, da se reši, pa se ni rešil? In vi mislite, da je dovolj, če še enkrat, ne vem, če je Vlada sprejela aprila sklep, da se naj to reši, skoraj mesec dni je že tega, pa se tudi še ni nič zgodilo v tem času in pravijo, da je zadeva prezapletena, da bi se dala tako hitro rešiti. Ni prezapletena, gre za jasno, kaj je narejeno. Ali so tista dela potrjena ali niso potrjena? Zelo jasno se tudi ve, da za ta dela obstaja denar in je v rokah Darsa v obliki bančne garancije. Ampak jaz se, spoštovani, bojim, da ima kolega Majhenič iz Slovenske nacionalne stranke prav. Jaz se bojim, da tega denarja ni, da tudi teh bančnih garancij ni, da ni ničesar in da je šel tudi Dars preko mej zakona, preko mej tudi dobrega gospodarja, do te mere, da nima sredstev za poplačilo tega in da je tukaj kršil predpise. Upam, spoštovani minister, da se motim in vas sprašujem na tem mestu, ali razpolagate s to informacijo, ki jo je danes omenil kolega Majhenič, da Dars več ne razpolaga niti z garancijami glede zavarovanja dobre izvedbe del in seveda poplačil podizvajalcev v višini 10 %? In sprašujem vas tudi to, ali razpolagate s podatkom, kolikšen del – procentualno ali pa v absolutnem znesku, kakorkoli – je bil plačan že za izvedbo pomurskega kraka avtoceste, torej, koliko je plačal Dars SCT? Da vidimo, ali je sploh še kaj ostalo za karkoli. To so bila namreč vprašanja, ki smo jih na komisiji naslavljali na upravo Darsa in na neprisotnega predsednika nadzornega sveta Darsa. Odgovorov ni bilo. Ali pa so bili takšni, da so bili nejasni in smo trikrat morali ponavljati vprašanja in smo trikrat dobili nejasne odgovore in potem saj veste, kdo odneha. Pa še nekaj. Spoštovani minister, ali je normalno, da predsednik nadzornega sveta Darsa, kljub štirikratnemu povabilu na sejo Komisije za nadzor javnih financ ne najde časa, da se seje udeleži? Človek, ki je vsaj kakšno desetletje v državnih službah, ki je zasedal vodilna mesta tam, kjer je država stoodstotni ali pa daleč večinski lastnik, torej neke vrste nameščenec države? Človek se požvižga na slovenski parlament in na parlamentarce! Naj vas spomnim na besedo predsednika Vlade na začetku tega mandata, ko je rekel, da bo veliko v parlamentu, da se bo veliko z nami pogovarjal, da spoštuje in daje nekaj na parlament. Gospod Medved Milan, predsednik oziroma direktor Premogovnika Velenje in predsednik nadzornega sveta družbe Dars, ni našel kljub štirikratnem vabilu niti enkrat čas, da bi prišel v parlament. S kom se je on pogovarjal, mislim, kaj mu je preprečilo, da bi prišel? Poslovni sestanki? Pa ima edino enega kupca, to je Termoelektrarna Šoštanj. Ne prodaja velenjskega Lignita nikamor drugam kot Šoštanju. Kaj je imel tako pomembnega štirikrat, da ni prišel v parlament? Nič ni imel pomembnega. Ignoriral je parlamentarce in svojo odgovornost pred nami. Zakaj? Ker ve, da ni odgovoren nam, ve, da je odgovoren svojim botrom, ki so ga postavili na to mesto, in ti botri ne sedijo v parlamentu, mislim, da tudi ne v vladi, ampak so te klientelistične povezave, ki vladajo v tej državi. In Dars, spoštovani, je vrh ledene gore. To je ta eksponent, ki je privrel na dan, ko vidimo, da se tisti, ki razpolagajo z državnim premoženjem, ki skrbijo za investicije z davkoplačevalskim denarjem, požvižgajo na zakonodajno, na izvršno vejo oblasti, in verjetno zavrtijo kakšen telefon in potem pridejo ali ne pridejo glede na to, kaj boter reče zadaj. Jaz si drugače tega ne znam razlagati. Ker ti botri kljub temu, da smo mi že nekajkrat sprejeli, meni se zdi, da soglasno, sklepe na komisiji k razrešitvi. Ti ljudje še vedno tam sedijo, nikomur se ni nič zgodilo, še huje, tudi nobenemu niso predložili kakšnega računa. Spoštovani minister, tretje vprašanje: ali ste zahtevali pred to današnjo sejo od predsednice uprave Darsa poročilo o napredku na področju poplačevanja podizvajalcev? Koliko zadev je rešenih pozitivno, koliko negativno, koliko ni rešenih in zakaj so tiste negativno rešene negativno rešene? To nas zanima danes tu. In zanima nas, ali verjamete, da bo do te rešitve prišlo in kdaj? Hvala.
Hvala lepa. Vidim več prijav. Prosim, kdo želi razpravljati, naj se prijavi k razpravi. Gospod Bogdan Čepič, izvolite.
Hvala za besedo. Problem neplačila podizvajalcev ni samo problem na cestnem kraku, problem je širši, v gradbeništvu, ne samo iz javnih sredstev, tudi verjetno iz nekaterih drugih sredstev ali tam, kjer so izvajalci delali in svojim podizvajalcem niso plačevali, tudi na lokalni ravni, zato je to zelo širok problem, ki ga ne moremo definirati samo na en cestni odsek pomurske avtoceste in reči, zdaj bomo pa razrešili vse. Treba bo najti sistemsko rešitev, če ne bo drugih rešitev. Del sistemske rešitve je prek spremembe Zakona o javnem naročanju, kjer omogočiš, da lahko mimo glavnega izvajalca, mimo osnovne pogodbe poplačuješ te, del rešitve je, da ljudje, ki so pripeljali podjetja v težave, insolventnost, ne morejo več kandidirati na teh sredstvih in da na ta način poplačuješ. Drugi del pa je, seveda, da razrešiš vsak posamezni primer posebej. Jaz mislim, da si primeri v Sloveniji, tam kjer gre za neplačila, niso enaki. Ni možno, da bi seveda rekel, da je lahko en model, če je 25 tisoč zahtevkov na Darsu, ob problemu pomurske avtoceste, trdno sem prepričan, da jih ni samo iz tega cestnega odseka, ampak so širše tudi takšni, ki niso bili plačani, in to je bilo jasno povedano tudi na komisiji s strani podizvajalcev, ki niso bili plačani do sklenitve pogodbe, kljub temu, da so podizvajalci dajali ob podpisu pogodbe izjavo, da imajo vse obveznosti do glavnega izvajalca poravnane. Zakaj so to delali? Zaradi, tega, da so dobili posel. Zaradi tega, ker je to bil pogoj, zaradi tega, ker je velik gradbinec, katerikoli, da ne bomo omenjali, pač pogojeval to. In takšnih zgodbic je seveda na mnogih gradbiščih, na mnogih stvareh dovolj. In zato so seveda podizvajalci v krizi in dobavitelji opreme in ne vem kdo še vse. Zakaj je seveda ta denar šel v neke druge namene ali pa kam drugam, to je pač zgodba tajkunstva, lastninjenja in ne vem česa še vse, zaradi tega, ker trdim, in tako kot sem rekel o stališču, da ni cestnega odseka, predora, tunela, mosta, ki bi bil na zalogo in neplačan. Iz javnih sredstev so vsi plačani. Vprašanje je, ali v 15 dneh, 30 ali kakorkoli. Zato je treba in mislimo v poslanski skupini, da je treba kompleksno razrešiti stvar, zato da bomo našli rešitev, kako in na kakšen način, in ne bežimo od tega in mislimo, da je treba podizvajalce podpreti, kadar so zahteve upravičene. Takrat, kadar je pa on dal tudi lažni dokument za to, da bi dobil posel, je pa vprašanje, ali ga lahko na en cestni odsek, ali je to pravno vzdržljivo, ali je to možno. Da se pa vrnem seveda h Komisiji za nadzor javnih financ in razpravam, ki smo jih imeli – jaz sem bil na teh zadnjih razpravah, februarja nisem bil –, in je res, na tej razpravi je bil del uprave Darsa in kjer smo kar dosti poskušali izvedeti. Problem je v enem členu pogodbe, kjer ni zadržanih sredstev za to, da bi seveda se lahko opravljala poplačila v garancijskem roku ali pa pridobila ta garancijska sredstva. In zaradi tega, ker je člen takšen, da omogoča to garancijo, da se prenese v neko drugo obdobje. Zaradi tega, ker se zavedajo, da ni možnosti, da bi SCT, ki je insolventen, ki je bil glavni izvajalec, in njegovi podizvajalci Vegrad, Cestno podjetje in še nekateri drugi, pridobili ustrezne bančne garancije. In tukaj smo sedaj v škripcih. Ali vse garancije in vse te stvari takoj porabiti za to, kljub temu, da so nekateri zahtevki že kar nekaj časa stari, plačevalo se je mesečno, podizvajalci z nekim zamikom, ampak ta zamik je že prekoračil vse roke. Nihče in nikdar od teh podizvajalcev ni vmes pritiskal – že mogoče s kakšnimi manjšimi stvarmi, pa je zagrozil "ne bom delal več", pa je dobil par sto tisoč evrov ali pa par deset tisoč evrov, pa je zopet tekel posel dalje, ampak poplačila niso tekla. Zakaj? Zaradi tega, ker seveda so se plačila izvrševala za dva, tri objekte nazaj. To je realnost, ki je bila v tem sektorju, in zaradi tega se je zdaj ustavilo gradbeništvo. Gradbeništvo nima več novih projektov, ni več novega denarja, ni več kreditov, ni več možnosti, da se poplačuje za nazaj. Gradbene firme so insolventne in zdaj so seveda izpadli tudi podizvajalci. In tukaj je zdaj osnovni problem, ki je. Mi pa moramo kot Državni zbor, kot zakonodajno telo skrbeti, da bo to zakonito napravljeno. Zato, da bodo tisti, ki imajo možnost, da dobijo poplačila iz tega, dobili to tudi poplačano. Da tam, kjer je seveda rok pretekel, kjer so seveda zahtevki mimo, ker ni več teh garancij za neke druge cestne odseke, zaradi tega, ker so že uporabna dovoljenja, in ko te garancije, te stvari potečejo, ker – tako piše vsaj v pogodbi, ki je bila priložena na Komisijo za nadzor javnih financ –,dejansko, ko je uporabno dovoljenje za nek cestni odsek, je garancija za poplačilo podizvajalcev nična. En dan velja še. Če do takrat ni prijavljeno in niso stvari izpeljane, ta ne velja več. Ni več sredstev. Torej je riziko tistega, ki se takrat ni prijavil. Gre za to, da tudi tam, kjer so ta uporabna dovoljenja pa te stvari, podizvajalci niso bili plačani. Zame je problem vsakdo, ki ni bil plačan, ne samo na odseku, tam, kjer še ni uporabnega dovoljenja ali kakorkoli. Gre za vse. Treba bo najti. Zakaj pa ne podpiramo tega sklepa? Ker ta sklep govori o tem, da naj Vlada v roku 15 dni najde sistem, kako bo to razreševala. To govori ta sklep. Vlada je to naredila 21. aprila, ko je zahtevala od Darsa, od Ministrstva za promet, od Agencije za upravljanje kapitalskih naložb, da ukrenejo nekatere stvari, da v roku 7 dni poročajo Vladi, kako bodo te stvari vzpostavili in da v roku 60 dni pride z nekim rezultatom. 60 dni še ni preteklo. O tem govori ta sklep. Če bi ta sklep govoril o tem, kako in na kakšen način bodo to naredili, ga pa verjetno ne morejo sprejeti, bi bilo to nekaj drugega. Ampak Vlada je to že naredila. Mi sprejemamo post festum sklepe. Možno je to, da ga sprejmemo post festum. Možno je tudi, da rečemo, da je, ampak Vlada se je očitno odzvala na pritiske javnosti, na pritiske Komisije za nadzor javnih financ in je 21. aprila že sprejela takšen sklep. Minister bo verjetno povedal, v kakšni fazi so te stvari, kako se to dela, ali je to možno. Ampak 25 tisoč, tu je nekje številka, 24, 25 tisoč zahtevkov, bo treba vsakega pogledati. Eni imajo papirje, drugi nimajo. Marsikje se je delalo po domače. Ponekod se je šlo s kompenzacijami, ki se finančno niso izvedle. Nekdo bi lahko, mogoče, dobil tudi preplačano na račun nekoga drugega, ki ne bo dobil plačano. In ko se bo plačalo prvemu, mora biti to plačilo narejeno pravično, zato da se ve. In to je odgovornost Darsa, ministrstva, Vlade in nas, da nekdo, ki je dobil plačano, ne bo dobil nepravično plačano, ampak da bodo seveda plačali vsi pravično in da bodo vsi tisti, ki so upravičeni do tega plačila, tudi poravnani. Čez 30 dni, približno, bomo vprašali Vlado – in mislim, da bo Komisija za nadzor javnih financ vprašala –, kako daleč in kje so rešitve narejene. Do takrat je pač ta sklep takšen, kot je. V tem trenutku je ta sklep že v izvajanju, vsaj tako, kot je zapisan. In nimam predloga, kaj in na kakšen način. Kar pa se tiče odgovornosti ljudi; zagotovo je neka odgovornost na sedanji upravi. Vsaj v tistem delu, ko je izplačevala tudi te garancije, ki bi jih morala. In odgovornost je na prejšnjih upravah. Pogodba je bila sklenjena 2006 s klavzulo, po kateri je seveda možno neko garancijo prenašati in denarni tok speljati ven. Kljub navodilom, kljub jasnim navodilom Ministrstva za finance, objavljenim tudi v Uradnem listu, kakšne morajo biti garancije in kje morajo biti. Pogodbe Darsa so bile tipske. In tisto, kar je bilo nam pokazano, vse imajo notri isto klavzulo, kar se teh stvari tiče. In takšnih pogodb je na področju financiranja iz javnih sredstev kar nekaj. Bojim se, da se bo ta Državni zbor ali Komisija za nadzor javnih financ srečevala potem z vsemi temi gradbinci. Ne moremo jih mi razreševati. Treba je, da se to razreši med naročnikom, izvajalcem in podizvajalcem. In samo tisti lahko najdejo rešitev. Mi pa lahko najdemo zakonske rešitve, da to vnaprej preprečimo. Kar se je zgodilo, se je, žal, zgodilo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Pred seboj imamo problematiko nepoplačila izvajalcev, tokrat predvsem na pomurski avtocesti, ampak ko beremo gradivo, je tega ogromno. Pri tem segmentu nepoplačila izvajalcev s strani SCT na pomurski avtocesti gre za, po podatkih tukaj vsebovanih, 8 milijonov evrov. Mi si lahko predstavljamo, kako veliko je to brezno neplačila za celotno Slovenijo. In koliko malih podjetij je bilo uničenih in bo uničenih na ta račun. Vidim, da je minister popolnoma neprizadet pri tej zadevi, benevolentno se obnaša in da so ta delovna mesta in ta podjetja deveta skrb te vlade. V situaciji, v kakršni smo, ko bi se moralo ohranjati vsako delovno mesto. Malo podjetje, vseh teh podjetij ni možno ustvariti čez noč in brez kapitala. Vse