Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 12. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Vili Rezman, Franc Pukšič do 16.00, Miran Jerič, Marijan Pojbič od 15.00 dalje in Marjan Bezjak. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA - PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O GOSPODARSKIH ZBORNICAH. Državni svet je na 13. izredni seji 27. novembra 2009 sklenil, da na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije od Državnega zbora zahteva, da pred razglasitvijo zakona ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih zbornicah. Besedo bi moral dati predstavniku Državnega sveta, vendar ga ni v dvorani. Zakon je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Poročilo bi moral predstaviti gospod Rezman, ki je odsoten. Mogoče kdo od podpredsednikov? [[Ne.]] Besedo dajem predstavnici Vlade kot predlagateljici zakona za obrazložitev mnenja. Besedo ima mag. Darja Radič, državna sekretarka na Ministrstvu za gospodarstvo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Glede na to, da je Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih zbornicah Državni zbor že obravnaval in gre samo za obrazložitev glede mnenja Državnega sveta, bom tudi jaz zelo kratka. Vlada Republike Slovenije je obravnavala pobudo oziroma predlog Državnega sveta in v zvezi s tem ugotovila, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih zbornicah, kot ga je predlagala Državnemu zboru in ga je ta že sprejel, korekten. Namen predlagatelja sprememb tega zakona ni bil vsebinsko spreminjati Zakona o gospodarskih zbornicah, temveč zgolj odpraviti neskladje z ustavo, tako kot je odločilo Ustavno sodišče. Ta predlog zakona je pripravljen v skladu s tem, zato predlagamo Državnemu zboru, da zakon ponovno potrdi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Besedo ima Bogdan Barovič, v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. [[Oglašanje v dvorani.]]
Proceduralno.
Proceduralno, gospod Han, prosim.
Se opravičujem, gospod predsednik, vendar sem kot podpredsednik dobil navodila, da v imenu Odbora za gospodarstvo kljub vsemu povem stališče.
Cenjeni kolega Han, vprašal sem, ali bo kdo od podpredsednikov predstavil poročilo odbora, kar je razvidno iz zapisnika. Zato vam zdaj na žalost ne morem dati besede. Se zgodi, to ni katastrofa, spoštovani kolega Han in podpredsednik odbora, moramo iti dalje. Če enkrat naredim izjemo, potem bom vedno moral delati izjeme ob drugih priložnostih. V tem letu smo se naučili toliko, da se je treba striktno ravnati po poslovniku pri teh stvareh. Tako dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin. Besedo ima Bogdan Barovič v imenu Poslanskih skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Veliko besed je bilo že izrečenih o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih zbornicah. Na ponovni obravnavi na matičnem delovnem telesu je Slovenska nacionalna stranka podprla zahtevo ali pa stališče Državnega sveta za ponovno obravnavo tega zakona in proučitev. Zgodba je po vseh teorijah, ki smo jih slišali, popolnoma jasna, vsaj za nas. Najprej je treba jasno razumeti in ločiti reprezentativni pojem, torej dve reprezentativni zbornici sta nastali po tako imenovani Gospodarski zbornici, imenoval jo bom rimska ena, GZS-I. - je ni več. Nastali sta dve zbornici - GZS-II., Gospodarska zbornica, nova, in Trgovinska zbornica. Odločba Ustavnega sodišča je bila jasna. Ustavno sodišče je kot edini razumni kriterij postavil reprezentativnost, kar pomeni, da sredstva iz nasledstva pripadajo obema reprezentativnima zbornicama pri delitvi enako, glede na odločitev vseh tistih, ki so bili prej v to zbornico vključeni. In to je vse. Pojavil pa se je nov trenutek, ko je en del teh sredstev, za katerega meni Gospodarska zbornica II., da je njihov, Trgovinska zbornica kot druga reprezentativna, pa je prepričana, da pripada enaka delitev tudi za tisti del, tako, kot je odločilo Ustavno sodišče. Ustavno sodišče je postavilo samo en kriterij: kriterij reprezentativnosti. Ministrstvo za gospodarstvo pa bi lahko postavilo še drug kriterij, in sicer razumni razlog, vendar ga ni. Ker tega ni, je odločba Ustavnega sodišča popolnoma jasna. Denar se deli na dve reprezentativni zbornici, gospodarsko in trgovinsko, po pripadajočih deležih in pika. In glede na to, da smo v Slovenski nacionalni stranki ugotovili, da takšna delitev v realnosti na osnovi tega zakona ni mogoča, dvomimo, da je takšna odločitev, kot jo predvideva Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih zbornicah, pravilna in zaradi tega dvoma v Slovenski nacionalni stranki tega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Milan Gumzar v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni. V Poslanskem klubu liberalnih demokratov smo Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o gospodarskih zbornicah na 11. seji Državnega zbora Republike Slovenije 16. 11. 2009 podprli. Ne glede na veto Državnega sveta in glede na to, da so stališča poslanskega kluba enaka, kot so bila takrat, bomo danes ponovno glasovali za predlagani zakona.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Han v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi. Namen novele Zakona o gospodarskih zbornicah je odprava nepravilnosti, ki jih je v prvotnem zakonu ugotovilo Ustavno sodišče. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se zavedamo, da je delitev premoženja gospodarske zbornica ali sploh premoženja prežeta z veliko zankami in da je nad izvajanjem tega dejanja upravičenkama, reprezentativnima zbornicama nujno treba pozorno bedeti. Vendar pa je to stvar drugačnih sprememb zakona ter kompromisnega dogovora med vsemi upravičenkami do premoženja Gospodarske zbornice Slovenije. Da predlog sprememb in dopolnitev zakona odpravlja neenakost reprezentativnih zbornic, so potrdile tako Služba Vlade za zakonodajo, Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora in celo interesne skupine delodajalcev ter Komisija za gospodarstvo, turizem in obrt Državnega sveta. To dejstvo pa potrjuje, da zakon primerno implementira odločbo Ustavnega sodišča, in to je vendarle najbolj pomembno, ter s tem opravičuje svoj prvotni namen. Zaradi vsega navedenega bomo v poslanski skupini zakon znova potrdili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Danijel Krivec. Prosim.
Spoštovani predsednik, cenjene kolegice in kolegi. Dosedanja zakonska ureditev je omogočala neenako obravnavo gospodarskih zbornic, zato je Ustavno sodišče v odločbi 120/08-25 odločilo, da je šesti odstavek 29. člena Zakona o gospodarskih zbornicah v neskladju z Ustavo Republike Slovenije. Po tem odstavku je po mnenju Ustavnega sodišča Republike Slovenije omogočena neenaka obravnava reprezentativnih zbornic pri delitvi premoženja Gospodarske zbornice Slovenije. Zato je Ustavno sodišče odločilo, da mora Državni zbor Republike Slovenije ugotovljeno neskladje z ustavo odpraviti. Ta predlog zakona, ki smo ga že obravnavali, odpravlja neenakost in razlikovanja med reprezentativnimi zbornicami pri delitvi premoženja Gospodarske zbornice Slovenije in na novo določa delež upravičenj pravnega naslednika Gospodarske zbornice Slovenije, od katerega je odvisna razdelitev premoženja med reprezentativne zbornice. To ugotovitev postavlja Ustavno sodišče. In predlog zakona, ki smo ga obravnavali na predhodni seji, je to odločbo Ustavnega sodišča tudi upoštevalo. V predlogu sprememb je zaradi večje jasnosti zapisano, da se mora pri dogovoru o razdelitvi premoženja Gospodarske zbornice to razdeliti v razmerju z deleži upravičenj posamezne reprezentativne zbornice. Mnenje Državnega sveta je torej v nasprotju z odločbo Ustavnega sodišča, zato ga ne moremo podpreti. Predlog zakona bomo tudi v tej obravnavi podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Lojze Posedel. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem kolegicam, kolegom, državni sekretarki, sodelavcem! V Poslanski skupini Zares bomo tudi danes potrdili ta predlog, bomo ponovno glasovali za Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih zbornicah. Podrobno obrazložitev, zakaj smo tako glasovali že pri prvem glasovanju, smo podali takrat, danes ponavljamo samo to, da bomo ta predlog potrdili: zato ker odpravlja neskladje z ustavo, zato ker se z njim strinja, s takšnim predlogom Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora in iz preprostega dejstva, da smo že pri prvem glasovanju v Državnem zboru ta predlog potrdili z 71 glasovi poslancev in poslank, in da ni bil nihče proti. Zato bomo tudi danes tako glasovali in v Poslanski skupini Zares bomo vsi glasovali za ta predlog. hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Franc Bogovič. Prosim.
Lep dober dan, spoštovani predsednik, državna sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! Iz mnenj predhodnih predstavitev poslanskih skupin smo slišali razloge, ki vodijo poslanske skupine k temu, da ponovno potrdijo ta zakon kljub vetu, ki je bil izglasovan glede na odločbo Ustavnega sodišča, ki je odločilo, kako je treba urediti pravno nasledstvo Gospodarske zbornice Slovenije. Tudi v Slovenski ljudski stranki imamo enako enotno stališče, da ta zakon ponovno podpremo, kot smo ga pri prvem glasovanju, kajti predlog zakona, ki je pred nami, po našem mnenju to neskladje odpravlja, saj na novo določa deleže upravičenj pravnega naslednika Gospodarske zbornice, od katerega je nadalje odvisna razdelitev premoženja Gospodarske zbornice med reprezentativne zbornice. Slovenska ljudska stranka bo ponovno enotno podprla ta predlog.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil Matjaž Zanoškar.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Glede ponovnega odločanja o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih zbornicah ima Poslanska skupina DeSUS naslednje mnenje. Poslanska skupina DeSUS je prispevala svoje glasove k sprejetju predlagane novele Zakona o gospodarskih zbornicah, saj smo predlagane rešitve ocenili kot sprejemljive. Šlo je namreč za upoštevanje odločbe Ustavnega sodišča, s katero je slednje ugotovilo neustavnost 29. člena tega zakona in nam naložilo odpravo tega neskladja. Člen, ki je sporen, se nanaša na delitev premoženja Gospodarske zbornice med reprezentativne zbornice in določa, da se v deleže upravičenj pravnega nasledstva Gospodarske zbornice vštevajo deleži upravičenj tistih subjektov, ki so izstopili iz Gospodarske zbornice in svojega deleža niso prenesli nikamor ali pa so ga prenesli na druge, nereprezentativne zbornice. Skratka, Ustavno sodišče ni našlo razumnega razloga za tovrstno razlikovanje oziroma neenakost, zato je naša dolžnost, da v skladu z opozorili te visoke institucije sprejmemo takšno rešitev, ki bo to neskladnost odpravila. Ponujena rešitev predlagatelja določa, da je delež upravičenj pravnega naslednika Gospodarske zbornice enak vsoti deležev upravičenj vseh tistih članov Gospodarske zbornice na dan uveljavitve tega zakona, to je 24. junij 2006, zmanjšan za tiste deleže upravičenj članov, ki so izstopili iz pravnega naslednika Gospodarske zbornice. V primeru, da do upoštevanega dogovora med reprezentativnimi zbornicami ne pride do aprila 2009, pa postanejo vse reprezentativne zbornice solastnice premoženja Gospodarske zbornice Slovenije v razmerju z deleži upravičenj reprezentativnih zbornic. Po že sprejeti noveli zakona je po vsej verjetnosti na pobudo Trgovinske zbornice Državni svet sklenil, da novela ne sledi odločbi Ustavnega sodišča, zato je sprejel zahtevo, da Državni zbor ponovno odloča o tem zakonu. Naša poslanska skupina je pregledala tako predloge zakonov, ustavo določbo, mnenje Državnega sveta, mnenje Vlade, Trgovinske zbornice in tudi Zakonodajno-pravne službe in na koncu ocenila, da zakon v bistvu skledi odločbi Ustavnega sodišča, zato bomo novelo o gospodarskih zbornicah podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo predstavitve stališč poslanskih skupin. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 28. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O GLAVNEM MESTU REPUBLIKE SLOVENIJE - REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo bi moral dati predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, počakajmo samo sekundo, če so tukaj v zgradbi, ne vemo. Vrata se ne odpirajo. Gospod Tanko, včeraj so bili vsi, s Poslovnik določeni predstavniki Vlade, tako kot je predsednik Državnega zbora od Vlade tudi zahteval. Torej, ne vidim jih. Predlog zakona je obravnaval Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot matično delovno telo. Besedo dajem podpredsednici Renati Brunskole za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Lepo pozdravljeni. Spoštovani gospod predsednik. Kolegice in kolegi. Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je kot matično delovno telo obravnavalo na svoji 5. seji 2. decembra 2009 Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije, ki ga je Državnemu zboru v zakonodajni postopek posredovala Vlada dne 28. septembra 2009. O predlogu zakona je bila na 11. seji Državnega zbora opravljena splošna razprava. Predsednik Državnega zbora je na podlagi 94. člena Zakona o lokalni samoupravi in prvega odstavka 145. člena Poslovnika Državnega zbora dne 30. septembra 2009 poslal predlog zakona v mnenje mestnemu svetu in županu Mestne občine Ljubljana, ki je podal mnenje v določenem roku in predlog zakona podpira. Na seji odbora so poleg predlagateljev zakona sodelovali še predstavniki Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je v svojem mnenju izpostavila drugačno ureditev od sistemsko določenega načina zagotavljanja dodatnih sredstev, namenjenih za lokalne skupnosti. Ne glede na pravno podlago dodatnega financiranja pa je bistveno, da gre tako pri Zakonu o financiranju občin kot pri Zakonu o glavnem mestu Republike Slovenije za dodatno financiranje iz proračunskih sredstev, zato meni, da morajo biti tudi v tem primeru zagotovljena načela proračunskega financiranja, in sicer namenskost porabe, gospodarnost in transparentnost. Druga dopolnitev predloga zakona se nanaša na nov dodaten proračunski vir financiranja, ki se v obliki odstotka od dohodnine namenja za financiranje dodatnih nalog, ki jih ima mestna občina kot glavno mesto države. Tudi v zvezi s tem je opozorila na poudarjeno dolžnost namenske rabe sredstev, ki so posebej zagotovljena za ta namen, in na določnejšo opredelitev vrste in obsega nalog, za katere je zagotovljeno proračunsko financiranje, ter na vprašanje ocene stroškov pri zagotavljanju ustreznega razmerja med sredstvi in stroški financiranja. Zakonodajno-pravna služba opozarja na neprimernost uporabe instituta javnega razpisa v razmerju med dvema pravnima subjektoma pri financiranju nalog, določenimi z zakonom. Hkrati pa je opozorila tudi na neprimernost absolutne izključitve javnega razpisa. Na koncu je poudarila, da so bili v predlogu zakona vloženi amandmajih štirih poslanskih skupin, ki skoraj v celoti upoštevajo prej navedene pripombe. Komisija Državnega sveta predlog zakona podpira, saj meni, da daje predlog zakona pravno podlago za financiranje nalog Mestne občine Ljubljana kot glavnega mesta, ki je atribut državnosti in ki jih ne opravlja nobena druga občina. Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je v skladu s 126. in 131. členom Poslovnika Državnega zbora opravil razpravo in glasovanje o členih predloga zakona in vloženih amandmajih. Člani odbora so bili v razpravi kritični. Nekateri člani odbora so menili, da je predlog slabo pripravljen, kar izhaja iz ugotovitev Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Kritični so bili tudi do predloga zakona, saj postavlja Mestno občino Ljubljano v privilegiran položaj proti drugim mestnim občinam in predstavlja rešitev, ki je unikatna. Menili so, da je opredelitev za dogovor, ki ima pravno naravo, pismo o nameri, s katerim se opredeljujejo naloge mestne občine in državnih organov o izvajanju programov in nalog po tem zakonu nezadostne in nedorečene in da bi bila ustreznejša ureditev financiranja konkretnih projektov državnega pomena. Razprava članov odbora, ki je sledila, pa je poudarila, da je status mesta Ljubljane kot glavnega mesta Republike Slovenije poseben in je predlog ureditve medsebojnih razmerij med mestom in državo ustrezen. Glede na pripombe in mnenja Zakonodajno-pravne službe, pa je bilo ugotovljeno, da predlogi vloženih amandmajev odpravljajo pomisleke službe in ustrezno rešujejo odprta vprašanja. Ravno tako so menili, da ocena potrebnih finančnih sredstev za uresničevanje nalog po tem zakonu za leto vnaprej ni mogoča, ravno tako pa je tudi težko konkretno opredeliti potrebne programe v samem zakonu. Zato so menili, da je institut dogovora, ki ima pravno naravo v pismu o nameri, primeren, saj opredeljuje vrsto programov. Zatorej Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je sprejel amandmaje in ocenjuje tudi, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in sprejetje, ter Državnem zboru predlaga, da podpre besedilo dopolnjenega predloga zakona in k njemu vložene amandmaje.
Hvala lepa. Ker je zbor na 10. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. 12. 2009. V razpravo dajem 1. člen, ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim, gospod Zvonko Černač, prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi! Vsi ostali prisotni. Danes je ob uvodu gospod predsednik dejal, da Vlade ne vidi, in moram reči, da tukaj smo z njim tudi v opoziciji soglasni, Vlade dejansko ni videti - ne glede na to, ali je kdo tukaj fizično prisoten ali ne. Glede na učinke oziroma neučinke je ta ugotovitev točna. Glede točke, ki jo imamo danes na dnevnem redu in tega amandmaja k 1. členu, pa mi dovolite, da naj uvodoma povem, da če želimo Ljubljani dobro, potem ne sprejmimo tega zakona. Če pa želite nekateri samo gospodu Jankoviću dobro, potem boste seveda ta zakon sprejeli. V Republiki Sloveniji imamo od leta 2004 Zakon o glavnem mestu. Takrat je po vsebinski plati uredil razmerja med državo oziroma Vlado in med glavnim mestom Republike Slovenije. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo že ob splošni razpravi povedali, da bi podprli nadgraditev tega zakona, rešitve oziroma take spremembe, s katerimi bi Ljubljana pridobila vse pravice, sredstva in obveznosti, ki bi jih sicer pridobila s sprejetjem pokrajinske zakonodaje. Tega, kar imamo danes na mizi, pa ne moremo enačiti s tem oziroma danes lahko rečem, da imamo na mizi zakon, ki bi ga lahko poimenovali zakon o poplačilu predvolilnih uslug levega trojčka gospodu Zoranu Jankoviću z davkoplačevalskim denarjem. Zaradi tega smo tudi predlagali amandmaje in zaradi tega smo tudi predlagali amandma k 1. členu. Gospod Janković ima že sedaj, še posebej pa bo imel v primeru sprejetja tega zakona v tej državi poseben položaj. Zanj se pripravljajo, pišejo in sprejemajo posebni zakoni. Do nedavnega se je gospod Janković vozil z nalepko, ki mu je omogočala imuniteto pred policijo. Ovadbe za huda kazniva dejanja proti njemu ležijo v predalih policije, istočasno pa se s svetlobno hitrostjo dogajajo medijsko podprte hišne preiskave pri ljudeh, ki jih je gospod Janković sam ovadil. In ovadil jih je zaradi tega, ker so se mu zamerili. Namesto da bi Vlada - ne pet milijonov evrov, kot se je zgodilo pred kratkim za nakup nekega gradu, ki je itak javno dobro in javnega pomena in je v funkciji vseh nas in ne more biti predmet nekih prodaj, če bi samo štiri milijone namenila v Muro, takrat, ko je bilo to treba, pa bi danes v Pomurju ne bilo nekaj tisoč brezposelnih več. Tukaj s tem zakonom pa se nadgrajuje to, kar se že dogaja. Saj v bistvu, če sprejmemo ta zakon ali pa ne, gospod Janković ima očitno poseben status in na podlagi posebnega statusa tudi lahko sklepa posebne aranžmaje v nasprotju s tistim, kar lahko počne 209 drugih občin po Sloveniji z Vlado. To ni v redu. Ta zakon pomeni nadgradnjo tega, kar se dogaja. Zelo težko je podpirati rešitve, ki postavljajo v neenakopraven položaj vse druge, tako mestne občine kot vse druge občine. S tem načinom financiranja, ki je "unicum" v primerjalno pravni ureditvi tudi, pa niti ne vemo v trenutku, ko zakon sprejemamo, koliko nas bo dejansko to stalo. Vse bo odvisno od dogovora med gospodom Jankovićem in med Vlado. Kar se bosta dogovorila gospod Janković in Vlada, toliko bo treba vsako leto iz državnega proračuna nameniti sredstev za posamezne naloge. Če bi bila ta sredstva namenjena razvojnim nalogam, nalogam, ki bi dvignile kvaliteto življenja v Ljubljani, kvaliteto življenja prebivalcem tega mesta, bi se celo mogoče bilo do neke mere s tem strinjati. Vendar, ker gre v glavnem za krpanje proračunske luknje, ki dosega skoraj 200 milijonov evrov v tem trenutku in ki je posledica zgrešenih prioritet gospoda Jankovića, se seveda s tem načinom ni mogoče strinjati. Poleg tega pa je v zakonu predvidena tudi določba, po kateri je gospod Janković izvzet iz sistema financiranja ostalih občin. Za ostale občine imamo določbo, ki smo jo sprejemali skupaj s proračunom, kjer je točno določena višina glavarine, tukaj se določa nekaj zraven. In edino za ta del vemo, da je ocena približno 15 milijonov evrov letno. Mi smo amandmaje predlagali predvsem zaradi tega, da bi sprožili razpravo o nesmiselnosti in o škodljivih posledicah tega zakona. Mislimo, da jih je nujno sprejeti zaradi tega, ker je ta zakon, tako kot je zastavljen, neprimeren in prinaša nemir med ostale mestne in ostale občine v Republiki Sloveniji. Zaradi tega bomo ta amandma, seveda, podprli in pričakujemo, da bo tudi Državni zbor podprl tega in ostale amandmaje. Hvala.
Hvala lepa. Ker je želja za razpravo [[...]]Spoštovani kolega Anderlič, pred vami je roko dvignilo že nekaj poslancev. Prosim za prijavo. Prijavil se je tudi minister za lokalno samoupravo. On ima lahko besedo, kadar želi. Prosim, gospod minister. Razpravljamo v zvezi z amandmajem.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Vlada Republike Slovenije je predlagala dopolnitve zakona, ki ga danes obravnavamo, potem ko je bila podana informacija o strokovni utemeljenosti morebitnega dodatnega financiranja glavnega mesta skozi Zakon o glavnem mestu Republike Slovenije. Ob tem je Vlada ugotovila, da Mestna občina Ljubljana nima, samo zaradi tega, ker je njeno območje glavno mesto države, posebnih pristojnosti. Njene pristojnosti so enake pristojnostim drugim mestnim občinam, je pa dejstvo, da je zaradi zahtev, določenih v Zakonu o glavnem mestu, pri izvajanju svojih nalog zavezana upoštevati interese države, predvsem pri zagotavljanju pogojev za delovanje državnih organov in organizacij ter predstavništev. Ljubljana ima zaradi svoje zgodovine, geografske lege, demografskega položaja, strukture gospodarstva in prebivalstva poseben družbeno-kulturni, upravni in ekonomski pomen. S tega vidika predstavlja gravitacijski center, v katerem je zaznana povečana frekvenca [[...]]
Cenjeni kolega, gospod minister. Torej, gremo k amandmaju, k 1. členu, k amandmaju Poslanske skupine SDS. Zdaj ni več priložnost za predstavljanje celote zakona. Prosim.
Torej, v odgovor na trditve, da je predlog zakona, kot tudi posamezni členi tega zakona v neskladju z ustavo, Zakonom o lokalni samoupravi in Zakonom o financiranju občine oziroma da zakon ne temelji na ustavi in veljavni zakonodaji, naj povem, da se je Vlada pri pripravi predloga zakona v celoti oprla na stališče Ustavnega sodišča Republike Slovenije, da so naloge glavnega mesta ter podlaga za financiranje teh nalog predmet Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije ter da vprašanje financiranja nalog glavnega mesta neposredno ne posega na področje financiranja in izvrševanja nalog lokalne samouprave. Povedan je tudi razlog, da amandmajem k posameznim členom predloga zakona, tudi k temu, o katerem zdaj razpravljamo, ki jih je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v celoti nasprotujemo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Bogdan Barovič, prosim.
Hvala lepa. V Slovenski nacionalni stranki smo že in še enkrat jasno povemo, da bomo podprli amandma k 1. členu, ki ga je vložila SDS, in da bomo podprli tudi vse amandmaje. Še enkrat, ljudem ni jasno, to pomeni, da ukinjamo ta zakon - in prav je tako! Prav je tako zato, ker bi ta zakon podprli, če bi se imenoval interventni zakon za rešitev mesta Ljubljane, ker to tudi je. Ker to tudi je! In ni lepo in ni fer od vseh tistih, ki smo ali pa bomo še kasneje slišali, kako nam ni za čast naše glavno mesto, kako ne skrbimo in nismo ponosni na naše lepo glavno mesto. Smo in to močno! Tako močno, da bi, če bi se ta zakon imenoval interventni zakon, da bi ga tudi podprli. Pod krinko skrbi za glavno mesto pa takšno zakon, gospe in gospodje, niti slučajno ni primeren. V 1. členu je kršeno, po mnenju Slovenske nacionalne stranke, eno od ustavnih določil o enakosti pred zakonom, ker na osnovi 1. člena ugotavljamo, da ena od občin, pustimo sedaj druge namere, ni enaka ostalim 209. Ni, ker ima posebne privilegije. In če jih bo imela, je to prav, samo v drugi vsebini in v drugi obliki, ne v takšni. 1. člen daje jasen napotek, da Mestna občina Ljubljana plačuje državi, da ima država lahko svoje organe v glavnem mestu, pod točko 2, če preberete 1. člen, je to popolnoma jasno. V Slovenski nacionalni stranki močno nasprotujemo seveda - aha, ne smem pod druge člene, se moram oglašati kasneje, predsednik. Torej skratka, Slovenska nacionalna stranka [[...]]
Prosim ja, razen če je člen povezan z drugim, v tem trenutku ni. Prosim [[...]]
Dobro, se bom oglasil kasneje. 1. člena ne podpiramo zato, ker po našem mnenju tudi krši ustavno določilo enakosti pred zakonom med vsemi občinami. In drugič, ker Mestna občina Ljubljana ne plačuje državi, da ima država lahko svoje organe v glavnem mestu, kar ji ta 1. člen daje, kar pa je tudi razvidno iz proračuna, kjer je jasno vidno, da država plačuje Mestni oblini Ljubljana.
Hvala lepa. Besedo ima Anton Kampuš, prosim.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani minister Gjerkeš, spoštovani strokovni sodelavci, kolegice in kolegi! Glavno mesto Slovenije se imenuje Ljubljana, ne pa Zoran Jankovič. Verjetno je to treba na glas povedati trikrat, da se bomo enkrat navadili, kako to je. Je pa res, da imajo vse države urejeno razmerje med državo in glavnim mestom, tako kot tudi prizna, se sedaj to ureja. Torej, to je urejanje razmerij, kaj glavno mesto opravlja za državo, torej potrebe glavnega mesta in obratno. Seveda ja glavno mesto tudi upravno središče, kar je verjetno iz teh dokumentov tudi razvidno. Moram pa priznati, da me zelo zelo motijo razprave v tem smislu, da je to pa sedaj vzeto ostalim občinam. Jasno je bilo rečeno, desetkrat, pa še mogoče večkrat, da ostale občine torej niso na nek način prikrajšane, da bi manj dobile in tako naprej. Jasno je bilo tudi rečeno, da gre za posebna sredstva, ki so namenjena za razvoj in bivanje tistih, ki prihajamo občasno v to mesto v Sloveniji, torej glavno mesto. Govorjenje o tem, da bi seveda bilo primerno vložiti 4 milijone evrov v Muro, se mi zdi nesmiselno, danes je Mura na pravi poti. V Muri je torej nastala nova firma, Mura in partnerji, ta Mura v tem trenutku je v prestrukturiranju, ta Mura v tem trenutku je tako daleč, da je začela zaposlovati delavce tiste, ki so ostali višek; in to je pomembno. Prosim vas lepo, pustite že enkrat Muro pri miru, da lepo dela in da se razvija tako, kot smo si vsi lahko samo želeli. V tem trenutku je to vse.
Hvala lepa. Besedo ima Miro Petek. Prosim.
Hvala za besedo. Seveda podpiram naš amandma k 1. členu, kajti izključitev mestne občine iz javnega razpisa je neprimerna, kar je ugotovila tudi Zakonodajno-pravna služba. Na ta način se v Sloveniji pridružujemo Libiji. Libija je izključila, suspendirala ustavo, ko je prišel na oblast gospod Gadafi, mi pa s tem zakonom suspendiramo enakost pred zakonom. Ostale občine enostavno niso v enakem položaju, kot pa bi po tem zakonu bila Mestna občina Ljubljana. Ljubljana v vseh teh razpravah nastopa kot nekakšna žrtev, koliko se mora Ljubljana žrtvovati za državo oziroma za svojo funkcijo kot glavnega mesta države. Zakaj pa se ne bi vprašali, ali pa je nujno, da je Ljubljana glavno mesto Slovenije. Brazilija ima glavno mesto Brazil, ni Rio de Janeiro ali San Paolo. V Avstraliji je glavno mesto Canberra, ni Sidney ali pa Melbourne. V Nemčiji je bilo dolgo časa Bonn, sedaj je spet Berlin, zakaj pa ne bi bil to Maribor, pa bi marsikateri problem rešili, selili bi Državni zbor v Maribor, ukinili bi Državni svet, selila bi mnoga ministrstva v Maribor in v Ljubljani bi se spraznile mnoge pisarne, mnogi prostori, ki bi jih naselile bolj produktivne službe, tuje banke, tuje zavarovalnice. Dajmo razmišljati v tej smeri, če je zaradi statusa glavnega mesta tako obremenjena in tako uboga. Hvala.
Hvala lepa. To je bila sicer podpora črtanju glavnega mesta ali črtanju amandmaja? Dobro. Janez Ribič ima besedo.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni. Spoštovani prisotni. V Slovenski ljudski stranki se zavedamo pomena Ljubljane kot glavnega mesta naše države in tudi Ljubljane kot evropske prestolnice, vendar bi bilo treba financiranje rešiti kompleksno in pregledno. To pa lahko dosežemo z regionalizacijo Slovenije in s sprejetjem celotne zakonodaje in ne samo s takimi spremembami zakonov, kot je zakon za glavno mesto, Pomurje in tako dalje. Te zadeve je treba urediti kompleksno za območje celotne države in sprejeti potrebno zakonodajo o regijah, v tej zakonodaji pa je treba urediti status glavnega mesta naše države. Podpiramo mesto Ljubljana in njene meščane in si želimo, da se zadeve uredijo, vendar zaradi naštetih problemov in netransparentnosti podpiramo predlagane amandmaje Slovenske demokratske stranke in zakona ne podpiramo. Dodeljevanje sredstev Mestni občini Ljubljana iz državnega proračuna brez javnega razpisa ne zagotavlja transparentnega poslovanja in sredstva, namenja za financiranje funkcij glavnega mesta, morajo biti tudi namensko porabljena. Bojimo se, da so predlagane spremembe zakona namenjen izpolnjevanju obljub vladne koalicije ali poplačilu podpore na zadnjih volitvah. Sredstva dodeljena iz državnega proračuna, pa bodo porabljena za projekte, od katerih bodo imeli koristi posamezniki, ne pa meščani in meščanke naše prestolnice. Ko bo na poslanskih klopeh predlog zakona, ki bo omogoča financiranje potreb glavnega mesta po projektih na osnovi javnega razpisa in bo izrecno pogojeval, da so dodeljena sredstva namenska, bomo takšne spremembe v Slovenski ljudski stranki z veseljem podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Anton Colarič.
Hvala lepa. Takoj povem, da amandmajev ne bom podprl. Pod drugo moram kolegom povedati, da Ljubljana ni samo Zoran Jankovič, to sem že večkrat povedal. Konec koncev je 505 let, odkar je Ljubljana dobila svojega prvega župana. 1504 je bil izvoljen prvi ljubljanski župan in jaz mislim, da je prav, da se včasih, ko govorite, tudi malo seznanite z zgodovino glavnega mesta. Mimogrede, tudi prva omemba mesta je bila že 1144, ko se je sicer v nemški različici govorilo Laibach, 1146 pa potem že o Luwigini. Skratka, Ljubljana ima veliko zgodovino in ni se začela z ero gospoda Zorana Jankovića. Upam, da se bo tudi po eri Zorana Jankovića Ljubljana razvijala tako, kot se je do sedaj. Glede amandmaja k 1. členu, ker govorimo predvsem o 1. členu, pa mislim, da se je upoštevalo pripombe Zakonodajno-pravne službe in da se sedaj zagotavlja tudi namenskost porabe sredstev, gospodarnost in transparentnost. Besedilo zakona bom podprl. Amandma, kot sem rekel, pa zavračam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa. Predloga amandmaja SDS-a ne bom podprl, ker ta predlog amandmaja vključno z ostalimi pomeni, da Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije ni več in da morda celo nekateri ne priznavajo, da glavno mesto Republike Slovenije sploh obstoja in katero je. Vsi tisti, ki pravite, da soglašate z glavnim mestom, da podpirate njegov razvoj, hkrati pa predlagate črtanje 1. člena in še ostalih treh, govorite neresnico. Dajte pred javnostjo povedati, nismo pripravljeni najti posebne rešitve, ki jih predlaga zakonodaja in Vlada za glavno mesto. Prav. To je mogoče, ampak potem je prav to zelo jasno povedati, ne pa govoriti, kako ste za rešitve, da pa te rešitve niso prave. Zato bi rad v zvezi s tem 1. členom in amandmajem SDS-a k 1. členu povedal naslednje - ne bo nič novega, samo tudi vi nič novega ne pripovedujete. Prvič, to je zakon o glavnem mestu, ne zakon o Jankoviću. Ta zakon o glavnem mestu je bil sprejet že, ko Janković ni bil župan. Ugotovili smo po petih letih uresničevanja zakona, da pač efektov ni dajal ali pa nikakršnih, in dejal, ker ni bilo sporazuma, ki ga je prej zakon predvideval med glavnim mestom in mestno upravo in Vlado, in teh rezultatov ni bilo, zato je bilo skupno ugotovljeno, da je dopolnitev potrebna. Na prejšnji seji smo ugotovili, da je dopolnitev potrebna in v prvi obravnavi zakon podprli. Pri tem je prav povedati, da zakon ne jemlje nikomur ničesar. Mi priznavamo in vemo in to ve tudi Vlada in to, če bo treba, verjamem, da bo tudi glasno sporočila, da so potrebne nadaljnje spremembe v sistemu financiranja lokalne samouprave vseh občin, morda posebej tudi mestnih občin kot, bi rekel, skupine ali pa tako imenovanih sedežnih občin, ki imajo več funkcij, kot ima vseh 210 oziroma kolikor jih je zdaj že, občin v Sloveniji. To ni nobenega dvoma in je dejstvo. Ne ugovarjamo temu, da bi zaradi predloga urejanja zakona o glavnem mestu smeli kakorkoli prizadeti druge občine. Ne, to je točno. Ne smejo biti prizadete in to se ves čas o tem tudi govori. Če pa se 1. člen črta, potem enostavno več materialne vsebine, vključno z 2. členom zakon nima. In kaj so bile bistvene pripombe, ki so bile v prvi obravnavi posebej v zvezi s 1. členom povedane? Bistvena pripomba je bila, da če gre za proračunsko financiranje posebnih nalog, potem morajo biti upoštevana proračunska načela tudi v tem primeru. To so predvsem namenskost, gospodarnost in transparentnost, program konkretne obveznosti enih in drugih, ki sofinancira ta program - se pravi države in mesta - obveznost izpolnjevanja nalog in tudi vračila sredstev, če program ni sploh izpolnjen ali ni v celoti izpolnjen. In ta načela, drage gospe in gospodje iz SDS-a, ki ste predlagatelji amandmaja, so zdaj v 1. členu, kakor je dopolnjen na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe in amandmajev, ki so bili na odboru sprejeti, v celoti upoštevani. Zahteva se vsa spoštovanja načel javnega financiranja in proračunskega financiranja, vključno z nadzorom in vrnitvijo sredstev, da ne govorim o posebnem poudarjanju načela namenskosti, gospodarnosti in transparentnosti. Bistvena pripomba, o kateri smo govorili v prvi obravnavi zakona, je upoštevana. In drugo. V razpravi ob 1. obravnavi zakona je bilo veliko govora o tem, da se uvaja nov sistem financiranja, ki bo omogočil zlorabe, ker ne predvideva več javnega razpisa. Mi smo že v prvi obravnavi opozarjali, da to ni res. Ampak z dopolnitvami drugega odstavka 1. člena se to jasno kaže. Ja, tudi za javno financiranje preko mestne občine in preko programov, ki se bodo skupno financirali s strani države in mestne občine, je v odnosu državni organ: mestna občina na eni strani in izvajalec na drugi strani potreben javni razpis, da bi se izbralo najboljšega ponudnika. To jasno piše in ne govoriti, da tega v zakonu ni. Piše in bo tako uveljavljeno. Res pa je, da piše in da je takšno tudi stališče Zakonodajno-pravne službe, da dogovor med dvema državnima organoma oziroma med Vlado kot državnim organom in mestno občino kot lokalno samoupravo ne predpostavlja najprej javnega razpisa, ker gre za specifične, posebne naloge, ki se bodo financirale v okviru Zakona o glavnem mestu. In ta glavni problem, na katerega ste opozarjali in mogoče ni bil v vsebini zakona dovolj jasno zapisan, je v 1. členu jasno zapisan in ugovori, ki so bili z vaše strani, so bili v stališčih ZPS-a in v amandmajih, ki jih je sprejel odbor, upoštevani. Zato še enkrat povem, če se sprejme vaš predlog, da se 1. člen črta, potem morate najti nove argumente, argumente ki ste jih doslej imeli, pravite, priznavamo glavno mesto, vemo, da so določene oblike financiranja potrebne, samo zahtevamo, da to ni financiranje Jankoviča, ampak glavnega mesta - sedaj so te naloge vendar jasne. Priznavamo, da glavno mesto ima specifične naloge, pa naj bo to Ljubljana ali pa kot je rekel gospod Petek, kakšno drugo mesto, če se bomo in ko se bomo tako odločili. Ta zakon velja za glavno mesto. Prosil bi, da se ta argumentacija, ki je sedaj res temeljito domišljena in vsebinsko sprejeta v amandmajih oziroma v besedilo, kakor se ga je sprejelo v matičnem delovnem telesu, upošteva in da se ve: vaši predlogi pomenijo, da Zakona o glavnem mestu, ki bi bil operativen in bi zagotavljal izvajanje posebnih nalog ni. Ker prelagate vse, kar je vsebina in meso v vsebini tega zakona in ohranjate samo prehodne in končne določbe, in vemo, kaj bi se zgodilo, če bi vaši predlogi bili sprejeti. Na tej ali naslednji seji bi imeli spet dolgo proceduro, v kateri bi lahko vsak v imenu poslanske skupine v petih minutah povedal, kar govori danes in na koncu bi ugotovili, da zakona ni in mora iti v novo proceduro. Zato menim, da je utemeljitev za vaš amandma nesprejemljiva in da naj se ne sprejme. Hvala.
Replika, gospod Černač. Niste bili omenjeni, se opravičujem gospod Černač, ne morem vam dati replike, niste bili omenjeni.
Proceduralno.
Proceduralno, prosim.
Spoštovani, predsednik. 70. člen Poslovnika pravi, vsak razpravljavec ima pravico do odgovora na razpravo drugega razpravljavca [[replika]] , če se ta razprava nanaša na njegovo razpravo, če meni, da je bila njegova razprava napačno razumljena ali napačno interpretirana. Spoštovani kolega Potrč je govoril o tem, da s sprejetjem amandmajev, ki smo jih predlagali, tega zakona ni več. To ne drži. Se pravi, da je bila ta razprava, o kateri sem jaz govoril, napačno razumljena in napačno interpretirana zaradi tega, ker bom pojasnil, zakaj. Mi Zakon o glavnem mestu imamo, povedal sem, od leta 2004 in mi ne spreminjamo - oziroma vi ne spreminjate - 1. člena tega zakona, ampak s 1. členom sprememb spreminjate 5. člen tega zakona. Gospod Potrč je govoril, da če sprejmemo amandma k 1. členu - mimogrede, mi ne govorimo o amandmaju, da se 1. člen črta, preberite si, spoštovani gospod Potrč, govorimo, da se drugi odstavek 1. člena črta. 1. člen se pa nanaša na 5. člen veljavnega zakona. Upam, da sem bil tokrat jasen, če ne, se bom, spoštovani predsednik, k besedi še enkrat oglasil. Skratka, tudi če se sprejmejo vsi amandmaji, ki jih predlaga Slovenska demokratska stranka, ostaja Zakon o glavnem mestu v vseh devetih oziroma desetih iz leta 2004 neokrnjen. Ne sprejme se samo tisto, kar predlaga Vlada in kar podpira, očitno, vladajoča koalicija 6.a in 6.b člen, ki mimo sistemskih okvirov, v nasprotju z veljavno zakonodajo, na neenakopraven način v odnosu na mestne in ostale občine ureja "unicum" sofinanciranja posameznih nalog na podlagi - ne razpisa, zelo jasno je to napisano v spremembah zakona - pogodbe. "Dodelijo se občini namenska sredstva na podlagi pogodbe o sofinanciranju, ki jo z županom sklene predstojnik neposrednega uporabnika proračuna, ki je predlagal, da se program uvrsti v načrt razvojnih programov državnega proračuna." Še prej se zgodi pismo o nameri, ki to namero opredeli. Vse, kar je bilo [[....]]
Kolega Černač, greste preko proceduralnega. Imeli boste priložnost ponovno se prijaviti k razpravi. Prosim [[...]]
[[...]]in zaradi tega sem čutil dolžnost, [[...]]
[[...]]zaključite.
[[...]]da to napako, v tem izvajanju pojasnim, ker sem menil, da bi razprava drugače tudi s strani naslednjih prijavljenih razpravljavcev šla v napačno smer. Torej, z amandmaji Slovenske demokratske stranke se zakona o glavnem mestu ne ukinja, ostaja vseh 10 členov tega zakona. Ukinja pa se nesistemski način financiranja, ki mu ni videti primere v primerjalni praksi evropskih držav. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Slovenski nacionalni stranki, in tudi jaz osebno, bomo seveda podprli amandma SDS-a. Dejstvo je, da se govori, da zakon ne velja za Jankovića. Velja za Jankovića in za Pahorja. To je v bistvu legalizacija nekega vmesnega dogovora in plačila, ki ga Janković že dolgo zahteva. Plačilo za to, da je podprl sedanjo vladajočo koalicijo na svoji zmagovalni poti. Dejstvo je, da morda res ni samo zakon gospoda Jankovića, ampak mogoče zakon liste gospoda Jankovića ali kaj podobnega. Dejstvo je, da je zakon pripravljen na ta način, da se bo lahko počelo z medsebojnim dogovorom med premierjem in županom, karkoli se bo hotelo. In to zdaj v teh treh letih sedanjega mandata in potem še v enem naslednjem mandatu, za katerega je gospod Janković prepričan, da ga bo dobil, pa tudi jaz mislim, da mu bo Ljubljana dala še en mandat. Kajti, preden se bodo ljudje "zbrihtali", kaj se je zgodilo, in preden bodo videli, da dosedanjih okrog 100 milijonov evrov dolga se bo povečalo na nekaj 100 milijonov evrov dolga, ne bodo ljudje pogruntali - potem šele, čez čas. Mislim, da gre dejansko za tak, skoraj bi lahko rekel kartelni dogovor med dvema partnerjema, ki hočeta obvladati glavno mesto. Te spremembe, ki jih vlaga Vlada oziroma koalicija, to niso spremembe na dobro. To so spremembe, ki pripeljejo do neenakosti z ostalimi občinami in ki dovoljujejo županu, da bo v dogovoru ob pijači ali jedači se zmenil, kaj mu bo država financirala in kako mu bo dala denar. Mislim, da se to sklada s tistim, pred kratkim pojasnjenim, bi rekel, o zadevi, ko je gospod Janković govoril o 700 hektarih zazidljivih površin v Ljubljani. Jasno, graditi je treba, ve se kdo bo gradil in kdo bo pobiral denarje. Nekateri pravijo, da je bila nova pot mestnega prometa narejena zato, da je sin gospoda Jankovića lažje prodal tiste hiše tam doli na Barju [[....]]
Cenjeni kolega Jelinčič [[...]]
Gospod predsednik, prosim ne prekinjajte me, govorim kar je bilo objavljeno v medijih. Če vi ne berete medijev, jaz jih berem. In imam pravico kot poslanec povedati svoje mnenje, navkljub temu da vaša koalicija - vi, gospod Rožle, pa prosim, bodite tiho! Imam pravico povedati, kar mislim. Torej, mi bomo z veseljem podprli [[...]]
Cenjeni kolega Jelinčič, jaz vas opozarjam, da [[...]]
[[...]]podprli ta amandma in [[...]]
[[...]]je nekorektno [[...]]
[[...]]in vse druge amandmaje, ki jih je vložila stranka SDS. Prepričani smo, da deluje Vlada na škodo ostalih slovenskih občin. In s tem zakonom deluje na škodo še toliko bolj. Upam, da se bodo župani drugih občin dvignili in rekli kaj v zvezi s tem. V Ljubljani je pač tako, kot je. Res je, zmagal je Janković s svojo listo, dobil je ogromno večino glasov - v redu. Spoštovati je treba mnenje in voljo volivcev, pa vendar iz tega ven ne smemo jemati bonitete za nekega privatnika, za neke osebne firme ali kaj podobnega. Že tako ali tako gre Vlada na roko gospodu Jankovići, ker mu bo odkupila grad na Kodeljevem za pet milijonov evrov. Tukaj ni problema, da bo gospa Širca izvzela iz svoje malhe denar in ga dala gospodu Jankoviću, ker ga pač potrebuje. On mora "zaflikati" tiste luknje tistih dolgov. Ampak, zakaj moramo mi uzakoniti to, da se bosta gospod Janković in premier, gospod Pahor, usedla, zmenila, kaj bo gospod Janković lahko delal, kako veliko bo lahko delal, v kakšnem obdobju bo lahko delal in naredil in koliko mu bo država dala zraven, če ne bo Vlada tako širokogrudna, da bo financirala kompleten projekt. Kajti, zanimivo je, zadnji del tega stavka piše, "da se določijo viri in pogoji financiranja ter uredijo druge medsebojne pravice in obveznosti". V tem stavku se skriva marsikaj. Se skriva to, da bo lahko Vlada dala ves denar, gospod Janković si bo pripel samo kolajno in prerezal trakec ob otvoritvi nekega objekta. Vse ostalo bo nosila Vlada, vključno z obveznostmi, kajti ponavadi pri gradbenih projektih v Sloveniji ne ostane drugega kot obveznosti, pravic pravzaprav ni, že zaradi padca teh cen in vsega skupaj. Mislim, da je nesmiselno na vrat na nos sprejemati tak zakon. Tak zakoni ni v korist glavnega mesta. To ni zakon za glavno mesto. To je zakon za določene osebe, za določeno politično koalicijo in za določene politične opcije. To je slabo. Ne bom govoril, kako je to nedemokratično, seveda da je, ampak demokracija je ta, da večina prevlada nad manjšino. V redu, tudi to sprejmemo. Če vzamemo primerjavo z Evropo, primerjave ni, kajti v Evropi takšnega zakona ni, da bi se lahko premier in župan glavnega mesta sama dogovarjala. Res je, da vlade financirajo, vendar financirajo same v glavnih mestih, nikakor pa ne na ta način, da bo Vlada prepuščala županu, kaj bo delal in potem nosila stroške vseh njegovih projektov. Tega v Evropi res ni. Zato bomo amandmaje podprli, bomo pa glasovali proti zakonu.
Hvala lepa. Cenjeni kolega Jelinčič, želim opozoriti vas in seveda vse ostale poslanke in poslance, da ko omenjate osebe, ki jih ni v dvorani in jih obtožujete, se morate zavedati, da se oni ne morejo braniti, da nimajo pravice do besede in da se morate pri tem dejansko omejiti v svojih izjavah, tako kot veleva neki bonton in etika medsebojnega komuniciranja. Proceduralno, Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Želim ponovno opozoriti, da v tem cenjenem Državnem zboru je ponovno prišlo do žalitev, ponovno je prišlo do tega, da gospod, ki se sicer imenuje Plemeniti, v svojem govoru ne izraža prav tako plemenitih besedi in mislim, da je Zares v imenu naše poslanske skupine tega dovolj. Priimki članov naše poslanske skupine se neprestano spreminjajo na način, ki mislim, da je nespodoben, ki žali ljudi in mislim, da takega govora si v Državnem zboru enostavno ne moremo več dovoliti. Gospod predsednik, mislim, da to, da vi vsake toliko časa opozoriti, ni dovolj. Jaz zahtevam sankcije. Jelinčič to ima vedno na jeziku, jaz nisem o tem govorila, ker poslovnik ima določene sankcije. Ker se to neprestano ponavlja, mislim, da je treba narediti. Tu smo zato, da dajemo nek zgled tudi drugim v družbi in če nismo sposobni niti toliko spoštovanja drug do drugega, da bi spoštovali imena in priimke svojih kolegov, potem mislim, da res nismo za zgled. Upam, da ne bodo ljudje jemali zgleda pri nas za medsebojne odnose in za medsebojno spoštovanje. Mislim, da se to mora enkrat končati, ker to je tisto najbolj primitivno, kar lahko kdo komu naredi kot žalitev, da se norčuje iz priimkov. In to neprestano ponavljanje - vem, kakšen namen ima, prav gotovo ne plemenitega.
Hvala lepa. Proceduralno, gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa. Gospod predsednik, jaz pa protestiram proti vaši izjavi, da omenjam ljudi, ki niso tu prisotni. Gospoda Jankoviča seveda ni tukaj, pa vendar je župan. Gospoda Pahorja ni tukaj, pa vendar je predsednik Vlade. Kako naj govorim?!
Kolega Jelinčič, to ni proceduralno vprašanje [[...]]
Nekdo z Vlade, nekdo iz mesta ali kaj podobnega? Mislim, da gospod [[...]]
Vas opozarjam prvič [[...]]
Ali smem povedati do konca, gospod predsednik?
Opozarjam vas prvič, to ni proceduralno vprašanje, proceduralni predlog [[...]]
Proceduralni predlog je, da kaznujete samega sebe zaradi tega, ker ne dovolite, da bi poslanec izražal svoje mnenje.
Iz magnetograma seje bom ugotovil, kako je bil poslanec poimenovan. Če bo poimenovanje šlo v smer žalitve, bom izrekel opomin. Hvala lepa. Besedo ima Anton Anderlič.
K tej polemiki bi pravzaprav rad rekel tole uvodoma. Ni prav, gospod predsednik, da rečete: "Vsi poslanci, ki uporabljate...". Je nekaj poslancev ali pa velika večina, ki ne gredo pod ta nivo. In to, da smo kar vsi enaki, ni prav. In vse opozarjate. Opozarjajte in sankcionirajte tiste, če hočete - mene to ne zanima -, ki gredo iz tira, kot se reče temu. Ampak, to boste že znali, namreč, tako ravnati, če ne, vam bodo pomagali. Danes imamo tako rekoč ponovno razpravo, ki smo jo opravili v prvem branju. Mislim, da ni prav, tudi najbrž ni prav zastavljena razprava, kajti v prvem branju je bil zakon podprt kot primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. To, ali kdo ni zadovoljen ali ni prišel s svojim stališčem do take veljave, da bi prepričal večino, da bi že v prvem branju zakon zavrnili kot neprimerno podlago, to ne more biti potem razlog, da se vse člene, razen k naslovu in tistem členu, ki naj bi govoril o dnevu veljavnosti zakona - preprosto črta. To je nek novum, neka manira, ki se je uvedla predvsem na tej seji. Če bi pogledali včeraj, predvčerajšnjim in še, bi lahko ugotovili, da se je včeraj za dva zakona preprosto vse člene črtalo. Ali zmanjkuje idej, ali zmanjkuje neke volje, da bi se poglobili v to, kaj pravzaprav tu delamo, to je drugo vprašanje. Res je, približuje se konec leta in je treba verjetno na čim lažji način te stvari delati. Zakonu, h kateremu so vloženi amandmaji - tukaj je jasno, da je treba govoriti o vseh, ker bi lahko bil praktično samo en amandma: od 1. do 4. člena se členi črtajo. Ampak, kako pravzaprav razpravljati o tem amandmaju? Preprosto, da se ga ne sprejme, ker gre proti sklepu zbora, da je zakon primerna podlaga in da ga bomo v končni fazi takega ali dopolnjenega, spremenjenega sprejeli, ne pa, da bomo naredili prazen zakon. Tako govoriti o vseh stvareh, ki so bile tukaj že povedane, je škoda. Zakon se spreminja zato, ker je bil tisti prvi brezzobi, ker je bil tak, kakršen je bil. No, če bi želela prejšnja vlada ga udejanjati, bi ga verjetno v določenih segmentih kljub vsemu lahko, ampak ni bilo volje. Še več, spremenil se je tudi Zakon o financiranju občin, ki je dodatno vzel denar iz tega skupnega, če hočete, žaklja. Ampak ne na način, da bi se to odrazilo skozi argumentirano razpravo, z dokazovanjem, zakaj je pravzaprav je tisti zakon o financiranju občin bil nepošten do glavnega mesta in še nekaterih drugih in jim je zato nekaj vzel. In tudi danes ni res in je treba povedati, ker je bilo velikokrat rečeno, da gre to na račun vseh in se drugim jemlje. Neposredno se nobeni občini, majhni, veliki, mestni in drugi, ne jemlje. Gotovo ne, gospod Jerovšek, vi to veste. Samo gotovo boste spet videli, kakšno zaroto in tukaj ni [[...]]Danes zjutraj sem se že srečal na nekem odboru, da je spet nekaj zadaj, tako da je samo odvisno, ali ste v formi in če boste še zabavni zraven ali ne. To je vprašanje te distinkcije pri teh razpravah. Včasih prav uživam, včasih prav uživam. Vmes - on, poglejte gospod Tanko, on vpada v besedo, se smeje, se "kibica" med mojo razpravo [[...]]
Gospod Anderlič, ostanite v okviru amandmaja!
Ja, saj vem. Ja, kaj pa drugega delam? Utemeljujem, zakaj tega amandmaja ni mogoče sprejeti. Ta amandma in te razprave, ki so bile danes, govorijo približno tako, v stari slovenski maniri: nič hudega, če meni ena krava crkne, bog daj, da sosedu tri. Približno tako je to, čeprav nam nič ne jemlje, ampak oni ne smejo dobiti, pa tudi če gre posredno ali direktno za moje glavno mesto, za glavno mesto vseh in za institucije znotraj tega glavnega mesta. Pri potrebah, ki jih ima vsako glavno mesto, nastajajo tudi določeni problemi, določeni stroški, določene dodatne potrebe. Seveda so tudi prednosti, so tudi koristi od tistih ljudi, ki živijo tam, ki delajo biznise, ki delajo, ne vem kaj v glavnem mestu. To je jasno. In tudi bilo bi iluzorno pričakovati, da lahko izenačimo vse občine od Osilnice, Hodoša do Tolmina, Ljubljane in tako naprej v Sloveniji, ker to nikoli ne bo, ker so drugačni pogoji. Nekateri pravijo, da so tiste občine, o katerih sem govoril, in mnoge druge, bolj uspešne, boljše, ampak ne morejo biti glavno mesto in tudi ni razloga, da bi bile. Zato se razprava lahko tako ali drugače spremeni, ker se skoraj vsaka druga zadeva spremeni v razpravo o posamezniki, o, če hočete, ljubljanskem županu, o, ne vem, katerih drugih stvareh. Lahko se spremeni, ampak na koncu cilja večine, ki ga je izrazila v prvem branju, da želi s tem zakonom nekatere stvari v obstoječem zakonu spremeniti, dopolniti in narediti ta zakon zakon za Ljubljano in za vse državljane in državljanke Republike Slovenije in za tiste, ki v glavno mesto prihajajo od drugod, prijazno, tako, ki bo s svojimi potenciali lahko normalno gospodarilo in tako naprej. Zato verjamem, da ne boste uspeli s tem, da boste vse člene črtali, in s tem tudi tisto, kar je bilo narejeno v prvem branju, pet, šest, sedem ur smo se tukaj prepričevali, pojasnjevali in na koncu, verjamem, da so prevladali argumenti, da nadaljujemo z zakonom, ne pa sila. Če bi lahko pogledali, bi videli, da je bila razprava kot glasovanje iz različnih skupin različna in da ni bilo monolita, sedaj pa tisti predvolilni trojček podpira ta zakon, ostali nasprotujejo, ker je to neko poplačilo in tako naprej. Ta razprava v prvem branju ni bila taka in je potrdila, da je prav, da gremo z zakonom naprej. Zato jaz tega amandmaja ne bom podprl.
Hvala lepa. Gospod Černač, jaz ocenjujem, kdaj vam bom dal repliko. Lahko se boste prijavili na razpravo, tudi proceduralno. Prosim prijavo za razpravo. Proceduralno, gospod Černač.
Spoštovani gospod predsednik. Še enkrat vam bom prebral prvi stavek 70. člena Poslovnika Državnega zbora, ki pravi: "Vsak razpravljavec ima pravico do odgovora na razpravo drugega razpravljavca [[replika]] , v kolikor se ta razprava nanaša na njegovo razpravo, če meni, da je bila njegova razprava napačno razumljena ali napačno interpretirana." Popolnoma identična razprava se je zgodila v primeru gospoda Anderliča kot v primeru gospoda Potrča, kjer je bilo ponovno povedano in očitno sem bil jaz v svojem izvajanju napačno razumljen, da se s sprejetjem amandmajev črta celoten zakon, da mesa več ni, kot je povedal gospod Anderlič. Pravi, razen naslova in dneva veljavnosti zakona se vse črta; kar, prvič, ni res, ker v prvem amandmaju predlagamo samo črtanje enega odstavka, to je drugega odstavka 1. člena, ki v bistvu črta šesti odstavek 5. člena veljavnega zakona, in ostaja spremenjen drugi odstavek 5. člena veljavnega zakona. Drugič. Tudi če so sprejeti vsi amandmaji,ostaja Zakon o glavnem mestu Republike Slovenije v celoti v veljavi v vseh desetih členih. Mimogrede, že sedanji zakon v drugem odstavku 5. člena določa, da predsednik Vlade in župan podpišeta dogovor, ki ima pravno naravo pisma o nameri, s katerim se ocenijo tudi finančne posledice izvajanja nalog, ki so pomembne tako za državo kot za mesto. Čemu torej sprejemate zakon, ki spreminja samo ta odstavek 5. člena - ne bistveno, ostaja približno identičen, kot je zapisan v veljavnem zakonu - in dodaja 6a. in 6b. člen, kjer pa mimo vseh veljavnih kriterijev določa financiranja nalog, ki naj bi bile tega posebnega pomena, pa vemo, da to niso. Zaradi tega sem jaz uvodoma to spremembo poimenoval zakon o poplačilu predvolilnih uslug gospodu Jankoviču s strani levega trojčka, in to iz davkoplačevalskega denarja. Zaradi tega bi prosil, da razpravljavci upoštevate to, kar piše v zakonu, kar piše v predlaganih amandmajih, in da venomer ne ponavljate ponovno tega, kar ne drži, ker imate gradivo na mizi, v računalniku in si lahko v vsakem trenutku preberete, da to, kar razlagate, ni res. Zakon o glavnem mestu Republike Slovenije je bil sprejet leta 2004. Na primerjalno praven način, gledano z drugimi državami Evropske unije, ureja razmerje med glavnim mestom in državo. Povedal bom še enkrat: tudi v splošni razpravi smo v Slovenski demokratski stranki povedali, da mi nimamo problema nadgraditi teh rešitev, vendar v skladu z ostalo sistemsko zakonodajo, da pa s temi amandmaji ukinjamo zakon o glavnem mestu, to pa seveda ne drži. S temi amandmaji se popravlja 5. člen veljavnega zakona [[...]]
Gospod Černač, zlorabljate pravico proceduralnega predloga [[...]]
[[...]]Hvala lepa.
Zato prosim, da takoj zaključite. Besedo ima Jože Tanko.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Najprej protestiram proti načinu vodenja današnje seje. Ta del, o katerem sedaj govorimo, se pravi, kolega Černač, urejata 69. in 70. člen Poslovnika Državnega zbora; eden proceduralni predlog, drugi repliko. V poslovniku piše, da mora v enem ali drugem primeru dobiti besedo takoj, ko jo zahteva. Mislim, da si predsednik Državnega zbora besedice "takoj" ne more razlagati tako, kot ste jo vi razložili, da se boste vi odločili, kdaj jo boste dali. "Takoj" pomeni takoj. Prosim, da natančno preberete Poslovnik Državnega zbora, vsaj takrat, ko ga vodite, in da ga tudi uporabljate tako, kot je napisano, ne po [[...]]
Gospod Tanko, to ni predmet razprave o amandmaju k 1. členu zakona o glavnem mestu. Prosim, da greste na vsebino in da ne poučujete ljudi o poslovniku v tem zboru.
Vendar bi rad, da ta razprava teče na način, kot je v Poslovniku zapisano, in da lahko o tem tudi konkretno razpravljamo.
Potem prosim, da razpravljate o amandmaju.
Spoštovani, glede na to, da je bilo večkrat povedano, da je bil zakon o glavnem mestu sprejet leta 2004, se pravi, da ga je najbrž sprejela prejšnja koalicija gospoda Ropa, kjer ste tudi vi bili - vsi tisti, ki ste sedaj v koaliciji - takrat koalicija, ste najbrž vedeli, kaj ste zapisali v zakon. Očitati prejšnji vladi, da zakona ni izvajala, je milo rečeno nehigiensko. Kajti, vi ste vlada že eno leto in očitno tega zakona, ki ste ga sami sprejeli, tudi ne izvajate na način, kot je zapisano v besedilu, sicer se ne bi soočili v Državnem zboru s popravki tako pri proračunu Republike Slovenije, ki so bili popolnoma nesistemski in niso sodili v proračun, niti ne s popravki tega zakona, ki ga sedaj predlagate in so tudi nesistemski. Mimogrede, rešitev, ki jo predlagate v drugem odstavku 1. člena, to se pravi, to je novi šesti odstavek, ki ga dodajate, je taka, da suspendira zakon o izvrševanju proračuna, ZIPRO, ki smo ga sprejeli prejšnji mesec, ko smo obravnavali proračun. To je suspenz zakona o izvrševanju proračuna, ker za mesto Ljubljana ureja posebne privilegije in posebne načine dostopa do javnih sredstev iz državnega proračuna. Sedaj pa sprašujem gospoda ministra, ki je tukaj, ali mi lahko, tako kot je zapisano v šestem odstavku 1. člena, naštejete še dva primera, ko taka določba obstaja in ko lahko proračun Republike Slovenije izvajamo na tak način. Prosim za dva konkretna primera. Ko boste odgovorili, bom razpravo nadaljeval. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dam besedo gospodu Rožeju, sem prejel magnetogram ugovora Zmaga Jelinčiča Plemenitega. On je med drugim, citiram, izjavil: "Vi, gospod Rožle, pa, prosim, bodite tiho". V skladu s 76. členom Poslovnika Državnega zbora gospodu Zmagu Jelinčiču Plemenitemu izrekam opomin. Besedo ima Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Se bom potrudil, da bom pravilno razumel ta amandma, da ne bodo potrebni ponovni popravki navedbe. Kot jaz berem amandma, ki bi črtal drugi odstavek 1. člena oziroma novi šesti odstavek 5. člena prejšnjega zakona, določa način, na katerega bi se izvajale določbe tega zakona o glavnem mestu, za katerega - upam da, vsaj naivno verjamem in sklepam po razpravah prejšnjih razpravljavcev - vsi verjamejo, da ima neke posebne potrebe in naloge in si zato zasluži tudi kakšno posebno pozornost. Prepričan sem, da mestna občina Ljubljana še zdaleč ni edina občina, ki se bo financirala na ta način, bo pa edina občina, ki se bo na ta način financirala z zakonsko osnovo. Vsak, ki je tukaj župan ali pa je bil kdaj, pa tudi če ni, če je podžupan ali kaj podobnega, si mora priznati, da je zagotovo že kdaj v svoji politični karieri stopil do kakšnega ministra, ga neformalno nagovoril in se včasih tudi dogovoril za kakšno stvar in ta stvar je prišla v proračun in ta star je prišla v NRP-je, itn. - in ta stvar se je izvajala. In teh sredstev, ki se na ta način že porabljajo, je v proračunu Republike Slovenije vsako leto "o ho ho". To je bilo tudi nekaj na kar smo opozarjali v Poslanski skupini Zares ob sprejetju proračuna in ZIPR-a, da skratka je treba izčistiti NRP-je takih in podobnih kupčij, ki so nastale pod mizo in za katere zakonske osnove ni. Mesto Ljubljana ne samo, da ima moralni razlog, zato s tem zakonom bo dobila tudi zakonsko osnovo za take stvari. Mislim, da bi vse te kritike o nenamenskosti bile še razumljive, če bi to bil resnično prvi takšen primer, temu pa po mojem trdnem prepričanju še zdaleč ni tako. Mogoče je pa ljubosumje z zakonsko osnovo, za tako delovanje tisto, ki vodi predlagatelje v ta amandma. Ampak, kot rečeno, mesto Ljubljana ima razloge, zaradi katerih si zasluži posebno obravnavo, ker je pač glavno mesto naše države, ker je že stoletja glavno mesto dežele Kranjske, ker je dežela Kranjska osrednja slovenska dežela, vedno bila in so pač stvari pripeljale do sem, kjer so. Toliko o tem amandmaju. Pri ostalih se pa ponovno oglasim. Hvala. Seveda ga ne morem podpreti.
Hvala lepa. Postopkovno, gospod Tanko.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, prej ob zaključku razprave sem zelo jasno povprašal, če mi minister lahko našteje še dva primera, ko se na ta nak način izvenproračunsko financirajo posamezni projekti, recimo, če je še kakšna občina v Republiki Sloveniji, za katero velja ta določba, če je še kakšen drug primer v Republiki Sloveniji, ko velja taka določba na drugem področju. In sem lepo prosil: dva dodatna primera še. To je izjema, odstop od pravila, tega do zdaj ni bilo v nobenem zakonu. 9 ali 10 let sem tukaj, v nobenem zakonu ni bilo te izjeme na tak način narejene, pa me zanima, če obstaja še kakšna izjema, ki je sicer najbrž ne poznamo. Prosil bi za takojšen odgovor, ker od tega je potem tudi odvisno nadaljevanje razprave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister se bo pač javil takrat, kadar bo želel in ocenil, da je to potrebno. Vprašanje je slišal in bo odgovoril, če bo ocenil, da je to potrebno. Proceduralno, naprej. Zmago Jelinčič Plemeniti, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vi ste meni izrekli opomin. 77. člen Poslovnika Državnega zbora, uradno prečiščeno besedilo, pa piše takole: "Opomin se lahko izreče poslancu ali drugemu udeležencu na seji, če govori, čeprav mu predsedujoči ni dal besede, če sega sogovorniku v besedo, če govori o vprašanju, ki ni na dnevnem redu ali če na kakšen drug način krši red na seji in določbe tega poslovnika." Zdaj bi vas jaz prosil, da mi pojasnite, v skladu s čim ste mi tukaj izrekli opomin, kajti ničesar od tistega, o čemer ste vi govorili, ni v Poslovniku Državnega zbora. Morda imate kakšne osnutke, pa v osnutkih imate to že notri, ampak zaenkrat tega v Poslovniku Državnega zbora ni. Prosim za pojasnilo.
Seveda, gospod Jelinčič Plemeniti: če na kak drug način krši red na seji določbe tega Poslovnika. Kršenje reda na seji pa je, če se omalovaževalno, poniževalno govori o svojih kolegih poslankah in poslancih. To je definitivno stvar, ki je čez poslovnik, je celo vprašanje neke normalne medčloveške etike. Proceduralno je imel gospod Jožef Jerovšek. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Prej me niste takoj videli. Glejte, vi ste izrekli opomin kolegu Jelinčiču. Jaz ne [[...]]
Torej, ne morete o tem razpravljati [[...]]
Ne, ne [[...]]
[[...]]imate proceduralni predlog [[...]]
Proceduralni [[...]]
[[...]]prosim.
[[...]]predlog bo [[...]]
Proceduralni predlog mi dajte, prosim.
[[...]], ampak [[...]]
Če ne, vam bom moral seveda, saj veste [[...]]
[[...]]bodite korektni [[...]]
[[...]]vzeti besedo.
[[...]]bodite korektni. Jaz sem sicer pristaš tega, da je besedna igra v parlamentu dovoljena in nimam tako restriktivnih kriterijev. Vendar, če ste izrekli opomin kolegu Jelinčiču, potem ga morate tudi kolegu Anderliču, ki je mene žalil in omalovaževalno govoril, brez da sem karkoli izzval, tudi medklica nisem imel. Res je, da me ji ob njegovi argumentaciji šlo na smeh - ampak, ali to ni več dovoljeno?! In potem je začel celo plejado diskreditacij in omalovaževalnega govorjenja na moj račun. Morate biti enaki, dosledni, načelo enakosti morate spoštovati. Če ste uvedli takšne kriterije, potem bodite dosledni. Toliko! In mislim, da morate biti [[...]]
Proceduralni predlog! Ga niste dali. S tem ste zlorabili to institucijo. Gospod Jerovšek, jaz zelo pozorno spremljam in verjemite mi, da če bi šel gospod Anderlič preko tega, kar je rekel, bi absolutno odreagiral. Prosim, gospod Jelinčič, proceduralno.
Hvala lepa, gospod predsednik. Neustrezne besede niso opredeljene v tem poslovniku kot kakršnakoli kršitev, tudi ne, da je kršitev reda v tej častitljivi ustanovi. In glede na to, da tukaj nam jemljete besede in ne dovolite razprave, kot jo poznajo evropski parlamenti - morda bi si bilo dobro ogledati kakšen evropski parlament, kako tam razpravljajo, mogoče kakšnih naših bližnjih držav - izgleda, da vam je do tega, da gredo res ljudje na cesto in da želite, da gredo ljudje spomladi na cesto. Zato pa, gospod predsednik, predlagam, da vzemimo 15 minut odmora, se dobimo na sestanku kolegija predsednikov parlamentarnih poslanskih skupin in se o tej zadevi pogovorimo.
Hvala lepa. Predloga ne bom sprejel zato, ker ni nobenega razloga za to, da bi prekinili sejo in imeli sejo Kolegija predsednika Državnega zbora. Še enkrat opozorim, da je najmanj, kar se pričakuje od poslank in poslancev, da se spoštljivo obnašajo drug do drugega. To je pač verjetno problem tega parlamenta in se ga je treba lotiti in odkrito s temi stvarmi tudi opraviti in paziti na to, da imajo ljudje med seboj lahko tudi različna stališča, je prav, da jih imajo, vendar jih morajo izražati na spoštljiv način do drugih. Gospod Jelinčič, proceduralno? Prosim. Proceduralno, gospod Tanko.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Poslanec ima takrat, kadar želi komu replicirati ali govoriti o uporabi poslovnika, na voljo 3 minute - piše v poslovniku - dobi besedo takoj in ima 3 minute. Ugotavljam, da takrat, ko kdo iz naše poslanske skupine želi repliko in jo dobi ali želi govoriti o uporabi poslovnika mu ne daste, kot prej Jerovšku, niti 10 sekund da bi ustrezno pojasnil, ne 3 minut! Predsedujoči pač mora imeti toliko potrpežljivosti, da zdrži 3 minute, in se potem, ko je ta argumentacija narejena, opredeli do tega predloga, ki je bil povedan. Predsednik, to od vas pričakujemo! Zato ste tudi predsednik Državnega zbora, da boste poslovnik upoštevali. Drugo kar je, bi pa rad odgovor Vlade Republike Slovenije na postavljena vprašanja. Takoj bi ga rad, zato ker potem naprej se nameravam ponovno k razpravi, vendar rabim za takšno razpravo tudi podlago. Vlada je zamudila na začetku seje, ni predstavila predloga zakona, to se pravi, je šlo 5 minut, zdaj ima minister na razpolago 15 minut in se pravzaprav niti ne vključuje v razpravo, tudi takrat ne, ko je neposredno izzvan. Jaz pričakujem od Vlade Republike Slovenije, da bo s poslanci, ki sodelujemo pri razpravi o tako pomembni temi, kot je urejanje razmerij z glavnim mesto, aktivno sodelovala in odgovarjala na postavljena vprašanja - zato imamo razpravo v Državnem zboru. In želim odgovor ali pa zelo jasen odgovor, da tega odgovora ne bo, ker ga ni mogoče dati. Tudi to sprejmem, samo rad bi odgovor ministra, predstavnika Vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zmago Jelinčič Plemeniti, proceduralni oziroma postopkovni predlog.
Hvala lepa, gospod predsednik. Prosim, da izvršite tisto, kar bi morali izvršiti v skladu s 75. členom tretjim odstavkom tega poslovnika, ki pravi: "Predsedujoči skrbi, da govornika nihče ne moti med govorom. Govorniku lahko seže v besedo le predsedujoči, da ga opomni na red." Namreč, vi ste opomnili mene, niste pa opomnili tistega, ki mi je skakal v besedo. Glede raznih načinov izražanj priimkov, pa bi vas vprašal, kaj pa če bi kdo, recimo, tukaj v Državnem zboru jecljal, pa bi potem tisti, [[...]]
Gospod Jelinčič [[....]]
[[...]]o katerem govori, bi ga potem [[...]]
Ponovno [[...]]
[[...]]rekel, da se [[...]]
[[...]]vas opominjam [[...]]
[[...]]norca dela. Bi vi tudi določili [[...]]
Ponovno vas opominjam [[...]]
[[...]]da je to norčevanje ali kaj?!
[[...]]in vam bom vzel besedo.
[[...]]Ali pa, recimo, nosljal, da bi tako [[...]] [[Noslja.]] [[...]]"malo tako govoril" ali pa "sss" [[...]]
Hvala lepa, gospod Jelinčič. Hvala. Mislim, da ste šli predaleč. Daleč predaleč! Besedo ima Miran Potrč. Nadaljujemo razpravo.