to propada in je propadlo. Direktorica Darsa, direktorica uprave, gospa Duhovnikova, in očitno politika, sedanja vladajoča, skrbi za to, da zavlačuje, da pokriva tiste, ki so denar pospravili, v tem slučaju SCT. SCT je bil 20 let gradnje avtocest privilegiran izvajalec, privilegiran prejemnik denarja iz proračuna prek Darsa. Ocena je padla, da je dosegel s tem oziroma ti veliki gradbinci s temi povezavami, s tem zemonskim sporazumom, 30 % višje cene, kot bi bilo potrebno. To je pravzaprav jedro propada Slovenije. Tukaj je zdrsela v brezno Slovenija, na tem, ko se je zavestno s strani leve politične opcije podpiralo finančne, gradbene in politične oligarhe v tej državi. Ti so si lahko dovolili vse. Na sodiščih so preprečili vsako končanje postopka, itn. In to se nadaljuje. Kaj imamo mi poslanci oziroma v rokah, kakšno moč? Sedaj, če vladna koalicija podpira to korupcijo, anarhijo, itn., potem je ne moremo uveljaviti. Drugače pa imamo politično moč, kajti politika ni hotela prek nadzornih organov zamenjati direktorico uprave, gospo Duhovnikovo, kljub zahtevi Računskega sodišča. Enega ministra pa je zamenjal predsednik Vlade. Torej, ne reči, da se to ne da. Da se zamenjati, ampak to je ščitenje nepravilnosti v tej državi. Mi imamo samo to moč, da pozovemo ministra, da odstopi, ker noče reševati teh zadev. Če se on brezskrbno tukaj obnaša, potem se ve, da tega reševati ne želi. Da je propad, ne vem koliko, par sto podjetjih malih, manj pomemben, kot je pomembno, da preživi direktorica Uprave Darsa. To ni prvi primer, ko smo lahko transparentno videli, kako direktorica uprave deluje. Ko je prometni inšpektor ob odpiranju Stožic preprečil, da bi eni podizvajalci pri gradnji Stožic, pa suženjski delavci tam lahko z javnim protestom izrazili, da niso bili poplačani, je prometni inšpektor zaprl rondoje na avtocesti, na obvoznici, ali se pomnite? Z utemeljitvijo, da lahko pride do porušitve. To je bilo katastrofalno poniževanje tehnične inteligence projektantov in vseh drugih in tudi Darsa, v bistvu, ki je vse to nadziral, ampak gospa Duhovnikova ni stopila v bran inženirju, ni stopila v bran svojemu podjetju, ampak se je priklonila gospodu Jankoviću, ni pravočasne reakcije bilo. Potem smo na odboru razpravljali, gospod Veber je sicer sklical nadaljevanja s sklepi, pa ni sklical, kolikor jaz vem. Preživeli so inšpektor s tako nemogočo, nezakonito utemeljitvijo, čeprav so vsi profesorji z Gradbene fakultete rekli, "niti če bi tanki tam stali, se ne bi porušilo, kar je projektirano", ampak za potrebe ljubljanskega župana pa so to naredili in gospa Duhovnikova, ki je po volitvah letela v objem ob polnoči k gospodu Jankoviću, je to promptno podpirala, takšne, naj rečem, oslarije in nemogoče stvari s strani inšpektorja. Ministra smo takrat pozvali, naj ukrepa, pa je rekel, da ne more ukrepati, in tako naprej. Nikjer se ne da ukrepati za to Vlado. Če so na eni strani oligarhi, ljudje, ki so posvečeni s strani leve oblasti, potem se ne da ukrepati. Potem je bolje, da crkne sto podjetij, tristo podjetij ali pa petsto podjetij z nekaj tisoč delavci, kot pa da bi se ukrepalo zoper SCT ali zoper Dars. Zakaj SCT tega ni poplačal? Ta denar je nekam odšel. SCT danes propada, gre v stečaj. Ampak očitno so to vnaprej planirane igre, kajti že 14 dni operirajo s tihim strateškim partnerjem, ki bo zdaj vstopil v SCT. Ali je teh 8 milijonov, s katerimi podizvajalci na prekmurski avtocesti niso bili poplačani, v žepu tega tihega strateškega partnerja, pa še drugi milijoni evrov? Gospod minister, povejte! Saj tega ne morejo skrivati, s kom se tako podjetje prevzema, in tega nihče ne ve. To so najhujše skrivnosti. Prepričan sem, da politika pri tem sodeluje. Sodeluje, in veste, kam je šel denar na račun malih podjetij? Gotovo gre za nekoga, ki se ga ščiti. Vendar zdaj je treba kupovati čas, narediti nekaj ovinkov, da se bo zakrilo sled, kako je potoval ta denar. In posledično propada celotno slovensko gospodarstvo, propada država, zgleda, da je Slovenija v najslabši finančni situaciji. Drugod po Evropi, v Evropski uniji se gospodarstvo dviga, se stopa na pot neke rešitve, le pri nas je popolnoma brezupna situacija. In kako ne bo brezupna, če pa minister noče ukrepati, Vlada noče ukrepati, kljub temu, da bi morala nekaj storiti, pa ne stori. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Velikokrat so bili omenjeni Socialni demokrati pri tej problematiki, ampak vendarle želim zelo jasno povedati, da smo Socialni demokrati prevzeli odgovornost za prometno politiko in za vodenje Darsa. V trenutku, ko se gradnja avtocest zaključuje, prihajajo pa računi. Seveda ti računi niso izpred enega leta, večina jih je izpred dveh, treh let. Tudi za gradnjo pomurske avtoceste je dejstvo, da so se pogodbe sklepale leta 2007, 2008 in da je te pogodbe sklepala prejšnja uprava, da so klavzule v teh pogodbah takšne, da je garancija za poplačilo podizvajalcev hkrati tudi garancija za poplačilo Darsa za dobro izvedbo pogodbenih del. Prepričan sem, če bi danes unovčili vse garancije za dobro izvedena dela, bomo mogoče čez mesec, dva v tem istem parlamentu razpravljali o tem, zakaj se je denar za dobro izvedena dela namenil za poplačilo podizvajalcev. To je eno od zelo resnih vprašanj, iz katerega zagotovo izhaja dejstvo, da je treba prav vsak primer, ki je vložen, teh pa je 25 tisoč po tej evidenci, res obravnavati posebej. In to je tudi sklep Vlade, da Dars to začne nemudoma izvajati. In pričakujemo, da bo dejansko tudi Agencija za upravljanje kapitalskih naložb po svoji funkciji dosegla, da bo Dars začel pregledovati vsako od teh 25 tisoč vlog. Če se mogoče še nekoliko bolj poglobimo v to problematiko, zakaj je sploh prišlo do težav pri poplačilu podizvajalcev, se zagotovo lahko ustavimo pri vprašanju tudi zelo intenzivnih menedžerskih odkupov podjetij in da je zelo veliko sredstev šlo v to, da se je lastninilo podjetja in manj skrbelo za to, kaj bo s podjetjem jutri in kako bo lahko poplačalo, recimo, podizvajalce. To je eden od razlogov. Upam, da se tudi vsi strinjamo, da ti menedžerski odkupi niso potekali zdaj, v teh dveh letih, odkar Socialni demokrati vodimo Vlado, ampak so nastajali ti menedžerski odkupi bistveno prej, predvsem takrat, ko je bil denar. In ko je bil denar, smo prejšnjo vlado opozarjali, da je treba upočasniti gospodarsko rast, da je treba zato omejiti vlaganje v investicije. Dogajalo se je pa ravno obratno. Prejšnja vlada je najemala kredite za to, da je pospeševala investicije, in popolnoma pričakovano je bilo, da tudi ta gradbena podjetja bodo prišla v enak položaj, kot se je ta zgodil že pred letom 2008, recimo, na ameriškem trgu in v drugih evropskih državah, kjer je prišlo že do jasnih znakov pregrevanja gospodarstva, in da enostavno tako naprej ne bo šlo več. Ampak, enostavno, tudi v letu 2008, ko je bilo že popolnoma jasno, da gospodarstvo tega ne bo zdržalo in da tudi gradbena podjetja tega ne bodo zdržala, se je najemalo kredite in pospeševalo investicije. In ko ti v enem kratkem obdobju izjemno pospešuješ investicije, potem zagotovo pride obdobje, ko teh investicij enostavno ni. In eden od pomembnih vzrokov je tudi ta, zakaj danes ti podizvajalci niso poplačani – ker se je takrat nerazumno podpisovalo pogodbe in pospeševalo investicije. Jaz se zavedam, da – to tudi na račun tega, kar smo v tem parlamentu velikokrat, ko smo se pogovarjali o avtocestah ali pa pravzaprav prav vsakokrat, ko smo sprejemali ali rebalans nacionalnega programa ali pa letni program vzdrževanja in izgradnje avtocest, se pogovarjali o tem, da – je treba avtoceste zgraditi čim prej in da je bil to interes Državnega zbora. Hkrati pa seveda se ni delalo teh analiz ob teh razpravah, kaj se zgodi, če pa res vse v tako kratkem času naredimo. Politična volja je bila, tudi zaradi volitev, da so avtoceste zgrajene čim prej, in da je to eden od tistih uspehov, ki jih lahko takratna aktualna oblast predstavi kot, "poglejte, bili smo uspešni", in to je ne nazadnje počela tudi Janševa Vlada. In, da je problem še hujši danes, zaradi poplačila teh podizvajalcev se je spremenil tudi cestninski sistem. Namesto, da bi razmišljali o tem, da bi resnično čim prej uvedli zaprt cestninski sistem, da se plačuje toliko, kolikor dejansko tudi prevoziš na avtocesti, se je šlo v spremembo najprej sicer že pred leti zaprtega, ki velja za primorski avtocestni krak, na odprt sistem, ki je seveda omogočil številnim tistim krajem, ki so blizu cestninskih postaj, da se temu izognejo in je bilo seveda bistveno bolj prijazno, hkrati pa seveda se je manj denarja zbiralo v blagajni Darsa. In če gremo potem še korak naprej, ko so se zgodile vinjete. Te vinjete so bile absolutno podcenjene, ko se jih je uvedlo, najmanj enkrat prenizka cena vinjet je bila, ko se jih je uvedlo, ampak to se je uvedlo zgolj in samo zaradi političnega interesa, kako dobiti volitve v tistem času. Ampak to je sprejela Vlada Janeza Janše, to odločitev. In kje dobiti ta denar, ki je šel mimo Darsa, ki je šel mimo proračuna Republike Slovenije danes, da bi lahko učinkoviteje poplačevali podizvajalce in vsa dela, ki so dejansko opravljena. To je naloga trenutno te vlade. Računi prihajajo danes, dogodki so se zgodili bistveno prej, in reči, da ni interesa za to, da se ta problem rešuje, je najmanj, kar je, zelo nekorektno. Tudi ta sklep Vlade, ki je bil sprejet, je zelo jasen. Govori o tem, da se nemudoma pristopi k iskanju rešitev za poplačilo podizvajalcev in to je tudi razlog, zakaj se nam zdi nepotrebno oziroma je pravzaprav slabši sklep, ki ga predlaga Komisija za nadzor proračuna, da se v roku petnajstih dni ponudijo konkretne rešitve za poplačilo podizvajalca in tako naprej. Ta proces je že v teku in zato pravzaprav je ta sklep nepotreben. Ne, da ga ne podpiramo. Podpiramo tudi tega, zagotovo, da se ta problem podizvajalcev reši, ampak v tej fazi obravnave v Državnem zboru je nepotreben, ker je pred tem že Vlada sprejela sklep, da se nemudoma pristopi k iskanju rešitev za poplačilo podizvajalcev. Torej cela vrsta vprašanj in razlogov je, ne bom rekel krivih, ampak nekako botrovala temu, da danes številna mala podjetja, številni podizvajalci težko preživijo, mnogi so tudi že propadli in s tem seveda je tudi zelo velika brezposelnost nastala v Sloveniji. In tudi zaradi upada investicij se danes srečujemo s še večjimi posledicami gospodarske krize, kot bi se sicer, če bi te investicije bolj umno razdelili na daljši rok in če bi seveda tudi hkrati že imeli ne nazadnje pripravljeno dokumentacijo za intenzivno gradnjo na železnici, kar je nova prioriteta na tem področju, a vendar – koliko železniških odsekov je pa bilo pred dvema letoma umeščenih v prostor, da bi danes lahko govorili o tem, da bomo pospešili gospodarsko rast z investicijami v nujno potrebno posodobitev železniške infrastrukture? Zelo malo. Pravzaprav smo prišli v situacijo, ko se pogovarjamo o tem, ali bomo sploh lahko počrpali tudi odobrena evropska sredstva za te investicije, ker dokumentacija še ni pripravljena do te faze, da bi se lahko dela oddajala in se bi se dela začela izvajati. In tudi pred kratkim smo začeli razpravo, ki jo bomo tudi nadaljevali o Luki Koper, ker je bil očitek, zakaj vendar ne umeščamo še naprej obeh tirov na tem najpomembnejšem kraku, ki pelje od Luke Koper do evropskega koridorja. Če bi še to počeli v takšnem obsegu, tudi danes ne bi uspeli s postopkom za umeščanje trase v prostor, zato je bila zavestno sprejeta odločitev najprej posodobiti in urediti en tir in potem seveda v nadaljevanju, ker temu tudi sledi potreba po sami obremenitvi prog, umeščaš pač v naslednjo fazo še drugi tir. In to je tista, bi rekel, kontinuiteta ali pa postopna gradnja in razdelitev del v posameznih obdobjih, da potem ne dosegamo v nekem trenutku nenormalno, lahko rečemo, gospodarsko rast ali pa izjemno visoko gospodarsko rast, v drugem trenutku pa seveda pademo v popolno nezmožnost izvajanja investicij in s tem seveda zelo majhno gospodarsko rast. Tako, da ti ukrepi, ki se sprejemajo na nivoju Vlade in v tem obdobju gredo prav v to smer, da se bistveno bolj racionalno načrtuje, kam vlagati sredstva in da se tudi bistveno bolj racionalno, upam si temu reči tako, tudi oddajajo dela, in da je učinek pri črpanju javnih sredstev bistveno večji, kot pa je bil sicer v nekem obdobju, ko je bila tudi sicer gospodarska rast; takrat so bile cene gradbeništva avtomatično za 40 % višje, kot bi bile sicer normalno. Ampak od takrat se je pač še pospeševalo in še več denarja se je vrglo v posamezen meter avtoceste, kot bi bilo potrebno. Tako, da ta situacija, v kateri smo danes, resnično narekuje bistveno bolj racionalno in trezno razmišljanje in prepričan sem, da se prav tega ne more očitati ali pa prevaliti odgovornost samo na to vlado za poplačilo teh podizvajalcev in samo na to upravo Darsa. Nikakor ne. Zadeva je povezana z mnogimi leti ali pa bistveno bolj povezana z leti pred tem, kot pa z letošnjim letom.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matevž Frangež.
Jaz mislim, da je problem, o katerem danes govorimo, izjemno velik, velikanski, gotovo je tudi zelo kompleksen, in da toliko, kolikor je podizvajalcev, je tudi različnih zgodb. Jaz mislim, da je prav, da danes o tem spregovorimo, da tudi ta Državni zbor sprejme kakšen zaključek. Če nič drugega, zaradi tega, ker mislim, da je nevzdržno, da bi skupaj z zavestjo, kaj se dogaja, tiščali glavo v pesek in negirali pravzaprav realnost, v kateri živimo. Realnost, v kateri mnoga gradbena podjetja, mnoga majhna, družinska podjetja propadajo zato, ker očitno odgovornim ne uspe rešiti te situacije. Pri tem naj zelo jasno poudarim, da mislim, da se je minister za promet v skladu s svojimi možnostmi in odgovornostmi pri tem vprašanju izjemno angažiral. Ampak očitno je, da smo novo kadrovsko paradigmo očitno uvajali v zgrešenem času, da je bil čas gospodarske krize, ki je nakopičil in naplavil mnoge probleme, ki bi jih morala reševati politika, hkrati tudi čas, ko se je politika izjemno aktivno umikala iz gospodarstva, iz mnogih državnih podjetij. In danes ta politika več nima vzvodov, ne kadrovskih ne kakršnihkoli drugače, da aktivno in ostro poseže v te probleme, jih reši oziroma terja od vodstva teh podjetij, da jih nemudoma rešijo. Danes je že bila razprava nekaterih tudi o tem, da so morebiti nekateri podizvajalci bili neodgovorni, ker niso pravočasno terjali svojih sredstev. Ampak prosim vas lepo – na eni strani so bila velika močna podjetja, jaz jih ne bom imenoval, ki tudi danes, ko so šibka, vzbujajo neko strahospoštovanje, na drugi strani pa so bile male ribe, ki so vedele, da je jutrišnji kruh njihovih zaposlenih in obstoj podjetja spet odvisen od teh velikih. Ni čudno, da se v državi, ki redno ustvarja vtis – ne trdim, da je v celoti pravilen, je pa močan –, da so v tej državi samo nekateri zaščiteni, šibki pa pogosto ostanejo brez zaščite, da niso ustrezno zaščitili svojega položaja, ampak so se prepuščali upanju, "morda nam bodo jutri plačali, morda bodo plačali naslednji mesec, dajmo še vzdržati do jeseni in potem bo bolje". Ampak, jaz bi rad danes spregovoril o konkretnem primeru, kjer pa se je neko podjetje nekega drugega glavnega izvajalca, o katerem danes večina govori, v avtocestnem programu na prekmurski avtocesti pobrigalo za tisto, kar jim je bil glavni izvajalec dolžan. Imeli so potrjene začasne situacije za dela, izvedena v letu 2005. Ko niso dobili prejetih plačil od glavnega izvajalca, so na sodišče vložili predlog za začasno odredbo, da glavni izvajalec zadrži obseg sredstev, ki bi jih moral plačati temu podizvajalcu. S to začasno odredbo so bili uspešni in Dars je na podlagi te začasne odredbe sredstva – okoli 240 tisoč evrov, se pravi drobiž, kapljica v morju v primerjavi z milijardami avtocestnega programa – tudi ustrezno zadržal. Za to, da so ohranili začasno odredbo v veljavi, so morali naperiti zoper Dars tožbo, uspeli na prvi stopnji, to je bilo 7. septembra 2006, potem ko so 10 mesecev prej dobili potrjeno začasno odredbo za zadržanje sredstev. Uspeli so po pritožbi Darsa tudi na drugi stopnji, potem pa pride konec leta 2010 – 5 let po tem, ko so bila dela izvedena, 4 leta po tem, ko je sodišče prve stopnje dalo prav temu podjetju in ohranilo sklep o tem, da mora Dars imeti ta sredstva zadržana – sodba Vrhovnega sodišča, ki pa je ugotovila, pozor, da situacija leta 2006, več kot leto dni po izvedenih delih, še ni dospela. Fantastičen plačilni rok. Več kot eno leto. Zakaj? Zato, ker naj bi sodišče prve stopnje po 631. členu Obligacijskega zakonika, ki določa predpostavke, kdaj je mogoče poplačati podizvajalca namesto plačila glavnemu izvajalcu, v neki točki očitno ni bil izpolnjen pogoj, določen v eni alineji 631. člena. To podjetje je svoja sredstva dobilo po uspešni tožbi na drugi stopnji nakazano na svoj račun. Danes bodo bojda zaradi napačne uporabe materialnega prava – pa so korektno izvedena dela na avtocesti, kar je potrdil tako glavni izvajalec kot naročnik, torej Dars –, pet let kasneje prisiljeni vračati sredstva skupaj z obrestmi, kar bo povzročilo, da bo eno majhno podjetje z 20 zaposlenimi, ki je vse doslej na dan valute na rok plačevalo svoje obveznosti do zaposlenih, do države, do svojih partnerjev, verjetno prisiljeno zapreti svoja vrata. Pravna služba Darsa se elegantno, udobno naslanja na sodbo Vrhovnega sodišča, ne glede na to, da je vsakomur pri zdravi pameti v tej državi jasno, da je v tem primeru nekaj zelo zelo narobe. Nekaj zelo zelo narobe tudi v ostalih primerih, kjer smo očitno predolgo, ne samo v tem mandatu, ampak, se strinjam s kolegom Vebrom, tudi pred tem tolerirali to, da so veliki lahko vedno izsiljevali majhne in postavljali pogoje, ki so se jim mali v želji, da ostanejo na trgu, da naredijo nekaj, da dajo ljudem delo in pošteno plačilo, vedno znova tudi uklonili. In za to, dragi moji, so odgovorne vse vlade doslej. Vse vlade doslej. Morda še najmanj sedanja vlada, ki poskuša, s precej zavezanimi rokami, kot sem omenil na začetku, reševati ta problem danes. Še eno stvar bi želel opozoriti, in to je izvor neplačevitosti. Veste, da smo pred meseci imeli v tem Državnem zboru paket zakonodaje zoper plačilno nedisciplino. Trdno sem prepričan, da se ta problem pravilno v tej državi imenuje neplačevitost – dejstvo, da denarja ni –, ne pa vprašanje discipline. Torej, ali sem jaz poreden, ker nekomu ne plačam, ali ne. Mi imamo samo nekaj žarišč neplačevitosti v državi: avtocestni program, kjer so zgodbe stare tudi pet let in več, imamo Stožice, imamo stanovanjski fond, se pravi zgrajena, ampak neprodana stanovanja, in mogoče še kakšnega. Namesto, da bi z vsemi močmi skušali rešiti žarišča te neplačevitosti, smo se mi odločili, da bomo linearno spreminjali, bom rekel, tista temeljna pravila poslovanja v tej državi, ki v razvitem in sodobnem svetu veljajo vsaj 100 let, in to ni prav. Morali se bomo soočiti s tem, da je treba ta žarišča nemudoma odpraviti in jaz bom v tej situaciji prvi med tistimi, ki bomo rekli, "pa ignorirajmo to novo kadrovsko paradigmo, zato, da dosežemo odgovornost tistih, ki se morajo tukaj premakniti in te probleme rešiti". Če se spomnim izjave gospoda Vizjaka malo prej in če odštejem 30 % njene gorečnosti in velikega zarotništva, moram reči, da se skoraj v celoti z njo strinjam. Če bo ta sklep k čemu prispeval ali ne, kljub, kot sem na začetku poudaril, nespornemu trudu tako ministra za promet kot ministra za finance, da presekamo ta problem, bom jaz predlog tega sklepa podprl zato, ker ne želim vpričo tega problema držati svoje glave v pesek.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, spoštovani! Vsi poznamo tisto Shakespearovo dilemo, izraženo prek njegovega junaka, "koliko je gnilega v deželi Danski". Lahko rečem, da je Shakespeare imel veliko srečo, da ne živi v sedanjem času in bi poznal Slovenijo in Dars, ker potem bi lahko napisal kar nekaj tragedij o tem, kaj se dogaja v zvezi z Darsom, koliko družinskih tragedij je zaradi tega, koliko firm je šlo v stečaj, koliko družinskih firm je šlo v stečaj, koliko ljudi trpi zaradi tega, tako da tista dilema na Danskem je bila verjetno prav minorna v zvezi tem. Ampak, kakorkoli zadevo obračamo, tu nastaja nek trikotnik: ministrstvo, Vlada na eni strani, na drugi strani agencija, ki je bila ustanovljena pred, koliko, pol leta ali letom, in Dars. Vsaka institucija, tudi Dars ima svoje vodstvo in svoje nadzornike. In vsaka institucija ima nekega višjega nadzornika. In če gremo v tem trikotniku, če je Dars kot tisti najnižji, ima upravo in nadzorni odbor ali svet. Lastnik tega Darsa pa je agencija, tako sem jaz razbral iz tega akta o ustanovitvi te agencije. Lastnik ali, če hočete, tisti predpostavljeni tej agenciji pa je Vlada. To se pravi, če Dars ne dela v redu, mora začeti pri nadzornikih ali pri upravi, in če ti ne naredijo, potem mora narediti njihov nadzornik, to je agencija. Če pa oni ne naredijo mora pa intervenirati Vlada, tista trenutna vlada. In izgovor, gospod minister, oprostite, z vsem dolžnim spoštovanjem, ampak ne morete reči, da ne morete nič narediti. Imate ukrepe. V Državnem zboru je bilo sklenjeno, da je treba nekoga odstraniti – direktorico Darsa. Njihovi nadzorniki se tako ali tako požvižgajo. Možnost imate, da vplivate na agencijo, da nekaj naredi na Darsu. Če pa agencija nič ne naredi, potem jih je treba zamenjati. Orodje imate. V tem trenutku ste to vi. V kakšnem drugem trenutku bo verjetno nekdo drug, ampak tako je. Ne da se izgovoriti, da to ne gre. Se pravi, nekdo nekaj ne dela, izgovarjamo se v tem trikotniku. Če stvari narišemo na papir in ugotovimo, kdo je komu pristojen, je zadeva taka. V končni fazi pride ven Vlada, ministrstvo. In če nekdo želi, gre postopoma po klinih. Ampak uprava in nadzorniki Darsa se lepo smejijo v kamero in pravijo, "to se nas ne tiče, meni tega ni treba narediti". Oprostite, ni treba izplačati podizvajalcev – kje ste pa še to videli? In še nekaj, kar se mi zdi zelo pomembno. Veliko se govori o plačah poslancev in zadnjih nekaj mesecev o županih, kot da so župani krivi vsega, ker imajo dvojne plače, pa ni res. Župani poslanci nimajo dvojne plače. Na občini dobijo nadomestilo, ker so neprofesionalci, mislim, da 40 %. Ampak to so bile v nebo vpijoče plače zadnji čas. Pred nedavnim smo prebrali, da ima gospa Duhovnikova dvakrat večjo plačo kot najbolje plačani minister, kot najbolje plačani poslanci. Dvakrat toliko, pa njej ni treba nič narediti, nič ji ni treba odgovarjati! Pa še drugo. Na Darsu se pogovarjajo, da bi si razdelili zaradi uspešnosti dela še neke nagrade. Ja lepo vas prosim, no! In tem ljudem se ne da nič narediti! To ne gre skupaj. Če gremo naprej. Ta ljubi SCT, ki ni poplačal izvajalcev, so pač te igre zdaj in čaka se verjetno, da gre SCT v stečaj in potem bo en člen prekinjen in potem verige ne bo več. Potem se bo mogoče začelo ukrepati, ampak bomo rekli, tu je veriga prekinjena in žal, zdaj se pa res ne da nič ukrepati. Ampak mislim, da je moj predgovornik povedal nekaj bistvenega. Da pravna država ne dela. Pravna država ne dela in jaz mislim, da bi bilo treba vsaj toliko, kot kažemo tu – z leve na desno pa od tu k ministru pa na Vlado pa mogoče na prejšnjo Vlado –, še pokazati kaj na sodišče, na to vejo oblasti. Ali oni pa delajo vse tako, kot je treba? Kolega Frangež je lepo povedal – po petih letih so nekaj sklenili, da tam pred šestimi ali sedmimi leti nekaj ni štimalo. Ja poslušajte, v tem času gredo firme v stečaj pa njihove naslednice pa še naslednice in ta sodna oblast dela na tak način. Pa se lahko vprašamo, če je tista zadnja odločitev bila res strokovna ali ni bila, mogoče politična. Lahko se vprašamo. Pri takem delu se lahko vprašamo. To se pravi, tu zraven mirne duše, poleg vsega tega kar smo že povedali, mirne duše damo še sodno oblast in mirne duše jaz trdim, da pravna država pri nas ne dela. Zdaj pa gremo še drugam, pa bom rekel tako – in potem najvišja inštanca v Sloveniji, predsednik države govori, da nekateri blatijo sodišča. Kako? Oni se lahko najbolj blatijo sami s svojim delom ali pa pohvalijo s svojim delom. Ampak s takim delom se ne morejo pohvalit. In če sodišča izgubljajo svoj ugled, potem ga prav gotovo s takimi dejanji, kot je kolega poslanec prej obrazložil, da ne bom še jaz enkrat razlagal. Točno tako. Bolj negativnega mnenja o sodišču ne moreš imeti, kot pri takem primeru. Ni mogoče. Ni mogoče. Seveda, tu se lahko vprašamo, kdo zdaj kaj podpira in kdo koga podpira. Jaz sem začel s trikotnikom: Vlada, ministrstvo, agencija in Dars. V končni fazi je Vlada tista, ki ima zadnjo besedo, še posebej, če je podkrepljena s kakšnim sklepom, zahtevo iz Državnega zbora. Zaenkrat je bilo to na Komisiji za nadzor javnih financ. Če danes tukaj sprejmemo, potem Vlada tako rekoč mora to izvesti in Vlada ima to orodje. Potem pa še naj gre postopoma. Najprej agenciji zamenja vse živo, kar je treba, nastavi nove, ki bodo potem seveda naredili red na Darsu. Povedano je bilo, da gospe Duhovnikove ni možno zamenjati in Vlada to mirno gleda, ampak je tista posredna instanca zadnja, ki lahko ukrepa. V zvezi z Darsom je bila tudi neka odločba, sklep Računskega sodišča, pa se ni zgodilo nič, ampak se pa je zgodilo v primeru ministra Erjavca, za, kot je bilo rečeno, par kant za smeti. Sedaj pa vas vprašam, kaj je bolj hudo – par kant za smeti pa vse to, kar pomeni, ali pa, ne vem, stečaj nekaj 100 podjetij, kaj je sedaj bolj hudo? Predsednik Vlade, Vlada je ukrepala, je zamenjala nekoga zaradi par kant za smeti, nič pa ne naredi zaradi tistega, ki je povzročil stečaj nekaj 100 podjetij. In ne samo to. Celo gradbeništvo, cela veja je v težavah. Mirno gledamo, kako se prelevi neka taka firma, ki ni poplačala podizvajalcev, in kako je seveda njen direktor bil v Nemčiji kaznovan zaradi tega, ker je tam podkupoval, in to v eni multinacionalki, ki se ji reče Man – tako smo lahko prebrali, jaz tega sam ne vem, ampak sem prebral – tam je v Nemčiji šel postopek takoj skozi, plačati je bilo treba nekaj 100 tisoč ali milijonov evrov kazni, je bilo takoj plačano. Za tisto je on osebno imel denar, da bi pa plačal podizvajalce to pa ne, da gre nekaj 100 podjetij v stečaj, celo gradbeništvo je pa v težavah zaradi tega. Celo gradbeništvo. To ni nič drugega kot širjenje klientelizma in korupcije. Sedaj, kdo je bolj kriv? To se seveda da razpravljati, ampak jaz sem rekel, da poleg vseh, ki smo jih že našteli, je treba dati zraven še sodišča. Neodzivnost sodišč in pa delo sodišč, to je dejstvo. In očitno, ker se nekoga ne da "zamenjati", ko nekdo tako trdi, da se ne da zamenjati, zaradi vseh teh posledic, da se pa da zaradi kant za smeti, potem se postavlja vprašanje, morda je pa le res tisto o prvorazrednih državljanih pa drugorazrednih državljanih, pa o prvorazrednih temah pa o drugorazrednih temah, očitno. Noben problem ni nekaj 100 podjetij v stečaju, nekaj tisoč ljudi v stečaju, nekaj 10 tisoč ljudi v stiski, ki se jim ni plačevalo niti prispevkov, ne v pokojninsko, ne v zdravstveno blagajno. Na drugi strani pa neka gospa, ki je ni mogoče zamenjati, pa ima dvakrat tako veliko plačo kot najbolj plačani funkcionarji v Sloveniji, pa se še pogovarja, da bi si razdelili neko nagrado za uspešno delo. Če to niso prvorazredni in drugorazredni državljani, samo žal je tistih prvorazrednih zelo malo, zelo malo. Prav gotovo jih je manj kot podjetij, ki so šla v stečaj zaradi plačilne nediscipline samo na tem prekmurskem kraku, jaz sem prepričan, da jih je manj teh prvorazrednih. Vsi ostali so pa drugorazredni, mogoče so celo še tretjerazredni, pa si še kdo ne upa povedati. Tako da, jaz bom seveda podprl ta sklep, da mogoče vsaj nekaj pomeni, da nekoga kaj opomni. Če bo ta razprava kaj prispevala k temu, da se bomo na koncu le zavedali, da tudi, če je trikotnik, nekje obstaja neka stranica, ki je lahko začetek ali pa konec nečesa, in da se od tam lahko začne ukrepati. Kajti nadaljevanje takega stanja bo privedlo državo v brezizhoden položaj. Zavedati se moramo nečesa – nihče, razen nas, ki smo v tej državi, nas ne bo potegnil iz tega blata, nihče! Sami bomo morali. Prej bomo začeli, tem prej bomo lahko iz tega izšli. Nihče! Kot pravi naš predsednik Vlade, s krediti bo začelo počasi iti tesno, to je res. Kaj bomo pa potem, kreditov več ne bo. Zadolženi bomo do onemoglosti. Te kredite bo treba odplačati, pa še živeti bo treba. Ni druge, treba bo začeti in bo treba reči, tu je pa zdaj konec! Več ne gre, prvorazrednih ne more biti, vsi smo lahko enaki. In jaz bom podprl te sklepe, ki so predvideni. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Vidim dvignjene roke, odpiram prijavo. Prijava teče. Gospod Vili Rezman, izvolite.