Hvala lepa. Poskušal se bom vrniti k vsebini 1. člena in amandmaja k 1. členu in pred tem povem samo to, da mi je žal, da Državni zbor praviloma ne more razpravljati o vsebini, ampak se medsebojno obtožuje in mislim, da je to slabo za naš ugled. Vsak zase naj o tem razmisli. Kar zadeva vsebine predloga amandmaja, bi rad, kot se pogosto tudi s strani Poslanske skupine SDS reče, stvari poenostavil. In poenostavljeno: predlogi, ki jih daje SDS v zvezi s 1. in ostalimi členi, pomenijo, da bo ostal v veljavi star zakon, s staro vsebino, za katerega smo v prvi obravnavi skupno s kar dostojno večino ugotovili, da ni primeren in da problemov glavnega mesta ne rešuje. In ker razpravljamo danes o spremembah in dopolnitvah Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije, bo to pomenilo, da z vašimi amandmaji, gospodje iz SDS, izničujete vsebino tega zakona, o katerem danes razpravljamo, to je Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o glavnem mestu in želite ohraniti stari zakon, ki vsebinsko problemov ni reševal. Mislim, da je to jasno, in to je vse, kar sem želel v svoji prvi razpravi poudariti. Mogoče je o tem govoriti, jaz bi samo rad, da ste tudi vi iskreni in poveste, da je to želja, ker prvi zakon je imel načelni dogovor in iz tistih načelnih dogovorov ni bilo nič. Zato je drug zakon, o katerem danes razpravljamo, predvidel, da načelni dogovor za investicijska vlaganja velja še vedno, če do njega pride, kar zadeva pa tekoče financiranje nekaterih nalog, kar se je pokazalo v študiji, ki jo je pripravilo Ministrstvo za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in ki jo vsi imamo, da je obseg sredstev Ljubljane za nekatere namene tekoče in redno za kar nekaj odstotkov višji, kot je povprečje v Sloveniji, zaradi nalog in funkcij, ki jih ima Ljubljana, povezano z nalogami in funkcijami glavnega mesta. In še enkrat povem, ni res - vsaj po mojem trdnem prepričanju -, da bi se s tem delali kakšni posebni privilegiji. Ni res, da je to unikatna ureditev, ker je bila ob vložitvi zakona navedenih vrsta primerov, kako imajo tudi druge države posebej urejen status pravice glavnega mesta, in čas bi bil, da to uredimo tudi mi. Zato razprava o tem in o naslednjih amandmajih, tako kot ste jih vložili, gospodje iz SDS, pač pomeni, da če bi bili - jaz pa upam, da ne bodo - vaši amandmaji sprejeti, bi imeli zakon, ki smo ga sprejeli pred petimi leti, ki pa vsebinsko ni dal tistih pričakovanih rezultatov. Naj rečem še to, danes govoriti, katera vlada ga je sprejela, je nesmiselno. Ja, bili smo v koaliciji. Lahko povem, ker sem bil z gospodom Anderličem pa še kom eden od predlagateljev tega zakona, da smo imeli tudi v naši takratni koaliciji veliko razprav, kakšna naj bo vsebina, da bo zakon sploh sprejet. In da smo imeli v prvih osnutkih mnogo več vsebine in "mesa" tega zakona, pa tudi takratna, da rečem, "naša vladajoča koalicija" pač tega ni bila pripravljena - takratni predsednik vlade, finančni minister in podobno. Ampak potem se je sprejel nek zakon, ki je začetke možnega urejanja posebnega položaja Ljubljane predvidel. Danes, po petih letih tega zakona, pa skupaj ugotavljamo, da je predvidel premalo in da bi bil čas, da se neke funkcije, ki jih za vse nas, ne samo za Ljubljančane, opravlja, uredijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Milenko Ziherl.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Sam bom amandma podprl, se pa sprašujem, zakaj se s tem zakonom naenkrat tako mudi. Ljubljana je prestolnica že 500 let, kot je bilo danes rečeno, pa vendar kar naenkrat taka naglica. Sklepam, da gre za poračun iz leta 2008 - torej, dolgove je treba plačati. Seveda se bo po tem zakonu, ki omogoča izvenproračunsko financiranje, pokazal privilegiran položaj Ljubljane in hendikepirane ostale občine. Če ne občine, bo pa nekdo drug, denar bo od nekje treba vzeti. Že na tem mestu povem, da je Ljubljana, prvič, zaradi pomanjkanja in zaradi preložitve projektov, kolikor vemo, še nobeno leto proračuna ni porabila, proračun, pri čemer imam v mislih še prejšnjo valuto, 60 milijard tolarjev je skoraj dvakratni proračun Ministrstva za kulturo, itd. Ljubljana niti ne zna zaslužiti denarja, to bom kasneje navedel. Ima pa Ljubljana poseben položaj - pa v zadnjem mesecu slišimo s strani Evropske unije, in sicer od 10-ih prehodov za pešce so skrajno nevarni trije v Ljubljani. Se pravi, sedem jih je še nekje drugje. V Uniji je 20 državi, ki nimajo niti enega takega nevarnega prehoda - 20 prestolnic. Poleg tega je Ljubljana najbolj potratno energetsko mesto. Očitno še nismo prišli do te lekcije, da bi obnovili fasade, da pojačamo izolacijo in se pričnemo energetsko pametno vesti. Ljubljana ima skrajno neurejeno prometno situacijo, sedaj že 99-ič že popravljajo skoraj novozgrajeni predor v Šiški in zato Gorenjci od Medvod pa do tega službenega mesta 2 uri zapravimo vsak dan. Tudi se vsak dan v koloni umikamo reševalnemu vozilu. Če bo to trajalo še dlje časa, se samo sprašujem, kako je tistemu znotraj reševalnega vozila, ki mu gre za minute, ko naleti na to kolono. Seveda, sredstva je najlažje dobiti iz proračuna, se ni treba za njih nič truditi in tudi če pri tem trpi obrambni proračun ali pa kakšen drug, kajti gospod župan si je očitno prikrojil vlogo prestolnice, ki je ni zaslužil. Ker ni stadiona, ni, recimo, zaslužil tako, kot je njegov kolega Kangler oziroma mesto Maribor, ko so v enem dnevu pobrali pol milijona evrov na nogometni tekmi, kjer se je Slovenija uvrstila na svetovno prvenstvo. Zagrebški kolega - Zagreb je obrnil 8 milijonov evrov - dva dni koncerta U2. In podobni veliki dohodki. Pri nas pa Hala Tivoli - 6 tisoč gledalcev, pa je vse podelano. Poleg tega župan slabo izpolnjuje predvolilne obljube: zapleti s tržnico, zapleti z vrtičkarji. Predvsem, recimo, smo slišali v tem mandatu že, da je ukinjal [[..]]
Cenjeni kolega Ziherl, dajte se malo na amandma, ker to pa res nima zveze z amandmajem. Do vrtičkarjev sem vas čakal, potem sem vas prekinil. To pa res nima zveze z amandmajem. Prosim, da je vezano na amandma.
Ali lahko še tramvajsko progo? Ne smem. Potem pa zaključujem razpravo s to mislijo, da je v Sloveniji še kako potrebna decentralizacija, uvedba pokrajin. In sicer bi lahko del nalog prenesli v druga mesta v Sloveniji. Obstajajo tisočletna mesta, obstajajo bolj urejena mesta, mesta, ki so uredila promet. Pa razen tega, če naj bi bilo vse skoncentrirano na prestolnico, bi tudi sama prestolnica postala prometno bolj pretočna, hkrati pa bi lahko na teh lokacijah, ki jih sedaj institucije zasedajo, dali priliko oziroma priložnost poslovnim centrom oziroma drugim zainteresiranim, da opravljajo svoje dejavnosti. Še enkrat, amandma bom vsekakor podprl, kajti ta drugi odstavek ima skoraj status škodljive pogodbe, bi se lahko reklo.
K besedi se je javil minister dr. Henrik Gjerkeš.
Hvala lepa, gospod predsednik. Odzivam se na vprašanje, ki sem ga dobil od poslanca gospoda Tanka. Zakon o glavnem mestu Republike Slovenije ureja razmerje med dvema samostojnima javnopravnima sistemoma, državo in občino, z namenom njunega sodelovanja in izvajanja nalog glavnega mesta ob polnem spoštovanju njunih pristojnosti in pravnega reda, v katerem delujeta. Na enak način je s predlaganim zakonom urejeno financiranje nalog glavnega mesta. Temeljni dokument sodelovanja je dogovor, v katerem se država in mestna občina dogovorita o nalogah in programih, ki jih bosta izvajali usklajeno. Rešitev je bila pripravljena v tesnem sodelovanju z vladno in državnozborsko zakonodajno službo, ki je to rešitev ocenila kot dobro in ustrezno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Zanoškar.
Hvala, spoštovani predsednik, za besedo. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Razprava o amandmaju k 1. členu, torej dodatku k šestemu odstavku, s strani Poslanske skupine DeSUS bi bila sledeča. Seveda je bilo čutiti neka nihanja v pripravljenosti do potrditve in sprejetja zakona o glavnem mestu v naši poslanski skupini vse do takrat, ko niso bili vloženi še dodatni amandmaji s strani koalicije, ki so nas prepričali v to, da je zakon dobro pripravljen in da je primeren za obravnavo in sprejetje. Ob tem ko razpravljamo o amandmajih s strani stranke SDS na šesti odstavek 1. člena, imamo o tem popolnoma drugačno mnenje. Tega amandmaja vsekakor ne moremo podpreti; ne moremo podpreti, zato ker menimo, da je ureditev financiranja na tak način, kot je zastavljeno, torej na podpisu vsakoletne pogodbe med Mestno občino Ljubljana in Vlado, da je pravi in zanesljivo tudi zagotavlja transparentnost trošenja javnih sredstev na tak način, da se lahko v vsakem trenutku tudi primerja namembnost vseh teh sredstev, ki so dodeljena Mestni občini Ljubljana. Moti nas pa v tej razpravi, da se nekako poistoveti župan Janković z mestno občino in mestna občina z Jankovićem, čeprav mi vemo, da 10. člen ustave točno in decidirano predvideva tudi za enega izmed simbolov Mestno občino Ljubljana. Torej, tako kot himno, tako kot zastavo, tako določa tudi glavno mesto. Vsekakor se nam gre, da je glavno mesto tako, ki bo vzbujalo ponos, vemo pa, da glavno mesto Ljubljana, glavno mesto države ima neke dodatne obveznosti in dodatne sivine, ki jih je treba na nek način zagotoviti. Naj ob tem povem tudi drug spekter, na katerega gledam kot župan druge mestne občine. Nimam nobene bojazni, da bi ta primer šestega odstavka - financiranja glavnega mesta posega v financiranje mestnih občin ali ostalih 210-ih občin. Prepričan sem, da je financiranje zastavljeno v takem smislu, da je ta vir popolnoma nekaj drugega kot pa financiranje preko zakona in financiranje občin. Tako nimamo bojazni, da bo zaradi sprejetja tega zakona okrnjena katerakoli mestna občina ali pa katerakoli druga občina. Mi v celoti podpiramo zakon. Ne moremo pa podpreti tega amandmaja, ker mislimo, da je stvar v šestem odstavku korektno zastavljena in da daje vse tisto, kar tudi Poslanska skupina DeSUS od tega zakona in tega 1. člena pričakuje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Renata Brunskole. Prosim.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni. Današnja razprava tako kot žal že nekajkrat res meji na vse tisto, zaradi česar so nas volivke in volivci izvolili, da smo njihovi predstavniki v Državnem zboru. Zatorej me razžalosti podatek o tem, kaj si ljudje mislijo o delu nas, poslank in poslancev v Državnem zboru, in kakšno je mnenje o nas, saj se morebiti slaba luč meče na vse zaradi nekaterih ali - kot so nekateri kolegi že prej izrekli - zaradi nekaj ljudi ali pa mogoče deset ljudi, ki v Državnem zboru razpravljajo na način, ki je daleč od korektnega, iskrenega ali plemenitega. Naj začnem pri razpravi o amandmaju k 1. členu Zakona o glavnem mestu. Sama bom podprla, tako kot je bilo tudi sprejeto na Odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, amandma koalicije. S predlogom amandmaja, ki so ga predlagali kolegi iz SDS, se ne morem strinjati in ga tudi ne bom podprla. Naj pa pri tej razpravi podam nek popolnoma drugačen pogled na razmišljanje o tem, kaj pomeni glavno mesto. Danes zjutraj sem prebrala članek v Dolenjskem listu, nekaj tednov nazaj je prof. dr. Boštjan Žekš, minister za Slovence po svetu in v zamejstvu, povedal, kako je njegov prijatelj, svetovno znani zdravnik akademik, prof. dr. Vinko Kambič, sicer metliški rojak in tudi častni občan Metlike, toliko govoril o Metliki in njeni pomembnosti, da je celo ugledni ameriški zdravnik in direktor bolnišnice v New Yorku, ki je veliko sodeloval z dr. Kambičem, mislil, da je Metlika glavno mesto Slovenije in ne Ljubljana; da je Ljubljana obrobno mesto, v katerem je bolnišnica, kjer je prof. dr. Kambič zaposlen. Zato pri razmišljanju o tem, kaj je glavno mesto, lahko nekomu osebno nekaj drugega pomeni glavno mesto. Tudi pri razpravi na Odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj sem govorila o tem, da se spomnim še iz osnovne šole, ko smo živeli, pa tudi rojena sem bila v Socialistični federativni republiki Jugoslaviji, in je bilo rečeno, da ima ta država šest socialističnih republik in dve avtonomni pokrajini. Spomnim se, da so me učili, da ima Socialistična republika Slovenija glavno mesto Ljubljana. Zatorej se ne morem nikakor strinjati s tistimi, ki so tudi že takrat razpravljali, kdo ima kakršnekoli zasluge, da je glavno mesto Ljubljana, ne vem, samo 20 let nazaj in tako dalje, to povsem tako ne more biti. Res pa je, da sama država Slovenija pa resnično še ni tako stara; pa smo tukaj okoli 20 let, o čemer govorimo. Točno vemo, koliko je stara, smo ponosni na to in vemo, da je glavno mesto Republike Slovenije Ljubljana.
Kolegica, amandma! Amandma k 1. členu!
Ja, gre za amandma k 1. členu. Mislim, da sem že v prvih dveh stavkih jasno povedala, kateri amandma bom podprla in katerega ne bom podprla. Naj pa tudi pri razpravi o tem poudarim, kaj vsebuje amandma v drugem odstavku, ki smo ga poslanci koalicije na odboru podprli, in o tem, kaj pomeni, če dogovor ali pismo o nameri podpišeta župan in predsednik Vlade, in o tem, koliko je ta zadeva nekaterim bolj ali manj sporna. Sama lahko poudarim, da ko govorimo glavnem mestu in ko govorimo o občinah in o pričakovanjih državljank in državljanov Republike Slovenije nam je verjetno nekaterim nekaj samo po sebi umevnega, da ima glavno mesto Republike Slovenije tudi določene institucije, ki jih mi vsi potrebujemo na področju zdravstva, kulture, izobraževanja, in da verjetno ne bo imelo neko manjše mesto univerze - za nekatera večja je prav, da jih imajo -, morebiti bo tudi Dolenjska prišla do tega pomembnega projekta, vendar mislim, da je nekorektno, da se pri nekaterih zadevah vse posplošuje samo domnevno na neko ime dotične osebe, ki je danes župan.
Gospa Brunskole, k amandmaju prosim.
Hvala lepa za opozorilo in se bom tega tudi držala, vendar se mi zdi, da dosti ne odstopam v primerjavi s kolegom. Seveda bi pri določenih razvojnih programih in pri vsem tem, o čemer smo govorili - no, sedaj ni ravno točka o varnosti cestnega prometa, vendar menim, da prav vsi ti amandmaji, ki so podani tukaj, so samo še razlog več in sem prepričana tudi za kolege, ki so prej govorili o tem, da je samo še razlog več za to, da je prav, da podpremo Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije, da bodo tudi naši gostje, turisti in vsi tisti, ki prihajajo v glavno mesto Republike Slovenije - tudi mi, poslanke in poslanci Državnega zbora -, da se bomo tukaj počutili varno tudi takrat, ko hodimo peš po glavnem mestu Republike Slovenije. Posebej pa menim, da je prav, da pri razpravah ne pozabljamo, ko nekateri kar vse vprek govorijo o tem, da bo župan Ljubljane skupaj s predsednikom Vlade - ne vem, da bo predsednik Vlade vračal nek poračun za nazaj in tako dalje - me preseneča neka domačnost razprave nekaterih. Prav tako menim glede tega, da bodo načrt razvojnih programov iz državnega proračuna kar sama, predsednik Vlade in župan Ljubljane, očitno sklenila, mislim, da imata še vseeno tukaj besedo tudi celotna Vlada in Državni zbor Republike Slovenije. Zatorej pri nekaterih razpravah ne pozabljajmo na dejstva, kdo potrjujejo načrte razvojnih programov, kaj se bo financiralo in tudi kakšne kompetence imajo posamezni ministri, ki bodo pri konkretnih projektih podpisovali določene pogodbe o sofinanciranju. Zatorej ne bodimo samo morebiti populistično všečni pri nekaterih razpravah - da ne bi ponavljala, imam pa zapisane določene razprave o tistem, o žalitvah sploh ne bi govorila, ker menim, da si ne zaslužijo druge razprave kot samo, da bi rekla, da ni prav in ni korektno. Pri drugih razpravah kolegov poslancev, ki so že prej o tem govorili - mislim, da je gospod Miran Potrč zelo jasno povedal, da če bo treba, bo še večkrat poudaril nekatere okoliščine. Mislim, da tudi tiste poslanke in poslanci, ki živite v glavnem mestu Republike Slovenije, ne glede na to, kateri politični stranki ali opciji pripadate, dobro veste, da za sam razvoj glavnega mesta in nadaljnje delo, tudi za predstavitev Republike Slovenije v svetu, je nujno potrebno, da se določeni strateški projekti tudi podpirajo. Zatorej ne bom podprla amandmaja opozicije, podprla bom amandma - oziroma tako kot je bilo na odboru - koalicije in tudi zakon o glavnem mestu Republike Slovenije predvsem zato, ker nikakor ne posega v zakon o financiranju občin. Prepričana pa sem, da tukaj prisotni gospod minister iz Službe Vlade za lokalno samoupravo in regionalni razvoj tudi sam vidi določene pomanjkljivosti, ki jih bo treba v tem zakonu in ostalih zakonih tudi še dopolniti. Predvsem pričakujem in se veselim dejstva, da bomo, vezano na zakon o skladnem regionalnem razvoju, tudi določene pomanjkljivosti odpravili in čim prej vzpostavili red v smeri delovanja lokalnih skupnosti, torej občin. Veseli me tudi mnenje gospoda Zanoškarja, ko je izrekel kot predstavnik ene od mestnih občin v Sloveniji, da nikakor ne pomeni minusa ali kaj slabega za ostale mestne občine v Republiki Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Cvetka Zalokar.
Hvala lepa za besedo. Glede amandmajev želim biti, predsednik, racionalna, pa bom razpravo začela s tem, da nobenega od amandmajev, ki predlagajo črtanje ali nekaterih odstavkov ali pa določenih členov, ne bom podprla, da se ne bo treba kasneje oglašati v zvezi s tem. Kajti, kar se tiče amandmaja k 1. členu, enostavno menim, da ne gre za neko privilegirano situacijo oziroma se mi zdi prav, da na nek način glavno mesto ima tudi nekoliko drugačno situacijo in obravnavo znotraj države. Me pa čudi, da glede na razprave, ki jih imamo danes in ki jih poslušamo - jaz upam, da ne bom ustavljena - ker pri današnji razpravi vsi želimo govoriti tudi o glavnem mestu in tudi še o širši problematiki, da pravzaprav ni izčrtan kar naslov. Ker se mi zdi, da so nekatere razprave danes takšne, da enostavno glavnega mesta Slovenije, še najmanj pa seveda Ljubljane, v Sloveniji ne potrebujemo in si ga niti ne želimo. Ne želimo si Ljubljane. Reči pa moram, da je prav, da se enkrat tudi tukaj, v Državnem zboru, o tem pogovarjamo, in mislim, da stanje, v katerem smo, ko postaja [[...]]
Prosim, mir v dvorani. Gospod Černač, mir v dvorani.
Ne vem, s čim manipuliram, ampak [[...]]
[[...]]Nadaljujte [[...]]
Ampak, ko postaja naše glavno mesto neko osovraženo mesto, ko postaja pravzaprav simbol najslabšega in ne nazadnje, kot je rekel ljubljanski podžupan, cenjeni arhitekt Janez Koželj, ko postaja to, da si Ljubljančan in da je Ljubljana celo psovka - to je njegov izraz, zelo močen, tako ga očitno čuti - mislim, da nam v tem sporoča marsikaj. Ljubljana mora biti glavno mesto. Danes in že ves čas že pri številnih drugih zakonih, pri številnih drugih zadevah enostavno svoje glavno mesto omalovažujemo, se ga sramujemo, mu pripisujemo vse najslabše. Menim, da to kaže na majhnost tistih, ki o tem govorijo in tudi na nedržavniško pozo oziroma nedržavniško miselnost, ki se skozi to izraža. V Sloveniji mislim, da imamo glavno mesto samo na papirju. In doslej je tako mnogokrat tudi bilo. Mislim, da je prav, da imamo takšne člene, ki bi jih vi izčrtali, tudi 1. člen in drugi odstavek, kjer se določene stvari na drugačen način želijo obravnavati. Zanimivo pa je, da nihče ni protestiral takrat, ko je prejšnja, Janševa vlada - ali pa nihče od tistih, ki danes na veliko govorijo o tej nesmiselni vlogi, ko se je v Ljubljani vehementno, z drobno spremembo formule vzelo denar. Pravzaprav je tudi ta denar bil vzet izključno zaradi omalovaževanja glavnega mesta in tudi zaradi tega, ker na volitvah ni zmagala prava opcija. Mislim, da od Ljubljane vsi skupaj pričakujemo in bi morali pričakovati veliko. In bi morali pričakovati, da bo to mesto, ki bo biser; nekaj, kar nas bo predstavljalo navzven; nekaj, na kar bomo ponosni. In zato, seveda, Ljubljana potrebuje poseben status! Zato ga bom z veseljem - na ta način, kot ga tudi ta zakon uveljavlja, morda bi ga lahko tudi na kakšen bolj drugačen način - podprla. Nikakor pa ne morem soglašati s takimi amandmaji, kot jih imamo pred seboj, s katerimi pravzaprav želijo in se želi zanikati takšna posebna vloga našega glavnega mesta. Mi si želimo v Ljubljani imeti vse stvari urejene - tudi mi, poslanci in poslanke, ki prihajamo v to mesto, smo danes že poslušali, od prometa, deponij, izgleda, osrednjih institucijah. Dragi moji, priznajmo si: kaj pa ta Ljubljana v resnici ima v primerjavi z drugim? Kaj pa ima? Kaj pa smo ji v teh dvajsetih letih dali, da bi bili lahko ponosni? Ne, nismo ji dali možnosti, nismo ji dali sredstev! Niti nimamo tukaj stadiona - dvorane so, bom rekla, v malodane vsakem nekoliko večjem slovenskem mestu lepše, kot je v Tivoliju, o katerem je bilo že danes govora - nimamo osrednje gledališke dvorane, Cankarjev dom so zgradili še v tisti rajnki Jugi, itn. Skratka, cela vrsta objektov je, ki Ljubljano postavljajo na rep infrastrukture v Sloveniji. Zato se mi zdi prav, da z amandmajem določene stvari oziroma s tem členom določene stvari in določene zadeve lahko urejamo tudi na drug način. Pravzaprav ne razumem argumentov, zakaj glavno mesto, tako kot drugje - prepričana sem, da Dunaj, Pariz, Berlin in podobna mesta imajo znotraj svojih držav določen drugačen status, tudi pri regionalni ureditvi in tudi pri določenih zadevah, kajti tam se stvari odvijajo. In seveda, če imaš svoje glavno mesto rad, si nanj ponosen, potem ne boš razmišljal o tem, da gre za neke privilegije in za neke stvari, s katerimi bi bili drugi s tem kakorkoli oškodovani. To je zlonamerno. Niti eden ne bo dobil niti tolarja oziroma niti evra manj. Niti evra manj! Niti evra manj ne bo. Ampak mi Ljubljani ne želimo, da bi napredovala! Zakaj, si lahko odgovorimo morda nekoliko, če premislimo, kam letijo osti in na kaj se stvari odražajo. Še to moram reči, ker se mi zdi prav, da je razprava polemična in je to v redu; ampak, dragi moji, šentviški predor pripisovati gospodu Jankoviču, je pa malo smešen. Šentviški predor je gradil Dars, odpirala ga je prejšnja vlada, na silo, prehitro. Gospoda Žerjava je, bom rekla, bilo sram, da se je naslednji dan vse podrlo, in zdaj govoriti, da je pa za to Jankovič kriv, je pa malo smešno. Nihče pa ni povedal, kako hitro in učinkovito je Jankovič obnovil predor pod Ljubljanskim gradom. Sam, z lastnimi, ljubljanskimi sredstvi. To pa ni zgodba, ki bi jo kdo želel povedati. Moram reči, da je veliko sprenevedanja in slabega odnosa do Ljubljane. Kljub temu da sama nisem Ljubljančanka, jaz take ljubosumnosti in "fovšije" enostavno ne izražam in mislim, da je to majhnost, ki bi jo morali tu v tem parlamentu preseči in svoje glavno mesto vzeti za svoje in biti nanj ponosni in mu privoščiti, da zasije. Jaz mu to privoščim.
Hvala. K repliki se je javil gospod Žerjav.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Veste, gospa Oražmova, nič me ni bilo sram. Čisto nič me ni bilo sram. Zahteval sem to, da se izpolnijo pogodbeni roki, nič drugega. To je v poslovnem svetu popolnoma normalno, da se spoštujejo pogodbeni roki. Žal v zadnjem času se ti pogodbeni roki ponovno več ne spoštujejo, ampak se projekti in tako naprej [[....]]Ja, sedaj seveda boste zapustili dvorano, ker nočete poslušati. Pogodbeni roki se pa tokrat več ne spoštujejo, tako kot se prej niso spoštovali. To ni dobro za državo, veste. In oba predora je delal isti izvajalec, če se ne motim.
Hvala. Besedo ima gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Najprej protestiram proti generaliziranju in govorjenju, kot je govorila predhodnica, ki je izjavila in mislila na vse nas: mi se Ljubljane sramujemo. Jaz sem ponosen, da imamo glavno mesto in da je to Ljubljana. Če se ona, ali njena stranka, ali njena bivša stranka sramuje - morda je gospa županja iz njene stranke res tako vodila Ljubljano, kot da se jo je sramovala glavnega mesta. Poglejte, še enkrat poudarjam, tako žaljivo govorjenje na račun in kazanje na našo stran - koalicija Demos je postavila program, na podlagi katerega je Ljubljana postala glavno mesto, in zahtevala samostojno državo. Drugi ste bili večinoma takrat proti! Pred 14 dnevi je bila 20-letnica Demosa. Mislite, da je ljubljanski župan ali kdorkoli iz ljubljanskega županstva prišel na spominsko slovesnost? Bojkotirali so, tako kot ste vi vsi bojkotirali. Vrednote Demosa vam še danes niso pri srcu. In brez Demosa in te koalicije Ljubljana glavno mesto ne bi bila. Sploh se ni čuditi, da je stanje takšno, saj se gre afront proti vrednotam slovenske pomladi. Mi smo tudi s tem drugim odstavkom 1. člena, ki ga je treba črtati - imamo dokaz o tem, kako flagrantno se kršijo ustavna načela o enakosti. Žal mi je in bi bilo res slabo, da bi Ljubljana postala prestolnica, da bi v Evropi veljala kot prestolnica, zaradi katere se kršijo ustavna načela v neki državi. Tega ne smemo dovoliti, tudi če je župan takšen, ki si to dovoljuje, ki se mu zdi, da je on "država, to sem jaz" in lahko diktira. In ta diktat je dosegel pri tej koaliciji, da ji ukazuje domala čisto vse. Ta člen, če ga prevedemo v vsem ljudem razumljiv jezik, je vdor v proračun Republike Slovenije. In Slovenci se še spominjamo prvega vdora v proračun. Pred 20 leti ga je naredil Milošević, bilo je na sotočju Donave in Save, "na ušću", ko je šel direktno proti Sloveniji. In Slovenci smo takrat rekli "srbska posla". Sedaj so pa "srbska posla" prišla v naše zakone. "Srbska posla" v naše zakone! Glejte, zaradi tega je bilo tudi na Zboru za republiko rečeno, da bo potrebna druga slovenska pomlad. In druga slovenska pomlad ni bila nasilna, se je pa zgodila na trgih. Ta asociacija o drugi slovenski pomladi, ki bo, kot kaže, če boste šli s takimi ukrepi naprej, res potrebna in bodo ljudje na demokratičen način pokazali, da se s tem ne strinjajo, s tem vdorom. Kajti zavarovanje vrednot, ki so plod slovenske pomladi, je potrebno. Ta diktat, da se mora plačevati usluge ljubljanskemu županu Jankoviču in da na podlagi teh uslug popolnoma diktira, kadrovsko in vsepovsod, kjer si zaželi, kjer si izmisli, to je nesprejemljivo. Tu so v glavnem župani, Slovenj Gradca, Metlike, Radgone, bivša županja Domžal, ki je govorila, da se ne bo drugim niti evro poznal. Ja, ali je proračun vreča brez dna? Če nekaj vzameš, pa se ne bo poznalo? Seveda, ravno vaši občani bodo znatno oškodovani, pa tudi drugi, kajti ta denar ne bo šel za ljubljanske potrebe. In se strinjam s tem, kar so predgovorniki povedali, da je ta člen slab za Ljubljančane, saj bo omogočal neverjetna posojila, ki jih bodo plačevali Ljubljančani in vsi slovenski državljani, kajti gre za osebne račune pri tem vdoru v proračun. Mislim, da so se pa nekateri že streznili, da so se temu diktatu gospoda Jankoviča že uprli. Na Vrhovnem sodišču so njegovo kadrovsko izbiro - pa mi je žal gospoda Đorđevića - gladko zavrnili. So odločili, da tako pa več ne gre, da bo Jankovič diktiral vse, kadrovsko politiko in vse. Ker je del finančne oligarhije, ima proste roke na vseh področjih. Pomislite! In tu se v Ljubljani malikujejo simboli totalitarizma. Se malikujejo. Ne nazadnje, presenečen sem bil, ko sem zadnjič predlagal prekinitev seje, da smo šli pozdravit naše nogometaše in je tudi tam bilo treba peti na trgu hvalnico totalitarnemu sistemu. Žal. To je zloraba, indoktriniranje ljudi. [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] [[...]]Vem, kako indoktrinacija teče spretno. Na podlagi teh kršitev ustave in tega, kar se dela, kar se malikujejo simboli totalitarnega režima in tega, ima Ljubljano dejansko škodo in Slovenija postaja problem v Evropi. Najodgovornejši ljudje Evrope so to opazili. Zaradi tega, gospe in gospodje, ne vlecite več te kršitve ustave iz zakonodaje v zakonodajo, ker tako ali tako mora na Ustavnem sodišču pasti. Če se je Vrhovno sodišče uprlo diktatu, se bo Ustavno še bolj, prepričani bodite. Ne vlecite tega naprej, to so neustavne, protizakonite rešitve, ki omogočajo vdor v državni proračun za polnjene zelo osebnih in privatnih projektov in namer in računov. Slovenski državljani tega ne morejo sprejeti. In ta zakon je eden najslabših za Ljubljano. Na tak način se Ljubljane ne more propagirati in reševati. Ampak na podlagi tega, da je Ljubljana postala prestolnica, na podlagi programa Demosa in slovenske pomladi je največ pridobila in seveda, tudi danes odstopa v razvoju Ljubljana. Res je imela tudi slabe župane v preteklosti, ki niso gradili dvoran takrat, to je res. Ampak so bili iz vrst tistih strank tam. Ne govoriti, da je bilo Ljubljani karkoli odvzetega. Ljubljani je bilo vzetega največ s strašnim "pufom" Jankovića, ker to bodo plačali Ljubljančani in se še bo naprej zadolževal, plačevali bodo pa drugi. Takšne protiustavne in protizakonite rešitve, ki ste si jih dovolili v tem zakonu, niso sprejemljive in se ne smejo sprejeti. Hvala.
Hvala. Gospa Črnugelj.
Hvala lepa za besedo. Moram priznati, da bom zagotovo temu amandmaju k 1. členu nasprotovala. Ampak, rada bi pokazala, kako resen je namen naših kolegov in kolegic, ko so vlagali amandmaje na ta zakon in čisto vsi amandmaji so zelo kratki in jedrnati in govorijo o tem, kako in na kakšen način se lotevajo resno zadev. Oni enostavno zakon o glavnem mestu skozi amandmaje črtajo. Ampak, dobro, upam, da so to tudi zaznali drugi, ne bom govorila o tem, da imamo tudi v ustavi zapisano. Pred dnevi mi je neka gospa dala članek v roke, "Ali je Ljubljana glavno mesto", zelo znamenitega poznavalca lokalne samouprave. Napisal je ta članek leta 2001 in dejansko je ugotovil, kako smo že leta 1994 skozi zakonodajo dejansko opredelili, kako in na kakšen način naj bi definirali mesto in kako naj bi tudi izgledalo glavno mesto. Žal ta naglica, kot je rekel moj kolega Ziherl, žal mi ne bo mogel tukaj nasprotovati oziroma replicirati, ni naglica zaradi tega, ker ta zakon obravnavamo v normalni proceduri, ni skrajšan postopek, ampak čisto normalen. In ko poslušam današnjo razpravo, ko se govori o tem, kako, kdo, komu, zakaj in koliko in ali je to vdor v proračun ali ne, dovolimo, da od leta 1994 vendarle en zakon, ki je bil snovan 15 let, dograjujemo, in sicer postopoma v vsakem mandatu dodefiniramo in redefiniramo nekatere zadeve. Pričakovala bi, da bi bil konstruktiven prispevek z vsebino o tem, če bi recimo povedali kako in na kakšen način naj bi se tudi ostale občine, ki sodijo v ljubljansko regijo, povezovale in tako naprej, pa ne bom zdaj ugibala. Moram pa nasprotovati nekaterim mojim razpravljavcem, ko so žalili župana, za katerega bo ta seja največja reklama za naslednje volitve in ko mu nekateri celo očitajo narodnost. Mislim, da žalitev nekoga skozi srbsko narodnost ni v redu. V svetu imamo župane, ki niti slučajno niso rojeni v mestu in tudi niso iz iste države in tako naprej. Tako naj to ne bo vodilo. O izolaciji in o tem, kaj je širši javni interes. Širši javni interes je zelo pomemben, ker če bi se mi držali širšega javnega interesa, se kolega Ziherl ne bi vozil iz Škofje Loke v Ljubljano dve uri, tako kot je jamral, ampak bi prišel mnogo hitreje in veliko lažje zaradi tega, ker bi bile medregijske povezave in transport že zdavnaj urejeni in ne tako, kot bomo morali v Ljubljani s spremenjeno strategijo in dolgoročnim načrtom to komaj sedaj urediti. Standardi in normativi za mesto so zelo jasni. Tisti, ki pa vidijo, da bi Slovenija lahko imela še katerokoli drugo glavno mesto, mogoče tako kot Portugalska, ki ima poleg glavnega mesta še Porto s posebnimi funkcijami, sicer pa nisem slišala in ne zaznala, da bi kdorkoli tukaj rekel, da bi Koper lahko imel neko specialno funkcijo, ki bi bila lahko opredeljena v zakonu. Pozdravljam tiste, ki so snovalci tega zakona, in upam, da bomo uspeli zbrati toliko energije in dobre volje, da bomo naslednje spremembe in dopolnitve zakona obogatili tudi z dosedanjo prakso. Hvala lepa.
Hvala za besedo. Gospod Černač, niste bili navedeni. Imate proceduralni predlog, gospa Brunskole? Izvolite.
Hvala lepa. Proceduralni predlog imam, in sicer prosim, da, spoštovani predsedujoči, upoštevate poslovnik Državnega zbora, saj namreč v skladu s 70. členom Poslovnika Državnega zbora imam pravico do replike, saj me je namreč kolega poslanec, gospod Jerovšek, omenil kot županjo Metlike.
Gospa Brunskole, on kot vem, ni omenjal, navajal ali interpretiral nobene vaše izjave, nobenega vašega dejanja in če navede neko funkcijo nekje, s tem še ni dana pravica do replike. Ampak kljub temu, ker ste dama, vam dovolim, izjemoma. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod predsedujoči! Sedaj, če je to vaš razlog, ker sem dama, drugače pa se bi bolj strinjala, samo da skupaj upoštevava poslovnik Državnega zbora, pa bo vse v redu. Na osnovi razprave mojega kolega poslanca prej, bi pa samo ponovila besede, ki so mi izredno všeč, pa bom kar ponovila besede gospoda Potrča, ko je, vezano na Zakon o glavnem mestu, sam poudaril, da Evropa ima povsod urejeno zakonodajo v zvezi z glavnimi mesti, po posameznih državah, in da ni to nekaj novega. Tisto, kar pa mislim, da je pomembno tako za občine, kot je Metlika, zaradi katere sem bila omenjena - nobeni občini in nobeni lokalni skupnosti se nič ne jemlje. Zatorej, tukaj bodimo jasni in nikakor ne zavajajmo ljudi, ki nas sedaj poslušajo. Hvala.
Gospod Černač, želite repliko? Na koga? Ne spomnim se, da bi interpretirala vašo izjavo ali vaše dejanje. Prosil bi, gospod Černač, da se prijavite k razpravi, ker sta še dva razpravljavca in bo potem ponovno možnost prijave. Gospod Rožej, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Na začetku bi vas spomnil, da ste kolegi Žerjavu dali možnost replike, čeprav sam še ni razpravljal v razpravi, tudi poslovnik ne omogoča dati repliko nekomu, ki v razpravi ni razpravljal, se pa sicer pridružujem vašemu striktnemu izvajanju poslovnika in ga pozdravljam. Kar se pa tiče naše razprave, pa ugotavljam, da je zgodovinsko znanje marsikaterih razpravljavcev hudo pomanjkljivo. Sicer razumem, da marsikomu poznavanje zgodovine ne sega dlje kot do leta 1945 in zato misli, da je Ljubljana šele 20 let glavno mesto. Ljubljana je glavno mesto dežele Kranjske približno 1000 let, ko so pač grofje Spanheimi, ki so bili lastniki Ljubljane, in grofje Andeški, ki so bili lastniki Kamnika uredili medsebojna razmerja in se je pač pokazalo, da so Spanheimi najmočnejša rodbina. Tudi kasneje, ko je Ljubljana prehajala v last Habsburžanov, se te razmere niso spremenile, skratka, Ljubljana je glavno mesto Kranjske že približno 1000 let, kako je zgodovina kasneje potekala, pa tudi veste: združevanje slovenskih dežel, itd. Tako da kratkovidnost nekaterih, kar se zgodovinskih dejstev tiče, mislim, da bi lahko tudi bila razlog, zaradi katerega bi se sami samokritično izločali iz razprave o stvareh, o katerih pojma nimajo. Podobna je bila seveda tudi razprava, ki jo je komentirala že moja kolegica Zalokar Oražem glede šentviškega tunela, ki seveda ni ljubljanska stvar, lahko je tudi ljubljanski problem, je pa definitivno reč, ki jo financira država. In ker je bilo tudi omenjeno, da Ljubljana kot glavno mesto ne skrbi dobro za svoje infrastrukturo, da nastajajo zastoji, da se kolegi poslanci po dve uri vozijo iz 30 kilometrov oddaljenih krajev v Ljubljano, je tudi treba povedati, da je vpadnica, ki se ji reče Celovška cesta, okoli katere ležijo kraji, v katerih sem tudi sam kandidiral, je lokalna cesta, mestna cesta, čeprav je to seveda cesta, po kateri se vozi po tisoče in tisoče Neljubljančanov vsak dan. Trdim, da Ljubljana nima nobenih problemov s svojo prometno infrastrukturo, ima pa seveda velik problem s četrt milijona Neljubljančanov, ki hočejo vsak dan vsak s svojim avtomobilom parkirati v njenem središču. To pa je problem in to je, recimo, eden od razlogov, zaradi česar si Ljubljana kot prestolnica zasluži posebno pozornost. Čudno mi je poslušati, kako isti poslanci, ki so pred časom sprejeli spremenjeni zakon o financiranju občin, ki je Ljubljani vzel del njene dohodnine, ji sedaj očitajo zadolženost in so po svoje ljubosumni, ker Ljubljana še vedno vrši s svojim zakonom predpisane funkcije in skrbi za svoj razvoj, ki je pač edini trenutno omogoča - skratka, zadolževanje, kaj pa naj drugega naredi? Zdi se mi licemerno sedaj obtoževati nekoga, da se še vedno razvija, čeprav so mu odvzeli vsa sredstva, ki so ta razvoj omogočala. In je zdaj jeza toliko hujša, ker ta nakana očitno ni uspela. Mislim pa, da se bodo morali tudi predlagatelji amandmaja strinjati, da bi bilo dobro, če bi Ljubljana obnovila svoje ulice, če bi obnovila svoje trge, zato ker te trge bodo najbrž sami na pomlad, na drugo pomlad potrebovali, ker če se ima zgoditi druga republika - kje pa se bo dogajala, najbrž se bo treba zbrati na ljubljanskih trgih in ulicah. Tako mislim, da bo ta denar dobro investiran tudi z vašega stališča gledano, ker mislim, da ne pričakujete, da bo, recimo, ljubljansko mestno redarstvo s kakšno usklajeno akcijo "jug" pa preprečilo takšna zborovanja. Ne bo jih, verjemite! Ljubljana bo preživela te in druge protestnike, vse zborovalce, ki so vsi v njej dobrodošli. Od vseh njih pa seveda pričakuje, da tudi njo spoštujejo. In v tem je namen teh sprememb zakona o glavnem mestu. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Bogovič.
Lep pozdrav, spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, kolegice, kolegi. Res so zanimive naše razprave in dejansko se od teme do teme dokazuje, kako spodobni poslanci Republike Slovenije smo in kako znamo vsako temo resnično zavrteti trikrat v krogu, da na koncu nihče več ne ve, za kaj gre - mislim, da tu v tej dvorani ne, kaj šele pri tistih, ki sedijo pred ekrani in mogoče celo spremljajo naše delo. Naj ponovim, kaj je v tem 1. členu, ki je amandmiran. 1. člen govori o tem, da predsednik Vlade in župan podpišeta dogovor, ki "ima pravno naravo pisma o nameri, v nadaljevanju dogovor, s katerim se opredelijo naloge mestne občine in državnih organov pri izvajanju programov in nalog po tem zakonu v prihodnjih letih." In še ostale stvari. In v drugi točki, da se doda: "Če je z dogovorom iz drugega odstavka tega člena s posameznim programom iz pristojnosti mestne občine določeno sofinanciranje iz državnega proračuna, se mestni občini dodelijo namenska sredstva na podlagi pogodbe o sofinanciranju, ki jo z županom sklene predstojnik neposrednega uporabnika..." - se še nadaljuje. O tem zdaj govorimo. Govorimo o tem, ali je prav, da se glavno mesto, določila in razmerje med državo in glavnim mestom urejajo na tak način, kot je zapisano v tem členu, ali bi se moralo urejati na kakšen drugačen način. Kar se tiče Ljubljane kot glavnega mesta Slovenije, kot metropole, sam sem že na odboru izrazil svoje osebno stališče in mi dovolite, da ga tudi tu ponovim. Sam bi zelo rad videl, da bi Ljubljana ne konkurirala z Mariborom, Celjem, Koprom za primat v Sloveniji, niti ne želim, da konkurira s Trstom, Gradcem, Celovcem za neka regijska središča, ampak da konkurira z Rimom, Dunajem, Zagrebom in da enkrat končno postane metropola v pravem pomenu besede. Za to so potrebni določeni atributi, za to je potreben tudi določen odnos do tega mesta, predvsem pa se mora tudi mesto samo temu primerno tudi organizirati in nekaj narediti tudi v tem kontekstu. Zato mi je zelo žal, da danes nimamo čestitke za zadnjo pridobitev za to evropsko institucijo. Sicer pa mi je zelo žal, da nimamo kakšnega finančnega centra, da nimamo kakšne sedeža multinacionalke in da bi dejansko Ljubljana zasedla tisto mesto na zemljevidu, ki ji pritiče. Prepričan sem, da bi v Državnem zboru, kjer sem prepričan, da vseh 90 poslancev ceni glavno mesto, ga spoštuje in mu tudi želi vse dobro, vendar pa tudi sam sem takšnega mnenja, da bi bilo zelo prav, da bi imeli toliko korajže, toliko poguma, konec koncev pa tudi sistematičnosti, da bi prišli pred Državni zbor in tudi znali povedati, kaj so tisti atributi, s katerimi želi država iz državne malhe pomagati mestu, da bo mesto takšno, kakršno si ga želimo. Mi smo v Državnem zboru sprejemali zakon o Pomurju, v katerem smo zapisali za vsako pikico, za vsak evrov posebej, kako se bo koristil, na kakšen način, pa smo v veliki meri prekanalizirali samo že v preteklosti precej dogovorjena evropska sredstva v to regijo, dodali še nekaj davčnih olajšav in veličastno sprejeli zakon, ki mu želim vse najbolje in tudi Pomurcem. V tem času mislim, da bi morali, poleg tega, da smo sprejeli zakon o Pomurju, najbrž se opredeliti do vloge, ki je prišla iz Bele krajine, ugotoviti, ali je še kakšno takšno območje, mogoče na Koroškem, Tolminskem, na Kočevskem, in v tem sklopu potem tudi sorazmerno razdeliti sredstva in tudi Ljubljani nameniti to, kar ji pritiče. Sam bi bil zelo vesel, če bi v sistemski zakon zapisali, da bomo končno uredili, ne vem, železniško postajo, primestni promet, omogočili normalno življenje Ljubljane, ne vem, se opredelili tudi do tega, da zgradimo nacionalni stadion, da naredimo tudi to, da bo Ljubljanski grad tudi grad, do katerega bo v Ljubljani imela dostop tudi država. Vemo, da se je v prejšnjem mandatu se dogajalo celo to, da ni samo simbolna samo ljubljanska zastava na gradu, ampak se tudi državne proslave niso smele odvijati na tem gradu. In ko bi imeli takšne zadeve urejen in ko bi imeli predlog pred sabo, mislim, da bi se lahko enoglasno odločili za to, kakšen zakon o glavnem mestu želimo podpreti in kaj želimo s tem zakonom tudi doseči. Do tistega časa pa sem tudi sam osebno prepričan, da je takšna dikcija, ki, hočeš ali nočeš, daje tudi kakšne pomisleke, da se lahko dva, ki sta sicer predsednik Vlade in župan, dogovorita, podpišeta in potem samo prineseta v Državni zbor, kjer bo najbrž v proračunu pa le treba to tudi potem umestiti v te vire, pa ne glede na to, od kod bomo jemali, ali bomo jemali od katere od občin ali ministrstva. Te vire bo treba zagotoviti. To daje nek dvom in neresnost in necelovitost, nesistematičnost tega pristopa. Sam bi bil veliko bolj vesel, kot sem že rekel, če bi lahko sprejeli celovit zakon, ki bi imel za sabo tudi tiste glavne programske usmeritve, iz katerih bi to lahko naredili. Nisem prepričan, da je vseh 23 projektov, ki so bili navedeni kot potrebni za Ljubljano, tudi takšnih projektov, ki bi jim lahko dodali značaj nacionalnega interesa. Vsem triindvajsetim želim, da se izpolnijo. Za tiste, za katere bi se tudi država odločila, da so naši skupni interesi, ali pa še katerega več, kajti mislim, da nekaj ključnih za to, da bi Ljubljana bila metropola, tam manjka, pa bi morali v Državnem zboru sprejeti. Sicer pa daje tudi koalicija na ta način, ko ponuja takšen zakon, še enkrat več možnosti, da se v slovenskem političnem prostoru spremo do konca in da na koncu tudi nihče več ne ve, o čem govori. Sam bom ta amandma, ki je predlagan, podprl. Mislim, da bi bilo prav, da ti tudi Vlada in tudi koalicija o tem resno razmislila.
Hvala. Ker je še interes po razpravi, odpiram prijavo za razpravo o 1. členu in amandmaju k temu členu. Prijava teče. Gospod Barovič, izvolite.
Hvala lepa. Zanimivo je bilo poslušati ves čas in mislim, da je koristno, da smo slišali tudi še kakšno besedo o tem, kar neposredno na 1. člen ni vezano. Prosil bi vse tiste, ki govorijo ali ki govorimo in ki nas včasih tudi kaj zanese, da, prvič: s tem, če sprejmemo amandma SDS in črtamo 1. člen ne ukinjamo zakona o glavnem mestu Republike Slovenije. Še enkrat bom ponovil in še enkrat bo mogoče kdo ponovil. To smo slišali od neštetih govorcev. Ni res. Drugič, danes ne govorimo o zakonu o glavnem mestu, ampak o spremembah in dopolnitvah zakona o glavnem mestu, ki bi se moral imenovati interventni zakon o glavnem mestu. In to bi bilo pošteno in ne bi bilo te razprave in vsi bi potrdili. Zakaj? Če govorimo o drugem odstavku 1. člena, je dikcija zelo jasna: "Če je z dogovorom za posamezni program iz pristojnosti mestne občine določeno sofinanciranje iz državnega proračuna, se ta sredstva mestni občini dodelijo na osnovi pogodbe, ki jo z županom sklene predstojnik neposrednega uporabnika proračuna." Veste, kaj to pomeni? Sedaj bom pa prevedel in s tem prevodom bom, upam da, po domače, po slovensko povedal, za kaj gre in zakaj ta zakon. To pomeni, da bo ta dogovor oziroma ta pogodba o sofinanciranju sklenjena in z njo vrnjenih 60 milijonov upravičeno ali neupravičeno odvzetih sredstev - mislim da, lansko leto - Ljubljani. To je to. Ampak samo teh 60 milijonov, ki nekoga bolijo, bodo šli skozi zakon nazaj. Zato je treba imeti zakon. Točno samo za to je ta zakon napisan. In drugič. Mene bi bilo sram, da bi vpil, kako nimamo nobene časti, kako ne priznavamo Ljubljane kot glavnega mesta. Zakaj? Pod A - ljubezen in spoštovanje do glavnega mesta se pa res ne izraža, kot tudi do ljudi ne, skozi denar in z denarjem. S čim drugim - ja, z denarjem pa ne. Ne mi govoriti, da Ljubljane nimam rad in da je ne priznavam, ker je nekdo prej omenil konkretno mene, ker ji ne dam denarja! Spoštujem glavno mesto, ne mečem smeti po tleh, ampak jih dajem v koš, pohvalim ga, navdušen sem nad urejenostjo nekaterih stvari in kritičen do neurejenosti. To je odnos in spoštovanje do glavnega mesta, ne pa skozi denar. Zakaj je ta zakon? Ljubljana je desetkrat večje mesto od mojega, od mojih Trbovelj, zadolžena pa je 70-krat več, kot je moje mesto. Zato je ta zakon! Da bodo preveliko zadolženost skozi ta zakon pokrili mestu Ljubljana. Ali je to potem zakon za lepši in boljši razvoj, za večje spoštovanje mesta? Ni! Povejte, ta zakon je zato, da Ljubljani vrnemo 60 milijonov, in zato, da pokrijemo posojila. Prav. In ga bomo sprejeli in bomo to naredili! To je resnica, to je čisto vsa resnica. Dokaz tej resnici, potem bom res utihnil, je pa ta. Na seji Odbora za finance, ob sprejemu državnega proračuna je bil vložen amandma s strani gospoda Toneta Ropa, da se Ljubljani dodeli posebej 30 milijonov evrov. Ker je koalicija ugotovila, da bi bil ta amandma malo drugačen, čuden, in da "ne bo šel skozi," je bilo rečeno, "amandma umikam, bomo to naredili na drugačen način." Ta drugačen, kolegice in kolegi, je pa tule, v tem zakonu in veliko bolj pošteno bi bilo, da bi tisti amandma, ki ga je vložil gospod Tone Rop, obravnavali, pa bi ga mogoče celo sprejeli in bi pač Ljubljani, ker ne vem, ali je bilo 60 milijonov upravičeno ali neupravičeno odvzeto, vrnili vsaj 30. To bi bilo pa pošteno. Ne pa sedaj takšne dolgove pokrivati skozi zakon. In če ne bomo za ta zakon, ker seveda ne bomo, ne nas kriviti, da ne ljubimo, da ne spoštujemo, da nimamo radi glavnega mesta. Imamo ga - z odnosom, s spoštovanjem do vrednot, ki jih ima. Skozi to, da mu bomo pa denar dali in ker se 1. člen navezuje na 2., tudi skozi novo prispevno stopnjo, za katero jasno piše, da se da 0,73% dohodnine, z razlogom, da jih Ljubljana potrebuje za izvajanje nalog, ki izhajajo iz potrebe državnih organov. Če imajo državni organi potrebe, mislim, da imajo svoje proračunske postavke in te svoje potrebe pokrivajo iz tistih proračunskih postavk. In drugič bi tudi podprl tak amandma, če bi vsaj vedel, katere pa so te naloge, pa niso nikjer navedene. Izmislili so si, zaradi nekih nalog bi zdaj imeli 0,73% dodatne dohodnine! Pa vsaj napisali bi! Vsaj toliko fer bi lahko bili, da bi napisali, za katere naloge. Tudi toliko nismo vredni poslanci, da bi to vedeli. In od nas zahtevate, da na prazen papir damo bianko podpis. Bogdan Barovič iz Trbovelj ga ne bo dal! In kolegi iz Slovenske nacionalne stranke tudi ne. Dali bomo pa podpis na vsak zakon, na vsak predlog spremembe zakona, s katerim bomo rešili nekoga iz krize. Kot smo rešili z interventnim zakonom Prekmurje, kot upam, da bomo rešili tudi hudo krizo v Beli krajini, tako upam, da bi rešili Ljubljano skozi interventni zakon. In če bo treba, če bo res tako, bomo tam podpisali papir z vsebino, bianko lista pa nikoli. S tem sem končal, pa hvala lepa.
Hvala. Gospod Franco Juri.
Hvala, gospod predsedujoči. Ne vem, ali so trditve kolega Baroviča utemeljene, ali je nekaj res na tem, da se skuša z zakonom urediti "ad hoc" problem, ki je nastal v preteklosti zaradi nekaterih napak, ampak tudi v tem primeru se kot poslanec bolje počutim, če so stvari zakonite. In so lahko zakonite samo, če operiramo tudi v luči svojih pristojnosti znotraj zakonov in sprememb teh zakonov. Zato tega amandmaja ne bom podprl, saj se je izkazalo, da je amandma samo povod oziroma priložnost za ideološko razpravljanje o glavnem mestu in še bolj za izražanje nestrpnosti do glavnega mesta in še posebej do župana tega glavnega mesta. Vse razprave, ki smo jih danes poslušali o amandmaju, so šle, žal, v to smer. Z izjemo zadnje, kjer je bilo nekaj tehtnih razmišljanj, morda tudi špekulacij ali morda upravičenih kritičnih ocen. Sicer pa je danes predvsem razprava o primernosti samega župana, ki ga je nekdo od poslancev celo imenoval za diktatorja. Mislim, da tovrstni sovražni govor na račun demokratično izvoljenega župana, ki bo preverjal svojo priljubljenost na naslednjih volitvah na demokratičen način, ni primerna. Ampak danes smo bili spet priče nekaterim pozivom, ki izhajajo očitno iz navodil centralnega komiteja SDS, ki ga lahko imenujemo tudi Zbor za republiko, kjer v bistvu se stalno vsaka razprava v Državnem zboru, tudi razprava o tako konkretnem vprašanju, ki zadeva mesto Ljubljano in prestolnico Slovenije, uporablja oziroma zlorablja za to, da bi pripravljali psihološko Slovenijo za ulične proteste, za druge demonstracije, čeprav imamo parlament, imamo priložnost, da o vseh teh problemih razpravljamo tukaj. Mislim, da demokracija v Sloveniji deluje in da je del demokracije tudi pravica do uporabe ulice in mestnih prostorov za demonstriranje. Nihče tej pravici ne oporeka. Ampak, ko govorimo o glavnem mestu, o problemih glavnega mesta, mislim, da ni primerno razglabljati pretirano z ideološkimi floskulami in skušati napenjati situacijo, kar je očitno neka stalnica z vedno isto govorico, z vedno isto metodo pripravljanja na veliki pok, na veliki dogodek, ki naj bi se zgodil spomladi. Pač vemo, demokracija je tako zrela in tako močna, da premore vse, tudi to in se tega nihče ne boji. Ampak, vaš amandma je amandma, ki skuša izničiti bistvo tega zakona. Ta zakon verjetno sanira določene pomanjkljivosti, ki so nastale v preteklosti, in o tem se je treba pogovarjati. Tudi tisti, ki prihajamo iz drugih krajev Slovenije, smo zainteresirani za ugled in za funkcionalnost slovenske metropole. Ljubljana je pomembna za vse slovenske državljane. In tudi za tiste, ki prihajajo iz bolj oddaljenih občin in ki očitno menijo, da je treba v luči všečnega nastopa do lastnih volilnih okrajev blatiti Ljubljano in še posebej župana. Zato nehajmo s takšnimi diskvalifikacijami, s takšnimi žalitvami, to je bilo danes izrečeno - lahko si gledate magnetogram -, da je župan Ljubljane diktator. Lepo prosim, ne si dovoliti takšnih kvalifikacij! Mi živimo še vedno v demokratični družbi in tudi v Ljubljani veljajo demokratična pravila. Torej, še enkrat, tega amandmaja ne bom podprl in upam, da bomo končno tudi s tem zakonom rešili vprašanje, ki se vleče že dolgo in ki dejansko pomeni nepotrebno breme za Ljubljano in za celo Slovenijo. Hvala.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, mislim, da bi morali vsi, ki vodite sejo Državnega zbora, poskrbeti, da kolegi iz drugih poslanskih skupin, predvsem iz koalicijskih, ne bi žalili poslancev drugih poslanskih skupin. To, kar si je privoščil gospod Juri, ki prihaja sicer z drugega konca Slovenije, na račun sodbe, načina dela in načina oblikovanja odločitev naše poslanske skupine, ne sodi v demokratičen parlament. To je naša zadeva. Še enkrat vam povem, mi v naši stranki nimamo centralnega komiteja in diskreditacije na takšen način obdržite, in žalitve, za svojo poslansko skupino. Tam imate dovolj primerkov, ki so vpleteni v vrsto dogodkov, nekatere preiskuje celo preiskovalna komisija in bi bilo prav, da bi se njim bolj posvetili. Tudi včeraj smo sprejemali zakon, ki omogoča nadgradnjo nekih satelitskih in cestninskih sistemov brez javnih razpisov, pa so telekomunikacije tudi v vaši pristojnosti. Spoštovani predsednik Državnega zbora oziroma podpredsednik Državnega zbora in tudi ostali, in tudi ostali, ki sejo vodite, bi prosil, da sejo vodite v skladu s poslovnikom, da skrbite za to, da se te razprave odvijajo na primerni ravni, in ne dopuščati, da si nekateri lahko dovolijo, da uporabljajo izrazoslovje, ki so ga včasih oziroma v jurskem parku in tako naprej. To ne sodi več v 21. stoletje, to je bil čas pred letom 1990, takrat ste imeli centralne komiteje in se tam odločali, ampak sedaj pa prosim, da upoštevate integriteto tako tistih, ki smo poslanci v Državnem zboru, kot tistih, ki jih zastopamo v neki organizirani družbi. Ostale stvari pa si vi urejajte na drugih naslovih in bi prosil tudi za opravičilo kolega poslanca.
No, mislim, da ni bil to edini primer, ki bi ga lahko smatrali kot žaljiv nastop. V Državnem zboru je kar nekaj karikaturistov, ki ne znajo slikati svojih kolegov ali drugih strank realno, take kot so, ampak jih karikirajo, izmaličijo. Tako je vendarle to, kot sem že večkrat omenil, cena svobode govora. Besedo ima gospod Černač.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Zanimivo je, da danes poslušamo problematiziranje do ustavno zagotovljene pravice do zborovanja s strani tistih, ki so jih drugače polna usta demokracije in demokratičnih svoboščin. Ne čudi pa, da to prihaja iz teh ust, če se povrnemo 19 let nazaj, smo iz podobnih ust poslušali zgodbe o tem, kako bomo jedli travo po tistem, ko se bomo osamosvojili. Sedaj pa si nekateri od teh ust pripenjajo na prsi državna odlikovanja. Prej, ko sem gospe Črnugelj Silvi želel odgovoriti v obliki replike, mislim, da sem bil do nje upravičen, ampak sem spoštoval voljo predsedujočega, tudi to je del demokracije in standardov, ki se jih moramo držati. Želel sem jih povedati samo to, da je ponovno govorila o tem, da z amandmaji, ki jih je vložila Slovenska demokratska stranka ukinjamo zakon o glavnem mestu, kar sem danes povedal že petkrat, da ne drži. Povedal tudi, da imamo dokument na mizi in da si jih lahko vsak prebere, kaj v teh dokumentih piše. Z amandmaji Slovenska demokratska stranka spreminja 1. člen sprememb, in to na tak način, da predlagamo črtanje novega šestega odstavka 5. člena veljavnega zakona in da predlagamo črtanje novih 6.a in 6.b člena veljavnega zakona. Drugače pa ostaja veljavni zakon o glavnem mestu v vseh desetih členih in s popravkom drugega odstavka 5. člena, kar ste predlagali s to spremembo, tudi v veljavi. In ta popravek drugega odstavka 5. člena nič kaj bistveno novega ne prinaša, če smo čisto iskreni. Tako se sprememba zreducira samo na denar. Na denar. Nobene vsebine ni v tej spremembi zakon. Nobene vsebine. Zaradi tega, ker ni vsebine, se tudi ne bodo mogli izvajati tisti programi, ki jih glavno mesto nujno potrebuje. Samo zaradi več denarja se ne bo spremenila ne prioriteta, ne vsebina, ne dinamika. Za en del se bo zmanjšala ta 200 milijonska luknja in nič drugega. Tako je po vsebini zakon zaradi vas, ne zaradi naših amandmajev, prazen. Prazen je, v njem ni nič novega, glede na veljavni tekst zakona iz leta 2004. Rečeno je bilo, da ima Ljubljana poseben status in ta status vsi priznavamo, v končni fazi je ta status utemeljen skozi ustavo in skozi zakon o glavnem mestu iz leta 2004. Vendar pa ta poseben status izhaja tudi iz njenega posebnega položaja, glede na to, da je v Ljubljani mnogo mnogo sedežev različnih institucij, ki dajejo tej Ljubljani zelo pomembno dodano vrednost. Zadnjič, ko smo razpravljali v splošni razpravi o tem, sem dobil na desetine elektronskih pošt občanov, ki so mi sporočali, kaj vendarle govorimo neumnosti, saj te institucije in vse to, kar je v Ljubljani, je dodana vrednost, to ni nobeno breme. Marsikatera mestna občina bi si obliznila prste, če bi imela samo desetino tega, kar se nahaja v Ljubljani in ne bi za to zahtevala nobenih posebnih sredstev, kvečjemu bi kaj za to še prispevala zraven. Za odločbo spremembe zakona; danes je bilo dosti govora o tem, da zaradi tega se dela ta zakon, ker je bilo Ljubljani nekaj odvzeto. Nič ni bilo odvzeto ne Ljubljani ne ostalim trem občinam, ki so sprožile ustavni spor! Ustavno sodišče je z odločbo leta 2007 nedvoumno odločilo, da temu ni tako in da zakon, ki je bil sprejet, ni protiustaven. V tistem letu, ko se je to zgodilo, pa je celo Ljubljana v tekoči bilanci beležila presežek. Zanimivo - ob tem, da naj bi bilo nekaj odvzeto! Unikatna je ta ureditev spremembe, ne pa temeljnega zakona. To trdim in ni me nihče o tem prepričal. Tudi prej je bilo postavljeno vprašanje pristojnemu ministru glede tega in ni bilo odgovora. Take ureditve, kot jo prinašata 6.a in 6.b člen, ne boste zasledili v nobeni drugi ureditvi. V nobeni drugi ureditvi. Podobne ureditve, kot jih pa imamo v zakonu o glavnem mestu, ki velja od leta 2004, pa so v številnih državah in s tem seveda mi nimamo popolnoma nobenih problemov. Da bi mogoče bolj plastično pokazali, za kaj gre, bi se bilo treba vprašati, ali je prav, da se na podlagi teh sprememb lahko posamezne investicije financirajo drugače kot v vseh ostalih občinah. Ali je prav, da ima Ljubljana, gospod Jankovič kot župan, neposreden dostop do državnih sredstev za šole, vrtce, infrastrukturo itn., vseh drugih 209 županov ali občin pa ne? Ali je to prav? Verjetno, da to ni prav. Ampak to v temu zakonu piše. Številne institucije imajo sedež v Ljubljani: od državne uprave, od ministrstev, do bank, zavarovalnic, številni predstavništev tujih podjetij, veleposlaništev, univerza je tukaj, številne šole itn. To so vse prednosti, to niso slabosti. Slabost pa je, da je treba za to, da vse te stvari normalno funkcionirajo oziroma ne bom rekel, da je to slabost, izziv za vsako mestno oblast pa je, da uredi mesto tako, da bo lahko normalno funkcioniralo. In jaz sem v tem delu govoril, da če bi bila vsebina tega zakona ta, potem bi seveda ga veljalo podpreti, mislim pa, da za to ni treba spreminjati zakona. Za to je treba sprejeti ustrezen akt, na podlagi katerega se lahko te stvari izvajajo. To je pa stvar prioritet. Prioritete pa ne more določiti Državni zbor, lahko jih odloči samo mestna oblast v sodelovanju z vlado. Recimo, primerjava glede teh institucij. Na Primorskem se je rodila, veste da pred časom univerza, leta 2003. In če bi na enak način gledali na te zadeve, potem bi morala takrat država bistveno bistveno finančno suportirati rojstvo te institucije, pa ni. Ni, v ničemer! Leta 2003 je bil sprejet zakon in šele 2005 je bil sprejet zakon, ki je omogočil podlago za pomoč pri zagotavljanju prostorskih pogojev te univerze. In občine na obalnem območju so same zagotovile neodplačno prostore zato, da se je lahko ta univerza rodila. Kaj se pa dogaja v Ljubljani danes? V Ljubljani pa država od mestne občine, od gospoda Jankoviča kupuje fužinski grad za 5 milijonov evrov. Čemu? Ob tem, da je povsod pomanjkanje sredstev, ni denarja za program, ni razpisov in ne vem kaj; a za 5 milijonov evrov je Ministrstvo za kulturo čez noč našlo, da lahko ta fužinski grad kupi, ki je del infrastrukture na področju kulture, ki je v javnem interesu, ki je tako imenovano javno dobro. To je nekaj podobnega, kot če bi država od Jankoviča kupila Celovško cesto. To je neumnost, oprostite, in bi pokrila teh 200 milijonov luknje. Teoretično, na podlagi tega zakona, pa tudi mimo njega bi to lahko naredila. Ne rabite sploh tega zakona. Tako kot se je sklenilo za fužinski grad, se lahko sklene, da se to cesto kupi in zadeva je rešena. Lepo vas prosim, to ni vsebinski, to ni sistemski pristop! Glede očitkov, kako mi gledamo na to zadevo; ne vem, kako vi gledate, mi smo letos ob robu devetega kongresa, 9. maja 2009, ki je bil v Ljubljani, sprejeli resolucijo o glavnem mestu, najdete jo na spletni strani SDS.si., priporočam vam jo v branje, kajti v njej boste našli marsikaterega od odgovorov na vsebinska vprašanja in na vsebinske težave, s katerimi se Ljubljana trenutno sooča. Ni je treba kopirati, lahko se podpišete pod podobne rešitve sami, mi vam ne bomo nič zamerili. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Juri je želel proceduralni predlog. Izvolite.
Gospod predsedujoči, glede na to, da je bila ustavljena zahteva po opravičilu, tudi sam predlagam in zahtevam, da se poslanec, ki je izrekel žalitev na račun neprisotnega župana in ga je poimenoval za diktatorja, da se mu javno opraviči.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o tem? Ja. Odpiram prijavo. Prijava za razpravo o 1. členu in amandmaju k temu členu teče. Gospod Tanko, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Veliko smo danes slišali besed o tem, kako je mestna oblast bila s spremembo zakona o lokalni samoupravi prikrajšana. Ustavno sodišče je izdalo odločbo in tudi napotilo, da Vlada Republike Slovenije, to se pravi, prejšnja bi morala to narediti v zaključku mandata, sedanja ima na razpolago že celo leto, da mora opraviti določeno rešitev v zakonu o lokalni samoupravi, kar zadeva glede zadeve o financiranju občin. Ugotavljam, da Vlada Republike Slovenije, Pahorjeva vlada v tem mandatu, v tem letu ni naredila popolnoma nič, da bi odpravila neskladnost 8., 11., 14., 23. in 38. člena zakona o financiranju občin. Nič. To je temeljni zakon, na osnovi katerega se financirajo vse občine v Republiki Sloveniji. Če bi imela Vlada Republike Slovenije in koalicija resen namen karkoli pripraviti na področju financiranja občin, tudi Mestne občine Ljubljana, potem bi morala urediti in uskladiti z odločbo Ustavnega sodišča prav te člene, za katere je Ustavno sodišče ugotovilo, da so v neskladju z ustavo. Pa niste na tem storili popolnoma nič. Namesto tega prihajate s spremembo zakona o glavnem mestu, kjer se na nek neobičajen način poskušate izogniti prav popravku zakona o financiranju občin. Prav to, kar bi morali storiti, in zapisali ste v koalicijsko pogodbo, da boste prioritetno urejali, sanirali odločbe Ustavnega sodišča. Pa jih ne. Tisto, kar bi morali, niste storili. To, kar prinašate s popravkom zakona o glavnem mestu, pa dejansko pomeni ravno to, da boste sedaj na nek neobičajen način, na način, ki nima ustrezne primerjalne podlage tudi s tujimi podobnimi rešitvami, poskušali sanirati negativni saldo poslovanja tega mandata v Mestni občini Ljubljana. Kljub temu da niti eden od velikih 22 projektov, ki so bili kot volilni program gospoda Jankovića predstavljeni javnosti, opremljeni z datumi realizacije, z vsemi potrebnimi zadevami, kar zadeva predvolilni program, ni realiziran, je nastalo, kot slišimo, več kot 100, skoraj 200 milijonov evrov primanjkljaja v mestnem proračunu. Kljub temu nimamo stadiona, nimamo parkirišč, nimamo, ne vem katerih velikih projektov, ki so bili tam napisani, pa kljub temu je nastalo 200 milijonov evrov globoka luknja ali pa 200 milijonov velika luknja. To je velik problem. In kako poteka poslovanje v Mestni občini Ljubljana, bi morda vedeli povedati tisti, ki so bili včasih funkcionarji Mestne občine Ljubljana, ki so opravljali podžupanske funkcije v mestni občini v preteklih mandatih, na prelomu tega tisočletja. Znali bi povedati, kako so opravljali svoje naloge pri izvrševanju proračuna Mestne občine Ljubljana in zakaj velja karakteristika, da so bile vse mestne oblasti do tega mandata neučinkovite. Pa tudi ta je neučinkovita, ker realizacije nima, razkopanih je cel kup malih uličic po Ljubljani, velikih projektov, ki naj bi pa nekaj pomenili v Ljubljani, pa še ni. Ni jih, za nekatere tudi še dovoljenja niso izdana. Sprašujem se, kako je mogoče, da neka mestna občina Celje ali neka mestna občina Maribor zlahka naredi nek stadion za 10 tisoč gledalcev ob bistveno nižjem proračunu. Mestna občina Ljubljana ob tako enormnem proračunu pa tega ni sposobna narediti v mandatu župana, ki velja za najboljšega menedžerja, ne samo med župani, predstavili ste ga kot najboljšega menedžerja tudi med menedžerji - in se to ni uresničilo! Sprašujem se, kako je mogoče, da tako kapitalni projekti, ki si jih je zastavil sedanji župan, ki velja za menedžerja, menedžerskega človeka, enega najboljših v Sloveniji, tega ni uspel realizirati. Sprašujem se, kako naj ocenjujemo poziv ljudem, ki je bil izrečen pred meseci, naj ne kupujejo stanovanj, ker bodo cene stanovanj padle pod 2.000 evrov do konca leta, sam pa je istočasno podpisal pogodbo za 17 milijonov evrov za nakup stanovanj po ceni 2.500 in še nekaj evrov. Sprašujem se, koliko lahko zaupamo ljudem, ki nam govorijo take zadeve. Sedaj smo poslušali veliko časa, predvsem v času, ko smo odločali o novih občinah, da se male občine niso sposobne samofinancirati. Ugotavljam, da se Mestna občina Ljubljana ni sposobna samofinancirati! Ni se sposobna samofinancirati. Zato prihajate z nekim lobističnim zakonom, da boste poskušali rešiti, kar se še rešiti da. Malih občin na tak način ne rešujemo, pa živijo in delajo svoje projekte. Malokatera je zašla v kakšno težavo pri izvajanju svojih načrtov. Ljubljanska se je potopila v to, lahko rečemo, že kar živo blato in ne rešuje in ne izvaja svojih projektov in ne reagira na enak način. Če je karkoli treba na sistemski ravni urediti, je treba, spoštovana koalicija, spremeniti zakon o financiranju občin, tako kot je ustavna odločba. Vse to, kar rešujemo sedaj, je mimo pravne podlage in Ljubljana s temi rešitvami, ki jih predlagate, ugotavljam, bo imela tri ali štiri načine, štiri oblike financiranja, poleg tistega, kar ji prinaša zakona o financiranju občin, še financiranje mimo javnih razpisov in financiranje po posebnih pogodbah med resornim ministrom in Mestno občino Ljubljana. Pa še kaj. Kakšen poslanec ali poslanska skupina bo kaj vložila v Državni zbor kot amandma k proračunu, kakšnih 30 milijonov, tako kot je bil poskus v tem mandatu. To najbrž ni način dela in tu težko govorim o enakopravnosti vseh slovenskih občin. Tudi težko govorimo oziroma zelo nekredibilni so tisti, ki govorite, da male občine niso sposobne izvrševati svojih nalog. Jih izvršujejo, niti ena ne rabi tega, kot pravi, potrebuje Mestna občina Ljubljana in kot dodeljujete Mestni občini Ljubljana. Niti ena od teh malih občin tega ne potrebuje. Tudi ji nočete dati, če bi potrebovala. Tudi tiste občine, ki potrebujejo državno soglasje, kot, recimo, Mestna občina Maribor, za projekte evropskega ali celo svetovnega pomena kot sta evropsko mesto kulture ali pa univerzijada imajo težave, da dobijo desetkrat ali 20-krat manjši znesek od tega, ki ga boste sedaj po posebni rešitvi dali Mestni občini Ljubljana. Vprašam se o marsičem, tudi o zdravi pameti tistih, ki to predlagate. Pa še nekaj je. V uvodu sem - in se opravičujem, če je žalitev, se opravičujem. Tudi v uvodu, preden sem se prijavil k razpravi, sem spoštovanega ministra zaprosil, naj mi navede samo dva podobna primera, kot ga sedaj peljemo preko ali pa peljete preko te zakonske določbe tega zakona, te novele zakona. Ni naštel niti enega primera. Niti enega! Moram reči, da sem, ker je časa sedaj od takrat, ko sem to prvič sprožil, že več kot eno uro, pravzaprav presenečen, da Vlada Republike Slovenije ni sposobna v eni uri dati odgovora na preprosta vprašanja: Ali je v Sloveniji še kakšen primer med občinami ali na drugem področju, ki ima na tak način urejeno financiranje, na tako ohlapen način urejeno financiranje? Da ne bomo potem poslušali pravljice o transparentnosti porabe javnih sredstev pa da ne bomo poslušali, zgodbe o tem, da je treba ne vem kako vse precizno urediti, tako kot nekateri pravniki z nasprotne strani znate o tem velikokrat povedati. Kadar mi kaj predlagamo, je problem vejica, kadar vi kaj predlagate, greste mimo odločbe Ustavnega sodišča in rešujete zadeve, nobenega problema! Radi bi videl, da bi vsi tisti, ki imate neko kontinuiteto dela v Državnem zboru in ustrezno pravno znanje, imeli pri razpravah in takrat, ko kaj gledate, enake vatle do predlogov, ki jih predlaga opozicija in koalicija. To bi od vseh tistih zelo pričakoval. Sicer pa se sprašujem, če sploh še lahko govorimo o kakršnikoli pravni ureditvi v tej državi, če na tak način urejamo zadeve. Za Mestno občino Ljubljana na en način in za vse ostale občine v Sloveniji na drug način. Mestna občina Maribor je rabila 5 mesecev, da je nekdo "blagovolil" podpisati kavcijo za projekt univerzijade, ki je bil ocenjen pač v nekem obdobju kot projekt, ki prinaša perspektivo in razvoj, tudi turističnega - prepoznavnost, promocijo države. S tem bi se na nek ustrezen način, tudi ob pomoči evropskih sredstev, zgradila neka infrastruktura, športna in ostalo, tukaj pa brez problema mimo vseh razpisov, mimo vseh presoj in ocen se bo zavalilo 60 milijonov evrov ali pa še kaj več, najbrž več, ker če hočemo pokriti 200 milijonov in tako enormen skok zadolženosti Mestne občine Ljubljana v tem mandatu, bo treba še bistveno bistveno več sredstev. Ampak težava vseh tistih, ki to predlagate, ostaja: delovanje Mestne občine Ljubljana je neučinkovito, netransparentno. Tudi poročilo Računskega sodišča, ki je prišlo včeraj na mizo, kaže na to, da se te zadeve ne dogajajo na pravi način. Bi bilo treba pravzaprav narediti tudi analizo poročila Računskega sodišča, neko primerjalno analizo, ki jo naredi, ali so v vseh primerih in pri vseh težah, ki jih Računsko sodišče pri kršitvah ugotovi, izrečeni enaki ukrepi. Če bi tak ukrep bil ugotovljen oziroma take nepravilnosti so bile ugotovljene, recimo, v času, ko sem bil župan v občini Ribnica, bi dobil negativno mnenje in najbrž tudi predlog za razrešitev s funkcije. Toliko o tem. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javil gospod minister dr. Gjerkeš. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovanega poslanca bi rad obvestil, da sem odgovoril na vprašanje, ki ga je naslovil name oziroma Vlado, vendar ga žal takrat ni bilo v dvorani.