Ko sedaj poslušam razprave nekaterih, se ponovno sprašujem, kaj je pravzaprav sploh bistvo tega predlaganega sklepa. Jaz ga razumem tako, da bi ta sklep pomenil neko animacijo, da tako rečem, k temu, da bi se problemi nepoplačanih podizvajalcev, ki so korektno opravili svoje delo, razrešili. Nekateri drugi so pa mimo tega govorili o tem, kako da so veliki problemi s sistemsko zakonodajo, pa kako da so podizvajalci sami malo krivi, pa da bodo proti sklepu ali pa da sklep ni potreben in tako naprej. Zdaj se pa moram vprašati: če sklep ni potreben, zato ker je že Vlada sprejela sklep, kako to, da ob vnaprejšnji napovedi, da bomo danes govorili o tej problematiki, ni nobenega poročila o izvajanju vladnega sklepa, da bi vedeli, kakšni ukrepi so bili predvideni, kako se izvajajo, do kakšne faze so prišli in tako naprej. Kako to, da so nas pustili kar tako, neopremljene z vedenjem, ki ga nekdo drug verjetno ima, pa smo vendar na Komisiji za nadzor javnih financ soglasno sprejeli sklep, nihče tam ni nasprotoval, iz nobene stranke, ne iz opozicijske in ne iz koalicijske. Kako je torej mogoče, da nas pustijo tako nevedne, če se stvari rešujejo, da nam ne povedo, da se rešujejo, in mi sklicujemo in zahtevamo točko dnevnega reda. To se mi pa zdi najmanj nedopustno. In če pogledamo, kaj v sklepu piše, bomo videli, da je sklep nedolžen. Prvič je predlog, predlaga nekaj, vendar ne predlaga samo Vladi, tako kot so nekateri govorili, predlaga tudi tistim, ki so povedali na tej seji na zapisnik, na magnetogram, da ne bodo ničesar naredili. To je povedala predsednica uprave. Ta sklep potem predlaga, da se nemudoma pristopi, tako nemudoma, kot je Vlada rekla nemudoma, da se pristopi. In če je rok 15 dni neustrezen, ker je že del tistega roka, ki si ga je Vlada zastavila, potekel, v 15 dneh pa ne bo cel rok pretečen, pa bi napisali, bi izračunala Vlada, potrebujemo 17 dni, ne 15, da se bo to ujelo tudi z našim rokom. In bi mi zagotovo na to pristali, na tista dva dni, tri ali kolikor bi jih že bilo, ne bi nič motilo. Naj vam povem, da se je sklep komisije glasil, ker je bil ugotovitveni sklep, tudi tako, da so bile bančne garancije za dobro izvedbo del, v oklepaju, ki so lahko uporabljene tudi za plačila podizvajalcem, zadržane za druge namene teh garancij. To je uprava povedala. Povedala je, da takrat so bile še veljavne garancije, ampak da jih ne da, ker jih zadržuje za nekaj drugega, za kar jih niti ni treba več zadrževati, ker je tudi ta ista uprava potrdila, da so bila vsa dela pregledana, opravljeni tehnični pregledi, da so bila tehnično korektna in da pravzaprav samo še predaja dokumentacije manjka do uporabnega dovoljenja. Torej, ni bilo pripomb na kvaliteto izvedenih del. Bile so pripombe in zahteve, da se poplača tisto, kar je bilo kvalitetno narejeno, pa neplačano. Tako da kar se tiče podpore temu sklepu, naša podpora ostaja. Mislim pa ali pa se vprašam, kakšen signal bodo tisti, ki bodo proti temu sklepu, poslali tej upravi, o kateri smo zdaj govorili, temu AUKN, ki nič ne ukrepa. Komu pošiljate te signale? In kako bodo to razumeli tisti, za katere je uprava rekla, da so delo korektno opravili, v času opravili, tehnično brezhibno, samo plačali jim ne bodo?!
Besedo ima gospod mag. Žerjav.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Marsikaj je bilo danes povedanega, pa mislim, da moram nekaj k temu dodati. Številka 1, pomursko avtocesto je leta 2004 pred volitvami Pomurcem vsem obljubil takratni predsednik vlade gospod Anton Rop v Gornji Radgoni. Še danes se spomnim tistega dogodka. In obljubil je, da bo ta avtocesta končana leta 2008, na koncu njegovega mandata. Vse se je zgodilo tako, kot je obljubil, samo s to razliko, da takrat ni bil izvoljen za predsednika Vlade. Ampak prejšnja vlada je to obljubo na nek način vzela tudi za svojo, tudi pod pritiskom ljudi. In pospeševanje te investicije je bilo storjeno zaradi pritiska ljudi. Še posebej dosledna pri tem pritisku je bila civilna iniciativa iz Gornje Radgone, spoštovani gospod Veber. Upam, da se bosta dogovorila o tem pospeševanju. Kdo je pospeševal? Kdo je pritiskal na ministra? Kdo je od mene zahteval, da pri dogovorjenih pogodbenih rokih s temi izvajalci dosežem, da bo avtocesta končana še pol leta prej? Takrat sem ponudil odstop, če se spomnite, ker tega ni bilo mogoče doseči. In pogodbe, mimogrede, niso bile podpisane s strani prejšnje uprave, toliko pa moramo biti pošteni in korektni, ampak so bile podpisane s strani predprejšnje uprave, tiste, katero sem sam osebno zamenjal. Civilna iniciativa me je pribijala na križ za marsikaj. Tudi zato, ker ta avtocesta – takrat se je celo reklo, da ni avtocesta, da je hitra cesta – nima odstavnih pasov. Ničkolikokrat sem moral zaradi tega pred kamero in odgovarjati, zakaj je tako, zakaj ni odstavnih pasov in tako naprej. Zanimivo, danes ni več teh vprašanj. Danes je ta avtocesta dobra. Odstavni pasovi niso več potrebni. Razlika pa je samo to, da jaz več nisem minister. Zelo zanimivo. In tudi takrat je civilna iniciativa zahtevala, "rabimo odstavne pasove, morajo biti zgrajeni v najkrajšem možnem času", in tako naprej. Prosim lepo, bodimo korektni. Veliko se je delalo. Tudi jaz sem izvajal pritisk na to, da je avtocesta bila zgrajena v rokih, tako kot je bilo dogovorjeno. Prvi del avgusta, drugi del v oktobru. In če se boste spomnili, čakal sem na to, da so se izpisala vsa potrebna uporabna dovoljenja, da smo avtocesto lahko odprli z uporabnimi dovoljenji, to kar ni bila praska pred tem v Sloveniji. In ko smo delali analizo, je bilo 16 avtocestnih krakov takšnih, ki ni imelo uporabnih dovoljenj. Katastrofa. Vsi ti, ki so bili zaposleni, tako ali drugače, na tej avtocesti, so garali, tudi ponoči v zadnjem času. V zadnjih mesecih se je delalo tudi ponoči zato, da smo dosegli ta rok, ki je bil obljubljen, ki je bil obljubljen ljudem zato, da smo jim tovornjake spravili ven iz spalnic. Da se niso tovornjaki več vozili skozi spalnice. Zato se je pospeševalo te investicije. Ker je bilo življenje ob tej cesti nevzdržno, tako kot tudi danes, bom rekel, ob kateri drugi, denimo proti vam v Kočevje, nevzdržno. Prepričan sem – ne poznam pogodb kakšne so, nisem jih videl, ampak prepričan sem –, da se je lahko tudi na osnovi teh pogodb rešil ta problem s podizvajalci. Tako kot je prejšnja uprava, ne predprejšnja, prejšnja, tisto, ki sem jo postavil jaz oziroma naša vlada, rešila podizvajalce na Rebrnicah. Je pa res, da se pogodbe od projekta do projekta na Darsu niso spreminjale, kljub temu, da se je vmes ugotovila kakšna izkušnje, pa bi bilo morda pogodbo dobro spremeniti, zato, da se izločijo kakršnekoli anomalije. Ne, ampak se je to kar copy-paste – projekti na projekt, vedno iste pogodbe, vedno isti razpisi in vedno isti problemi, seveda. Ampak ni bilo na nek način volje, da bi se pogodbe in razpisi spreminjali. Ko so se spremenile pogodbe in tudi razpis, denimo za Markovec, pa je bil ogenj v strehi. Takrat so pa bile grožnje iz vseh koncev in krajev – od izvajalcev največjih, malih, do inženirjev, do nadzora in tako naprej. Bog ne daj kaj spremeniti! Bog ne daj kaj spremeniti, zato ker je posel utečen in gre ko namazan stroj. To je realnost. In veste, kaj me moti? Moti me to, da se je v zadnjem času vendarle našla možnost, našla rešitev in da so nekateri izvajalci dobili predplačila, avanse. Dobro bi bilo videti, ali je to v pogodbi možno, ali to pogodba omogoča. Glavni izvajalci so dobili predplačila in avanse. To so vse pisali nekateri mediji. Nihče se ni kaj dosti zaradi tega sekiral. A tukaj se je pa našla rešitev. Ali je to racionalno? Nekdo se je prej spraševal o racionalnosti. Ali je to racionalno? Jaz ne vem, zakaj so se plačevali avansi, zakaj so se plačevala predplačila. Čemu je bilo to namenjeno? Jaz se ne bom spuščal, ampak se je zgodilo, ker najbrž si ni kdo izmislil. Pa se nihče zdaj ne sprašuje o upravi; AUKN pravi, "bomo videli" in tako naprej. Kakšen je pravzaprav odnos zdaj med Darsom in lastniki, danes in včeraj? Vas bom spomnil, kakšen je bil včeraj, ko je padel omet v Šentvidu. Ali se spomnite, kakšen je bil takrat odnos? Tukaj sem sedel na izredni seji Odbora za promet, ker je padel omet v Šentvidu, kot minister. Ali se spomnite tega, spoštovani kolegi? Minister je bil kriv, ker je padel omet. Bodimo korektni, pa merimo z istimim metrom za vse. Prejšnjo upravo smo, mimogrede, trgali ali pa delali iz nje faširano meso. Je bila prva v zgodovini te države, ki se je upala SCT unovčiti garancijo zato, ker nekaj ni naredil dobro. Prva, pa je odletela, kot bi rekel, ne vem. Pa s tem bom zaključil. Hvala lepa.
Gospod Veber, imate repliko.
Hvala. Repliko oziroma tudi pojasnilo, če sem bil nekje slabo razumljen, gospod Žerjav. Jaz sem zelo jasno povedal, da kadarkoli smo se v parlamentu pogovarjali ali o rebalansu izgradnje oziroma sprejema nacionalnega programa izgradnje avtocest ali o letnih programih vzdrževanja in gradnje avtocest, vedno smo v parlamentu razpravljali o tem, da je treba avtoceste čim prej zaključiti. In tukaj se v ničemer ne razlikuje to, kar ste mi hoteli nekako očitati, češ, da naj bi bil jaz recimo kriv za to, da se je pomurski krak začel prej graditi. Jaz sem zelo jasno povedal, da je zgodovina tega, da plačujemo račune v tej vladi za to, kar se je dogajalo prej, neposredna povezana z vsemi temi računi. In delitev te odgovornosti je tisto, kar je najbrž da tudi z vaše strani za pričakovati realno in pošteno, da se razdeli tudi na mandat, ko ste bili vi minister. In dejstvo je, na kar sem tudi zelo jasno opozoril, da je bil nek mehanizem, ki je preprečeval, da ni prišlo do prehitrih pregorevanj v gospodarstvu, tudi način financiranja avtocest. Vedno smo poskušali v večji meri vezati dinamiko gradnje na vire, ki niso bili vezani na zadolževanje, ampak je bil bencinski tolar, in iz leta v leto se je manj namenjalo bencinskega tolarja – takrat je tako imenoval – za gradnjo avtocest in vedno več se je zadolževalo. In v mandatu prejšnje vlade se je popolnoma zamenjal način financiranja avtocest; ni se financiral več iz najkvalitetnejšega vira, ampak z najemom kreditov. In to je bila ena ključnih napak, zakaj tudi danes imamo bistveno manj možnosti za blažitev posledic finančne in gospodarske krize, ki je tudi pripeljala do tega, da ti podizvajalci danes ne morejo priti do teh plačil. To je razlog. Ne smemo se zadolževati preko meja. In če se takrat ne bi zadolževali, bi danes imeli več manevrskega prostora. Sprememba cestninskega sistema je enaka zgodba. Kako naj nadomestimo sredstva, ki so izpadla zaradi tega, ker smo uvedli vinjete? Vinjete so bile enkrat prenizke takrat, ko se jih je uvedlo, pa še takrat se je vedelo, da vsak nov odsek, ki je zgrajen, je samo dodaten strošek. In to so trenutki, ki vplivajo zagotovo na to, da ima Dars bistveno manj virov in sredstev, da poplačuje kredite. V letu 2014, mislim, da je vsem jasno, da sploh ne bo mogel pokriti tega kar je bilo sprejeto, zato, da so se avtoceste gradile, torej najetih kreditov. In govoriti o tem, da se Dars danes mora obnašati na način, da ponovno kar tako poplača vse in da je problem rešen, je nekorektno, ko vidimo razlog v tem, da je danes problem pri teh podizvajalcih samo v Darsu – ne, ni problem samo v Darsu.
Gospod Veber, ste že prišli čez 3 minute, kar velja za repliko. Prosim.
No, saj s tem tudi zaključujem. In še enkrat poudarjam, da je treba prevzeti odgovornost za današnje stanje prav v vsej zgodovini izgradnje avtocest in vsak je bil udeležen pri tem.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mirko Brulc.
Tega vozla ne bo rešila niti skupina modrecev. In danes govoriti o tem, da je civilna iniciativa kriva za neplačilo podizvajalcev in še kaj drugega, verjetno ne velja. Ampak zelo resno – jaz se strinjam skoraj v celoti s tem kar je govoril gospod Vizjak. Če ima Vlada in je reagirala 21. aprila, zdaj bo že 21. maj, je en mesec od takrat in morali bi imeti neke informacije, kako se rešuje plačilo podizvajalcev. Jaz nimam dovolj podatkov, da bi zdaj tukaj govoril, ker pogodb nisem videl, ne vem, kako so bile zastavljene garancije. Vem, ko sem v svojem okolju kdaj uveljavljal garancije, da je bila cela vojna, ampak smo dosegli tisto, kar smo hoteli, in mislim, da bi tukaj tudi bilo možno. SCT je insolventen ali pa je v prisilni poravnavi in če – zdaj jaz vem, da ni to tako enostavno – mimo prisilne upraviteljice lahko Zidar prodaja celo firmo, to je betonarna ali karkoli že, asfaltno bazo, pa naj prodajo še tistih 30 kamionov, pa dva buldožerja, pa poplačajo te reveže, ker oni točno vedo, komu niso plačevali. Saj ni treba 25 tisoč teh zadev pregledati, če govorimo o tem, kar je dolžan SCT na določenih odsekih gradnje hitre ceste. Jaz mislim, da tudi to moramo razumeti, če je enkrat delo bilo plačano glavnemu izvajalcu, da potem iz tega žepa ne more iti še enkrat plačilo podizvajalcem. Ne vem pa, še enkrat poudarjam, kako je z garancijo – če je to res okoli 8 milijonov evrov in da je to garancijo še možno koristiti, potem dajmo to narediti, saj ni treba čakati celo leto, kajti ljudje, ki so sedaj v takšnih škripcih, bodo bankrotirali ali pa so že. Jaz mislim, da tudi lastninjenje in menedžerski odkupi ne smejo biti razlog, da so sedaj podizvajalci v takih škripcih. Za te menedžerske odkupe in tako dalje so itak krivi bankirji, ki ne bodo nikoli odgovarjali. Zelo poenostavljam zadeve, ampak krog je tak in bančne garancije je treba pač unovčiti, če te obstajajo. Jaz bi samo še to rekel – s temi hitrimi cestami smo imeli nekaj smole, tudi proti Primorski iz Razdrtega dol. Poglejte, jaz, še danes vam povem, ne vem, koliko kilometrov na uro lahko vozim. Ali 100, ker je tabla 100 pa je zelena oznaka, kot je to za avtocesto – zakaj po prekmurski po istih dimenzijah lahko vozi pa 110 in tako dalje. In tu nas lahko mučijo dnevno policisti in nas lovijo in nam dokazujejo, da tista tabla, ki je zelena, bi res morala biti modra, pa od Sela naprej je zelena, tu je pa modra, ista dimenzija ceste. Mislim, ena katastrofa. Kdo je to gradil, katera oblast, katera vlada, kateri Dars, me niti ne zanima. Jaz hočem samo reči, da je zmešnjave veliko in da to se da popravit. Neko oblast pa ima tudi ta parlament, ta vlada, da lahko reče komu hvala lepa. Hvala.
Besedo ima gospod Bogdan Barovič.
Hvala. Čisto brez tega, kdo je, kje je in kaj je. Ker sem poskušal – nisem se hotel oglasit, ampak toliko je bilo raznih pravljic pa izletov na različna področja, iskanja krivcev, je nefer. Pa začnimo čisto enostavno. Tri dejstva. Iz osnovnega dejstva. Pri zgodbi gradnje avtocest se je zgodilo, da je 8 milijonov evrov dolgov podizvajalcem. To je dokazano dejstvo. Logično je, da čakamo, ker smo še vedno prepričani, ampak samo prepričani, žal v veliki zmoti, da živimo v pravni državi, in da bo sodna veja oblasti storila tisto, kar mora. Zgodilo se ni nič. Kdo bo torej plačal? Če smo toliko, da zahtevamo, da plača Dars kot naročnik, bo rekel in je rekel, "jaz sem izvajalcu plačal, izvajalec ni plačal podizvajalcu, čakamo na pravno državo, na poseg do izvajalca in kaznovanje le-tega, ker ni plačal." Nič se ni zgodilo. Drugič je pravna država padla. To so čista, stoprocentno čista dejstva, kot voda. Se vrnemo k Darsu in ugotovimo, da tudi tam ni vse po pravici in po zakonu. Kaj ni? Ugotovimo, da je Dars namesto, da bi kot obveza obdržal 5 % sredstev – moral bi jih zato, da bi z njimi poplačal opravljena dela, takrat ko bi bila ta ugotovljena, da so ta opravljena v celoti –, naredil napako in si je privoščil, da je izvajalcu, ki ni plačal podizvajalcem, tudi teh 5 % plačal predčasno. Velika in zame načrtna, grozna napaka. In imamo bančno garancijo. Celo Vlada ali del Vlade je ugotovil, da se bančna garancija lahko uporabi, lahko uporabi tudi za poplačilo podizvajalcem. Ministrstvo za finance je to ugotovilo in vehementno naročnik reče, "ne bom". Dragi kolegi in kolegice. Ja pa kaj, hudiča, pa pričakujete? Jaz se prav smejim, ko ta sklep berem, ko pravi samo "predlagamo Vladi". Ali je sodna veja storila kaj? Nič. Mi pa predlagamo Vladi, pa predlagamo Darsu, pa predlagamo [[...]]Zahtevati bi morali, ne predlagati, zahtevati v tem sklepu! Kdo, povejte mi, kdo danes, v tej situaciji, bo vsem neplačanim podizvajalcem torej poravnal pošteno opravljeno delo, kdo? Če tega sklepa, ki tako ali tako ne bo nič naredil, je samo razlog, da sploh o tem govorimo, kdo bo? Ali si ti ljudje zaslužijo, razčistimo to, plačilo za opravljeno delo? Si. Kdaj so si ga zaslužili? Že zdavnaj. So ga prejeli? Niso. Kdo jih bo plačal? Dars? Jih ne bo. Ministrstvo jih ne bo. Iz bančnih garancij jih nočejo. Kdo? Povejte mi, kdo? Mi o njih govorimo, njih je treba rešiti. Nočemo sprejeti ne sklepa, nikogar nič ne briga, kdo je kriv, nikogar v tej državi, še najmanj tiste, ki bi jih moralo. Kdo mora plačati, če gre v trgovino? Kupec? Kaj se zgodi, če pride, vzame in gre? Pride policist in ga zapre. Kaj se zgodi, če delavka, delavec ali kdorkoli ne plača elektrike? Pride elektrikar in mu jo odščipne, drugi dan. Pa ne samo to. Po enem mesecu, ne da ga vprašajo, samo po opominu, mu od plače, če jo sploh ima, kar odtrgajo tisti denar. Beži! Človeku, ki prejme in gara za 700 evrov, se enostavno reši problem takole, če ne plača. Kakšna razlika pa je med tem, ki ni plačal 8 milijonov številnim, tisočim delavcem za opravljeno delo, in onim navadnim, ki ni plačal elektrike? Da je ta zveličan, za nagrado bo še kakšen direktor kje. In pravite, da imamo pravno državo, pa da smo enaki in se prepirate še za en ubogi sklep, ki samo predlaga nekomu, da vendarle naj nekdo nekaj stori in pomaga plačati te ljudi. Saj nič drugega nočemo. Saj nočemo kreganja med levo in desno opcijo. 8 milijonov evrov je treba plačati nekaj tisoč ljudem, da bomo vsaj nekaj podjetij ohranili v tej državi. Treba je pošteno plačati, če ne bomo začeli v trgovino hoditi in bomo jemali robo pa plačevali ne bomo, gospe in gospodje! To se enostavno naredi, zmenimo se! Ljudi bomo pozvali in tako bo, saj država tako dela. Ljudem bomo rekli, "pojdite v trgovino, vzemite pa pojdite domov". Ni, gospe in gospodje, opravičila za storjeno krivico, ni ga. Ne gospodarska kriza, ne finančna kriza. Ko v družini pride do finančne in gospodarske krize, družina neha kupovati najprej šminke odvečne, odvečna oblačila, odvečno prehrano in kupuje samo tisto, kar lahko in – to pa sploh sedaj nihče ne hodi, na kulturo smo pa sploh čisto pozabili In sedaj mi nekdo govori, da "mi ceste smo zgradili, vedeli smo, koliko stanejo in sedaj je pa gospodarska kriza, da nimamo 8 milijonov, da bi podizvajalce poplačali". Ni res. Če je gospodarska kriza, če ni denarja, se poplačajo opravljena dela in se potem dela ustavijo za toliko časa, da se denar nabere. To tako je. Moralo bi biti, pa ni. Mene samo to zanima, kdo bo v tej državi, sploh ne mislim ministra, kdo bo odgovarjal, kdo bo teh 8 milijonov plačal tem ljudem, kdo? Mi se pa sedaj izgovarjamo in govorimo naokrog in počez in podolgem o vseh drugih težavah in milijon stvareh, tukaj na tej seji ob tej temi, samo nočemo konkretnega odgovora. Kdo bo to plačal? Če je Ministrstvo za finance reklo, da lahko unovčijo bančno garancijo tudi za poplačilo dolgov, potem bi jaz rekel, da bi Ministrstvo za finance reklo, "morate jo", saj je vendar Dars državna firma, "morate jo". Ne "lahko jo", "morate jo", in bi jo morali. Največji problem pa je tukaj skrit zadaj, to sem prepričan – pa boste sedaj vsi rekli, da ni res, pa boste videli čez par mesecev –, bančne garancije pa zato nočejo izplačati, "kao" nočejo, ker je ne morejo. Ne morejo pa je zato, ker banke nimajo denarja za to garancijo, pa bi ga morale imeti. Zdaj pa smo čisto tam na tleh. In zato bo ta država državne banke dokapitalizirala pod ne vem kakšnimi razlogi, da bo mogoče skozi tisti denar, ki ga bo država banki dala, prišlo po drugi strani usmiljenje in bo rekel Dars, "ja, evo, zdaj smo se pa usmilili in bomo mi unovčili to garancijo in evo, bomo poplačali". Ja, ko bomo mi spet, davkoplačevalci, prek države poplačali banko, da bo banka sploh denar imela, da bo poplačala garancijo. To pa je resnica, pa če verjamete ali ne. In še enkrat. En čisto navaden sklep z nekim priporočilom, predlogom je, ki želi vsaj opozoriti, da nekdo mora rešiti problem teh tisoč delavcev, teh 8 milijonov. In nič drugega. Povejte mi – tisti trenutek, če mi kdo od pristojnih odgovori, kdo bo poravnal 8 milijonov dolga in rešil te delavce in jim plačal opravljeno delo, bom prvi, ki bom proti temu sklepu. Dokler pa tega ni, bom ta sklep podprl. Če bi imel čas in voljo bi spremenil besedo "predlaga" v "zahteva". Toliko z naše strani. Zdaj pa bi res rad slišal odgovor: Kdo bo te delavce poplačal za opravljeno delo?
Želi še kdo razpravljati, prosim? Prijava teče. Gospod dr. Gantar, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz se v to razpravo, ki sem jo spremljal z enim ušesom in enim očesom iz svoje sobe, ne bom posebej vtikal. Bi pa si vendarle želel, da v tej razpravi dam en popravek ene napačne navedbe.Predvsem bi se navezal na razpravo mag. Radovana Žerjava, ki je govoril o svoji izkušnji v zvezi s predorom, s porušitvijo ometa v predoru in kjer je omenil – nekateri so bili takrat tudi na seji –, da je bil obtožen za porušitev ometa. Ker sem bil jaz sklicatelj te seje, bi rad citiral direktno v mojem zaključnem nastopu, zelo jasno povedal, torej: "Ni mogoče obtožiti ministra, da je odgovoren za porušitev ometa v stari galeriji predora Šentvid. Odgovoren neposredno politično pa je, ker po 39.b členu zakona je odgovoren za varnost v prometu in bi moral ob prvi porušitvi ustaviti promet v tem tunelu." To je bila poanta, toliko da [[...]]Sicer je to za današnjo razpravo nepomembno, se opravičujem, ker sem vam ukradel ta čas, ampak je pomembno vedeti, da ministra za porušitev ometa ni nobeden obtoževal. Pač pa smo mu v zvezi s tem očitali nekatera druga dejanja oziroma opustitve, ki so se takrat zgodile. Ampak, to je danes, lahko bi rekli, že lanski sneg, vendar ne. Kajti, ta ista grožnja neustrezno urejene protipožarne zaščite še vedno ostaja kot grožnja, tokrat nad sedanjim ministrom, ki tu sedi. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi, spoštovani minister! Mi govorimo o trikotniku Vlada–Agencija za upravljanje–Dars, minister Patrick kot predstavnik Vlade pa nič. Nič. Govorimo o problemih, ki so se zgodili in ki kažejo na sistemski klientelizem in korupcijo in nihče od vladnih predstavnikov ne odreagira na nobeno trditev v Državnem zboru. Žal tako je. Točka traja zdaj že nekaj ur in na niti eno od teh trditev, ki so bile izrečene, ni minister odgovoril z niti besedo. Niti besedo. Kolega Veber je govoril o, ne vem, spremembah struktur virov financiranja avtocestnega programa. To ni točka dnevnega reda. Zaradi spremembe strukture virov financiranja avtocestnega programa v niti enem letu Dars ni imel pomanjkanja vira sredstev. Vedno je imel za izvajanje programa zadostno količino sredstev in tudi v tem primeru, ki se nanaša na avtocesto ali pa avtocestni krak – pomurski avtocestni krak –, je imel zagotovljena vsa finančna sredstva, Dars. Sicer drugače ni mogel izvesti razpisa in oddati del. Dars, kar zadeva izvajanja financiranja avtocestnega programa, ni bil prikrajšan po letnih načrtih in po likvidnostnih dotokih niti za evro. Dars je bil tisti, ki je imel po zakonu in po pogodbah, v razpisih dolžnost, da preveri, ali glavni izvajalec poplačuje svoje podizvajalce, to je imel obveznost, zapisano. Pa me zanima, spoštovani minister, ker ste vi edini kompetentni tukaj, ali je Dars to svojo nalogo opravljal in izvajal. Mi govorimo izključno samo o tem problemu. Dars je očitno plačal glavnega podizvajalca, to se pravi, je imel za celoten krak vsa zagotovljena sredstva, ker je tudi vse plačal, ni pa prekontroliral oziroma realiziral tiste pogodbene obveznosti, ki mu je nalagala, da preveri ali ta glavni izvajalec plačuje svoje podizvajalce. Samo o tem govorimo in to je problem te točke dnevnega reda. Vse ostalo je kočevski pogled na razvoj izgradnje avtoceste. In očitno je, da ne gre v temu konkretnem primeru – Vlada, Agencija za upravljanje in Dars – za samo nek, bom rekel, politični trikotnik ali pa neki poslovni trikotnik, za neko verigo. Gre tudi za nek drugačen trikotnik očitno, kajti ne morem si predstavljati, da kljub ugotovljenim številnim nepravilnostim, kljub slabemu revizijskemu poročilu Računskega sodišča se vsi sprenevedajo in tiščijo glavo v pesek – od ustreznih organov na Darsu, od ustreznih organov, ki so lastniki Darsa in od ustreznih organov, ki so lastniki lastnika Darsa. Vsi! Nihče ne stori nič, nihče noče potegniti nobene poteze. Ali sta sistemska klientelizem in korupcija sedaj pravilo pravne države tega mandata? To je vprašanje in na to vprašanje je potreben takojšen odgovor. In tisto, kar predlaga komisija s sklepom, je poziv najodgovornejšemu v tej državi, to pa je Vlada Republike Slovenije, v njenem imenu minister, da ukrepa, da odloči, da potegne sankcijo, da da zgled. Nič od tega se kljub vsem tem ugotovitvam vseh pristojnih ne zgodi, nič. Ali je to samo zato, ker ste upravo Darsa imenovali v vašem mandatu, je to vaša uprava Darsa? Samo zato. Vse ostalo, kar govorite o vseh drugih zadevah, so marginalije in stranpoti diskusije. Poudarjam pa še enkrat – Dars je po zakonu imel zagotovljena vsa finančna sredstva, ker jih je moral imeti zaradi narave postopkov, zaradi poroštvenih zakonov, ne glede na to, ali je bil bencinski tolar ali ga ni bilo – je bil pač pokrit z drugimi viri, z zadolžnicami, krediti in tako naprej –, in ni mogel oddati del, dokler ni imel zagotovljene finančne konstrukcije. Dela so bila oddana, dela so bila potem tudi še naprej oddana, dela so bila realizirana, dela so bila plačana, vendar tisti, ki so določen del izvajali, niso dobili denarja. In govorimo samo o tem vprašanju, kako je to možno in zakaj se je to zgodilo in zakaj se noče unovčiti garancij do glavnega izvajalca. To je vprašanje, kajti na garancijah je tudi denar za dobro izvedbo del, za spoštovanje pogodbenih določil in tako naprej. In te garancije Dars ima in jih bog si vedi iz kakšnih razlogov, iz kakšnega trikotnika, zaradi kakšnega trikotnika ne unovči. In samo to je vprašanje in tukaj pravna država stoji ali pade. In če Vlada takšno stanje tolerira potem je sistemsko umeščena v korupcijo in pranje denarja. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Žerjav.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Jaz sem govoril o odnosu do Darsa včeraj in danes. Včeraj je bil odnos takšen, kot je bil, kot sem vam povedal. Danes je malo drugače. Ne vem zakaj je razlika. Ni potrebe, da bi bila kakršnakoli razlika. Takrat je šlo za investicijo in dogodek na investiciji. Danes pa se pogovarjamo o notranjih organizacijskih vprašanjih, če temu tako rečem, ali odgovornostih posameznih v Darsu. Takrat je bil minister kriv, sedaj govorite politično, nepolitično, kakorkoli že. Mene so pribijali – vsak, ki je imel 5 minut časa v tej državi, za tisti omet, spomnite se. Mimogrede, Šentviški predor je daleč najvarnejši tunel ali predor v državi in daleč naokoli po presoji tujih inštitucij. Minister, je res? In še nekaj. Ker vedno znova tukaj poslušamo takšne in drugačne očitke v zvezi z vinjetami. Lepo vas prosim, prav bi tudi bilo, da se prenehate hvaliti s tem, kako smo znižali število mrtvih na slovenskih cestah. Ker toliko pošten pa je vendarle treba biti, da en ključen moment za to, da je v Sloveniji padlo število mrtvih na cestah, da so ključno vlogo pri tem odigrale vinjete, ob novih odsekih avtocest, pa seveda zvišanih kaznih. In če si kdo v tej državi predstavlja, da bomo kar tako, z levo roko, postavili nov cestninski sistem in začeli kasirati 20, 30 ali ne vem koliko odstotkov več iz naslova cestnin, se globoko moti, ker bomo v tem primeru imeli prazne avtoceste, zabasane vzporedne ceste in ogromno število mrtvih. Upam, da se tega zavedamo, ko se pogovarjamo tudi o spornosti in nespornosti vinjet. In še nekaj, gospod Brulc, ko ste bili žaljivi glede skupine modrecev. Z egoizmom, elitizmom, narcisizmom in s to politično kulturo, ki jo imamo v tej državi, in politikantstvom, ne bomo daleč prišli, verjemite. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Gospod minister. Besedo dajem gospodu Vebru, potem pridete na vrsto vi.