Hvala. Gospod Potrč, imate besedo.
Hvala lepa. Jaz bom še enkrat poudaril, da se bom držal amandmaja in ne bom govoril o drugih stvareh, v mnogo čem tudi neresničnih in tudi vsaj pol žaljivih ali grdih insinuacij, ki so si jih kolegi privoščili. Poglejte, če v zakonu ni nič bistveno novega, zakaj je potem treba, razen enega odstavka, vse člene črtati. Jaz trdim namreč, da so bistveno nove stvari. Ali so sprejemljive za tiste, ki jim ugovarjate? Najbrž niso. Ampak nove so. Novo je to, da se nesporno določa, da mora biti razpolaganje in določanje sredstev transparentno. Novo je to, da se loči financiranje novih investicij od tekočega financiranja nekaterih dejavnosti. 2. člen zakona oziroma novi 6.a in 6.b člen govorita o financiranju tekočih nalog in sta nova, koristna za Ljubljano, ker predvidevata 0,73% dohodnine za uresničevanje teh nalog. Morda je to narobe za vas, samo Ljubljana je preko študije, ki jo je naredilo Ministrstvo za lokalno samoupravo, pokazala, da na nekaterih področjih porabi zaradi funkcij glavnega mesta bistveno več sredstev na prebivalca za nekatere namene, kot jih porabijo v povprečju mestne občine v Sloveniji. In to je bil razlog, da se je uvedel ta sistem dodatnega financiranja. To nima nobene povezave niti s starimi dolgovi, niti zmanjšanjem obsega sredstev, ki ga je prinesel spremenjeni zakon o financiranju lokalnih skupnosti. In če že govorite, da bi to naj bilo nadomestilo; razmerje izgubljenih sredstev in višine, ki se dobi po odstotku 0,73, je približno 1 proti 4. Bodite enkrat, vsaj približno, precizni in ne dajte zato, da bi bile vaše izjave pompozne, govoriti o stvareh, ki so daleč od resnice. Jaz bom s tem končal, ker ne želim odpirati novih vprašanj, bom pa grozno hvaležen, če se boste tudi v opoziciji držali teme in ne govorili o vseh stvareh, ki so se dogajale zdaj, pred nekaj ali pa tudi pred 20 leti. Hvala.
Hvala. Še je interes za razpravo. Odpiram prijavo. Gospod Černač, izvolite.
Moram žal ugotoviti, da gospoda ministra ni več, očitno ga tema ne zanima več, ker ni odgovoril na vprašanje, ki je bilo postavljeno s strani mojega poslanskega kolega gospoda Tanka. On ni odgovoril na vprašanje. Sicer je formalno odgovoril, vendar po vsebini odgovora ni dal, mi je prav žal. Tukaj imam magnetogram, da ne izgubljam časa, ga ne bom bral. Govoril je o teh formalnostih, ki jih lahko beremo v obrazložitvi zakona. Bilo je konkretno vprašanje glede tega, kje je še kakšen tak primer, kot ga določata 6.a in 6.b člen zakona, v Sloveniji in izven Slovenije. Takega primera ni, zato ni mogel minister na to vprašanje odgovoriti. Mi govorimo sedaj o amandmaju k 1. členu, ne k 2. členu. Mi ne govorimo o 0,73%. Do tja še pridemo, bomo imeli še čas razložiti, koliko je pa sploh ta ureditev napačna in izkrivljena, nesistemska in protiustavna. Sedaj govorimo o spremembi 5. člena. To je 1. člen. In o amandmaju k 1. členu govorimo, kjer piše, da se z dogovorom med Vlado oziroma predsednikom Vlade in županom dogovori, koliko in kaj in kjer ni nobenih limitov. Na podlagi tistega, kar bo vsako leto uvrščeno v NRP-je na strani mesta in kar bo uvrščeno v NRP-je na strani države, se bodo zgodbe financirale. Samo financirati jih bo seveda morala država, davkoplačevalci torej. In ti davkoplačevalci je prav, da danes vedo, koliko in zakaj bodo ta denar dali. Ali bodo s temi sredstvi imeli boljše bivalne pogoje v Ljubljani? Ali bodo s temi sredstvi imeli bolje urejen promet v Ljubljani? Ali bodo s temi sredstvi imeli bolj čist zrak v Ljubljani, ki je vedno bolj onesnažen? Ali bodo s temi sredstvi samo zadovoljevali nekatere napol privatne podjetniške interese posameznikov, ki bodo povzročili degradacijo urbanega mesta in vsega ostalega, kar se še dogaja v zadnjih letih? To so vprašanja, na katera bi morali imeti odgovore in jih danes ni. Župani vseh ostalih 209 občin se pa ob tem členu sprašujejo, ali so manj vredni, ker se morajo prijavljati na razpise za sofinanciranje posameznih projektov in tudi ne dobijo sredstev zanje, ker jih ni, ker ni sredstev ali celo razpisov ni. 2.600 otrok, je rekel minister pred časom v Državnem zboru, je ostalo pred vrati vrtcev. Zaradi tega, ker ni niti razpisov za ta namen, pa so evropska sredstva na voljo. So na voljo, pa niti razpisa ni, zaradi česar je bila prisiljena k odstopu bivša ministrica, ker je želela nekaj narediti, pa je nek drug minister oziroma njegova desna roka to preprečil. In to piše v tem členu. In zaradi tega smo predlagali, da se ta del, ki je nesistemski, neustaven, črta, da ostane tisto, kar je sicer napisano v drugem odstavku 5. člena. Hvala.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Niste bili imenovani, ne morete replicirati. Želi še kdo razpravljati o tem členu? Odpiram prijave za razpravo o 1. členu in amandmaju k temu členu. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo. V tem mandatu smo pri sprejemanju proračuna imeli amandma za 25 milijonov evrov za ureditev stanovanjske politike v Mestni občini Ljubljana. Ali mi lahko kdo od predlagateljev tega zakona pove, v kateri občini v Republiki Sloveniji smo še na tak način financirali izgradnjo stanovanj, kot je bilo predloženo z amandmajem, ki so ga vložili koalicijski poslanci. [[Oglašanje v dvorani.]] Ni bil sprejet, ampak predlagali ste, nekateri ste celo vztrajali do konca, do glasovanja s svojimi podpisi, med njimi tudi gospod Anderlič. Ali poznate, spoštovani kolegi poslanci Državnega zbora - gospod podžupan, bivši, Colarič bi se gotovo spomnil -, še kakšen tak primer, da na tako, bom rekel, protekcionističen način financiramo kakšen projekt v Republiki Sloveniji, povsem drugače, kot to velja za druge občine v Republiki Sloveniji. To, kar predlagate v tej rešitvi, je popolnoma enako. Ni sicer v proračunu Republike Slovenije, gre mimo proračuna Republike Slovenije, mimo Zakona o izvrševanju proračuna, in to se bo zgodilo samo na osnovi dogovora med Ministrstvom za okolje in prostor oziroma Stanovanjskim skladom in Mestno občino Ljubljana. Podobno je na kulturnem področju, podobno je na prometnem področju in na vseh drugih proračunskih področjih, ki jih ureja proračun. In to vse mimo Zakona o izvrševanju proračuna. To, gospodje predlagate. In jaz menim, da si nobena oblast, tudi ta ljubljanska, ne zasluži tako protekcionističnega pristopa kogarkoli v tej državi. Zato imamo ustavo, zato imamo zakone, zato imamo splošne zakone, da te rešitve urejamo za vse enako. Če pa ste pač koalicija, ki mora nekaj storiti za nekoga, in očitno morate nekaj storiti za nekoga, potem so take rešitve običajne. Gospod Potrč, tudi od vas bi pričakoval, da bi pustili govornika, da pove svojo misel do konca, podpredsednik Državnega zbora ste, pa skačete v besedo. Zato je treba razmisliti, ali je rešitev, ki jo predlaga Vlada in podpira koalicija, enaka za vse v Republiki Sloveniji ali je protekcionistična. Po našem mnenju je protekcionistična. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Potrč, replika. Izvolite.
Gospod Tanko, jaz se opravičujem za medklic, ki je bil namenjen vaši nedoslednosti. Zahtevali ste opravičilo, ko je bil omenjen centralni komite SDS in izjavili ste, da gre za poravnavanje računov v zvezi s tem zakonom. Tudi to je groba neresnica in žalitev. In niste rekli samo prvič, vsi o tem govorite. Dajte imeti približno, kot vi rečete, enake vatle in tisto, kar ne pričakujete od drugih, ne storite sami.
Hvala. Besedo ima gospod Anderlič.
Še enkrat je treba ponoviti, zakaj tega amandmaja ni mogoče sprejeti. Zato, ker črta tisto, kar popravlja, izboljšuje obstoječi zakon: da se določi, da so naloge, katere oceni Vlada in župan, županja mesta, mestni svet, da so pomembni, skupni za dobro države, v korist države, njenih institucij in tako naprej, kakor tudi za mesto. Kdo bo kaj pri tem naredil in kdo bo in koliko zagotovil denarja in kako se bo to kontroliralo? To, ali vi marate Ljubljano ali je ne marate, kot kažete, ne marate niti župana, ne marate nič. To je folklora, ki jo je treba razumeti. Meni je edino žal, da me je eden od poslancev razočaral, ker ni izpeljal vseh teorij zarote do konca, da bi si znal razložiti, kaj za vraga pa je tisto zadaj kaj več in kje so vse te stvari, ki jih je treba narediti točno s tem zakonom, potem bo pa vse v redu in še računi bodo plačani. Ampak jaz, ko gledam prvi odstavek oziroma drugi in šesti odstavek, ki sta predmet 1. člena sedaj, tega 5. člena veljavnega zakona, je nesporno, da gre za urejanje vprašanj, ki so v interesu slovenskih državljanov in državljank, ki so v interesu slovenske vlade, njene učinkovitosti pri opravljanju javnih zadev. Jaz bi celo rekel, da gre tukaj za obveznost mestne občine, ne samo za koristi. Prej za obveznost. Ker če se bo obvezala, da bo morala v določenem obdobju urediti, ne vem, zemljišča, ne vem, kaj še vse ostalo. Konec koncev vi veste, da so nekatere lokacije v Ljubljani rezervirane s strani države, če se peljete recimo po Dunajski, boste videli cel kare pred tistim propadajočim stadionom na desno, kjer je bilo enkrat predvideno, da bo, mislim, da Ministrstvo za notranje zadeve ali nekateri drugi organi. Ljubljana zato, ker država ni naredila ustreznega programa in ni tega izpeljala, niti se ni z Ljubljano dogovorila, kaj in na kakšen način naj se to zemljišče naprej uporablja, vojašnica je bila tam, mislim, da je bila porušena tam enkrat v devetdesetih letih. In takih primerov je še kaj. Ta država ima v tem mestu ogromno nekih stavb, izpostav, rabi komunikacije, rabi energijo, rabi vse za svoje funkcioniranje. Res je, vsi plačujejo davke, vsi plačujejo nekatere stvari, ki sodijo zraven zato, da lahko funkcionirajo. In to je tudi v plus mestu. Ampak saj tukaj ne gre za to, da bi nekdo nekomu nekaj dajal ali pa bi bil neka humanitarna ustanova do drugih institucij, ampak se pogovarjata dva suverena subjekta, kako bosta stvari urejala tudi skladno z ostalimi predpisi. 2. in 6. točka 5. člena sta bistveni za to, da so te stvari bolj jasne in zato s črtanjem pravzaprav vrnemo nazaj v 5. člen, ostaja 5. člen nespremenjen, in po mnenju tako države kot mesta neoperativen, neuporaben in je to samo črka na papirju. Zakoni se vedno delajo tako, da se izboljšuje neko obstoječe stanje. In tu, mislim, gre za to.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o tem členu in amandmaju k temu členu? Še je interes, zato odpiram prijave. Gospod Černač, izvolite.
Mislim, da je treba ponoviti, da se z amandmajem črta drugi odstavek in ne prvi. Ostaja prvi odstavek in s tem drugi odstavek 5. člena veljavnega zakona, v katerem piše, da "predsednik Vlade in župan podpišeta dogovor, ki ima pravno naravo pisma o nameri, s katerim se bodo opredelile naloge mestne občine in državnih organov pri izvajanju programov in nalog po tem zakonu," to ostaja. Črta pa se tisti del, ki govori o tem, da "podpišeta pogodbo, s katero država daje sredstva." Hvala.
Hvala. Gospod Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Mestna občina Ljubljana je bila vseskozi, odkar se spomnim, protežirano mesto. Razumem, da so zastavljeni cilji visoki, ker je želja, da se predvolilne obljube izpolnijo. Vendar mislim, da zdaj ni pravi trenutek, ni pravi čas, da sprejemamo nekaj, o čemer sanjajo vse občine, pa se jim te želje in potrebe, ki jih imajo občani, ne bodo uresničile skozi državni proračun. Imamo tudi drugo največje mesto v državi, Maribor, ki pa ni nikoli deležen takšne pozornosti, kot je Ljubljana. Prej bi lahko rekel, da se ga v razvoju zavira. Naj grem malo skozi finance Ljubljane. Dolg Mestne občine Ljubljana in njenih pravnih oseb znaša skoraj 40% dolga vseh 210 slovenskih občin. Po podatkih iz junija tega leta ima občina Ljubljana skoraj 95 milijonov evrov dolga, pravne osebe javnega sektorja pa še dodatnih 87 milijonov in pol. Tako skupni dolg presega 180 milijonov evrov, skupni dolg občin v Sloveniji pa znaša 475 milijonov. Omenil sem že glavnico posojil, kjer obresti niso vključene in tudi ni vštetih še dodatnih 15 milijonov evrov ter dodatna zadolžitev 31 milijonov evrov v letošnjem letu ob rebalansu, za kar imajo že soglasja Ministrstva za finance, kar pomeni do konca leta še 16 milijonov evropskih posojil. Zakon o javnih financah določa, da se lahko javni zavodi in javna podjetja, katerih ustanovitelj je občina, zadolžujejo in izdajajo poroštva, ki jih določi občinski svet. Kot je razvidno iz razpoložljivih podatkov, so vsi ti javni zavodi, ki so pod okriljem Mestne občine Ljubljana, krepko zadolženi. Kot je zapisano v zakonu, to ni v nasprotju o zadolževanju po Zakonu o javnih financah. Seveda pa je zaskrbljujoče, ker so nekateri javni zavodi prezadolženi, in bo morala v končni fazi država reševati finančne težave Mestne občine Ljubljana, ki je ustanoviteljica vseh teh javnih zavodov. Eden od teh je Javni stanovanjski sklad, ki je zadolžen kar za 36,2 milijonov evrov, od tega ima 3,5 milijonov kratkoročnih kreditov. Cilj predlaganega zakona je dopolnitev veljavne ureditve države in Mestne občine Ljubljana, za kar naj ne bi do zdaj urejali financiranja dogovorjenih razvojnih programov Mestne občine Ljubljana iz državnega proračuna. To pa je problem. Zato mislim, da je prav, da se amandma SDS podpre.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o tem amandmaju? [[Ne.]] Potem prehajamo na 2. člen in amandma k temu členu. Želi kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Prijava za razpravo o 2. členu in amandmaju k temu členu. Gospod Černač, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Predlagamo črtanje tega člena, ker uvaja financiranje nečesa, s čimer nima Mestna občina Ljubljana nobenih stroškov. Drugi odstavek 1. člena Zakona o glavnem mestu govori o sedežih državnih organov, organizacij državnega pomena, tujih diplomatskih predstavništev, tujih konzulatov, mednarodnih organizacij in predstavništev mednarodnih organizacij. In ta člen določa dodaten delež dohodnine za sofinanciranje nalog, ki jih ima Mestna občina Ljubljana v skladu s tem. Katere so te naloge? Jaz ne vidim nobene izmed teh institucij, ki bi imele od mestne občine Ljubljana kakšno stavbo, kakšen prostor v brezplačnem najemu. Daleč od tega. Da bi bili kakršnikoli posebni stroški v zvezi s tem, kvečjemu so koristi. Koristi so v tem, da lahko ljudje v teh institucijah, veleposlaništvih, državnih organih, mednarodnih organizacijah in predstavništvih dobijo zaposlitev, da imajo plačo in da si izboljšujejo standard. To so prednosti, to niso slabosti. Zakaj bi bilo torej treba nekaj kar je prednost v nekem okolju, še dodatno iz državnega proračuna, če za to ni nobenih odhodkov, financirati?! Nobene potrebe ni. Gre za 15 milijonov evrov državnega denarja letno. In zaradi tega predlagamo, da se ta člen črta.
Hvala. Gospod Colarič.
Hvala lepa. Seveda amandmaja SDS, da se člen črta, ne bom podprl. Podprl bom seveda osnovno besedilo, ki govori, da glavno mesto pridobi 0,73% dohodnine, vplačane v predpreteklem letu, in v 6.b členu, ki se naj bi dodal Zakonu o glavnem mestu, pa govori bolj o metodologiji, kako do tega pride. Moram povedati, da sem bil zelo vesel, ko so me prej nekajkrat omenjali. Vesel, v narekovajih, tudi glede tega, kaj sem delal kot podžupan v tem glavnem mestu. To je malo replike, če dovolite, ker prej mi niste dali besede. Jaz seveda ne mislim pojasnjevati, kaj sem delal. Mislim, da je premalo časa 46 minut, da bi lahko naštel vse, kar sem v tem glavnem mestu naredil. Če kdo želi, da mu pojasnim, kaj sem počel, mu lahko po tej točki ali pa po seji povem. Nikakor pa ne mislim o tem govoriti v tem trenutku. Mogoče še o tem, da nihče nima v Evropi podobnega sistema. Seveda pojma nimate, zanalašč uporabljam to besedo, če kdo, sem imel jaz kar nekaj stikov z župani glavnih mest Evropske unije, pa tudi drugih mest, v drugem delu, kjer še niso člani EU-ja. Konec koncev sem sodeloval na več kot petnajstih mednarodnih konferencah županov oziroma predstavnikov glavnih mest Evropske unije in lahko vam povem, da take ali podobne sisteme statusa glavnega mesta imajo tako rekoč vse članice EU. Mi pa želimo Ljubljani vse slabo, ne pa dobro. Na žalost je povsod, tudi v Evropi, usoda prestolnic, da jih ljudje sovražijo. Tako je tudi v drugih državah EU. Mislim, da takega pogroma, kot je bil danes v tem Državnem svetu, pa Ljubljana ni, ne najdem prave besede, brez potrebe se dela pogrom nad Ljubljano. Tudi razvoj Ljubljane bo vlekel Slovenijo naprej in ne delati na tem, da bo Ljubljana samo zaostajala in ne bo nosilec razvoja nadaljnjega razvoja Slovenije. Hvala.
Hvala. Najprej gospod Colarič, če bi izrazili željo po repliki, bi dobili besedo, vendar je niste, zaradi tega očitek ne velja. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Izvolite, imate repliko.
Spoštovani kolega Colarič, rekli ste, da pojma nimamo o teh primerljivih ureditvah. Glede na to, da sva že nekaj časa v Državnem zboru kolega, je najboljše to opazko preslišati. In tako bom tudi storil. Izrecno sem povedal, da tak zakon, kot ga imamo mi o glavnem mestu od leta 2004, s podobnimi rešitvami, je moč najti tudi v drugih državah. Da pa tega, kar se prinaša vanj s temi spremembami in dopolnitvami, ki jih imamo danes na mizi, da tega pa ni moč najti nikjer. In tudi na večkrat postavljena izrecna vprašanja, kje lahko še kaj podobnega najdemo, ni bilo konkretnega odgovora. Mimogrede, nismo v Državnem svetu, spoštovani gospod Colarič, smo v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala. Vidim še željo po razpravi. Odpiram prijavo. Gospod Krivec, izvolite.
Jaz sem na nek način presenečen, s kakšno lahkoto zagovarjate nekatere diskriminatorne rešitve, ki jih ta zakon prinaša za ostale občine na tem območju, ne glede na to, da vsi spoštujemo zakonodajo, ki je sprejeta. Vendar so take ad hoc rešitve, kot je ta, dodatni vir dohodnine, da bodo nekatere institucije, ki so prednost za glavno mesto, na nek način sofinancirane, res veliko sprenevedanje. 15 milijonov evrov več denarja za to, da bodo vsa ta predstavništva in ministrstva imela neko podporo. To je res pljunek v oči vsem ostalim županom in občinam v tej Sloveniji. Ne poznam občine ali župana, ki si ne bi želela imeti neke državne službe. Zato so pripravljene občine zastonj dati prostore, samo da dobijo iz tega naslova dodatne službe, dodatno promocijo in tako naprej. V glavnem mestu pa govorite o tem, da je treba dati dodatni denar, da se bodo zgradile neke namestitve, neki hoteli, da se bo promoviralo glavno mesto. Glavno mesto se promovira že zaradi vseh teh inštitucij, ki jih ima in ne potrebuje za to dodatnega sofinanciranja. Primerljivih ureditev ni. Gospod minister na to ni odgovoril. Tudi jaz pričakujem njegov odgovor, kje so te rešitve, ki jih vi tako zagovarjate. Še nekaj, kar ste omenili, da glavno mesto mora dobiti neki dodatni vir, da se bo razvijalo. Očitno vi ne gledate statističnih podatkov. Mestna občina Ljubljana je ves čas v indeksih pred vsemi ostalimi deli naše preljube države. In vi vztrajate pri tem, da dobi še dodatni vir iz nekega naslova, iz neke nesistemske rešitve, kjer "kobajagi" zaostaja za ostalim delom Slovenije. To je pa res višek sprenevedanja. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Potrč, izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa. Jaz bi rad poudaril, da se vsebina 2. člena z novim 6.a in b členom nanaša na uresničevanje nekaterih nalog, ki jih imajo vse občine, tudi vse mestne občine, pa jih ima, zaradi funkcij glavnega mesta Ljubljana nesorazmerno več, z visokimi stroški, zato je bila pripravljena bila na Vladi, v ministrstvu, študija, ki je to pokazala in vsi smo jo v pripravi zakona dobili, zato lahko oporekate študiji. Samo govoriti o tem, da to ni res zaenkrat, dokler z nekimi argumenti ne dokažete, enostavno ne morete. Posebej na področju stanovanjsko-komunalnih dejavnosti, na področju šolstva, na področju kulture, na področju socialnega varstva in še kje je bilo skupaj izračunano, da so stroški na prebivalca v Mestni občini Ljubljana, v primerjavi z drugimi mestnimi občinami, ne vsemi, zaradi tega, ker je obseg funkcij seveda različen, višji za 46% evrov, poudarjam še enkrat, na prebivalca, in to je bilo tudi izhodišče, na podlagi katerega se je pripravljalo besedilo 6.a in b člena. Vi lahko mahate z roko, lahko trdite, da vse veste, vsega ne ve nihče, celo vi ne, čeprav je včasih tak vtis, glede na izjemen angažma, ampak to so razlogi. In če bomo to črtali, potem bomo pomembno vsebinsko dopolnitev zakona o glavnem mestu onemogočili, potem bo ostal, kot tako radi poudarjate, samo drugi odstavek 5. člena. Ko govorimo o njem, gospod predsednik, ali lahko samo en stavek še o 5. členu? Potem je treba povedati, da če bomo brali obstoječe besedilo drugega odstavka, in to novo, da med njima razen zaporedja besed ni skoraj nikakršne razlike. To pomeni, da vi s tem, ko ga ohranjate, nič ne dopolnjujete zakona, ampak puščate zakon takšen, kot je bil pred petimi leti sprejet v celoti, vse novosti pa onemogočate. Hvala.
Hvala. Vidim še roko. Odpiram prijavo. Prijava teče. Gospod Černač, izvolite, imate besedo.
Res je, ni mogoče vedeti vsega in tudi mi ne vemo vsega in tudi vi, gospod Potrč, spoštovani, ne veste vsega. Saj vi predlagate ta drugi odstavek, saj ga ne mi. Mi smo rekli, da naj ostane, mi smo predlagali, da drugi ostane in da se šesti črta v 5. členu, saj to je vendar jasno. In jaz sem povedal, da kaj bistveno ne spreminjate besedila. In zdaj ste to mojo ugotovitev potrdili. Hvala lepa. Glede 6.a člena. Jaz bi res tukaj rad izrecen odgovor pristojnega ministra. Kaj to pomeni, kar piše v 6.a členu? Izrecno, katere so te naloge in programi, ki jih je treba s 15 dodatnimi milijoni evrov na letni ravni sofinancirati iz državnega budžeta. Ker pravi 6.a člen ne govori o teh stanovanjih in o tem, kar ste vi govoril, spoštovani gospod Potrč. O tistem govori 5. člen. Ta 6. govori o drugem. Za financiranje nalog in programov, s katerimi v okviru svojih pristojnosti, v skladu s 6. členom tega zakona zagotavlja pogoje za delovanje organov in organizacij ter predstavništev iz 1. člena tega zakona. 1. člen tega zakona pa govori o državnih organih, organizacijah državnega pomena, tujih diplomatskih predstavništvih, tujih konzulatih, mednarodnih organizacijah in predstavništvih mednarodnih organizacij. Katere so torej tiste naloge, ki jih je treba v zvezi s temi organi, s temi dodatnimi 15 milijoni financirati? Konkretno, katere? Hvala.
Hvala. Želite gospod minister besedo? Izvolite.
Hvala lepa. Konkretne naloge, ki se sofinancirajo, so: zagotavljanje pogojev za delovanje katerega od državnih organov, organizacije državnega pomena, tujega diplomatskega ali konzularnega predstavništva, mednarodne organizacije ali predstavništva take organizacije in nadalje. Zakon v veljavnem 6. členu nalaga državnim organom in organom mestne občine dolžnost sodelovanja in usklajevanje izvajanja nalog iz njenih pristojnosti zaradi zagotavljanja pogojev za delo in potreb državnih organov, organizacij državnega pomena, tujih predstavništev, mednarodnih organizacij in podobno. Gre za naloge prostorskega načrtovanja, varstva okolja, servisne naloge in storitve javnih služb ter druge storitve organov mestne občine in njenih izvajalcev javnih služb, ki so jih dolžni zagotavljati nemoteno in trajno. Hvala lepa.
Hvala. Vidim še interes in odpiram prijavo. Še vedno smo v bistvu pri 2. členu in amandmaju k 2. členu. Gospod Černač, izvolite.
Hvala lepa. Odgovora seveda nisem dobil, konkretnega odgovora na konkretno vprašanje. Vse to, kar ste omenili, vse te naloge, s tem, kar je zapisano v 1. členu, niso nič povečane in zato nobeni organi ne potrebujejo nobenih dodatnih sredstev. Pri prostorskem načrtovanju je popolnoma vseeno, ali se obdeluje območje, verjetno se obdeluje območje celotne Mestne občine Ljubljana in v okviru tega območja so tudi vse te institucije in tukaj ni nobenih dodatnih potreb zaradi tega, ker se to počne. In glede vsega ostalega enako. Tako je treba le ugotoviti, da vedno bolj prihajamo k temu, da se potrjuje tisto, kar smo povedali na začetku. Ta sprememba je zakon o poplačilu predvolilnih uslug gospodu Zoranu Jankoviču s stani vladajoče koalicije iz davkoplačevalskih sredstev. Hvala.
Hvala. Še kdo želi razpravljati o tem členu in amandmaju k temu členu? [[Ne.]] Potem prehajamo na 3. člen in na amandma k temu členu. Odpiram prijavo. Prijavljenih ni, zato zaključujem 3. člen. Prehajamo na 4. člen ter amandma k temu členu. Odpiram prijavo. Gospod Anderlič, izvolite, imate besedo.
Tudi tega amandmaja ne bom podprl. Mogoče celo zaradi tega, ker ni vložen amandma k 5. členu, ker gre za nedoslednost, ker če ste že resno mislili, da je treba vse črtati, potem bi črtali še zadnji člen. Zakaj bi objavili v Uradnem listu Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije, druga obravnava, oziroma druge obravnave potem pač ne bi bilo več in en člen, kjer bi pisalo, da ta zakon začne veljati naslednji dan po objavi v Uradnem listu RS. To je zame resnično nedoslednost in v 4. členu je napisano tisto, kar je tako ali tako formalno in potrebno praktično pri vsakem zakonu, če je treba izdati kakšen podzakonski akt, in samo opredeljuje, da je to v 30 dneh po uveljavitvi tega zakona. In ne razumem, zakaj bi morali to črtati. Verjamem pa, da s tistimi predhodnimi, ki so bili vloženi, da se črtajo vsi drugi členi, še niste povedali zadnje besede in da lahko pričakujemo do večernih ur tudi spremembo in da jih boste umaknili, sodeč po tem, da je vnema upadla, mogoče je čas za premislek, zato jaz tega amandmaja ne bom podprl.
Hvala. Vidim še roko. Odpiram prijavo o 4. členu in amandmaju k temu členu. Gospod Černač, izvolite.
Tudi to pripombo, spoštovani kolega Potrč, bom preslišal, ker tako, kot je povedal vaš predsednik, ne želim skaliti najinih dobrih odnosov. 3. pa 4. člen in amandmaja k 3. in 4. členu sta bila predlagana v povezavi z amandmajem k 2. členu, ker sta 3. in 4. člen povezana z 2. členom, zato je logično, če je bil predlagan amandma k 2., morata biti tudi k 3. in 4. členu. Drugače pa ima ta sprememba pet členov, ostal bi 1. člen, ki bi spremenil drugi odstavek 5. člena obstoječega zakona in seveda zadnji člen, ki bi določal uveljavitev te spremembe v Uradnem listu. Če pa govorimo o vsebini, o tistem, kar naj bi bila materija tega zakona, pa sem danes že večkrat povedal, da tudi to, kar vi predlagate, vsebine ne prinaša. Prinaša neko povečanje državnih sredstev za Mestno občino Ljubljana, vendar pa neke vsebine ne prinaša. Hvala.
Hvala. Na začetku je gospod Černač mislil gospoda Anderliča? Gospoda Potrča? Potem se opravičujem. Ne želite replike? Dobro. Želi še kdo razpravljati o 4. členu in o amandmaju k temu členu? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 28. točki dnevnega reda oziroma najkasneje eno uro in 10 minut po pol noči. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA RESOLUCIJE O STRATEGIJI ZA JADRAN. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim dr. Lukom Jurijem. Besedo dajem predstavniku predlagateljev resolucije dr. Luki Juriju za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije. Prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav! V Sloveniji radi poudarjamo, da smo pomorska država. In radi poudarjamo tudi, kaj je prednost tega, da je Slovenija pomorska država. Prišel je trenutek, da se poleg dejstva, da imamo prednosti, zavedamo tudi svojih odgovornosti. Da se zavedamo odgovornosti, ki jih imamo do skupnega morja, in odgovornosti, ki jih imamo do upravljanja tega morja do naslednjih generacij. Morje je drugačno, kot je sicer celinsko ozemlje. Morje je po svoji naravi dinamično, se premika in zaradi tega je treba skupno upravljati morske bazene, zato da je lahko to upravljanje učinkovito. Evropska unija je to že ugotovila in je pred leti odločila, da bodo lahko države tako imenovanih subevropskih regij skupaj oblikovale strategije za regionalna morja. Tako že imamo strategijo za Baltsko morje in pričakujemo, da bomo v nekaj letih imeli tudi strategijo za Jadran. Ta resolucija želi postaviti smernice Vladi, kako naj se postavi do dveh sosed, kmalu obeh evropskih sosed, Italije in Hrvaške, pa tudi ostalih držav jadranskega bazena, zato da oblikujejo dobro in v prihodnost naravnano resolucijo o strategiji za Jadran. V predstavitvi, ki bo sledila v času razprave, bomo lahko videli tudi nekaj poglavitnih dejstev, do katerih se resolucija opredeljuje. Na hitro bom pa le povedal, da želimo v osmih odstavkih, osmih poglavjih Vlado pozvati k temu, da se opredeli za določitev severnega Jadrana kot varovanega območja, da določi resolucijo tako, da bo postala osnova za katerokoli okoljsko in gospodarsko dejavnost na Jadranu in da se v okviru tega tudi odloči, da se bodo skupni gospodarski in energetski projekti, ki imajo večjo razsežnost, kot je samo mestna, lokalna ali nacionalna, oblikovalo skupaj. Med te sodi, na primer, tudi vprašanje plinskih terminalov, že toliko časa aktualno, ker resolucija postavlja dva jasna pogoja, pod katerima je mogoče postaviti plinske terminale. Ena, da so ti primerno oddaljeni od gosto naseljenih obal, kot primer, celotna slovenska obala je gosto naseljena, in da se ne nahajajo v zaprtih zalivih, kot je Tržaški zaliv. Z vzpostavljanjem teh dveh pogojev onemogočimo, da bi lobiji s svojimi finančnimi pritiski uspeli doseči postavitev ljudem nevarnih objektov na področja, ki so za to neprimerna. Mislim pa, da vse ostalo bo smiselno na to v razpravi boljše opredeliti. Rad bi vas le pozval, da smo pri razpravi o resoluciji predvsem fokusirani na njeno okoljsko dimenzijo, ki pa je horizontalna. Od okoljske dimenzije lahko potem preidemo na vse ostale dimenzije človeškega življenja, predvsem seveda gospodarsko dimenzijo. Hvala lepa.
Hvala. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za okolje in prostor kot matično delovno telo. Besedo dajem predsednici odbora Bredi Pečan. [[Je ni.]] Torej se nam bo pridružila kasneje. Prehajamo na predstavnika Vlade. Besedo dajem mag. Zoranu Kusu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za okolje in prostor. Prosim.
Najlepša hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani Državni zbor! Vlada Republike Slovenije pozdravlja dejavno vlogo Državnega zbora pri obravnavi vsebin celovitega opravljanja z morskim in obalnim območjem Jadrana. Vlada Republike Slovenije ugotavlja, da je pobuda o pripravi strategije za Jadran v skladu z evropskim pravnim redom, zlasti z izvajanjem evropske okvirne direktive o morski strategiji, ki nalaga državam članicam EU pripravo subregionalnih strategij za trajnostno upravljanje z obalnimi in morskimi viri ob skupnih morjih. Ta naloga je v skladu s prizadevanji in prioritetami Vlade Republike Slovenije, da okrepi regionalno sodelovanje za trajnostno opravljanje z obalnimi morskimi območji, za večjo kakovost življenja ob skupnem morju. Predlog resolucije je v skladu s politiko Vlade Republike Slovenije glede blaženja in prilagajanja podnebnim spremembam in s stališči, ki jih Republika Slovenija v okviru procesa v Evropski uniji zastopa na mednarodni ravni med državami Evropske unije in tudi do držav kandidatk za EU in držav nečlanic v regiji. Vlada Republike Slovenije zato pozdravlja pobudo za organizacijo multilateralne konference držav Jadrana, na kateri bi se oblikovala skupna izhodišča na področju varstva okolja, gospodarstva, turizma, energetike, ribištva in drugih dejavnosti, ki so močno povezane z rabo obalnega in morskega območja Jadrana. Glede konkretnih dejavnosti v severnem Jadranu Vlada Republike Slovenije meni, da osmo poglavje resolucije ustrezno naslavlja in poudarja spoštovanje mednarodnih in evropskih predpisov na področju varstva okolja, varnosti, prometa in tako dalje. Zagotoviti je namreč treba izvajanje in uveljavljanje zunanjepolitičnih prioritet Republike Slovenije, v skladu s cilji, ki jih nalaga evropski pravni red, in jih je mogoče doseči in uveljaviti le na podlagi konsenza in dobrih sosedskih odnosov. Glede na navedeno, predstavlja resolucija Državnega zbora napotilo Vladi Republike Slovenije za pospešitev aktivnosti na področju varstva Jadrana in podporo naporom Vlade Republike Slovenije za izvedbo prednostnih nalog, obenem pa Državni zbor z njo zavzema proaktivno stališče Republike Slovenije v okviru EU z ustreznim pristopom do reševanja problemov in izzivov za učinkovito izvajanje morske in pomorske politike. Hvala za pozornost.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Anton Anderlič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovani! Predlog resolucije je nastal v nekem specifičnem času in okoliščinah, ki narekujejo, da se Slovenija aktivneje ukvarja z nekaterimi vprašanji, kot so zaščita in varstvo okolja, da to dosledno izvaja doma in skupaj s sosedi poskuša v širšem prostoru zagotoviti, da ne bo prišlo do čezmejnih vplivov na okolje, ki bi ga lahko poslabšala. To je že druga točka dnevnega reda Državnega zbora v času, ko zaseda vrh v Kopenhagnu. Imeli smo deklaracijo o aktivnejši vlogi Slovenije pri preprečevanju podnebnih sprememb in izboljševanju okolja. Sedaj imamo to. Ampak vendarle, ta je malenkost bolj aktualna, kot je tista, čeprav je deklaracija vezana na daljši rok in seže daleč, je pri tej, ki bi tudi lahko imela tako izhodišče, treba reči, da gre za aktualno dogajanje v Tržaškem zalivu, da gre za namere italijanske države in lokalnih skupnosti glede postavitev plinskih terminalov, da nimamo prav dobrega sodelovanja s sosedo pri ugotavljanju vplivov. Pojavljajo se v javnosti tudi nekatere študije in analize, ki demantirajo celo uradne predstavnike države. Ministri slovenske države in italijanske se sestajajo. Premikov ni. Zagotovil, da če bo prišlo in ko bo prišlo, upam da ne, do postavitve določenih terminalov, ampak nekateri politiki v Italiji, tako v vladi kot tudi na pokrajinski ravni, zagotavljajo, da gredo s stvarmi naprej. Zato menim in v Poslanskem klubu Liberalne demokracije menimo, da bi morala ta resolucija imeti za Vlado bolj zavezujoče učinke kot katerikoli drug akt, ki se sprejema na ravni resolucije ali deklaracije. Mi menimo, da bi morali posvetiti tem vprašanjem podobno težo, kot jo posvečamo arbitražnemu sporazumu za urejanje meje med Slovenijo in Hrvaško. Menimo, da bi bilo treba dati pobudo tako Italiji, Hrvaški kot tudi drugim jadranskim državam, da preprosto sklenemo sporazum, zavezujoč sporazum, na kakšen način bomo to počeli, ne samo da enostransko mi pozivamo. To je koristno, zato bomo mi tudi to resolucijo podprli, ampak bili bi žalostni, če kljub temu ne bi uspeli konkretnega primera, o katerem sem že govoril, ustrezno obravnavati in skupaj s sosedo, zaenkrat z eno sosedo, jutri se lahko pojavi druga, ki bo imela podobne ambicije, so nekatere ideje in celo za nekatere v Sloveniji sprejemljive, da če pa bi bil to Krk, bi pa bilo mogoče dobro in sprejemljivo, Žavlje pač ne, in tako naprej. To ni prava diskusija. Menimo, da se je treba med državami, tako kot nas tudi dokumenti Evropske unije, OZN-a in podobni, pa tudi razni vrhi na nevladnih in vladnih ravneh opozarjajo, kako moramo ravnati, ko gre za vprašanje okolja, ko gre za vprašanje varnosti in stvari, ki so povezane z gospodarskim razvojem, z načrtovanjem nekaterih stvari v prostorih. Tukaj bi bilo, kot rečeno, za Liberalno demokracijo nesprejemljivo, če bi ne glede na to, kar počne Ministrstvo za zunanje zadeve, Ministrstvo za okolje in prostor, pa tudi slovenska vlada, da bi sedaj s sprejetjem tega akta kljub temu v posmeh nam prišlo do izgradnje enega, dveh ali še več terminalov v naši soseščini oziroma v prostorih [[..]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[..]]severnega Jadrana. Podprli bomo akt.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljeni, kolegi in kolegice! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo Predlog resolucije za Jadran, ki jo je v Državni zbor vložila skupina poslancev s prvopodpisanim Luko Jurijem podprla. Resolucija o strategiji za Jadran predstavlja primerno podlago za pripravo, nastanek in sprejetje strategije za Jadran, saj je logična posledica nekaterih določil nove direktive o morski strategiji, ki je bila sprejeta decembra 2007 in objavljena leta 2008. Ta direktiva nalaga vsem državam članicam, da pripravijo morske strategije za svoja morja, podpira pa tudi možnost, da se pripravijo tudi regionalne strategije. Podobna strategija je bila že pripravljena za Baltsko morje, Slovenija je na srečanju mešane komisije za Jadran ob koncu slovenskega predsedovanja pripravo take strategije že najavila, saj je potreba po zavarovanju morja močno prisotna, ker je zahteva po evidentiranju vseh problemov, ki jih je dobro skupno urediti in urejati s sosedskimi državami, prisotna najprej z državami članicami, potem pa z vsemi ostalimi državami, ki mejijo na Jadransko morje. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je treba pripraviti in se dogovoriti o vseh potrebnih ukrepih za zaščito in varovanje Jadranskega morja. Pričajoča resolucija se pa zavzema za ohranjanje okolja na omenjenem območju, saj le to lahko prispeva k trajnostnemu razvoju, izboljšanju kakovosti življenja in zdravja prebivalstva, na eni, ter na ohranjanju priložnosti za razvoj gospodarstva, na drugi strani, ker so mišljene le tiste gospodarske panoge, ki so okolju in ljudem prijazne, med katere sodita tudi turizem in ribolov. Dokument predvideva močno okoljsko komponento. Poslanska skupina Socialnih demokratov meni, da je zlasti pomembno, da se za zagotavljanje zgoraj omenjenih zahtev resolucija sklicuje na spoštovanje sredozemske strategije trajnostnega razvoja in na sklepe zasedanja mešane slovensko hrvaško italijanske komisije za varstvo voda Jadranskega morja in obalnih območij. Kot temelj strategije za Jadran pa še posebej omenjamo okvirno direktivo o pomorski strategiji EU 2008, 56ES, skupne izjave vseh jadranskih držav o varstvu Jadranskega morja in mešano slovensko-italijanske in hrvaške komisije za varstvo voda Jadranskega morja in obalnih območij ter onesnaževanju ter protokolom o celovitem upravljanju obalnih območjih v Sredozemlju. Svoj visoki domet strategija poudarja s predvidevanjem nastanka evropske pomorske strategije za Jadran, ki ima podobno nastavljeno visoke okoljske standarde. Jasno je, da strategija daje močnejše poudarke severnemu Jadranu in med ostalim ima ambicije, da Vladi prelaga, da območje še ustrezneje in bolj zahtevno zavaruje in to varovanje vnese v nastajajočo strategijo. Najmočnejši del resolucije je sedmi odstavek, katerega namen je preučitev umestitve plinskih terminalov za utekočinjeni zemeljski plin ob slovenskih teritorialnih vodah, na širšem območju Tržaškega zaliva, kar pa je premočna formulacija za akt take vsebine. Poslanska skupina od Vlade pričakuje, da bo skladno z veljavnimi mednarodnimi predpisi, konvencijami ter dokumenti jasno in nedvoumno predstavljala in zastopala interese zaščite okolja in prebivalcev na območju severnega Jadrana in vse to vključila v oblikovanje strategije za Jadran. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Branko Grims.
Spoštovani! Vsem tudi v imenu Poslanske skupine SDS prav lep pozdrav! Resolucija o strategiji za Jadran je lahko pomemben dokument, če odgovori na ključne izzive, ki so na tem področju prisotni z vidika slovenskih strateških interesov. Zagotovo je velikanska napaka uvodni del razprave o tej resoluciji, pa tudi večina poant, ki so še vedno prisotne, ki reducirajo to resolucijo zgolj na debato o nekih plinskih terminalih in njihovi lokaciji, kajti Jadran je mnogo več, kot so neki plinski terminali. Slovenski interesi so v tem področju mnogo mnogo širši, drugačni, strateški, to pa je zgolj eden od elementov, ki se dotika vprašanja ekologije in pa slovenske suverenosti, da ureja vsa področja gospodarjenja tega prostora, vključno z ekologijo v največji možni meri. S tega vidika je bil pravzaprav prvotni tekst zelo nedodelan in pomanjkljiv in zagotovo v nobenem primeru ne bi bil deležen naše podpore. Njegovo edino izboljšavo vidimo v amandmaju, ki je bil sprejet kot amandma odbora na predlog poslanske skupine SDS in odgovarja na tisto kar so v resnici ključni strateški izzivi Slovenije na tem področju. Ko v izhodišču resolucija ugotavlja ranljivost tega prostora, njegovo občutljivost, pomembnost, da se dolgoročno in trajnostno sonaravno gospodari v tem območju, je potem dodan odstavek, ki ga bom citiral, ker je bistvo celotne resolucije: "Slovenija je v okviru izvajanja svoje suverenosti pravno že odgovorila na vse naštete izzive v prejšnjem odstavku, ko je leta 2005 sprejela in uveljavila Zakon o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalnem pasu Republike Slovenije. S tem zakonom je Republika Slovenija razglasila svojo zaščitno ekološko cono, kjer izvaja svoje suverene pravice glede raziskovanja in trajnostne rabe, ohranjanja in upravljanja z morskim bogastvom ter jurisdikcijo glede znanstvenega raziskovanja in ohranjanja ter zaščite okolja v skladu z mednarodnim pravom in obveznostmi, ki izhajajo iz pravnega reda Evropske unije. Ta odločitev Republike Slovenije je zato bistvena z vidika ohranjanja okolja in daje pravno podlago za celovito uresničevanje suverenih pravic Republike Slovenije v tem občutljivem prostoru." Bistvo te zgodbe je, gospe in gospodje, da država, ki nima neposrednega teritorialnega stika z odprtim morjem, kar je ključno slovensko strateško vprašanje, sploh ne more uveljavljati svojih suverenih pravic na tem območju v polnem obsegu. Zadnje čase se je začelo, očitno zaradi političnega interesa, zaradi neke slabo izpogajane pogodbe, govoriti, kot da je čisto vseeno, par kvadratnih metrov morja, pa kaj, važno, da imamo prost pretok pa da gremo tja na dopust in podobno. Daleč od tega. Samo država, ki ima neposreden teritorialen stik z odprtim morjem, lahko polno uveljavlja svoje suverene pravice pri gospodarjenju s tem prostorom, pri njegovem ohranjanju, pri vseh ekoloških vprašanjih, ki so povezana s tem prostorom. Država, ki pa tega nima, pa je v svoji suverenosti pri urejanju teh vprašanj bistveno okrnjena. To je ključno, kar je treba poudariti pri tej zgodbi. In Slovenija je na srečo že leta 2005 z zelo visoko stopnjo soglasja sprejela zakon, ki to ureja. Sedaj je seveda to samo del slovenskega notranjega pravnega reda. Od nadaljnjih postopkov pri urejanju tega vprašanja glede meje s Hrvaško pa je odvisno, ali bomo to sposobni uveljaviti tudi v mednarodnem prostoru - to seveda na osnovi sedaj podpisane pogodbe zanesljivo ne bo mogoče - in ali bomo torej v resnici gospodarili s tem prostorom v polni meri, ga lahko tudi zaščitili v polni meri, uveljavili svojo suverenost ali pa bomo prikrajšana država, ker ni samo prikrajšana v besedah, ampak tudi prikrajšana v svoji suverenosti, tudi ko gre za odpiranje občutljivih ekoloških vprašanj in gospodarjenja na tem občutljivem prostoru.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Franco Juri.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares menimo, da pomorska identiteta Slovenije ni in ne sme biti le prazna beseda, na katero se je moč sklicevati le občasno in izključno v funkciji zunanjepolitičnih interesov in potreb. Slovenija je pomorska država, ker se zaveda pomena svoje jadranske oziroma sredozemske lege in tudi odgovornosti, ki jo pri upravljanju z jadransko eko-regijo deli s sosednjimi jadranskimi državami. Zato pozdravljamo resolucijo, ki državo poziva in napotuje k dejavnejšemu delovanju v smeri oblikovanja regionalne ali subregionalne pomorske politike po vzoru drugih evropskih držav in regij, na primer baltske, z namenom, da se vse obstoječe pobude o varstvu in trajnostnem razvoju Jadrana udejanjijo s skupno strategijo obalnih držav. Pobuda za sklic konference o Strategiji Jadrana je ena od ključnih zahtev te resolucije. Za nas je življenjskega pomena zlasti usoda severnega Jadrana, ki je najbolj izpostavljen del skupnega morja in je subregija, kateri kot pomorska država tudi pripadamo. Dejstvo, da Slovenija razpolaga z najkrajšo obalo - 46 kilometrov - severnega Jadrana ni in ne sme biti razlog za dvom o naši pomorski identiteti ali za vdanost v usodo, ki jo po navadi pišejo države z bistveno obsežnejšimi obalami. Nasprotno, prav naša posebna lega in naš, s sosednjimi primerljivo omejen akvatorij, narekuje večjo občutljivost za kakovost tega morja. Slovenska istrska obala je od Koprskega do Piranskega zaliva južna obala večjega Tržaškega zaliva. Prav zaradi tega je več kot upravičena naša skrb in je utemeljena legitimnost naših zahtev in pričakovanj. Sredozemska usmerjenost Slovenije je v zadnjih letih še posebej poudarjena, navsezadnje naša obala gosti prvo evromediteransko univerzo, s čimer postaja prepoznavna v celotni sredozemski regiji. Slovenija pa je dejavna v vseh sredozemskih in jadranskih pobudah, ki jih resolucija tudi navaja. Žal pa vse te pobude in konvencije niso še obrodile prave skupne strategije, ki bi ponujala drugačno sodelovanje in drugačno sinergijo med državami severnega Jadrana. Ta pomanjkljivost, žal, botruje stihijskemu razvoju, kjer prevladujejo zasebni interesi nosilcev posamičnih dobičkonosnih projektov. Najbolj pereč problem je pritisk zasebnih družb in posledično tudi vlade tam, kjer prevladuje klientelizem in so lobisti preprečljivi, da bi namestili varnostno in okoljsko sporne uplinjevalnike na najmanj primernih lokacijah v Tržaškem zalivu. Hitenje multinacionalk, ki plinske terminale želi umestiti tako rekoč ob ali v samih mestih, tudi v Kopru, in ki za to izkoriščajo pomanjkljive varnostne normative Evropske unije in so pripravljeni povoziti tudi obstoječe direktive, kot je na primer direktiva SEVESO, za nas ne more biti sprejemljiva praksa. Zavedamo se, da mora biti skrb za severni Jadran skupna in da zgolj tekmovanje multinacionalk za postavitev čim bolj dobičkonosnih plinskih terminalov v neposredni bližini gosto naseljenih obal ni jamstvo za trajnostni razvoj skupnega morja. Prvotno, ne amandmirano in usklajeno besedilo resolucije je bilo v svojem 7. oziroma zdaj 8. členu prav v odnosu do tega perečega vprašanja bistveno bolj jasno in nedvoumno. Na matičnem odboru je nato prišlo do sprememb, ki jih lahko ocenjujemo kot kompromisne in ki vendar ohranjajo jasno zavezo, ki izhaja iz koalicijske pogodbe, da za plinske terminale zagotovijo lokacije zunaj zaprtih zalivov in daleč od naseljenih obal, a ki kljub temu ne omejujejo dvoma, da se želi delno ustreči pričakovanjem zainteresiranih družb tudi za ceno zrahljanja jasnosti resolucije in stališča tega Državnega zbora. Menimo, da ta manever ni uspel in da je resolucija dobra. Poslanska skupina Zares bo resolucijo podprla, ob tem pa ugotavlja, da predloženi amandma k 8. poglavju vrača njegovo besedilo k izvorni jasnosti, kar bo merodajno tudi za naše današnje odločanje oziroma glasovanje.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Najprej naj povem, da poslanci Slovenske ljudske stranke razumemo predlagano resolucijo kot dobronamerno in predvsem dobrodošlo. Gre za besedilo, ki bi ga sprejeli zato, da bi Vladi postavili smernice, in smernice pri procesu sprejemanja skupne evropske strategije za severni Jadran. Ta strategija pa naj bi določala okoljske smernice, da se kasneje jasno ve, katere gospodarske, družbene dejavnosti bi se lahko razvijale na tem območju severnega Jadrana. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bi absolutno podprli resolucijo, kot je bila napisana v izhodišču, torej v izvorni obliki. Po našem mnenju je bila jasna, načelna in tudi dosledna. Med drugim je bilo v sedmem poglavju zapisano, da je na območju severnega Jadrana, citiram, "da je na območju severnega Jadrana pri nameščanju novih gospodarskih objektov in drugih posegov v prostor, ki imajo relevanten vpliv na ravnovesje ekosistema tega območja, potreben regionalno usklajen pristop in da Državni zbor iz okoljskih, varnostnih, prometnih in družbenih razlogov nasprotuje namestitvi terminalov za utekočinjen zemeljski plin ob slovenskih teritorialnih vodah in v širšem Tržaškem zalivu. Enako spoštovanje omenjenih kriterijev pa pričakuje tudi od ostalih držav jadranskega bazena, zato Vladi nalaga, da pri oblikovanju strategije za Jadran takšno stališče tudi jasno zagovarja." [[Konec citata.]] Po našem mnenju je bilo to poglavje ključnega pomena, saj v Slovenski ljudski stranki venomer poudarjamo, da gospodarski interesi ne smejo imeti prednosti pred zdravjem ljudi in okolja. Zato smo tudi absolutno proti plinskim terminalom v Tržaškem zalivu, ker smo prepričani, da bi ta projekt zagotovo imel izredno škodljive posledice, ne le za ekosistem v Tržaškem zalivu, pač pa tudi za življenje, kakovost življenja in zdravja ljudi, ne nazadnje pa tudi za turizem in ekonomske razmere na splošno. Odkrivajo se namreč novi in novi dokazi o tem, kako nevaren je pravzaprav celoten projekt za to zelo občutljivo okolje. Na enem mestu v neposredni bližini slovenske meje naj bi tako, po poročanju medijev, poleg tega bili še tudi skladišče vnetljivih materialov, plinska centrala, terminal mednarodnega naftovoda, tankerji, rezervoarji, sežigalnica odpadkov in tako naprej, kar je za nas nesprejemljivo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke torej menimo, da Slovenije ne sme popustiti ne italijanskim pritiskom ne raznim lobijem, ki želijo doseči svoje, ne glede na posledice za okolje in lokalno prebivalstvo. Slovenija kot članica Evropske unije ima na voljo različne pravne možnosti za to, da prepreči postopke v okviru gradnje plinskega terminala, in zgroženi smo nad dejstvom, da v trenutku, ko bi morali iskati prav te možnosti in ukrepe, po parlamentu Republike Slovenije že rovarijo takšni in drugačni lobiji, ki so tudi to resolucijo obrnili na glavo. Kar se je zgodilo na Odboru za okolje je, po moji oceni, skrajno nedopustno in nerazumljivo. Besedilo resolucije se je spremenilo tako, da bi se morda pa le pod določenimi pogoji dopustilo gradnjo terminalov. Ne bom se spuščal v to, kateri in kakšni lobiji oziroma interesi so to dosegli. Povem lahko le, da smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke vložili amandma, ki besedilo resolucije vrača v njeno prvotno izborno obliko, ki so jo napisali predlagatelji. Seveda te resolucije ne bomo podprli, če ta naš amandma ne bo sprejet, saj nikakor ne bomo sprejemali aktov, ki bi dopuščali tisto, čemur ostro nasprotujemo in čemur bi morali nasprotovati tudi vsi ostali poslanke in poslanci. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Franc Jurša.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem v dvorani! V Poslanski skupini podpiramo Predlog resolucije o Strategiji za Jadran, saj po naši oceni prinaša dobra izhodišča za oblikovanje slovenskih stališč pri oblikovanju strategije za Jadran, kjer naj bi vse države jadranskega bazena začrtale skupne smernice razvoja in varovanja okolja. Resolucija ureja okoljske standarde za Slovenijo, ki jih lahko naša država posledično pričakuje tudi od ostalih držav, partneric na območju Jadranskega morja. Jadransko morje je relativno zelo plitko morje v sklopu prav tako zaprtega Sredozemskega morja, zato je zelo občutljivo na vsako spremembo. Celotno območje je zaradi strateške lege ekološko vedno bolj obremenjeno, pa naj bo s prometom, turizmom, ribolovom, industrijo, skratka z dejavnostmi, s katerimi ljudje posegamo in ponavadi uničujemo okolje. Seveda je zavoljo ohranitve tega, kar je sploh še ostalo v Jadranu, treba človeško dejavnost nadzorovati in dovoliti zgolj, da spoštuje možnosti, ki jih ponuja okolje, seveda ob javnem delovanju vseh držav, ki mejijo na Jadransko morje. Podobno skupno strategijo poznamo že v primeru Baltiškega morja, zato Strategija za Jadran ne predstavlja nobene novosti. V okviru te strategije se uvaja subregionalni pristop, kjer se določene države dogovarjajo za skupen nastop, skupno strategijo, seveda predvsem z okoljskega vidika, ki pa je predpogoj za vse ostale vidike pri opravljanju z murskimi območji. Državni zbor se s to resolucijo aktivno vključuje v ta proces, s tem, da postavlja Vladi Republike Slovenije nekatere smernice, kako nastopati pri oblikovanju te strategije. Obenem nam ponuja oceno trenutnega stanja in jasno izraženo potrebo po oblikovanju sredozemske strategije trajnostnega razvoja in posledično strategije za Jadran. Resolucija po naši oceni postavlja cilje okoljske narave, ki bi jih izoblikovala strategije, s čimer bi postala tudi steber za pomorsko strategijo Evropske unije za Jadran. Predlog resolucije predlaga Vladi, naj sproži diplomatsko pobudo za opredelitev severnega Jadrana kot varovanega območja. V zadnjem poglavju pa se dotika aktualne teme plinskih terminalov ter postavlja neke pogoje, ki jih Državni zbor pričakuje in Vladi predlaga, da izpostavlja postavljanje tovrstnih objektov kjerkoli v severnem Jadranu, točneje pa tudi na našem območju. Resolucija ima lahko zavezujoč pravni učinek na pravni sistem Republike Slovenije, za sosednje države pa lahko velja le kot politično sporočilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Silven Majhenič.
Spoštovani, gospod podpredsednik. Primarno bi želel poudariti, da kljub temu da je pravna narava resolucije neobvezujoča bi ob njenem morebitnem sprejetju vsekakor predstavljala politično zavezo vladajoče koalicije in končno oblikovanje enotne politike z namenom zaščite Jadranskega morja. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke se pridružujemo predlogu, ki Vladi nalaga, da razglasi območje severnega Jadrana za varovanje območje. S tako razlastitvijo bi se namreč preprečile sporne gradnje, ki bi predstavljale ogromno in nepopravljivo škodo za okolje. Prav zato je smiselno, da Državni zbor kot celota sprejme skupno stališče, da nedvoumno nasprotuje namestitvi terminalov za utekočinjeni zemeljski plin tako ob slovenskih teritorialnih vodah kot tudi v širšem Tržaškem zalivu. Enako spoštovanje omenjenih kriterijev pa pričakuje tudi od ostalih držav jadranskega bazena. Gradnja terminalov nedvoumno predstavlja resen okoljski problem, ki zahteva sodelovanje in dialog med slovensko, hrvaško in italijansko vlado, pri tem pa je nujno spoštovanje določil okoljske zakonodaje. V tem je zaznati morebitne težave, saj je ravnanje Italije v preteklosti že predstavljajo kršitev konvencije ESPO, ki zavezuje vse države članice EU. Ta namreč določa, da morajo države o nameravanih posegih v okolje redno obveščati zainteresirano javnost in omogočati njeno sodelovanje v postopkih presoje vplivov na okolje. Pri projektu gradnje plinskih terminalov v Tržaškem zalivu pa je Italija ravnala povsem samovoljno. Vladi zato nalagamo, da pri oblikovanju strategije za Jadran v prihodnje takšna in podobna ravnanja sosednjih držav jasno obsodi in zahteva ustrezne sankcije tudi pred ustreznimi institucijami Evropske unije. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo namreč mnenja, da je pri škodljivih posegih v okolje potrebna hita reakcija, sicer je lahko škoda nepopravljiva. Strategija naj predstavlja nov, dejaven pristop za učinkovito upravljanje s skupnim priobalnim in obalnim ter morskim bogastvom, za kar je potrebna čim širša podpora vseh udeležencev in še zlasti najširše javnosti. Svojo podporo navedenemu projektu pa daje tudi Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker je k predlogu resolucije vložen amandma, prehajamo na razpravo o 8. poglavju in amandmaju k 8. poglavju, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. Gospod mag. Radovan Žerjav? Potem pa dajem čas za prijavo. Besedo ima gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Torej, amandma dejansko vrača resolucijo k prvotnemu tekstu, k prvotnemu besedilu. Že predstavnik naše poslanske skupine, ko je podal mnenje, je naglasil, da ga bomo podprli in tudi jaz osebno seveda tako mislim, da bom podprl resolucijo o strategiji za Jadran, v primeru, da bo ta izredno pomemben amandma sprejet, pa ne zato, ker bi ga mi napisali, ampak zaradi tega, ker vračamo besedilo v prvotni tekst. Pazljivo sem poslušal državnega sekretarja, ko je z odobravanjem podal mnenje Vlade k tej resoluciji, vendar nisem zasledil iz njegovega podajanja, ali podpira resolucijo, ki je bila predložena, ali podpira resolucijo, ki jo je dal ustrezni odbor, matični odbor, v razpravo in sprejetje Državnemu zboru ozirom kaj misli o eni in drugi varianti oziroma o vračanju resolucije na prvotni tekst. Predvsem to bi me zanimalo, ker menimo, da bo zelo lahko sprejeti resolucijo, če bo sprejet ta amandma, ki dejansko prepoveduje tovrstno vlaganje, tovrstne aktivnosti v tem našem malem že sedaj zagotovo izredno obremenjenem morju; pa ne samo v našem, tudi v morju v bližini našega morja oziroma v sosednjih državah. Tako imamo predvsem tukaj vprašanje. Bil sem po računalniku prvi imenovan za razpravo, zato nisem dočakal mogoče, da bi se državni sekretar že sicer tudi javil k besedi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Grims.
Hvala za besedo. Moram odkrito povedati, da sem glede tega amandmaja nekoliko v dvomih, ne zaradi vsebine, kajti gotovo se vsi strinjamo, da neki kolosi ne sodijo v občutljiv zaliv, še najmanj na našo mejo, in da je to pač nekaj, kar sodi v prostor, kjer so dani pogoji, da - po domače povedano - nikogar ne moti, ker je torej ekološko, socialno in po vseh drugih kriterijih zadeva sprejemljiva. Tukaj se najbrž vsi strinjamo in zato najbrž ni dvoma. Problem tega amandmaja je predvsem v tem, da spet preusmerja pozornost, preusmerja pozornost na terminale, to ni resolucija o terminalih, ljudje božji, in ne sme postati resolucija o terminalih, pa se jo ves čas na ta način pelje, ves čas se na ta način poudarja. Če gre resolucija o strategiji za Jadran, kot piše, potem bi morala biti v njem primarno poudarjena naša strateška opredelitev, način, želja, odločnost, kako bomo uveljavljali svoje strateške interese na Jadranu. To je bistvo. Edini način, da se je ta resolucija izboljšala, je bil sprejeti amandma, že sprejeti amandma, od katerega je sedanja razprava in tudi ta amandma, žal, spet preusmerja pozornost drugam, da je ključna zgodba, povezana z našo strategijo za Jadran, to, da moramo imeti, uveljaviti na vse možne pravne, demokratične načine svoj teritorialni stik z odprtim morjem, samo s tem je namreč mogoče mednarodnopravno uveljaviti razglašene ekološke cone. Tista država, ki pa tega nima, tega sploh storiti ne more in torej sploh ne more uveljavljati polno svoje suverenosti pri zaščiti tega prostora niti pri gospodarjenju s tem prostorom. To je bistvo celotne zgodbe! Tukaj bi samo še opozoril, da ne bom predolg, na eden problem. Tukaj je bolj proceduralna pripomba. Gospod predsednik, v poročilu je napaka, da se ne bo ta napaka vlekla še do končnega besedila. Namreč, pri preoblikovanem besedilu resolucije za Jadran je v tem amandmaju, ki smo ga vložili - tu imam original -, in pri njegovem prepisovanju v besedilo resolucije je prišlo do napake v peti vrstici, kjer v poročilu piše, da je Slovenija razglasila svojo zaščitno ekološko "oceno", kar je seveda nesmisel. Pravilno piše v našem predlogu za amandma odbora, ki je bil soglasno sprejet, da gre za zaščitno ekološko "cono". Se pravi, lepo prosim, da se v redakciji to besedo popravi, ker bistveno spreminja pomen soglasno izglasovanega amandmaja. Da je pa pri tem veliko nerazumevanja, pa samo kot zanimivost. Ob sprejemanju tega amandmaja, ki v resnici zgolj povzema 3. člen tega zakona, ki je bil praktično soglasno sprejet leta 2005 na predlog takratne vlade v Državnem zboru in je zelo dragocen element glede na uveljavljanje slovenskih interesov, je zelo zanimivo, da je bil s strani predstavnika Vlade na seji odbora ugovor, češ, kaj pa mi to pišemo, in je bilo več kot očitno, da sploh nima pojma, kaj piše v veljavni zakonodaji, ki ureja to področje, in to na najbolj dragocen način, ker ureja možnost razglasitve ekoloških con. To pa lahko stori samo tista država, ki ima teritorialen dostop do odprtega morja, kar torej že iz tega zakona naša odločnost za to neposredno izhaja, in samo tista država lahko polno uveljavlja svojo suverenost.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan.
Hvala za besedo. Najprej se moram vsem kolegicam in kolegom opravičiti, ker sem zamudila predstavitev poročila odbora. Vendar smo poročilo vsi dobili, tako da upam, da sprejemate moje opravičilo. Se zgodi, bila sem v pisarni in nisem slišala klica, da bi morala priti sem. V svojem lastnem imenu bom povedala stališče do tega amandmaja. Moram reči, da bo ta resolucija o strategiji za Jadran, če bo ta amandma sprejet, imela napačen naslov. To bi potem morala biti resolucija o strategiji ne za Jadran niti ne Severni Jadran, ampak za Tržaški zaliv. In morda bi bilo še zraven treba napisati Resolucija za Tržaški zaliv in proti plinskim terminalom. Mislim, da je škoda, da se tako dober dokument, ki je sicer nastal ob pomoči mnogih strani, ne samo s strani Zakonodajno-pravne službe, ki je dala zelo pomembne poudarke, zaradi tega, da bi resolucija imela pravi smisel, da bi bila dejansko resolucija, ne pa neka izjava Državnega zbora, ki nima široko zastavljenih in splošnih ciljev, kot naj bi jih resolucija imela. Poleg tega bi s sprejetjem tega amandmaja dosegli to, da bi enostavno onemogočili še kakšna druga pogajanja z našimi partnerji v celotnem Jadranu, ker tukaj ne gre samo za severni Jadran, ne gre samo za Tržaški zaliv, ne gre samo za načrte Italije pri svojih terminalih, enem, ki je dejansko tudi prometno ogrožajoč, o čemer smo dobili mnenje strokovnih institucij. Gre za to, da se ne moremo pripravljati na pogajanja o čemerkoli, če pogajalskemu partnerju ali partnerjem že takoj na začetku direktno pred nosom zaloputnemo vrata, po možnosti tako, da ga udarijo v nos, da mu teče iz njega kri in da potem nima nobene volje se sploh še o čemerkoli z nami pogovarjati. Mislim, da Državni zbor ne more na osnovi zlasti zelo čustvenih in zelo pristranskih stališč nekaterih skupin sprejemati odločitve, ki nimajo nobene prave, ali pa bom rekla ne prave, ker ni pravi izraz, ampak nobene strokovne podpore, ker bi bilo treba potem celovito pregledati situacijo v Tržaškem zalivu in bi bilo treba celovito ugotoviti, koliko nevarnih snovi se s supertankerji - ne z navadnimi, s supertankerji - dovaža v tržaško pristanišče. Kakšne narave so tekočine, ki jih supertankerji dovažajo v tržaško pristanišče, kako se transportirajo do skladišč, ki so v Dolini pri Trstu, kako se transportirajo, pod hišami se transportira skozi cevovod bencin, ki je evidentno eksplozijsko bolj nevaren kot pa utekočinjen zemeljski plin. Ne bi zdaj o tem razglabljala, hočem samo povedati, da ko se bo naša država pogajala z Italijo in s Hrvaško o ožjem Tržaškem in severno Jadranskem zalivu, severnem delu Jadrana bo morala postaviti nekatere zahteve. Med drugim je ena od pomembnih zahtev tudi ta, da bo morala Italija transport nevarnih snovi skozi tržaško pristanišče omejiti in zmanjšati, tako kot bomo mi morali verjetno prej ali slej zaradi tega, ker je Koper eno izmed območij, ki je zelo ogroženo zaradi prašnih delcev PPM, PM10 in PM 2,5, za katere vemo, od kod izvirajo. Je že res, da izvirajo tudi iz prometa, ampak zelo veliko jih izvira iz enega vira o katerem nočemo kaj dosti govoriti, zaradi tega, ker je že obstoječ, zaradi tega, ker nosi dohodek, ker za njim stojijo delovna mesta in tako naprej - na našem teritoriju, na našem ozemlju. Takrat kadar gre za to, da z našega ozemlja ravno tako povzročamo neko nevarnost ali da s sosednjega ozemlja, s sosednje države obstaja zelo obsežen transport nevarnih snovi, ki potem potujejo sicer po italijanski strani, vendar pa potujejo na druge namembne prostore, skladišča pa so v neposredni bližini našega ozemlja, doživeli smo že, nekateri med vami ste bili premladi, jaz pa se spomnim požara, ki je nastal zaradi terorističnega napada v Dolini in - kaj potem? Nič hudega, saj to že vendar tam stoji in se ne more omejiti! Ni res! Mi se lahko v pogajalskih izhodiščih pogovarjamo tudi o tem, da če hoče nekdo nekaj narediti, mora v bistvu pod dežnikom ohraniti ali celo zmanjšati ogrožanje okolja. Ko govorimo o načrtih za razvoj območja, o katerem je zdaj govora, bi rada opozorila, da nikoli nihče ni uradno, in jaz upam, da tudi neuradno, predlagal, da bi se kakršnakoli sežigalnica gradila na tem območju. Tisti, ki je to rekel, naj prosim pove, o kakšni sežigalnici je govora. Mislim, da je cela vrsta momentov, ki nas lahko s tako, bom rekla, s takšno dikcijo, kakršno smo v kompromisu sprejeli in jaz mislim, da kompromis je po navadi zadeva, kjer nihče ni popolnoma zadovoljen s tem, kar je napisano ali kar je bilo dogovorjeno. Nikoli, nobena od strani; ker če je ena od strani bolj zadovoljna kot druge ali če je ena zadovoljna, druge pa ne, potem to ni kompromis. Potem je to izsiljevanje in prisiljevanje. Mislim, da smo se lepo dogovorili, da je bil amandma, ki je bil k 8. poglavju sprejet na odboru, sprejet z glasovi tistih, ki sedaj načrtujete in obljubljate, da boste glasovali za amandma, ki vrača prvotno besedilo, in mislim, da najmanj kar je, najmanj kar je, bi lahko rekli, da je zelo vprašljivo takšno glasovanje s figo v žepu, ko se potem z nekom drugim dogovarjamo, kako bomo stvar znova vrnili v prvo fazo. Lahko vam zelo naravnost povem, da me k takšnemu razmišljanju vodi, da je treba ta amandma zavrniti, da je treba resolucijo, zato da bo res ohranila svojo, da rečem, integriteto, sprejeti takšno, kakršna je bila sprejeta na Odboru za okolje in prostor, da mene zagotovo ne vodijo nobeni kapitalski dobički, lobiranje velikih kapitalistov. Ker če koga to vodi, potem lepo prosim - in če to mene vodi - da tisti, ki to trdite in v javnost dajete, tudi to s konkretnimi dokazi dokažete. Mislim, da je dovolj jasno, da imam dovolj zdravega razuma in dovolj znanja in dovolj poznavanje te tematike, da mi ne morete očitati, da razmišljam pod vplivom nekoga, da ne razmišljam v splošnem in javnem interesu, zlasti v interesu naše države, pa ne te vlade, ampak vsakršne vlade, ki bo prišla ali je imela probleme z dogovarjanjem okoli tega famoznega ali teh famoznih plinskih terminalov. Ko se pogovarjamo o tehnologijah, je treba tehnologije poznati, je treba vedeti, za kaj gre in se v zvezi s tem tudi potem odločati. Moram reči, da če se odločamo politično, potem je zelo vprašljivo, ali bo ta odločitev tudi zares koristna. Mislim, da je najmanj, kar je, zelo nenavadno, raje bi uporabila malo tršo besedo, ampak je ne bom, da mi ne bo kdo očital, da sem žaljiva - da je najmanj, kar je, nenavadno, da stroki baje verjamemo, ampak takrat kadar stroka reče nekaj, kar ni v skladu z našimi mislimi in z našimi zamislimi, takrat je pa stroka kupljena, podkupljena, zlobirana in ne vem kaj še vse. Mislim, da ta ista stroka, ki jo sedaj v nekaterih medijih kritizirajo, je zelo podobno mnenje - ko govorimo o prometu. O tem je ta stroka razglabljala že prej. Jaz sem celo v tej dvorani že pred časom prav na to opozorila, da je ta stroka rekla, da je prometno nevaren plinski terminal "off shore" oziroma proč od obale, da je prometno nevaren zaradi tega, ker bistveno zožuje prometne poti ladjevja, ki prihaja po naši strani, bom rekla, v koprsko in tržaško pristanišče in odhaja iz koprskega in tržaškega pristanišča po italijanski strani Jadranskega morja. Ta stroka je rekla takrat, da je prometno nevaren ta terminal, medtem ko je za terminal na kopnem rekla, da prometno ni nevaren. Torej, če sedaj ponovi na malo širši način isto trditev. Ne vidim, kakšna je razlika, predvsem pa ne moremo reči, da je zaradi poglobljenega ali drugačnega pogleda - kot je moj, recimo - ta stroka sedaj "figo vredna" in ji zato ne bom verjela. Meni je žal, ampak jaz ravno zaradi tega tudi z velikim užitkom prihajam na naša predavanja Znanje žanje, ker vidim, da imamo visoko kvalitetno stroko v tej državi, ki ji lahko zaupamo in ki lahko smo nanjo ponosni - tudi na pomorski fakulteti v Portorožu.
Hvala lepa. Gospod Luka Juri kot predlagatelj. Izvolite.
Hvala lepa. Tukaj imamo nekaj konceptualnih težav z razumevanjem in pomenom resolucije. Moj predhodnik, ko je govoril o razglasitvi ekonomske cone in o tem, da resolucija ne bi smela biti resolucija o terminalu, je imel delno prav. Resolucija je bistveno širšega obsega, kot je samo vprašanje terminala. Je pa zgrešil eno bistveno razliko med pravnim aktom, ki smo ga pravilno vključili v resolucijo, in resolucijo samo. Pravni akt o razglasitvi ekonomske cone je enostransko dejanje, ki sicer naj bi imelo, in upam, da bo tudi, ko bomo videli v poteku arbitražnega sporazuma - čeprav naj ne bi veljal, ker je po letu 1991 -, upam, da bo imel dober učinek, je pa bistveno drugačen od resolucije, ker resolucija poudarja potrebo po sodelovanju in po skupnemu sooblikovanju nečesa, čemur se reče strategija za Jadran. Torej ne gre za postavljanje slovenskih interesov preko strategije za Jadran, gre za postavljanje skupnih interesov, predvsem iz okoljskega vidika pri sami strategiji. Kar se tiče vprašanja amandmaja, kajti razpravljamo o tem amandmaju, na splošno bi povedal takole. Resolucija, tudi tako kot je bila oblikovana na Odbor za okolje in prostor jasno postavlja dva pogoja, pod katerima smo lahko v Sloveniji mirni, da terminala ne more biti. Namreč pravi, da mora biti terminal v primerni oddaljenosti od gosto naseljene obale in ne v zaprtih zalivih, ker je Tržaški zaprti zaliv in ker je, na primer, vsa slovenska obala pa tudi Tržaška obala gosto naseljena, sta to dva pogoja, ki onemogočata postavitev terminalov. Po drugi strani je pa res, da sam amandma stvari dosti bolj jasno postavlja. Tako da z vidika učinka ne vidim bistvenih sprememb, ker pa je to resolucija, je treba priznati, da drugačna dikcija postavlja v drugačno luč vprašanje terminala. Tukaj je pa treba priznati. Ker pa imamo pri vprašanju terminalov nekaj nejasnosti, bi vam rad te nejasnosti pojasni. Pri zemeljskem plinu in terminalih smo slišali velikokrat trditve, v tem primeru morebitnega investitorja za terminal v Sloveniji, to je TGE Gas Inženiring, da so terminali varni, da je število nesreč zanemarljivo, da v primeru izpusta plina ni možnosti požara, da v primeru izpusta plina ni možnosti eksplozije in da je tehnologija bistveno boljša od tiste, ki jo ponuja Gas Natural v primeru Žavelj. No, pa sledijo dejstva. Tehnologija je dejansko boljša od Gas Natural v Žavljah, ker ne upošteva segrevanja z morsko vodo, segrevanja plina z morsko vodo, ampak za to uporablja plinsko parno elektrarno, in potemtakem je tudi malo dviganja sedimenta, ki je v severnem Jadranu nevaren zaradi prihoda živega srebra preko reke Soče. Vendar v nobenem primeru pa se zadeva ne spreminja pri varnosti terminala in pri varnosti transporta. Tukaj ni bistvenih razlik. Sliko, ki jo vidite na panelih, je slika v Bostonu, ZDA, kjer je terminal umeščen v gosto naseljeno območje. V ospredju vidimo petnadstropno stavbo, v ozadju pa tanker, ki prenaša utekočinjen zemeljski plin. Potem bomo kasneje videli, kakšne so nevarnosti, ki jih stroka ugotavlja, ampak toliko, da lahko vidimo že, kakšne so proporce, kako gromozanske ladje so te in kakšen učinek imajo v gosto naseljenih območjih. No, v oklepaju, ta tanker, ki prenaša 200, 300 tisoč kubičnih metrov utekočinjenega zemeljskega plina, ne bo več dolgo časa prihajal v Boston, kajti celo v ZDA so se odločili, da bodo terminal, ki se trenutno nahaja v praktično urbani coni Bostona, premaknili na morje - prav zaradi varnostnih vidikov. Če gremo naprej, to je ocena sprejemljivosti vpliva morskega plinskega terminala. To je ocena na katero se nanaša tudi moja predhodnica, tudi pomorske fakultete v Piranu, ki je ugotavljala, da je postavitev terminala - ne z vidika prometa, z vidika nevarnosti razlitja utekočinjenega zemeljskega plina nesprejemljiva za naše območje. In ocenjuje, da lahko pride v primeru razlitja 200 tisoč kubičnih metrov utekočinjenega zemeljskega plina, videli pa smo, da tanker nosi med 200 tisoč do 300 tisoč, do razlitja, kjer bo spodnja vžigna meja - torej, ta oblak zelo hladnega plina, ki bo drsel po morju, bo lahko dolg celo 11 kilometrov in še vedno dovolj gost, da se bo lahko vžgal. Vžge ga pa lahko tudi šibica ali pa iskra, ko vklopimo na primer luč v sobi. Ker pa je ta študija postala vprašljiva, kajti eno leto kasneje je ista skupina istih raziskovalcev objavila drugo študijo, kjer pa ugotavlja, da je v bistvu terminal popolnoma varen. Razlika je v tem, da je tokrat plačnik študije investitor za terminal TGE GAS Engineering. Vendar ne želim postavljati pod vprašaj stroko, zato se distanciram od te študije, ki sem jo zdaj predstavil, ker je, če govorim, da je nekredibilna študija, ki je bila predstavljena pred nekaj meseci, je toliko nekredibilna potem tudi ta - toliko moram biti dosleden oziroma če je kredibilna ena je kredibilna potem tudi druga, sta si pa v kontradiktornosti! Zato se bom raje nanašal na drugo študijo iz leta 2004, tako imenovani "Sandia Report" ameriškega podjetja Sandia National Laboratories, kjer pa pridemo do zelo zanimivih zaključkov. Ta report pa je nesporno samostojen in neodvisen, ugotavlja dve pomembni zadevi. Kot prvo, investitor za terminal v Kopru trdi, da ni mogoče, da bi prišlo do razlitja, ker so hitrosti v bližini pristanišča zelo nizke, in torej tudi v primeru trka ne more priti do razlitja. No, v tem grafu vidimo, do kakšnega razbitja samega okovja ladje, in torej tudi do razlitja, lahko pride ob kakšni hitrosti. Prva modra linija kaže na razbitje zunanjega okovja, druga, tista roza, pa notranjega okovja. In vidimo, da že pri hitrosti 5 vozlov lahko pride do razbitja tudi notranjega okovja in razlitja. 5 vozlov je pa hitrost, ki jo doseže povprečna turistična jadrnica ob nezahtevnem vetru. 5 vozlov je 9 kilometrov na uro. Takšno hitrost bistveno presegajo ladje, ki se premikajo v Tržaškem zalivu. In zato dejansko obstaja nevarnost. Če gremo naprej, ista študija, če je prej študija, ki sem jo navedel navajala 11 kilometrov možne spodnje vžigne meje, ta študija navaja, morda bolj realne številke, kjer lahko pride do "distance to lower flamebility limit", torej do spodnje vžigne meje 4506 metrov. Kaj pomeni 4506 metrov v radiusu, bomo pa zdaj videli. Torej, gremo na zemljevid. To so fotografije iz filma, žal nam tehnologija tu ne omogoča, da vidimo film, testa, ki so ga naredili ob izpustu utekočinjenega zemeljskega plina, da lahko tudi grafično vidite, kaj to pomeni in kaj pomeni ta oblak, ki se potem premika in ki se lahko vžge. No, tu so spuščali 35 tisoč litrov, torej ne kubičnih metrov, ampak litrov utekočinjenega zemeljskega plina, to je približno 500-krat manj, kot jih ima tanker. No, in tako se, vidite, ta oblak zelo hladnega plina razprši po morju in zelo zelo hitro dosega 2, 3, 4, 5, 6 kilometrov razdalje. No, tu je pa zdaj zemljevid in tu lahko vidimo ob postavitvi terminala, kakšen je radius 1,5 kilometra, pokrije praktično celotno Luko Koper in se že dotika samega koprskega mestnega jedra. Če pa gremo ne na 4500, ampak na 3 kilometre, kar je bistveno pod tistim, kar omenja Sandia Report kot možnost dolžine oblaka, ki bi se lahko vžgal, vidimo, da ne samo pokrijemo celotno koprsko mestno središče, ampak pokrijemo Ankaran, Žusterno, Markovec in Semedelo, skupaj 24 tisoč ljudi, ki bodo vsak dan postavljeni pred smrtno nevarnost - zaradi zaslužka in posla nekoga drugega. Še grafično, kako bo izgledal terminal, tudi vizualn impact je katastrofalen, in razdalja med koprsko obalo in tem tankerjem je 1,5 kilometra. Ampak, ker je bila trditev, da je število nesreč zanemarljivo. To je 20. oktobra leta 1944, Cleveland, Ohio, ko je eksplodiralo skladišče utekočinjenega zemeljskega plina - gremo lahko naprej s fotografijami - razdejalo je praktično eno od mestnih četrti v Clevelandu in bilo je 130 mrtvih. Lahko bi rekli, da se je to zgodilo pred 60 leti; pred petimi leti pa se je zgodilo to v vzhodni Alžiriji, 19. januarja 2004. Terminal je gorel, nekateri silosi plina so celo eksplodirali in kakšna je bila na koncu bilanca te nesreče - 27 mrtvih. Če naredimo kratek povzetek. Tu vidimo še, kako gori in torej kako vnetljiv je utekočinjen zemeljski plin, to je bilo 3. junija lani na otoku Varanu v zahodni Avstraliji. In če pridemo do povzetka nekaterih nesreč z zemeljskim plinom: 20. oktober 1944: že rečeno, Cleveland Ohio - 130 mrtvih; februar 1973: Staten Island New York ZDA - 37 mrtvih; 25. september 1998 Longford Victoria Avstralija - 2 mrtva, 13. novembra 2002: trčenje med podmornico in tankerjem v Gibraltarju - zakaj je pomemben Gibraltar, ker je območje z gostim prometom, tako kot Luka Koper. K sreči je bil tisti tanker prazen in zaradi tega do razlitja in katastrofalnih posledic ni prišlo. 23. december 2003: Chongqing, Ljudska republika Kitajsa - 234 mrtvih v terminalu, 19. januar 2004: Alžirija, smo že rekli - 27 mrtvih. Kar pa je še bolj zaskrbljujoče, ker boste rekli, dobro, ampak to se na evropskem teritoriju, kjer je standard varnosti toliko visok, ne more zgoditi; 31. julij 2004: Belgija - 11 mrtvih. In nazadnje, zelo pomembno, 13. julij 2006: Amman, Jordanija - 12 ranjenih. Zakaj zelo pomembno - ker se je ta nesreča zgodila takrat, ko so polnili in praznili tanker za utekočinjeni zemeljski plin. Torej, to je točno tisti proces, ki se bo dogajal v Luki Koper. Naj zaključim s tem, da je Občinski svet Mestne občine Koper soglasno sprejel sklep, s katerim nasprotuje plinskim terminalom in tudi v eni od anket, objavljeni septembra 2009, 85% ljudi nasprotuje trditvi, da je plinski terminal dober, ker bo prinesel nova delovna mesta. V Kopru je javnost praktično soglasno proti takšnim terminalom. Upam, da je ta predstavitev razjasnila nekaj vprašanj o tem, ali je zadeva nevarna, koliko je nevarna. Veste, v razpravah se tudi uporablja argument, saj konec koncev pot na letalu je nevarna, ali pa pot z avtomobilom je nevarna. Sigurno, in bistveno nevarnejša je kot ta. Vendar obstaja neka velika razlika. Ko se mi odločimo, da bomo leteli z letalom, ali da se bomo usedli v avto in šli na neko pot se sami odločimo in se zavedamo posledic. V tem primeru pa bi se nekateri drugi bi radi odločili namesto Koprčanov. In kar je najbolj žalostno, drugi bodo mastno služili, kajti ta investicija ni nobena strateška investicija, ampak dober posel za nekatere, Koprčani bodo pa nosili tveganje. Omenja se TE 6, omenja se nuklearko. Na tistem območju ni odločitev občinskih svetov ali javnosti, ki bi jasno nasprotovale tem projektom. Celo lahko rečem z gotovostjo, v primeru TEŠ-a je velika podpora temu projektu, podpora javnosti in lokalne politike. V Kopru ni tako. V Kopru je zadeva bistveno drugačna. Zato vas pozivam, ne glede na to, kako se boste odločili pri amandmaju, ki, kot pravim, ga samega po sebi jemljem kot dobronamernega, čeprav vsebinsko zadev ne spreminja. Ne glede na to vas prosim, da teh podatkov, ki so bili sedaj tu predstavljeni, ne pozabite. In če bo še kdo nadalje želel razpravljati o plinskih terminalih, da imate v mislih tudi te številke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala, gospod predsedujoči. Torej, najprej glede amandmaja. Sam bom podprl ta amandma, čeprav mislim, da je resolucija tudi z besedilom, ki ga imamo pred seboj, dobra in zagotavlja to, kar amandma na bolj jasen in na bolj decidiran način zahteva. Dikcija, ki jo imamo zdaj v resoluciji, je praktično citat iz koalicijske pogodbe, kjer smo že takrat skušali čim bolj jasno opredeliti iskanje ustreznih lokacij za tovrstne objekte, za plinske terminale, zunaj zaprtih zalivov in daleč od gosto naseljenih obal. In ta dikcija je zdaj vključena in je tudi po mojem mnenju dobro zagotovilo, ampak nikoli ni tako dobro, da ne bi lahko bilo boljše. In amandma, ki ga predlaga Poslanska skupina SLS, vrača besedilo k prvotnemu besedilu, ki je bilo usklajeno do trenutka, ko smo se začeli pogajati za kompromis. Ta beseda je bila danes uporabljena že nekajkrat, tudi kolegica Pečanova je izjavila, da je bil ta kompromis, ki je sicer sprejemljiv, ampak še zmeraj ni tako jasen in odločen, kakršen je amandma, o katerem bomo glasovali. In zakaj je prav to poglavje resolucije tako pomembno? Strinjam se tudi s kolegom, ki zatrjuje, da mora biti to resolucija o Jadranu in da je poudarek glede Tržaškega zaliva morda pretiran in da je poudarek glede plinskih terminalov morda pretiran. Nič ni pretirano! Poglejte, mi imamo samo eno obalo. Naša obala ne sega dlje od severnega Jadrana. In ne samo to. Ta naša obala ne sega dlje od Tržaškega zaliva. Mi smo Slovenija, mediteranska Slovenija in slovenska obala je južni del Tržaškega zaliva. In torej ni nič čudnega, če znotraj te resolucije, ki vsebuje kar nekaj poglavij, imamo poglavje z jasnim poudarkom glede naših pričakovanj v zvezi s plinskimi terminali. Seveda, kot je kolegica Pečanova povedala in se z njo strinjam, obstaja cel niz drugih problematik, ki jih bo treba znotraj te strategije reševati dogovorno, dialoško s sosednjimi državami. Ampak, razlika med terminali in drugimi problematikami je v tem, da te problematike obstajajo, so dejstvo in jih je treba sanirati. Plinski terminali pa so stvar, ki prihaja in ki je ni treba sanirati, jo lahko pa preprečimo. Prav zaradi tega se mi zdi smiselno, da izpostavimo na zelo jasen način naš odnos do plinskih terminalov, ki ni apriorno nasprotujoč do plinskih terminalov. Plinski terminali so dobra tehnologija, so zanimiv način za transport zemeljskega plina, ki v precejšnji meri omogoča državam, da se bolj elastično, bolj fleksibilno opredeljujejo glede tržne ponudbe zemeljskega plina; tega se vsi zavedamo. Ampak smisel te resolucije je prav poziv vsem državam severnega Jadrana, da končno razmislijo o skupni strategiji. In del skupne strategije je tudi to, kar se že dolgo pojavlja kot alternativa plinskim terminalom v Tržaškem zalivu - to je skupno sodelovanje pri načrtovanju plinskih terminalov ali plinskega terminala na ustrezni lokaciji. To je bolj težko - zakaj? - ker gre izven okvirov kapitalskih interesov zasebnih družb. Zasebne družbe nimajo takega interesa, želijo priti čim prej in čim bolj poceni do naseljenih obal, do že pripravljene infrastrukture, skratka, do pogojev, kjer bo prevažanje in prodaja zemeljskega plina dobičkonosna. Če pa govorimo strateško in želimo zagotoviti vsem trem državam, ki si delijo severni Jadran, možnost pridobivanja zemeljskega plina preko plinskih terminalov, potem pa bi morale te tri države nastopiti strateško in razmišljati tudi o skupnih posegih, kjer javni sektor sodeluje s privatnim sektorjem in zagotavlja trajno oskrbo tudi s tem energentom. Mislim, da je ta amandma s tega vidika dodatna spodbuda k temu. Mislim, da mi ne izsiljujemo nikogar. To ni izsiljevanje, temveč je to zgled, kajti v tem členu oziroma poglavju je jasno zapisano, da se Slovenija odreka terminalom v lastnih teritorialnih vodah in podobno pričakuje od drugih držav, ki imajo obalo v Tržaškem zalivu. In to je seveda predvsem Italija. Nedavno, bilo je veliko govora o strokovnih podlagah. Poglejte, mi se od leta 2006 ukvarjamo s tem vprašanjem in prejšnja vlada, in jaz želim tukaj javno priznati prejšnji vladi, da je premogla ta preboj in se ni vkopala v dogmatična stališča, ampak je prisluhnila zahtevam lokalnih skupnosti, je prisluhnila civilni družbi, je ustanovila strokovno medresorsko skupino, ki je na strokovni in znanstveni način pripravila kar nekaj poročil. Torej mi imamo podlago. Ne samo to! Mi smo dobili lani oktobra 2008 poročilo, ki ga je že navajal Luka, kjer so naši strokovnjaki uporabili celo vrsto različnih modelov, testov. Torej ni stvar politične ali čustvene presoje, kot je nekdo omenil, ampak so dejansko podatki, ki izhajajo iz strokovnih ocen. Ne samo to! Če pustimo te naše ocene, ki so lahko enostranske, ker smo morda želeli dokazati, da so italijanski plinski terminali za nas nevarni. Naenkrat, ko se poraja projekt plinskega terminala v samem mestu Koper, naenkrat ni več problemov! In družba, ki je investitor, naroči analizo - in glej ga, zlomka, ta analiza naenkrat ugotavlja, da ni več nobenih nevarnosti. In da mi verjamemo taki analizi! Naslednji dan pa je v Trstu zasedalo skupno strokovno omizje, kjer sodelujejo slovenski in italijanski strokovnjaki in so v triurni razpravi dokazovali, da te ugotovitve, pozitivne, pomirljive ugotovitve, žal, ne držijo. Tisto omizje pa je organiziral sindikat italijanskih gasilcev, ki sodeluje s strokovnjaki za požare in za nevarnosti plina, bencina in drugih vnetljivih elementov. In na tistem omizju je bilo jasno povedano, da ogroženost je in še kakšna. In je še večja, ker niti Italija in žal izgleda niti pri nas niso pripravljeni nekateri upoštevati osnovno direktivo, ki preprečuje nevarnosti domine efekta, direktiva SEVESO. Zakaj je v Žavljah toliko bolj nevaren tisti terminal? Zato, ker ga bodo postavili ob drugih objektih, ki so skrajno nevarni! In zakaj bi bil Koper še nevarnejši? Ker bi se pretovarjanje odvijalo pri drugem pomolu, kjer že sedaj imamo rezervoarje s kerozinom, medtem, ko na sedmem imamo nafto, imamo bencin, imamo druge kemikalije in tam bi nastal tudi terminal z nepredvidljivimi posledicami v primeru nesreče, v primeru terorističnega napada, v primeru človeške napake, itd. Skratka, ta resolucija ima tudi preventivni značaj in mi mislimo, da prav s to dosledno držo, ki izhaja iz 7. oziroma 8. poglavja, sporočamo sosedom, da nimamo namen popustiti pred izsiljevanjem nekaterih lobijev, ki so močni, ker v zadnjih dveh, treh letih so uspeli marsikoga prepričati in so uspeli obrniti ploščo tudi nekaterih strokovnjakov, ki so požrli lastne raziskave zato, da bi podpisali drugo raziskavo - ampak pustimo. Jaz se strinjam, da to predvsem razvrednoti tudi takratne raziskave. In to je tisto, kar nas lahko skrbi, kako hitro se spreminjajo te ocene in je javnost zmedena. In dokler bomo zmedeni, zakaj bi podpisali bianco menico. Povej "dulcis in fundo", resolucija je dobra in z amandmajem bo še boljša. Seveda bom ta amandma podprl in če amandma ne bo sprejet, bom vseeno glasoval za resolucijo, ker resolucije je vseeno dobra in prav tako zagotavlja nekaj, za kar se bo treba morda bistveno bolj boriti kot, če bi imeli tako jasnejšo dikcijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Moja ocena je, da to, kar se dogaja s tem predlogom resolucije o strategiji za Jadran, da je to prava farsa, in res ne vem, kdo tukaj drži fige v žepu. To resolucijo smo v Slovenski ljudski stranki sprejeli z navdušenjem in se zahvaljujemo pripravljavcem te resolucije, smo pa bili zelo neprijetno presenečeni nad dogajanji na Odboru za okolje. Resolucija naj bi se torej jasno opredelila tudi do vprašanja plinskih terminalov v smislu nasprotovanja in tukaj se absolutno strinjam s kolegom Grimsom, da bi ta resolucija morala biti mnogo več. Tako je v osnovnem besedilu sedmega ali novega osmega poglavja, ki so ga pripravili predlagatelji, pisalo, danes sem že enkrat citiral ta tekst: Državni zbor iz okoljski, varnostnih, prometnih in družbenih razlogov nasprotuje namestiti terminalov za utekočinjen zemeljski plin ob slovenskih teritorialnih vodah in v širšem Tržaškem zalivu, da ne bom bral vsega. S to resolucijo bi se direktno in zelo eksplicitno, jasno o problematiki terminalov opredelila tudi Slovenija. Vse lepo in prav, toda med pripravo te resolucije in obravnavo resolucije na Odboru za okolje se je očitno nekaj spremenilo oziroma se je nekaj zgodilo. In sam trdim, pa bom govoril v prvi osebi množine, da smo poslanci v krempljih lobijev. Tudi meni so pošiljali različna gradiva, pa ne bom omenjal gospodarskih subjektov, ki so to delali, me vabili na zmenke, na kosila, ne vem kaj vse. Celo po eni od okroglih miz, ki je bila organizirana v Kopru, ki sem se je tudi sam udeležil in tam morda bil malo kritičen do realizacije takšnih in podobnih projektov v Kopru in okolici, ob polnoči je zvonil telefon, zato ker je naslednji dan bil Odbor za okolje. Skratka, pritiski so očitno grozljivi. Ampak na osnovi vsega tega se je potem na Odboru za okolje predlagal amandma, ki pravi, citiram: "Državni zbor Vladi predlaga, da pri oblikovanju strategije iz tretjega poglavja prouči in ustrezno upošteva premisleke in opozorila okoljske, prometne in energetske stroke, stroke z varnostnega področja in nevladnih organizacij glede umestitve plinskih terminalov na območje Tržaškega zaliva." Tralala hopsasa se temu reče. In to mene osebno zelo zelo skrbi. Še bolj me pa skrbi, ker je ta amandma predlagala predsednica Odbora za okolje, tista, ki bi morala biti prva najbolj skeptična pri vsakih takih razpravah o umestitvah različnih industrijskih objektov, ki so, kakorkoli obračamo, pa prihajam iz te stroke, iz naftne stroke, nevarni. Vprašanje je seveda kakšen je delež tveganja in tako naprej. Seveda se to da zminimalizirati z določenimi tehnološkimi prijemi in tako naprej in tako dalje. Ampak Odbor za okolje bi moral biti prvi tisti, ki bi bil najbolj skeptičen. Več kot očitno je tudi danes iz te razprave, da tudi nekateri kolegi iz koalicijskih strank niso najbolj zadovoljni s tem, kar se dogaja in ne nazadnje tudi zaradi tega je bil predlagan amandma na amandma, ki bi ga tudi želel prebrati. Citiram: "Pri načrtih za izgradnjo plinskih terminalov ali drugih zahtevnih objektov na območju severnega Jadrana je treba upoštevati čezmejne presoje vplivov na okolje in direktivo SEVESO," najbrž SEVESO2, ki je zadnja. "Takšne objekte je treba namestiti v primerni oddaljenosti od gosto naseljenih obal in ne v zaprte zalive" in tako naprej. Tukaj vrata niso zaprta do konca. Tukaj so vrata priprta. Torej, dopuščamo neko možnost, da se pa takšen terminal, ne vem kje, ne vem kdo, pa vendarle postavi. Sedaj sprašujem sam sebe in vse nas tukaj zbrane, kaj mi pravzaprav sploh hočemo in kaj se pravzaprav gremo s to resolucijo. Če želimo jasno reči "ne" terminalom v Tržaškem zalivu, potem sprejmimo to resolucijo v osnovnem tekstu, tako kot so jo predlagatelji predlagali, in sprejmimo amandma, ki vrača tekst v prvotno obliko. Če tega nočemo oziroma bi špekulirali, pa morda spustili kakšno možnost, da do kakšne izgradnje takšnega terminala v Tržaškem zalivu pride, pa raztrgamo to resolucijo, ker je ne rabimo, ker se delamo norca sami iz sebe. Predlagam, da se ne gremo več takšnih piarovskih igric, dobesedno - se opravičujem, če sem malo bolj oster ali pa direkten, ker me to jezi. Res se sprašujem, koga "imamo za norca". Mene osebno ne. Imamo pa marsikoga za norca, predvsem tiste prebivalke in prebivalce, ki živijo v Primorju oziroma ki živijo v Kopru in okolici. Tiste pa "imamo definitivno za norca". Sprašujem se, kdo ima danes tukaj figo v žepu. Kakšne velike besede smo ne nazadnje poslušali v primeru deklaracije o aktivni vlogi Slovenije pri oblikovanju nove svetovne politike podnebnih sprememb. Oh in ah in sploh! Vse lepo in prav. Se strinjam in podpišem vse. Kaj pa danes? Danes na široko odpiramo možnost, da kljub javnomnenjskim raziskavam, ki jih je kolega Juri prikazal, v Kopru in okolici, ko so ljudje proti, skoraj večinsko ali pa v celoti proti, kljub temu puščamo možnost, da bo nekdo na ne vem kakšen način v tem Tržaškem zalivu gradil plinski terminal, morda celo dva. Namreč, če danes ne bomo jasni in eksplicitni in bomo spet tako cincali kot Slovenci vedno znamo, bodo Italijani zgradili terminal pred nami, kar bo imelo za posledico, da najbrž bomo pa še tudi mi v Tržaškem zalivu imeli enega. Bodimo resni tokrat in recimo: "Ne, nočemo tega!" In s tem jasnim ne in odločnim ne tudi slovenske vlade nastopajmo proti italijanski vladi. Če bomo tu mi danes sprejemali neke tekste, ki bodo tako ali drugače kompromis - kako boste nastopali proti mednarodni javnosti, kako boste nastopali proti italijanski vladi, kako boste branili interese Slovenije? Saj jih ne morete! Hvala lepa.
Hvala. Vidim še željo po razpravi. Odpiram čas za prijavo. Izvolite. Gospod Kus, ste vi želel razpravljati? Ja. Zdaj? Besedo ima mag. Zoran Kus, državni sekretar v Ministrstvu za okolje in prostor. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vlada meni, da besedilo 8. poglavja dopolnjenega Predloga resolucije o Strategiji za Jadran ustrezno in dovolj določno naslavlja in poudarja spoštovanje mednarodnih konvencij in protokolov ter vseh evropskih predpisov, relevantnih predpisov, določil in postopkov na področju varstva okolja, varnosti prometa in tako dalje, vezano na plinske terminale. Takšno besedilo 8. poglavja pomeni, da Italijo lahko realno pričakujemo za skupno pogajalsko mizo, ko bomo skupaj z drugimi državami Jadrana pripravljali morsko strategijo za Jadran. V primeru sprejetja amandmaja Vlada izraža skrb, da Italijo za skupno pogajalsko mizo za pripravo strategije za Jadran ne bomo uspeli pridobiti, da Italija ne bo želela sesti za to skupno pogajalsko mizo, saj bi z amandmajem zožili vsebino, ki naj bi jo opredeljevala Strategija za Jadran in o kateri bi se Italija vsekakor želela vsaj pogovarjati, ne glede na končni izid, ne glede na dokončni dogovor, ne glede na dokončno besedilo Strategije za Jadran, kjer pa so naša stališča znana in jasna. Ampak v tem primeru bomo potem vsaj skupaj črtali to poglavje, imeli pa bomo vsa ostala poglavja. Če Italije za pogajalsko mizo ne bo, ne bomo imeli nobenega poglavja Strategije za Jadran. To je naša skrb. Torej, v primeru sprejetja amandmaja obstaja skrb, da bo Italija politično in strokovno voljo za skupno pripravo subregionalne strategije za Jadran časovno želela pomakniti na kasnejši čas, ki pa je lahko za nekatere konkretne projekte morda že prepozen. Namreč, Direktiva o morski strategiji določa pripravo regionalnih morskih strategij in eksplicitno ne določa priprave subregionalnih strategij, ki so opcijske, predvsem pa ne določa časa, v katerem naj bodo te subregionalne strategije pripravljene. Ta čas je namreč v direktivi nekoliko pomaknjen na kasneje. In če zagovarjamo idejo, da imamo pripravljeno skupno morsko strategijo za Jadran že v letu 2010 in 2011, potem originalno besedilo brez amandmaja daje več možnosti za pripravo te strategije pravočasno. Naj zaključim. Glede plinskih terminalov so stališča Vlade znana, jasna in določna in Vlada jim v popolnosti sledi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Prav razveselilo me je, ko sem slišal predstavnika Vlade, kaj je povedal. Kajti z drugimi besedami, najbolj enostavno, je povedal, da je naša Vlada nesposobna izpogajati karkoli, če ne bomo Italijanom že v samem začetku dali kakšne prednosti. To je sramotno s strani naše vlade, za katero sem še vedno mislil, da je vendarle slovenska vlada, ampak zdaj že kaže, da je pod protektoratom Rima in da bomo delali tako, kot hočejo Italijani, ne pa, da bi ščitili lastne interese. Mislim, da je nujno sprejeti ta amandma. Resolucija je dobra in s tem amandmajem bomo postavili določena stališča, od katerih ne bomo odstopali. Žalostno je, da Vlada pripravlja že takoj neke odpustke, da bodo ja Italijani prišli zraven sedet, kot da so oni vsezveličavni in da brez Italije pravzaprav ničesar ni. Sredozemlje je malo širša regija in sredozemskih držav je več. Tudi ob Jadranski obali je več držav in mislim, da če bodo te države, ki so ob jadranski obali, imele konferenco, bo zagotovo sodelovala tudi Italija. Dejstvo je, da Slovenija je ravno tako članica Evropske unije kot Italija in da ima določene pravice, razen če si jih sama ne jemlje. In kot vidim, je Vlada že pripravljena, da bo popustila že v samem začetku. Prepričan sem vedno bolj, da gre tukaj za ene privatne interese in želje po tem, da bi se vendarle omogočilo tistim, ki bi bili pripravljeni nekomu nekaj dati, nekaj "šenkati", stlačiti nekaj v žep, da bi tistim dovolili vendar eno možnost, da bi lahko gradili tudi terminale, če bi bilo treba in če bi se kakšnemu gospodu iz trenutne koalicije to zazdelo dobro. Mislim, da je gospod Juri Luka dobro povedal o nevarnosti takih terminalov. Treba je vedeti, da se v vojnih krogih že dolgo časa delajo poizkusi s tako imenovanimi aerosolskimi bombami. Terminal, kakršen je, ob razlitju utekočinjenega plina pravzaprav deluje kot aerosolska bomba. Ta aerosolska bomba bi uničila približno krog 25 kilometrov. Seveda bi hiše ostale več ali manj, razen popokanih stekel, vendar bi bila pa populacija uničena. Ampak, če se plača za to, pa dajmo to narediti, si mislijo nekateri iz Vlade. Mislim, da je žalostno tudi, da ni danes tukajle našega okoljskega komisarja gospoda Potočnika, ko govorimo o tej zadevi. Verjetno sedi kje v Bruslju, se praska pa bere, kaj jaz vem, kakšne stripe, Alana Forda morda ali kaj podobnega. Kajti sam še nisem zasledil, da bi gospod Potočnik dal kakšno izjavo v zvezi s tem, navkljub temu da je, če se ne motim, Slovenc, in če se ne motim, predstavnik slovenske države kot komisar - ali je pa že kaj drugega? Ne vem, tudi to bi bilo mogoče. V samem amandmaju je lepo napisano "v širšem Tržaškem zalivu," v 8. poglavju takšnega teksta, kot pa je, piše pa "območje severnega Jadrana". Ampak pravzaprav območje severnega Jadrana je širši Tržaški zali. Kot vem, je na primer Genovski zaliv na drugi strani Italije in je samo na tej strani Tržaški zaliv. Tako ne vem, zakaj je nekaterim tako hudo, ko sem prej poslušal razprave, da je ravno tista dikcija o širšem Tržaškem zalivu sporna v tem amandmaju. Mislim, da je amandma je dober in res postavlja prvič slovensko stališče trdno napram nekim drugim pogajalcev. Do sedaj smo imeli skoz neko medlost pa se je vedno vlada morala nekako zvijati pa kimati levo, desno. Pravilno je, da so naša stališča trdna, tudi tako nas bodo upoštevali. V nasprotnem primeru nas bodo poslali v kot čistiti škornje gospodom, potem pa spet nazaj v kot. Tako se dogaja sedaj z našimi gospodi tudi v Evropskem parlamentu konec koncev, kajti jaz še tudi nisem slišal, da bi se kakšen slovenski evropski poslanec zavzel za kakšno našo državno zadevo, slišim za Kosovo, za Srbijo, za Makedonijo, za Bosno, za vse, za naše pa ne.
Gospod Jelinčič [[...]]
In mislim, da je treba, da sprejmemo ta amandma.
[[..]]eno prošnjo. Verjamem, da bo vaša razprava enako prepričljiva brez teh žalitev. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ne vem, kje je bila tukaj žalitev. Ne vem, povedal sem samo dejstva. Dejstva se pa dajo [[...]]
Za dejstva, gospod Jelinčič, je treba imeti dokaze.
O, z veseljem. O, z veseljem! Plačajte mi pot v Bruselj, pa vam bom prinesel dokazov, kolikor hočete. Prinesel bom cele kupe dokumentacije, kjer ni notri niti besedice kateregakoli od slovenskih evropskih poslancev, najmanj pa o taki stvari ali pa o tej konkretni stvari. Še enkrat. Pri nas bomo podprli ta amandma in prav je, da ga podprejo vsi tisti, ki jim je do ohranitve tako življa kakor tudi življenjskega okolja v širšem Tržaškem zalivu. Treba se je zavedati, da gre za slovensko nacionalno etnično področje in tudi tega moramo ohraniti, čeprav je pod okupacijo Italije in čeprav slovenska vlada dopušča, da se okupacijski val širi vedno bolj v Slovenijo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Situacija je prav zanimiva in meni se poraja kar nekaj dvomov, ne glede vsebine resolucije pa glede vsebine amandmaja, to je meni popolnoma jasno, ampak problem nastaja nekje drugje, kjer se pa postavlja vprašanje, ali je resolucija taka sploh smiselna. Namreč, resolucija kot taka je bila zasnovana izključno, da bi govorila o terminalih. Sedaj ali "za" ali "proti", to je konec koncev vseeno - izključno, da bi govorila o terminalih. To ni ne resolucija, še manj resolucija o strategiji, vendar tudi strategija ne more biti, če govori samo, ali je intenca samo omeniti terminale: ali nasprotovati ali pa biti "za" - saj je konec koncev vseeno. To bi bila slaba popotnica, kaže pa na določen kontroverzen položaj Slovenije v zadnjem obdobju. In če ne bi bil sprejet tisti amandma, ki ga je predlagala SDS, kjer smo omenili tudi teritorialni pristop, se pravi, zaščitno ekološko-ribolovno cono, kar je dejansko bila vsebina tistega amandmaja, ki je bil soglasno sprejet, potem taka resolucija res ne bi bila potrebna. To bi bil nek dokument, ki bi se moral imenovati kako drugače. Mislim pa, da bi bila tudi resolucija popolnoma brezpredmetna, če se ne bi pokazalo, da imamo neposreden teritorialen pristop do odprtega morja. Potem je to nekaj takega, kot če bi gledali goloba na strehi, pa uživali, kaj vse lahko z njim naredimo. Je na strehi. Če nimamo neposrednega teritorialnega pristopa do odprtega morja, potem nismo pomorska država in lahko o vseh pravicah, ki iz tega izhajajo, samo sanjamo. Tako sem vsem hvaležen, ki ste podprli ta naš amandma na Odboru za okolje in prostor, ker bi bila država prikrajšana, če tega ne bi imeli. Kar pa se tiče samih terminalov, je pa zadeva absurdna in to me bega. Ampak gledam širše - ne v okviru resolucije in tudi ne tega amandmaja -, v Kopenhagnu, vemo, v tem trenutku poteka konferenca, ki ima zelo ambiciozne cilje. Nekateri so to poimenovali Kopenhagen. Se pravi, upamo na nekaj, kar bi se tam lahko zgodilo, da bi naše življenje bilo takšno, da bi sprejemali take odločitve, da bi gospodarstvo gradili na okolju prijaznih stvareh, na okolju prijaznih energentih in podobno. Po drugi strani pa zdaj v neki resoluciji, ki naj bi imela nek širši obseg, govorimo izključno proti plinski oskrbi - recimo, tako lahko nek neprizadet opazovalec na zadevo gleda. Ne nazadnje je plin prijazen energent. Če stanje opazujemo še z drugega zornega kota, zornega kota naših sosedov, recimo, v tem primeru gre konkretno za Italijo, oni to imajo za gospodarsko priložnost. Mogoče v Tržaškem zalivu ne toliko, ampak ostali deli Italije gledajo na to kot na gospodarsko priložnost. In mi jim to priložnost jemljemo. Ne nazadnje, tam je že naftovod, naftni terminal, ki pelje do Ingolstadta v Nemčiji. In govoriti, da moramo z Italijo doseči sporazum, da bodo zmanjšali aktivnosti pri dobavi nafte - ja, verjetno bomo morali vprašati še Nemčijo! Če bo pa Nemčija za to, da bi zmanjšali njihovo oskrbo z nafto, je pa vprašanje. Zadeva je tu in govoriti o tem, kako bi to bilo dobro, kako bi morali, je golob na strehi. Po drugi strani govorimo, da plinski terminali ne spadajo k nam, naj imajo to Hrvati na Krku. Ja, Hrvati bodo pa vzeli to nevarnost, ki se je mi otepamo! In četudi bi Hrvati to sprejeli, smo odvisni od njihove oskrbe. Kar je pa še bolj zanimivo, po tretji strani je pa vsa naša zelena iniciativa, če jih lahko sploh imenujemo "zelena", proti gradnji nekega plinovoda v tem delu Slovenije, na kraškem terenu in podobno. Vsakršni plinovod, ki bi šel čez Slovenijo v Italijo, ali je to južni tok Nabucco ali je kateri severni tok, je čisto vseeno, skozi to območje bo moral iti. Se pravi, ne plinovoda čez naše ozemlje, Hrvati bi mogoče lahko imeli terminal za nas pa bomo od njih odvisni, tukaj plina ne moremo imeti. Kar pa je še najbolj zanimivo, ta ista zelena iniciativa, ki ima upravičene, recimo, pomisleke proti gradnji določenih infrastrukturnih objektov, pa nič ne reče glede gradnje velikega objekta na premog v Šoštanju. Sam nisem proti Šoštanju, da ne bo kdo rekel, ampak tisto je okolju manj prijazno - tam je vse tiho; pri plinu se pa vsi oglašamo in postavljamo Slovenijo v čuden položaj. In o tem govorim! Ne toliko o tem amandmaju, ne o resoluciji, ker resolucija v končni fazi ni pomembna, pomembno je, kaj mi delamo, dejansko moramo vnesti tisto, kar sprejemamo na papirju. Spustimo na realna tla, tudi to je pomembno pri tej razpravi. Italija, če bo ocenila, da ima koristi od tega, bo verjetno nekaj naredila, bo verjetno izkoristila gospodarsko priložnost. Tako kot zadnji dogodki kažejo, za zadnje leto govorim, nas Italijani ne bodo nič vprašali, tako kot nas tudi Hrvatje nič več ne vprašajo, kar se tiče meje, pa tudi jim ni treba, ker naša Vlada tako ali tako takoj počepne. Gospod meni naproti najprej strogo zapre pogajanja, sploh se noče pogajati, česar Evropa ne razume, potem pa pusti vse mimo, tudi uvoz radioaktivnih odpadkov, da bi oni lahko imeli to poglavje o energetiki. Bodimo pošteni in to povejmo, to je realno stanje, to je trenutna realnost, pa če je to komu všeč ali ne. Meni tudi ni, da ne boste mislili! Tudi meni ni, ampak jaz živim tu, če mi je všeč ali ni. Kar je nenavadno, je to, da se je Slovenija znašla v takem položaju. To je nenavadno, da prijaznim energentom nasprotujemo, gradimo pa velike objekte, ki proizvajajo veliko emisije CO2. V tem je problem, to sem hotel povedati. Nisem se opredelil za to, ali je prav, da se opredelimo proti tem terminalom ali ne, ampak Slovenija se je znašla v čudni situaciji, resnično. O tem bo treba razmisliti, imamo tako situacijo na področju meje, sedaj smo pri prijaznih ali neprijaznih energentih, pri uporabi teh energentov. Nasprotujemo tistim, ki so okolju prijazni, čisto tiho pa smo pri tistih, ki so neprijazni. To se pravi, recimo, predlog. Kar je še bolj zanimivo, naša delegacija naj bi v Kobenhavnu zagovarjala stališče, da bi še bolj reducirali izpuste CO2. Super, super je to. Samo potem nekaj ne gre skupaj s tem, da smo tiho, ko gradimo velike objekte na energente, ki imajo velike izpuste CO2, nasprotujemo pa tistim, ki so prijazne okolju. Ene takih so tudi vetrne elektrarne. Vetrne elektrarne so v Sloveniji zablokirane, pa so okolju zelo prijazen, ne proizvajajo emisij CO2. Smo proti verigi, ne vem, hidroelektrarn - okolju zelo prijazne, ne proizvajajo emisij CO2. Smo pa čisto tiho, ko gradimo velike objekte, ki so emitorji CO2. Tako sem zmeden - ne zaradi amandmaja, to mi je vse jasno, ampak zaradi situacije, v kateri se je znašla Slovenija, in to v zadnjem letu, ko nas je ta vlada pripeljala tako daleč, da imamo svet okrog obrnjen. Po drugi strani bi pa želeli, da bi še bolj zmanjšali emisije CO2, mi pa delamo ravno obratno. Tukaj je sedaj neko nasprotje, ki ga ne morem nekako spraviti v kontekst, in to so tisti dvomi, ki se mi porajajo. Glede samega umeščanja terminalov, je meni vse jasno, nimam nobenih težav, ampak o tem bo treba razmisliti, o tej dvoličnosti ali pa o tej čudni situaciji, v kateri se je Slovenija znašla. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Branko Grims.
Še enkrat hvala za besedo. Zanimivo je pri tem amandmaju, da sta spoštovani poslanec SD-ja, ki je zdajle žal zunaj, in državni sekretar - ampak pazite, v povsem nasprotnem kontekstu, eden "za", eden "proti" - govorila o istem izhodišču. To se pravi, načela sta vprašanje sodelovanja. Zlasti s tem, kar je rekel kolega poslanec, moram reči, da se zelo strinjam, ker je sodelovanje dejansko edini način, da uveljavimo v tem prostoru neko skupno strategijo in da pač na ta način omogočimo neko normalno sožitje, skladno z modernimi normami. Problem je samo, da so zaključki, ki so bili potem nadgrajeni, vsi napačni. Kdo pa lahko v praksi sodeluje? Sodelovanje, gospe in gospodje, je žal ali pa na srečo, odvisno od našega ravnanja v bodoče, mogoče samo med enakopravnimi partnerji. Kaj to v praksi pomeni? To v praksi pomeni, da je to, ali bomo enakopravni partnerji, in da torej bo možno sodelovanje, odvisno od tega ali bomo sposobni uveljaviti našo temeljno strateško odločitev, naš temeljni strateški interes, da mora Slovenija brezpogojno imeti dostop, stik do odprtega morja in s tem možnost razglasitve ekoloških con. Kajti brez tega, gospe in gospodje, ne bomo nič sodelovali, ker ne bomo enakopravni partner in se bodo glede Jadrana Hrvatje in Italijani sami dogovorili o vsem, mi pa bomo lepo čepeli nekje v oslovski klopi in eventualno nas bodo kdaj seznanili, kaj so se zmenili, morda nas bodo kdaj kaj povprašali, upoštevati pa, verjemite, bore bore malo. Taka je pač realna politika, tak je svet. Če nisi enakopraven partner, potem te po navadi nihče niti nič ne vpraša, zagotovo pa zelo zelo malo upošteva tisto, kar mu rečeš. To se pravi, dogaja se, žal, pri tej razpravi ravno tisto, kar smo opozorili v SDS na začetku, da če je to strategija za Jadran, bi morali govoriti o uveljavljanju naših temeljnih strateških interesov, ne pa se reducirati samo na eno, morda ta trenutek aktualno, vendar za celoto nebistveno točko v tej problematiki. Samo če bomo, po domače rečeno, zavrnili napačen arbitražni sporazum, ki ne garantira teritorialnega stika z odprtim morjem in če bomo odprli sploh možnost za dejansko uveljavitev strateških interesov Slovenije na Jadranu, bomo enakopraven partner in bomo lahko enakopravno sodelovali z drugimi pri oblikovanju strategije, pri eventualni razglasitvi con, pri gospodarjenju s tem prostorom, pri odpiranju ekoloških in drugih vprašanj, ki so s tem občutljivim prostorom povezani. Če tega ne bo, potem ne bomo nič sodelovali ali pa bomo zelo zelo malo sodelovali samo pri obrobnih vprašanjih. O ključni stvari, o kateri danes govorimo, to je strategija za Jadran, pa pač ne bomo zraven, ker ne bomo enakopravna jadranska država, ker bomo oškodovani, omejeni, oškodovani v svoji suverenosti. In to je bistvo te zgodbe in žal nas vse to zgolj oddaljuje od tega. Če želimo sodelovanje, se moramo zavedati, da je sodelovanje mogoče samo na enakopravnih temeljih. In enakopravni temelji so mogoči samo med državami, ki imajo enakopraven status glede Jadranskega morja, to se pravi med državami, ki imajo nesporen mednarodnopravno priznan stik, teritorialen stik, z odprtim morjem. Pri Hrvaški in Italiji je to dejstvo. Pri nas je to še vedno odprto vprašanje, žal v veliki meri "zaštrikano" z napačnimi pogajanji v zadnjem obdobju in lahko samo upamo, da bo ta sporazum, vsiljen sporazum, razveljavilo Ustavno sodišče ali da ga bomo zavrnili vsi skupaj na referendumu in s tem sploh odprli možnost, da dejansko pridemo do tega partnerstva, do sodelovanja in do popolne uveljavljene suverenosti na prostoru Jadrana. To se pravi, vključno z možnostjo razglasitve ekoloških, ribolovnih in vseh drugih con in popolnega gospodarjenja, suverenega gospodarjenja na tem prostoru. Za to bomo potrebovali veliko odločnosti in tudi veliko znanja. In tudi glede tega, moram še enkrat povedati, me zelo skrbi, kajti spomnil bi vas na to, kar sem že prej povedal, na seji odbora se je izkazalo, da niti predstavnik Vlade ni vedel, da ta naš amandma, ki je bil potem sprejet kot amandma odbora - soglasno, hvala vsem, ki ste zanj glasovali -, ne dela drugega, kot zgolj povzema 3. člen veljavnega Zakona o razglasitvi ekološke in ribolovne cone. Torej je sestavni del našega pravnega reda, ki zavezuje tudi Vlado, tudi tistega predstavnika Vlade in je on dolžan izvajati. On pa ni imel pojma, da to v zakonu piše! In potem govorimo o strokovnosti, kadar dostikrat očitam nestrokovnost in neznanje, ponavadi naletim na posmeh, ampak tukaj je bil eklatanten primer - in to, ko gre za temeljni strateški interes Slovenije, o katerem danes govorimo! In potem se čudimo, če smo tam, kjer smo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franci Kek.
Hvala za besedo. Resolucija ne govori samo o plinskih terminalih, o tem govori zgolj 8. poglavje; del te resolucije je tudi amandma SDS-a, sprejet, kot je bil predlagan in napisan. Na mizi imamo amandma SLS. Ne govori o ničemer izven tega, kar resolucija že vsebuje, vendar je bolj natančen, bolj jasen, bolj eksakten. Vsakdo, ki je načelno proti postavitvi plinskih terminalov na neprimerna mesta, ne bi smel imeti razloga, da ne podpre tudi tega amandmaja, ki ga predlaga SLS. Zato bom ta amandma tudi podprl. In če Vlada pravi, da so stališča Vlade jasna in znana - jih jasno tudi zapišimo!
Hvala lepa. Še so želje za razpravo, odpiram čas za prijavo. Besedo ima gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Čeprav prihajam iz Prekmurja, se pravi, iz čisto drugega konca Slovenije, mi ni vseeno, kaj se dogaja na našem Primorskem. In ta resolucija, ki je vezana v prvi vrsti na takšne potencialne nevarnosti, zato jo tudi sprejemamo, da preprečimo to, kot so ti plinski terminali, in ker sem pred kratkim vložil tudi poslansko vprašanje gospodu okoljskemu ministru v zvezi z načrtovanimi plinskimi terminali, bi tudi zdaj v svojem lastnem imenu nekaj povedal na to temo. Ko sprejemamo resolucijo o Jadranu, mimo teh plinskih terminalov in tega amandmaja k 8. poglavju, ki ga pozdravljam in ga bom vsekakor podprl, ne moremo iti. Ampak, je pa ena zadeva, ki sem jo izpostavil že v poslanskem vprašanju, ampak žal sem imel čas omejen na tri minute, ker gospoda ministra ni bilo, ker se je očitno ukvarjal z drugimi zadevami: strankarskimi, policijskimi, tožilskim in ne vem, s kakšnimi vse, bi rad še nekaj tu povedal glede energetske nujnosti, energetske politike, nove energetske politike. To sem takrat hotel tudi pri ustnem vprašanju izpostaviti, pa ni bilo časa. Kajti, nekatere razprave v Ljubljani, žal, brez sodelovanja politike in v sodelovanju z mednarodno nevladno ekološko organizacijo Alpe Adria Green, so pokazale nujnost izdelave takšne skupne nove energetske politike med državami, ki si delijo Jadransko morje, se pravi Slovenija, Hrvaška in Italija, vse v namen razrešitve tako pomembnega okoljevarstvenega spora, kot so ti terminali. To pomeni, da bi bilo treba pri uporabi energetskih virov v tako občutljivem jadranskem zalivu izdelati in sprejeti ustrezne energetske načrte za skupno energetsko uporabo v prihodnjih 20-ih, 30-ih letih in dati prednost plinovodom, ki manj onesnažujejo okolje in predstavljajo manjše tveganje v primeru nesreč. Da gre pri načrtovanju omejenih projektov za na nek način kar mafijske posle, je ugotovila celo italijanska policija, ki je dokumentirano ugotovila prirejanje podatkov o usedlinah, temperaturah vode, globini morja in tako dalje, da študije ne upoštevajo posledice morebitnih nesreč ladij in tako naprej. Nekoč je bilo rečeno, da naše ministrstvo za okolje in prostor ne izključuje možnosti tožbe proti Republiki Italiji na Evropskem sodišču, in me prav zanima, kako daleč je okoljsko ministrstvo prišlo glede teh odločite v tem smislu. Ko slišimo, tudi koprska občina nasprotuje načrtovanim plinskim terminalom in je z italijanskima občinama Mirje in Dolina že vložila tožbo na upravnem sodišču v Trstu zoper italijansko ministrstvu za okolje in za kulturno dediščino. Kajti, glejte glede čezmejnega vpliva dopolnjenega projekta morskega terminala za vnovično uplinjanje zemeljskega plina v Tržaškemu zalivu so strokovnjaki Morske biološke postaje Piran in piranskega nacionalnega inštituta za biologijo izdelali mnenja, ki dokazujejo kratkoročne in dolgoročne negativne vplive gradnje plinskih terminalov za okolje. Poleg tega pa obstaja že nova tehnologija, ki izključuje terminale na morju, in tudi tehnologija zaprtih sistemov, ki izkoriščajo toploto zraka in imajo zato bistveno manj škodljiv vpliv na okolje. To je tako imenovana tehnologija "LNG" s "vaporization process", to je uplinjanje vpliva s pomočjo zraka in morske vode. Se pravi, sporna je tako lokacija kot tudi uporabljena tehnologija, nesporne pa so nevarnosti oziroma posledice za okolje; torej okoljska degradacije zaradi obremenitve Tržaškega zaliva z nevarnimi snovmi, to je dvigovanje usedlin živega srebra, ohladitev vode, kloriranje vode z varikino ali s čim to delajo in seveda posledično uničenje flore in favne; tudi degradacija ribištva kot gospodarske dejavnosti in turizma, da ne naštevam negativnih vplivov, ki jih je še in še. Da ne govorim o splošni varnosti prebivalcev v okolici zaradi možnosti napak pri takšnih tehnoloških procesih. Potem potencialna nevarnost vžiga plina in ne nazadnje tudi nevarnost potencialnih terorističnih napadov na plinske terminale ali tankerje, kar pa bi z ustreznim zavarovanjem po predpisanih standardih tveganja in varnosti pomenilo zopet obsežno militarizacijo Tržaškega zaliva. Popolnoma je ogrožena tudi tradicionalna dejavnost tega območja, to sta ribištvo in turizem, kot sem že omenil. Kar pa je najbolj žalostno, pa je ignoranca upora lokalnega prebivalstva tako v Italiji kot Sloveniji. Italijanska vlada ne zagotavlja dostopnosti do dokumentacije in informacij, kot sem seznanjen, in s tem krši pravice prebivalstva, tako svojega kot posredno našega. Lokalna politika in prebivalstvo odločno namreč nasprotujeta umestitvi plinskih terminalov na območju Tržaškega zaliva ali njegove obale in to tudi argumentirata z visoko stopnjo onesnaženosti plitvega Tržaškega zaliva, z visoko obremenjenostjo Tržaškega zaliva, prometno mislim, z gosto naseljenostjo obale, ne nazadnje, s poslabšanjem varnostnega stanja in, kot sem že omenil, tudi z negativnimi vplivi na razvoj in ohranjanje tradicionalnih gospodarskih dejavnosti. Kar me pa še najbolj čudi, ker spremljam delo naših poslancev, mislim nedelo naših poslancev v Evropskem parlamentu, da taka zadeva, ki se zdaj pripravlja s temi plinskimi terminali, ni bila v Evropskem parlamentu nikoli predstavljena. Ne nazadnje imamo celo evropskega okoljskega sekretarja. Ne vem, ali bodo reagirali takrat, ko bo vse skupaj prepozno? Imam občutek, da vse to, kar zdaj tu govorimo, govorimo v prazno; da ti terminali bodo, ker smo premajhni, ker smo premalo aktivni, ker smo premalo odločni, ker smo, ne nazadnje, preko svojih predstavnikov v Evropskem parlamentu tudi nesposobni to preprečiti. In to se mi zdi najtežje in si mislim, čemu se sploh trudimo, da bi to preprečili, ko pa ima človek občutek, da nam je to usojeno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Tako kot je že moj predhodni kolega prej rekel, smo poslanci iz različnih koncev, pa vendar je še kako pomembno in nam še kako gre za našo, mojo domovino, kakšna bo ali kako dolgo še bo. In za to smo odgovorni vsem državljankam in državljanom. Lahko vam zelo odkrito povem, da sem ob predlogu te resolucije o Strategiji za Jadran bil relativno vesel in sem rekel, no, ja, vsaj nekaj dobrega. Tudi dosti jasno in eksaktno je zapisano, bom rekel, v jeziku, ki ga tudi sam rad uporabljam - jasno, glasno, natančno, da se ve, kdo, kje in zakaj - skratka, naj se ve, kdo pije in kdo plača. V sami resoluciji je bilo zapisano, ker je pač to resolucija Državnega zbora, da Državni zbor nasprotuje namestitvi terminalov. [[Nemir v dvorani.]] Bom počakal. Da Državni zbor nasprotuje namestitvi terminalov in tako dalje in potem razlogi naprej. Ko se pa zapiše v sami resoluciji, ki jo sprejme Državni zbor, da "Državni zbor pričakuje" - ja, kdo je pa naslednji? Kdo pa je za tem Državnim zborom še, da pa bo odločal, da naj bo belo, črno, zeleno, rumeno? Kdo je še tisti? Ga ni več! In če napišeš, da nekaj pričakuješ, da je treba namestiti v primerni oddaljenosti. Kaj pa je primerna oddaljenost - kilometer in pol, tri kilometre? To, kar je kolega Juri pokazal, pet kilometrov, deset, ne vem? Eksaktno je treba zapisati, ali pa tako, kot je bilo v sami resoluciji in sedaj je to zapisano v amandmaju, da enostavno temu nasprotujemo. Pika. In nasprotujemo - komu? Ja, graditvi terminalov z italijanske strani in jasno in glasno povemo, da tudi sami tega ne bomo počeli; torej, kar ne želiš sebi, ne stori drugemu, in v tem primeru, česar ne dovolimo, da bi v nasprotju z zakonodajo, z evropskimi direktivami in tako dalje sosedje naredili - Majda, jaz sem zelo vesel, da si tako glasna -, potem tudi sami povemo, da tega tudi mi ne bomo naredili. In sprejetje resolucije z amandmajem Slovenske ljudske stranke je edino smiselno in primerno, saj v nasprotnem primeru je popolna bedarija oziroma brez zveze resolucija kot takšna. Glejte, tudi v Državnem zboru smo sprejeli resolucijo v zvezi s Hrvaško in smo jasno povedali, kaj zahtevamo, da se umaknejo s teritorija Republike Slovenije in tako dalje, ampak se to kasneje ni upoštevalo in ker se ni upoštevalo pri arbitražnem sporazumu, smo danes tam, kjer smo. In če nič drugega, sem vesel, da je to že tudi ugotovil Pahor, da tisti sporazum ni dober. Sam upam, da bomo vsaj pri tej resoluciji o strategiji za Jadran ta amandma Slovenske ljudske stranke sprejeli in to je edina garancija, res edina garancija naše odkritosti in naše jasnosti, našega jasnega stališča do sosedov in do Evropske unije, da tega enostavno ne pustimo, Državni zbor temu nasprotuje, zahteva, ne dovoli, da bi se to gradilo; seveda, eden izmed razlogov je tudi varstveni, varnostni in tako dalje. Nekateri poslanci so razpravljali v smeri, češ, da bi bili nekako proti plinu, pa proti atomski energiji in ne vem čem, tako na splošno, nekateri smo proti gradnji plinovoda in tako dalje. Ni res. Vedno je treba eksaktno in jasno povedati, za kaj gre. Brez energije ne bo šlo, brez energetike ne in zato je treba imeti popolnoma jasen koncept. Moti pa me, da nekateri potem, ko je nekaj dobro zastavljeno, padejo pod vpliv nekih posameznih lobijev. V tem primeru sta menda neka navezava med največjo opozicijsko in največjo vladno stranko, neki p.p.-ji bili baje neke navezave, kar me čudi in zelo moti. In da se pade pod takšen vpliv nekih lobijev, ki ne gledajo to, na kar moramo mi, tukaj v Državnem zboru, za ohranitev naše države in za dobrobit naših državljanov. Ti lobiji izključno gledajo na lastne koristi, zato so pripravljeni ne dajati samo za kakšne večerje in tako dalje, ampak marsikaj in marsikomu. Vidi se, da so začeli na nekatere takšne hišice iz kart, ki so bile sestavljene, vendar veliko škodo povzročile, veliko ljudi poslale na borze, so se začele sesuvati same vase. Eden izmed takšnih je tudi tik pred popolnim zlomom in nekateri, ki bodo tu veliko izgubili, saj so tudi na nepošten način dobili, Istrabenz, je tudi prav. Zato resnično si želim in apeliram na zdrav razum vseh poslank in poslancev, da resolucijo vrnemo z amandmajem nazaj na mesto, kjer je bila, preprosto povedano, dobra.
Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala, gospod predsedujoči. Tudi sam menim, da če sprejmemo amandma, bo predvsem okrepljena sporočilnost te, sicer, dobre resolucije. In to sporočilo bi bilo koristno prav v trenutku, ko tri obmejne občine - ena slovenska in dve italijanski: Koper, Milje in Dolina - so skupaj zgledno sprožile tožbo in to pri upravnem sodišču dežele Furlanije-Julijske krajine zoper italijansko vlado zaradi soglasja, ki je bilo izdano na podlagi, ne bom rekel, ponarejene, ampak vsaj pomanjkljive dokumentacije ali prirejene dokumentacije. O tej "pomanjkljivosti", v narekovaju, so govorili tudi eksperti, strokovnjaki na nedavnem zasedanju v Trstu v Teatru Bobbiu, kjer so znanstveniki, strokovnjaki in gasilci ugotavljali objektivno nevarnost tistega terminala v Žavljah. Prav zaradi tega menim, da je Državni zbor v treh letih prizadevanj, da bi vendar bili jasni in da bi podprli pričakovanja in tudi odgovarjali pričakovanjem zainteresirane javnosti in še posebej prizadete javnosti, bi bilo skrajno nedosledno, da bi začeli odstopati od tiste odločnosti, zlasti potem ko je bilo pripravljenih že toliko poročil in toliko ocen, ki temeljijo na strokovnih analizah. Poglejte, severni Jadran je zelo raztegljiv pojem, ampak dejstvo je, da se igra odvija v največjem zalivu severnega Jadrana, to je Beneški zaliv. Znotraj tega Beneškega zaliva imamo manjši, bolj zaprt zaliv, ki se imenuje Tržaški zaliv, in znotraj tega Tržaškega zaliva je južna obala naša, izključno slovenska oziroma do Savudrije. In vprašanje je, ali se zavedamo, da je to naša edina obala in da jo moramo absolutno ščititi. Sam menim, da z amandmajem ne bomo posegali v tisto pogajalsko moč deklaracije, kajti to je naša [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]enostranska izjava, ki je zgled in nas krepi pri nadaljnjih pogajanjih z Italijo o problematiki njihovih terminalov.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Predlagatelj? Izvolite, gospod dr. Juri.
Jaz bi se zahvalil za razpravo, ki je vendar bila zelo vsebinska. Še enkrat bi poudaril, da resolucija z ali brez amandmaja, bo dosegla svoj namen, kajti je široko postavljena, v tem pa dejansko eden od elementov je tudi vprašanje terminalov, vsebinsko nekih sprememb ne bo, je pa res, da je z amandmajem jasnejša, zato bom, da ne bo dvomov, tudi sam amandma, to je moje osebno stališče, podprl. Hvala.
Hvala lepa. Ne vidim več rok, zato zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 28. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 28. točko dnevnega reda - 14. REDNO LETNO POROČILO VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2008. 14. redno letno poročilo je v obravnavo Državnemu zboru predložila varuhinja človekovih pravic. Besedo dajem varuhinji človekovih pravic gospe dr. Zdenki Čebašek Travnik za dopolnilno obrazložitev poročila. Izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci, pozdravljeni vsi, ki spremljate današnjo sejo Državnega zbora! Izteka se leto 2009, s tem pa tudi prva polovica mojega mandata varuhinje človekovih pravic. Danes pa bomo razpravljali o poročilu varuha za leto 2008. To je pomembno dejstvo, ki ga kaže upoštevati, kajti v letu 2009 so se nekatere zadeve, ki sem jih predlagala, že uredile, seveda je pa veliko takšnih, ki ostajajo stalnica varuhovih poročil in priporočil. Letno poročilo za leto 2008 smo nadgradili z izoblikovanimi priporočili varuha, da bi njihovemu uresničevanju lažje sledili v prihodnosti. Večina ministrstev je takšno obliko poročila dobro sprejela, kar nas je utrdilo v prepričanju, da je tako na bolj pregleden način pripravljena podlaga za učinkovitejše urejanje težav. Žal pa se je zapletlo v Državnem zboru, kjer so ravno ta, od varuha pripravljena priporočila postala predmet proceduralnih zapletov. Ob predstavitvi letnega poročila v Državnem zboru se moram odločiti za določene poudarke. Izbrala sem predvsem tistem zadeve, ki niso časovno omeje na leto 2008. Če se bo v razpravi pokazalo za potrebno, bom dodala pojasnila tudi v zvezi z drugimi temami. Najprej razmislek o razgrajevanju in razvrednotenju avtoritete državnih institucij, saj so v končni posledici ravno te tiste, ki varujejo človekove pravice posameznikom. Širjenje nezaupanja in spodkopavanja avtoritete sodstvu in drugim nosilcem oblasti, a tudi nadzornimi institucijam, med katerimi je Varuh človekovih pravic, se lahko hitro vrne kot bumerang v obliki razkroja pravne države. Če institucije pravne države ne bodo mogle delati učinkovito in neodvisno od nosilcev politične moči, ne bo več nikogar, ki bi lahko zagotavljal spoštovanje človekovih pravic. Zato je zaskrbljujoče tudi naraščanje nezaupanja v zdravstveni, socialni pa tudi šolski sistem. V težkih gospodarskih in socialnih razmerah imajo vse večjo odgovornost za delovanje institucij pravne države nosilci vsakokratne oblasti, ki ne bi smeli dopustiti, da se z manipulacijami in spodbujanjem sovraštva in nestrpnosti do posameznikov, skupin ali institucij ustvarjajo pogoji za razkol sistema in institucij demokratične, pravne in socialne države. Gospodarska kriza ne sme biti izgovor za zmanjševanje človekovih pravic na kateremkoli področju, zlasti ne na socialnem. Država mora zagotoviti, da prebivalci lahko s svojim delom ustvarijo dohodek za dostojno življenje. Ugotavljam, da so še vedno najbolj množične kršitve v močno prekoračenih rokih, pri obravnavah posameznih zadev v okviru sodstva, pa tudi v okviru upravnih postopkov, predvsem na drugi stopnji. Ravno ta počasnost pri odločanju v mnogih primerih privede do resnih kršitev človekovih pravic s področja socialnega in zdravstvenega varstva, urejanja prostora in varovanja okolja, kar hkrati predstavlja resno grožnjo načelom pravne države. Vedno več je tudi kršitev pravice do zdravega in čistega, torej neonesnaženega okolja. Vendar ugotavljam, da prizadeti posameznik praviloma ostaja nemočen, da mu je ali pa mu bo težko dokazati, da na primer neka velika gospodarska družba s svojim ravnanjem povzroča čezmerno onesnaževanje okolja ali s svojim ravnanjem povzroča neposredno nevarnost za življenje ali zdravje ljudi. Država bi morala poskrbeti za mehanizme, da bi bila pravna sredstva učinkovita, ne glede na to, kdo jih uporablja. Zagotoviti je treba, da bo pripad zadev na sodiščih obvladljiv in da bodo lahko učinkovito in kakovostno sodila na temelju izčrpne in celovite obravnave predloženih zadev in brez nepotrebnega odlašanja. Ugotavljam tudi, da so posameznikom, ki so socialno oziroma ekonomsko šibkejši močno otežen dostop do informiranja in do učinkovitega pravnega varstva. Delovanje inšpekcijskih služb ni dovolj učinkovito. Postavlja se pod vprašaj smiselnost vseh predhodnih postopkov in pravnega reda v državi. Stalno opravičilo in pojasnilo o pomanjkanju inšpektorjev za varuha človekovih pravic niso sprejemljiva. Opažamo tudi nekoordinirano delo znotraj posameznih ministrstev, kjer organi v sestavi oziroma organi znotraj ministrstva sprejemajo vsebinsko različne odločitve. Številne so tudi kršitve s področja delovnih razmerij, tako v zasebnem kot v javnem sektorju, pri čemer izpostavljamo več tipov kršitev: neustrezni delovni pogoji, neustrezna delovnopravna zakonodaja in šikaniranje oziroma trpinčenje na delovnem mestu. Stanovanjski zakon, takšen kot je sedaj, ne omogoča v ustavi zapisane zaveze države, da ustvarja možnosti, v katerih si državljani lahko pridobijo primerno stanovanje. Potrebne bi bile takojšnje dopolnitve, zlasti v sedanjem času, ko so posledice revščine dostikrat najbolj krute ravno na tem področju. Oči tujih ombudsmanov so uprte v nas. Slovenski model implementacije opcijskega protokola po konvenciji Organizacije Združenih narodov proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim in poniževalnim kaznim ali ravnanju, saj kot državni organ sodelujemo z nevladnimi organizacijami; in tu gre za novost na področju javno-zasebnega partnerstva. A pozor! Uresničevanje priporočil državnega preventivnega mehanizma je zaveza države pogodbenice protokola, kar Slovenija je. Skrbi me počasnost in premajhna odločnost pri urejanju zadev, ki so nevzdržne predvsem za starejše ljudi. Ne gre samo za primere revščine in nasilja, ki jih tudi varuh odkriva praktično vsak dan, temveč za sistemsko nedorečeno bivanje in varstvo v domovih za starejše in storitve, ki jih ti potrebujejo. Ocenjujem, da so najbolj problematične tiste kršitve, ki se zgodijo najbolj ranljivim skupinam prebivalstva, to je otrokom, starejšim ljudem, bolnim in tistim s posebnimi potrebami, invalidom in hendikepiranim. Zato moje prioritete ostajajo enake kot ob začetku mandata: otroci, starejši ljudje, invalidi in hendikepirani. Slovenija še vedno ostaja država brez zakonske prepovedi telesnega kaznovanja otrok, kar bi moralo resno skrbeti našo vlado, ki mora pojasnjevati mednarodnim forumom to zares neugledno dejstvo. Kot varuhinja si iskreno želim, da bi čim prej uzakonili delovanje zagovornika otrokovih pravic. Številnim otrokom bi to omogočilo, da se sliši njihov glas ter se tako uresničuje konvencijsko določilo o tem, da morajo biti pri vseh dejavnostih v zvezi z otroki prav otrokove koristi glavno vodilo. Verjamem in pričakujem, da bo mojemu uvodu sledila strokovna in poglobljena razprava o zadevah, predstavljenih v poročilu, in tako prispevala k višji ravni spoštovanja človekovih pravic v naši državi. Verjamem, da ste opazili, da so danes skavti in taborniki prinesli tudi v parlament luč miru, s sporočilom: "Kaj ti bo plamen, če srca ni zraven." To je vse. Hvala.
Hvala lepa. Poročilo je obravnavala Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti kot matično delovno telo in pripravila predlog priporočil Državnemu zboru. Ker je bilo to obravnavano na dveh sejah matičnega delovnega telesa in sta to vodila enkrat gospa Eva Irgl kot predsednica in drugič kot podpredsednik gospod Andrej Magajna, bosta podala vsak svoje poročilo. Ker je celotno poročilo omejeno na pet minut, bom razdelil na dva dela, na dve minuti in pol za vsakega. Izvolite, gospa Irglova.
Najlepša hvala za besedo. Glede na to, da priporočilo ni bilo sprejeto, kar se sicer zahteva pri obravnavi poročila varuha, sem kot predsednica Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti ugotovila, da je obravnava 14. rednega letnega poročila Varuha človekovih pravic za leto 2008 na matičnem delovnem telesu končana. Poudarjam, da je bilo moje ravnanje ves čas v skladu s poslovnikom in nikakor ni imelo niti najmanjšega namena ne obravnavati tega poročila na seji Državnega zbora. Vendar so poslanci koalicije, ki imajo v komisiji večino, odločili, da ne podprejo nobenega od priporočil. Ko so uvideli kakšno neumnost so storili, pa so mimo mene sklicali sejo komisije, v popolni tajnosti, medtem ko sem bila sama na bolniški. Sejo so sklicali mimo vseh poslovniških določil, odšli tudi v mojo pisarno, kjer so pravzaprav na nek prisilen način prisilili strokovne službe, da brez moje vednosti skličejo komisijo in ponovno obravnavajo priporočila varuha, čeprav je bila seja že zaključena. Če bi koalicija na seji, ko smo obravnavali poročilo varuha, podprla priporočila, potem bi poročilo varuha obravnavali že na oktobrski seji, vendar jih ni podprla. Sama nikakor ne nasprotujem obravnavi poročila, celo več, menim, da je to izjemno pomembno in potrebno, vendar pa ne pristajam na izsiljene in grobe kršitve poslovnika, ki smo jim bili priča na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Takšno ravnanje ne bi smelo biti nikomur, ki sedi tukaj v Državnem zboru, v ponos in kot predsednica te komisije ne bom dovolila, da bi poslanci koalicije, kjer prednjačijo tisti iz SD-ja, delovali v smeri demontaže in razvrednotenja te komisije samo zato, ker jim pač ne ustreza demokratičen princip, da morajo vedno biti predsedniki te komisije iz vrst opozicije. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospod Andrej Magajna, izvolite.
Lep pozdrav vsem navzočim. Gospod predsedujoči, gospa Zdenka Čebašek Travnik. Lep pozdrav tudi vsem kolegom poslancem. 20. novembra je bila na podlagi drugega odstavka 48. člena Poslovnika Državnega zbora s strani poslanke in poslancev poslanskih skupin: SD, Zares in LDS name kot na podpredsednika Komisije za peticije ter človekove pravice in enake možnosti naslovljena zahteva za sklic nujne seje s točko dnevnega reda 14. letno poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2008. Predlagatelji nujne seje so v svoji obrazložitvi med drugim zapisali, da bi morala biti predlagana točka uvrščena že na redno oktobrsko sejo Državnega zbora. 8. oktobra je bila obravnava opravljena, vendar je bila točka, ki se je nanašala na poročilo Varuha človekovih pravic, zaključena tako, da ni omogočila obravnave in odločanja na seji Državnega zbora. Na neustrezno formo je predsednico komisije opozoril tudi predsednik Državnega zbora gospod Pavel Gantar. Zato so podpisniki vztrajali, da se poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2008 na ustrezen način obravnava v letošnjem letu, saj so menili, da bi nesprejetje poročila pomenilo negativen signal prizadevanju varuhinje človekovih pravic, obenem pa močno okrnilo ugled Državnega zbora. Bom skrajšal, ker je še malo časa. Torej, po krajši razpravi, ki je sledila na tej nujni seji, smo na podlagi tudi predloga gospe Majde Potrata izglasovali najprej umik 5. točke priporočil, nato pa dali na glasovanje in soglasno sprejeli priporočilo s štirimi točkami. Omenil bom le 1. točko, ta točka vključuje kar 135 priporočil varuhinje in zajema celoto tega gradiva. Državni zbor priporoča vsem institucijam in funkcionarjem na vseh ravneh, da upoštevajo priporočila Varuha človekovih pravic, zapisana v letnem poročilu za leto 2008. Kot sem že omenjal, na tem mestu ne bom razširjal diskusije o proceduralnih zapletih. Priznam pa, da izredne seje in nagli sklici ne prispevajo k ugledu Državnega zbora, posebno, če izjeme ne bi bile le izjeme. Žal mi je, da je prišlo [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[..]]takšne situacije, in upam, da bova s predsednico naprej korektno sodelovala, kot sva že vse do sedaj.