Hvala, predsedujoči. Naj še enkrat pojasnim glede vinjet na kratko. Trdim, da cena vinjete, ko je bila uvedena, je bila enkrat prenizka, kajti število prometa ob današnji ceni ni prav nič upadlo. In to je tista ključna napaka, ki jo bo zelo težko popraviti tudi v prihodnosti. Zavedamo se, da sprememba cestninskega sistema, ko enkrat uvedeš vinjeto, to je izjemno težko. Pač te finančne posledice so tudi danes prisotne. In tudi glede spremembe načina financiranja avtocest s krediti trdim – če danes ne bi imeli toliko najetih kreditov, bi se danes tukaj lahko v parlamentu pogovarjali o tem, da odobrimo, če hočete, tudi nov kredit v višini 8, 9 milijonov evrov za to, da lahko založimo prek Darsa sredstva za poplačilo podizvajalcev. Ena od variant. To je dejstvo, v katerem se danes pač nahajamo. Mi smo počrpali kvalitetne vire in možnosti za reševanje tega problema, ko je treba račune plačevati. Takrat so seveda bili sprejeti zakoni, ki so dajali Darsu možnost, da je zaprl finančno konstrukcijo. Govorim o tem, da račune moramo plačevati danes. In se tudi v celoti strinjam s tem, da tiste, ki so povzročili neplačevanje zaradi tega, ker so sredstva, ki so jih dobili že iz naslova gradnje avtocest, porabili za to, da so, recimo, šli gradit stanovanja in najemati nove kredite za povsem druge programe, pa se to na trgu pač ni izšlo, da je to nekaj, kar je tudi kolega Barovič predlagal, kar je treba proučiti in koga tudi zapreti. In dokler se ne izterja sredstev, ki so bila izgubljena, potem lahko najamemo skozi te nove vire tudi nov kredit, da poplačamo podizvajalce. Gre za sistem, ki je nastajal skozi vso zgodovino gradnje avtocest. Ni se zgodilo včeraj, ni se zgodilo samo danes, dogajalo se je skozi vso zgodovino izgradnje avtocest, o tem govorim.
Besedo ima gospod minister.
Hvala, predsedujoči. Najprej par besed o mojem odnosu do vprašanja podizvajalcev. Ne se bati, poslanec Tanko, da bom tiho, saj veste, da sem gobčen, da rad kaj povem. Ko sem dobil prva obvestila, da podizvajalci niso poplačani, sem se z njimi sestal in smo se pogovorili. Od takrat naprej sem jaz aktiven, kolikor sem lahko v okviru svojih pristojnosti. Veliko je bilo danes povedanega o tem, kar smo pravzaprav v tem času kot Vlada ali pa jaz kot minister naredili. Jaz bi si želel, da bi bili tisti zahtevki, ki jih je moč poplačati, že zdavnaj poplačani. Mislim, da sem to svojo željo že večkrat povedal, pa jo lahko tu še enkrat ponovim. Iz preprostega, čisto človeškega vidika: če je nekdo nekaj naredil, je prav, da dobi plačano, seveda znotraj tega, kar pomeni, da imaš urejene stvari pravno in da je to tako, da ne pride do oškodovanja javnih sredstev. To je maksima, to je načelo, ki pač vsakemu, ne vladnemu, opozicijskemu ali pa komurkoli, pomeni več ali pa manj. Tako je prav in mimo tega, mislim, da nihče od nas ne bo šel. Že zelo zgodaj sem obvestil tudi Vlado, kaj se dogaja. Potem sem predlagal sklic sestanka, na katerem nas je bilo več ministrov. Od tam izhaja to mnenje Ministrstva za finance, ki je ocenilo, da je tisto garancijo za plačilo podizvajalcev možno unovčiti. Bistvo tega obvestila ni nič drugega kot dejansko potrditev našega Ministrstva za finance, da je to takšna vsebina. Ker tisto ni imelo pravega efekta, smo ponovno sedeli s podizvajalci. Potem sem predlagal Vladi sklep, v katerem piše, da poziva agencijo, torej AUKN, da od družbe zahteva, da nemudoma prične obravnavati vsak zahtevek podizvajalcev posebej in se opredeli do vsakega posebej. In smo postavili tudi roke, v katerih pričakujemo razrešitev, torej da AUKN pozove nadzorni svet v 7 dneh, da to naredi in da se to razreši v 2 mesecih. Se pravi, mi smo pač naredili to, kar smo menili, da bi bilo prav. Bolj jasno sporočilo kot to, kot ga je Vlada poslala, praktično skoraj ne more biti. Namreč, v čem je težava? V osnovi je problem zavrniti počez vse zahtevke. Tako kot je v osnovi problem sprejeti počez vse zahtevke. Eno in drugo je težava. Poleg tega je Dars razpolagal z nekim pravnim mnenjem vrhunskega pravnega strokovnjaka, ki je menil, da do teh plačil ne more priti. Po najini nekoliko daljši debati je dal izjavo za televizijo, v kateri je zelo jasno povedal, da meni enako kot jaz, da je treba vsak zahtevek posebej pogledati. Tako da v osnovi gre za to, da je treba vsak zahtevek, ne glede na to, koliko jih je, pogledati v detajle, ali izpolnjuje pogoje, da se plača. Postavili smo tudi rok, ne vem, ali je prestrog, sam mislim, da ne, lahko da je. Ampak vsak zahtevek posebej bo treba preveriti in enostavno na vsakega posebej odgovoriti. Namreč, v čem je težava? Če lahko pridemo v situacijo, da bodo o tem odločala sodišča, potem bo lahko to v neki točki za Dars tudi bolj drago, zlasti tam, kjer bo izgubil, če bo prišlo do take situacije. Zato je smiselno, da sam ugotovi, kateri so takšni zahtevki, da naj jih izpolni. Jaz bolj jasno kot to tu pred vami povedati ne morem. Isto sem povedal na Vladi, isto sem povedal pred mediji, in ne gre za to, da jaz ne bi želel, ne gre za to, da jaz ne bi hotel, ne gre za to, da jaz ne ukrepam, jaz počnem ta trenutek tisto, kar mi predpisi dovoljujejo. Žal nekaterih poslancev, ki so govorili danes, ni več v dvorani, pa morda poslušajo, pa bi rad le to povedal. Zdaj gospod Jerovšek je rekel, da politika ni hotela vplivati na nadzorni svet. Mislim, da verjetno tega ni treba komentirati. Tako, da mislim, da sam stavek govori zase. Številne druge stvari bi še lahko danes komentiral, ampak niti ni to bistvo. Bistvo je, da jaz mislim, da sem predlagal kot minister pravi način, to je obravnava vsakega zahtevka, in kakšnih drugih receptov ni treba dajati. Se pravi, to kar vi pravzaprav zahtevate v tem sklepu, je Vlada že naložila AUKN oziroma zahtevala od AUKN, da potem prenese na Dars. Pustimo pri strani pravzaprav te korporativno-upravljavske stvari, kjer smo Dars zaradi tega, ker smo si vsi želeli v tej državi, da gospodarstvo ločimo od politike, popolnoma ločili od politike. Morda, se zdi tukaj, tudi celo preveč. Na drugi strani nič kaj dosti ne govorimo o DDC, ki je v tem procesu bil tudi zelo, zelo udeležen, ki je bil, če nič drugega, nadzornik, ki je imel možnost tudi, recimo, ukrepati. Ampak naj še eno stvar povem. Zdaj sem povedal par stvari v zaščito podizvajalcev, naj pa tudi eno stvar povem v obratno smer. Torej, dejstvo je, da je večina zahtevkov podizvajalcev prišla konec lanskega leta in v začetku tega leta. Je pa tudi res, da so nekateri podizvajalci Dars opozarjali že v letu 2009. Ko sem jaz to izvedel, se mi je to dejstvo zdelo izjemno pomembno, zato sem rekel, da je treba pogledati vse za nazaj, vsak zahtevek, in ugotoviti morda, ali so takšni, ki izpolnjujejo te pogoje. Glede vloge DDC, kot sem rekel prej – DDC je nekoliko vedno bil senci, v tem smislu, da je še bolj bil odmaknjen pravzaprav od vseh teh postopkov. In ker mu zdaj dajemo novo vlogo – preimenoval se bo v DRI –, smo ga zlasti zato, ker bo porabljal javna sredstva, bolj vezali na Vlado in na ministrstvo. Ne bo imel več nadzornega sveta, ampak bo imel posebno telo, ki bo torej sestavljeno iz uradnikov, ker bodo porabljali državni denar. Na drugi strani Dars, ki postaja prava gospodarska družba, ki ne bo več porabljala državnega denarja, ampak bo gradila bodisi s svojimi sredstvi, najetimi, ali pa s poslovnimi partnerji, od njih, torej pri njih se je pa ta vloga spremenila v smer večje samostojnosti. To pa ne spremeni tega, da smo mi kot lastniki vseeno jasno povedali, kaj v tem primeru želimo. Zdaj jaz bi predvsem želel opozoriti, da si jaz tako kot vi vsi v tej dvorani, pa verjetno podizvajalci še najbolj, želimo, da bi bila ta zadeva razrešena. Kot sem povedal prej, čisto iz človeškega vidika. To so ljudje, ki so zastavili svoje hiše, to so ljudje, ki so zastavili svoje premoženje, ki zaposlujejo neko manjše število delavcev, in to je na koncu koncev, to so podjetja, na katerih sloni gospodarstvo Republike Slovenije. To so manjša družinska ali pa srednje velika podjetja, ki so pravzaprav tista, ki dajejo delo veliko več ljudem v državi, kot pa dajejo veliki gospodarski sistemi. In zato sem z vso resnostjo pristopil k reševanju tega problema in nihče nikogar ne ščiti, razen želim kot minister, da bi se zaščitilo in izpolnilo obveznosti tistim, ki imajo izpolnjene te pogoje. Tukaj je želja skupna. Jaz mislim, da tukaj pravzaprav ne gre za razlike med nami. Gre samo za pot, kako bomo to dosegli. Če ima kdorkoli kakršen koli predlog, naj mi da sugestijo, naj mi reče, samo pridite s predlogom. Jaz sem ga dal. Jaz sem ga dal! Moj predlog je, da se rešuje vsak zahtevek posebej, in rok. Če ima kdo boljši predlog, naj mi ga pove, ga takoj implementiram. Ne mi dati samo, "dajte ukrep". To mi nič ne pomaga. Jaz sem ga dal, tistega, ki mislim, da je kot ukrep ključen za rešitev te stvari. Če imate kakšnega, pridite, mi povejte, pa ga bom dal naprej. Ne mi samo dati torej predloga, "pridite z ukrepom". Seveda nas recimo želja v tem, da se nekaj naredi, vodi včasih v ravnanje, ki lahko povzroči napake, in temu bi se jaz tudi želel izognit. Zato, ker gre za javna sredstva, zato ker je treba biti pri javnih sredstvih pazljiv. Naj nas zdaj želja po tem, da na hitro razrešimo zadevo, ne vodi v to, da bomo povzročili probleme. Razlika med vami, ki govorite o tem, ki ste v opoziciji, da je treba takoj narediti in med menoj je, da jaz sem odgovoren, vi pa niste. To je ta majhna, drobna razlika. Ampak jaz nimam težav s tem, zato tudi pravim in dajem predloge, kako menim, da bi bilo treba to zadevo razrešiti. Pravim, če ima kdo kakršenkoli še dodaten vsebinski predlog k temu, kako naj se tega lotimo, bom jaz z veseljem dopolnil to zadevo. Kar se pa tiče vprašanj, ki ste mi jih dali – torej mi smo dali rok, zaenkrat vam žal ne morem dati vmesnega poročila, ker kot vlada nismo zahtevali vmesnega poročila, ker je kratek rok. Bo pa v zelo kratkem – sem dobil sporočilo – sestanek, na katerem bomo vseeno pregledali, kaj je bilo do sedaj narejeno in kako tečejo stvari. Toliko o tem. Če bo še kakšno vprašanje, pa z veseljem odgovorim.
Želi še kdo razpravljati? Prosim? Izvolite, gospod mag. Vizjak, kot predlagatelj.