Hvala lepa. Dovolim si opomniti poslanke in poslance, da na današnji seji ne obravnavamo teh dveh poročil komisije, ampak obravnavamo poročilo varuhinje človekovih pravic. Besedo dajem predstavniku Vlade za predstavitev mnenja. Gospa Irma Pavlinič Krebs, ministrica za javno upravo. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana gospa varuhinja s sodelavci, poslanke in poslanci! Letno poročilo varuha človekovih pravic za leto 2008 je izjemno kompleksen dokument, ki vedno znova, tako tudi za to leto, potrdi nujnost obstoja neodvisne institucije. Prav zato je Vlada vsem resorjem naložila, da skrbno preučijo ugotovitve varuha in pripravijo natančno odzivno poročilo, pri oblikovanju resornih politik pa upoštevajo vsa priporočila. Vlada Republike Slovenije se zaveda resnosti in realnosti problematike, ki jo izpostavlja varuhinja, gospa Zdenka Čebašek Travnik, prav tako pa tudi svoje odgovornosti. Zato želimo izboljšati stanje, za katero je bila sprejeta ocena, da ni dobro urejeno ali ni primerno izvrševano. Tako so že stekle aktivnosti na področju urejanja položaja invalidov, saj je Slovenija ena izmed prvih držav, ki je ratificirala konvencijo Organizacije združenih narodov o pravicah invalidov in jo na podlagi sprejetega akcijskega programa za invalide tudi izvajamo. Pomemben premik na tem področju pa bosta po naši oceni prinesla Zakon o izenačevanju možnosti invalidov in Zakon o osebni asistenci za invalide, ki sta tudi že v fazi priprave. Danes je Vlada Republike Slovenije potrdila besedilo Družinskega zakonika, katerega namen je izboljšanja položaja otrok v družinskih razmerjih, in v ta predpis je umeščen tudi poseben institut zagovornik otroka. Avgusta leta 2009 se je pričel uporabljati Zakon o duševnem zdravju in sprejetih je bilo tudi že pet podzakonskih predpisov, ki ob pozornem spremljanju izvajanja zakona s strani Ministrstva za zdravje, ob sodelovanju z Ministrstvom za pravosodje in izvajalci psihiatričnega zdravljenja spremljajo in rešujejo težave, ki jih izvajanje tega izjemno zahtevnega predpisa prinaša. Zelo pospešeno potekajo tudi aktivnosti, na katere permanentno varuhinja opozarja, torej aktivnosti pri odpravi administrativnih ovir na različnih področjih, zato si je aktualna vlada v skladu z evropskimi usmeritvami zadala cilj zmanjšati le-te za četrtino do leta 2012 na vseh področjih dela vlade in z ambicijo dejansko izboljšati konkurenčne prednosti slovenskega gospodarstva, našim državljanom pa pohitriti in bolj približati upravne postopke, torej postopke na vseh ravneh, kjer se odloča o pravicah in obveznostih v stiku z javnimi oblastmi. Pomembna pridobitev, ki jo je ta vlada v letu 2009 že poslala v Državni zbor in jo je Državni zbor pretekli mesec tudi sprejel, je Resolucija o normativni dejavnosti. Ta pomeni tudi pomemben odgovor na opozorilo varuhinje, da je nujno zagotoviti sodelovanje javnosti v postopku priprave politik, torej v procesu, ko Vlada oblikuje politike, morajo javnosti imeti procesno zagotovilo, sodelovati in dobiti odgovor v primerih, če se njihove pripombe v postopku priprave predpisov ne upoštevajo. Obsežno in pomembno delo, ki ga varuhinja s sodelavci opravlja in ki je vsako leto strnjeno v poročilu, tako tudi za leto 2008, dejansko vsakokratni oblasti nastavlja ogledalo pri oceni, ali s svojim delom opravičuje poslanstvo, ki so ga ji zaupali volivci na področju varovanja človekovih pravic. V celoti se strinjamo, da razvrednotenje dela institucij pravne države, ki so ji v preteklih letih bili priča, so terjali takojšen odziv aktualne vlade. In aktualna vlada je zaradi zagotovitve neodvisnosti institucij uredila ustavno vzdržen položaj sodnikov, odvetnikov, Državnega sveta, izbrisanih - zakonodaja je zdaj v postopku. To vse so pravzaprav aktivnosti, s katerimi aktualna vlada želi odgovoriti na izziv, ki je tudi v krizi izjemno pomemben, obraniti integriteto institucij, ki so za razvoj pravne države bistveno [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[....]]
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Laszlo Göncz, v imenu Narodnih skupnosti.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana varuhinja, gospa dr. Čebašek Travnik, spoštovana gospa ministrica, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! V uvodu želim poudariti, da se strinjamo s priporočili Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti v zvezi s poročilom Varuha človekovih pravic, še posebej s tistimi ugotovitvami, ki se nanašajo na proučitev normativov na področju socialnega varstva delavcev, ker se dobro zavedamo, da je stanje na tem področju v iztekajočem letu še precej slabše, kot je bilo leto prej. Ugotovitve varuhinje v zvezi s kršitvami pravic otrok, starejših, invalidov ter problematika počasnosti postopkov na sodiščih, vse to so pač področja, ki zahtevajo tudi izjemno pozornost. Potrebno pa se mi zdi poudariti tudi pomen ugotovitve varuhinje v zvezi z izboljšavo reševanja romske problematike ter vprašanj, ki se pojavljajo v zvezi s to kompleksno vsebino, med drugimi tudi ugotovitve v primeru skupine sintov. O ostalih splošnih vsebinah poročila bo veliko bistvenega in, upam, tudi koristnega povedano, v stališčih drugih poslanskih skupin ter v poznejši razpravi. Ker v okviru človekovih pravic pripada posebno mesto, tudi pravica narodni in etnični skupnosti in drugih manjšin, se bom v nadaljevanju osredotočil predvsem na to področje, in to z vidika madžarske in italijanske narodne skupnosti. Če ocenjujemo poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2008 z vidika uresničevanja pravic dveh avtohtonih narodnih skupnosti v Sloveniji, bi lahko na osnovi same ugotovitve varuhinje zaključili s formalnim stališčem, da je stanje, ker neposrednih prijav o kršitvah in pripomb, naslovljenih Varuhu človekovih pravic, takrat ni bilo, torej da je na tem področju stanje zadovoljivo oziroma dobro. Seveda pa ni v celoti tako, vendar za težave ni krivo poročilo oziroma varuhinja človekovih pravic, ki sicer v poročilu za leto 2008 nakazuje na možne probleme tudi na tem področju. Na nedoslednosti in kršitve je treba opozoriti tudi zato, ker marsikdo na osnovi nekih splošnih enostranskih ugotovitev ustvarja dokaj neobjektivno sliko o uresničevanju pravic avtohtonih narodnih skupnosti v Sloveniji. Do tega, torej do ustvarjanja neobjektivne slike o manjšinah, še bolj prihaja v situaciji, če v določenih političnih interpretacijah stanje omenjenih skupnosti prikazujejo zgolj enostransko, predvsem z vidika nepreverjenih in netočnih informacij. Kot rečeno, žal beležimo precej primerov kršitev manjšinskih pravic, neposredne in posredne narave, kar je nedvomno v nasprotju z načeli slovenske manjšinske politike in zakonskimi normami. Mimogrede poudarjam, da nihče ne postavlja pod vprašaj, da je pravna podlaga narodnostnih pravic v Sloveniji na dokaj visoki ravni. Ker smo z varuhinjo človekovih pravic oziroma njenimi sodelavci začeli intenzivneje sodelovati na začetku tekočega leta, pred tem pa s strani narodnih skupnosti in njunih pripadnikov niso prihajale informacije o nedoslednem izvajanju oziroma kršenju pravic do omenjene institucije, lahko ob obravnavi poročila zgolj naštejemo področja, kjer prihaja do težav. Na te latentne možnosti kršitev je tudi nakazano v poročilu varuhinje. Če torej zgolj taksativno naštejem nekatere od najbolj perečih vprašanj kršenja kolektivnih manjšinskih pravic, moram omeniti nedoslednosti na področju dvojezičnosti določenih pravnih dokumentov in občinskih odlokov, pomanjkljivost dvojezičnih dokumentov in obrazcev, zaradi česar pripadniki narodnih skupnosti velikokrat nimajo možnosti uporabe svojega maternega jezika, neupoštevanje poznavanja jezika narodnih skupnosti pri zaposlovanju v primerih, ko je to z zakoni definirano, skorajda celovito opuščanje jezika narodnih skupnosti v gospodarski in komercialno-propagandni sferi, kar se tudi omenja sicer v poročilu, ter na področju elektronskih storitev. Nadalje, zelo omejene možnosti uporabe maternega jezika v zdravstvu, kar povzroča velike probleme in psihološko stisko predvsem starejši populaciji, težave s komuniciranjem v maternem jeziku v javnih službah in lahko bi še našteval. Poznamo primere, ko izraženo željo pripadnika narodne skupnosti, ki sicer obvlada tudi jezik večine, da spregovori v določeni situaciji v maternem jeziku, sprejema uradna oseba kot provokacijo ali, kar ni samo problem narodnosti, ko se pri umestitvi neprimernega gospodarskega objekta v določeno naselje oziroma prostor ne upošteva jasno izraženega stališča in volje prizadetih občanov, kot je to primer v Močvarjevcih. Skratka, težav, problemov in neposrednih kršitev je kar nekaj, med njimi tudi takih, ki so vsaj kot informacija v tekočem letu že prišli do varuhinje človekovih pravic. Želim še poudariti, da v preteklih mesecih smo se dogovorili za konkretno obliko sodelovanja med narodnimi skupnostmi in ustanovo Varuha človekovih pravic, kar se mi zdi zelo pomembno. Na tem področju smo že tudi realizirali nekaj konkretnih programov. Gre za specifično področje, kar se vsebinskih rešitev tiče, zato je smiselno, da se s tem bolj intenzivno po možnosti enkrat letno ukvarjamo tudi v okviru Komisije za narodni skupnosti Državnega zbora. To bo nedvomno, po moji oceni, prispevalo k opogumljanju pripadnikov narodnih skupnosti, da bodo v prihodnje v primeru kršitev poiskali varuha človekovih pravic. Pozdravljamo tudi pozitiven primer, kar omenja v svojem poročilu tudi varuhinja, ki je bil na osnovi odločbe Ustavnega sodišča narejen na področju spremembe zakona o društvih. Na koncu želim še poudariti, da kljub različnim mnenjem in izkušnjam v konkretnih primerih ukrepanja ter glede na različne politične interese in pritiske, kar bi bilo treba seveda v zvezi z delovanjem varuha človekovih pravic v največji možni meri preprečiti oziroma omejiti, sem prepričan, da je prišlo na tem področju v zadnjem času do napredka. Ta institucija je postala opazna in pomembna v Republiki Sloveniji, ker je razvidno tudi iz poročila za leto 2008. To potrjuje tudi sorazmerno visoka raven strokovnosti in intenzitete delovanja ustanove, torej tako varuhinje kot njenih sodelavcev. Je pa dejstvo, kot je na to tudi sama opozorila, da se obseg in kvaliteta dejavnosti spontano širi ter se prilagaja dejanskim okoliščinam v družbi, kar je tako po svoje tudi prav. Poročilo za leto 2008 bova s poslancem italijanske narodne skupnosti podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Potrata v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa dr. Zdenka Čebašek Travnik z namestnikoma varuhinje človekovih pravic. Spoštovani ministri in sekretarji, poslanke in poslanci. Predaja rednega letnega poročila Varuha človekovih pravic predsedniku Državnega zbora že julija, ne pa šele do 30. septembra, kot je zakonska norma, omogoča, da Državni zbor opravi razpravo o poročilu in se odzove nanj v poslovniško določenem času. To je na jesenskem zasedanju. Časovni zamik zaradi lanskih volitev pa je povzročil, da bomo letos obravnavali kar dve poročili varuha človekovih pravic. Kljub časovni bližini je opazna razlika med njima, zato naj takoj povem, da Socialni demokrati prenovljeno ureditev poročila štejemo za dobrodošlo novost, zato pričakujemo, da je naslednja poročila ne bodo opustila, ampak nadgradila. Človekove pravice in temeljne svoboščine predstavljajo eno temeljnih pravnih vrednot sodobne civilizacije in tudi eno temeljnih zavez Poslanske skupine Socialnih demokratov. Zato je vsako opozorilo glede njihovega dejanskega ali morebitnega kršenja dobrodošlo in pomembno. Prav zato se vsakokratne obravnave letnega poročila lotevamo z veliko natančnostjo in resnostjo, ker so v njem zbrani primeri, ki jih je varuh po svoji presoji izbral izmed prispelih vlog in so zato kljub morebitni odpravi kršitev in slabosti v upravljanju prikaz celoletnega delovanja varuha človekovih pravic. Torej, pritrjujemo mnenju varuha, da je poročilo tudi dokumentarno gradivo. Ker se zavedamo, da ne moremo mimo stalne težave, to je prepletanja dogajanja preteklega leta in vpletanja sedanjega dogajanja, se bomo poslanke in poslanci Socialnih demokratov trudili svojo osrednjo pozornost nameniti poročilu in odzivnemu poročilu Vlade. Prav zaradi pomembnosti slednjega v Poslanski skupini Socialnih demokratov ob obravnavi poročila za leto 2008 ugotavljamo, da je bila varuhinja človekovih pravic povabljena na sejo Vlade, s čimer je znova vpeljana opuščena zakonska obveznost Vlade, da omogoči varuhu predstaviti redno poročilo celotni Vladi. Varuhinja je poudarila, da je odzivno poročilo Vlade skrbno pripravljeno in da je Vlada že upoštevala nekatera priporočila, neopažen pa ni ostal tudi pozitiven odnos ministrstev na varuhove pobude. Posebej je izrazila zadovoljstvo, da je Vlada v letu 2008 sprejela nekatere zakone, na katere so v uradu že dalj časa opozarjali, da jih država nujno potrebuje. Gre za Zakon o preprečevanju nasilja v družini, Zakon o pacientovih pravicah in Zakon o duševnem zdravju. To so zakoni, ki z normativnimi opredelitvami omogočajo bistveno izboljšanje stanja človekovih pravic. Prav tako je poudarila pripravo družinskega zakonika, s katerim naj bi bil celoten sklop otrokovih pravic urejen tako, kot si je varuh dolgo prizadeval. Spodbuden je tudi spremenjen odnos do zaposlenih v sistemu zavodov za prestajanje kazni in povečanje inšpekcijskega nadzora. V Poslanski skupini Socialnih demokratov pritrjujemo varuhinji, da je predlog družinskega zakonika, katerega osnovni namen je izboljšanje položaja otrok v družinskih razmerjih bodisi pred postopkom na sodišču, v samem postopku in tudi po njem, izrednega pomena. Zato je zelo pomembno, da mu je podporo izrekla tudi ona, pa čeprav del javnosti nekaterim določbam predloga družinskega zakonika ostro nasprotuje. V poslanski skupini namreč mislimo, da je, navajam: "Bolj kot kdajkoli prej postalo potrebno, da varuh človekovih pravic predstavlja tisti vrh kritične javnosti, ki je pripravljen tvegati tudi spopad z moralizacijo prava in večinskim javnim mnenjem," konec navedka. To sem povzela po referatu dr. Leva Krefta Človekove pravice med demokracijo in populizmom, ki ga je imel ob šestdesetletnici sprejetja splošne deklaracije o človekovih pravicah, seveda deklaracije Organizacije združenih narodov in ob petnajstletnici sprejema Zakona o varuhu človekovih pravic lani ob dnevi človekovih pravic. Predlog končno udejanja tisto, za kar si je varuh človekovih pravic prizadeval že več let, to je namreč prepoved telesnega kaznovanja otrok, uveljavitev zagovornika otrokovih pravic in preprečevanje diskriminacije. Javnost za vse probleme namreč ni enako dovzetna, zato se marsikatero opozorilo in priporočilo iz varuhovih poročil spregleda ali pozabi. Posebej pogosti so očitki, da se preveč ukvarja z manjšinskimi problemi ne pa z problemi večine. Tako pa je varuh vendarle med prvimi opozarjal na revščino, na nasilje v družini in druge vrste nasilja, seveda pa bil tudi med prvimi, ki so opozarjali na izbrisane, Rome, nove manjšine, homofobijo in druge probleme, ki smo jim priča v naši družbi. Kot poseben problem se odpira tudi razmerje med politiko in varuhom človekovih pravic. Do kod lahko sega dialog med obema, da je neodvisnost in samostojnost varuhu človekovih pravic še zagotovljena. To ni zvezano toliko s posameznimi vlogami državljank in državljanov, kjer mora imeti dialog svojo osmislitev v odpravi slabosti in kršitev, zaradi katerih se posamezniki obračajo na varuha, in izboljšani zakonodaji, ampak predvsem v tistem delu, ko se varuh človekovih pravic opredeljuje do posebnih tem, ki si jih izbere sam, ali ko se srečuje z javnimi pozivi po vrednostnem opredeljevanju do posameznih aktualnih dogodkov, zgodovinskih dejstev ali političnih vprašanj, ki presegajo njegove pristojnosti in naloge. Ponovno je treba poudariti, da se mora varuh pri svojem delu ravnati po določilih ustave in mednarodnih pravnih aktih o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah in da se pri svojih intervencijah lahko sklicuje tudi na načela pravičnosti in dobrega upravljanja. Še posebej pa zlasti v razmerju do Državnega zbora kaže spomniti, da varuh ne more biti klican na odgovornost za mnenja ali predlog, ki ga je izrekel v okviru opravljanja svoje funkcije. Ob obravnavanem poročilu pa se je razprlo še novo vprašanje. Vsebinska in oblikovna zasnova poročila je prinesla nekaj novosti, ki so med tistimi, ki nam je obravnava poročila še posebej naložena, žele veliko odobravanje. Mislim predvsem na povzetek predlogov in priporočil ob koncu vsakega vsebinskega sklopa. Za Poslansko skupino Socialnih demokratov so sestavina rednega poročila in jih ni mogoče trgati iz konteksta, jih ni mogoče poljubno odbirati in brez kriterijev odločati, kaj bomo podprli in česa ne. Poročilo torej jemljemo kot dokument časa. Posebej izpisani predlogi in priporočila pa bodo olajšali spremljanje uresničevanja oziroma neuresničevanja le-teh. Torej bodo odlično pomagalo tudi Državnemu zboru, da bo pregledneje in jasneje ugotavljal, kaj so naslovniki predlogov in priporočil storili. V resoluciji Evropskega parlamenta o dejavnosti varuha človekovih pravic v letu 2008 je med drugim zapisano, da Evropski parlament pozdravlja izredno sodelovanje med Varuhom človekovih pravic in Odborom za peticije v institucionalnih okvirih in v zvezi z medsebojnim spoštovanjem pristojnosti in posebnih pravic, in samo želeti si je, da bi lahko enako povzeli domače razmere in z njegovim udejanjanjem povečevali vlogo obeh v zadovoljstvu ljudi. Ker se je, prav tako po mnenju Evropskega parlamenta, vloga varuha pri zaščiti interesov državljanov Evropske unije, v odnosih z institucijami in organi Evropske unije, v štirinajstih letih od ustanovitve njegove funkcije okrepila, prav zaradi njegove neodvisnosti in demokratičnega nadzora njegovih dejavnosti, ki ga izvaja parlament, je to treba upoštevati tudi pri našem delovanju. Ne bom povzemala vsebinskega povzetka šestnajstih poglavij in vsega tistega, kar je v poročilu uvodoma povedala spoštovana varuhinja človekovih pravic, o posameznih poglavjih in primerih iz varuhovega poročila bodo razpravljale kolegice in kolegi iz poslanske skupine, zato se bom zadržala samo še pri načrtih del varuhovega dela v prihodnje. Nujno je spremljanje uresničevanja zakonodaje, ki jo štejemo za pomemben dosežek, recimo, Zakona o preprečevanju nasilja v družini, o pravicah pacientov, o duševnem zdravju, novega kazenskega zakonika. Socialni demokrati posebej poudarjamo pomen varovanja otrokovih pravic, starejših ljudi, invalidov in hendikepiranih, manjšin, še posebej pa se nam zdi pomembno varovanje socialnih pravic, da bodo državljanke in državljani občutili svojo državo kot pravno in socialno. Zato med novimi projekti veliko pričakujemo predvsem od ugotavljanja vpliva gospodarske krize na socialno in zdravstveno stanje prebivalcev. Za presojanje vloge, pomena in ugleda varuha človekovih pravic pa bo dobrodošla napovedana vsebinska analiza opravljenega dela po posameznih področjih ob petnajstletnici delovanja varuha, še posebej, ker bo opravljena tudi primerjava z ugotovitvami drugih nacionalnih institucij varuhov. Obetamo si, da bomo tako dobili tudi jasnejšo predstavo o gibanju števila prispelih vlog, o njihovi vsebini pa tudi o njihovi upravičenosti. Naraščanje števila vlog ni nujno povezano z naraščanjem upravičenih vlog, za primer vzemimo iz poročila evropskega varuha: v letu 2007 je dobil tri tisoč dvesto enajst vlog, leta 2008 za približno dvesto več vendar je bilo v letu 2007 osemsto sedemdeset upravičenih in v letu 2008 za skoraj sedemdeset manj. Tako je delež upravičenih vlog v letu 2007 bil 26,4% in v letu 2008 23,5%. Tako statistika sama po sebi brez ustrezne interpretacije ne omogoča jasne statistične podlage za ugotavljanje stanja človekovih pravic. Kot zanimivost samo, če boste pogledali v statistične priloge, je bilo največ vlog obravnavanih in zaključenih v letu 2002 in ne v letu 2008. V Poslanski skupni Socialnih demokratov se zavedamo pomena poročila za delo poslank in poslancev, zlasti za presojanje kakovosti sprejete zakonodaje in v temu kontekstu jemljemo z vso resnostjo opozorila na hitro spreminjanje le-te, predvsem pa na nedorečenosti, povezane z vključevanjem civilne družbe, dolžino in načinom javne razprave. Poročilo je tudi izhodišče za poslanke pobude in vprašanje, skratka za vse tiste dejavnosti, ki so poslanskemu delu imanentne. In za sklep, Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla predlog priporočila k 14. rednemu poročilu Varuha človekovih pravic za leto 2008 in v imenu cele skupine izrekam priznanje in zahvalo varuhu človekovih pravic za opravljeno delo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovana varuhinja, poslanke in poslanci. Preden se omejim na samo vsebino poročila, bi želela nekaj besed najprej nameniti tudi nedopustnemu dogajanju ob obravnavi poročila na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Moram reči, da sem bila sama nad dogodki naravnost osupla, ki so se odvijali na komisiji, saj so si poslanci koalicije, člani komisije, preprosto vzeli pravico, da mimo mene kot predsednice komisije skličejo sejo, ker niso bili zadovoljni z rezultatom glasovanja, ki so ga sami odločili, in sicer na že zaključeni seji, kjer smo obravnavali poročilo varuhinje in kjer so zavrnili popolnoma vsa priporočila, ki sem jih predlagala. Takšno zahrbtno ravnanje ne more in ne sme biti nikomur v ponos in kaže predvsem na to, kako koalicija zardi očitne nesposobnosti Vlade, ki je danes vidna že na večini področij, popolnoma izgublja tla pod nogami. Da ne govorim o tem, da ni nič čudnega, da zaradi takšnih ravnanj, ki so se odvijala na Komisiji za peticije, parlament izgublja tako na ugledu kot na verodostojnosti. Članica komisije je kasneje tudi z izjavami v medijih želela prikazati, da sama bijem nekakšno bitko z varuhinjo človekovih pravic in da zato nisem želela, da poročilo varuhinje pride v Državni zbor. Gre za popolnoma neresno izmišljotino, ki je nastala v vrstah koalicije potem, ko so uvideli, da so sami storili napako in da zaradi njihove neumnosti poročilo ni moglo biti uvrščeno na oktobrsko zasedanje Državnega zbora. Sama sem ves čas v celoti delovala v skladu s poslovnikom in sama nisem imela nikakršnih težav glede obravnave poročila na oktobrski seji, zato so zlonamerna natolcevanja, da v Slovenski demokratski stranki in jaz osebno, delujem s tem proti varuhinji, neupravičena in tudi v celoti neosnovana, razen če se v tej državi, odkar je oblast prevzel Borut Pahor, ne sme več opozarjati na delovanje institucij, in v primerih, ko je to treba, biti kritičen do dela ljudi, ki so na takšnih funkcijah, kot je varuh človekovih pravic. Takšno ravnanje, da podpredsednik skliče sejo v popolni tajnosti, da se na uslužbence pritiska, da morajo ravnati v nasprotju s poslovnikom, da se kar zasede mojo pisarno brez dovoljenja in v njej, medtem ko sem sama na bolniški, kuje tajni načrt o izpeljavi seje, o kateri opozicijski poslanci, ki so sicer člani komisije niso bili niti obveščeni, je nesprejemljivo, je grdo in je tudi v nekih segmentih kaznivo. Naravnost ironično je, da se ravno na komisiji, ki opozarja na to, kako nedopustno je izvrševati pritisk in mobing na zaposlene, sploh če se le-ta vrši s pozicije moči, dogaja prav slednje. Zato niti ni čudno, da se v zadnjem času tako opazno širita strah in nelagodje med zaposlenimi na različnih delovnih področjih. Seveda pa je v takšnem napetem vzdušju težko delati, kar vpliva tudi na delovne procese in potem posledično tudi na slabo družbeno klimo v celoti. Tudi varuhinja v svojem poročilu, ki ga danes obravnavamo, ugotavlja, da je prisotnega vedno več tako imenovanega mobinga na zaposlene, ki ga pa žrtve, hvala bogu, tudi vedno bolj prepoznavajo kot nedopustnega, tudi zaradi tega zavedanja, da gre za kaznivo dejanje, ki se lahko kaznuje celo z odvzemom prostosti do teh let. Varuhinja je zato v svoji predstavitvi na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti med drugim tudi dejala, da bo v prihodnje še več svojega časa namenila prav mobingu oziroma šikaniranju v delovnih okoljih, glede na situacijo, v kateri se država nahaja, pa tudi vplivu gospodarske krize na socialno in zdravstveno stanje prebivalcev. Takšno najavo ukrepov s strani varuhinje človekovih pravic v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke seveda pozdravljamo. Pred seboj imamo torej 14. redno poročilo Varuha človekovih pravic, kjer znotraj poročila urad varuha ugotavlja, v katerih primerih so bile v letu 2008 največkrat kršene človekove pravice, katerim temam se je v prejšnjem letu posvečalo največ pozornosti. Iz poročila lahko vidimo, v katerih primerih se ne spoštuje zakonodaja, kdaj in zakaj se posamezniki največkrat obračajo na urad varuha. Skratka, poročilo predstavlja nekakšen prerez stanja na področju varovanja, spoštovanja in kršenja človekovih pravic, ki ne bi smele biti nikoli in nikdar teptane, in ne bi smeli nikoli zaradi različnih vzgibov, dejavnikov, vzrokov, kakorkoli posegati v človekovo dostojanstvo in integriteto. Varuhinja v uvodu poročila pravi, da je delanje analize stanja na področju človekovih pravic zelo zahtevna in odgovorna naloga. S tem se seveda vsi, ki smo danes tukaj prisotni na tej seji, zagotovo strinjamo, saj to pomeni, da mora varuh svoja stališča do določene problematike obravnavati nepristransko, objektivno, predvsem pa z močnim čutom za pravičnost, pa tudi, da svojega položaja ne sme prilagajati kakorkoli trenutnim političnim situacijam ali pa se do problemov posameznikov in skupin opredeljevati kakor koli politično. Varuh človekovih pravic je prva oseba v državi, ki se mora v skrbi za spoštovanje človekovih pravic pri varovanju le-teh odločati izključno in samo na podlagi ustave, deklaracije in resolucije o človekovih pravicah, mednarodnih aktov, konvencij, zakonov in nikakor ne po morebitnem diktiranju politike in njihovih predstavnikov. Le tako lahko zaupanje v takšno institucijo pri ljudeh raste. Še posebej je to pomembno za vse tiste najbolj ranljive skupine ljudi, kot so invalidi, otroci, starejši, ki nimajo za seboj aparata nevladnih organizacij, medijev, določene politike, ki bi namesto njih izvajali pritiske za upravičeno dosego njihovih ciljev. Naj ponazorim s primerom, s položajem izbrisanih se praktično ukvarja celotna država, ministrica Kresalova se že skoraj celo leto, odkar je nastopila na položaj notranje ministrice, ukvarja več ali manj z vračanjem odločb in odškodnin izbrisanim. Tudi mediji na veliko pišejo o tem. Medtem ko se pa takšnim, ki že leta opozarjajo na svoje pravice, na primer o oškodovancih po 2. svetovni vojni, ne posveča toliko časa, tudi črnila v medijih je bistveno manj prelitega kot pri prejšnji temi. Verjetno zato, ker nimajo za seboj celotnega kolesja levih političnih stran pa tudi nevladnih organizacij ter medijev, ki bi jih podpirali pri uveljavljanju njihove pravice in namesto njih povzdignili glas, ko potrebujejo to pozornost in zaščito. In prav zato je potrebna takšna institucija varuha, ki nepristransko bdi nad tem, ali so bile posamezniku dejansko kršene človekove pravice. Ko je spoštovana varuhinja dr. Zdenka Čebašek Travnik bila imenovana na to zagotovo težko in odgovorno delo oziroma funkcijo, sem sama imela veliko zaupanja vanjo, sploh glede na očitno politično opredeljenost njenega predhodnika. Prav se mi je zdelo, da si je za svoj mandat zadala še posebej veliko skrb za najranljivejše skupine, govorim seveda o otrocih, invalidih, starostnikih, upokojencih, saj smo bili za časa njenega predhodnika priča temu, da se je bolj ali manj posvečal predvsem tako imenovanim marginalnim skupinam, na najranljivejše pa večkrat pozabljal. In tu moramo sedanji varuhinji priznati, da je vsekakor naredila velik korak naprej v skrbi za najranljivejše skupine. Na komisiji, pa tudi danes, je dejala, da bo tudi v prihodnje še bolj izboljšala oziroma skušala izboljšati sodelovanje tako z domačimi kot tujimi institucijami, ki se ukvarjajo s hendikepiranimi, starejšimi ljudmi in otroci. Žal pa moram reči, da bi v nekaterih primerih pričakovali v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bistveno več angažmaja in pozornosti tudi pri temah, kot je odnos do polpretekle zgodovine, povojnih pobojev, želeli bi jasna mnenja o tem, kako varuhinja gleda na ponovno obujanje komunističnih simbolov, na postavitev ceste Titu leta 2009, ki je bil nesporno diktator, kako gleda na odkrito sovraštvo do Rimskokatoliške cerkve, ki je ob podpori levih strank in medijev še bolj potencirano, kako varuhinja gleda na aktualne dogodke, kot je imenovanje Zavgajeva za veleposlanika, gre namreč za človeka, ki je teptal človekove pravice in je tudi sokriv za zločine nad lastnim narodom. Zanima nas tudi, kako varuhinja gleda na odlikovanje gospoda Tomaža Ertla, ki za Slovence predstavlja simbol kršenja človekovih pravic. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bi pričakovali, da se oseba na takšni funkciji oglasi ob tako spornih in skrajno neetičnih imenovanjih in odlikovanjih, ki v ljudeh zbujajo velike pomisleke in danes tudi že odločna nasprotovanja. Varuh človekovih pravic ima zaradi svoje funkcije, predvsem pa zaradi vsebine, ki jo pokriva, veliko moč besede v javnosti in s tem tudi vpliv nanjo. Zato se še kako pričakuje, da se odzove takrat, ko gre za očitno zlorabo spoštovanja človekovih pravic, čemur smo priča v zadnjih mesecih. Več kot očitno je, da se v tej državi zares dogajajo zanimive, da ne rečem kar čudne stvari, ki želijo postaviti na glavo nekatere resnice ter prevrednotiti nekatere družbene dogodke, kar se želi doseči ob znatni podpori predstavnikov, ki jih ima ta vlada in politična levica nastavljene na vseh ključnih položajih - od civilne družbe, do medijev, najpomembnejših državnih funkcij. In vse to kaže na neko nenormalno stanje v državi, ki že samo po sebi kliče po na novo vzpostavljeni pluralnosti in odprtosti. Zakaj to govorim? Zato, ker sem že ob lanskem poročilu varuha človekovih pravic dejala, da bomo v Slovenski demokratski stranki z zanimanjem spremljali, ali bo v naslednjem poročilu varuha, torej v tem, ki ga danes obravnavamo, moč zaslediti zapis tega, ne čisto normalnega stanja za državo, v kateri naj bi vladala demokracija in spekter različnih razmišljanj. In takrat sem še dejala, citiram: "Danes žal temu ne moremo pritrditi in mirno lahko rečemo, da so določenemu delu prebivalstva, ki je upravičen tudi do drugačnega mnenja, kršene človekove pravice." Konec citata. In kaj ugotavljamo danes? Ne samo, da je še vedno tako, ampak ugotavljamo, da je stanje danes še slabše. Vendar pa nobenega zapisa o tem ni moč zaslediti znotraj poročila, čeprav bi to pričakovali. Zato vas, spoštovana varuhinja, danes, ker imam priložnost, sprašujem: Ali se vam osebno zdi takšna situacija, ko ima praktično vse v rokah ena politična opcija, normalna? Kakšno je vaše stališče do odlikovanja gospoda Tomaža Ertla, pa tudi do imenovanja veleposlanika Zavgajeva? Naslednja tema, ki se pojavlja znotraj poročila in je vsekakor zelo pomembna, je vprašanje medijev, natančneje, vprašanje senzacionalističnega poročanja. Varuhinja opozarja, da mediji vse prevečkrat dajejo prednost senzacionalizmu, da pretirano posegajo v zasebnost ljudi in s tem povzročajo še dodatne travme tistim, ki se jih poročanje dotika. Predvsem je nedopustno, da se kljub večkratnim varuhovim opozorilom še vedno v medijih razkriva identiteta otrok, ko se zaradi želje po večji branosti in gledanosti senzacionalistično poroča o družinskih tragedijah. Zato je varuhinja tu jasna in pravi, da je treba najti čim bolj učinkovite mehanizme, ki bodo tovrstna poročanja na način senzacionalizma omejevali, saj več kot očitno samoomejevanje medijev ne deluje. Varuhinja zato tudi pozdravlja rešitve v novem kazenskem zakoniku, ki ga je sprejela prejšnja vlada in proti kateremu je bila, mimogrede, današnja koalicija. Kazenski zakonik namreč daje možnost sankcioniranja, ko pride do škodljivega izpostavljanja otrok, kar lahko povzroči velike posledice in hude travme na otroku in mladostniku. V zvezi z zaščito otrok v okviru poročanja medijev v primerih nasilja v družini pa je bil sprejet tudi že prej omenjeni zakon o preprečevanju nasilja v družini, kjer poseben člen ureja navedeno problematiko. Namreč, o žrtvah ali povzročiteljih nasilja ne smejo biti javno posredovani podatki, na podlagi katerih bi bilo mogoče kakorkoli prepoznati žrtev ali njeno družino, posredovanje podatkov pa je mogoče le ob soglasju polnoletne žrtve. Z omenjenim zakonom je torej tako naložena odgovornost staršev, otrokovih skrbnikov, rejnikov ali posvojiteljev, da otroka v okviru izvajanja skrbi zanj varujejo pred izpostavljanjem javnosti. Že prej sem povedala, da tudi novi kazenski zakonik, ki ga je sprejela vlada Janeza Janše prinaša novost na omenjenem področju varovanja otroka v okviru izpostavljanja v medijih. Kot kaznivo dejanje je torej opredeljena objava osebnih podatkov otroka, ki je udeleženec v sodnem, upravnem ali kakršnemkoli drugem postopku, ali objava druge informacije, na podlagi katere bi bilo mogoče prepoznati njegovo identiteto. Sankcija za to pa je bodisi denarna kazen ali pa kazen zapora do treh let. Senzacionalistično poročanje pa je tudi problem, ko se samo zaradi političnih interesov želi nekoga očrniti v javnosti, pa čeprav gre lahko zgolj za špekulacije in natolcevanja brez kakršnihkoli dokazov. Omenimo samo primer Patria in lažnivo obtožbo, da je nekdanji predsednik vlade prejel podkupnino. V javnosti je bila tik pred volitvami vržena laž, ki pa ni bila podkrepljena niti z enim samim najmanjšim dokazom. Sramota, kaj vse se lahko v tej državi dela samo zato, da nekdo pride na oblast. Vendar pa v varuhovem poročilu za leto 2008 tega nedopustnega posega v dobro ime ni bilo moč zaslediti. Tako pomembna afera, pa ni bilo niti besede znotraj poročila varuha! V poročilu za leto 2008 varuhinja izpostavlja tudi delovnopravni položaj novinarjev, za katerega pravi, da je velikokrat negotov, kar pa vpliva na kakovost in neodvisnost njihovega dela. Ob tem naj omenim in tudi moram reči, da se tukaj strinjam z varuhinjo, zadnji primer novinarja Meška, ki je bil vržen na cesto, ker ni bil po volji novi oblasti in katerega primer je obravnaval tudi Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino. Znotraj poročila varuha tako kot tudi lansko leto je precej prostora namenjenega tudi prepoznavanju sovražnega govora. In tukaj se absolutno strinjam z varuhinjo, da je treba najti rešitev,kako bomo učinkovito preganjali in kaznovali sovražni govor, ki ga je vedno več. Vedno bolj je prisoten predvsem na raznih spletnih forumih, kjer spletni administratorji žal ne opravljajo svojega dela in v veliko primerih dopuščajo sovražni govor, ki posega na različna področja od političnega do seksističnega do homofonega in verskega sovražnega govora. To so vse oblike, ki bi jih uredniki spletnih portalov dejansko morali prepoznavati kot neprimerne, zakonodajo pa bi morali spremeniti v smeri, ki ne bi dovoljevala takšnih zlorab oziroma bi uporabnika, ki širi sovražni govor, kaznovala. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se strinjamo, da je treba to področje urediti, vendar pa je pri tem treba biti dosleden, predvsem pa imeti za vse enaka merila, ne pa, da pri političnem sovražnem govoru, ki se dogaja in je prisoten, obsojamo tistega, ki navadno prihaja z desnice, ko govorimo o političnem sovražnem govoru, ob sovražnem govoru levo usmerjenih politikov pa največkrat kar molčimo oziroma se sprenevedamo, da gre samo za nerodno izjavo. Varuhinja tudi opozarja na sovražni govor, ki se dotika verskih skupnosti, zlasti spodbujanja verske nestrpnosti do Rimskokatoliške cerkve v spletnih medijih in forumih. Spodbujanje tudi sovražnega govora s strani aktualne oblasti, tukaj imam v mislih predvsem pisanje ministrice za kulturo na blogu, kjer je s svojim pisanjem grobo posegla v osebnostno integriteto direktorja Televizije Slovenije Jožeta Možine in predsednika Programskega sveta RTV Slovenija dr. Staneta Grande; in seveda še bi lahko naštevali. Teh primerov je veliko. Poročilo varuha se seveda sooča še z vrsto drugih problemov, ki posegajo na področje kršenja človekovih pravic in je kot takšno pomemben pokazatelj, predvsem v tem smislu, kaj je treba popraviti, kje je potrebno spremeniti zakonodajo, na katerih področjih je treba biti še posebej pazljiv, da pridemo do primernega reševanja posameznikovih problemov. In s tega vidika je zagotovo dobrodošel in pomemben dokument.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej v imenu Poslanske skupine Zares.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, spoštovana varuhinja, kolegice in kolegi. Vsem je najbrž jasno, da je pot do spoštovanja človekovih pravic križev pot. Zakaj je temu tako? Najbrž zato, ker jih ne razumemo vsi enako, tudi stališča, predstavitve mnenj poslanskih skupin nam to kažejo. Jaz razumem, da urad varuha človekovih pravic jemlje in razume človekove pravice tako, kot morajo biti jemane in razumljene. Ima na tem področju dolgoletne izkušnje, štirinajsto je že to poročilo, ki ga zdaj obravnavamo in v temu delu jim gre verjeti. Sestavljajo pa poročilo na podlagi podanih prijav, na podlagi podanih prijav vidijo in ocenijo, na katerem področju se je največ kršitev v posameznem letu zgodilo, in iz tega sklepajo, kaj se seveda da storiti za naprej. Če kdo v temu poročilu kakšno stvar pogreša, bo najbrž razlog v tem, da ta stvar ni bila podana, prijavljena varuhinji človekovih pravic. Če bi temu bilo tako in bi bila tehtna in smiselna ta prijava, bi najbržda bila obravnavana. Mnoge od teh prijav so in zaradi tega je tudi priporočil k poročilu varuhinje človekovih pravic mnogo. Mislim, da je vseh sto petintrideset, ki jih je podanih, primerno utemeljenih, imajo svoj dober razlog, v katerega ne gre dvomiti, vsaj mi v Poslanski skupini Zares ne dvomimo in ne favoriziramo katero izmed priporočil je tehtnejše in katero ni. Čeprav je treba povedati, da je letošnje poročilo bilo narejeno hitro, bilo je omenjeno že v juniju, tudi odzivno poročilo Vlade je bilo temu primerno lahko pripravljeno prej in tudi nekateri ukrepi so se lahko odvili prej, kot pa bi se, če bi vsi lovili samo zadnje roke, kar je za spoštovanje človekovih pravic v Republiki Sloveniji pohvalno. Vidimo namreč lahko, da tudi če se poročilo varuha človekovih pravic ne obravnava v Državnem zboru Republike Slovenije, to seveda še ne pomeni, da posamezni odgovorni javni funkcionarji in uradniki ne jemljejo teh priporočil resno, da se zakonodaja ne popravlja, da se podzakonski akti ne popravljajo in da se postopki ne urejujejo v skladu s temi napotki varuha človekovih pravic. Seveda, po drugi strani imamo pa tudi funkcionarje te države, ki teh priporočil ne jemljejo tako resno. Tak primer imamo, žal, tudi v tej hiši. Ob obravnavi poročila varuha človekovih pravic je od nekaj čez 130 priporočil, skoraj več kot 40 teh priporočil iz predlogov, ki naj bi jih potrdila Komisija za človekove pravice kot matično delovno telo, izpadlo. Kakšnih je bilo tistih 40 priporočil, da niso našla poti v končno poročilo, ki naj bi ga komisija sprejela, je treba vprašati pripravljavko delovnega gradiva. Nanašala so se ta priporočila na Rome, zapornike ali kot nekateri radi rečejo marginalne skupine, pri čemer je treba vedeti, da so ravno te marginalne skupine po svoji definiciji tiste, katerim so najbrž kratene človekove pravice, zato ker so ravno zaradi svoje drugačnosti marginalne, so nagnjene k temu, da bodo njihove pravice kršene, ker so drugačne od večinskih skupin, zato je logično, da se varuhinja posveča ravno njim. Če smo vsi pošteni vsak sam do sebe, bo ugotovil, da se bo najbrž pri vsakem izmed nas našla osebna okoliščina, v kateri je vsakdo izmed nas lahko del ene marginalne skupine, mogoče kdo šepa na levo nogo, drugi slabše vidi na desno oko, v nobenem pogledu pa ne moremo reči, da smo vsi vedno večinski, skratka zato moramo imeti tudi razumevanje za vse marginalne skupine. Med predlaganimi priporočili komisiji ni bilo več kot 40 tistih, ki jih je predlagala varuhinja, in sicer v tej novi strukturi poročila, ki je preglednejše lažje se sledijo sprejeti ukrepi pristojnih organov oziroma drugih vej oblasti na podlagi tega poročila in se lažje ureja to področje, to je treba povedati. Poleg, bom rekel, izgubljenih 40 priporočil so se pa v predlagano delovno gradivo vrinila nekatera nova, ki zadevajo ravnanja policije in sodišč. V obravnavi na delovnem telesu se je izkazalo, da večina članov komisije za človekove pravice razume mnenje varuhinje človekovih pravic kot merodajno in priporočila, ki jih je sama naredila, kot merodajna in jih zato podpira vsa in v celoti. Proceduralni zapleti, ki jih boste znali oceniti sami tudi na podlagi poročila, ki ga je predsednica komisije predstavila v dveh minutah in pol, kolikor ji je bilo tukaj na voljo, so tista, ki so botrovala temu, da se je bilo treba še enkrat sestati pod drugim vodstvom, pod proceduro, ki je sledila Poslovniku Državnega zbora sprejeti mnenje v matičnem delovnem telesu zato, da danes lahko obravnavamo to poročilo varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2008. Hvala bogu, vsaj v letošnjem letu, čeprav bi ga lahko tudi že na kakšni seji prej, morda na oktobrski, zagotovo pa lahko na novembrski. Med vsemi mnenji oziroma področji, ki jih varuhinja navaja kot problematična, je že leta področje javne besede oziroma etike javne besede. Ob obravnavi letošnjega poročila varuhinje človekovih pravic smo lahko videli, kakšen je napredek na področju etike javne besede. Predsednica delovnega telesa, ki obravnava to poročilo varuha človekovih pravic, je večino članov tega delovnega telesa posredno imenovala za neumne, seveda, ker naj bi storili neumnost, ki naj bi jo kasneje popravljali, čeprav je seveda šlo zgolj in samo za to, da smo se čutili dolžne, da kot delovno telo Državnega zbora opravimo tisto, kar nam zakonodaja nalaga: izrazimo dolžno spoštovanje varuhinji človekovih pravic in da naredimo tisto, kar moramo storiti. Danes so seveda ta priporočila tukaj, pred vami, poročilo je pripravljeno. Sami ste se lahko poglobili tudi v poročilo varuha človekovih pravic, ob njegovi preglednosti, je najbrž bilo vaše delo lažje kot doslej. Kot že rečeno, nekatera priporočila so se začela izvajati že med pisanjem odzivnega poročila Vlade, nekatera do te obravnave v Državnem zboru, nekatera pa se dogajajo sedaj, ko govorimo, tukaj je bil omenjen družinski zakonik, morda velja omeniti tudi možnost spremljanja dnevno informativen oddaje za gluhe v znakovnem jeziku in še kakšna stvar bi se našla. Vsak od govornikov bo najbrž našel svojo temo, ki bi jo rad posebej izpostavil kot problematično. Mislim, da bi bilo treba posebno pozornost dati tudi področju mobinga, ki je v zadnjem letu naraščajoče, še posebej tam, kadar gre za nadlegovanje na delovnem mestu, kjer je delodajalec država, še posebej tam, kjer gre za represivni aparat države. V tem poročilu za 2008 boste našli posebej izpostavljen primer nadlegovanja zaposlenih v Slovenski vojski, in to ne zaradi katerega koli razloga, ampak zaradi razloga, ker so izkoristili 190. člen o delovnih razmerjih, ki staršem daje nekatere dodatne ugodnosti, če želite, in da je starševstvo razlog za diskriminacijo v Slovenski vojski, je seveda skrb zbujajoče. Zato bi ob ostalih zakonskih spremembah, ki so bile že omenjene, veljalo razmisliti tudi o skladnosti zakona o delovnih razmerjih z zakonom o službi v Slovenski vojski in zakonom o obrambi, ker če vojska te države ne razume, koga ščiti, skratka otrok te države in njeno bodočnost, potem ji najbrž ni pomoči, pa če bo svoje znanje nabirala v še tako perečih in žgočih žariščih povsod okrog po svetu. Kot rečeno, v Poslanski skupini Zares smo tega poročila veseli, predvsem njegove nove oblike, preglednosti. Kar se same vsebine tiče, izrekamo varuhinji vso pohvalo za skrb in doslednost. Sami se bomo pri priporočilih o možnih spremembah zakonodaje potrudili v najboljši moči, da bodo šle spremembe v smer, ki bo zagotavljala večje spoštovanje človekovih pravic. Upamo, da bomo naslednje poročilo varuhinje človekovih pravic lahko obravnavali prej kot na decembrski seji. Izražamo tudi upanje, da bo naslednje poročilo tanjše, kot je to. Da se bo to zgodilo, pa moramo vsi, ki k temu lahko kakorkoli pripomoremo, narediti svoj delež. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Bogovič v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Lep pozdrav, spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana varuhinja s sodelavci, spoštovani minister, spoštovani predstavniki številnih ministrstev! 14. letno poročilo varuha človekovih pravic za leto 2008 je pred nami in v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da mora Državni zbor ne glede na zaplete pri sprejemanju priporočil na matični komisiji obravnavati poročilo varuhinje človekovih pravic iz več razlogov. Prvič, iz spoštovanja do neodvisnega instituta varuha človekovih pravic, drugič, iz razloga, da opozorimo in obravnavamo pereče probleme, na katere poročilo opozarja, in tretjič, predvsem zato, da bi Vlada in odgovorne institucije upoštevale priporočila varuha oziroma varuhinje in ustrezno ukrepale. Tudi sami želimo opozoriti na nekaj opozoril, ki so bila izpostavljena. Dejstvo je, da se najbolj pereči problemi vlečejo iz leta v leto. Na mnoge, kot na primer na sodne zaostanke, parlament nima vpliva, lahko zgolj le opozarjamo in pozivamo ministrstva in pravosodne organe, da ukrepajo. Varuhinja poroča, da so se statistično zaostanki sicer delno zmanjšali, zaskrbljujoče pa je, da se nanjo obračajo pobudniki, ki še vedno poročajo o devet in več let trajajočih postopkih. Ta problem se vleče iz poročila v poročilo, iz leta v leto, in to kljub temu da se na pobudo sodne veje sprejemajo zakoni in ukrepi, sprejeto pa je bilo pred kratkim celo veliko in mogoče celo v tem času neupravičeno povečanje plač v sodni veji, glede na krizo. To je nedopustno in v nasprotju z ustavno pravico do pravne varnosti državljanov - se pravi, ti zaostanki -, predvsem pa ni izpolnjena pravica do sojenja v razumnem roku. Zaskrbljujoča so opozorila s področja socialne varnosti in zdravja, stanovanjskih problemov in podobno, zato tudi vsa priporočila s tega področja podpiramo. Zahtevnost naloge je nekaj, s čimer poskušajo nekatera ministrstva in drugi organi pojasniti zaostanke pri uresničevanju posameznih zahtev, ki so jim bile postavljene. Na takšna pojasnila bi morali biti ministrice in ministri in druge odgovorne osebe posebej pozorni, saj jasno sporočajo, da določena služba zadevnega problema ne obvladuje. Vsem, tudi nam poslancem in poslankam, se mora vtisniti naslednja ugotovitev varuhinje, ki bi jo morali upoštevati pri sprejemanju zakonodaje in drugih predpisov. Površnost pri presoji medsebojnega vpliva posameznih določil, da določi novo pravico, je kriva za mnoge nejasnosti in nedoslednosti, ki neposredno ali posredno zmanjšujejo pravico posamezniku. Novi zakoni se po mnenju varuha, sprejemajo prehitro in premalo se upošteva strokovno in drugo javnost. Varuh ponovno priporoča, da se sodelovanje javnosti pri sprejemanju predpisov uredi s posebnim zakonom in se z njim določi tudi krog udeležencev, čas razprave, način posredovanja pripomb ter obveznost nosilcev teh razprav, da se opredelijo do prejetih pripomb in predlogov. V poslanski skupini dodajamo k temu tudi to, da bi Vlada morala upoštevati tudi javne razprave, ki jih opravljamo v Državnem zboru, in prav v zadnjem času smo priča pri dveh zakonih, kako so bile večinske javne razprave prezrte in tudi neupoštevane. Govorim o družinskem zakoniku in tudi o spornem zakonu o skladu kmetijskih zemljišč. Priporočilom ne prisluhne niti Državna volilna komisija, pobudo varuha za boljše vnaprejšnje obveščanje v volilni in referendumskih postopkih ter opozorilo, da so bili nekateri podatki, ki so jih pogrešali objavljeni manj kot dva tedna pred iztekom zakonskih rokov, je Državna volilna komisija razumela kot vprašanje, do kod naj seže aktivizem Državne volilne komisije. Strinjamo se z ugotovitvijo varuhinje, saj je pravica do obveščenosti in pravica soodločati osnovna pravica državljanov in prav tako za uspešnost demokracije. Morda bi Državna volilna komisija za ta opravila potrebovala okrepitve, vsekakor pa bi si želeli več korektnega sodelovanja z varuhom. Varuhinja je precej pozornosti posvetila verski svobodi in verskim skupnostim, saj že v uvodnem poglavju 1/1 - Svoboda vesti, posveča tej problematiki precej pozornosti in prostora. Varuh sicer pozdravlja odločitev Urada za verske skupnosti, ki je v novembru pripravil posvet s predstavniki verskih skupnosti o sovražnem govoru in pojavih verske nestrpnostih in je v opisanih napadih na muslimanske verske objekte in v nekaterih drugih primerih o sumu kršitve zbujanje verske nestrpnosti seznanil tožilstvo. Pozdravljamo občutljivost varuhinje za versko svobodo in posebej podpiramo njeno stališče in pričakovanje, da se na podlagi zakona o verskih skupnostih v doglednem času omogoči tudi izvajanje te pravice v socialnovarstvenih zavodih, ki opravljajo institucionalno varstvo. Na področju zdravstvenega varstva in zavarovanja se varuh srečuje tako s težavami na sistemski ravni kot v odnosu med posameznikom in izvajalci zdravstvenih storitev. Prizadevanja, da bo težav manj z uveljavitvijo zakona o pacientovih pravicah še ne more potrditi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se nam zdi pomembno omeniti še priporočilo, ki bi ga morali vsi upoštevati. Priporoča čim prejšnjo pripravo sprejetja dopolnil zakona o zdravstveni dejavnosti, ki naj ustrezneje uredi vprašanje podeljevanja koncesij ter do sprejetja zakona odločanje o vlogah, o podelitvah koncesij po Zakonu o splošnem upravnem postopku na podlagi javnega razpisa. Med človekove pravice spada tudi pravica do zdravega, čistega, neonesnaženega okolja, ki zelo vpliva na kvaliteto življenja in zdravje vseh ljudi. Gre sicer za novejšo pravico, ki ji zadnje čase ves svet namenja posebno pozornost, države imenujejo posebne ombudsmane za okolje. Zato podpiramo predlog, naj se čim prej vzpostavi sistem pridobivanja pooblastil za izvajanje tajnih meritev, akreditacije, sistem nadzora meritev ter dodeljevanje pooblastil za izvajanje in preverjanje kakovosti teh meritev. Na koncu naj dodam, da v Slovenski ljudski stranki podpiramo poročilo Varuha človekovih pravic, prav tako pa tudi vsa podana priporočila, hkrati pa varuhinji izražamo vse priznanje in pohvalo za njeno delo kakor tudi pohvale za lepo pripravljeno letno poročilo. Ne podpiramo pa tretjega sklepa komisije, ki je predlagana v poročilu Komisije za peticije in človekove pravice, ki je bila po našem mnenju tudi poslovniško nepravilno sklicana s strani podpredsednika brez vednosti predsednice. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa varuhinja človekovih pravic in pomočnica, spoštovana gospod minister in gospa ministrica, državni sekretarji, sekretarke! Spoštovani kolegi, dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede letnega poročila varuhinje človekovih pravic za leto 2008. Čeravno smo v poslanski skupini obravnavali vsa področja, vendar bom v poročilu oziroma v stališčih predstavil le tista področja, ki so nam še v posebnem interesu. Torej, v Poslanski skupini DeSUS smo z zanimanjem pregledali letno poročilo varuhinje človekovih pravic, ki je že štirinajsta po vrsti. Poročilo je bilo obširno, dobro pripravljeno in podkrepljeno s primeri. Institut varuha je pravzaprav ustanovljen zato, da na nek način kontrolira delo državnih organov in opozarja tudi na pomanjkljivosti v pravnih predpisih ali pri vladnih službah, ki jih je treba spremeniti. Pozitivno ocenjujemo, da poročilo za leto 2008 prvič vsebuje priporočila Državnemu zboru, vendar je teh veliko, in menim, da bi kazalo ta priporočila nekoliko združiti in s tem temu dati večjo težo. Še posebej smo se posvetili področju socialnih zadev, kjer je moč zaslediti upad števila pobud na temo revščine in socialne stiske. Po naši oceni to ni znak, da se je stanje v naši državi izboljšalo - torej, da so ljudje, ki se znajdejo v stiski, prepoznali, da institut varuha ni namenjen konkretnim materialnim pomočem, ampak zgolj svetovanju in opozarjanju politike na neustrezne rešitve. V Poslanski skupini DeSUS nas ob tem upadu števila pobud na omenjeno tematiko skrbi, da so ljudje obupali, da ne vidi več smisla v opozarjanju na svojo stisko. Obenem pa po naši oceni obstaja še vedno ogromno ljudi, ki se še vedno ne znajdejo oziroma ne zmorejo obrniti h pomoči pri varuhu. Poznano nam je prizadevanje varuhinje, da bi svoje poslanstvo čim bolje približala širši javnosti, torej državljankam in državljanom, zato se nam zdi, da je umestno razmišljanje o uradovanju in delovanju varuha na terenu. Tega si zanesljivo ljudje želijo. Bi pa morali razmisliti tudi o uradnih urah varuhinje na terenu, torej v posameznih pokrajinah. Zdi se nam tudi umestno, da bi razmišljali o tem, da se največje in najhujše kršitve človekovih pravic javno objavijo. Vem, da bi bilo to relativno zahtevno za varuhinjo saj se zavedamo, da je za posameznika kršitve vedno zelo huda, ampak tukaj je tudi drugi moment, in sicer javno obsojanje kršitelja, ki bi vsekakor imelo preventiven učinek še posebej v tem, ker varuh nima neposredne moči za konkretno ukrepanje. Ena najbolj perečih tematik je torej porast revščine predvsem med starejšimi ljudmi, ki živijo sami z nizko pokojnino. Med najbolj rizičnimi skupinami so prav invalidski upokojenci, ki prejemajo najnižje mesečne prihodke. Ljudje, ki se borijo z revščino pa zaradi neustreznih bivalnih pogojev in nizkega življenjskega standarda tudi zbolijo, kar situacijo, v kateri so se znašli, še otežuje. Posledično so predvsem zaradi sramu tudi socialno izolirani kar jih odriva na sam družbeni rob. Dejstvo je, da je treba revščino opredeliti in jo postaviti v širši kontekst ter prepoznati razliko med uradno in dejansko revščino. V Poslanski skupini DeSUS se strinjamo z ugotovitvijo varuhinje, da bi bilo smiselno razmisliti o nacionalni strategiji za odpravo revščine in njenih pojavnih oblik in o ravnanju s tistimi, ki se znajdejo v revščini. Treba bi bilo pripraviti ustreznejše in človeku prijaznejše programe za osebno aktiviranje revnih, ob tem pa jih spodbuditi k iskanju rešitev. Izstop iz revščine zahteva več priložnosti, več možnosti, zato je treba pristopiti k deregulaciji sistema blaginje in zagotoviti precej višjo raven socialnega minimuma. Po oceni Poslanske skupine DeSUS je treba na vse večji pojav revščine hitro odreagirati in ustaviti naraščanje revščine. Se pa bojimo, da bo glede na trenutno stanje v slovenskem in svetovnem gospodarstvu ter ob grožnjah z zamrznitvijo pokojnin število revnih še naraščalo. To pa pomeni vse večjo nevarnost, da se bodo socialni problemi v naši državi eskalirali v širšem obsegu. Centri za socialno delo so velikokrat omenjeni v poročilu, večkrat kot institucija, ki ne dovolj dobro opravlja svoje poslanstvo. A morda iz tega ne izhaja, da bi to institucijo bilo treba reorganizirati, jo osvoboditi birokratskih in formalističnih postopkov ter jo okrepiti s svetovalno funkcijo, z večjo pristojnostjo na terenu? In če pogledamo še socialne pomoči, lahko rečemo, da so nekatere zelo nizke, vendar pa je nedopustno, da v sedanji situaciji in informacijski družbi ni povezav med vsemi karitativnimi institucijami in institucijami, ki to pomoč nudijo. Na tak način ni izvzeta tudi možnost zlorabe vseh teh socialnih pomoči. Po naši oceni mora posebna skrb ob starajoči se družbi veljati starejšim ljudem, ki se na varuha obračajo precej manj kot ostale kategorije prebivalstva. Starejši so pogosto neupravičeno izključeni iz družbenega dogajanja ter priprave in oblikovanja strategij, ki jih neposredno zadevajo. Po našem mnenju je treba še naprej razvijati preventivne programe, ki bodo zagotavljali kakovost življenja starejšim in njihovo vključenost v socialno okolje in širše. Ob tem ne smemo pozabiti na zaveze, zapisane v koalicijskem sporazumu, da v tekočem mandatnem obdobju ustanovimo urad za starejše. Eno od področij je za starejše zelo pereče, to je področje institucionalnega varstva, predvsem sprejem v domove za upokojence. V letu 2008 je varuhinja sicer prejela manj pritožb, ki so se nanašale na čakalne dobe in sprejem starejših v institucionalno varstvo. Vendar po naši oceni to ne pomeni, da se čakalne vrste krajšajo, temveč da so ljudje tudi v tem primeru spoznali, da varuhinja nima nikakršnega vpliva na hitrejši sprejem v domsko varstvo. Sicer pa na drugi strani obstaja bojazen, da mnoge družine vzamejo svoje starše iz sistema institucionalnega varstva, zato da tudi z njihovo pokojnino svoji družini zagotavljajo večjo eksistenco. Izkazalo se je, da standardi in normativi za izvajanje posameznih vrst oskrbe v domskem varstvu ne ustrezajo več dejanskim potrebam stanovalcem domov in ne omogočajo tako izvajanje storitev, kot bi si jih v skladu s sodobnimi strokovnimi pristopi želeli in ogrožajo že dosedanjo doseženo kakovost storitev. Mnogi starejši domovi tudi arhitekturno ne ustrezajo sedanjim potrebam za svoje stanovalce, saj svojim stanovalcem zaradi večposteljnih sob ne nudijo zasebnosti. Zaradi vse večjega pojava demence v naši družbi in posledično tudi večjega števila dementnih stanovalcev v domovih se mora ustrezno povečati tud število varovanih oddelkov, vendar varovanih do te mere, da bo zagotovljena ohranitev osebnega dostojanstva in zaščite osebnega dostojanstva in zaščite človekovih pravic. Zelo velika vrzel na področju institucionalnega varstva pa je predvsem pomanjkanje kapacitet. In glede na to, da se naše prebivalstvo stara, Vlada pa v prihajajočem proračunu kljub koalicijski zavezi ne načrtuje izgradnje dveh domov, kot smo ju zahtevali v Poslanski skupini DeSUS, bo ta tematika še ostala dolgo nerazrešena. Čeprav Vlada sicer napoveduje, da naj bi do leta 2010 bilo vključenih 5% starostnikov, starejših od 65 let, se nam zdi, da je to zelo težko dosegljivo. Posebno pozornost je treba nameniti tudi zlorabi starejših, pri tem mislim zaščiti in samozaščiti. Nujno je uvesti sistem zagovorništva za starejše, znanje zagovornikov pa ustrezno sistemsko in zakonsko urediti. Iz poročila izhaja tudi velika skrb in aktivnost varuhinje za pravice otrok. Zagovornik otrok - odlična institucija, odlična zamisel! Mislim, da je sedaj vrsta na Državnem zboru, da čim prej sprejme zakon o zagovorniku otrok, kajti le tako bo mogoče zagotoviti izvajanje zagovorniške funkcije povsod po Sloveniji, ne pa le v izbranih pilotnih projektih, centrov za socialno delo. Na koncu bi se rad dotaknil še enega problema, s katerim se soočajo slovenski upokojenci. Dejstvo je, da se ob upokojitvi status človeka spremeni iz zaposlenega v upokojenega. To pa ne pomeni, da se upokojencu odvzamejo poklic, izobrazba, znanje, torej profesor je še vedno profesor, inženir je še vedno inženir in podobno. Vendar pa se je pri nas pojavil poseben fenomen, ko ljudi, ki so upokojeni, označujemo z nedefiniranim statusom upokojenec. To po naši oceni pomeni poseg v človekovo pravico do pridobljenega naziva in poklica, kar posledično pomeni anonimizacijo zelo velike skupine ljudi. Ta status unovčuje na način, da se ve, da ni več zaposlen, ničesar pa ne pove o tem, kaj je v življenju pridobil, kaj zna in kako ga je še lahko v družbi koristiti. Zato se v Poslanski skupini DeSUS strinjamo z varuhinjo, naj se v vseh evidencah, opredelitvah, opisih statusov, sporočil in tako dalje zapiše tudi izobrazba oziroma poklic, ki ga je posameznik pridobil v času njegovega življenja. V Poslanski skupini DeSUS pozitivno ocenjujemo obsežno poročilo, upamo, da ni obsežno zaradi povečanja kršenja človekovih pravic, čeprav je bilo pobud varuhinje več kot pa pretekla leta. Morda bi omenil le to, da se pogreša povzetek, jasne navedbe, kaj od varuhinjinih ugotovitev in priporočil je bilo uresničenega kateri državni organi oziroma organi javnega sektorja so priporočila upoštevali in kateri ne. Tako bi konkretno ocenili, kje je opaziti napredek in kje je opaziti stagniranje na račun kršenja človekovih pravi v naši državi. Kljub temu pa v Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da je poročilo dobro, da je dobro izhodišče in napotek, navodilo vsem ministrstvom in Vladi in se vam zato zahvaljujemo in čestitamo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Lep dober dan vsem skupaj. No jaz se ne bom hvalil z lepim estetskih videzom te knjige, ker mi smo dobili fotokopijo, tako da tudi ta fotokopija ustreza vsebini in pa tudi načinu sprejemanja tega poročila na odboru oziroma na Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti. Koalicija se je potrudila, da je izkoristila bolniško odsotnost predsednice in potem po svoje zapeljala ta voz. Ampak, če gremo h poročilu samem, mislim, da je kaj malo pravega mesa na teh kosteh. Gre v glavnem za statistično obdelavo raznih dogodkov in naštevanje, kaj se je zgodilo, na koncu pa, kaj je storila varuhinja človekovih pravic, ta del pa manjka. Namreč to, da se opisuje in piše, kaj je bilo pri kakšnih odločbah, česa ni bilo storjenega in kaj bi moralo biti narejeno, to vemo vsi kajti, če nekaj ni strojenega se nekdo pritoži in če pogledamo zakone vidimo, kaj je tisto, kar ni bilo storjeno. Ampak, kaj je pa storila varuhinja? Nič! Pri svojih štirih namestnikih in celi kupici štaba in strokovnih sodelavcev, ki jo ima, bi lahko naredila bistveno več. Iz poročila je jasno razvidno, da delo varuha človekovih pravic ni dovolj učinkovito. Dejstvo je, da je tudi sodelovanje z varuhom neuspešno ali pa ga sploh ni. Na to opozarja marsikatera nevladna organizacija pa tudi druge organizacije. Tudi sodelovanje s poslanskimi skupinami, s poslanci ali kaj podobnega bi bilo lahko boljše, pravzaprav ga ni. To, da se je varuhinja pripravljena tik pred poročilom enkrat srečati s poslansko skupino, je premalo. Mislim tudi, da Komisija za peticije dobiva ogromno, celo od naše, Slovenske nacionalne stranke dobiva veliko materialov, kjer bi morala posredovati varuhinja. Mislim, da komisija posreduje naprej te stiske ljudi, o katerih bi morali razpravljati, pa vendar iz tega ni nič. Če vzamemo že sam začetek tega poročila, vidimo, da je od šestih strani čisto na koncu nekaj o otrokovih pravicah, pa mislim, da so otroci ena od najbolj krhkih populacij v državi. Tu obdelujemo vse mogoče. Najprej se varuhinja spotakne ob Državno volilno komisijo, ki vendar dela po zakonu. Naj predlaga gospa varuhinja spremembo zakona, pa bo delala drugače. Potem še vedno gospo bolijo nasprotovanja gradnji džamije, pa vendar smo imeli v Švici nek referendum, ki je pokazal stanje v Evropi. V Franciji so delali analize in bi šel z 80% večino takšen referendum skozi, v Nemčiji z okrog 72% večino, zato vlade ne dovolijo tega referenduma. Tu je nekaj podobnega. V Sloveniji tudi ne dovolijo svobode misli in svobode izražanja. Ravno tako, ko govori gospa varuhinja o sovražnem govoru, se človek vpraša, kaj pa 39. člen Ustave Republike Slovenije, ki govori o svobodi govora in izražanja. Kaj je sovražni govor? Če človek uporablja izraze, ki so v slovenski literaturi, in izraze, ki dejansko stojijo, kot recimo Cigan, pa bi moral reči Rom? Zakaj pa? Cigani sami pravijo, da so ponosni, da so Cigani in da niso Romi. Če gremo naprej, je cela vrsta zadev, ampak ustavimo se pri eni - problematika predstavnikov manjšin. Madžarska manjšina dobiva v Sloveniji preko 20 milijonov evrov denarja za svoje delovanje. Slovenska manjšina na Madžarskem dobiva okrog 600 tisoč evrov! Italijanska manjšina dobiva ogromne količine denarja, ima svojo televizijo, svoj radio in ne vem kaj še vse, Slovenci na italijanski strani ne dobimo nič praktično! Zdaj so nekako zbrskali nekaj denarja, da so lahko zopet začeli delovati v tržaškem gledališču. In kaj stori gospa varuhinja? To je ne zanima, ker to ni marginalna skupina. To so predstavniki večinskega naroda, ki se jih lahko tlači, po katerih se lahko hodi, ker spoštujejo zakone, bodo tako ali tako sklonili glavo in bodo tiho. To je naša Slovenija! Seveda pa tujci in azilanti - tukaj je pa treba dati vse mogoče stvari, samo da se bodo dobro počutili, da jih bo še več v Sloveniji in da jim bomo dali vse tisto, česar nikoli in nikdar ne damo svojim lastnim slovenskim državljanom. Prekleto žalostno! Da ne bom skakal preveč, pa se, recimo, ustavimo pri zdravstvenem varstvu in zavarovanju. Kaj pa zdravniki? Toliko zdravniških napak, pa vendar samo zahteve po izboljšanju finančnega stanja in po večjih zaslužkih! In kje je tukaj varuhinja človekovih pravic? Je ni. Pa imamo celo vrsto svinjarij s področja zdravstva - ampak varuhinje to ne zanima. Pa je nekaj vzporednega. Če gremo na sodnijo. Ogromno slabih, neustreznih, nepravičnih in nekonstitutitvnih sodb je v slovenskem sodstvu. In kaj se zgodi? Nič. Nič varuhinje ne zanima! Sodniki si višajo plače, kolikor jim pač prija, in seveda naše gospe varuhinje to ne zanima. No, ampak po šestih straneh tukaj v uvodu, pridemo na koncu do zadnjih nekaj vrstic, kjer piše o otrokovih pravicah, ki morajo ostati v ospredju. Po drugi strani pa se spomnim, da je gospa varuhinja skočila pokonci, da je treba skrivati imena pedofilov, kajti lahko jih prizadenemo, če bo njihovo ime nekje objavljeno. Kaj pa otroci? Kaj pa posiljeni otroci? To pa ni važno! To pa ni važno. Važno je čuvati ime pedofila, da bo še naprej "zganjal svojo svinjsko raboto". Mislim, da je ta zadeva, ki jo imamo pred seboj, nekonsistentna, slaba, en slab statističen povzetek, naštevanje določenih dogodkov in mi tega zagotovo ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima gospod Anton Anderlič v imenu Poslanske skupine LDS.
Spoštovani, spoštovana varuhinja, spremstvo, ministri, sekretarji in vsi ostali! Najprej smo varuhinji dolžni vsaj dve opravičili. Eno zaradi tega, ker nikakor nismo mogli pristopiti k resni obravnavi poročila, ki je ogledalo vsem institucijam in funkcionarjem v državi. Gre za poročilo neodvisne institucije, ki je dolžna, da opozarja vse, ki delajo na meji ali čez rob predpisov, da delajo narobe in da morajo ravnanje spremeniti ali pa tudi, da se spremenijo določeni predpisi, ki mogoče navajajo posameznike in institucije k temu, da človekove pravice razumejo ožje, napačno, drugače, kot so sicer splošno uveljavljene in dosežene tako v najbolj razvitih državah kot tudi, upam, da se iz leta v leto izboljšuje ta nivo tudi pri nas. In drugič je gotovo treba se opravičiti varuhinji in ji dati vso podporo pri tem, ko je sredi lanskega leta doživela medijski napad, sproduciran očitno s strani tedanje vladajoče koalicije, ko je komentirala določene stvari, to je na strani 41, na strani 41 lahko zelo dobro preberete, kaj pravzaprav naj bi varuhinja počela, česa ne sme in da je to tisto, kar je temeljno. In da varuhinji lahko nekdo preko medija - oblast, torej - sporoča, kako naj ravna, da bo prav. V primeru, ko ugotovi, da je nekaj narobe, je bolje, da tega ne pove, da ne zapiše, da ne opozori organe in institucije, da je treba ravnati drugače. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije razumemo poročilo kot celoto. Razumemo ga tako, da ne more Državni zbor obravnavati posameznih poglavij na način, da bi po posameznih pripombah, ugotovitvah kakšno priporočilo sprejel in ga posredoval institucijam in funkcionarjem, ki bi morali na določenem področju kaj narediti, druga priporočila, pa češ niso pomembna. Za nas je vsako priporočilo, vsaka ugotovitev zase posebej in vse skupaj pravzaprav ogledalo. In vsak, ki ima kaj opraviti z določenimi opravili s tega področja, ga mora kot takšnega tudi upoštevati. Najbrž imamo tudi takšne predpise, kako sprejemamo to poročilo vsako leto, da moramo sprejeti priporočila, zato je prav, da smo vsa priporočila varuhinje, ki jih je preko 100, podprli v enem sklepu in da smo dodali še dva sklepa, ki so jih dodali poslanci, dva predloga, v katerem so zelo zelo pomembna sporočila organom te države, in verjamem, da bodo ta priporočila tudi sprejeta. V Liberalni demokraciji se zavedamo tega, da tudi Državni zbor mora narediti nekatere stvari, ki izhajajo iz priporočil na osnovi tega poročila, kajti nekatere stvari se vlečejo že predolgo; recimo, uresničevanje odločb Ustavnega sodišča na nekaterih področjih. Mi smo se v koaliciji in v Liberalni demokraciji zavezali, da bomo čim prej, mislim, da že zamujamo z nekaterimi uresničevanji nekaterih odločb Ustavnega sodišča, ampak verjamem, da bomo tako odločbe s področja izbrisanih kot tudi vse ostale, ki so še za uresničiti, tudi uresničili. Na drugi strani seveda bomo prisluhnili vsem opozorilom, priporočilom, ki se nanašajo tudi na spremembe nekatere zakonodaje, ki mogoče preozko, preslabo varujejo določene človekove pravice oziroma dostojanstvo posameznika, da bomo tam vložili vso energijo, vse tiste zakone; veliko je govora o sociali, o zdravstvu, o drugih področjih, o drugih zakonih. Ne mislimo, da se to nanaša samo na ministre, na druge državne uradnike in tako naprej, ampak pravzaprav nam to tudi pripada, da z vso odgovornostjo dvignemo glas ali pa sami pripravimo določene zakonske rešitve in jih tudi poskušamo sprejeti v Državnemu zboru. Ob vsaki obravnavi bi pravzaprav morali posamezno področje, ki ga tudi varuhinje v poročilu obravnava, vzeti v roke in pogledati zakon, ko pride na dnevni red, kakšna priporočila, kakšne ugotovitve so bile v preteklem letu ali pa mogoče tudi v letih nazaj. In država, vse institucije, ki bi morale poskrbeti za napredek, niso uspele, niso zmogle v določenem času nekatere stvari urediti. Ja, tako kot je sedaj pripravljeno to poročilo, sistemizirano po posameznih poglavjih s priporočili je pravzaprav naravnost priročnik za obravnavo tematike na posameznem družbenem področju. Zato verjamem, da bo danes brez polemik z varuhinjo, z njenim delovanjem na način poskusov delovanja diskreditacij, kot se tudi že s prejšnjimi varuhi dogajalo, saj to ni nič novega, je pa seveda takrat, ko imamo opravka s poročilom ali pa z nekaterimi ugotovitvami varuha, po našem mnenju nedopustno, da se obračunava s službo, z varuhinjo, z njenimi metodami in tako naprej priprave poročila. Še enkrat, nam je žal na eni strani, da se je tako dolgo vleklo to in da smo končno le prišli še v letu 2009 s tem poročilom pred Državni zbor, pa vendar v temu letu imamo za leto 2008 to poročilo v obravnavi in v Poslanskemu klubu Liberalne demokracije bomo podprli vsa tri priporočila oziroma predloge sklepov, ki so v poročilu, kajti mogoče je celo dobro, da gremo širše od samo potrditve poročila in sprejetja priporočil, kajti tudi poslanci marsikakšno stvar opazimo, ugotovimo in je tudi prav, da opozorimo na te stvari in potem tudi vztrajamo, da se stvari uresničijo tako, kot mislimo, da bi bile bolje, da bi bile v duhu najvišjega standarda spoštovanja človekovih pravic. Zato, kot rečeno, to poročilo s priporočili bomo podprli.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o poročilu in predlogu priporočila. Besedo ima gospod Andrej Magajna.
Hvala. Lep pozdrav vsem navzočim. Vsak od razpravljavcev bo danes izpostavil tista področja, ki se mu zdijo še posebno pomembna, ali pa jih bolje pozna, ali pa so aktualna. Zanimivo je, da pri obravnavi poročila v 2009, čeprav se nanaša na situacijo iz leta 2008, pogosto obravnavamo aktualne teme, ki se dogajajo danes. To ni čudno. So pa kljub temu morda pomembne tudi za to poročilo, saj odpirajo določena področja, ki smo jih zanemarili pred leti, morda jim sploh nismo namenili pozornost ali jih nismo hoteli videti. Eno od takih področjih iz delovnopravnih razmerij in tudi na nek način ustavna materija je bila tema, ki smo jo v zadnjih mesecih velikokrat obravnavali - odtujevanje prispevkov za socialno varnost. Kot sem že omenil, tu ne gre le za vprašanje delovnopravnih razmerij, ampak dileme, ki posegajo v pravice posameznika. Plača ni sestavljena iz neto dohodka, ki ga prejmemo na svoj osebni račun, ampak tudi iz bruto prispevkov, ki gredo v posebne sklade oziroma fonde, iz katerih črpamo pravice. Ustavna dilema, ki smo jo sprožili tudi na Komisiji za peticije in človekove pravice, je bila ta, ali lahko nekdo, to se pravi tretja oseba, delodajalec, v povezavi z davčno upravo suvereno odloča o tem, ali bo prispevke odložil, plačal, kdaj jih bo plačal in tako dalje, brez soglasja, pa tudi brez vednosti neposrednosti prizadetega, to se pravi delavca. Veseli me, da smo tudi o tem spregovorili in tudi v sklopu priporočil dodali tudi to točko, ki smo jo načeli zadnje pol leta. Ena od takih aktualnih tem je tudi verska oskrba. Okoli verske oskrbe so seveda lahko različne razprave in debate. Veseli me, da so v priporočilu omenjene tudi manjše verske skupnosti in težave verske oskrbe le-teh. Pripadniki manjših verskih skupnosti nimajo enakih možnosti in pravic in tudi pravila igre niso določena, zato mi je všeč, da smo tudi to temo odprli in bo aktualna še v naslednjem obdobju. Ena od zadev, ki je tudi zadeva vseh nas, pa je seveda zdravstveno varstvo. Kar presenečen sem bil, ko sem na iskalniku poročila zaman iskal vprašanje čakalnih vrst. Seveda, občani se očitno ne obračajo posebej na varuha in zato tudi tega ni v poročilu. To je odgovor. Kot kaže, pa smo Slovenci zares podobni kranjski čebelici, marljiv narod, ubogljiv narod, tudi upogljiv, je rekel kolega pred nedavnim, pa neskončno potrpežljiv. Zanimivo bi bilo izračunati, koliko ur smo prebili v čakalnicah, ne gre samo za čakalne vrste, na katere je opozoril gospod Bogovič, za domsko varstvo itd., ampak pri vsakodnevnem čakanju v ambulantah, ko si naročen na določeno uro in potem mineta dve, tri ure ali celo več, da prideš na vrsto. To gre predvsem za slabo organizacijo in nekorekten odnos do pacientov. So pa tudi dobri primeri v zadnjem času, ko si zdravniki znajo organizirati tudi to področje in morda čakaš 10, 15, 20 minut. Veseli me, da je v poročilu tudi vprašanje koncesionarstva. O pomanjkljivostih glede podeljevanja koncesij lahko preberemo, namesto da bi Ministrstvo za zdravje za odločanje o podelitvi koncesij na podlagi potreb mreže izvajalcev javne službe objavilo javni razpis, je nadaljevalo sporno podeljevanje koncesij na področjih posameznih vlog, predvsem zainteresiranih izvajalcev. Torej so se obračali predvsem na tiste, ki so kazali interes, na tako imenovane zdravstvene lobije, manj pa za delovanje mreže, ki izhaja iz potreb pacientov. Še veliko zadev bi lahko odprli, pa ker je čas omejen in morajo tudi moji kolegi dobiti besedo, se zahvaljujem za pozorno poslušanje in za odgovore. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Silven Majhenič. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani prisotni. Kot sem dejal že v lanskem letu, ko smo obravnavali poročilo varuha za 2007, da bi moral biti varuh človekovih pravic varuh vseh ljudi, to ponavljam tudi letos. Seveda na nek način razumem, da varuhi izpostavljajo stvari, ki najbolj izstopajo in bodejo v oči, še posebej tiste, o katerih mediji najraje poročajo, ki polnijo naklade časopisnim hišam in meglijo um državljanov. Poročilo je obsežno kar na nek način opravičuje pomembnost institucije. Seveda bi tukaj še enkrat poudaril, da ni varuh novinar, da bo izluščil tisti del zgodbe, ki je zanimiv samo za nekoga, ki bi to rad slišal, ampak pravično zgodbo resnic in neresnic predstavil tistim, ki bodo znali ukrepati in to popraviti. Ko bereš poročilo, dobiš srhljiv občutek, kakšne krivice se dogajajo Romom, izbrisanim, kriminalcem, nasilje policije, pravosodne policije po zaporih, nepravičnosti do tujcev, drugačnih po vrsti in prepričanju, mučenja in nečloveškega ravnanja, razpihovanja nestrpnosti in še bi lahko naštevali. Ko to prebereš, se zamisliš, ali varuh to piše o naši Sloveniji ali pa je to zgodba iz kakšne države, kjer je zakon nasilje in diktatura. Seveda se nisem posvetil v poročilu vsemu, ker je tega veliko, ampak sem povzel le del, v katerem govorite o zaporih v poglavju Omejitev osebne svobode. Bili ste kritični do vsega, karkoli ste obravnavali po zaporih, tako da človek dobi občutek, da s temi ljudmi, ki so na prestajanju kazni, delajo sami šarlatani, nesposobni, nestrokovni kadri, toliko da ne rečete, da se ljudi zapira zato, da se opraviči plača tem uslužbencem. Nisem zasledil, da ste kje zapisali, da so napori ljudi, ki delajo z delinkventi v pogojih, kakršni pač so po zaporih, nekaj, kar ljudi uničuje psihično in fizično. V prejšnjem režimu so ti ljudje imeli benificiran staž, ker je država to prepoznala - kaj pa imajo danes? Nič od tistega, razen varuha, ki jim velikokrat greni življenje tudi po nepotrebnem. Institucija ima predpisane zakone, po katerih se izvaja in je predpisan hišni red, ki pa komu kdaj tudi ne prija. Velikokrat se pogovarjam z ljudmi, ki so zaposleni po zaporih, in moram vam povedati, da mi povedo zgodbe, ki bi morale zanimati tudi vas, pa se vas to očitno ne prime. Omenil bom primer, ko je varuh bil na vhodu v enem od slovenskih zaporov, so ga ustavili uslužbenci, da bi radi z njim govorili, pa jim ni dal možnosti. Povedal je, da naj se na njega obrnejo pisno, če jim kaj ni všeč. To je le eden od primerov, jih je pa na stotine, ki varuha ne zanimajo. Nepošteno je, da se varuh ukvarja samo s kriminalci, na žrtve pa pozabijo vsi - to pa je tisti del, ki bi vaše poročilo povečalo še za kakšnih petsto listov. Ne bom šel po točkah, kot ste jih vi zastavili, ampak bom poskušal pojasniti v celoti, da nimate prav v vsem, razen v malenkostih. Ko se je zgradil Dob, je bila predvidena kapaciteta za 900 ljudi, ves čas pa jih je tam bivalo okrog 600, enako število kot danes, jih je bilo zaprtih tudi po ostalih zaporih, vendar zmeraj v mejah standardov, ki so veljali za takratni čas. V čem je situacija od takrat spremenjena? V ničemer, razen da se je spremenilo standarde, ki omogočajo več komoditete zaprtim osebam, več demokracije, skratka več pravic, s tem pa tudi anarhijo, ki ji ne sledi noben zakon več. Prehitevalo se je z ugodnostmi, država pa ni pomislila na posledice, ki so nastale. Varuh človekovih pravic pa se drži zapisanega, čeprav ve, da se nekaterih stvari ne da odpraviti čez noč. Vse to pa gre na mlin odvetnikom, ki veselo vlagajo tožbe proti državi in posameznikom, ki delajo po teh ustanovah. Preveč liberalen hišni red, ki ne zapolnjuje prostega časa, je tudi eden od vzrokov za nasilje med zaporniki, drugo so samomori in tudi vsesplošno nezadovoljstvo med pravosodnimi policisti. Spodbujanje k revoltu v zaporih spodbuja zapornike k še večji neposlušnosti in samovolji. Ovadba proti 20 paznikom na Dobu je pripomogla k temu, da so zaprte osebe izkoristile trenutno situacijo v zaporu, ki jo je povzročilo premalo premišljeno dejanje uprave in UIKS-a ter pripomoglo k temu, da je vplivnost paznikov padla pod nivo, s tem pa sta se poslabšala red in disciplina na daljši rok, kar pa je težko popraviti. Varuh se tudi v tem primeru ni postavil na stran uslužbencev, za katere se je kasneje izkazalo, da so bili po krivem ovadeni. Na veliko se govori, ko se zgodi samomor. Zagotovo je to tisto, česar si nihče ne želi, še najmanj pa pazniki. Zato je napačno, da se vedno krivi njih, ki so za to še najmanj krivi. Nisem še zasledil, da je kdo omenil, da so pazniki med letom rešili, recimo, 50-im obsojencem življenje, ki so poskušali rešiti samomor. Ne! Išče se krivca med pazniki, zakaj je do tega prišlo, čeprav so vzroki drugje. Večina so razlogi družinske stiske, ločitve, zelo redko zaradi slabe vesti zaradi kaznivega dejanja, veliko zaradi predoziranja, v nobenem primeru do zdaj pa zaradi osebja, ki naj bi maltretiralo obsojence. Vsem mora biti jasno, da je namen kaznovanja, da bodo po prestani kazni živeli skladno s predpisi, ki veljajo za vse državljane. Izvrševanje kazenskih sankcij in prevzgoja je bil temeljni namen. Zakon, ki je zdaj v veljavi, pa ne opredeljuje namena zaporne kazni. Tretma, ki pa naj bi se izvajal, pa mora biti le s pisno privolitvijo obsojenca. Načelo izločitve prestopnika pa ne zagotavlja zmanjšanja kriminalitete. Kazen bi morala delovati represivno in preventivno tako, da bi storilce kaznivih dejanj odvračalo od ponovnih kaznivih dejanj. To je pa že druga zgodba, ki jo pozna le varuh človekovih pravic. Pričakoval bi, ker se že vsa leta mešajo v delo izvrševanja kazenskih sankcij, da bodo predlagali formulo, ki bo sprejemljiva tako za varuha človekovih pravic, obsojence in tiste, ki se trudijo, da bi jim uspelo nemogoče - seveda po zakonodaji, ki je v veljavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa varuhinja človekovih pravic, spoštovani zbor. Vsakokratno letno poročilo varuha človekovih pravic kaže temne strani naše družbe. Pred njimi si najbolj odgovorni v državi, to je vsakokratna oblast, rada zatisne oči. Poslanci v Državnem zboru smo del teh oblasti. Od vseh treh vej oblasti, izvršne, sodne in zakonodajne oblasti, je odvisno, ali bodo priporočila varuha človekovih pravic ustrezno upoštevana ali pa bodo, kot že tolikokrat, priporočila ostala le na papirju. Odgovornost oblasti je, da se ustrezno uredi vse tisto zaradi česar po nepotrebnem trpi mnogo ljudi v Sloveniji. Odgovorni smo tudi sami prebivalci, ker smo bili preveč zaupljivi do oblastnikov, ker smo dopustili, da je v naši državi hudo okrnjena delovna, pravna, socialna in zdravstvena varnost prebivalstva. Opozarjanje na človekove pravice se zatorej ne more prepustiti le varuhu človekovih pravic, pa tudi če ta dobro opravlja svoje delo, zaradi česar podpiram priporočila varuhinje človekovih pravic. Poročilo poroča tudi o neustreznem delu mnogih funkcionarjev in uradnikov na državni ravni in v občinah, ki se izogibajo skrbi za tiste ljudi, ki so v stiskah, čeprav jih plačujemo tudi zato, da bi poskrbeli za najšibkejše v družbi. Vsakokratna izvršna oblast je po osamosvojitvi prepustila množico ljudi revščini, izgubi dostojanstva in miloščini. Ni se poskrbelo za izgradnjo zadostnih mehanizmov socialne varnosti. Najmanj 240.000 revnih ostaja pri nas brez zadostne socialne in večina tudi brez ustrezne zdravstvene varnosti. V poročilu varuha človekovih pravic je mnogo zgodb o ljudeh, ki so potisnjeni na rob družbe, zato ker se ni zgradilo ustreznih socialnih mrež, ker se ni zgradilo zadostnega sistema pravne, delovne, socialne in zdravstvene varnosti, ker oblastniki ljudi niso znali ali hoteli zavarovati z ustreznimi zakoni. Zato ker so se v mnoge pore naše družbe zajedli nepotizem, klientelizem, korupcija in druge nečednosti, ki zmanjšujejo učinkovitost gospodarstva in države. Med primeri nedelovanja pravne države najdemo neopravljanje različnih vrst nadzorov. S tem se srečujemo vsak dan, tudi v Državnem zboru. Tako je bilo v ponedeljek pred kamerami Državnega zbora iz odgovora ministra za zdravje na poslansko vprašanje razbrati, da minister ni in ne bo ukrepal proti zdravnikom, ki kršijo zakone, ki ogrožajo zdravstveno varnost ljudi in zlorabljajo javna sredstva v zasebne zaslužke. Minister je pred tem potrdil, da se takšne kršitve v praksi dogajajo, pa vendar smo v ponedeljek izvedeli, da minister ni in ne bo ukrepal niti proti tistim, ki so v korist zasebnikom nezakonito razgradili zdravstvene domove. Spoštovani zbor, gre za opustitev dolžnega ravnanja javnega uslužbenca oziroma funkcionarja. Nedelovanje pravne države omogoča korupcijo, zmanjšuje učinkovitost zdravstva in ogroža zdravstveno varnost ljudi. Koliko Borov Nekrepov še rabi ta družba, da se bo odgovorno ministrstvo zganilo, da ne bo več pristajalo na prelivanje javnih sredstev v zasebne žepe in zmanjševanje dostopa do zdravstvenih storitev? Beremo, da se nam spet pripravlja zmanjševanje pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Zmanjševanje dostopa do zdravstvenih storitev je posledica privatizacije in komercializacije zdravstva. To, spoštovani zbor, prispeva še k večjemu obsegu kršitev človekovih pravic. Nekaj 100 zdravnikov in kapital so si nedavno spisali zakon o zdravstveni dejavnosti po svoji podobi. Nato so zdravniki izsilili še en krog dogovarjanj o zakonu. O vsebini tega zakona pa naj bi se ne smelo razpravljati v tem hramu demokracije. Tako so menili nekateri poslanci Državnega zbora, ko so v torek glasovali proti temu, da bi se o njegovi vsebini razpravljalo v Državnem zboru, pa četudi je bilo iz odgovora ministra za zdravje na poslansko vprašanje jasno, da ni bilo pripravljene nobene analize posledic zakona, da zakon ni bil narejen na osnovi sprejete nacionalne strategije, da je predlog zakona nastal brez soglasja prebivalstva. Način priprave tega zakona, spoštovani zbor, ni skladen z usmeritvami Svetovne zdravstvene organizacije. Odgovornost poslancev Državnega zbora za ohranitev in izboljšanje delovne, pravne, socialne in zdravstvene varnosti je velika. Od udejanjenja 82. člena Ustave, ki pove, da bi morali poslanci delovati neodvisno od navodil in v korist vsega prebivalstva, je odvisno, kakšne bodo človekove pravice pri nas v naslednjih letih. To, spoštovani zbor, je tudi v naših rokah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Branko Marinič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Pri tako pomembni temi za današnje razmere skoraj da človek ne ve, kje bi začel in kje bi končal, seveda je pa čas tisti, ki nas omejuje tako časovno kot tudi vsebinsko. Pa vendar mi dovolite, da je vedno prav, da najprej pometemo pred svojim pragom. Kaj se pravzaprav dogaja na področju človekovih pravic v tem visokem zboru? O tem bi bilo verjetno prav prisluhniti kateremu izmed zaposlenih v Državnem zboru, ki pripravljajo gradiva in sklicujejo nujne ali redne seje delovnih teles ali seje Državnega zbora. Zakaj začenjam prav s to vsebino - zaradi tega, ker se je prav pri sklicevanju nujne seje te komisije, ki obravnava kot matično delovno telo vsebino tega poročila. In prav pri tem delovnem telesu je prišlo tudi do kršitev človekovih pravic, ki izhajajo iz mnogih dokumentov, tudi iz delovnega razmerja. Če kdo, potem bi prav Državni zbor moral biti tisti, ki bi nekako dajal zgled, kako se mora delo opraviti, da s tem ne prizadenemo oziroma ne kršimo temeljnih človekovih pravic in vrednot. Prepričan sem, če bi spregovorili tisti, ki jim je bilo dano in naloženo, da skličejo nujno sejo Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti 20. novembra letos, bi povedali marsikaj. To pa verjetno ni vse, kar se v našem Državnem zboru dogaja, ko govorimo o kršenju človekovih pravic. Delovna razmerja, plače, letni dopusti, trpinčenje na delovnem mestu, vse to so vsebine, mnoge druge seveda, ki sodijo v vsebino 14. poročila varuha človekovih pravic. Če kdaj, potem je prav v času, v katerem se je Slovenija znašla, toliko bolj pomembno, da najbolj resno in odgovorno spregovorimo tudi o kršenju ter varovanju človekovih pravic. Če kdo, potem je prav varuhinja tista, ki je s svojimi sodelavci in sodelavkami danes tudi najbolj odgovorna v tem času in tem prostoru, da bdi nad dogajanjem, da zaznava sleherni pojav, ki škodljivo vpliva na kršenje človekovih pravic in drugih svoboščin. Ko govorimo o kršenju delovnopravne zakonodaje, je to tema, o kateri bi lahko govorili kar dolgo časa. Samo zamislite si, kako se počuti tistih 150 tisoč zaposlenih, ki jim delodajalec ni zagotavljal tistega, kar bi jim po zakonu moral. In ko je nekdo, ki je bil prepričan, da ima zagotovljeno tudi zdravstveno zavarovanje, prišel k zdravniku in je preko zdravstvenega kartona oziroma kartice ugotovil, da ni upravičen do zdravljenja in če želi zdravljenje, mora to sam plačati. To so stresi, to so travne mnogih ljudi, saj niso vsi, vseh 150 ali koliko tisoč jim to ni bilo plačano oziroma zagotovljeno, saj niso vsi potrebovali zdravniške pomoči. Velika večina teh pa zagotovo je. In stvari gredo celo tako daleč, da ti ljudje enostavno ne morejo biti deležni zdravniške pomoči. Delodajalec te obveznosti ni poravnal, delavec oziroma bolnik, ki bi bil potreben zdravniške oskrbe, nima denarja in kaj mu preostane drugo, kot da odide, gre na ulico, popije kakšno poživilo, največkrat alkohol in zadeva se seveda stopnjuje in širi. Stvari niso tako enostavne in jaz sem prepričan, da to tudi institut, ki mu pravimo varuh človekovih pravic zaznava. Iz poročila za leto 2008 se nekaj tega da zaznati, če pa bo vse skupaj v poročilu za leto 2009, bo pa to poročilo vsaj enkrat obsežnejše, kot je danes. Tako bliskovito in tako z neverjetno hitrostjo se vrtijo te številke kršenja človekovih pravic. Ne vem, ali smo v nekem obdobju, v nekem vrtincu, kjer enostavno izgubljamo orientacijo, kako iziti iz te krize. Stvari niso niti malo preproste, še posebej, ko začnemo ugotavljati o številu posameznih ljudi v naši državi, ki so se znašli v tem vrtincu kršenja človekovih pravic. Na mnogih področjih, ki se jih poročilo po svoji vsebini za leto 2008 dotakne, je tudi denacionalizacija. Tudi tukaj so postopki nedokončani, tudi tukaj znotraj so pretresljive zgodbe naših sodržavljanov. Gre za številne izpovedi nekaterih družin, ki živijo nekako na obrobju, pa tudi v mestih, tudi v centrih. Ti so se znašli v položaju, da morajo nek prostor, svoj življenjski prostor, v katerem so bivali leta in leta, in ko so se ti sodni postopki vlekli leta in leta, pa dobijo danes poziv, da morajo izprazniti to stanovanje, brez da bi jim kdo povedal, kje je njihovo nadomestno stanovanje, brez da bi ustrezne službe pravočasno ukrepale in povprašale tudi tiste, ki so soodgovorni - največkrat gre tu za odgovornost tistih ljudi na prvi stopnji, torej na upravnih enotah, 58 upravnih enot ali koliko jih imamo v Republiki Sloveniji, in verjemite mi, da je več kot en primer v vsaki upravni enoti v Republiki Sloveniji, ki beleži nekaj podobnega. Sam prihajam iz upravne enote Ptuj, kjer me je prav na današnji dan družina poklicala za pomoč, ker so dobili nalog, da se morajo v mesecu januarju, sredi zime, izseliti. Ali ne gre tu za kršenje temeljnih človekovih pravic, ki presega neko materialno hlastanje nekoga, ki nikoli ni videl in ni vedel, kje neka hiša ali pa neka zemlja v naravi je, jo je pa slučajno ali po naključju dobil, brez da bi bile stvari do konca preverjene, zdaj pa to družino pozivajo, da se izseli sredi zime? Ko govorimo o ustavnih pravicah. Nekaterim so očitno smešne tudi takšne izpovedi pretresljivih zgodb in resnično vam, kolegi na drugi strani, povem, dajte prisluhniti vsaj izpovedim nekaterih, če vam je pa takšna izpoved smešna, pa se kar smejte. Ampak, verjetno se tisti, ki se zadnji smeje najslajše smeje. To niso smešne stvari, to so stvari, ki zahtevajo res iskreno in premišljeno sočustvovanje s tistimi, ki se jim rušijo te temeljne pravice in svoboščine v Republiki Sloveniji. Tudi ustavne pravice so kršene. Predvsem v zadnjem času opažamo, da je Slovenija prav pri kršenju ustavnih pravic v nekem vrtincu, ki se približuje neki čudni zgodbi, ko ne vemo ali smo zastali na področju izvajanja ustavnih pravic, ali bi bilo treba nekatere stvari na tem področju spremeniti ali jih pustiti, naj jih tok dogajanja pač odnese, do koder bo šlo. Danes je bilo že omenjeno tudi nekaj o tem, ali si slovenske volivke in volivci zaslužijo, da brez da se kdorkoli vključuje v predvolilni čas, z nekimi lažnimi obtožbami, da bi s tem onemogočil, da bi se na političnem prizorišču predstavljali programi političnih strank, pa nekdo, ki je prav v organu, ki bi bil najbolj poklican, da spoštuje, prenese zgodbo laži v tujino, v svojem letnem poročilu, ko obravnava svoje področje, ki mu pravimo korupcija, pa se niti z eno besedo ne dotakne te vsebine - v primeru Patria. Celo tako daleč gre, da se norčuje iz organa, ki ga naj bi v Državnemu zboru nadziral, a je žal to daleč od tega, da ne razume nekaterih preprostih besed v zvezi s primerom Patria. A so Slovenke in Slovenci bili prav v času pred volitvami zavedeni z lažjo, slej ko prej bo zadeva - mislim, da tudi na tem področju - zaključena in bomo vsi skupaj spoznali, da je bila to resnično laž. Ali je prav, da nastopamo v času pred volitvami tudi z manipulacijo naših volivk in volivcev, je tudi eno izmed temeljnih vprašanj, ko govorimo o človekovih pravicah. Žal, tudi sam nisem zasledil, da bi v poročilu varuhinje bilo s kakšno besedo to omenjeno, morda bo pa v poročilu za leto 2009. In nekaj še o revščini. Spomnim se prejšnjega mandata, da smo velikokrat v Državnemu zboru govorili o revščini, bili smo tudi zelo kritični. Če kdaj, potem je danes toliko bolj pomembno in potrebno, da to področje obravnavamo resno in odgovorno. Kar se pravzaprav dogaja pri tistih, ki so odgovorni kot institucija za to, da zavarujejo te človekove pravice? Velikokrat izpostavljamo centre za socialno delo, prav v Državnem zboru smo sprejemali zakonodajo, ki pa je morda v nekaterih primerih danes za centre za socialno delo neizvedljiva: ali nimajo kadra ali nimajo sredstev, razmere na njihovem območju so pa kritične. Vse skupaj kaže verjetno na to, da bi bilo treba področno zakonodajo na teh področjih spremeniti, a se mi zdi, da čakamo, da stopicamo na mestu, ne naredimo pa potrebnih krakov na temu področju. Ne želim naštevati nekih konkretnih primerov, s katerimi verjamem, da se spoštovane kolegice in kolegi srečujete tudi sami, ampak ko ti nekdo reče, da nima, žal je to velika številka, ampak vsak dan mora kupiti štiri štruce kruha in resnično je pretresljiva zgodba, ko pravi, da ko dobi to socialno pomoč, da 14 dni še shaja, potem pa zmanjka. Ne vem, ali smo res prišli tako daleč, da [[...]]
Prosim za pozornost v dvorani.
[[...]]ljudje nimajo, bom rekel, niti za kruh. Sam sem živel v nekem obdobju, ko resnično nismo imeli za kruh. Ali smo morda po vsem tem času zdaj spet tam? Ko govorimo o otrocih, varuhinja v vsebini poročila tudi to področje razdela. Seveda je pa na področju zaščite otrokovih pravic marsikaj nedorečeno. Zdi se mi, da bo treba tudi tukaj temeljito poseči v sistemske rešitve. Tukaj so tudi starejši. Mislim, da je v eni izmed predstavitev poslanskih skupin bilo namenjenih veliko več vsebin prav obravnavi starejših v naši državi. Saj nič ne pomaga dogovor v koalicijskem sporazumu, če na drugi strani ugotovimo, da ni od kod in kje vzeti denarja, da bi lahko gradili te domove. Spet se znajdemo v situaciji, ko ugotovimo, da žal, tako otroci, prav te šibke kategorije nekako izpostavljamo, kjer ugotavljamo, da so najbolj ogroženi, kar zadeva človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Tudi invalidi niso tukaj izvzeti. Tudi invalidi so kategorija, ki zaslužijo posebno pozornost obravnave vseh institucij, ki na tem področju delujejo. Gre tudi za težje bolnike, ki so deležni neke oskrbe, ampak to so že podrobnosti. Naj zaključim z besedami, da je treba ukrepati nemudoma in takoj. Verjamem, da je veliko področij, na katerih mora Vlada prednostno obravnavati določene sistemske rešitve. Pogrešam, premalo je teh sistemskih rešitev pri sedanji vladi. Če pa že kaj, potem prileti neka vsebina zakona, ki ga največkrat obravnavamo po tako imenovanih skrajšanih postopkih, kjer ni časa, da bi dobili mogočen nekaj več informacij iz konkretnih izkušenj tistih ljudi, ki nam lahko pri vsebini določenih sistemskih rešitev na področju zakonodaje veliko pomagajo. Naj bo čim manj kršitev človekovih pravic. Naj varuhinja z vsemi svojimi potenciali, ki jih ima na voljo, danes bolj kot kdajkoli poskrbi, tudi s posameznimi predstavniki Vlade, da se nekatere stvari uredijo prednostno. Gre za veliko število ljudi, gre za veliko prepoznavnih primerov v slovenski družbi, ki jih je ob zaključku leta 2009 preveč.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andreja Rihter.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Nameravala sem razpravljati o dveh temah, vendar glede na svoje predhodnike je mogoče prav, da povem nekaj misli, ki so se mi ob tem porodile. Seveda, najprej velja velika zahvala varuhinji človekovih pravic za to poročilo in vsem njenim sodelavcem. Moram reči, da tudi nam, poslancem, ki zelo dobro poznamo svoje poslanstvo, svoje naloge ter svoje odgovornosti, ne misleč tako kot nekateri drugi, da nam tudi to poročilo služi pri razpravi, posebej s predstavniki Vlade, v nadaljevanju našega dela, posebej ko govorimo o pripravi modernizacije javnega sektorja ali ne nazadnje, tudi ko govorimo o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. To, kar ste tudi zapisali pod splošno v uvodu, moram reči, da je ne nazadnje tudi izhodišče tistega, o čemer nekateri razpravljamo, ko govorimo o Zakonu o zdravstveni dejavnosti. Široka razprava teče, danes smo tudi slišali ali lahko prebrali iz časopisja, da je reforma zdravstvenega sistema odgovorna zadeva in vsebina, in zaradi tega toliko več naporov strokovne službe Ministrstva za zdravje, pa tudi vse strokovne stroke in javnosti, da preden prihaja do procedure in preden bomo lahko poslanci imeli priložnost razpravljati in se bomo prvič dotaknili tudi gradiva o nekem predlogu zakona, ki bo nastal verjetno po novem letu, da bomo imeli priložnost takrat razpravljati o vsebina, o katerih se bodo dogovorili tako strokovna javnost kot tudi zainteresirani. Predvsem pa Socialni demokrati verjamemo, naša izhodišča so zapisana v našem program, in moram reči, da se prepoznamo prav tako tudi v vrednotah, ki so zapisane v tem zakonu, kajti Zakon o zdravstveni dejavnosti temelji na vrednotah zdravstvenega varstva, kot so zagotavljanje kakovosti javnega zdravstvenega varstva, univerzalnost, solidarnost, humanost, pravičen dostop, ki je pa ne nazadnje odvisen tudi od potreb posameznika ter ekonomske vzdržnosti, ki jo ta zakon mora predstavljati. Osnovno vodilo zakona, kakor je tudi zapisano, je, da zdravstvene storitve, ki so pomembne za zdravje ljudi, ne morejo biti in ne smejo biti tržno blago. In s pravicami do zdravstvenih storitev se uresničujejo tudi človekove ustavne pravice do socialne varnosti, to pa mora biti zagotovljeno vsakomur brez razlikovanja glede na osebne okoliščine, kot je na primer tudi gmotno stanje. Zato bomo Socialni demokrati, da bo mogoče malo manj dela v naslednjem letu, ko bo poročilo za leto 2009, izrecno vztrajali na ločitvi sistema zdravja javnega in zasebnega, da se ne bo dogajalo prelivanje iz enega v drugi žep in da bodo prav tako vsi organi ali ne nazadnje strokovne organizacije opravljale svoje delo in da bomo krepili ponovno javni zdravstveni sistem, ki temelji na javni mreži primarnega zdravstva ali zdravstvenih domovih. Mogoče samo toliko, da nekateri verjamemo v široko debato, strokovno debato in da se lahko politiki vključimo takrat, ko je zadeva toliko zrela, da dospe tudi do nas. Zelo napačno bi bilo, da bi politiki najprej izražali svojo voljo, težnje, ne da bi pred tem spregovorila o tem strokovna javnost. Zato moram mogoče govoriti malce v prihodnost, ne toliko v preteklost. Ampak, kot pravim, poročilo, ki je pred nami bilo toliko časa, je prav tako tudi podlaga, da lahko razrešimo in smo pozorni na tiste zadeve, ki so se odvijale v preteklost in lahko rečemo, da se tudi zmanjšujejo. Naj čisto na kratko omenim še eno zadevo, ki me je tudi zbodla ali se pa nanaša prav tako tudi na pripravo drugega sistemskega zakona, ki ga pripravlja Ministrstvo za kulturo. Gre za nov zakon ali dopolnitev zakona o Radio televiziji Slovenije. Prav tako smo v eni izmed uvodnih razprav slišali, kako agresivno je bilo dejanje nad direktorjem televizije gospodom Možino in še posebej nad direktorjem programskega sveta, gospodom Grando, pri tem pa mogoče pozabili na posebno opozorilo tudi varuhinje človekovih pravic in dejanje, za kar sta ne nazadnje odgovorna oba, ko sta odvzela v programski shemi tisti najlepši del, za katerega bi se lahko reklo, da je ohranjanje družinskih navad ali, ne nazadnje, tudi ohranjanje ali primer vzgoje naših otrok in ki je že, ne bom rekla tisočletja, ampak leta bilo zakoreninjeno - govorim o terminskem bloku, ko je bila risanka vedno pred našim televizijskim dnevnikom. To je bilo storjeno po grobem kršenju in samovolji programskega sveta, odločitvi, da se v tem bloku ali terminskem planu nadomesti s programom telenovele. Na velik pritisk javnosti, tako bom rekla javnosti, družine ali ne nazadnje otrok, ki so vplivali na to, da sta oba dva odgovorna potem končno popustila in ponovno v bok programske sheme ponovno pripravila ali potegnila risanke in da so telenovele, ki so bile na račun sredstev, o katerih smo lahko prav tako brali tudi v drugih poročilih, bile črpane iz čisto drugih postavk. Seveda, hočem opozoriti le na to, kako je v prihodnje treba razmišljati o tem, kakšno vlogo naj bi igrala prav tako varuhinja človekovih pravic na televiziji, ki je sestavni del ne nazadnje tudi sheme ali aparata naše radiotelevizije Slovenije, na kar je naša stranka opozarjala že pri sprejemanju prejšnjega zakona o radioteleviziji in kar so dosedanje izkušnje in prakse dokazale, da je nemogoče in nevzdržno. Zaradi tega mogoče samo napotek ali izvleček iz tega, da bi prav tako bilo tovrstno poglavje o varuhinji pravic medija televizije pregledati in mogoče pripraviti tudi drugačen sklep, ali predlog, ki izvira iz tega poročila varuhinje človekovih pravic. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana varuhinja s sodelavci, predstavnici Vlade. Mi smo že v mnenju poslanske skupine pozitivno ocenili poročilo in se strinjam z enim mojih predhodnikov, ko je rekel, da je to poročilo in vsakoletna poročila neke vrste ogledalo, kamor se moramo pogledati tako funkcionarji, ki smo odgovorni za izvajanje nekaterih nalog, in nekatere, predvsem državne in tudi lokalne institucije, ki morajo, ki smo zadolženi za to, da ustvarjamo tako okolje, kjer človekove pravice ne bodo kršene. In če začnem z nami samimi. Varuh opozarja na prehitro in premalo, dostikrat premalo, premišljeno in s premalo upoštevanja strokovne in druge javnosti pri sprejemanju zakonodaje. samo če pogledamo tokratno sejo Državnega zbora. Prej sem šel na hitro preštel: obravnavamo, če sem prav preštel, 12 zakonov po rednem postopku in kar 15 po skrajšanem in nujnem postopku. Mislim, da je približno taka slika ves čas, pa ne bom rekel, da samo v tem mandatu. Na splošno bi rekel, da ker se dostikrat "obkladamo" s ta mandat in prejšnji mandat, pa tisti naslednji, ki bo, in tako naprej - ta zadeva se približno ponavlja, napake se ponavljajo, vsi ti problemi se ponavljajo in je težko govoriti tudi o letu 2008, za katero je poročilo, ali za ta mandat. Prepričan sem, da naslednje poročilo, ki je zelo bistveno, žal ne bo boljše. Ampak mi tudi vedno poudarjamo, da se zagotovo preveč zakonov obravnava na hitro, po skrajšanem postopku. Pa še na en drug problem bi opozoril: to, da organiziramo javne razprave o posameznih zakonih, vendar tudi praksa zadnjih nekaj takih razprav je takšna, da je ne glede na razpravo, ki je bila strokovna, kjer so bili prisotni predstavniki stroke, da je Vlada zelo hitro, v enem primeru celo naslednji dan, v drugem čez mesec dni, z bistvenim neupoštevanjem pripomb v tej javni razpravi sprejela nek dokument, nek zakon kot predlog in ga posredovala v Državni zbor. Tako tu vidim velik problem. Drugo, če grem na nekaj poglavij - izbral sem si nekaj poglavij, nekaj zadev. Na primer, na področju zakona o duševnem zdravju, nadalje zakona o zdravstvenem varstvu in zavarovanju. Tukaj gre za nekatere probleme, kjer se celo posamezni členi med seboj vsebinsko izključujejo, pa to že kar dolgo traja, da bi ustrezno ministrstvo pripravilo ustrezne spremembe. Predvsem pa varuhinja opozarja na nesprejemanje, nepripravo podzakonskih aktov. Mislim tudi, da je to že kar star problem, s katerim se soočata Vlada in Državni zbor, predvsem kar se tiče podzakonskih aktov, je to Vlada. Slovenija je ratificirala konvencijo o invalidih. Konvencija zavezuje Slovenijo k uveljavljanju načela enakih možnosti in enaki obravnavi ter preprečevanju diskriminacij, ki jih doživljajo invalidi na različnih področjih življenja. Osemletno zgodovino ima tudi neuresničena zahteva Državnega zbora, da se posodobi seznam telesnih okvar, kar je varuh, zanimivo, priporočil že leta 2001, Državni zbor nato Vladi, pa se še vedno uporablja - po podatkih, ki jih imam - star, neažuriran program, seznam. Torej, varuh priporoča tudi čimprejšnjo zakonsko ureditev, vprašanja povrnitve materialne vojne škode, ki so jo utrpeli izgnanci, materialni oškodovanci v vojni in ujetniki in prisilno mobilizirali v nemško vojsko med 2. svetovno vojno. Torej, tudi ta problematika še vedno "stoji", bila je že aktualna prejšnji amandma vendar žal na temu področju še nismo uredili nič. V zvezi z delovnimi razmerji opozarja varuh na potrebno po okrepljenem delovanju inšpektorata za delo in inšpekcije za sistem javnih uslužbencev ter sprejem ustreznih ukrepov za preprečevanje ter trpinčenje na delovnem mestu. Ugotavlja namreč, da so določila v Zakonu o delovnih razmerjih preveč ohlapna in puščajo odprta vprašanja tako glede načinov ugotavljanja trpinčenja kot glede postopkov za dejansko zmanjšanje tega. Pri pokojninskem in invalidskem zavarovanju vsako leto odkrivamo nove sistemske pomanjkljivosti in ugotavljamo, da ostajajo neurejen tudi tiste, na katere varuh opozarja že več let zapored. Torej upam, da bomo s predlogom novega pokojninskega zakona tudi te probleme poskušali razrešiti. Seznam predlogov in priporočil je tudi dolg na področju socialnega varstva. To področje potrebuje temeljito prevetritev dosedanjega dela, morda celo reorganizacijo ministrstva. H takšnemu razmisleku zavezujejo ne le neugodne ekonomske spremembe temveč tudi dolgoletno prelaganje reševanja nujnih ukrepov. Omenja tudi racionalizacijo nalog centrov za socialno delo, zagotovitev zadostnih finančnih sredstev in takojšnjo dopolnitev kadrovskega primanjkljaja. Centrom za socialno delo se namreč že več let nalagalo nove in nove naloge, nove obremenitve ob nespremenjenih kadrovskih in materialnih pogojih. Prelaganje ustreznejših rešitev v prihodnost zasledujemo tudi na področju domov za starejše in socialnovarstvenih zavodov, kjer ostajajo še vedno neuresničene odločbe Ustavnega sodišča. V takšnem obsegu se mi je zdelo potrebno, da se oglasim. Ostalo bodo drugi kolegi. Za konec bi rekel predvsem to, kot sem uvodoma rekel, pozdravljam to poročilo. Mislim, da ga moramo večkrat vzeti v roke in poskušati glede na poročilo odpravljati pomanjkljivosti in probleme.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Potrč.
Hvala lepa. Vesel sem, da smo prišli v situacijo, v kateri lahko razpravljamo o vsebini in priporočilih varuhinje človekovih pravic in da so presežene igrice in vprašanja v komisiji za peticije, ki so dva meseca oteževala našo razpravo. Drugo. Veseli me, da v zadnjih razpravah ali mogoče v vseh, razen nekaj prvih, razpravljamo o problemu uresničevanja človekovih pravic, ker v začetku sem imel nekaj občutka, da je to razprava o varuhinji človekovih pravic in njenem uradu, ne pa o kršenju človekovih pravic v naši državi. To smo z zadnjimi razpravami presegli in mislim, da je prav tako. Najhujše so gotovo tiste kršitve, ki zmanjšujejo človekovo eksistenco, ekonomsko ali njegovo dostojanstvo. Tega je na žalost tudi v težkih situacijah, v kateri smo mnogo preveč, in zaenkrat še nimamo izhoda, da bi se to bistveno zmanjšalo. Sicer pa je treba reči, da je vsaka kršitev za posameznika najtežja; tista, v kateri se sam znajde, je za njega najhujša, posebej če ne najde poti in izhoda, kako bi ta problem rešil. Zato bom nekaj stavkov rekel o vprašanju, ki ni najbolj bistveno, se mi zdi pa pomembno, da ga je varuhinja odprla. To je vprašanje, pa ne prvič, to je vprašanje sovražnega govora, položaja posameznikov v javni sferi, nedokazanih obtožb posameznikov, lahkotnega obravnavanja in ocenjevanja ljudi in njihovih ravnanj. Govorim o tem iz razloga, ker smo tudi v Državnem zboru - konec koncev danes smo imeli dve taki točki dnevnega reda - pripravljeni na ta način med seboj govoriti, ali kar je še hujše, govoriti o kom, ki ga ni tukaj, na ta način. To se mi zdi pomembno kršenje človekovih pravic, gotovo 14. člena, ki govori o enakih človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah, ki so zagotovljene vsakomur, ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično in drugo prepričanje - da ne naštevam naprej - pa tudi vprašanje 27. člena Ustave, ki govori o domnevi nedolžnosti. Poudarjam pa to vprašanje iz razloga, ker sem osebno prepričan, da ima takšno ravnanje v javnosti, v Državnem zboru in podobno zelo negativne in multiplikativne učinke. Da namreč, ko nas opazujejo, kako ravnamo, brez vsakih sankcij, postaja družba v mnogočem razdeljena brez potrebe - tudi pri vprašanjih, na katera bi lahko iskala skupne točke - in da postajajo ljudje v mnogočem tudi sovražni drug do drugega, mnogokrat tudi neupravičeno. Enostavno ne želimo priznati, da je mogoč tudi različen pogled in različna ocena o določenih ravnanjih, da je popolnoma pošteno to postaviti pod vprašaj, vendar ne zaradi tega obtoževati ljudi z zločinci ali jih primerjati s Hitlerjem in podobno, kar se prav v zadnjih dneh dogaja. To so grde obtožbe, o katerih bi najbrž moral tudi tisti, ki jih izreče, razmisliti, ne glede na to, da ima lahko upravičene razloge, da je bila kaka odločitev napačno sprejeta. Še o dveh stvareh na kratko. Vesel sem, da je moja poslanska skupina in koalicija pomagala, da smo uspeli urediti tri stvari: vdove po vojaških zavarovancih - in bom silno hvaležen, če iz SDS ne boste več govorili, da je šlo za privilegij ali pa da je šlo za žene oficirjev JLA, ki so napadli našo državo, kar pogosto radi naredite, ker so to tudi grobe laži in žalitve do teh gospa, ki so bile stare 70 in več let in bi bili njihovi pokojni možje danes stari tudi mnogo let več in jih ni mogoče primerjati z ljudmi, ki so izvršili agresijo na Slovenijo. In drugo je Zakon o žrtvah vojnega nasilja in Zakon o vojnih grobiščih, ki daje nekaj podlag za uskladitev odločitev s stališči Ustavnega sodišča in nekaj podlag tudi za pošteno urejanje grobišč. Zato so tudi vse kritike, da ta vladna koalicija na področju odkrivanja, obeleževanja, dostojnega urejanja kakršnegakoli nasprotovanja, skrivanja in podobnem v zvezi z grobišči in povojnimi zločini, enostavno neresnične. Neresnične, lažne, brez dokazov in povzročajo samo medsebojne konflikte popolnoma brez potrebe. In zadnje vprašanje, in to je bil razlog, da sem se nasmehnil, ko je gospod Marinič govoril, kako enako misliva danes glede nekaterih problemov nosilcev stanovanjske pravice na področju denacionalizacije in jaz pridodajam še hišniška stanovanja, ki so obravnavana. Nasmihal sem se pa zato, ker sam osebno o tem govorim že petnajst in več let in sem bil doslej niti v svoji stranki, tu še največ, niti v koaliciji, kakršnakoli je bila, še manj pa v opoziciji in v vaši stranki kdajkoli uslišan, da je to resen problem - za tistega posameznika pa najbrž je - in bom zelo vesel, če bomo na podlagi priporočil tudi varuhinje končno uspeli nekaj deset takšnih primerov, ki so pa osebno tragični, do konca razrešiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni gospod predsednik, lepo pozdravljeni vsi prisotni. Z razliko od nekaterih mojih kolegov, ki so zelo črnogledo gledali v to prečudovito knjigo, bom jaz rekla, da bralna ura te knjige, ki dejansko pomeni štirinajst let neke institucije, ki je vrsto let dejansko pridobila že na tradiciji in lahko ugotovim, da iz leta v leto je ta knjiga postala vse bolj sistematična, vse bolj pregledna in vse bolj povedna. Tako povedna, da je, recimo, poslancem, ki smo prisotni in ki zelo radi prisluhnemo, tudi pregledamo, dostikrat napotilo in navodilo, kako in na kakšen način delamo, ali so tiste pobude, ki jih dobimo v poslanskih pisarnah, tudi takšne pobude, ki se odzivajo v varuhovem poročilu ali ne. Kako je pomembno varuhovo poročilo, naj povem, da se je celo Vlada takoj ob izdaji poročila - recimo, na sto enaindevetdeseti strani -, ko je bilo ugotovljeno, da je inšpekcija za sistem javnih uslužbencev premore le enega inšpektorja, takoj odzvala in zaposlila še eno inšpektorico, ker dejansko za Slovenijo je to zelo zelo premalo. Seveda ta napotila in navodila so priročna in upam, da bodo priročna ne samo za nas, poslance, ampak da bodo priročna tudi za državne sekretarje in ministre in vse ostale, ki delajo na ministrstvih, zaradi tega ker so nekako ogledalo vsem, kaj se dobro počne in kaj ne. Sama sem enostavno ugotovila, da je v prejšnjem obdobju, tam davnega leta 2007 in 2009, ko je s hitrico in naglico bil sprejet plačni sistem in ko so nekateri tako želeli, da bi pred volitvami pretvorili in naredili prevedbo v plačilne razrede - kljub številnim opozorilom - so se naredile številne napake in krivice. Ker so te krivice dejansko krivice posameznikom, krivice vsem tistim zaposlenim malim ljudem, mislim, da je dobro, da se na to opozori. Celo ministrica za kulturo je opozorila in je rekla, da je takšnih krivic bilo storjenih zelo veliko na RTV-ju; lahko rečem, da tudi v manjših zavodih s področja kulture, v nekaterih šolah, tudi v domovih za upokojence in ne nazadnje na nekaterih ministrstvih. Ker je ta pristojnost izključna in le ministrstva, apeliram na ministre in državne sekretarje, da pregledajo, se temeljito lotijo te analize in vidijo, kje so bile storjene napake. Nekatere so sistemske in sistematične in ki se ponavljajo, nekatere so pa dejansko osebne in ki se nanašajo na posameznika in so dejansko bile storjene skoraj namenoma. Kako in na kakšen način zaščititi posameznika, je vprašanje, ker v sistemu - vemo, kako se odloča, vemo, kdo je tisti, ki odloča, in da odloča le eden, da so pritožbe dejansko takšne, ki enostavno so oziroma se ne upoštevajo, tudi če se upoštevajo, je rok za izvedbo glede na upravni postopek zelo dolgotrajen in mukotrpen, dokazovanje tudi traja tri leta, krivice - neskončne, cene, ki jih plačujejo posamezniki in družine, pa ogromne. Na mesec 300, 200 evrov, pa krat 12 mesecev in tako je to zelo veliko. To so velike krivice in jaz mislim, da je dobro, da to pregledamo in vidimo. Ne nazadnje, delovna razmerja so tista, ki jih občutimo vsi. Razpoloženje v kolektivu, razpoloženje v timu, v katerem delamo je zelo pomembno. Govorimo tukaj tudi o trpinčenju, o mobingu in ne vem, o čem vse. Mislim, da je dobro opozoriti, da varovanje osebnosti na delovnem mestu je tudi pomembno. Koliko je ono zavarovano tudi skozi zakonodajo, je vprašanje -oziroma lahko ugotovimo, da ne dovolj oziroma zelo pomanjkljivo. Tako bo dobro kaj na tem področju narediti in postoriti. Krivice, ki izhajajo iz plačilnega sistema, in pretvorbe so velike. Opozarjali so sindikati, opozarjajo tudi ministri in upam, da je to moje opozorilo eno od opozoril, ki bo vendarle kaj štelo. Hvala lepa, ker ste mi prisluhnili, kolegi in kolegice, zlasti moji sotrpini iz SNS-a. Hvala.
Hvala lepa. Hvala tudi v mojem imenu. Besedo ima mag. Borut Sajovic. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za [[...]]
Prosim za pozornost v dvorani, prosim, v zadnji klopi!
[[...]]prijazen pozdrav tudi vsem prisotnim, tistim, ki v parlamentu niso v službi. Moram reči, da pozdravljam to poročilo varuhinje [[...]]
Prosim, mir v dvorani!
Moram reči, da pozdravljam to poročilo, varuhinja in sodelavci so ga pripravili skrbno. Za razumevanje problema moram reči, da nekateri vidijo problem v debelini poročila, ampak v debelini poročila gotovo ni, v naših vsakdanjih ravnanjih je bistvo te zgodbe. Moram reči, da sem kot poslanec dal skozi že kar nekaj takih poročil, najbolj sem pa vesel tega, da ta klop pred menoj, v kateri sedijo ministrice, ministri, državni sekretarji, ni bila v teh šestih letih še nikdar in nikoli tako polna. To ocenjujem kot dober znak. To so ljudje, ki vse te zadeve lahko spravijo, in upoštevajo, v zakonodajo in ker razmišljam pozitivno, sem prepričan, da so zato tukaj, da bodo to tudi storili in to se v praksi že dogaja. Poglejmo nekatere zgodbe, ki v tej državi najbolj razburjajo: problematika izbrisanih se rešuje, sodišča se reorganizirajo in so posebej pozorna na predolge postopke, na zamude, na visoke stroške. To je konkreten prispevek. Tudi znotraj policije se vzpostavlja sistem, ki seveda dela ne normira, ampak zagotavlja najprej varnost. Mislim, da so to tiste pomembne zadeve, ki jih je treba v vsakdanjem življenju upoštevati, kajti v nasprotnem primeru bodo te knjige, ta lepa poročila vsako leto še debelejša, rezultatov pa ne bo. Moram reči, da sem še posebej vesel in ponosen na take zadeve, kot jo prinaša to sporočilo z naslovom TV dnevnik v znakovnem jeziku za gluhe in naglušne. Na diskriminacijo določenega dela Slovenk in Slovencev so opozarjala številna poročila varuhinj in pa varuhov človekovih pravic. Danes temu ni več tako, besede so postale dejanja in na tretjem programu, tisti ki imajo tovrstne težave in imajo 100% invalidnost, lahko kvalitetno vsak dan pridejo do konkretnih informacij; in to je velik napredek v tej zgodbi. Samo govorjenje in pa poročila bodo premalo. Moram reči, da kadar slišim besedo pravica, takrat si kot posameznik, župan ali pa poslanec zraven postavim še eno besedo: dolžnost. Nekdo je, recimo, politično, demagoško napovedal, da bodo verjetno nekoga v skladu z zakoni, ki veljajo v tej državi - in prav je, da bo izgubil stanovanjsko pravico. To je lahko reči, ampak mogoče pa ta oseba že leta in leta, kljub temu da ima solidne dohodke, ne plačuje položnic, ne plačuje ogrevanja. Misli, da morajo biti občinska stanovanja zastonj. In v praksi vam povem, imam ljudi, ki imajo 200, 300 evrov manjše dohodke na mesec, pa plačajo vse, nekateri, ki se zavedajo samo pravic in dolžnosti, pa v teh primerih ne ravnajo tako. In zato je vedno pomembno, da pravica in dolžnost hodita vzporedno, z roko v roki, in zagotovo bodo rešitve boljše. Mi kot zakonodajalec in tisti, ki v praksi to izvršujejo - naša naloga je predvsem, da ravnamo tako, da kot odgovorna politika nismo vsak trenutek vsakemu všeč, ampak da ravnamo tako, kot mislimo, da je zakonito, pošteno in prav. Še enkrat, vse priznanje obsežnemu, napornemu delu. Pozdravil bi tudi prakso. Varuhinja in njeni pomočniki ne delajo samo v pisarni, ne pišejo poročil. Prihajajo na teren v številne od katerih občin in tam se cel dan, od jutra do večera, srečujejo z ljudmi, ki imajo probleme. Nihče od tistih mogoče nikdar in nikoli še ni imel te priložnosti konkreten problem, konkretno zadevo predstaviti na taki ravni. Moram reči, da takrat kadar, smo bili tudi tisti, ki smo za odpravo katere od teh krivic, opozorjeni in za to zadolženi, da smo to tudi storili. Tu je še ena velika dodana vrednost dela varuha oziroma varuhinje, da se ukvarjajo s konkretnimi problemi. O številnih temah piše poročilo - smo govorili tudi že. Vesel sem, da smo se lotili tudi okoljskih tem. Tudi okoljskim temam je nekaj s strani tega poročila namenjeno. Tam se moramo pa tudi zavedati, da hodimo po tankem ledu. Nekaj je pravica do obveščanja, nekaj pa je seveda druga pravica, kar se nam v tej državi prerado dogaja, da civilne iniciative postajajo zakon ali še celo več, civilne iniciative se postavljajo nad zakon, to pa mislim, da nikakor in nikoli ne gre, kajti v nasprotnem primeru se nam bodo na področju okoljevarstva in še kje ustavili številni ključni projekti, kajti danes v tej državi, ko se, na žalost, tudi pred prazniki razmišlja bolj negativno kot pozitivno, seveda, ni moč v tej državi storiti niti ene stvari, da jih nihče ne nasprotuje. Dva se sestaneta ob kozarčku, rečeta, da sta ustanovila civilno iniciativo in milijonski projekti padajo v vodo. Ker je bila danes razprava tudi malo politična, je prav, da se žogica vrne tudi na drugo stran mize. Nekateri so pogrevali zgodbe, recimo o Patrii. Zagotovo je pravica, na drugi strani pa dolžnost ustreznih organov, da zgodbo raziščejo, in tudi pravica državljank in državljanov, da izvedo, kam so šli milijoni in milijoni evrov njihovega denarja. Tako kot imajo pravico izvedeti, kdo je plačal brezplačnike in imajo pravico izvedeti mogoče tudi, kam so šli milijoni in milijoni evrov v poosamosvojitvenem obdobju od trgovine z orožjem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Györek, prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa varuhinja. Poročilo s 350 stranmi, žal so samo 3 do 4 strani o invalidski problematiki, in sicer nekaj malega o odpravljanju diskriminacije na podlagi invalidnosti in še manj, le nekaj na temo invalidskega zavarovanja, kjer se dogajajo kar očitne krivice in nepravilnosti. Kaj naj rečem?! Malo sem razočaran. V podrobnosti ne bom zahajal, saj mi skupni čas poslanske skupine tega ne omogoča. Ker pa sem v Slovenski nacionalni stranki na nek način zadolžen obdelati problematiko v zvezi z invalidi in bi ob tej priložnosti seznanil vas, gospa varuhinja, kolegice in kolege ter širšo slovensko javnost s konkretnim problemom znotraj tega občutljivega področja. Pri tem pa se strinjam s sugestijo kolega Anderliča, da je tudi prav, da vas obvestimo o konkretnih perečih problemih in ne, da samo površinsko ocenjujemo poročilo kot dobro ali slabo, da ga politično opredeljujemo, da tukaj "nakladamo" ne vem kaj vse, ker žal nimamo točk, nimamo sej na to temo, kar mislim, da je slabo, da bi jo bilo treba enkrat sklicati. Vsi poslanci smo seznanjeni z urgenco Nacionalnega sveta invalidskih organizacij Slovenije in koristno bi bilo, da se z njo seznanite tudi vi, in mi, prosim, dovolite, da vam in slovenski javnosti predstavim eno drugo plat, ko govorimo o najbolj ranljivi skupini ljudi, to je o invalidih, in težavah, ki jih tarejo, predvsem pa o problemu financiranja. Kot ste zanesljivo seznanjeni, je gospa Elena Pečarič pod formalnim okriljem Društva za teorijo in kulturo hendikepa vsem poslancem Državnega zbora Republike Slovenije dostavila dokaj nesramno žaljivo filipiko, ki se jo lahko označi kar za perfiden konstrukt človekove hudobije. Osnovni smoter navedenega pisanja, ki smo ga dobili, je totalno diskreditirati reprezentativne in druge invalidske organizacije, ukiniti javno fundacijo, to je Fundacijo za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij in Fundacijo za financiranje športnih organizacij ter ta namenska javna sredstva prenesti v integralni državni proračun. Ob tem gre tudi za njeno servilno poročanje, da služi zakulisni politiki, ki naj bi želela ukiniti avtonomno javno financiranje invalidskih, humanitarnih in športnih organizacij ter na nek način odstraniti njihove reprezentativne predstavnike pri procesu soodločanja o vsakoletnem razporejanju teh sredstev, ki nikoli ne morejo zadovoljiti vseh izkazanih potreb, kar vemo, ker so vsakič nekako limitirana. S ciljem navedenega Pečaričeva namerno deluje destruktivno, v škodo urejenega in učinkovitega javnega financiranja posebnih socialnih programov, ki jih izvajajo invalidske organizacije, da pri tem ponovno ne naštevam hkratno ogrožanje tudi nepotrebnih javnih dejavnosti humanitarnih in športnih organizacij. V Nacionalnem svetu invalidskih organizacij Slovenije se zavedajo, da Pečaričeva odvrača pozornost od velikega vsebinskega naboja, ki ga prinaša navidezno skromna sprememba v besedilu 3.a člena novele Zakona o igrah na srečo. V tem členu se namreč pooblašča poleg obeh prirediteljev klasičnih iger na srečo, to je Loterija Slovenije in Športna loterija, še igralnice za prirejanje spletnih iger na srečo, za katere koncesije podeli pristojni državni organ. Iz praktičnih izkušenj tistih evropskih držav, kot na primer Finska, kjer so spletne igre na srečo že visoko uveljavljene na tržišču, je razvidno, da te igre v bistvu posegajo predvsem v tisti del trga iger na srečo, ki ga pokrivajo prireditelji klasičnih iger na srečo. To pa posledično pomeni, da bosta slovenska prireditelja klasičnih iger na srečo uspevala iztržiti občutno manj koncesijskih dajatev za dobre namene, ki se nakazujejo Fundaciji za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij ter Fundaciji za financiranje športnih organizacij. To so problemi, ki se bodo izkazali v prihodnosti kot zelo pereči. Obljublja se sicer, da bo ta vprašanja uravnavala razvojna strategija klasičnih iger na srečo, vendar v to močno dvomim, kajti če bi bilo to res, potem predstavniki držav ne bi tako nerazumno zavračali razumnega amandmaja k zadevnemu 3.a členu, ki sta ga v enakem besedilu posredovala Nacionalni svet invalidskih organizacij Slovenije ter Državni svet Republike Slovenije. V Nacionalnem svetu invalidske organizacije Slovenije se popolnoma distancirajo od takšnega obračunavanja, ki ga gospa Pečaričeva izvaja po internetnih straneh z znanimi slovenskimi politiki, in sicer je doslej kar prostaško obdelala že Karla Erjavca, gospoda Rupla, Janeza Janšo, gospoda Gregorja Golobiča, gospoda Pahorja, Jožefa Školča in da ne naštevam naprej. V zvezi s tem opozarjajo tudi na registrirano politično stranko, Stranko enakih možnosti Slovenije, ki jo je ustanovila in jo vodi Elena Pečarič, in na istih internetnih straneh začenja destruktivne aktivnosti do parlamentarnih političnih strank. Po naši oceni z istimi vzorci, ki jih uporablja za diskreditiranje reprezentativnih invalidskih organizacij. Torej da zaključim. Zanesljiv humanističen izhod iz te situacije je v tem, da Republika Slovenija dosledno izvaja konvencijo o pravicah invalidov, ki jo je ratificirala aprila 2008 in je tako po svoji poziciji na nek način obligatoren dokument, ter da se gospe Pečaričevi in njeni organizaciji, to je Društvo za teorijo in kulturo hendikepa, na nek način dodeli elimitirano družbeno vlogo, primerno njihovi programski zasnovi in minornemu številu invalidov, ki so samopoimenovani za hendikepirane. Gospa varuhinja, s tem konkretnim obvestilom sem vas želel spomniti na nekaj, da je znotraj ene takšne zelo ranljive skupine prebivalcev tak problem, ki ga je treba na vseh nivojih reševati. Mislim, da je to bila priložnost, da sem vas s tem seznanil, če še niste bili s tem seznanjeni, bili smo poslanci seznanjeni s tem, ampak žal na to temo ni bila sklicana nobena seja, nikjer uvrščena točka in mislim, da je to v humanitarnem smislu res naša dolžnost, da te zadeve razčistimo, da bodo potekale tako, kot se v civiliziranem svetu spodobi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Bojan Kontič, prosim.
Hvala lepa gospod predsednik. Spoštovana varuhinja, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. Tudi zavlačevanje obravnavanja poročila je neke vrste kršitev človekovih pravic. Tisti, ki opozarjajo na kršenje človekovih pravic, seveda želijo, da se njihove pritožbe obravnavajo resno in na primeren način. Te pritožbe po obravnavi ali pa med obravnavo povzame tudi varuhinja, o tem pripravi poročilo in poročilo, ki ga imamo, je kvalitetno pripravljeno, vključno s priporočili, ki so se stavni del tega poročila. Zato je tudi nemogoče pristati ali pa je bilo nemogoče pristati na željo nekaterih, da bi ta priporočila varuhinje selekcionirali, odvisno od tega, ali so jim posamezniki ali pa pritožbene skupine všeč ali ne. Ali ti sodijo med Rome, med izbrisane, še med koga, ki nekako ni sestavni del razmišljanja tistih, ki so želeli, da je v priporočilih tudi to vsebovano. Torej tudi obravnava tega poročila v Državnem zboru je prispevek k spoštovanju človekovih pravic. In v sklopu razprave sem danes slišal tudi nekatere pripombe, opis nekaterih težav, s katerimi se ljudje srečujejo in jim gre pritrditi. Omenjeni so bili stanovalci oziroma najemniki stanovanj v denacionaliziranih stanovanjih oziroma denacionalizacijski opravičenci, ki jih, potem ko to stanovanje dobi v naravi vrnjeno, želi izseliti in jih meče iz stanovanja. Ampak kar nekako v posmeh je, da so predhodniki teh strank v tem parlamentu nekega davnega leta, vsekakor pa po osamosvojitvi, sprejeli Zakon o denacionalizaciji; zakon, ki je povzročil te nove krivice; zakon, ki po oceni naše stranke ni bil dober. In danes se soočamo s temi posledicami in danes opozarjajo ti isti na te posledice. Zato je bil prej tudi nasmeh tukaj na tej strani, ko je bilo opozorilo, naj resno spremljamo težave. Seveda se mi zavedamo teh težav in jih resno spremljamo in vemo, da imajo ljudje težave na več področjih, ne samo na tem. Strinjam se tudi z opozorili, da pač nekatere zadeve niso zajete v tem poročilu iz razloga, ker ni pritožb. Seveda je to logično. Varuhinja človekovih pravic s sodelavci se vsekakor ne ukvarja in ne zapiše v poročilu, če teh pritožb ni. Torej te težave niso zaznane, pa vemo, da te težave v družbi so. Na eno od teh naj opozorim. To je pedofelija. To, torej da ni opozorila, še ne pomeni, da tega ni. To je in prav je, da o tem govorimo, tudi če ni v poročilu, zaradi tega, ker je treba o tem govoriti, da opogumimo tiste, ki sem jim to dogaja, ali pa tiste, ki za to vedo, da ukrepajo in to dejansko tudi preprečijo. Govora je bilo tudi o spletnih straneh. Veliko je verbalnega nasilja na teh spletnih straneh, veliko je sovražnega govora, in to je treba obsoditi in zakonsko regulirati, ne glede na to, od kod prihaja in na koga je sovražni govori uperjen. Brez izjeme. Tukaj se ne delimo na desnico in levico, tudi ne na sredino. Vseeno je proti komu je ta sovražni govor naperjen. Še posebej občutljivi pa so tisti, ki pripadajo marginalnim skupinam in je potrebno za njih poskrbeti. Če ta sovražni govor nadgradimo še s pozivom na ulico, potem pa pridemo v zgodbo, ki nima srečnega konca, ne glede na to, kdo na to poziva in ali se ta oseba zaveda svoje odgovornosti. Občinsko redarstvo je omenjeno v enem odstavku. Občinsko redarstvo je pravzaprav s posebnimi pooblastili z zakonom zaživelo pred časom, ampak takrat smo že opozarjali, da bodo težave. V naslednjem poročilu bo teh težav nekaj navedenih, ker se bodo ljudje pritoževali, ker smo redarjem dali določena pooblastila, ki jih je prej imela policija. Pri sprejemanju zakona o redarstvu sem opozarjal, da bodo težave tudi z vklepanjem tistih, za katere menijo, da jih je treba. Na koncu, že takrat sem to povedal, po določenem času ta ukrep preneha in je potrebno odkleniti tistega, ki je bil pod tem ukrepom. Veste, kaj to pomeni? Da bomo konec vsake izmene, ki jo imajo redarji, pobirali te redarje, ki bodo priklenjeni povsod po mestu. Tisti, ki so bili vklenjeni zaradi tega, da bi preprečili njihovo nadaljnjo agresijo se seveda ne bodo potem poslovili, ko bo ta ukrep prenehal in bodo težave. Vsekakor bodo in boste videli v naslednjih poročilih, da se bomo soočali s temi stvarmi. Govora je bilo o mobingu in tudi ta mobing je omenjen v tem poročilu. Seveda je potrebno preprečiti mobing ljudi na delovnem mestu. Ampak mobing ni to, kar je bilo danes omenjeno, da nekdo ne naredi tistega, za kar je plačan, da mora narediti. In potem predstojnik zahteva ali pa podpredsednik komisije zahteva, da se ta stvar opravi, pa se ljudje sklicujejo na mobing, da tega ne bodo storili, ker je to mobing nad njimi. To ni mobing, če morajo narediti tisto, za kar so plačani. Ker tu je treba še enkrat poudariti, ko imamo sekretarje delovnih teles, odborov, komisij, to niso sekretarji predsednikov teh delovnih teles, ampak sekretarji delovnih teles, ki imajo opisane delovne naloge in dolžnosti in morajo te izpeljati ne glede na to, ali je v pisarni predsednik ali podpredsednik tega delovnega telesa. Samo še to. V poročilu je zajeto in opozorjeno tudi na prehranjevanje, obveznost do obroka pridržanih oseb. Seveda je korektno zapisano, da so nekateri, ki nekaj dni pred tem, recimo, prebežniki čez mejo ali kakorkoli jih imenujemo, ko jih privedejo in so začasno priprti, kakršenkoli izraz pač uporabljamo, jim je treba zagotoviti prehrano in vse potrebno, kar gre zraven. Ampak tu so omenjeni tudi vinjeni vozniki, ki so pridržani. To je verjetno pravi izraz. Že dobro, ampak ti pridržani vozniki verjetno z zabave ne gredo žejni in lačni in verjetno ni treba najprej za njih poskrbeti za hrano, ampak predvsem za treznitev, ker so zaradi tega pridržani. Zdaj samo še manjka, da rečemo, da jih peljejo na večerjo, preden jih pridržijo. Toliko na kratko o nekaterih težavah, ki so zajete v tem poročilu, ki pa je kot celota zelo dobro in ga gre podpreti, seveda pa predvsem priporočila, ki so sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Gospod predsednik, verjamem, da zelo dobro in pozorno spremljate sejo pri vodenju in da ste ugotovili tudi to, da smo zdajle razpravljali o vsem, od orožja, dela strokovnih sodelavcev odbora in vsega, zato bom tudi jaz odšel iz [[...]]
Saj je splošna razprava poslank in poslancev, gospod Gorenak, o poročilu.