Hvala lepa. Spoštovani minister! Kaj smo predlagali, jaz ne vem, to me pa tudi malo skrbi. A ne berete vi sklepov Komisije za nadzor javnih financ? Mi smo zadevo obravnavali 1. februarja letos. Vi, če prav razumem, še pred tem. Torej, nekaj mesecev nazaj. Mi smo takrat naložili Vladi in seveda tudi vam, da nemudoma pristopite k reševanju te problematike in smo vam dali 15-dnevni rok za poročanje o tem. Seveda po dobri stari navadi nismo nič dobili od vas. Nič. Ne od Vlade, ne od vas. Več kot jasno je bilo takrat, saj ste bili tudi prisotni na kakšni seji in tudi Dars je to neštetokrat povedal, da je to treba narediti za vsak primer posebej. Da, seveda. Se z vami strinjam. Neka kar pavšalna zavrnitev ali potrditev ni na mestu. Se strinjam. Ampak 1. februar je davno nazaj. Danes je 18. maj, zgodilo se ni nič. Zgodilo se ni, spoštovani minister, nič! Sva sedela pred slabim tednom dni z gospo Duhovnikovo in s predsednikom nadzornega sveta Darsa, da ne govorim o tem, preden smo prišli na plenarno sejo, smo še enkrat to obravnavali na Komisiji za nadzor javnih financ aprila. Niti eden zahtevek ni rešen bil v nekaj mesecih! Spoštovani minister, zdaj pa jaz vas sprašujem – ali mislite, da je vaš poziv ali vaš recept za reševanje tega problema kdo sploh resno vzel kje? Ali razpolagate z informacijo? Glejte, danes razprava traja že več kot dve uri in pol. Ali ste si slučajno pridobili informacijo s strani Darsa? Ali je en sam zahtevek podizvajalcev iz pomurskega kraka avtoceste rešen? Vi ste pred enim mesecem dali dvomesečni rok, ali še celo več. Torej bi moralo biti vsaj na pol. Vsaj pol bi jih moralo biti rešenih ali pa vsaj 10. Pa vas sprašujem, koliko je rešenih? Veste, zakaj vas to sprašujem? Ker vem, da ni noben rešen. In problem je, da se ta uprava Darsa požvižga na vaša priporočila, na priporočila Vlade in na priporočila parlamenta in to je problem, na katerega smo želeli z obravnavo te točke ne plenarni seji tudi kot komisija opozoriti. To je problem. Problem je, da ne obvladujete teh podsistemov, ki trošijo milijarde. To je problem. In Dars je na tej točki, samo, kako bi rekel, vrh ledene gore. Imamo še kakšno drugo paradržavno firmo, ki podobno počne. In jaz si pravzaprav ne znam predstavljati učinkovite vlade, da če želi pristopiti k reševanju enega takega banalnega problema, da ga ne more rešiti. Zato smo tudi na agenciji vam povedali, kaj predlagamo. To ni zdaj moj predlog, to je predlog komisije. Razrešite te ljudi, ker ti ljudje ne delajo tako, kot bi morali delati, kot je v korist te države in davkoplačevalcev. Ti ljudje delajo pravzaprav v neki interni klientelistični spregi, jaz ne vem kdo jim je boter, vendar ne mi govoriti, da je to naključje, da so tako lepo speljali, da dobiva SCT poplačila v izredno kratkem roku, pred rokom plačila z minimalnim diskontom, da pa neki podizvajalci, ki so pošteno opravljali dela, pa ne dobijo nič. Ne more biti naključje, gre za sprego in gre za sprego, ki je preko vas, in to je problem. In jaz kot resorni minister bi se pa res vprašal ali še obvladujem situacijo, da nekdo telovadi tu v nekih povezavah mimo in nad in ob in pod in ne vem kaj še vse formalnih inštitucij te države, to je problem. To so lobiji, ne vem, v Italiji so včasih rekli temu mafija, nekateri še danes rečejo temu mafija. Problem je, da ljudje plačujejo s težko prigaranimi posli vse te sprege. In minister, jaz vas razumem in vam celo verjamem, da ste zelo dobronamerno pristopili k temu reševanju, ampak ne razumem vas, da tolerirate neučinkovitost pri reševanju vašega ali pa enega normalnega, edinega možnega primera reševanja tega primera. Torej, da tolerirate, prvič, da ljudje, ki so odgovorni – torej predsednica uprave Darsa, nadzornik –, ignorirajo parlament, ne pridejo v parlament poročat Komisiji za nadzor javnih financ. To je ena stvar. Drugič. Danes, ko so vedeli, da bo obravnava te točke, gotovo so vedeli, bi vas morali oborožiti s podatki. Jaz sem vam prej 10 ali 5 konkretnih vprašanj postavil, takšnih zelo konkretnih – koliko je rešeno, kaj, kako, zakaj. Jaz se vam zahvaljujem za načelni splošen odgovor, ampak danes bi pričakovali, tako kot je tudi poslanec Rezman opozoril, neko poročilce o tem, če bi nekdo resno vzel to, kar mi tu delamo. In na koncu neučinkovitost te vlade, ki je tudi na drugih področjih, gospodarskem in tako naprej, se ilustrira prav v takšnih primerih, da neki podsistemi države delajo po svoje ne glede na to, kaj vlada sklene ali ne sklene in kdaj sklene. To, se mi zdi, jaz si tega ne znam predstavljati, da bi se zgodilo v prejšnji vladi, verjemite mi. Zakaj? Ker je vlada odgovorna za te stvari in ne more biti odgovorna za nekaj, česar ne obvladuje in če ne obvladuje, potem ne vlada in če ne vlada, potem bolje, da je ni. In to je danes ena huda težava in jaz mislim, da je problem širši kot samo poplačilo podizvajalcev. Problem je zato širši, ker smo zadnjič videli, kako se vsi smejijo Računskemu sodišču in njihovih pozivov k razrešitvi; za isto upravo gre in verjetno bo takšnih primerov v prihodnje še več. Tako, da jaz mislim, če tudi vi vidite v parlamentu pomoč, lahko da skupaj kaj naredimo tukaj. Prvo, kar bi naredil, bi, ko vprašate, kaj konkretno, bi Vlada agencijo pozvala, da naj v 14 dneh ali pa naj v roku reši te primere, kot ste jih dali, če ne, bi razrešil celo vodstvo agencije. Ali boste to naredil, vas sprašujem? Boste to naredil?
Gospod minister, imate besedo. Prosim. Potem dobi besedo gospod mag. Sajovic.
Z nekaterimi stvarmi bi lahko polemiziral, pa ne vem, če ima smisla; ne zaradi tega, ker ne bi hotel, ampak, ker se mi zdi, da moramo iti reševat stvari ne filozofirat. Saj smo dali rok. Agencija, moram še nekaj povedati, agencija meni oziroma je ocenila, da smo mi korporativno- upravljavsko celo šli dlje, kot bi lahko vlada, zato, ker delniški družbi ne smeš neposredno nalagati tega, kaj naj počne in kaj ne. Deooju lahko to počneš, torej deooju daš lahko neposredna navodila, kaj naj dela prek nadzornega sveta. Torej, zadeve so malo bolj zapletene korporativno-upravljavsko, kot zgleda na prvi pogled. In jaz bi se rad predvsem izognil temu, da bomo danes rešili zadevo tako, in ker bom dobronamerno nekaj naredil, jutri pa boste rekli, "ja, minister, veste, vi ste pa malo svoja pooblastila prekoračili s tem svojim ravnanjem". Naj povem en primer – zadnje čase tu pa tam kakšno anekdoto povem, ker nisem dolgo v politiki, ampak nekaj stvari pa sem se le naučil v tem kratkem času. Ko je bil napovedan štrajk v Luki Koper, so me ob 12. obvestili, da bo štrajk, da se partnerji niso uspeli dogovoriti za stvari, ki so povezane bile s štrajkom. In jaz sem se usedel v avto, prekinil vse svoje delo in se odpeljal v Luko Koper in se začel pogovarjati s socialnimi partnerji. Zdaj, ali sem jaz prekoračil korporativno-upravljavsko svoja pooblastila ali ne, je veliko vprašanje. Ampak, sedel sem z njimi od dveh do približno 10.30 zvečer – nismo sedeli skupaj, ampak smo sedeli vsak posebej, to vam veliko pove o tem, kako smo se pogajali –, in drugi dan sem dobil od nekaterih novinarjev vprašanje, s kakšno pravico sem šel tja in preprečil štrajk. Luka Koper ni navadno podjetje, in eno drugo podjetje, ki proizvaja nek produkt in ga prodaja in štrajka, pač seveda se zmanjša njihova prodaja, so težave zaradi tega, ampak pri infrastrukturnih podjetjih je drugače. Če štrajka Luka Koper, kar nekaj slovenskih podjetij ne bo delalo, zato, ker dobivajo, recimo, surovino "just in time" ali kaj podobnega. Tako, da zadeva je problem, in ko so me nekateri novinarji vprašali, od kje imam pravice, sem rekel, "ali bi bilo vaše vprašanje, če bi danes bil štrajk: Minister, kaj ste naredili, da štrajka ne bi bilo?". So rekli, "ja, ampak..." In sem rekel, "potem pa smo končali z ampak". Hočem povedati, da v tem korporativno-upravljavskem delu moraš najti eno pravo zdravo mero, koliko lahko narediš in koliko ne in koliko te predpisi omejujejo in koliko ne. In jaz sem naredil toliko, kot mi predpisi tukaj dovoljujejo, in dal nekatere izjave in smo morda šli korporativno-upravljavsko tudi preko tega, kar lahko naredimo, z željo, da bi ja prepričali tiste, ki morajo narediti, da to naredijo. In kaj je to? Da pogledajo vsak zahtevek posebej. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Sajovic, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Veliko zanimivih misli smo izrekli, pa če začnem pri tem, kjer je minister končal. Ljudje moramo v življenju delati tisto, kar mislimo, da je prav, ne da bo v vsakem trenutku vsakemu všeč. In če se bo slovenska politika ozirala na medije in novinarje, potem se nam slabo piše. Zagotovo ste storili tisti trenutek to, kar je bilo treba in kar je prav in samo to šteje. Moram reči, da se velikokrat s kolegi iz opozicije običajno ne strinjam, ampak ta sklep, ki so ga danes predlagali, je praktično tak, da mu je nemogoče nasprotovati. Res, da je malo v stilu tiste anekdote, ko prijatelj prijatelju reče, "moj sin nima nobene šole, on ne ve, kaj je to 500 kilogramov, prime, nese in teče". Ta sklep je zagotovo pozitiven ali pravi. Ampak, če je to mogoče uresničiti v praksi in v okvirih pravne države, je pa že drug problem. Reči moram, da nekaj malega vem o teh zadevah, kot župan, ki je vodil projekt – kakšnih 25 milijonov vreden – kohezije, in smo 10 % pred koncem izvedbe se ustavili ravno v takšnih primerih. Mi smo seveda unovčili garancijo takoj, s to garancijo bomo poplačali podizvajalce, prišli do projektov izvedenih del in zadevo zaključili. Mislim, da sem slišal tudi komentarje Računskega sodišča, da je to edino možno in prav, čeprav moram reči, da so me na eni od državnih bank, kamor sem prišel unovčit garancijo, prepričevali o drugačnem in nasprotnem, pa da se je treba pogovarjati, da si je treba vzeti čas in tako naprej. Čas nam vsem skupaj prehitro teče. Tudi s tisto mislijo, ki jo je Andrej začel in je v zadnjem času še kako aktualna, da smo v tej državi ustvarili podsisteme, ki jih ne obvladujemo, se strinjam. Ni jih obvladovala vseh prejšnja vlada, jih tudi ta ne. Jaz upam, da jih bo, ne vseh, ampak vsaj v večjem delu, obvladovala prihodnja, pa še naslednja. Teh podsistemov nekaj je v gradbeništvu, pa da naštejem še dva, tri druge. Recimo, po občinah in v državi smo si kot pomožno službo ustvarili zavode za varstvo kulturne dediščine. Tam so ljudje, država nad državo, niso pomočnik, niso partner občin, ampak niso nekdo, ki sedi zraven boga, to je nekdo, ki sedi nad bogom. Oni ne spoštujejo nobenih rokov, nimajo časa, koristijo izobraževanja, koristijo dopuste in vse, ampak občinam pa ne odgovarjajo. Še en primer – Ministrstvo za okolje in prostor. Za čistilno napravo, ki smo jo zgradili s skupnimi kohezijskimi sredstvi, pet mesecev čakamo na potrditev cene, pet mesecev na potrditev cene! 100 tisoč evrov bo plačal proračun namesto tistega, kar stalno ponavljamo – povzročitelj plača –, in to je zagotovo tragika teh podsistemov in eden od njih je, se strinjam Andrej, tudi na Darsu, in tudi čas je, da rečemo bobu bob. Če agencija, ki jo imamo, ne opravlja svojega, je treba povedati, da smo se zaleteli, zmotili, jo razrešiti in ukiniti, pa pika. So trenutki in časi, ko je treba reči bobu bob. Drugi del moje razprave – seveda, zgodba slovenskega gradbeništva ima dva konca, ena palica, ki ima dva konca, in sedaj, na žalost, oba tepeta. Zagotovo se strinjam v celoti, da v poštenem poslovanju, kar naročiš, je treba tudi poplačati. Zagotovo je treba poplačati podizvajalce, zagotovo je treba poplačati tuje delavce. Treba pa je vedeti malo širše, leta nazaj, ko je ta zgodba tudi nastala. Sistem slovenski podizvajalcev – od podizvajalca podizvajalcu – je neka specifika. Na koncu je pa cena ista, kot recimo, čez mejo; delo je opravljeno, samo namesto, da bi bilo opravljeno kvalitetno in najbolje, delavci pa plačani in živeli v normalnih človeških razmerah, so mogoče dvakrat, trikrat, štirikrat po 10 % od tega posla pobrali organizatorji posla. Gradbeni delavec v Italiji zasluži od tisoč 200 do tisoč 500 evrov, pri nas mogoče za isto delo dobijo ljudje 500, 600 evrov, pa še živijo v neznosnih razmerah. Razliko provizije so pobrali razni gazde, podizvajalci, itn., ljudje, ki so še pred 10, 15 leti kopali jarke in zidali, sedaj pa so šefi nad šefi. Vse to smo vsa leta, ko je bilo dovolj denarja, dopuščali. Kaj je pa prišlo sedaj? Sedaj pa nas naročnike, tiste, ki smo svojega izvajalca poplačali v celoti, sedaj pa pritiskajo na nas, da smo jim dolžni še poplačati tisto, kar je bil izvajalec dolžan podizvajalcu. Za eno delo dobiti dva plačila je težko, to ne drži. Če je bilo opozorilo Darsu dano prej, preden so poplačali, pa tega niso naredili in so zavestno šli v poplačilo SCT, potem se sploh nimamo kaj pogovarjati. Ti ljudje priložnosti za kvalitetno delo v Sloveniji ne smejo in ne morejo imeti. Je pa bolj zanimiva druga zgodba, tisti vic o dveh pravnikih ali pa treh mnenjih, poznate? Naročnik pravnega mnenja, ga tudi plača, da nekateri slovenski pravniki pišejo, da naj bi naročnik bil kljub temu, da je enkrat že plačal, bil dolžan poplačati podizvajalca še enkrat. Oprostite, s to zgodbo se pa jaz ne strinjam in je ne kupim, ker ne drži zdrave pameti. Zgodba je tudi taka – vsi ti, ki se sedaj obračajo na nas, na politiko, in vpijejo, "pomagajte nam, rešite nas, vse ste vi krivi", so pa 10 ali pa 15 let pristajali na tako igro! Ko so se oglasili pri meni, takrat, ko smo mi podpisovali pogodbe in ko so oni podpisovali pogodbo z glavnim izvajalcem, takrat ni nobeden prišel na občino pa rekel, "poslušajte gospodje, jaz bom pa z njim podpisal pogodbo, da boste vedeli". To so naredili pri večerjah, pri kosilih v družinskem krogu, a zdaj, ko je pa narobe, "občina, država in še kdo, reši, pomagaj!". Ljudje so delali leto, dve, milijonske posle na up, na dobro besedo, brez pogodb, brez pravne države, zdaj pa kličejo državo na pomoč. Ko sem ga vprašal, "zakaj si pa tako delal", ja je rekel, "saj petnajst let je pa šlo, živeli smo kot polhi v loju", in marsikdo, ki je prišel v Slovenijo s torbo, s trebuhom za kruhom, je postal v Sloveniji bogataš, zdaj je pa seveda na takšnih poslih, na slabih poslovnih praksah, na nezaupanju pa propadel. In to so naše dileme in težave, za katere ni kriva samo ta vlada, je pa odgovorna, da jih v največji možni meri reši; je pa to sistemska zgodba, ki smo jo podedovali. Veliko je v tej zgodbi slabega, mogoče pa zna biti za Slovenijo tudi nekaj dobrega, da bomo na temu pogorišču gradbenih podjetij, škodljivih, slabih poslovnih praks, vzpostavili en tak dober, kvaliteten gradbeni sistem, ki mogoče ne bo tako ranljiv zaradi majhnega števila velikih firm, ampak bomo imeli več manjših, kvalitetnih izvajalcev, ki bodo svoje delo korektno opravili in seveda tudi svoje delavce, zaposlene in pa podizvajalce korektno poplačevali. To je pa lahko, bi rekel, tista drobna lučka na koncu tunela. Drugače pa – na osnovnem principu in na preizkušnji je pravna država, da pove, da izdelamo enoten sistem, kako bomo reševali tisto, kar se rešiti da. Krivda je pa na strani vseh, tudi tistih podizvajalcev, ki so delali, zaupali brez kvalitetnih pravnih podlag in garancij, na lepe oči. Hvala lepa.
Gospod mag. Vizjak, imate besedo kot predlagatelj.