Samo glede na to, da imate navado kar naprej prekinjati, sem pač vnaprej povedal. Pojdimo k temi. Moja tema, spoštovana gospa varuhinja, bo omejitev svobode gibanja, pravosodje, policija, notranje zadeve, tako kot tudi pri preteklem poročilu. Seveda moram reči, da bom v posameznih delih kritičen, v posameznih delih pa zelo pohvalen do vašega dela. Pri poglavju omejitve svobode gibanja govorite kar veliko o prezasedenosti zaporov in teh zadevah, kar seveda drži. Govorite tudi o ukrepih prejšnje vlade, ki so bili sprejeti na tem področju, zlasti, recimo, o alternativnih kazenskih sankcijah. To je vse v redu in to tudi drži. Toda če ostaneva - in to je tudi moja želja, priporočilo za vaše naslednje poročilo -, kar se tiče alternativnega prestajanja kazenskih sankcij, je treba reči, da je situacija v letošnjem letu taka, če se dva ministra med seboj ne moreta dogovoriti, kako bosta s sredstvi, tega enostavno ni. Ker pravosodni minister ni pripravljen Ministrstvu za delo odstopiti dela sredstev, ki bi omogočala to alternativno izvrševanje kazenskih sankcij, se zakon ne izvaja. Ker en minister ni pripravljen odstopiti, torej v tem primeru pravosodni minister Ministrstvu za delo, verjamem, da minister za delo ta sredstva potrebuje, da bi lahko to izvajal, zakon stoji in se zakona ne izvaja. In to ni dobro. Seveda govorite tudi o grdem ravnanju paznikov in sprejetih ukrepih. Jaz se z vami absolutno strinjam, z vsemi tistimi stvarmi, kar jih pišete v poročilu. Vsa taka ravnanje je treba preprečiti. Malo manj se strinjam z vašimi trditvami, ko govorite o zdravstveni oskrbi priprtih oseb. Zadeva je taka. Če so zagotovljeni pogodbeni zdravniki, je, po mojem mnenju, tudi v redu, ni nujno da so stalni zdravniki, ki bi bili v zaporih. Ljudje v nekih oddaljenih krajih, tudi krajih, kjer sam živim, se morajo tudi 15 kilometrov peljati do zdravnika, pa je tudi vse v redu. Zdravnik ni na pritisk gumba in bi bil pri nas doma. Tako da se mi zdi, da bodo tudi tisti pogodbeni, po moje, čisto zadostovali, če ni stalnih. Precej formalistična se mi zdi vaša trditev, kjer govorite o tem, da pripornika na sodišče pripeljejo pazniki. Seveda je res, prisilna privedba je prisilna privedba. In prisilno privedbo izvede policija, to je jasno. Ampak šele takrat, ko se nekdo ne odzove. Ampak da je vabilo, pa takoj nalog za privedbo na sodišče. Jaz osebno ne vidim v tem kakšnega posebnega problema iz temeljnega razloga, ker gre za priprto osebo in je torej že nekaj naredila. Verjetno ji res ne moremo poslati vabila in jo potem kasneje privesti. Zakon o duševnem zdravju, v celoti se z vami strinjam, vse kar pišete na to temo, ni nobenih pomislekov. Res pa je, da bi mogoče kazalo pri teh vaših trditvah, kjer gre za mejne primere pridržanje, zdravljenje v psihiatričnih ustanovah, ne samo pravniški vidik vseh teh postopkov, ki tam so, verjetno tudi medicinski vidik. Zdi se mi, da dajete preveč poudarka na pravniški vidik in premalo poudarka na medicinski vidik. Te osebe so namreč lahko tudi nevarne, saj to pravzaprav vemo. Tudi sam se strinjam, verski obredi v Centru za tujce, ta tako imenovana tiha soba, narejena v prejšnjem mandatu oziroma v preteklem mandatu. Pozdravljate zadevo. Tudi sam se strinjam z vami. Še kako se pa strinjam s tistim kar pišete na strani 77, predlog dva. In tega se v naši državi vse premalo zavedamo. Tam pravite, bistvo je preprečevanje kriminalitete in ne preiskovanje kriminalitete. Jaz vam moram kar čestitati za to zadevo. Zaradi tega, ker je to res. V naši državi se vedno ukvarjamo s tem, kaj je policija naredila, da bi to preiskala, da bi tisto preiskala, da bi ono preiskala. Ne. V svetu so stvari drugačne. Zlasti Danska, skandinavske države itn., kjer se vprašajo, kaj je policija naredila ali pa kaj so ministri naredili, vsak s svojega delovnega področja, za preprečitev kriminala, ne za preiskovanje. Torej absolutno vsa moja podpora temu delu. Ne zdi se mi pa najbolj dobro, veste, da neko administrativno napako tako poročilo obravnava, ki jo naredi nek delavec v zaporih, ko napačno napiše datum na napotnico in potem pazniki to osebo peljejo na napačen dan k zdravniku, ko zdravnik ne dela. Verjamem, da se je vsem nam že tudi kaj zgodilo, pa kaj zapisalo, da smo se zmotili. Mislim, da to res ni taka tragika, ker je neka oseba tudi takoj za tem dobila vso oskrbo oziroma je bila v nekem normalnem roku. Pravosodje. Kaj naj rečem? Upam in želim si, da bi vse tisto, kar o pravosodju pišete, prebrali zlasti koalicijski poslanci, pa minister za pravosodje oziroma državni sekretar. To bi bilo krasno in to bi bilo čudovito. Zakaj? Poglejte, kar 23% zadev, in te zadeve se iz leta v leto večajo, je na vaši mizi s področja pravosodja. In vi ste v mnogih delih, vsaj tako vidim, pravzaprav kot pripornik z zaklenjenimi rokami na hrbtu, ker se pravosodju reče neodvisna veja oblasti in nimate možnosti ukrepati. Samo opozarjate lahko na nekatere zadeve. Ja, tako je, tako pač imamo sistem narejen. Ampak ta vlada ga žal na vsakem koraku, nekaj primerov pa lahko naštejem, pa mislim, da niti ni treba, ker vsi poslanci vedo, kdaj so pritisnili "za", kdaj pa "proti", samo še zavija v vato. na vsakem koraku. Odvetnike, o čemer bom še govoril v nadaljevanju, notarje, sodnike itd. In potem ne dobiš nobenega odgovora. Tudi ministra vprašaš, pa rečeš, minister, kako pa je z dodatnim delom sodnikov, to sem sam spraševal pretekli teden - in ugotoviš, da minister nima podatkov. In jih res nima, saj jih ne more imeti, ker je sodstvo neodvisna veja oblasti, gospoda takšna, kot je. Ministrica za javno upra<vo natanko ve za javno upravo, kako je z dodatnim delom v državni upravi: nihče ne more biti dvakrat plačan. Ali koriti nadure, ali ima prosti čas, ali karkoli ima. In je, kot je. Kako je v pravosodju, vedo predsedniki sodišč. Ampak mi tega podatka ne bomo dobil, tudi minister ne. Tudi minister ne! Čestitke, še enkrat. Stran oseminosemdeset, poglejte, kaj se vam je zapisalo: "Neodvisnost sodnika se nanaša samo na sojenje, torej na opravljanje sodniške funkcije." Lahko še enkrat preberem? "Neodvisnost sodnika se nanaša samo na sojenje, torej na opravljanje sodniške funkcije." In čisto nič drugega. Globoko se strinjam z vami! Toda meni koalicijski poslanci in minister za pravosodje na vsakem koraku dokazujejo, da je sodstvo neodvisno tudi glede vsega ostalega. Tudi glede tistega, ali sedi v sodni dvorani in sodi ali pa kupuje solato na tržnici. Tudi to je neodvisno, tako trdijo. Ampak to ni res. In se strinjam s tem, kar ste zapisali. In če bo enkrat to spoznanje prodrlo v to našo družbo, bo tudi sodna veja oblasti pridobila na ugledu in šla v smeri funkcije, kakršno ima v tej državi. Ampak jaz sem res vesel tega, kar ste zapisali, ker se sam trudim, da bi to dokazoval z mnogimi stavki izza tega mikrofona, ko sem rekel, da so neodvisni pri sojenju, ne pa pri vseh ostalih zadevah. Ampak pravosodni minister trdi in Ustavno sodišče tudi, da so neodvisni tudi pri plačah. Tudi sami pravite, poglejte, kako ste sramežljivo zapisali, da je kar nekaj vaših posredovanj rodilo službene nadzore na pravosodju. Precej sramežljiv stavek. Jaz mislim, da bi moralo biti vsako vaše posredovanje kot impulz ministru, da "v luft skoči". Če že ne akceptira nas opozicijskih poslancev, bi moral akceptirati vsaj vas. V "luft bi moral skočiti", ko vi opozorite na neko napako. In je tu takojšnji nadzor. Ne, on se ukvarja z drugimi nadzori, on se ukvarja s tistimi na tožilstvu. Naj vam navedem en sam primer in to osebo, ki je bila v ponedeljek pri meni v poslanski pisarni, bom napotil k vam. Poglejte kaj se zgodi. Človek ima 12 let nerešene zadeve na sodišču. Gre pa za neke terjatve ali nekaj takšnega. Res za banalne zneske, ampak v 18-ih letih je to hudo zraslo. Pride k nam v poslansko pisarno, kaj naj naredi. In potem ko jaz tiste primere gledam, saj mu ne morem nič odgovoriti, kot da naj gre k predsednici sodišča. Saj je jasna zadeva, ne moremo drugega narediti. In kaj se temu človeku zgodi? Človek odide k predsednici sodišča v uradnih urah, in ga odklonijo že pri vratarju. Gre drugič v uradnih urah, pride do tajnice. Sodnica ima gor "tisto bulo", veste, ne gre, samo ona lahko odpre vrata z notranje strani, ker je gospa neodvisna ali kako že. In končni primer, po vseh prošnjah te osebe, da bi prišel v kontakt s predsednico sodišča, po vseh prošnjah se mu zgodi, da pride ponj varnostna služba in ni upravičen niti do pogovora s predsednico sodišča. Gre pa za to, da sodišče trdi, da nekega dokumenta nima, ker ga je izgubilo, ko so se selili. Za to gre. In končna faza. Ker se še ne da, pride ponj policija in ga odpeljejo s sodišča. Jaz ga bom napotil k vam. Neverjetno se mi zdi, kaj se dogaja. Sodni zaostanki. V celoti se strinjam z vami. Ampak ta vlada, in jaz verjamem, da boste to spremljali, jih podaljšuje z mnogimi ukrepi, recimo Zakonom o prekrških, ki smo ga že sprejeli, in imamo spet vračanje na prvostopno sojenje. Poglejte, kakšen lep primer navajate, moram spet reči, da žal, ker ostane samo v tem poročilu, potem se nič več ne zgodi. Odvetnik sprejme stranko in jo bo zastopal pri neki odškodnini. Stranki natvezi, da bo dobil on tam 2, 3 tisoč evrov. Kaj se zgodi? Sodišče mu dosodi 46 evrov. Njegovi stroški pa so 980 evrov. Zakaj sem to rekel? Ker ga je odvetnik v startu žejnega vlekel čez vodo, če bi temu tako rekli, in mu veliko obljubljal, pa nič naredil. Če je sodišče odločilo 46 evrov, potem veste, da je šlo za banalno zadevo, verjamem, da je šlo za banalno zadevo. Ampak on je plačal 980 evrov stroškov za to, da jih je dobil 46. Odločitve na strani 90, 91, ko govorite o nekaterih odločitvah sodišč, kjer tožbe ni vložil odvetnik. Neka oseba vloži pritožbo ali nekaj takšnega, mislim, da govorimo o pritožbi. Sodišče reče, ali imate pravniški državni izpit. Vsi bodo odgovorili, da ne. Ja, kako nimate? Potem pa tega ne bomo šteli, dobite odvetnika. Lepo vas prosim! Če je zakonski problem, gospod državni sekretar, ga pa uredite, ali pa je to samopašnost sodnika. Ne vem, kaj je. Sedaj pa moja zamera. Ne vem, kaj je, in sedaj ne vem, kako naj vam v nadaljevanju povem, kar vam želim povedati. Če je to poročilo za leto 2008 in če govorite tudi o odvetništvu, če govorite o spremembi zakona, ki je bila sprejeta marca letos, potem se z vami ne strinjam, ker ne vem, o čem tu notri govorite. Namreč, za kaj gre. Mislim, da govorite o letošnjem zakonu. Najprej pravite, da je bil zakon o odvetništvu spremenjen, vendar ga Vlada pravkar spet spreminja, nekako tako. Zdi se mi, da govorite o letošnjem zakonu, ki ne sodi v poročilo za leto 2008, zato bom kljub ostri kritiki rekel nekaj. Želel bi, da v naslednjem poročilu vidim primerjavo med Šturmovim zakonom, če smem, v narekovajih, reči, in Zalarjevo spremembo zakona o odvetništvu, o kateri veste, da je Ustavno sodišče reklo, da ne more imeti referenduma. Pri čemer je copy - paste, s tiskovnimi napakami vred potegnilo obrazložitev ministra Zalarja v ustavno odločbo. Pa še nekaj vam bom povedal. Ko je minister Zalar govoril o teh zadevah, je rekel, da je zakon o odvetništvu popolnoma usklajen z varuhinjo, da varuhinja to podpira. Jaz sem si mislil, pa nisem rekel, sedaj ne vem, ali je žejno peljal če z vodo ali pa niste prebrali. Nekaj je bilo. Za kaj gre? Minister Šturm je disciplinske komisije v primeru odvetnikov sestavil tako, da odvetniki niso imeli večine na nobeni stopnji, ne na prvi, ne na drugi stopnji. Minister Zalar je to popravil. Popravil je tako, da imajo odvetniki danes in na prvi stopnji in na drugi stopnji absolutno večino pri odločanju v disciplinskih postopkih. Vi ste baje to podprli. Tako je on tukaj rekel. Imate magnetograme in lahko to pogledate. Tudi tukaj notri imam občutek, da to podpirate. Ali pa ste to poročilo pisali v času, ko še ni bilo jasno kakšna bo končna rešitev. Dalje. Precej podpirate recimo to, da bo sedaj spet zastopanje po uradni dolžnosti, pa še ena od zadev, kar je bila tudi predmet tega zakona, da bo pa sedaj bolje. In podpirate, tako jaz razumem, ali boste pa rekli, da nimam prav. Podpirate to, da spet odvetniki samo določajo odvetniške tarife. Jaz nisem tega nikoli podpiral. Tako sem jaz tekst razumel. Saj je prav, saj bom zelo vesel, če boste odgovorili. Kakorkoli že, s tistim delom vašega poročila se ne strinjam, ne soglašam z njim in ga kritiziram. Ampak pričakujem pa, prosim, želim si, če želite, saj ste neodvisni, da bi v naslednjem poročilu vendarle imeli zelo jasen odgovor na vprašanje, kaj je s tem zakonom bilo v času ministra Šturma in kaj se je zgodilo v času ministra Zalarja. Ker to, kar se je zgodilo, je po moji oceni katastrofalno. In bi vi morali po mojem mnenju dati svoj glas na to temo, se mi zdi, da tukaj notri to ni dovolj jasno. Poglejte, naprej vi tudi govorite, na strani 103, jaz bom rekel "noro", sem si pripisal tukaj. O čem govorimo tukaj notri. Spet smo pri odvetnikih. Nekdo se pritožbi odvetniški zbornici. To je tista odvetniška zbornica, ki vaša vprašanja in vprašanja vašega predhodnika že leta in leta ignorira. Ne vem, ali je letos kaj boljše ali ni, ampak v vseh poročilih vašega predhodnika, tudi vašega lanskega, vidim popolno ignoranco odvetniške zbornice, kot da vi ne obstajate. In kaj sedaj ugotavljate? Nekdo se pritoži čez ravnanje določenega odvetnika in tajnik odvetniške zbornice ali tajnica, ne vem, kaj je, odloči, da to ni pritožba. To ni pritožba. Niti je ne posreduje. In vi na to opozarjate. In sem hvaležen, da na to opozarjate. Niti je ne posreduje disciplinskemu sodišču. Tudi to ne. Vi pa ne dobite odgovora od te zbornice. Meni se zdi to katastrofalno. In bomo še deset let to poslušali tukaj notri ali kaj! Ali se bo minister zganil ali se ne bo zganil? To je neverjetna zadeva. Dejansko pišete tudi, na strani 104, o tarifi in o kršenju kodeksa odvetnikov. Zelo jasno opozarjate, v celoti se strinjam. Tudi vi to ugotavljate, kar je tudi minister priznal, kar sem jaz že ne vem kolikokrat govoril za mikrofonom, enostavno kršijo, zaračunajo več, kot je po tarifi. Stran 121. Točno opisujete primer, ko odvetnik ozmerja stranko z besedami "baba nora". Oprostite, to ni kršitev. Nič se mu ne zgodi. Enostavno ne reagirajo. Zakaj pa ne reagirajo? Zato, ker sodijo sami sebi. Jasno, če sami sebi sodijo v disciplinskih postopkih. Kako pa bi potem odločili? Prosim, da potegnete vzporednico s policijskimi postopki in pritožbami zoper policiste, ker jih vaš pomočnik dobro pozna. Tam pa točno vemo, da ima absolutno večino pri odločanju o pritožbah zoper policiste zunanja javnost, predstavniki civilne družbe. Mi pa smo z zakonom v tem mandatu, mislim, da marca letos uzakonili spet, sami si naj sodijo ali vrana vrani ne izkljuje oči. To smo jim dovolili. Ustavno sodišče je pa reklo, ja, tako mora biti. To je prav neverjetna zadeva. Vaši dve priporočili na strani 106 podpiram, če se nanašata na prejšnje zakone, na tako imenovani Šturmov zakon, sicer ju pa ne podpiram, to vam moram povedati. Zanimiva zadeva, stran 108. Opisujete primer, kako pobudnica vloži ugovor na sodišču. To jo pozove, vi ugotovite - ta primer, ki sem prej razlagal, da sodišče pozove nekoga, ki se je pritožil, naj dokaže, da ima pravniški državni izpit. In potem višja sodišča, torej instančna sodišča potrdijo, da je to napaka. Ampak ne moremo nič. Konec. Enak primer imate v Krškem. Krško sodišče določi stečajno nagrado stečajnemu upravitelju v skupni vrednosti 440 in nekaj tisoč evrov, pri čemer pozabi - sodnik pozabi! -, da je že določil akontacijo. In ta človek dobi dvakrat plačano. Višje sodišče v Ljubljani to ugotovi, pojasni, koliko je ura, in ugotovi, da je žal pritožbi rok potekel. Žal je potekel, in nekdo da 200 tisoč evrov v žep. To je neodvisnost sodstva. Da mi ne bo kdo rekel, da napadam sodstvo, daleč od tega. Opozarjam, in to sem dolžan opozarjati, in se vam zahvaljujem, da tudi vi opozarjate, ampak bodite še bolj glasni pri teh zadevah. To je nujno treba narediti, nujno, nujno treba, ker se mi zdi popolnoma nedopustno, kar se dogaja. Neodvisnost sodstva da, vendar ne, kadar delajo napake. To je prava neumnost! Dva dni nazaj, mislim, da smo v sredo sprejeli Zakon o prekrških, mislim, da smo že glasovali o njem, s katerim smo jasno rekli, da višja sodišča vračajo stvari prvostopnim sodiščem. Natanko to smo, gospod Potrč, uzakonili in čisto nič drugega. Saj boste rekli za posamezni primer, ampak to sploh ni važno. Utemeljitev je bila pa relativno jasna. Prvostopni sodniki slabo sodijo, nekateri seveda pišejo s premalo dokazi in tako dalje, rekoč saj bodo višji sodniki razveljavili. To je verjetno res in jaz se s tem strinjam. Ampak to ni razlog za spremembo zakona. To je razlog, da se sodni mehanizmi, nadzorni mehanizmi aktivirajo, identificirajo takšne sodnike in z njimi ravnajo tako, kot je predvideno. Tudi vzamejo jim lahko mandat. Opozarjam na postopke pravosodnega ministra, ki pelje stvari v popolnoma napačno smer. Policijski postopki. Saj tu nimamo kaj veliko reči, policija kolikor poznam in vem, je z vašim predhodnikom sodelovala dobro, policija se več ali manj odziva, nimate težav z njimi, tako da tukaj ni kaj dosti reči. Opozarjate sicer na pretirano medijsko izpostavljenost v zadevi "čista lopata". Kaj naj rečem? Mislim, da bi bilo treba še kaj drugega tudi opozoriti, če že. Jaz sem resnično pričakoval vaš glas v času, ko smo v Državnem zboru sprejemali Zakon o odvetništvu. Jaz sem ga pričakoval, pogrešal sem ga. Jaz sem pričakoval vaš zelo jasen glas v primeru Hude jame ali pa sem ga zgrešil. Ampak če predsednik države reče, da je to drugorazredna tema. ste vi tudi samostojen državni organ in imate vso pravico povedati, kaj si o tem mislite. Kot tudi za primer gospoda Ertla. Zelo se strinjam v tem poglavju z vašim nestrinjanjem, z vašo težavo, ko opozarjate na to, kako hudo je gledati policiste, ki delajo prekrške. Absolutno se strinjam. Mnogokrat se zgodi, ko se pelješ po avtocesti 130, pa gre mimo tebe, da niti številke nisi videl. To je pa katastrofa. Upravne zadeve. Tu nimamo kaj dosti, ker so zadeve takšne, kot so, se izboljšujejo. Ne strinjam se, da kar naprej pišete o izbrisanih. Veste, takšnih izbrisanih je še veliko več v tej državi, ampak na drug način. Jaz vam bi za zaključek čestital za napredek, za vse tisto, kar ste naredili. Varuh človekovih pravic je v preteklosti vozil po levi, to moramo vedeti, v celoti je vozil po levi in tega tudi ni skrival. Jaz vam čestitam, da ste šli na sredi ceste oziroma da ste premaknili to ustanovo in ugled te ustanove v dobri smeri, v pravi smeri, čeprav imam včasih občutek, da vas še malo v levo nese, ampak bomo tudi to preživeli. Napredek je velik, v primerjavi z gospodom Hanžkom, to je treba povedati. Toliko z moje strani, kar se tiče vašega poročila. Sicer pa moram reči še dve zadevi, ki smo ju tukaj slišali. Ne vem, govoriti o tem, kako bodo redarji, ta problem je popolnoma brez zveze, ker to ni tema, kaj bo jutri v vašem poročilu. Dejstvo je, da tujina pozna več policij. Mi poznamo eno policijo, to je državna policija. Nobenega razloga ni, da ne bi bil zakon o redarstvu, zakon o lokalnih policijah. Nobenega razloga ni, da ne bi ti delali kot policisti, samo izobraziti jih je treba. Tukaj so bili omenjeni tudi materialni oškodovanci 2. svetovne vojne. Zadnjič se je pri meni oglasila gospa iz Murske Sobote in mi povedala, da sem jaz sigurno kot predsednik odbora najbolj kompetenten, da se bo zdaj to vprašanje rešilo. Seveda sem ji razjasnil pojme in nisem šel na tiskovno konferenco. V prejšnjem mandatu je ta gospa bila tudi pri nekom, pri takratni opoziciji in takrat je takratna opozicija to gospo sprejela in ji povedala, da globoko podpira rešitev tega problema. In to so povedali tudi na televiziji. Oni podpirajo rešitev tega problema. Danes pa te gospe ali je ne sprejmete več ali pa ji dajete napačne informacije, da hodi k meni. Vi ste tisti, ki lahko rešite vprašanje materialnih oškodovancev 2. svetovne vojne. Vi imate namreč oblast, mi pa smo opozicija. V tej dvorani pa, za zaključek, gospod predsednik, je dovoljeno govoriti o demagogiji prve vrste, ki nima nobene zveze s poročilom varuhinje. In vse tisto. kar je priročno, je treba povedati. In tako nekateri poslanci tudi počno in ponovno omenjajo orožarsko afero iz leta 1993. Gospe in gospodje, še enkrat, vodili ste tri ali štiri preiskovalne komisije. Kaj ste našli? Nič. Očitno boste še eno pred koncem mandata, ker vam bo to "pasalo", ker bodo volitve, pa bi spet malo lajnali o orožarski aferi, kar bi vam pa lahko kakšno piko prineslo. To je torej štos. Pa govoriti o ostalih zadevah, o čemer je nekdo govoril, kam je šel denar od orožarske afere? Ja hudiča, saj ste to ponesli cel kup denarja domov tisti, ko ste plače imeli tisti, ki ste bili v preiskovalnih komisija, kaj ste pa našli? Bi pa takrat kaj poiskali! Saj so vas plačali za to, saj ste bili člani komisij, trikrat ali štirikrat tisti, ki ste bili! Ne, priročna tema je, še enkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, popravek napačne navedbe. Gre za popravek napačne navedbe?
Bil sem poimenovan ob sprejemu zakona o prekrških in naj samo povem svoje razumevanje. Sprejeli smo odločitev, da v nekaterih izjemnih primerih, kjer je na prvi stopnji prišlo do bistvene kršitve postopka, je možno, da se na drugi stopnji zadeva vrne, ker bi sicer lahko prišli v položaj, ko pritožba ne bi bila mogoča in bi bila kršena ustavna pravica. To je res bilo komplicirano, samo, gospod Gorenak, tako zelo poenostaviti in, kot vi rečete, po kmečko reči, da se je odločila Vlada, da spet vse vrača, pa le ni res.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Besedo ima Anton Kampuš.
Spoštovani predsednik, varuhinja človekovih pravic, ministrica in ministri, kolegice in kolegi! Moram se takoj pridružiti izreku čestitke, ki jo je izrekel kolega Gorenak o vašem dobrem delu. In temu se tudi jaz pridružujem. Dovolite, da spregovorim nekaj besed o poročilu, in sicer da vidimo, v kakšnem stanju je področje človekovih pravic v Sloveniji. Ugotavlja se, da se število pobud, naslovljenih na vas, veča. Ocenjuje se, glede na leto 2007, za 10%. Čisto običajno je, da se tičejo zadeve največ področja pravosodja, zamujanja pri sodiščih, sodnih izvedencev, znova se opozarja na potrebe po specializiranih oddelkih na sodiščih, družinske problematike. To pomeni, da je kar precej zadev, ki jih je treba izboljšati. Veliko je tudi področij, ki ste se jih dotaknili. Eno izmed teh mi je padlo posebej v oko, in sicer sovražni govor. Vi ste ga okarakterizirali, da ga je preveč, da ga je preveč tudi v tem parlamentu, v Državnem zboru, predvsem v razpravah o izbrisanih in drugih razpravah. Res me zanima, kako bo drugo leto izgledalo to poročilo, ko se boste morali verjetno izreči o nekaterih stvareh, ki smo jim danes priča. Bom citiral oglas, ki sem ga zasledil v časopisu, in sicer piše takole: "Pričakujem, da se spomladi vidimo v večjem številu tudi na slovenskih trgih in ulicah." Ali je to sovražni govor, boste morali odgovoriti. To so malenkosti, mimo katerih je treba iti. Tako je tudi v tem poročilu veliko dobrega in je leto 2008 prineslo kar nekaj pomembnih zakonov, kot je zakon o preprečevanju nasilja v družini, zakon o pacientovih pravicah, zakon o duševnem zdravju in tako naprej. Še vedno pogrešamo zakon o dolgotrajni oskrbi, o prepovedi telesnega kaznovanja otrok. Najbolj mi je v tem trenutku neznanka, da obravnavamo poročilo kljub protestom opozicije, SDS in tako naprej. Ne najdem pravega vzroka, zakaj poročila ne bi obravnavali. Razen če bi poskušali komentirati takole. Prejšnja koalicija je Uradu varuha človekovih pravic znižala plače. Funkcionarje v uradu je postavila nižje od funkcionarjev po ministrstvih. Poročilo Varuhinje človekovih pravic Zdenke Čebašek Travnik v letu 2007 pa smo morali poslati po pošti, ker spoštovani bivši premier ni imel časa za osebno predstavitev. Le povejte mi, v čem je problem. Ali je to strah, ali je bojazen, ali je bojazen pred neugodnimi odkritji? Prepričan sem, da počasi pride čas za razkritja. Prej ko slej zavese padejo. Moj namen je danes iti k romski problematiki. Grem na področje Pomurja, kjer sem najbolj seznanjen s temi stvarmi. V Pomurju je primer dobre prakse, kako se izvaja integracija, mislim, da najboljša v Sloveniji. Lahko jasno povem, da smo dobili potrditev, da ravnanje številnih zasebnikov in javnih ustanov dejansko temelji na nesprejemljivih predsodkih do Romov, ki vodijo v diskriminatorno prakso, ti pa do svojih sosedov ali pa svojih sosedov ne vidijo kot osebe z imeni in priimki, ampak zaznavajo predvsem njihovo etnično poreklo, jih povezujejo z načinom življenja te etnične skupnosti. Zaradi tega lahko jasno rečem, da je treba pristopiti še k celovitejši strategiji vključevanja romskih skupnosti pri nas v Sloveniji. Kljub navidezno vzorni zakonodaji še vedno manjka jasna določitev odgovornosti za posamezne naloge na področju državne in pa skupne skrbi za romsko skupnost. Da pa ne bo izgledalo to takole suhoparno, bom prikazal nekaj primerov dobre prakse na našem področju. Kot prvi primer bom navedel Mestno občino Maribor, ki je vzpostavila posebno delovno telo za spremljanje položaja romske skupnosti, kljub temu da ni dolžna po 7. členu Zakona o Romih zagotoviti člana v občinskem svetu. Druga star. V naši upravni enoti, ne bom govoril o svoji občini, ker me učijo, da to ni primerno, imamo dva fantka v eni izmed šol. In lahko vam brez skrbi povem, da sta postala ljubljenčka. Verjetno po eni stani na račun tega, ker sta nekoliko drugačne barve, po drugi strani pa na račun tega, ker sta pridna in bi jima vsi želeli stati ob strani, pomagati. To je primer pri naših najmlajših. Odlično. In to je odličen primer integracije. In kako je treba pritegniti v nekatere skupine, v tem primeru romsko skupnost v Pomurju, ker jo dobro poznam, moram povedati spet drug primer. Ali si lahko zamislite, da ima romska skupnost v Murski Soboti tudi svoje prostovoljno gasilsko društvo, ki se imenuje Pušča?! Ja, saj je neobičajno. Ampak hec je v tem, da nima niti nobene opreme in torej je samo društvo ustanovljeno in v tem trenutku šteje 30 članov, 15 jih je celo tako usposobljenih in poglejte, kaj so si dovolili. Ker nimajo opreme, nimajo nič, so že tako moderni, da so na spletnem forumu Gasilske zveze Slovenije objavili prošnjo, ali jim katero društvo želi odstopiti kakšno opremo, tisto, ki je pri njih že v takšnem stanju, da je oni ne uporabljajo več. Javilo se jim je veliko prostovoljnih gasilskih društev v Sloveniji. In to je dober primer, kako bi morali ravnati tudi drugje. Ne vem, zakaj bi se jih bali. V tem trenutku je v Sloveniji, kot sem rekel, precej društev, ki so se prijavila na to sporočilo in teče odlično sodelovanje, ponuja se več vrst sodelovanja na tem področju. To je model, sprejemljiv za vse, odvisno od časa in truda, koliko ga je kdo pripravljen vložiti. Še nekaj bom povedal. Dobra praksa, si zamislite, policije do pripadnikov romske skupnosti. Imajo dobre odnose, se družijo, jih sorazmerno permanentno nadzorujejo. Gredo pa tako naprej, da tudi z njimi kdaj pa kdaj kakšen nogomet "špilajo". In to so tisti neki partnerski odnosi, ki morajo biti. Spoštovana varuhinja, podpiram poročilo in vam čestitam. Hvala.
Besedo ima gospod mag. Žnidaršič.
Lepa hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovana varuhinja, gospa ministrica, ministri s sodelavci, kolegice in kolegi! Podpiram poročilo varuhinje, ki na zelo pregleden način seznanja Državni zbor na pomanjkljivosti pri delovanju posameznih institucij države, ko gre za kršitve pravic državljanov in velike težave pri uveljavljanju slednjih. Varuhinja je pravilno opozorila na časovno komponento, ki se premalo spoštuje, kadar nekdo vloži zahtevo, pritožbo, vlogo, prošnjo. Kakšna stvar se leta dolgo ne uresniči, celo takrat, ko je o pravicah prizadetih odločilo Ustavno sodišče. Pri tem naj seveda izpostavim samo nekaj področij, kjer so težave hude in uveljavitev z zakonom določenih pravic praktično nemogoča. Najprej uveljavljanje zdravstvenih pravic. To poglavje je v poročilu varuhinje sicer kratko, vendar moram povedati, da se državljani čez kršitve njihovih pravic na področju zdravstvene dejavnosti na relaciji izvajalcev skrajno redko pritožujejo. Na več sto prizadetih se morda eden pritoži, ker se boji, da ob pritožbi potem pade zamera v sistemu, kamor se več ne more prijaviti uspešno, ko išče svoje pravice. Tu naj opozorim na dve slabi praksi. Čeprav je že splošno znano, da hitro pride do pravic tisti, ki lahko plača, se je sedaj pojavila še druga zgodba, da tisti, ki so premožnejši, plačajo zavarovanje za hiter, lahko rečem, takojšen pregled pri specialistu ali pa zavarovanje za hiter sprejem v dom starejših občanov. Kam bodo prišli ti hitreje na vrsto? V tisti sistem, ki ga plačuje tudi reven, ki pa nima denarja za to zavarovanje, in na ta način premožnejši koristijo denar onih, ki ga nimajo, v tem sistemu, ki ga skupaj solidarno financiramo. In tako zavarovanje je v primeru, ko nekdo hitro dobi pravico v javnem sistemu zdravstvene dejavnosti, nezakonito, neustavno in huda kršitev človekovih pravic, da ne rečem huda diskriminacija državljanov na tem področju. Enako velja za sprejem v dom. V katere domove? V tiste, ki so zgrajeni z državnim denarjem, ali v tiste domove, ki so zgrajeni v javno-zasebnem partnerstvu? Če kamorkoli nekdo s tem zavarovanjem pride v tak dom preko reda, je vzel posteljo revežu, ki se zavarovati ni mogel. Zato je to zavarovanje zame nesprejemljiv način, razen seveda, če bi zavarovalnica zgradila svoj dom za svoje zavarovance te vrste. Enako velja za zdravstvene pravice. Nadalje so primeri, o katerih je bilo že dosti povedanega, o sodnem varstvu, uveljavljanju pravic do solidarnega zagotavljanja podlag za človeka vredno življenje, mislim na revščino, ki pa ni samo posledica krize, ampak je pojav, ki je širši, raste počasi, pa vendar v razmerah kapitalističnih sistemov vedno širše. Pri tem je treba povedati, da je zanimivo, da bi danes zahteve do države, da takoj reši te probleme, postavljali tisti, ki so v času relativne blaginje v prejšnjem mandatu zamrznili socialne pravice mnogih z Zakonom o socialnih transferjih in na ta način zmanjšali osnovo za povečevanje njihovih pravic, danes pa bi s pozivanjem teh istih revežev na ulice radi z revolucionarnimi sredstvi dosegli svoje politične cilje. To je pritlehno razmišljanje tistih, ki niso v prejšnjem mandatu glasovali za 0,6% povečanje minimalne plače. Danes pa bi, v času krize seveda radi za dvesto evrov dvignili plače slabo plačanim delavcem. [[...]] [[Opozorilni znak za konce razprave.]] [[...]]To je težava in nespoštovanje institucije Varuha, Ustavnega sodišča in seveda Računskega sodišča in tako naprej, kar jaz absolutno [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Obravnava slehernega poročila varuha človekovih pravic je vedno tudi prava učna ura poslank in poslancev slehernega sklica Državnega zbora. Vsaj tako bi tudi moralo biti. Poslanci in poslanke bi morali še posebej skrbno proučiti tista opozorila v poročilu, ki prikazujejo slabosti v zakonodaji, ki smo jo sprejeli v Državnemu zboru. Pogosto so prav neprimerne zakonske določbe izvor kršitev človekovih pravic ali pa nezadostna varovala za preprečevanje teh kršitev. Zato bi morali vselej, ko se lotevamo spreminjanja ali dopolnjevanja posameznih, z vidika človekovih pravic še posebej občutljivih zakonov imeti pred očmi opozorila, ki so zelo sistematično navedena v obravnavanih poročilih, pa tudi v tem za leto 2008. Je pa obravnava poročila varuha človekovih pravic vselej prava učna ura tudi o tem, kako v resnici posamezne parlamentarne politične stranke gledajo na vlogo varuha človekovih pravic, na njegovo samostojnost in neodvisnost in na pomen spoštovanja in utrjevanja človekovih pravic v širšem smislu. Tudi danes nam v temu smislu ni bilo prizaneseno. Nekatere človekove pravice so človekove pravice prvega reda in druge so človekove pravice drugega reda ali pa nemara sploh ne gre za človekove pravice. Vsaj nekatere uvodne razprave danes so nam to sporočale in poprej že dogajanja na Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti, o čemer smo tudi danes veliko poslušali, kar mene zadeva, precej po nepotrebnem. Kako naj razumemo danes tukaj izrečene očitke, da se varuhinja ni izrekla o nekaterih dogodkih in postopkih, ki so že dlje časa predmet političnih obračunavanj in manipulacij v naši politični javnosti. Ali ne bi mogli nekaterih današnjih pozivov varuhinji jemati za nedopusten političen pritisk na varuhinjo, naj vendar končno le dojame, za katere pravice se mora zavzemati, o katerih pa naj raje molči ali jih vsaj enostavno prezre! Nekateri, ki smo bili poslanci tudi v prejšnjem mandatu, se še predobro spominjamo, kakšnih pritiskov in kritik je bil deležen prejšnji varuh človekovih pravic, gospod Hanžek. In to s strani tistih, ki so imeli takrat politično oblast v državi. In zakaj, seveda? Seveda zato, ker jim je neutrudno nastavljal ogledalo, v katerem se enostavno niso hoteli videti in prepoznati. Tudi danes ta razprava kar dobro kaže za vas, gospa spoštovana varuhinja, samo kolega Gorenak vas je nekam sumljivo preveč hvalil, to le malo skrbno preučite. Očitali so vam, glede česa vsega se niste jasno opredelili, in to praviloma na ideološki osnovi. Vse to jemljite kot priznanje, da dobro delate. Mislim, da je tako prav, da tako to vzamete. Kar mene zadeva je vaše poročilo zelo kakovostno, ga podpiram in kot poslanki v najvišjem zakonodajnem telesu v državi pove veliko o tistem, na kar moram biti pri sprejemanju zakonodaje še posebej pozorna. O tem, da so človekove pravice univerzalne in da jih ni mogoče deliti na "vaše" in "naše", pa že dolgo vem in to dejstvo tudi dosledno spoštujem. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Pukšič.
Gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, ministrica, državna sekretarka, gospa varuhinja človekovih pravic. Poročila, ki jih obravnavamo v Državnem zboru, se mi zdijo nekako pregled ali povzetek dela, vsaj za sebe lahko rečem, dela tudi čez leto v poslanski pisarni ali na terenu. Državljanke in državljani se obračajo z veliko večino teh problemov, ki ste jih zajeli v poročilu, tudi na poslanke in poslance. Pri meni je tega veliko. Mogoče tudi zaradi tega veliko več, ker prihajam iz dela Slovenije, Slovenskih goric, ki so daleč od velike, bele, cvetoče Ljubljane. Kljub vsemu so ti problemi na teh območjih še ostreje zarisani, ampak manj zaznani tudi v vašem poročilu. Pa ne zato, da ne bi tega naredili ali da jih ne bi sprejeli, ali da se ne bi s tem ukvarjali. To so ljudje s problemi, velikimi, življenjskimi, osebnimi, družinskimi in tako dalje, ki se manj obračajo na institucije. Seveda še toliko manj, če so te institucije nekje daleč, v Ljubljani. Zato je tudi velikokrat moja razprava glede lokalne samouprave, občin in tako dalje tudi zaradi tega, ker se ljudje tam vendarle imajo na koga obrniti, ker jim je pač enostavno bliže. To še izvedejo, kaj več pa velikokrat ne, ali zaradi starosti ali zaradi takšnih in drugačnih razlogov. No, posledica tega naj bi bila tudi obravnava tega poročila v Državnem zboru za tiste, ki smo predlagatelji zakonodaje, torej poslanci, Vlada, Državni svet, navodilo in smer, da se določeni zakoni, ki se jih da spremeniti, naj spremenijo tako, da bo čim manj kršenja človekovih pravic. Mimogrede, tudi sami ste omenili, da se zakonodaja spreminja kar tako, ad hoc, vse po skrajšanem postopku, hitrih postopkih in tako dalje, brez vpliva in možnosti sodelovanja javnosti. Imeli smo primer obravnave spremembe zakona, ZOFVI-ja, kjer bi cca 5.000 učiteljicam in učiteljem, ki so nas učili in imajo šesto stopnjo, pa jim po 90 dneh plus enem preneha - in se ne morejo več zaposliti nikjer, torej v šolstvu nič več. Vse to, kar so naredili, jim je propadlo, tako smo jih strokovno kot tudi po človeški plati degradirali do konca. To so v glavnem učiteljice in učitelji, ki so nas učili. In ko so se sami sicer organizirali in poskušali nekako vplivati na to, da bi bil ta zakon sprejet - mimogrede, za 50 ravnateljev se je spremenil, to se je dalo -, se pač za teh 5.000 učiteljic in učiteljev to ni zgodilo. Torej, namen tega poročila je sigurno tudi ta, da bi se zakonodaja spreminjala v tej smeri. Zato tudi tisti predlogi, ki prihajajo s strani poslancev, so velikokrat tudi na osnovi tega, ker se pač ukvarjamo s temi problemi ljudi na terenu. Zato tudi kdaj predlagamo poslanci, opozicija, tudi kakšno zakonodajo. Vendar žal bi bila mogoče lahko tudi kakšna analiza varuhinje človekovih pravic, koliko takšnih zakonov, ki bi izboljšali položaj ljudi in bi se s tem manj kršila zakonodaja, je prišlo s strani opozicije in koliko je tega bilo sploh kdaj upoštevanega. S tem se pravzaprav srečujemo vedno, skoraj na vsaki seji. Tudi tokrat, recimo, zakon o varstvenem dodatku ali pa zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju za kmečki živelj. Namerno sem omenil ta dva zakona, ker sta namenjena bila prav temu kmečkemu življu, da bi dobili tam tisti letni dodatek, ali kakorkoli se mu reče, tudi tisti, ki mogoče niso vseskozi v življenju plačevali, ampak so še kako trdo - pa ne osem ur, ampak po nekaj deset in čez ur - delali in ohranili to našo domovino, kmetijstvo, podeželje, skratka to, s čimer se radi ponašamo. Tudi temu se ne prisluhne, za nekaj dobrega, ampak to so tudi zaradi tega, ker živijo s 160, 170 evri na kmetijah, velike travme in jim je velikokrat marsikatera pravica kršena. Tudi zato, ker enostavno do nje ne morejo. Zato je tudi v tem vašem poročilu malo, ali zelo malo ali skoraj nič problematike kmečkega življa. Ker ta pa dejansko skoraj do vas ne pride. Razmišljal sem in mogoče bi kazalo prav na takšnih izpostavljenih področjih na podeželju v kakšni odročni občini tudi organizirati kdaj, vas povabiti tja in se srečati tudi s temi ljudmi. Gospa varuhinja človekovih pravic, če boste na to pristali, bom kot eden izmed tistih s sicer tisto bogokletno pozicijo župana - poslanca - sedaj bodo eni imeli prednost zato, ker je župan tudi poslanec - in vas bom peljal v eno od sosednjih občin, ne v občino, v kateri sem tudi župan. Vsekakor je iz vašega poročila razvidno, kar me veseli, da ste se obregnili tudi ob globalizacijo, kjer je večina prebivalstva, velik del prebivalstva, ostalo tako brez svobode in tako brez blagostanja. Pa še tisti, ki so ostali in imajo delo in delajo, so pa ostali, ali pa ugotavljajo, da so ostali tudi brez tistega, kar jim po zakonu pripada, brez plačanih prispevkov za invalidsko in pokojninsko zavarovanje. Ni nobenega opravičila, če teh prispevkov ne plača katerokoli podjetje. Nobenega opravičila! Še manj pa ni opravičila, če se krši tudi v podjetjih, v katerih je večinski lastnik država. Je pa v nebo vpijoče, da pa to dela predsednik Gospodarske zbornice Slovenije, lastnik velikega podjetja, zadaj za tem se pa pletejo neke druge zgodbice, o katerih smo danes tukaj že veliko slišali. To je pa še toliko bolj nesprejemljivo in dejansko zavrženo, zavrženo dejanje. Veste, kršenje človekovih pravic se ne zgodi od danes na jutri. Kršenje človekovih pravic se je delalo sistemsko, iz dneva v dan, iz leta v leto. S sprejetjem takšne in drugačne zakonodaje se je to bolj dogajalo. In ob sprejemanju zakonodaje, ki je človekove pravice kršila in jih v zelo veliki meri velikokrat tudi krši, kot sem že rekel, celo predsednik Gospodarske zbornice Slovenije si lahko - in si to privošči, pa se nič ne zgodi! Žal nič. Pa se zgodijo Orioni - pa se nič ne zgodi; pa se zgodi Istrabenz, pa na koncu bo treba Bavčarju na zavodu za zaposlovanje poskrbeti za kruh - pa se nič ne zgodi. Skratka, sistem ne funkcionira! Tukaj je verjetno, ne naloga varuhinje ali varuha človekovih pravic, ampak tistih, ki bi zakonodajo morali popraviti v tej smeri, da bi začel sistem funkcionirati - torej Vlade. Pa žal po veliko besedah in veliko obljub v tem letu na tem področju ni bilo veliko narejenega ali pa je bilo izredno malo narejenega. Slaba komunikacija v zdravstvu med zdravniki in pacienti. Če pa kaj rečejo, če pa povedo, če pa stopijo na sceno, potem se pa žal - žal mi je za vse tiste zdravnike, ki niti slučajno ne padejo v ta koš in verjemite mi, da velika večina zdravnikov ne pade v ta koš. Ne. Velika večina jih je dobrih, poštenih in res so zdravniki na pravem mestu. Tistih nekaj posameznikov pa si seveda privošči to in blatijo potem celotno zdravstveno srenjo. Tako kot si privošči mati ministrice za notranje zadeve - in se zopet nič ne zgodi. Skratka, to je nedopustno in v takšnih primerih bi seveda institucije morale odreagirati, Vlada pa nemudoma s spremembo zakonodaje, da se te stvari ne bi več dogajale. Vesel sem, da - sicer je to vsesplošno znano -, da so manjšine v Sloveniji, še posebej madžarska in italijanska, ki sta avtohtoni manjšini, zastopani v parlamentu in je poskrbljeno z največjo možno mero za njihovo zaščito. Srce se ti trga, ampak žal na to nimamo, in naša varuhinja tudi ne, vpliva, razen da kdaj tudi kakšno reče okoli tega, kako strahovito so kršene te manjšinske pravice - kolektivne kot individualne oziroma kolektivnih sploh nimajo - našim manjšinam, ki živijo v sosednjih državah. Sploh na Madžarskem, tam bodo tako ali tako verjetno v kratkem popolnoma izumrli, ker tam samo še pri telovadbi pa pri glasbenemu pouku nekaj malega govorijo v slovenskem jeziku, vse ostalo - pa nič. Kaj šele o kakšni dvojezičnosti in tako dalje! Pri nas je zato več kot dovolj poskrbljeno in obilno poskrbljeno in ni narobe, narobe je samo to, da mogoče naše manjšine to premalo transparentno povedo matičnim narodom, iz katerih prihajajo, tako madžarska manjšina v Sloveniji, da bi se tako zavzela, da mora biti na enak način ali pa vsaj približno enak način varovane tudi pravice slovenske manjšine v Porabju, ali pa italijanska za varovanje manjšinskih pravic naših rojakov v primorskem oziroma goriško-tržaškem delu. Veliko je govora tudi o socialni politiki oziroma o socialnih stiskah. Mene sicer veseli, da je tukaj tudi zapisano, da bo v prihodnje več dela tudi na varovanju pravic otrok. Tukaj pričakujem resnično, da se bo urad varuha človekovih pravic odzval na varovanje pravic otrok. Tako kot ste zapisali, morajo otrokove pravice ostati tudi v ospredju pri [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]urejanju vseh vprašanj otrok. Pa ne glede na to, če to naredi zakon [[...]]
Hvala lepa.
Saj mi še ni prekinilo, ni zastavica padla. Hvala lepa, gospod podpredsednik [[...]]
Oprostite.
[[...]]če me prekinjate, ampak pustite mi, da do konca povem. Zdi se mi [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Kar povejte do konca. Besedo ima gospod Dejan Levanič. Gospod Srečko Prijatelj, izvolite.
Hvala lepa. Malo časa je ostalo zato lepo pozdrav vsem skupaj. Želel bi opozoriti na to, da kar 489 ljudi, kmečkih zavarovancev uživa nižjo pokojnino od sto evrov in 13.180 teh zavarovancev ima manjšo pokojnino kot 200 evrov, 24.662 jih prejema manj kot 300 evrov. Tega nisem zasledil v poročilu varuhinje in bi rekel, da je nevzdržno, da 180 milijonov evrov ni plačano v blagajno zdravstvenega in invalidskega zavarovanja in da je za 50 milijonov evrov oprostil na tem področju. Vlada se zelo neodgovorno obnaša do kmečke populacije in ne more poenotiti pokojnine, tako da bi vsaj vsem enako dalo, pa še to ne bi zadoščalo, da teh 50.000 ljudi ne bi bilo pod pragom revščine. Kajti, za prag revščine velja, da je nekje 480 evrov tista številka, čeprav vemo, da tudi to ni zadosti, da bi lahko človek živel dostojno življenje. Še zdaleč ne zadosti! Zelo žalosten in razočaran sem nad tem, da 100.000 glava množica, ki nima pravice do dela in jo je izgubila na račun tega, ker so nekateri bili v družbi privilegirani, ni imela zadostne pozornosti v tem poročilu. Niti z eno besedo nismo obsodili vseh tistih tajkunov, ki so bili demonterji slovenskega gospodarstva in so prispevali k temu, da imamo danes tako revščino. Dobra podjetja smo zapirali in na to tudi ni varuhinja niti z eno besedo opozorila. Ne nazadnje bi se želel dotakniti tudi tega, česar je v poročilu preveč. Ukvarjamo se kot v Državnem zboru tudi z izbrisanimi, Romi - Cigani jim najrajši rečem, tudi oni sami tako sebe poimenujejo - in z ostalimi marginalnimi skupinami, medtem ko za naše Slovenke in Slovence nimamo zadosti tenkočutnega pogleda in rešitev. [[Znak za konec razprave.]] Ne nazadnje še to, zakaj nacionalna televizija regionalnega programa še vedno nima podnaslovljenega, prenosa, kadar program poteka v italijanščini. Saj ta program plačujemo vsi. To je tudi diskriminacija [[...]] [[Izključen mikrofon.]]
Besedo ima gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovana varuhinja človekovih pravic, kolegice in kolegi. Ob obravnavi poročila, ki je vsako leto, je mogoče razpravljati o tem, na kakšen način in kako močno utrjujemo pravno državo. Žalosti me, da je v porastu števila zahtev, ki so predmet obravnave varuhinje. Tukaj si želim, da se pravna država uveljavlja na vseh ministrstvih, na vseh organih države, ki vstopajo v odnos do državljanov in da uresničujejo svoje dolžnosti tako, seveda človekove pravice in pravice sploh ne bodo kršene. Sam bi se dotaknil nekaj vsebin iz tega poročila. Najprej bi se dotaknil enega izmed poudarkov, za katerega menim, da bi bilo treba, da se ministrstva zamislijo, ali leti tudi to na njih. Kajti iz poudarka je mogoče videti eno izmed opozoril varuhinje, ki govori o tem, da se določena ministrstva pod opravičilom zahtevnosti naloge nekako opravičujejo, da ne morejo odpraviti neke kršitve s pripravo zakona ali podzakonskega akta, ki bi pripomogel k temu, da bi bilo kršitev človekovih pravic manj. In jasno ugotavlja, da je to lahko posledica tudi nezmožnosti oziroma nesposobnosti tistega organa, ki je zavezan za to, da bi uredil to vprašanje. Zato se mi zdi to zelo pomembno opozorilo, ki ga varuhinja naslavlja pravzaprav na celotno Vlado. Nadalje bi rad opozoril na eno izmed zelo pomembnih področij, ki jih omenja poročilo, to pa je etika javne besede. Zelo sem zaskrbljen nad tem, da je porast na tem področju z indeksom 255. Torej, gre za enormen porast in porast tistih zadev, ki imajo osnovo v tako imenovanem uveljavljanju pravice do svobode izražanja. Menim, da se je v zadnjem obdobju ta pravica svobode izražanja velikokrat izrabila in je na ta način prišlo velikokrat do nestrpnih in žaljivih izjav v javnosti ter do prizadetosti človeškega dostojanstva. Tu se z varuhinjo strinjam, da naslavlja jasna opozorila na medije. Samo poglejmo te "resničnostne showe", kjer se dovoljuje govorica na najnižji možni ravni, v času gledanosti, kjer je možnost, da gledajo otroci najmanjših starostnih obdobij. Tu se mi zdi opozorilo varuhinje izredno pomembno. Hkrati se mi pa zdi, da so zgledi najpomembnejše vodilo. Tudi nas, parlamentarce, lahko zadene ta kritika in opozorilo, kajti tudi mi smo ves čas v medijih in je zelo pomembno, tudi kako mi ne znamo artikulirati besede o problemu v odnosu drug do drugega. Nadalje bi opozoril na izredno pomembno vprašanje, to je področje, ki je po moje v Sloveniji dobro urejeno. To je področje odnosa do invalidov, torej do hendikepiranih. Mislim, da smo tudi z zakonodajo dovolj dobro uredili to področje, da imamo fundacijo, ki ureja financiranje, in da smo z ratificiranjem konvencije o invalidih naredili še korak naprej. Toda glede na majhnost slovenskega naroda se mi zdi izredno pomembno opozorilo, ki govori o tem, da je treba zagotoviti enakopraven odnos vsem, ki želijo študirati. Zato bi bilo zelo dobro opozoriti vsa ministrstva, tako Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve kot Ministrstvo za visoko šolstvo, da je treba tudi v statutih in notranjih aktih univerz in posameznih fakultet, urediti to vprašanje na način, ki mu zagotavljajo uresničevanje načela enakih možnosti. To se mi zdi izredno pomembno, kajti v tem primeru seveda lahko izgubljamo velik potencial pri teh ljudeh. Nadalje bi se želel ustaviti tudi pri opozorilih, ki govorijo glede uresničevanja ustavne pravice življenja v čistem okolju. Menim, da je pravzaprav nesprejemljivo, da zamujamo pri regulaciji tistih področij, ki bi zagotavljala stalen in kvaliteten monitoring vseh parametrov ali pa pomembnih in potrebnih parametrov za varovanje okolja, življenje ljudi v zdravem okolju. Tukaj nas varuhinja jasno opozarja na zakonski regulativi nismo postorili vsega, da bi bila ta področja v popolnosti pokrita. In na koncu bi se dotaknil tudi še samo področja zdravstva. Varuhinja človekovih pravic zelo natančno opisuje probleme varovanja pravic pacientov in seveda pohvali zakonsko ureditev z zakonom. Hkrati pa opozarja na eno pomembno zadevo, ki je bila vidna tudi pri sprejemanju tega zakona, vključevanje javnosti v fazi sprejemanja tega zakona. In tukaj zopet bi bilo treba razmisliti v Vladi o priporočilu, ki ni novo, ki je staro in do sedaj ni bilo uresničeno, to pa je, da bi bil sprejet zakon, ki bi opredelil postopke in načine vključevanja javnosti v postopke sprejemanja zakonov. Praksa je različna, velikokrat pa smo soočeni s tem, da javnost vedno opozarja na premajhne možnosti vključevanja. Opozarjam pri tem zakonu tudi na to, na kar opozarja tudi varuhinja, da ljudje nismo seznanjeni s svojimi pravicami, ki izhajajo iz tega zakona. Zato bi bilo treba, kljub temu da Vlada v svojem odgovoru na opozorila varuhinje sporoča, da je bilo veliko narejenega, ampak ravno na osnovi konkretnih primerov iz tega področja je možno videti, da tukaj na tem področju Vlado čaka še veliko dela. Vesel sem, da je ta Vlada menjala prakso, ki je bila uveljavljena v prejšnji vladi, stihijskega in nekontroliranega podeljevanja koncesij v zdravstvu, tako da priporočilo, da se naj nadaljevanje koncesij podeljuje le na podlagi javnih razpisov - seveda podpiram odločitev te Vlade, da ne nadaljuje s slabo prakso iz prejšnjega obdobja, da je ustavila podeljevanje koncesij, dokler ne bo to tudi zakonsko ustrezno urejeno. Na koncu čestitam varuhinji in celotni ekipi, ki pri tem sodeluje, za kvalitetno poročilo, za zelo jasna priporočila. Želim si, da bomo naslednje leto lahko govorili o velikem deležu uresničitve teh priporočil in zato bom sam poročilo tudi podprl. Hvala.
Hvala lepa. Preden grem naprej, bi opozoril, da predstavniki Vlade, kadar želite, lahko dobite besedo. Gospa Melita Župevc, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Rada bi se na kratko dotaknila stvari, o kateri je danes že govorila in nanjo opozorila sama varuhinja. To je razgrajevanje in razvrednotenje avtoritete državnih institucij ter širjenje nezaupanja vanje. Meni se zdi to zelo pomembno in včeraj sem doživela eno tako stvar, ki v bistvu veliko pove o tem, o čemer je tudi sama varuhinja govorila in kar je nakazala. Ko sem govorila, in sem dala za primer, če se v tem parlamentu zavedamo, kakšen je ugled slovenskega parlamenta, tega hrama demokracije v javnosti, sem tam iz zadnjih vrst slišala, tako navrženo: "Pa koga to briga, pa kaj potem?" Pa potem - takšno je naše mnenje o tem. Bom razložila, zakaj to govorim, ko se nekateri kremžite in delate razne grimase ob tem, kar govorim. Varuhinja opozarja na to, da je ugled institucij Vlade, parlamenta, sodne veje oblasti nizek. Jaz sem prepričana da bo ta trend isti v poročilu za leto 2009, ali še slabši. In v tem hramu demokracije smo tisti, ki zelo veliko prispevamo k temu. Zelo veliko. Vsak dan v tej dvorani poslušam o izdajalcih, o kriminalcih, o prevarantih, o goljufih. In običajno govorimo o istih skupinah ljudi. Ko govorimo o sodnikih, ko govorimo o odvetnikih, ko govorimo o javnih uslužbencih, se zanje uporabljajo takšni opisi: kriminalci, goljufi, lažnivci, lenuhi. In nihče v tem parlamentu ne odreagira! Nihče. Posmeh. To je naša reakcija. Posmeh. Kar naj govorijo kar hočejo, tega smo že navajeni, to je postala neka domena v tem parlamentu, da ni problem kaj govorimo, ker parlamentarna dvorana očitno vse prenese. Saj ni čudno, da je ugled institucij takšen in da smo priče razgradnji! Ni čudno, drugače ne more biti. Mislim, da mi, ki smo tu notri, bi morali imeti prvi zavedanje o tem, kakšne besede uporabljamo v tem parlamentu. Pri vsaki temi. Verjemite mi, ni mi vseeno in pogosto me je sram, pa bom govorila tudi s stališča poslank, ki sedijo v tem parlamentu. Danes smo se pogovarjali že o mobingu in o žalitvah. Vem, da je marsikatera moja kolegica na marsikaterem odboru deležna besed v smislu "pa kaj ti govoriš, pa kaj ti sploh veš." To se dogaja tukaj, v tem parlamentu, in to je ugled tega parlamenta in to je neka pot, neka trasa, ki jo postavljamo mi, in lahko vi odkimavate, kolikor želite, tudi vi spadata med takšne ljudi. Tudi vi! Jaz sem nora, to je diskusija, gospodje, kot jo imate vi. To je diskusija. To je diskusija v tem parlamentu, o goljufih, o lenuhih in tako naprej, da ne bom nadaljevala. Gospod Gorenak, s tem, kar ste rekli zdaj, ste pokazali na to, kakšen je ugled tega parlamenta, kakšne besede se uporabljajo v tem parlamentu, kako si lahko mi med sabo povemo čisto vse, kar nam leži na duši. Meni je žal, ne moremo si. In pred časom, mislim, da v začetku tega tedna je bila objavljena ena javnomnenjska raziskava, ki je pokazala, da ima ta parlament najnižjo oceno doslej. In v tem parlamentu slišijo ljudje, državljanke in državljani, izjave o tem, o posameznih skupinah. Da ne govorim o izbrisanih, da ne govorim o istospolnih, ki imajo posebno karakterizacijo, poseben opis, ki ga nekateri vztrajno ponavljajo. Vztrajno! In dokler ne bomo zmogli mi, tukaj, v tem parlamentu malo več parlamentarne kulture in občutka do soljudi, potem ta proces, na katerega opozarja varuhinja človekovih pravic, na proces razvrednotenja avtoritete državnih institucij in na širjenje nezaupanje vanje, ta proces se ne more obrniti v pozitivno smer. Ne vem, kako bomo dosegli, da bomo izboljšali ugled teh institucij, da bomo mi prispevali nekaj k temu, ker žal v tej državi - oziroma na srečo ne hodijo samo kategorije ljudi, ki jih vi vidite, ampak so tudi običajni, pošteni ljudje. Hvala.
Gospod dr. Gorenak, replika.
Hvala lepa. Rekel bom tako: besede za sodnike, uslužbence in tako dalje, ker je gospa poslanka rekla, da jih imenujemo z goljufi, lažnivci in tako dalje. Nastane eno vprašanje, gospa poslanka, ali imate težave z razumevanjem, obstaja ta možnost, ali sedite na ušesih, to je druga možnost, lahko ste tudi na kakšni kavici kje zunaj in ne veste, kaj se tu dogaja. Vsaj imenovali ste mene in jaz sem to razumel, kot da ste meni govorili, da sem jaz tako govoril. Jaz tako nisem govoril. Pismeni ste, zato si preberite magnetogram, pa boste videli, kaj sem govoril. Po mojem nastopu sem šel k varuhinji in vsaj po njeni mimiki sodeč in po nekaj besedah, ki sva jih izmenjala, sem razumel, da je ona razumela mojo razpravo kot zelo konstruktivno. In ne vem, kje imate vi težave, ker nekaj ne razumete. Se pa čisto nič ne čudim, a veste, da nastajajo taki prispevki v časopisih, kakršen je bil zdaj vaš izpad v novinarskih vrstah, če ste tako tudi pisala nekoč, kot zdaj govorite. Potem je vse jasno. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Oprostite, jaz imam besedo, vam pa jo bo dal predsedujoči. Situacija je taka, absolutno nihče ni govoril o goljufih, lažnivcih in ne vem čem še vse, še najmanj pa jaz. In prosim, bodite prisotni v dvorani, zberite se, skoncentrirajte se, pa potem govorite. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Miro Petek.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni. Dopoldne sem ob obravnavi zakona o glavnem mestu omenil Gadafija, njegovo ukinitev ustave, ko je prišel na oblast, in zakonov. Postopek obravnave tega poročila na matičnem delovnem telesu je na nek način spominjal na neko revolucionarno pravo. Ko je bila kolegica Irgl v bolniški, so prihrumele strokovne službe v njeno pisarno in sklicale sejo. Ko sem prišel iz svoje pisarne, skupaj imava tajnika in tajnico, je tajnica komisije jokala. In to je bil tipični primer mobinga in kršitve človekovi pravic v Državnem zboru in tudi o tem si malo zamislimo. Na splošno pa bi rekel, da je to poročilo zelo lepo, obsežno, vsako leto je lepše in je kar lep uredniško- likovni dosežek. Okoli tega se lahko, menda, strinjamo. Vendar se nekatere zadeve v tem poročilu pojavljajo iz leta v leto. To lahko razlagamo s tem, da se pač nekatere kršitve človekovih pravic tudi ponavlja iz leta v leto. Na drugi strani pa lahko to dejstvo razlagamo tudi s tem, da varuh človekovih pravic drugih kršiteljev enostavno ne zazna, kar pa bi bilo seveda slabo. Prebral sem vse te primere, ki jih navajate v tem poročilu, in rad bi od varuhinje tudi slišal, kakšne kriterije je vzela pri objavljanju teh primerov, kakšna uredniška načela je imela, ko je uvrščala vse to v letošnje poročilo, ker mislim, da pretirana selektivnost glede tega vendarle ni dobra. V poglavju Nacionalne in etnične manjšine in podpoglavju Pravice narodnih skupnosti zapišete, da v letu 2008 niste prejeli nobene pobude, ki bi izrecno opozarjala na kršitev od posebnih pravic, ki so zajamčena obema samoupravnima narodnima skupnostma in njihovim pripadnikov. Mislim, da je to zelo dobro, da je to odlično in da smo v Sloveniji lahko na to ponosni. Pogrešam vašo reakcijo in komentar, ko se iz dvojezičnega območja na vaš naslov oglašajo tudi Slovenci, ki se na tem dvojezičnem območju počutijo diskriminirane. Ali opozarjajo da s tem, ko na dvojezičnem področju ne govorijo madžarskega ali italijanskega jezika, postajajo drugorazredni državljani? Poglejte, gospa varuhinja, o tem vas je pisno opozorila tudi Marija Sever iz Črešnjevcev, univerzitetna diplomirana pravnica, ki govori slovensko, angleško, ne pa tudi madžarsko. Pa vendar zaradi neznanja madžarskega jezika ni dobila službe na Upravni enoti Lendava. Pritožila se je k vam, pritožila se ja na upravno enoto, na Upravno sodišče, zaman. Tako je zapisala v eni od svojih pritožb: "Poudariti želim predvsem dejstvo, da ob polnosti spoštujem slovenski pravni red in priznavam madžarski narodni skupnosti, da so v največji možni meri zaščitene vse njene pravice, da se v Republiki Sloveniji obravnava enako kot vsi drugi državljani, vključno s posebnimi pravicami, ki madžarski narodni skupnosti nedvomno pripadajo. Ob vsem spoštovanju pravic madžarski narodni skupnosti pa bi vendarle opozorila na pravice, ki jih ustava v poglavju človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah v 14. členu, ki ureja enakost pred zakonom, priznava tudi meni, ki kot slovenska državljanka ne govorim madžarsko, da so vsakemu zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine, ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično in drugo prepričanje. Sem državljanka Republike Slovenije in menim, da so mi s tako izključujočim načinom obravnavanja zgolj zaradi neizpolnjevanja enega od razpisnih pogojev kršene temeljne človekove pravice..." piše Marija Sever in še dodaja marsikaj. O takih in podobnih primerih in problemih se v Sloveniji kljub vsemu ne bi smeli zatiskati oči. Očitno pa nihče noče o tem javno spregovoriti, ker se očitno boji kakšne stigmatizacije. Drugi primer, posegel bi tudi na poglavja Zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje za leto 2008. Gospa varuhinja, pogrešam precej medijsko odmeven, da ne rečem razvpit primer Šilih iz Slovenj Gradca, ki je v lanskem letu, na katerega se nanaša to poročilo, dosegel enega od vrhuncev. verjetno še ne epiloga, ker traja že 16, 17 let. O tem primeru ste bili sproti večkrat seznanjeni, tudi vaša kolegica na levi strani je iz Slovenj Gradca in to tudi dobro ve. Družina Šilih je zaradi smrti sina - trdijo, da je šlo za medicinsko napako, izkoristila v Sloveniji pravne možnosti in se je obrnila na Evropsko sodišče za človekove pravice. To sodišče je razsodilo Šilihovim v prid. In, pazite, Republika Slovenija je bila prvič v zgodovini v primeru Šilih versus Slovenija obsojena zaradi kršitve pravice do življenja. To je bilo leta 2008, sodba Evropskega sodišča za človekove pravice. In ta primer ni našel prostora v tej lepi knjigi. Vi govorite tu o primerih, da so v zdravstvenem zavodu izgubljeni zdravstveni karton pacienta našli šele po varuhovem posredovanju. Ja, saj, verjamem! Ampak ta primer, eklatanten primer, o katerem slovenski in evropski mediji pišejo že deset let in več, si ni zaslužil obravnave v tem poročilu! Pa to še ni vse. Slovenija se je na to sodbo pritožila. In prvič se je na lastno zahtevo znašla tudi pred velikim senatom tega sodišča. Zanimivo. In spet je Slovenija tu izgubila. Slovenija je bila obsojena na plačilo 7.540 evrov povrnitve stroškov Šilihovim zaradi sojenja v višini 4.000 in še nekaj evrov. Slovenska država se s tem dodatnim sodnim postopkom pred velikim senatom ni samo osramotila ali si povzročila dodatne stroške, ampak je družini Šilih nasipala še soli na odprte rane. Zanimivo. Gremo naprej v tem primeru. Kaj je še ugotovilo Evropsko sodišče za človekove pravice? V civilnem sodnem postopku, ki so ga Šilihovi sprožili, se je samo na prvi stopnji zamenjalo šest sodnikov. Kolegice in kolegi, na prvi stopnji se je zamenjalo šest sodnikov! Mislim, da vsi, ki jih premore slovenjgraško sodišče na tej prvi stopnji. Evropsko sodišče za človekove pravice ugotavlja, da zamenjava šestih sodnikov pri eni sami zadevi ne more prispevati k učinkovitosti sodstva. Seveda to kaže tudi na katastrofalno stanje v slovenskem sodstvu - oprostite, da sem uporabil izraz "katastrofalno" -, ki mu nekateri pojete tako veliko glorijo. In seveda, ker se nikomur v tej državi nič ne zgodi, je pač stanje tako, kot je. Ko nekdo hoče povedati ali zapisati resnico - ga hoče likvidirati. In ko nekdo v slovenskem pravosodju sodi pogumno po zakonih in pravici - mu podtaknejo bombo. Primerov, ki jih v tem poročilu ne omenjate in jih imate v predalu, pa je gotovo še zelo veliko. In res je, kot je rekel prej kolega Pukšič, ljudje hodijo k nam v poslansko pisarno z različnimi problemi. Poglejte si enkrat našo spletno stran, preberite kakšno poslansko vprašanje in odgovor in našli boste marsikatero temo, ki jo lahko obravnavate tudi v tem poročilu. Omenil bi pa za konec še en primer. Gospa varuhinja, na vas so se obrnile nekatere zaposlene iz Centra za usposabljanja, dela in varstva v Črni na Koroškem, ki so po izobrazbi univerzitetne diplomirane teologinje. Uradnice na Socialni zbornici so se odločile, da diplomanti teološke fakultete ne morejo opravljati strokovnega izpita pri Socialni zbornici in tako te gospe na svojem delovnem mestu ne morejo napredovati, in to s končano fakulteto, fakulteto, ki je tudi članica ljubljanske univerze. Mislim, da gre to za diskriminacijo brez primere, ker Socialna zbornica ne more biti tista, ki arbitrarno ugotavlja ustreznost ali enakovrednost nekega fakultetnega programa, temveč so za to pristojne druge institucije. Skratka, paleta kršite človekovih pravic je bistveno bolj raznolika, kot pa jo prikazujete v tej knjigi. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovani zbor! Socialni demokrati zelo pozorno spremljamo delo Varuha človekovih pravic in sodelujemo pri obravnavah vsakokratnega poročila, vse od leta 1995 dalje, ko smo v Državnem zboru obravnavali prvo poročilo Varuha človekovih pravic. Prvi varuh je bil, tako da se spomnimo, gospod Ivo Bizjak, ki je predstavil leta 1997 prvo letno poročilo o delu Varuha človekovih pravic za leto 1995 in delno letno poročilo Varuha človekovih pravic za leto 1996. In rad bi citiral, kako je začel svoje prvo poročilo Varuh človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Tako je dejal: "Rad bi izrazil obžalovanje, da ob obravnavi te točke vidim desno polovico dvorane prazno." Naj povem, da smo takrat razpravljali na to temo samo kolegica Darja Lavtižar Bebler, pokojni poslanec Anton Delak, Roman Jakič, dr. Ciril Ribičič in jaz, noben drug. Obenem pa je takrat prvi varuh človekovih pravic opozoril tudi to, da je tudi prostor, kjer naj bi sedela vlada, bil popolnoma prazen. Danes je seveda situacija drugačna. Že od vsega začetka pri tem poročilu sodelujejo tudi predstavniki vlade, tako ministrice, ministri kot tudi državni sekretarji. Bom se dotaknil enega področja tega poročila, da bom pustil še nekaj časa svojim kolegicam in kolegom. Dotaknil se bom področja, in to na kratko, področja okolja in prostora. Za leto 2008 je bilo na urad naslovljeno 112 pobud, kar je 5 manj kot leta 2007. V letu 2008 pa urad obravnava 132 zadev s tega področja. Na področju okolja in prostora se ugotavlja, da je še vedno veliko primerov dolgotrajnosti sprejemanja prostorskih dokumentov in nestrinjanja s predvideno ureditvijo, tako ugotavlja varuhinja človekovih pravic. Ugotavlja tudi, da se je zmanjšalo število obravnavanih zadev na področju, kot so posegi v prostor, da pa se je bistveno, in to zelo močno, povečalo število zadev na področju urejanja prostora. In sicer s 36 na 54 pobud, to je kar 50% povečanje. Očitno je, da so državljanke in državljani zelo nezadovoljni s svojimi vlogami, ki jih imajo na lokalnih skupnostih v zvezi s prostorskimi načrti, spremembo namembnosti svojih zemljišč in drugih zadev, ki se dotikajo prostorske problematike. Zato bi izkoristil to priložnost, da bi pozval vse načrtovalce prostora, to pa so številni resorji Vlade, da čim bolj pospešijo delo na področju pripravljanja občinskih prostorskih načrtov oziroma izdelave strokovnih mnenj in smernic za občine, saj vemo, da je trenutno kar 153 občinskih prostorskih načrtov, ki so v fazi priprav. Če ugotavljamo, da je teh zadev 54, ki so šle do varuhinje človekovih pravic, več kot 50% povečanje, vendar to niso vsi, ki so s tem nezadovoljni. Iz svoje lastne prakse povem, da me praktično dnevno, ko sem doma v svojem volilnem okraju, ljudje ustavljajo in sprašujejo, kdaj bodo končno na občini in na vladi dali soglasje k občinskemu prostorskemu načrtu. Mislim, da je to eno zelo pomembno področje in prav je da tudi varuh oziroma varuhinja človekovih pravic na to področje opozori in da tudi mi poslanci zahtevamo, da se ti postopki pospešijo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Vito Rožej - ga ni. Gospod mag. Grims, prosim.
Za intonacijo, mogoče eno zanimivo dejstvo, da sem imel zdaj nekaj dni priložnost ogromno brati zapisnike o katerih je govoril gospod Tomaž Ertl, in so mi šli vsi lasje pokonci danes, s te časovne distance, ko sem se spomnil, kako so takrat lahkotno govorili o likvidaciji meščanske desnice, o zahtevku po uvedbi skrajnih sredstev in vsega ostalega. To je zelo zanimivo v luči tega, kar danes govorimo. Danes bi temu rekli vse drugače, govorili bi o grobih kršitvah, sistematičnih kršitvah človekovih pravic in o sovražnem govoru v tistem delu, ko je šlo za zasmehovanje drugače mislečih, kogarkoli, ki je bil politično drugačen od takratne strukture. Ampak, gospe in gospodje, ali se je v resnici kaj spremenilo, vsaj v delu slovenske politične javnosti?! Navedel bom tri primere, samo za sliko tistega, kar v tem poročilu manjka, kajti kot pravi učbenik FDV-ja profesorja Ferfile: "Včasih je pomembnejše tisto, kar manjka, kot tisto, kar je javnosti predstavljeno v nekem mediju ali v kakšnem poročilu". Prvi primer je seveda iz leta 2008, saj gre za 2008, ko je bilo neko predvolilno srečanje, ki naj bi govorilo o upokojenski problematiki. In na vabilo se je odzval tudi en predstavnik SDS in tam tudi dobil priložnost, da spregovori. Kasneje se je izkazalo, da je bilo tisto v osnovi organiziran kot shod SD-ja, potem pa, ker so hoteli malo pluralno izpasti pred mediji, so povabili še druge. Ampak, to samo za informacijo. No, kaj je potem sledilo. Tisti kolega, ki se je tega udeležil, je uspel samo prebrati, ampak citati iz magnetograma, kaj je gospod Gaspari, sedanji minister Vlade, govoril, ko je zagovarjal to, da "kaj pa neki upokojenci bodo imeli v rokah cel sklad", namreč prenos celotnega sklada na državo Slovenijo iz rok upokojencev, ki so do takrat, to je bilo nekje leta 1997, imeli v rokah dragocen sklad in s tem upravljali z velikim premoženjem. Skratka, temu bi se reklo, kar po domače sovražni govor. Ampak, kaj je temu sledilo, to je zanimivo. To je bilo leta 2008! To, o čemer govori poročilo! Nato je sledilo dobesedno rjovenje zbrane množice, kakšnih 100 ljudi je bilo tam: "Ubiti ga je treba. Ustrelite ga, še premalo smo jih zmetali v roško jamo, da tam gnijejo..." in podobno. 7 novinarjev je bilo prisotnih, noben ni pisal o tem - zanimivo! In nato je bilo skandiranje: "Ubijte ga pa ven ga vrzite!" In potem je tisti kolega odšel s tistega srečanja. Toliko o tem, kdo širi sovražni govor v Sloveniji in kakšna je strpnost določenega dela politike v Sloveniji. Prisotna je bila tudi predsednica Društva upokojencev, nekdanja poslanka SD-ja, jo lahko povprašate, kako je ta stvar od blizu izgledala. No, potem druga slika na isto temo. Lahko smo prebrali komentar v Sobotni prilogi enega največjih osrednjih časopisov v Sloveniji, kjer je bila naslednja ugotovitev, da kar se tiče človekovih pravic, je zdaj vse idealno, ampak najgroznejša kršitev človekovih pravic v Sloveniji, v celotni zgodovini na slovenskih tleh je pa dejstvo, da so bili nekateri preneseni iz enega registra v drugi oziroma, kot je pisalo originalno v tistem komentarju, "tako imenovani izbrisani". Spomnil bi vas, da je pri tej zgodbi lahko v težavah samo nekdo, ki ni spoštoval poziva, tudi takratnega predsednika države in vodstva, da naj skladno s predpisi nove države uredi svoj status bodisi stalno, ali začasno prebivanje, ali zaprosi za državljanstvo. Samo 600 tolarjev je treba dati. In to razglasiti za najgroznejšo sistematično kršitev človekovih pravic. Veste, to je še posebej zanimivo, če se to zgodi v letu, ko se odkrije Huda jama. In vam pokažem eno sliko iz nje, ker slika pove več kot tisoč besed. Tole, gospe in gospodje, so slike tamkaj iznakaženih in pobitih žensk. Tukaj ni nobenih nacistov in vseh ostalih "istov", o katerih pogosto poslušamo uradno pravljičarstvo, tam so bile ženske, žive zakopane, nekatera trupla so v pozi, ko se plazijo proti tistemu metru in pol betona, s katerim so jih zakrili rablji. In zakaj to omenjam? Zaradi tega, ker se je pogosto v letu 2008 tudi v tem prostoru pojavila spet ista sintagma "preštevanja kosti" in "prekopavanja kosti" in še podobni izrazi iz arzenala sovražnega govora. In gospe in gospodje, če govorimo o doslednosti spoštovanja človekovih pravic, je prva in osnovna pri spoštovanju do tistih, ki jim je bilo odvzeto vse - vse človekove pravice, vključno s tisto osnovno, pravico do življenja. In vsaj do teh pokažite dosledno spoštovanje in doslednost v spoštovanju človekovih pravic. S tega vidika, mimogrede, je bila seveda podelitev medalje nedavno človeku, ki je bil na čelu Udbe, tajne policije totalitarnega režima zagotovo na simbolni ravni najbolj groba kršitev človekovih pravic tistih, celo tistih, ki se niti braniti ne morejo več, in v posmeh vsem žrtvam totalitarnega režima, na slovenskih tleh v času celotnega obstaja samostojne države Slovenije. Me zelo zanima, če bo naslednje leto v tej obliki zabeležen v poročilu varuhinje človekovih pravic. Ko sem že pri teh zgodbah, naj končam tam, kjer sem začel. Ko sem prebiral izjave takratnega šefa Udbe, gospoda Ertla, sem lahko prebral, kako posmehljivo je govoril o tem, kam bomo prišli če bomo imeli nekakšno poulično demokracijo - tako je govoril o zborovanjih ljudi, demokratičnih zborovanjih, na katerih smo se zbirali, prosili za svobodo zaprte četverice in za demokracijo v Sloveniji, za pluralizem v katerem danes živimo, in za samostojno državo. Tudi tukaj je seveda očiten sovražni govor. Zakaj s tem končujem? Gospe in gospodje, zato ker tudi točno to sintagmo smo poslušali v tej dvorani, pa ne samo leta 2008, še danes smo jo poslušali. Nekateri so očitno nasledniki tega sovražnega govora ali pa, pač, kar se nekdo nauči, to nekdo potem zna, in se govorice svojih nekdanjih učiteljev še ne morejo znebiti. Ampak, lepo vas prosim, zavedajmo se vsi, tudi pravica do demokratičnih zborovanj, do mirnih zborovanj, do svobodnega izražanja javnega mnenja je ustavna pravica, je človekova pravica, ki ima svoje mesto, svojo zaščito v slovenski ustavi ter seveda narekuje, da imamo do tega ustrezen, pozitiven odnos.