No, jaz bi želel eno očitno napačno razumevanje oziroma eno navedbo gospoda Sajovica popraviti, da nas ne bi javnost, ki nas posluša, si ustvarila napačnega vtisa. Formalno – ne gre za dvakratno plačilo enega dela, gre za preprosto to, da so podizvajalci sklenili z izvajalcem pogodbe in da je izvajalec seveda tudi sklenil z naročnikom pogodbo in dal garancijo za dobro izvedbo del in za poplačila podizvajalcu v višini 10 %. Torej, naročnik dela ima bančno garancijo v višini 10 %, bančno garancijo kot zavarovanje za dobro izvedbo del in za poplačila podizvajalcu. Na oba naslova se glasi ta bančna garancija. Torej, glede na to, da je naročnik že vse plačal –, tako smo vsaj lahko zaključili iz besed predsednice uprave Darsa, naročnik Dars je že vse plačal SCT, nekaj celo z diskontom prej in nekaj celo tako, kot ste navedli, torej, da je plačal kljub temu, da je razpolagal z dokumenti, kar so dokazovali podizvajalci s papirji in datumov teh papirjev –, to se pravi, da je plačal kljub temu, da je bil opozorjen, da SCT ni poplačeval podizvajalcev naprej, je seveda ena nedopustna zgodba sama zase. Ampak to ne rešuje problema podizvajalcev. Zato smo predlagali in zato je pravzaprav način reševanja edino ta, da Dars sedaj unovči garancijo, ki mu jo je dal SCT, in s tem denarjem, torej denarjem SCT, ker je seveda Dars to že plačal, poplača podizvajalce. S tem želim povedati, da ne bi prišlo do dvojnega poplačila podizvajalcev in tudi ne bi prišlo kakor koli do oškodovanja Darsa ali davkoplačevalcev, bi pa seveda edino korektno rešili ta problem. In iz diskusij z upravo Darsa je bilo moč razumeti, da bi to lahko naredili, ampak da jih v to ne bo nihče prisilil. In če me sprašujete za moje stališče – pa verjetno sem podobno začutil tudi s strani člana komisije gospoda Rezmana –, pravzaprav Dars tega ne želi narediti, ker ima to garancijo verjetno rezervirano za kaj drugega, kar se bo še pokazalo, in tega ne želi rešiti. In vrača žogico tem podizvajalcu nazaj, češ da so si sami krivi oziroma da bodo videli, bodo probali, bodo ne vem kaj, naredijo pa nič. To je pravzaprav problem in zato seveda pozivamo k razrešitvi tega problema.
Gospod minister, imate [[...]]Oprostite, replika, gospod Sajovic. Izvolite.
Še pojasnilo stvari pa napačnega razumevanja. Andrej, tu se s to zgodbo v celoti strinjam. En lep pregovor slovenski je – Dolžan ni samo, kar veleva mu stan, kar more, to mož je storiti dolžan –, in Dars bi v tem primeru moral storiti več. Da vam pa povem še en primer, kako smo se ujeli v še eno zanko, ki se ji reče obvezni pobot, pa smo vsi mislili, da je ta zadeva v redu. V enem primeru podjetju nismo hoteli poplačati zneska v celoti, ker se je vmes pojavil en podizvajalec in smo hoteli poplačati njega. Kaj to v tem primeru pomeni? Pomeni, da seveda tistemu podjetju, prvemu, ker mu nisi vsega poplačal, ker on ni poplačal podizvajalca, če ne podpiše asignacije ali cesije, dolguješ zamudne obresti, ki so iztožljive. Tega denarja nismo hoteli nakazati, smo ga varčevali za podizvajalca. Zdaj je pa prišla zgodba obveznega pobota, si pa zakonsko kriv, če te terjatve, ki jo imaš do tistega, ne prijaviš v obvezni pobot in spustiti in dati jo moraš naprej in zgodba se bo zaključila. Tako, da kljub temu, če imaš dober namen, smo se z dobrim namenom ujeli v lastno zakonodajalsko zanko in v obveznem pobotu bo denar prišel do tistega, ki je sicer naredil, ga zaslužil, ni pa plačeval podizvajalcev, in v praksi tega inštrumenta, da bi naredil nekaj poštenega, dobrega in prav, nimamo, in to je težava.
Besedo ima gospod minister.
Jaz bi samo rad povedal, ker sem se pač tudi kot pravnik malo bolj poglobil v zadevo, da če bi bilo tako enostavno, kot vi pravite, poslanec Vizjak, potem bi bilo res obsceno, da se to ne bi naredilo, samo ni tako enostavno. Namreč, treba je vsak primer posebej pogledati zato, ker morajo biti izpolnjeni pogoji. Jaz bom zdaj samo nakazal približno, da bo popolnoma jasno, o čem govorimo. Tisti, ki ima popolnoma urejene papirje in ki je naredil vse tako, kot mora, pravno gledano nima težav. Samo žal, žal v gradbeništvu stvari niso tekle tako. Nekdo je za nekoga nekaj delal, kompenzacijo je delal tam, tisto je plačal z materialom, ker ni imel ta cash flowa, tisti mu je to plačal tu in tako zgleda to. To je ena taka mreža, nepregledna. Tisti, ki ima stvari urejene, bo dobil plačano. V tem je stvar. Če bi bilo tako enostavno, kot vi pravite, potem bi bilo pa res obsceno, če se to ne bi naredilo. Tako, da to je le treba povedati, da stvar ni enostavna. Meni so obrazložili, pokazali oziroma mi razložili, kako se te stvari delajo, in tudi sodna praksa pravi, da mora biti neposredno ujemanje zahtevkov posameznih, da lahko potem poplačaš podizvajalca. In še enkrat pravim, zato jaz skozi trdim, da je treba vsak primer posebej pogledati. Ne gre samo zato, da nekdo ne bi želel, recimo, unovčiti garancije. Jaz mislim, da je treba unovčit garancijo, ko imaš dolžnost nekaj plačat – pa tu sploh ni dileme! Ampak ni še razčiščeno, kdo je izpolnil pogoje. To me bolj skrbi in zato smo postavili ta rok, zato zahtevamo, da se pogleda vsak primer posebej.
Gospod Jože Tanko, imate besedo.
Hvala lepa. Gospod minister, plenilske elite je treba ustaviti. Unovčitev garancij na Darsu je eden izmed načinov, da se to naredi. To je za Dars finančno nevtralna operacija, ne izgubi Dars nič, se pravi, tisto, kar dobi, se prenese na podizvajalce. In tu pričakovati, da bo Agencija za upravljanje kapitalskih naložb RS naredila kakšen pomemben korak v kakšnem kratkem času, je iluzorno. Niti strategije upravljanja z državnim premoženjem niso bili v stanju narediti v predpisanem roku, ampak ste jim z zakonom ta rok bistveno podaljšali in vsako podaljševanje rokov, tudi na unovčevanju garancij, pomeni samo priznavanje in podpiranje stanja, ki je v tej državi in je evidentno. Klientelistične naveze funkcionirajo na polno. Denar se preusmerja na načine, ki niso zakoniti. Vlada, ki to podpira in ki ne naredi ničesar na tem področju, je neodgovorna vlada. Če ste gospoda Erjavca uspeli razrešiti, ste na podoben način ubranili gospoda Križaniča in sedaj ta model ponavljajo vsi tisti, ki posegajo v interesno sfero SD. SD se je zaščitil s tem, da ne ukrepa. Žal, tu bi morali nekaj narediti.
Gospod minister, izvolite.
Nekaj moram povedati. Poskušal sem s svojim primerom pokazati, kako bi ravnal v takem primeru. Bili smo naročnik za mariborsko letališče. Izvajalcu smo, ker ni izpolnjeval svojih pogodbenih obveznosti, odpovedali pogodbo, unovčili garancijo in bomo poplačali podizvajalce. Takoj, ko smo izvedeli, da podizvajalci niso plačani, smo zahtevali z asignacijo plačilo podizvajalcem. Tako je ravnalo Ministrstvo za promet, ki ga vodim. Iz preprostega razloga, ker je tako prav. Jaz sem pač tako naredil in s tem svojim zgledom poskušaš tudi potem vplivati na druge. Kar pa se tiče tega, kar govorite, to enostavno ne drži. Jaz vedno javno govorim, da je treba inštitucije spoštovati in da je treba enostavno zakonito ravnati, zlasti, kar se tiče tega vrstnega reda. Vrstni red je tak, da bo tudi Vlada pri tem prišla, če bo treba, še konkretno na vrsto. Ampak ta trenutek, če ste aludirali na Računsko sodišče, pač nadzorni svet in AUKN sta tista, ki morata izpolniti svojo obveznost.
Besedo ima gospod mag. Žerjav.
Hvala lepa za besedo. Morda bi dodal še stavek k temu, kar je povedal mag. Vizjak. Zakaj ne unovčevanje garancij? V prejšnjem mojem nastopu sem povedal, da je prejšnja uprava v letu 2009 unovčila prvo bančno garancijo SCT; po mnogih letih izgradnje avtocestnega križa v letu 2009 prva bančna garancija! Pa se najbrž vsi strinjamo, da je pri tej izgradnji marsikaj šlo narazen. Zakaj se niso unovčevale bančne garancije? Kaj mislite, zakaj? Zato, ker je to bilo prepovedano! Ker je sodno unovčena bančna garancija lahko osnova, da koga daš na črno listo. Tu je srž problema. Zato se niso unočevale garancije, ker bi to lahko nekdo uporabil pri naslednjem javnem naročilu, da ta dotični, ki mu je bila unovčena bančna garancija, sodno unovčena bančna garancija, ne more sodelovati na javnem naročilu. Tu je kamen spotike cele zgodbe, da se niso zadeve presekale takrat, ko bi se morale. In sedaj se ponovno pogovarjamo o bančnih garancijah. Zakaj se ne unovčijo? Koga se bojimo? Ali, kdo se koga boji? Kdo se koga boji v tej državi, za božjo voljo? Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Gospod mag. Žnidaršič.
Hvala lepa. Bilo je veliko povedanega. Jaz bom ta sklep podprl, ne glede na to, kakšne ima objektivne možnosti, da iz njega rata to, kar vsi skupaj želimo. Kar zadeva ministra, verjamem, da je storil, kar je bilo glede na ureditev mogoče v sistemu. Dal je rok za to, da se nekatere stvari uredijo. Ampak zanimivo, po enem mesecu se ni še nič zgodilo in niti enega takega niso odkrili, ki bi imel vse papirje urejene, pa bi zato lahko prišel do svojega denarja. Očitno priporočila ministra ne zaležejo. In če smo v tej državi ustvarili sisteme, ki ne funkcionirajo, potem je naša naloga, da jih odpravimo kot take ali da jim odvzamemo to možnost, da delajo po svoje, mimo, bi rekel, zdrave logike in pameti, da je treba opravljeno delo poravnati. In zaradi tega je nujno pričakovati vsaj to, da bodo unovčene bančne garancije in iz teh poplačani podizvajalci, kolikor se le da hitro. Zato, da ne bodo nastale hujše posledice. Kar zadeva možno črtno piko pri tistih, ki bi jim unovčili bančne garancije, moram reči, da je skrajni čas, da take odpravimo s seznama tistih, ki lahko dobijo posle, pa se do izvajalcev potem obnašajo tako, kot se je denimo SCT, ki je dobil plačilo za opravljeno delo, tisti drugi pa danes ne morejo naprej. Ne nazadnje sam stojim trdno na stališču, da je treba spoštovati odločitve Računskega sodišča, vedno, ne samo kakšenkrat, in da je seveda treba spoštovati sklepe Državnega zbora ali denimo Komisije za nadzor javnih financ, ki je sprejela odločitev, da mora kakšna uprava ali kakšen nadzorni svet domov s svojega položaja, ker ni opravil svoje nadzorne ali upravljavske funkcije v skladu s tistim, kar od njih pričakujemo, in za področje, kjer smo mi sprejemali zakon o poroštvu za kredite, pa utegnejo zgoreti na ta način v propadlih firmah, kot je denar za poplačilo tistih, ki so delali avtocesto. Skratka, pričakujem, da bo tudi kakšna agencija nehala delovati, s tem, da jo odpravimo, ker smo jo tukaj izglasovali, če misli predsednica uprave agencije, da lahko dela, kar hoče. Jaz se s tem nikoli ne bom strinjal in mojega glasu za kakšno bančno garancijo Darsa, denimo, nikoli več ne bo. Hvala.
Besedo ima gospod Magajna.
Spoštovani kolegi in kolegice! Poslušali smo dolgo razpravo, slišali številke. Govorimo o zlorabah, govorimo o odtujevanju in tako naprej. Kaj naj rečejo državljani, "če vi tukaj v parlamentu nič ne morete storiti", , kar bomo storili danes, je morda to, da bomo sprejeli en sklep. Kaj bomo z njim dosegli, ne vem. Dars nekje po svoje simbolizira delovanje države. Protagonisti zlorab so očitno previsoko, da bi jih roka pravice dosegla. Istočasno pa oglobljamo državljane. Nekdo prileti 80 na uro pred cestninsko postajo in vemo, da bo naslednji mesec ob minimalno plačo. Glejte, tukaj delamo red, tipični primer za to državo. Vsak teden pa še kakšen šov po televizij, senzacija, aretacija odgovornih ljudi. Kot smo že navajeni, nič se ne bo zgodilo. Imamo pa predstavo za publiko, da vidimo, da država deluje, celo aretiramo, 80 % teh ovadb pa tako ali tako nima epiloga. Tudi to vemo. Gre za neke vrste sistemsko nedelovanje države, ko v njej ne vemo, kdo pije, kdo plača, kdo je odgovoren in kaj se dogaja. Torej sistem in tipični primer, kako deluje ta naša država. Glavna cesta zaprta, znajdite se po stranski, hitreje boste prišli do cilja in tako dalje. Tudi ceste puščajo; ne samo luknje, ki jih vidimo po stranskih cestah, tako pušča tudi ta naš proračun, in očitno, če mi ne moremo nič narediti, ne vem, tudi to je nek reality show za državljane, kot kaže.
Ugotavljam, da ne želi več nihče razpravljati. Zato zaključujem razpravo. O amandmaju in predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, trej čez pol ure, to je ob 17.10. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 28. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 17.10. Hvala.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prehajamo na glasovanja o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 17. 5. 2011. Prehajamo k 13. členu in odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 13. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 4. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 14. členu in odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 14. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmaji istih predlagateljev k 15., 26. in 52. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postanejo amandmaji k navedenim členom brezpredmetni. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 15. členu in odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 15. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 26. členu in odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 26. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 31. členu in odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 31. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 44. členu in odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 44. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 52. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 52. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 61. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine nepovezanih poslancev k 61. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 33. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 63. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine Zares k 63. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 26. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj zakona v okviru uvodne obrazložitve predlagal – oziroma predlagateljica –, da Državni zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 24. 5. 2011, po končanem glasovanju. Službe Državnega zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji Državnega zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem poslovanju v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 17. 5. 2011. Prehajamo k 6. členu in odločamo o amandmaju Poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 6. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti 6. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 14. členu in odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 14. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga opravil na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti nihče. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 17. 5. 2011. Prehajamo k 4. členu. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 4. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 45. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 6. členu. Odločamo o prvem amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 6. členu. To je amandma pod točko 1. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 19. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo še pri 6. členu in odločamo o drugem amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 6. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 20. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo še pri 6. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 6. členu. To je amandma pod številko 3. Če bo sprejet ta amandma, je amandma pod številko 4 brezpredmeten. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev. Za je glasovalo 42. Proti 24. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. S tem je amandma pod številko 4 postal brezpredmeten. Prehajamo k 24. členu. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SD, Zares, DeSUS in LDS k 24. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 65 poslank in poslancev. Za je glasovalo 23. Proti 38. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem prvo obravnavo predloga zakona. Želi minister podati proceduralni predlog? Prosim, minister. Prosim za mir v dvorani.
Spoštovani! Dovolite, da v skladu s prvim odstavkom 138. člena Poslovnika Državnega zbora Vlada predlaga, da se tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih opravi na isti seji. Hvala.
Hvala lepa. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da Državni zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev. Za je glasovalo 71, proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 24. 5. 2011 po končanem glasovanju. Službe Državnega zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključile sprejete amandmaje in člene, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji Državnega zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 26. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga sklepa o problematiki neplačila podizvajalcev pri gradnji posameznih odsekov avtocest v Republiki Sloveniji. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 17. 5. 2011. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k predlogu sklepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 67 poslank in poslancev. Za je glasovalo 34, proti 31. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 31.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o problematiki neplačila podizvajalcev pri gradnji posameznih odsekov avtocest v Republiki Sloveniji v celoti. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev. Za je glasovalo 33, proti 31. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 31.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 28. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.