Besedo ima gospod Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Poročilo varuhinje človekovih pravic za leto 2008 ocenjujem kot dobro pripravljen dokument za dobro in resno razpravo, čeravno se na Komisiji za peticije in človekove pravice pokazalo sicer malo nasprotno. Ne glede na to je treba varuhinji in njeni ekipi izreči zahvalo za delo, ki ga opravlja. Res pa je, da varuhinja lahko samo opozarja na kršitve ter da je spoštovanje človekovih pravic odvisno od mnogo drugih dejavnikov, predvsem pa od delovanja pravne države in zagotovitve osnovnih pogojev za dostojno človeško življenje in zagotovitve osnovnih pogojev za delo in bivanje, ki mora človeku zagotoviti dostojno življenje in to je največ, kar lahko naredimo za človekove pravice. Iz poročila izhaja, da se na področju spoštovanja človekovih pravic stanje sicer izboljšuje iz leta v leto, da pa se težave ponavljajo iz leta v leto na istem nivoju, ampak sam bom naštel samo nekatere: dolgotrajni postopki pred upravnimi organi sodišči, nezaupanje v zdravstveni sistem in zagotovitve zadostnega števila zdravnikov predvsem na neurbanem področju, nezaupanje v delovanje socialnih ustanov, neurejene razmere pri spoštovanju delovanju zakonodaje in odnosi delodajalcev do delavcev: problem je pri pridobivanju stanovanj [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]za socialno šibke; premalo pozornosti do starejših ljudi, ki so v domovih za ostarele in tudi ostale, ki živijo sami ali znotraj družin, in še se bi dalo kaj našteti, ampak časa mi zmanjkuje [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala, gospod predsednik. Tudi jaz želim izraziti podporo temu poročilu in čestitati varuhinji človekovih pravic, kajti to obsežno delo zajame zelo širok spekter problematik in verjamem, da ni bilo lahko strniti tako širok spekter v eno publikacijo in zapisovati prav vse podrobnosti, ki se navezujejo na tematiko spoštovanja oziroma nespoštovanja človekovih pravic. Iz prakse vemo, da je to spoštovanje odvisno od premnogih dejavnikov, da bi krivili le en segment družbe ali samo državo ali samo državne ustanove. Vemo, da se pravice kršijo tako rekoč povsod od družine od osnovne celice, pa vse do države. Pozdravljam še posebej prizadevanje varuhinje pri vzpostavljanju pravic otrok, še zlasti tistih otrok, ki se nahajajo v težavnih situacijah, ko gre za sodne postopke, kjer so udeleženi starši, kjer so udeleženi sami otroci, kjer dejansko prihaja do ločitev in do dolgotrajnih sporov in konfliktov med staršema. Mislim, da je prav ta kategorija otrok še posebej izpostavljena in je treba poskrbeti za to, da vse inštitucije, ki bdijo nad stanjem te specifične in izredno občutljive skupine oziroma kategorije, morajo opravljati svoje delo čim bolj učinkovito. Opozorilo, da se večkrat pilatovsko prelaga odločanje na center za socialno delo, mislim, da je zelo koristno in da je v bistvu že učinkovalo, četudi, kot beremo, Vrhovno sodišče ni dalo še vseh pravih in pričakovanih odgovorov. Najbrž gre razmišljati tudi o zakonodajnih posegih v smeri jasnega določanja pristojnosti sodišč, centrov za socialno delo in predvsem v smeri zaščite otrok, ki so podvrženi močnemu psihološkemu nasilju prav v takih primerih. Hvaležen sem tudi za poglavja, ki obravnavajo pravice migrantov oziroma pravice azilantov. Gre za izjemno izpostavljeno skupnost, ki še vedno v Sloveniji ni našla pravega zakonskega okvira, tako kot v nekaterih drugih državah. In prav zaradi tega pride do velikih nedorečenosti. Četudi si Vlada in notranje ministrstvo prizadevata, da bi se reševale nekatere situacije, kjer prihaja do takih ali drugačnih kršitev človekovih pravic. Leta 2008 smo bili tudi sami seznanjeni z nekaterimi posamičnimi primeri tujcev, ki so bivali v Sloveniji brez urejene dokumentacije, prebivali so v centrih oziroma domovih za azilante in so bili vedno nekje v stiski, v pričakovanju izgona. Prav iz teh centrov je bil večkrat naslednji korak izgon, četudi so bili nekateri poročeni s slovenskimi državljankami, o tem so nas obveščali. Tudi sam sem nekajkrat potem obvestil notranje ministrstvo in mislim, da je notranje ministrstvo tudi ustrezno ukrepalo. Ampak očitno gre za potrebo po sistemskem reševanju tovrstnih vprašanj. Jutri praznujemo dan migrantov. 18. december je tudi svetovni dan migrantov in bi se želel pridružiti prav ob tej priložnosti pozivu Zveze svobodnih sindikatov Slovenije k ratifikaciji mednarodne konvencije, ki je bila uveljavljena, če se ne motim, leta 2003 in veleva skrb držav za varstvo pravic tujih delavcev, ki so večkrat podvrženi posebnim oblikam izkoriščanja, pa tudi nezakonitega nespoštovanja delovne zakonodaje. Statistike dokazujejo, da so prav ti delavci, zlasti iz revnejših držav izvora te migracije, podvrženi štirikrat več nezakonitim delovanjem nekaterih podjetij oziroma lastnikov, delodajalcev, prav zaradi nedorečenega statusa. Če bo Slovenija ratificirala - in želim izpostaviti tudi potrebo po čimprejšnji ratifikaciji, mislim, da so papirji že pripravljeni in je treba samo pristopiti k tej ratifikaciji - bo tudi Slovenija z zakonom in konvencijo bolje opremljena za preprečevanje ali vsaj omejevanje tovrstnih pojavov. Govora je tudi o nekaterih drugih družbenih skupinah, kjer bi lahko našli še nekaj elementov kršitve človekovih pravic. Bilo je veliko govora tudi o dvojezičnih območjih. Sam menim, da četudi je formalni status naših manjšin, ustavno priznanih manjšin, saj je še veliko realnih manjšin, ki nimajo nobene zakonske zaščite - imamo samo tri manjšine, ki so navedene v ustavi, ena je delno še diskriminirana, mislim, da je to romska manjšina. Rešuje se njihova problematika, ampak sem že večkrat opozoril, da ta manjšina v Državnem zboru nima ustreznega sogovornika. In to ima elemente kršitve človekovih pravic. Medtem ko lahko komunicira z Vlado in lokalno skupnostjo, kjer ima tudi zagotovljen sedež, nima še nobenega pristojnega telesa v Državnem zboru, kjer bi lahko izrazila svoje stiske. Tudi ko bomo obravnavali poročilo o napredku pri zaščiti romske manjšine, ne vem, katero telo bo za to pristojno. Verjetno bo to spet Komisija za peticije in človekove pravice. Tako razvrednotimo eno od etničnih skupnosti na raven peticij in človekovih pravic, medtem ko gre dejansko za subjekt s svojo kulturno in narodno identiteto. Ampak ne pozabimo, da je v Sloveniji veliko drugih manjšin, ki živijo tukaj, ki jih že lahko označujemo za avtohtone, vendar nimajo nikakršnih pravic. In prej ko slej se bo s tem tabujem treba spoprijeti in zagotoviti tiste pravice, ki vsaki manjšini gredo. Bilo je rečeno, kolega Petek je omenil pojav diskriminacije v narodnostno mešanih območjih, ki je tokrat prizadela državljanko večinskega naroda. Ob vsem razumevanju stiske in problematike, ki je bila prej opisana, je treba povedati, da so na narodno mešanih območjih pravila zelo jasna. Pri razpisih za taka delovna mesta ima prednost tisti, ki pozna tudi jezik okolja, torej tudi jezik narodnosti. To je normalno. Jaz ne vem, v kakšnih okoliščinah je prišlo do take odločitve, ampak domnevam, da je prednost dana tistim, ki znajo madžarsko ali italijansko v tistih okoljih. Sam sem bil seznanjen te dni tudi s problematiko dvojezičnosti pri policiji. Policija želi in tudi korektno izvaja in želi izvajati pravice državljanov, tako da usposablja policiste v narodno mešanih okoljih z znanjem jezika tega okolja. Treba je priznati, da se zelo trudijo, ampak sami opozarjajo, da naletijo na eno zelo konkretno oviro, da še ni rešeno vprašanje dodatka za dvojezičnost, dodatka, ki omogoča usposobljenost policistov, kar velja tudi za drugo kategorijo javnih delavcev, to so novinarji v dvojezičnih hišah, ki morajo prevajati iz enega jezika v drug jezik in niso za to primerno plačani, čeprav zakon to veleva. S podobnim primerom sem bil seznanjen tudi s strani romske novinarke, ki deluje v okviru romskega programa Radia Slovenija. Tudi tam to vprašanje še ni rešeno. Zato naj bo ta razprava tudi spodbuda, naj bo tudi priložnost za razmišljanje in čimprejšnje reševanje teh nedorečenosti. To je v glavnem vse. Na koncu moram tudi sam obžalovati dejstvo, da ob tako zanimivi, pomembni razpravi o tako pomembnem poročilu spet prihaja do političnih polemik, ideoloških in kulturnih spopadov z vprašanji varuhinji, ki so izrazito politična, ki bi jih lahko postavili, na primer, predsedniku, premierju, nam, politikom. Ampak ne vem, zakaj bi obremenjevali s preteklimi vprašanji, z gospodom Ertlom ali ruskim veleposlanikom, gospo varuhinjo. Mogoče je radovednost upravičena, ampak se mi zdi, da nekdo želi izkoristiti vsako priložnost za to. Danes smo bili soočeni tudi z drugimi zakoni, z drugimi razpravami in ob vsaki razpravi je bila ta lajna prisotna. Očitno gre za nek "light motiv", ki ga nekateri skušajo prodajati javnosti preko Državnega zbora, z vso legitimnostjo, ne oporekam legitimnosti opozicije, da počne, kar počne. Vendar se mi zdi neresno, kajti toliko teh konkretnih vprašanj je v tem poročilu, da bi bilo lepo izkoristiti ta dan za razčiščevanje nekaterih odprtih vprašanj tega poročila. V glavnem pa sem vesel, da je bila razprava zelo vsebinska, večinoma mislim, da je bila tudi kvalitetna in da bo Vlada s tem tudi nekako spodbujala k reševanju, čeprav ne vseh vprašanj, kajti ponavljam, ta vprašanja niso vezana samo na države, mislim, da je treba delovati v smeri spreminjanja zavesti, odnosa do drugačnega, odnosa do sovražnega govora, odnosa do otrok, odnosa do žensk, odnosa do istospolnih parov. Bojim se, da bomo v kratkem spet priče govorici nestrpnosti in sovražnemu govoru, ko se bodo čustva razplamtela ob razpravi o družinskem zakoniku, kjer bo nekdo poskušal zasenčiti bistvo tega družinskega zakonika, to je prav zaščita otrok proti nasilju in proti vsem drugim zlorabam. In bomo spet slišali verjetno, upam, da ne v Državnem zboru, ampak tudi družbena klima je taka, kjer se da hitro izkoristiti za to, da bi streljali homofobne puščice ali sploh, ki jo poznamo. V časih krize in socialne stiske je to lažje, je lahko spodbuditi razprave, ki so čustveno napete in ki so negativno nastrojene zoper drugačne. Upam, da bo vsaj v Državnem zboru tudi po tej razpravi, ki smo jo imeli danes, stopnja zavesti o spoštovanju človekovih pravic vseh manjšin, vseh marginalnih skupin, vseh državljanov in državljank, vseh delavcev, naših delavcev in tudi tujih delavcev, ki jih bomo tako in tako potrebovali tudi v prihodnosti, kot jih potrebujejo in jih izkoriščajo v vseh razvitih državah, da se kot demokratična in socialna država vzpostavi sistem varovanja pravic vseh državljank in državljanov, delavcev in skupin. Hvala.
Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. V svoji razpravi se želim opredeliti glede stanovanjskih zadev, ki so ravno tako v vsakoletnem poročilu varuha človekovih pravic sestavni del tega poročila in vedno znova seveda tudi opozarja na pereč problem, ki obstaja na tem področju. Želim pravzaprav nekako podpreti te ugotovitve, ki so zapisane v poročilu, da moramo predvsem poskušati osvežiti in pripraviti nov stanovanjski program, ki naj bi seveda tudi poskušal upoštevati aktualne razmere. Ne nazadnje smo se v zadnjem obdobju srečevali z intenzivno gradnjo za trg in, upam si reči, bistveno manj intenzivno gradnjo neprofitnih stanovanj za najem in s tem zagotavljanja možnosti reševanja stanovanjskega problema tistim, ki nimajo toliko sredstev, da bi si lahko sami reševali stanovanjski problem. Dejstvo pa je, da v stanovanjskem programu bi zagotovo morali zapisati obvezujoče rešitve tako za vire za izgradnjo kot seveda tudi na področju davčne politike nekatere rešitve, ki se v obdobju veljavnosti stanovanjskega programa ne smejo spreminjati. Mi smo se namreč srečali z dejstvi, da se je v trenutku izgradnje in investiranja v stanovanja spremenila davčna zakonodaja in kar v nekem trenutku je pri Zakonu o dohodnini bilo zapisano, da se vlaganje v izgradnjo stanovanj oziroma reševanja stanovanjskega problema ne upošteva več kot olajšava. To je bil izjemno težek položaj za vsakega, ki si je želel rešiti stanovanjski problem. Predvsem je to bilo živo in prisotno prav v letu 2008, še posebej pa ti problemi nastajajo še večji in težji v času gospodarske in finančne krize, ko na eni strani seveda je zagotavljanje in ohranjanje delovnih mest zelo vprašljivo in zahtevno, po drugi stani pa neke obveznosti obstajajo. Zato bi te aktualne razmere zagotovo bilo treba proučiti in jih tudi upoštevati pri nadaljnjih rešitvah. Želim tudi izpostaviti vprašanje, ki je ravno tako v tem poročilu omenjeno, in sicer glede cenzusa upravičencev za subvencioniranje najemnin. Cenzus za subvencioniranje je bil pred leti bistveno višji kot je danes veljaven in tudi to povzroča zelo velike probleme in še posebej danes v tej gospodarski krizi, ko je tudi možnost pridobivanja dohodkov bistveno manjša, kot je bila v gospodarski rasti. In tudi tukaj bo potrebno resnično čim prej spremeniti te kriterije in omogočati večje subvencije za najemnine, predvsem tistim, ki nimajo dovolj lastnih prihodkov, da lahko plačujejo te najemnine. V primeru deložacij pa želim posebej opozoriti tudi na vlogo centra za socialno delo, posebej v tistih primerih, ko kljub rednim opozorilom najemnikom se ta ne odziva in ne pride izpolniti niti obrazca za subvencioniranje najemnine in v končni fazi pride potem do odločitve za deložacijo. Izjemno težak, najtežji slučaj, ki se lahko zgodi v reševanju tega, vendar menim, da bi nekako morali zelo jasno zapisati v stanovanjski zakon ali katerikoli drug predpis, da je v takih primerih potrebno določiti s strani centra za socialno delo neke vrste skrbnika takšnemu najemniku, ki bo poskrbel vsaj za to, da se mu lahko zagotovi subvencija k najemnini in s tem ublaži ta problem. Vprašanje bivalnih enot je odprto od tistega trenutka, ko smo to zapisali v zakon, vendar se ne izvaja uspešno. Tudi tu mislim, da bi se dejansko ministrstvo za okolje moralo aktivneje vključiti v ta problem in za najtežje primere seveda poskušati zagotoviti kriterije, pod katerimi bi lahko zagotavljali tudi bivalne enote, s katerimi lahko začasno rešimo nek stanovanjski problem, dokler se ne zagotovi ustreznejše stanovanje. Še poseben problem se mi zdi je problem izjemno visokega števila otrok v posamezni družini. Gre včasih tudi za desetčlansko družino. In po kriterijih je pravzaprav izjemno težko zagotoviti najemno stanovanje, ali prostor, ki bi vsem kriterijem zadostoval in bi taka družina lahko prišla do primernega stanovanja. Tudi za te primere bi izjemoma morali v stanovanjskem zakonu zagotovo predvideti učinkovitejše rešitve in predvsem vire, da imamo lahko na zalogi tudi takšna stanovanja, ki bi bila potem primerna za izjemno velike družine. Tudi hišniška stanovanja so ena od tistih, ki niso rešena. Mi smo poskušali s konkretnim zakonom v prejšnjem mandatu in tudi k amandmaju k zakonu o zaključku denacionalizacije rešiti ta problem. Zadeva ni bila uspešno rešena, ker predlogi niso bili sprejeti. Ministrstvo za okolje bi na tej točki moralo pristopiti k pripravi ustreznega zakona, da izenači hišniška stanovanja in omogoči vsem enak dostop do stanovanjske pravice. Glede ostalih vprašanj, pa seveda mislim, da je izjemno pomembno, da vendarle, ker tega ni v zaključkih in predlogov pri poročilu, da še vedno ne smemo pozabiti na problem najemnikov v denacionaliziranih stanovanjih. To je še vedno živ problem, ki ostaja, in ga bi bilo treba ponovno proučiti, da čim prej pride do rešitev, ki bi bile primerne tako za lastnika tega stanovanja kot tudi najemnika. Predvsem pa želim problem izpostaviti tudi na tej točki, ko je upravičenec dobil vrnjeni objekt v naravi, v tem objektu ni nobenega stanovalca in za čas nezmožnosti uporabe tega objekta danes zahteva odškodnino v skladu z Zakonom o denacionalizaciji. Če takšen lastnik seveda nima nobene želje, da bi zagotavljal v tem objektu stanovanja v prihodnosti, mislim, da je neupravičen do te odškodnine oziroma če se ta odškodnina izplača, je to del kupnine, ki jo zagotovi ali občina ali država, da lahko v teh istih prostorih pravzaprav zgradi ustrezno stanovanje v prihodnosti. Tudi to področje je eno od tistih, ki je v postopku denacionalizacije prišlo do izraza in na plan, in mislim, da bi tudi te primere morali posebej obravnavati v stanovanjskem zakonu, ki ga je po mojem mnenju treba pripraviti in tudi v njem zapisati ustrezne rešitve. Hvala.
Besedo ima gospa Renata Brunskole.
Hvala lepa. Kot je bilo danes že rečeno, da je točka poročila varuha človekovih pravic, kot je tudi rekla kolegica Darja Lavtižar Bebler, učna ura vseh poslank in poslancev, si želim, da bodo te učne ure čim bolj koristne ter tudi učinkovite. Ni naključje, da govorim o tem. Naj navedem enega izmed citatov na eni izmed sej Državnega zbora v letošnjem letu. Le-ta se navezuje tudi na opozorilo gospe varuhinje človekovih pravic. Govorim o sovražnem govoru, ki je žal prisoten tudi v Državnem zboru. Navajam citat, "... zato trdim, da so to špekulanti, in to hudi špekulanti." Poročilo varuha človekovih pravic je izredno obsežno, vendar vsako leto ali v obdobju nekaj let se izkaže nek problem kršenja človekovih pravic kot aktualen, kot bolj pereč. O tem je več govoril danes kolega Kontič. Kot primer naj navedem tudi svoj primer, ki sem ga zaznala: dolenjski krak avtoceste. Nisem prepričana, da niso v tem primeru bile tudi kršene človekove pravice tistih ljudi, o katerih je bilo v javnosti veliko govora, da so glavna ovira, glavni krivci za nadaljevanje gradnje, ali je bilo v resnici kaj drugega morebiti v ozadju in so bile kršene človekove pravice. V lokalnih skupnostih, občinah, pa je izredno pomembno tudi upoštevanje Agende 22, da bi občine izvajale politiko invalidov v občinah skupaj z invalidskimi organizacijami. In da bi postale občine po meri invalidov, na ta način bi bila rešena tudi ustrezna skrb za rešitev sedaj, žal, neustreznih oblik institucionalnega varstva za mlajše invalide, katerih potrebe so drugačne. Seveda pa je pomembno izenačevanje možnosti invalidov. Sama bom glasovala za priporočila Komisije za peticije in človekove pravice. Pozdravljam pa tudi vse današnje razprave, seveda brez sovražnega govora.
Hvala lepa. Na vrsti je gospa Breda Pečan.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Rada bi opozorila na vprašanja, ki so odprta v poročilu varuhinje človekovih pravic na področju pojavov nestrpnosti in sovražnega govora do verskih skupnosti, zlasti do verskih skupnosti, ki ne sodijo v okvire naše največje verske skupnosti v Sloveniji. Tu bi opozorila na to, da je varuhinja lahko z zadovoljstvom ugotovila, da je končno rešen problem gradnje džamije v Ljubljani, kljub zelo nestrpnemu nasprotovanju mnogih političnih akterjev v občinskem svetu mesta Ljubljane. Poleg tega bi opozorila tudi na to, da se ti pojavi nestrpnosti v zvezi z versko pripadnostjo, pa tudi z etnično pripadnostjo, v zvezi z izvorom posameznih skupin, pojavljajo vedno bolj tudi na svetovnem spletu. V zvezi s tem pa ni pravih reakcij s strani organov, ki bi morali take pojave nestrpnosti in sovražnega govora preganjati po uradni dolžnosti. Da ne govorimo o tem, da se celo posamezni organi oblasti, bom kar konkretno povedala, celo nekateri v lokalnih skupnostih, enostavno izogibajo temu, da bi kakorkoli ukrepali ali celo sami sebe korigirali pri takšnem ravnanju. Jaz mislim, da zlasti državno tožilstvo, ki je iz medijev lahko vsakodnevno seznanjeno s pojavi sovražnega govora, in to iz pisanja medijev ali pa, kot sem že rekla, raznih spletnih strani, kjer se pojavlja celo javno odobravanje nacističnega in fašističnega ravnanja z Židi, Romi in pozivanje na to, da bi podobne metode uporabili tudi v zvezi z "izbrisanimi" in tako dalje. To, da vrhovni državni tožilec v odgovoru na poročilo varuhinje človekovih pravic pravi, da je to neprimerno in da ni njihova dolžnost, da po uradni dolžnosti preganjajo takšne pojave, jaz mislim, da je to že pripeljalo do absurdnega stanja. Jaz se na vsak način pridružujem vsem tistim, ki so izrekli vse pohvale Uradu varuhinje človekovih pravic in želim si, da bi bilo naslednje leto poročilo tudi zaradi sprememb znotraj posameznih organov pregona, posebej še policije in državnega tožilstva, bolj zadovoljivo oziroma da bi lahko urad ugotovil, da so se stvari bistveno izboljšale vsaj v tem letu dni do sedaj. Hvala.
Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Jaz sem večino stvari povedala že ob stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Glede na to, da imam samo še minuto in 12 sekund, bi želela povedati samo še naslednje. Danes se je predvsem iz vrst koalicijskih poslancev, ki prihajajo iz SD-ja, veliko govorilo o tem, kako tej ustanovi, v kateri se danes nahajamo, pada ugled in kako tudi ta ustanova izgublja na verodostojnosti. Vendar pa se verjetno ti isti poslanci, ki so o tem govorili, niso vprašali, zakaj. In če izhajam iz lastne izkušnje, ki smo jo imeli na Komisiji za peticije, lahko rečem, da je res temu tako. Seje se sklicujejo mimo predsednikov, vendar jaz nisem edini primer, tudi kolega Gorenak je imel to izkušnjo. Hodi se kar po pisarnah v Državnem zboru, pritiska se na uslužbence Državnega zbora, da sklicujejo seje, o tem bi lahko več povedala tudi varuhinja, kajti očitno je mobing tudi v tej ustanovi prisoten. Prej je že kolega Petek povedal, da so nekatere, ki so sklicevale to sejo, tudi jokale, ker so pod pritiski morale sklicati nekaj, kar so si zamislili v koalicijski stranki Socialnih demokratov. In še nekaj, kolega Juri je prej povedal glede Zavgaja in Ertla. Jaz pa menim, da varuhinja človekovih pravic pa vendarle lahko odgovori tudi na kakšno takšno vprašanje, čeprav je politično.
Gospa mag. Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa dr. Zdenka Čebašek Travnik! Pohvale, ki ste jih poslušali, so po eni strani take, da me spravljajo v zadrego, ker varuh človekovih pravic bi pravzaprav moral pri svojem delu biti kritičen in ne pričakovati pohval, ker izreka kritike. Ampak to so pohvale za opravljeno delo. Mislim pa, da je za prihodnost treba poskrbeti, da bi do varuha človekovih pravic prišli še vsi tisti, ki se čutijo prizadete, ki doživljajo krivice. In ko bomo ugotovili, da je teh tipiziranih problemov čim manj, bomo naredili [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Želi kdo od predstavnikov vlade besedo? Izvolite. Gospa Bukovec, Ministrstvo za kmetijstvo.
Spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci! Rada bi odgovorila na tisti del, ki se nanaša na naše ministrstvo. In sicer so bile omenjene kmečke pokojnine, kako nizke, da so. V tej zvezi se pripravlja reforma in tudi na tem delu se bodo zadeve uredile. Moram pa vendarle reči, da so tako nizke zaradi tega, ker niso bili plačevani prispevki skozi leta. Kar se tiče drugega, je gospod poslanec omenil življenje v čistem okolju oziroma potrebo po monitoringu. V tej zvezi moram reči, da na področje varne hrane, za kar smo zadolženi, se zavzemamo za izvajanje oziroma za zagotavljanje enake ravni varovanja zdravja tako živali kot ljudi. In tudi na tem področju načrtujemo obsežen monitoring in usklajene ukrepe v celotni prehranski verigi, ki jo imenujemo od njive do mize. To vključuje veterinarski in fitosanitarni nadzor ter promet s hrano, potem nadzor pri pridelavi in predelave hrane, krme in drugim. Kar se tiče prostorskih načrtov in zamud, ki so na tem področju, ter nejevolje občin, moram povedati, da je ministrstvo v tem letu izjemno okrepilo kadrovske resurse, s treh smo šli sedaj na devet strokovnih sodelavcev, ki delajo na tem področju. Resnično je v tem letu prišlo izjemno veliko število vlog občin, skoraj 400. Naj povem, da eno vlogo občine temeljito obdeluje strokovni sodelavec en teden. Gre za izjemno obsežno delo na tem področju, ki ga v zadnjih mesecih premagujemo oziroma odgovarjamo v rednih rokih na vprašanja oziroma podajamo odgovore občinam. Resnično delamo pospešeno. Pri tem sodelujemo tako z Ministrstvom za okolje. Oba ministra, tako naš dr. Milan Pogačnik kot minister za okolje rešujeta sproti odprta strokovna vprašanja. Menim tudi, da sodelovanje z občinami poteka. Vsaka občina, ki želi priti na razgovor, ima to možnost. Tako je vsekakor stanje na tem področju veliko boljše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irma Pavlinič Krebs, ministrica za javno upravo.
Hvala lepa. Spoštovani in spoštovane! Ker je pomembna človekova pravica tudi pravica do razumnega delovnika in ker vas, spoštovane poslanke in poslanci, danes čaka še glasovanje o pomembnih vprašanjih in bo tudi to glede na dolgo razpravo trajalo pozno v noč, dovolite, da vam samo v imenu predstavnikov Vlade Republike Slovenije obljubim, da bomo pri pripravi politik spoštovali vse, kar ste danes ob tej razpravi povedali. Aktualna vlada, ne samo, da ji je zelo mar, da kršitve človekovih pravic odpravlja, pač pa bo s spoštovanjem do institucije varuha človekovih pravic pokazala, da ji je pomembno, da državljanke in državljani v postopkih pred državo ne čutijo problemov v takem obsegu, da bi ne zaupali v bodoče vsaj malo bolj institucijam, ki so dolžne varovati njihove pravice. Mi bomo v svojem delovanju, upam, ko bo poročilo za leto 2009 pripravljeno v letu 2010, poročali o svojem delu in želji po odpravi kršitev, ki jih bo varuhinja zaznala za leto 2009, ki bo prvo leto delovanja te vlade. Varuhinji hvala in hvala poslankam in poslancem. To, kar ste danes povedali, bo pomemben kažipot Vladi pri njenem nadaljnjem delu.
Želi še kdo od Vlade besedo? [[Ne.]] Gospa varuhinja človekovih pravice želite besedo? Izvolite. Gospod poslanec, opominjam vas, da ni več čas za razpravo.
Mi imamo še [[...]]
Mi smo zaključili z razpravo [[...]]
Mi imamo še 12 minut.
Mi smo zaključili z razpravo. Izvolite, dr. Zdenka Čebašek Travnik.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci, ki ste vztrajali ta dolgi naporni delovnik in ste pripeljali razpravo o Poročilu varuha človekovih pravic do točke, ko smem jaz dati komentar na to, kar ste povedali. Zavedam se pozne ure, vendar je to moja edina priložnost v Državnem zboru, da povem še kakšno stališče ali mnenje in dovolite mi, da bom ta čas tudi izkoristila. Mogoče bo kaj krajše, ampak vseeno. V zvezi s stališči SDS o domnevni neodzivnosti varuhinje na določene aktualne teme, posebno tiste, ki so politično motivirane, bi rada pojasnila, da se kot varuhinja namenoma ne oglašam v javnosti, ko se od mene pričakuje ali celo zahteva opredelitev do tem, ki niso ali ne morejo biti predmet varuhove obravnave v okviru Zakona o varuhu človekovih pravic. 4. člen tega zakona pravi, da je varuh pri svojem delu neodvisen in samostojen, zato je težko razumeti zahtevo, ko se v isti sapi od varuhinje pričakuje neodvisnost in samostojnost, obenem pa zahteva opredelitev do izrazito političnih tem. Kaj je politika in kako jo je razumeti v kontekstu varovanja človekovih pravic je v svojem referatu dobro pojasnil prvi varuh človekovih pravic v Republiki Sloveniji mag. Ivan Bizjak, katerega politična opredelitev je bila v času njegovega mandata znana. Pojem politike je natančno opredelil in zapisal, "da je v tem težavnem razmerju med varuhom in politiko pomembno, da ima varuh pred očmi svoj temeljni namen, to je rešitev problema. Varuh je lahko zaveznik odgovornih in dovzetnih nosilcev oblasti, ki jim odstira pogled v drobovje njihovega delovanje." To je konec citata mag. Bizjaka. Varuhovo poročilo izhaja iz nevrednostnega političnega stališča, ker takšno poročilo zahtevajo zakoni in Ustava Republike Slovenije. Tako jaz kot moji sodelavci bi želeli, da bi Državni zbor spoštoval samostojnost in neodvisnost varuha, ki jo zapoveduje zakon, in tudi določbo, da varuh ne obravnava vprašanj, ki jih obravnavajo preiskovalna delovna telesa Državnega zbora. Ravno te določbe imajo namen ohranjati samostojnost in neodvisnost varuha. Ker pa je to izjemno kompleksna tema, predlagam, da bi jo kot vsebinsko točko obravnavala Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti in morda kdaj pozneje tudi Državni zbor. Morda bi takšna razprava prispevala k boljšemu razumevanju, tudi v odnosu med poslanci in varuhom. Pa še ena misel. V primerih, ko se določena tema odpira v Državnem zboru, to po mojem mnenju hkrati pomeni, da ne gre za marginalne skupine, ki nimajo dostopa do politike in do medijev, kajti stvari, ki se dogajajo tukaj, so za medije vedno bolj zanimive. Zdaj bom šla po vrsti, kot se je odvijala razprava, mogoče kaj preskočila. Zmotilo me je, da je poslanec Jelinčič prišel na sejo s kopijo našega poročila, rekoč, ali pa vsaj nakazal je, da knjige ni dobil. Povedati moram, da smo isti dan, ko smo pripeljali poročilo iz tiskarne, dostavili v Državni zbor 110 izvodov in še kasneje, kolikor ste jih potrebovali, in še jih bomo, če jih želite. To bi samo omenila. In kadarkoli so poslanci izrazili željo oziroma ste izrazili željo po določenih podatkih ali pa o srečanju z varuhinjo smo to realizirali. Na srečanje smo povabili tudi poslansko skupino SNS, da bi poslancem osebno odgovorili na javno objavljeno pismo predsednika stranke, ki je bilo polno kritik tudi na moj osebni račun. Potem naslednje. Domneva, da Komisija za peticije najbrž posreduje naprej vse vloge varuhu ni točna. O tem lahko poroča predsednica komisije in mislim, da bo to z veseljem naredila. Ugotovitve poslanca, da smo premalo naredili na področju otrokovih pravic, odločno zavračam. Z veseljem bomo vsem zainteresiranim predstavili podrobnosti našega dela na tem področju. Žal mi je, resnično žal, da je le malo poslancev utegnilo prisostvovati mednarodni konferenci o pravicah otrok, ki se je dogajala prav teh prostorih v začetku oktobra tega leta in kateri je prisostvoval tudi komisar Hammarberg in so bili tudi udeleženci iz tujine izjemno izjemno presenečeni nad samo konferenco in nad vsebinami, ki smo jih predstavili tudi zunaj nje. Potem ugotovitev oziroma predlog, da naj varuhinja predlaga spremembo zakona o volitvah. Varuhinja je državni volilni komisiji posredovala veliko predlogov in nekatere od njih so celo upoštevali. Še pred kratkim je eden od članov volilne komisije želel ponovno dobiti eno naše mnenje. Sedaj pa nekaj besed o problematiki manjšin, posebno Slovencev, ki živijo v drugih državah. Pričakovala bi, da poslanci veste, da varuh nima nikakršnih pooblastil, da bi urejal pravice prebivalcev drugih držav v drugih državah, četudi so Slovenci. Žal mi je tudi, da je bila izkrivljena moja izjava o nasprotovanju javnega objavljanja imen pedofilov. Prav nobenega usmiljenja nimam do njih. Žal mi je, da se gospod poslanec ne zaveda trpljenja otrok, ki so v javnosti prepoznani kot otroci pedofilov. Sicer pa je o tem bil objavljen zelo dober članek v znani slovenski reviji. Zainteresiranim lahko posredujem podatke o tem članku. Bojim se, da gospod poslanec Majhenič ni prebral našega poročila, saj bi sicer vedel, da je problematika zaposlenih v Upravi Republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij podrobno opisana na straneh 193 in 194. In očitno tudi ne ve, da je Slovenija podpisnica konvencije Organizacije združenih narodov proti mučenju in drugim nečloveškim in poniževalnim kaznim ali ravnanju. Niti ne pozna zakona, po katerem je varuh dolžan izvajati naloge državnega preventivnega mehanizma in seveda o teh nadzorih poročati. Normative o nastanitvenih možnostih je določila država sama. Varuh opozarja na kadrovsko stisko v zaporih. Smo v stikih s sindikati, delovne razmere zaposlenih preverjamo ob naših obiskih v zaporih. V našem poročilu jasno opozarjamo na potrebo po kakovostnem in učinkovitem sojenju. In to sem povedala danes tudi v uvodnem nagovoru. Prav bi bilo prisluhniti kateremu od zaposlenih, v Državnem zboru so bile kršene človekove pravice. Varuh na to temo doslej ni dobil nobene pobude. Če jo dobimo, jo bomo obravnavali v skladu z zakonodajo. Kot varuhinja se zavedam resnosti trpinčenja in šikaniranja na delovnem mestu in skupaj s sodelavci pripravljamo poseben projekt, pri katerem smo že prepoznali številne pomanjkljivosti in neučinkovitost obstoječe zakonodaje, ki dejansko ne daje skoraj nobene pravne varnosti žrtvam. Stanovanjska problematika. Tudi na to sem opozorila v današnjem nagovoru, ne samo v letnem poročilu, zato pričakujem, da se bo stanovanjski zakon v čim krajšem času spremenil in omogočil, da se za tiste, ki so izgubili stanovanje iz socialnih razlogov, najdejo ustrezne rešitve. Potem o upoštevanju pripomb javnosti pri pripravi zakonodaje. Lahko ugotavljam, da se stanje izboljšuje, vendar še ne moremo biti zadovoljni. Ampak to izboljševanje se nanaša na letošnje leto. Poudarjam, da smo že v času priprave zakonov, ki predvidevajo podzakonske akte, opozarjali, da takšen način ni ustrezen in bo pripeljal do težav. Žal so se naša predvidevanja v celoti uresničila in v največji meri ravno pri zakonu o duševnem zdravju. Prav tako se strinjam s poslancem, ki je predlagal, da se zadeve s področja sociale obravnavajo prednostno. Varuh se je posebej angažiral pri pripravi nekaterih ključnih zakonov za uveljavljanje pravic s področja zdravstva. Žal so številni predlogi in opozorila varuha ostala preslišana. Ministra za zdravje pa sem ravno danes pisno povabila na pogovor, v katerem bi mu želela dodatno pojasniti poglede varuha na določene postavke v predlogu zakona o zdravstveni dejavnosti. Moram povedati, da je vpliv varuha možen, preden pride zakon v proceduro. In jasno mi je, da ko je enkrat predlog zakona v Državnem zboru, varuh več nima pravice tega komentirati, ne kakorkoli vpliva nanj. Razen seveda, če si želi kakšen poslanec zaradi svojega odločanja kakšno stvar pojasniti. Strinjam se s poslancem Potrčem, ki pravi, da je najhujša kršitev človekovih pravic tista, ki prizadene človekovo dostojanstvo. In na to večkrat opozarjam. Zanimivo je, da so mediji prišli že s podrobnejšimi vprašanji, da jim razložim, kaj to pravzaprav pomeni človekovo dostojanstvo. Kajti o tem, o človekovem dostojanstvu se ne učijo v nobeni vzgojno-izobraževalni ustanovi. Krivice, nastale z novim plačnim sistemom, bomo redno spremljali. Pravzaprav to že počnemo in smo v naših ugotovitvah že seznanili Ministrstvo za javno upravo. Dolgotrajni roki za dokazovanje krivic in popravo le-teh pa spadajo v področje, o katerem smo pisali v sklopu nedopustno dolgih rokov za odločanje. Berem, sem si zapisala. Vse to sem si pisala sproti med vašo razpravo, da se pohvali dejstvo, da so na razpravi prisotni ministri in državni sekretarji. Še nikoli doslej jih ni bilo toliko. To štejem kot dober znak za prihodnost. Potem o invalidih. Samo tri do štiri strani naj bi jim namenili. Vendar bi rada povedala, da se strinjam s poslancem Györekom v tem, da je resnično škoda, da doslej ni bila sklicana tema o problematiki invalidov in njihovega financiranja. In upam, da bo ta predlog doživel širšo podporo in se boste o njem tudi lahko izrekli. Prepričana sem tudi, da bomo dejansko v letošnjem poročilu pisali o smislih in nesmislih dela redarske službe. Zdaj pa glede razprave gospoda Gorenaka. Jaz moram reči, da se je po moji oceni zelo dobro pripravil na današnjo razpravo, da nisem rekla, da je bil konstruktiven, ampak me je vprašal, če sem mu zamerila, pa mu nisem. In mislim, da je s svojo razpravo odprl nekaj zelo perečih tem, o katerih smo pisali, da pa seveda vsemu, kar je rekel, ne moremo pritrditi. Ampak teme, o katerih je govoril, so dejansko pereče, posebno kar se tiče odvetniške službe. Pogoji za izvajanje zdravstvene dejavnosti v zaporih so vezani na zakonodajo, torej ne na dobro voljo posameznih uslužbencev zaporov, ki bi odločali, katerega zapornika, obsojenca se lahko oziroma se lahko spusti pred kakšnim pregledom. Ugotovili smo, da je zaradi samovoljnega ravnanja zaposlenih skorajda prišlo do smrtnega slučaja pri enem zaporniku, ker njegovih težav niso upoštevati. Zato je pomembno, da te stvari spremljamo in te nepravilnosti vidimo kot napako v sistemu, ne pa kot napako, ki jo bomo naprtili temu posameznemu uslužbencu, ampak kot opozorilo, da je treba vgraditi varovalke v sistem, da do takih pomanjkljivosti ne bi prišlo. Glede alternativnega prestajanja kazni pa lahko z veseljem povem, da se je ta zaplet letos rešil, ravno zaradi posredovanja varuha pri Vladi. Prejšnja opozorila posameznim ministrstvom niso bila dovolj učinkovita oziroma niso bila zadostna. Je pa res, da se je ta rešitev šele zdaj začela uporabljati. Še nekaj glede področja pravosodja. Morda statistika v tem poročilu ni najbolje prikazana in na to so nas opozorili. Iz začetnega obdobja delovanja varuha izhaja, da je bilo pravosodje nekako pod eno šifro. Zavedamo se, da je število primerov potem na ta način zelo veliko. V naslednjem poročilu bomo, kljub temu, da je šifra enaka, prikazali ločeno področje pravosodja, policije in prestajanja kazni zapora. Naslednja stvar, sodelovanje varuha in poslancev. Še enkrat, vabim vas, da usmerite k varuhu ljudi, za katere ocenite, da bi jim varuh lahko pomagal. Tako bomo skupno rešili zagate in ljudem dejansko pokazali, da so ustanove, ki jim je mar glede tega, kar se dogaja. Glede Zakona o odvetništvu smo pisali osnutku zakona, in to na kritičen način, na strani 102. Z ministrom Zalarjem pa sva se uskladila glede tega, da varuh ne more biti član disciplinske komisije pri Odvetniški zbornici. Ignoranca Odvetniške zbornice na vprašanja varuha pa je resen problem. Moram reči, da smo letos malo na boljšem, in o tem bomo tudi pisali, odgovore seveda dobimo, nismo pa z njimi zadovoljni. Varuh nima pristojnosti za nadzor nad Odvetniško zbornico, pravzaprav nad odvetniki. V enem delu ima nad Odvetniško zbornico in o tem smo se tudi že pogovarjali ter nekako zagotovili vsaj osnovno sodelovanje. Na eni strani gre za neodvisen poklic odvetnika, po drugi strani pa za vprašanje nadzora nad njihovim delom. In ker menimo, da je ta nadzor pomanjkljiv, opozarjamo predvsem na ta drugi del. Vesela sem ugotovitve poslanke Darje Lavtižar Bebler, da je poročilo varuha pomoč poslancem oziroma vsaj njej osebno. Na kaj morate biti pri sprejemanju zakonov posebej pozorni, to je največje priznanje za naše delo in vez, preko katere skupaj uresničujemo varovanje človekovih pravic. Zanimivo temo je načel poslanec Pukšič. Govoril je o ljudeh iz obrobnih krajev Slovenije. Moram povedati, da stike z ljudmi s periferije kot varuhinja izvajam na več načinov. Formalno z opravljanjem zunanjega poslovanja, sicer pa določene posameznike obiščemo tudi na domu, kadar ocenimo, da bi takšen obisk prispeval k razjasnitvi primera. Večkrat smo šli in še bomo šli. Posebej smo pozorni na problematiko s področja okolja, kjer je dejansko treba iti na lokacijo. In šli smo in še bomo. In župani lahko poročajo o tem, tudi župani majhnih občin na katere se država redkokdaj spomni. In gremo tudi v domove starejših občanov in tudi na povabila občin in tudi na povabila načelnikov upravnih enot, kjer se potem zbere več županov in se pogovarjamo z njimi. Opravila sem tudi delovna srečanja s predstavniki manjšin in romske skupnosti. Kjerkoli se pokaže potreba za pogovor z varuhom ali mojimi sodelavci, namestniki, to realiziramo v najkrajšem možnem času. Analiz o tem, kateri zakoni v zvezi s človekovimi pravicami so prišli s strani opozicije in kateri s pozicije, takšnih analiz varuh ne more narediti. Jo boste morali narediti poslanci sami. Varuh pa dela analizo zakonov glede na to, katere pravice so dobro varovane in katere ne. Trenutno delamo na analizi zakonov, povezanih z urejanjem otrokovih pravic. Problem zmanjševanja ugleda javnih ustanov je resen. V tem se moram strinjati. Seveda pa se ne morem strinjati z vsem ali načini, kako nekako opominjate drug drugega, ker je zaznati precej ostre izjave. Jaz računam, da je to del vašega delovnega žargona in da je to način, s katerim, bom rekla, po takšnih dolgih sejah, kot je danes, tudi ohranjate malo višjo stopnjo energije. Gospod Miro Petek je opozoril na mobbing. To. kar pa je vprašal, pa je, kako izbiramo primere za predstavitev v letnem poročilu oziroma kakšna so uredniška načela. Izmed vseh primerov, ki jih je varuh obravnaval in do konca tekočega leta zaključil, izberemo tiste, pri katerih ugotovimo kršitev določenih pravic ali pa pokažemo, da je morda pritožba oziroma pobuda posameznika bila neutemeljena in tako pokažemo tudi, da je marsikdaj organ ravnal pravilno, čeprav je pobudnik zatrjeval drugače. Glede pobudnice, katere primera se ne spomnim, da zaradi neznanja madžarskega jezika ni dobila službe na dvojezičnem področju, bi rada povedala, da imamo zakon, ki govori o pogojih zaposlitve v javnih službah na dvojezičnem področju. In ta zakon je treba upoštevati. In prepričana sem, da vam bosta poslanska kolega, ki sta predstavnika manjšin, to z veseljem pojasnila. Iz dvojezičnega področja je prišel tudi en problem te vrste, namreč glede izdaje dvojezične listine, ampak to je bilo v letošnjem letu in bomo o tem tudi pisali. Tudi primer Šilih je bila ta zadnja epizoda v letošnjem letu. O primeru javno ne morem govoriti brez dovoljenja pobudnika. Povem lahko le to, da bo zadeva vpisana in da smo družini stali ob strani, kar vam družina lahko tudi sama potrdi, če jih boste vprašali. Glede zaposlitve diplomiranih teologov. Tudi tega primera ne poznam. Pobuda, ne vem, če je prišla na naš naslov, bi lahko preverila če bi vedela kaj več. Lahko pa povem, da imamo pri nas zaposleno mlado sodelavko, ki je diplomirana teologinja in je bila izbrana z javnim razpisom. Moram reči, da me je nekoliko razjezilo to, kar je poročal poslanec Grims o incidentu na predvolilnem srečanju. Razjezilo me ni to, kar je povedal on, ampak to, kar se je tam zgodilo in dejstvo, da se je to sploh zgodilo. Varuh o tem dogodku ni bil seznanjen. In tudi se ne spomnim, da bi kakšna pobuda prišla na naš naslov. Vsekakor pa bi pričakovala reakcijo obeh političnih strank, pri čemer imata obe omenjeni politični stranki relativno dober dostop do medijev. Glede manjšin in glede tega, kar je govoril poslanec Juri. Sama sem že večkrat predlagala ob različnih priložnostih, tudi v pogovoru s predsednikom republike, da je treba ustrezneje urediti vprašanje vseh manjšin, ki živijo na ozemlju Republike Slovenije. Upam, da se bo o tem opredelil že ta sklic Državnega zbora. Tudi o neustreznem stanju stanovanjskega zakona in reševanju stanovanjske problematike sem govorila v današnjem uvodu. Prav tako si želim, da bi zakon, ki ga je treba temeljito spremeniti, čim prej prišel v vaše poslanske klopi. In glej, prišla sem do konca zapisov, ki so nastali v današnji razpravi, je konec. Tudi sama podarim teh 5 minut v dobro vseh.
Hvala lepa. Končali smo splošno razpravo. O predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam 12. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 21. uri in 50 minut.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Gospe in gospodje. Preden preidemo na glasovanja Državnega zbora o predlogih odločitev, prehajamo na DOLOČITEV KANDIDATA, KI V SKLADU S 17. ČLENOM ZAKONA O VOLITVAH V DRŽAVNI ZBOR POSTANE POSLANEC ZA PREOSTANEK MANDATNE DOBE NAMESTO POSLANCA, KI MU JE PRENEHAL MANDAT. Ker je Damijanu Pernetu prenehal mandat, je Državna volilna komisija zboru posredovala ugotovitev, da je mandat poslanca prešel na Alojzija Potočnika. Ugotovite je obravnaval Mandatno-volilna komisija, ki je Državnemu zboru tudi pisno poročila. Poročilo ste prejeli na klop. Želi poročevalec komisije besedo? Mandatno-volilna komisija, želi poročevalec besedo? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Želijo besedo poslanci in poslanke? [[Ne želijo.]] Zato zaključujem razpravo. Prehajamo na glasovanje poslank in poslancev. Prosim, da preverite delovanje svoje glasovalne naprave. Na glasovanje dajem naslednji predlog sklepa: "Potrdi se poslanski mandat Alojziju Potočniku, rojenemu 11. 6. 1951, s stalnim prebivališčem v Kranju, Ulica Gorenjskega odreda 16." Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Kolegu Potočniku želim uspešno delo v poslanskih klopeh. Prehajamo na glasovanja Državnega zbora o predlogih odločitev. Nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda - to je s ponovnim odločanjem o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih zbornicah. Prehajamo na odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju, skladno z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije, za sprejetje navedenega zakona glasovati večina poslancev Državnega zbora, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda - to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije, v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za 28, proti 45. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Amandma je povezan z amandmajem istega predlagatelja k 3. in 4. členu. V primeru, da ta amandma ni sprejet, sta amandmaja k 3. in 4. členu brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za 29, proti 46. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem smo zaključili odločanje o amandmajih in s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. K drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili sprejeti. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, Zvonko Černač. Prosim.
Hvala lepa. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne bomo podprli sprememb zakona o glavnem mestu, ki je bil sprejet leta 2004 in na ustrezen način ureja razmerja med mestom in državo. Ta zakon po vsebini ne prinaša ničesar. Zaradi njega ne bodo Ljubljančani dihali čistejšega zraka, zaradi njega se ne bo uredil promet v mestu in zaradi njega se ne bo uredilo še marsikatero drugo vprašanje, ki bo omogočalo dvig kvalitetnega življenja v mestu. Na drugi strani prinaša zakon odliv iz državnega proračuna v enem delu v neugotovljenem znesku, ker bo to predmet dogovora med predsednikom vlade in aktualnim županom, in v drugem delu v višini približno 15 milijonov evrov letno. V tem drugem delu prinaša odliv za zagotavljanje pogojev za delo diplomatskih konzularnih predstavništev in upravnih organov, glede katerega vemo, da nima ne mesto ne občina nobenih pristojnosti. Ta ureditev je unikatna. Take ureditve ne pozna nobena druga država. Ureditev, kot jo poznamo sedaj v zakonu o glavnem mestu, pa poznajo številne države. Na drugi strani se je treba vprašati, ali je prav, da neka občina, neko mesto na specifičen način sofinancira potrebe, ki jih povsod v vseh ostalih občinah urejajo na podlagi takih ali drugačnih razpisov. Ali je prav, da najbogatejša občina v državi mimo razpisov dobi sredstva za urejanje vrtčevskega, šolskega, varstva infrastrukture itn? Verjetno to ni prav. V Ljubljani je sedež številnih institucij, predstavništev državnih organov, ministrstev in tako naprej, kar vse so prednosti in ne slabosti. To okolje je eno izmed najrazvitejših okolij v Republiki Sloveniji, zaradi tega ta dodatna sredstva ne bodo prispevala k ničemur. Samo v enem delu bodo zmanjšala to proračunsko luknjo, ki jo je uspelo sedanjemu županu z nekje okoli 57 milijonov evrov ob začetku njegovega mandata dvigniti na približno 200 milijonov evrov. V vsebini pa se seveda ne bo spremenilo nič. Aktivnosti, ki se dogajajo v zadnjih dneh, ko se kupujejo s strani države nepremičnine, ki so javno dobro, fužinski grad za 15 milijonov evrov, pa so že nekako predpodlaga za to, kar se bo s tem zakonom uzakonilo. To je nekaj podobnega, kot če bi država od mesta kupila cesto, ki pelje skozi tunel. To so nerazumne odločitve, ki ne pripeljejo k temu, da bi se Ljubljana razvijala hitreje in da bi se v njen odvijale tiste aktivnosti, ki so v interesu tako tistih, ki živijo tukaj, kot celotne države. Iz tega razloga v poslanski skupini tega zakona oziroma sprememb zakona ne bomo podprli, ker gre, tako kot sem povedal, ne za spremembo zakona o glavnem mestu, ampak za zakon o poplačilu predvolilnih obljub gospodu Jankoviću iz davkoplačevalskih sredstev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 27. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 27.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 27. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o strategiji za Jadran. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju. Odločamo o prvem amandmaju Poslanske skupine SLS k osmem poglavju. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Slovenski ljudski stranki bomo zagotovo ta amandma podprli. Ta amandma namreč vrača ključni del besedila resolucije v prvotno stanje, takšno, kot je bilo zapisano v osnovni inačici te resolucije. V tem delu se zelo jasno opredeljuje do tega, da Slovenija pač noče imeti v Tržaškem zalivu plinskih terminalov. Skozi amandmaje je ta tekst sedmega oziroma novega osmega poglavja bil spremenjen tako, da so vrata za izgradnjo morebitnih plinskih terminalov v Tržaškem zalivu priprta. Torej, da je pod določenimi pogoji izgradnja takšnih terminalov možna. Sedaj pa se je treba odločiti, ali smo za to, da terminalov v Tržaškem zalivu ne bomo imeli pod nobenimi pogoji, tako na naši strani in seveda s tem dajemo tudi ustrezen signal našim sosedom, ali pa se zavestno odločimo, da bomo takšne terminale nekoč v prihodnosti v Tržaškem zalivu imeli. Torej, odločitev je na nas. V Slovenski ljudski stranki menimo, da takšni terminali na tem koncu niso primerni, zato bomo glasovali za ta amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kakšna poslanska skupina obrazložiti svoj glas? [[Ne želi.]] Obrazložitev glasu v svojem imenu Franco Juri.
Hvala, gospod predsednik. Jaz bom odločno podprl ta amandma, kajti prav dogajanje okoli tega poglavja resolucije me je prepričalo, da je stvar pomembna in celo ključnega pomena. Mislil sem, da je resolucija tudi s kompromisno formulacijo dobra, ampak s tem amandmajem bo stoodstotno boljša in jasna. In prav ta jasnost marsikoga moti, ker meni, da bi bilo v tisti kompromisni obliki dejansko možno interpretirati celotno resolucijo oziroma tisti del, tisto poglavje drugače. Torej, jaz bom glasoval za amandma. Če kolegi mislijo, da ni bistvene razlike med dvema formulacijama, mislim, da ni niti vprašanje, ali podpremo oziroma ne podpremo tega amandmaja. Zakaj ga ne bi podprli, če daje dodano vrednost jasnosti? Torej upam, da bo prav s tem besedilo takšno, kot je bilo na začetku. Ko smo nastopili na tiskovni konferenci predstavniki koalicije, smo imeli pred novinarji besedilo s tem tekstom, in ko smo napovedali resolucija, je bila resolucija ta. In s tem amandmajem se vrača tisto besedilo. Vse drugo so čudne igre.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Breda Pečan.
Rada bi popravila, mislim, da lahko napovem obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Rada bi pa še to povedala, da te resolucije ni vložila koalicija, temveč so jo vložili štirje poslanci. Tako bo Poslanska skupina Socialnih demokratov glasovala proti amandmaju in za resolucijo, če amandma ne bo sprejet.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Franci Kek.
Hvala za besedo. Amandma Poslanske skupine SLS bom podprl, kajti s tem je vrnjeno prvotno besedilo resolucije, o katerem je bila koalicija usklajena. Potem je prišel amandma predsednice Odbora za okolje in prostor in nikoli nismo bili usklajeni, da ne podpremo amandmaja SLS-a. In če smo dejansko proti plinskim terminalom v Tržaškem zalivu, nas ne sme motiti amandma, ki točno pove, da gre za Tržaški zaliv, in ne govori o ozkih gosto naseljenih zalivih. Če smo dejansko proti plinskim terminalom, bomo brez težav podprli amandma Slovenske ljudske stranke. Pri tem ne gre le za Primorce, ki tam živijo, gre za naše morje, gre za celo Slovenijo, kajti v tem trenutku so otroci na Debelem rtiču varni in v zdravem okolju. Mnogi od njih si lahko morje privoščijo le preko Rdečega križa na Debelem rtiču, tudi na njih moramo pomisliti. In če ima Vlada jasno, kot smo prej slišali, in znano stališče, če ga ima Vlada, ga dajmo jasno tudi zapisati. Zato podpiram amandma SLS-a.
Hvala lepa. Glasujem. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 26. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo odločanje o amandmaju. Prehajamo na odločanje o predlogu resolucije o Strategiji za Jadran v celoti [[...]] [[Prosim mir v dvorani!]] [[...]]Ob tem vas obveščam, da me Vlada oziroma Zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bila resolucija neusklajena. Proceduralno, prosim, gospod Kontič.
Spoštovani gospod predsednik, prosim za 10 minut odmora pred nadaljevanjem glasovanja, pa še lahko izkoristijo 10 minut za smeh, to je pol zdravja.
Prosim za neko zbranost v dvorani. Res da se približuje konec leta, da je bolj prešerno razpoloženje. Najprej bomo opravili in zaključili obrazložitve. Želi obrazložiti svoj glas katera od poslanskih skupin? Ne želi. Želijo obrazložiti glas poslanke ali poslanci? Vidim roko Franca Jurija. Obrazložitev glasu v svojem imenu.
Hvala, gospod predsednik. Me veseli, da bomo danes glasovali o resoluciji, ki smo jo nekateri poslanci zapisali in predlagali javnosti in Državnemu zboru. Resolucija je zdaj v svoji prvotni obliki, torej ni nobenega razloga, da bi dvomili o vsebini te resolucije in zato jo bom, seveda, prepričano podprl.
Hvala lepa. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Prosim najprej Franci Kek, prosim.
Hvala za besedo. Resolucijo bom podprl in mislim, da bi bilo karkoli drugega kot podpora tej resoluciji - si lahko vsak svoje misli.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu mag. Borut Sajovic. Prosim.
Hvala lepa. Jaz bom tudi resoluciji dal glas "za". Osnovna ideja in strategija je zagotovo dobra in pozitivna, severni del Jadrana je treba zavarovati in zaščititi, vendar po stari praksi pa ni treba narediti ta trenutek enega koraka preveč, kajti danes ne odločamo o terminalih, o energetski oskrbi Sloveniji, pač pa o zaščiti severnega Jadrana, in to resolucija, takšna kot je, omogoča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Ne želi. Zato zaključujem obrazložitve. Sejo prekinjam za 5 minut, nadaljevali jo bomo ob [[...]]Prej je rekel 5, zdaj je popravil na 5. Nadaljevali jo bomo ob 22. in 15 minut.
Spoštovane kolegice in kolegi poslanci! Nadaljujemo prekinjeno sejo. Želi gospod Kontič besedo? [[Ne želi.]] Prehajamo na glasovanje. Prehajamo na odločanje o resoluciji v celoti. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 1. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 28. točko dnevnega reda - obravnava 14. rednega letnega poročila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2008. Prehajamo na odločanje o predlogu priporočila k 14. rednemu letnemu poročilu Varuha človekovih pravic za leto 2008. Proceduralno, gospod Tanko.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Naša poslanska skupina pri glasovanju o priporočilu k poročilu Varuha človekovih pravic ne bo sodelovala, kajti do obravnave te točke ste prišli na neprimeren in nesprejemljiv način. To, kar se je zgodilo, je bilo v obravnavi na delovnem telesu samo popravljanje napak koalicije pri obravnavi in predvsem pri glasovanju na delovnem telesu. Obstruirali bomo tudi zato, ker se ne spoštuje dogovora, ko je bilo dogovorjeno, tudi v prisotnosti predsednika Državnega zbora, na Komisiji za poslovnik, da se bo najprej razčistilo vse postopkovne zadeve pri teh zapletih v zvezi s poročilom Varuha človekovih pravic. Vendar so kljub vsemu trije koalicijski poslanci, člani komisije, vložili zahtevo za sklic nujne seje odbora in jo potem v nekaj minutah pred zaključkom redne seje na konspirativen način, kot je bilo značilno za neko preteklo obdobje, tudi sklicali, in to s pritiskom na zaposlene v delovnem telesu, pa tudi ob sodelovanju uslužbencev generalnega sekretarja Državnega zbora. Skratka, šlo je za nek konstrukt pri sklicu. O sklicu ni bila obveščena predsednica Komisije za peticije, niti na sejo niso bili vabljeni člani Komisije za peticije iz opozicije. Skratka, vse, kar se je zgodilo, se je zgodilo tako, kot je to zastavila koalicija, tiho, mimo poslovnika, tudi mimo dogovorov, na konspirativen način. Tudi odločitve, ki so bile sprejete, so bile sprejete praktično brez razprave in tudi brez sodelovanja opozicije. Zaradi tega pri glasovanju o teh priporočilih ne bomo sodelovali in napovedujemo obstrukcijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. K temu bi rad dodal, da poslovniških nejasnosti ni. Z razlago Komisije za poslovnik 14. 4. 2005 je jasno, da na vprašanje, ali Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti lahko ponovno obravnava posebno poročilo Varuha človekovih pravic, čeprav je bila razprava zaključena in glasovanje opravljeno - odgovor je enostaven: da mora, dokler ne sprejme priporočila. Ugotavljam, da je Poslanska skupina SDS v skladu z drugim odstavkom 65. člena napovedala odsotnost pri glasovanju ob tej točki dnevnega reda. Zmago Jelinčič, proceduralno, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Navkljub temu da Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke nima svojega člana v Komisiji za peticije in tako naprej, zaradi tega, ker imamo pač samo pet poslancev, ne moremo sodelovati na vseh delovnih telesih - pa vendar. Glede na to, kaj se dogaja v tej komisiji, kako se vodi ta komisija, kako se zlorablja poslovnik na tej komisiji, kako se usmerjeno deluje v smeri potrditve tistega, kar določi in odloči koalicija, mislim, da enostavno moramo k temu protestirati. Dejstvo je tudi, da zadeva oziroma ta dokument, ki ga je predstavila varuhinja človekovih pravic, ne ustreza dejanskemu stanju, ne ščiti in ne zagovarja pravic večinskega naroda, ampak ščiti in zagovarja pravice nekih marginalcev takšne ali drugačne vrste. Mi sodimo, da mora biti Varuh človekovih pravic tisti, ki bo varoval integriteto slovenskega naroda in slovenskih državljanov in tistih, ki spoštujejo zakonodajo, tistih, ki plačujejo davke, in tistih, ki so tako imenovani, kot bi rekel gospod Pahor "obedient citizens". Mislim, da na ta način ne smemo dovoljevati, da se na tak način sprejemajo dokumenti, ki pravzaprav niso drugega kot poročila, kdo vse je prišel tja in kakšen je bil problem, seveda samo s tistim, da se izpusti ime in priimek. To ni delo Varuha človekovih pravic in pri takšnem glasovanju mi ne bomo sodelovali. Napovedujem obstrukcijo poslanske skupine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še enkrat ugotavljam, da so bila vsa poslovniška proceduralna pravila razjasnjena in brez dilem in ugotavljam, da je Poslanska skupina SNS napovedala obstrukcijo, odsotnost od glasovanja pri tej točki, in sicer v skladu s 65. členom Poslovnika Državnega zbora, drugim odstavkom. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je priporočilo sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 31. TOČKO DNEVNEGA REDA, na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA IZ LETA 2002 H KONVENCIJI O VARNOSTI IN ZDRAVJU PRI DELU 1981. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti nihče. Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 32. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na POTRDITEV URADNEGA PREČIŠČENEGA BESEDILA ZAKONA O SISTEMU PLAČ V JAVNEM SEKTORJU. Uradno prečiščeno besedilo je pripravila Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora in ga zbor potrdi brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Zakona o sistemu plač v javnem sektorju." Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je Državni zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 33. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na MANDATNO- VOLILNE ZADEVE. Zbor bo v okviru te točke obravnaval Predlog predsednika Republike Slovenije za izvolitev sodnice Ustavnega sodišča Republike Slovenije, Predlog sklepa o razrešitvi viceguvernerja in člana sveta Banke Slovenije, Predlog sklepa o imenovanju osmih članic oziroma članov Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija, Predlog sklepa o imenovanju petih članov Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi šeste alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija, Predlog sklepa o imenovanju petih članov Nadzornega sveta RTV Slovenija, Predlog sklepa o razrešitvi in imenovanju namestnika predsednika Državne volilne komisije, predlogi sklepov o spremembi sklepov o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov treh preiskovalnih komisij Državnega zbora in ugotovitev prenehanja funkcije predsednika delovnega telesa Državnega zbora. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih predlogih. Prehajamo na obravnavo Predloga predsednika Republike Slovenije za izvolitev sodnice Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Predsednik Republike Slovenije dr. Danilo Türk je z dopisom z dne 1. decembra 2009 predlagal Državnemu zboru, da za sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije izvoli mag. Jadranko Sovdat. Želi predstavnik predlagatelja dopolnilno obrazložiti predlog? Prosim, dr. Erik Kerševan, Urad predsednika Republike Slovenije.
Spoštovane gospe poslanke in spoštovani gospodje poslanci! Izvolitev novega ustavnega sodnika je nedvomno dogodek izrednega pomena. Uspešna izvolitev sodnika Ustavnega sodišča v Državnem zboru je pomembno sporočilo, da demokratična in pravna država deluje dobro. Volitve ustavnega sodnika niso političen projekt, temveč so izraz potrditve zaupanja v določenega pravnega strokovnjaka s strani najvišjih organov naše države, da bo svoje delo opravljal strokovno, zavzeto in predvsem pravično oziroma pošteno. Ustavni sodnik mora biti predvsem pravičen sodnik. Zavzemati se mora za najbolj temeljne vseh pravnih vrednot, enakost, svobodo in človekovo dostojanstvo. S svojimi odločitvami mora zato ustavni sodnik dati vsakomur možnost in priložnost, da svobodno zasleduje svoje življenjske cilje v okviru spoštovanja človekovih pravic. Ustavnega sodnika kot enega najvišjih sodnikov v državi veže le ustava, torej najmanj formalna pravila, vendar nosi za svoje delo zato največ odgovornosti. Prav zato je poleg strokovnosti ustavnega sodnika pomembna tudi njegova osebnost. Predlagana kandidatka za ustavno sodnico mag. Jadranka Sovdat je nedvomno priznana strokovnjakinja s področja ustavnega prava. Poleg tega pa je s svojo osebnostjo potrdila svojo predanost delu, spoštovanju temeljnih vrednot in človekovih pravic ter doslednost pri njihovem uresničevanju. Njeno zavzemanje za pravo in pravično rešitev je poznano širokemu krogu pravnih, pa tudi drugih strokovnjakov. Zato je zelo pomembno in razveseljujoče, da so kandidatki že v postopku izrekle podporo prav vse poslanske skupine v Državnem zboru. S tem izkazujejo priznanje strokovnosti in osebnosti kandidatke, poleg tega pa to kaže tudi na možnost, da se z medsebojnim spoštovanjem med institucijami, odprtim dialogom in spoštovanjem dane besede tudi zahtevne postopke pripelje do uspešnega zaključka. Ob navedenem kaže spomniti tudi na težave, s katerimi se sooča Ustavno sodišče, kjer zaradi preobilice zadev, med njimi mnogo birokratskega in nepotrebnega dela, obremenjuje Ustavno sodišče pri zagotavljanju ustavnosti v Republiki Sloveniji. Le največja zavzetost ustavnih sodnikov in drugih zaposlenih na Ustavnem sodišču še zagotavlja učinkovito varstvo ustavnih pravic, vendar pa je treba navedeno situacijo čim prej izboljšati s sprejetjem potrebnih ustavnih sprememb, ki so tudi že v pripravi. Le-te bodo Ustavnemu sodišču tudi v prihodnje zagotovile možnost bolj učinkovitega dela in odločanja o sprejetih ustavnih pobudah in pritožbah v razumnem roku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki Državnemu zboru pisno poročala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Jože Tanko v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Poslanska skupina je s kandidatko 25. novembra opravila pogovor in na osnovi pogovora smo v poslanski skupini ocenili, da je mag. Jadranka Sovdat primerna za kandidatko za sodnico Ustavnega sodišča. Poslanska skupina bo kandidatko na tajnem glasovanju podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključili smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, prosim.
Hvala lepa. Ustavno sodišče in ustavni sodniki so izjemno pomembna ustavna kategorija. Mi vemo, da je Ustavno sodišče vrh sodne veje oblasti. Sami veste, da smo bili dostikrat relativno nezadovoljni tudi sami v letošnjem letu, konkretno 5. maja, z odločitvami Ustavnega sodišča. Predstavnik predlagatelja je pravzaprav izjemno lepo povedal, in se bom navezal nanj, rekel je, da nekako niso politična kategorija, s čimer se lahko globoko strinjamo. Res pa je, da zgodovina tega Državnega zbora in odločitve Državnega zbora v zgodovini niso takšne. Državni zbor je bil sposoben postaviti na Ustavno sodišče tudi bivšega predsednika politične stranke - seveda govorim o gospodu Ribičiču. Zagotovo ustavne sodnike veže le ustava, toda pri političnem kadrovanju, kakršnemu smo bili priče v preteklosti, je situacija jasna, da ustavnega sodnika vežejo tudi osebne vrednote. Če pa so osebne vrednote prehudo vezane na eno politično stranko, ki ji je pripadal ali v preteklosti celo predsedoval, potem ga verjetno lahko zanese tudi v to smer. Jaz sem vesel, da s kandidatko ni tako, da je kandidatka predstavnica stroke - prepričala je tudi nas - in verjamem, da bo zelo korektno opravljala svoje delo, in verjamem, da bo doprinesla k uravnoteženosti Ustavnega sodišča. Sedanja sestava oziroma sploh sestave Ustavnega sodišča so pač bile kadrovanje v skladu s politično voljo Državnega zbora, ki pa je bila večino let po osamosvojitvi, govorim o večini let po osamosvojitvi, pač leva politična opcija. Zato ni čudno, da smo pogosto nezadovoljni z njihovimi odločitvami, ker pač preprosto "vozijo preveč po levi", bi rekel. Verjamem, da bo sodnica, kandidata gospa Sovdat ena tistih, ki bo pomembno prispevala k temu, da bomo v bodoče deležni bolj uravnoteženih odločb Ustavnega sodišča, bolj premišljenih odločb Ustavnega sodišča in ne takih, kot smo jih doživeli 5. maja, ko žal niso naredili kaj veliko več, kot copy-paste varianto ministra Zalarja. Njena strokovnost verjetno k temu doprinaša, možnost pogovora je bila in prav je, da jo potrdimo. Sam, seveda, jo tudi bom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Prehajamo na izvedbo glasovanja o Predlogu predsednika Republike Slovenije za izvolitev sodnice Ustavnega sodišča Republike Slovenije. V skladu s 163. členom Ustave Republike Slovenije ter prvim odstavkom 14. člena Zakona o Ustavnem sodišču Republike Slovenije o izvolitvi Državni zbor odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so: Anton Colarič, SD, Robert Hrovat, SDS, Franci Kek, Zares, in Gvido Kres, SLS. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodelovala tudi namestnik generalne sekretarke Matjaž Plevelj. Ali kdo temu predlogu nasprotuje? Če ne, prehajamo na odločanje v taki sestavi komisije. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bo poslankam in poslancem glasovnica vročena tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži besedo "za" ali "proti". V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanke oziroma poslanca ni jasno določena. V skladu s prvim odstavkom 14. člena Zakona o Ustavnem sodišču Republike Slovenije bo predlagana kandidatka izvoljena, če bo zanjo glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci boste izpolnjeno glasovnico dali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Poslanke in poslanci, ki mi boste pomagali pri glasovanju, prosim, da se takoj zglasite v sobi 217, kjer boste prevzeli volilni material. Glasovanje se bo pričelo ob 22.40 in bo trajalo do 22.55. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se zberete v sobi 217. Prekinjam to točko dnevnega reda in sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 23.05.
Spoštovane kolegice in kolegi, poslanke in poslanci! Nadaljujemo sejo in prekinjeno obravnavo 33.A točke, to je Predlogom predsednika Republike Slovenije za izvolitev sodnice Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Prebral bom zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o kandidatki za sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije mag. Jadranki Sovdat. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora 17. decembra 2009. Razdeljenih je bilo 77 glasovnic, oddanih je bilo 77 glasovnic, neveljavnih glasovnic ni bilo, veljavnih je bilo 77 glasovnic. Za je glasovalo 74 poslank in poslancev, proti so glasovali 3 poslanci. Na podlagi izida glasovanja je bila mag. Jadranka Sovdat z večino glasov vseh poslancev izvoljena za sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Prosim mag. Jadranko Sovdat, sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije, da priseže pred Državnim zborom.
Spoštovani! Prisegam, da bom sodila po ustavi in zakonu in po svoji vesti in si z vsemi svojimi močmi prizadevala za ustavnost in zakonitost ter za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin. [[Aplavz.]]
Prosim, gospa sodnica.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane gospe poslanke in spoštovani gospodje poslanci! Zahvaljujem se vam za izkazano zaupanje. Zvesta bom prisegi, ki sem jo dala pred tem visokim zborom. Dovolite mi, da vam ob tej priložnosti zaželim vesele praznike, v letu, ki prihaja, pa vam želim dovolj politične modrosti, da boste sprejemali dobre odločitve. Želim pa vam seveda tudi zdravja in osebne sreče v krogu vaših družin in prijateljev. Srečno! [[Aplavz.]]
Hvala v imenu vseh nas. Sodnici čestitam in želim uspešno delo! Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o razrešitvi viceguvernerja in člana Sveta Banke Slovenije. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se dr. Timoteja Jagriča razreši funkcije viceguvernerja in člana Sveta Banke Slovenije. Razrešitev velja z dnem sprejetja tega sklepa. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti nihče. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju osmih članic oziroma članov Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Sledi prestavitev stališ poslanskih skupin. Besedo ima Cvetka Zalokar Oražem v imenu Poslanske skupine Zares. Se odpoveduje. Besedo ima Jože Tanko v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Izmed nabora 29 predlogov, ki so prišli pravočasno, je bilo po našem mnenju moč izbrati boljšo ekipo. Žal je koalicija iz tega nabora izbrala izrazito politično usmerjene osebe, ki bodo težko zastopali interese javnosti, publike, interese pluralne družbe in seveda tudi javni interes in bo verjetno njihovo delo usmerjeno predvsem v izvajanje trdih političnih stališč. Ta izbor prav gotovo pomeni krepak korak k politizaciji javnega zavoda radiotelevizije in tudi tlakuje pot političnemu prevzemu v radioteleviziji in verjetno bo ta izbor novih članov programskega sveta dal tudi morda strokovni suport nesmiselnim rešitvam, ki jih prinaša Širčina novela zakona o radioteleviziji, ki pa so jo sicer razsuli že na vseh obravnavanih nivojih. Lahko pričakujemo tudi politično urednikovanje oziroma politični pritisk, tudi politično usmerjanje in pritiskanje na tretji program ali pa se bo morda celo iskalo ljudi za njegovo ukinitev. To verjetno ne bo preprečila niti retrospektiva novinarskih dosežkov sedanje ministrice, ki smo jih sedaj kar nekajkrat zaznali na tem programu. Sedaj če samo na kratko pogledamo, kateri kadri so bili izbrani za izmed gledalcev in poslušalcev: Aleksander Bassin se je omenjal kot kandidat SD-ja za Ministra za kulturo. Recimo, Mojca Šebart Kovač je bila predvidena ali pa kandidatka LDS-a za šolsko ministrico. Med kandidati, ki jih danes volimo, je tudi Sergij Pelhan, nekdanji minister za kulturo. So tudi še nekateri podpisniki, [[...]]
Mir v dvorani!
[[...]]skratka, govorimo o tem, da so med temi predlogi večinsko člani SD-ja in Liberalne demokracije in tudi nekdanji člani ZKS-a. Skratka, poslušalci in gledalci so predlagali izrazito politično usmerjeno, politično obarvane kandidate, ki bodo zastopali njihove interese. Odkrito moram povedati, da v poslanski skupini nasprotujemo večini izbranih kandidatov, ki jih je izbrala mandatna komisija iz te kvote, kajti ob prebiranju teh imen ne zaznamo niti civilnega, ampak gre za politično zelo usmerjeno, dodelano in skrbno izbrano selekcijo, in to rdeče obarvano. Mi bomo glasovali proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključili smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev, besedo ima [[...]]Se odpoveduje, Franco Juri se odpoveduje. Franc Pukšič, prosim, Franc Pukšič.
Lep pozdrav, kolegice in kolegi, predsednik. Jaz se razpravi ne bom odpovedal, in sicer iz enega preprostega razloga, kot je pač bilo že rečeno - koalicija ima večino in je lahko tudi na večinski način odločala in med 29 kandidati izvolila teh 8, za katere je mislila, da je najbolj prav. Tako pač je v demokraciji in koalicija ima to možnost in tudi prevzema odgovornost. Vendar ne morem pa verjetni, da je možno v demokraciji narediti tudi to, da opoziciji podtaknejo glasovni listič. Sam sem nadomeščal poslanskega kolega Jakoba Presečnika na Mandatno-volilni komisiji in ko sem dobil v roke listič na katerem, ker je to javno glasovanje, ker je seveda bilo 29 kandidatov, je pač napisan list, je bilo na listu napisano, kljub temu da sem ga nadomeščal, "Jakob Presečnik". Torej, Franc Pukšič ni Jakob Presečnik in Jakob Presečnik ni Franc Pukšič. Je pa Franc Pukšič nadomeščal Jakoba Presečnika. [[...]] [[Smeh v dvorani.]] [[...]]No, ko sem to ugotovil, torej, to popravil, prečrtal in sam to napisal tako, kot je treba, in vzel glasovnico v roke, sem videl, da mi je nekdo iz koalicije že dva kandidata obkrožil. No, in ker je na glasovnici to res tako, vam jo lahko tudi pokažem. Ko sem protestiral pri predsedniku Mandatno-volilne komisije, je zahteval, da to glasovnico vrnem, vendar prav zaradi tega, da lahko verodostojno tudi dokažem in pokažem, kaj se je zgodilo, je nisem vrnil, dobil pa sem potem na zahtevo drugo, prazno, torej čisto, ne vnaprej obkroženo glasovnico. Torej, na tej glasovnici sta bila že obkrožena dva kandidata pod zaporedno številko 1 in zaporedno številko 3. Tisti, ki je to naredil ali ki je to naredila, ni imela niti toliko, da bi se vsaj opravičila za to dejanje. Skratka, to se mi pa ne zdi demokratično in s strani tistih, ki so jih polna usta prav šolanja in govorjenja, kako nekdo drug in nekateri drugi ne delujejo in ne delajo demokratično.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Proceduralno želite, gospod Sajovic? Prosim.
Hvala lepa. No, moram reči, ker sem bil predsednik te komisije, ki je izvedla glasovanje, da je bila napaka opažena takoj, poslancu zadeva obrazložena, moram pa reči, da je imel velike težave z razumevanjem relativno enostavne glasovnice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za članice oziroma članice Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija imenujejo Aleksander Bassin, Gojko Bervar, Peter Geršič, dr. Mojca Kovač Šebart, dr. Tonček Kregar, Sergij Pelhan, dr. Anton Ploj in Peter Rudl. Ob tem vas želim opozoriti, da bo v skladu z 9. odstavkom 17. člena Zakona o RTV Slovenija sklep sprejet, če bo zanj glasovala večina poslancev Državnega zbora, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 20. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju petih članov Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi šeste alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija. Predlog sklepa je v obravnavo zboru priložila Mandatno-volilna komisija. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Jože Tanko. [[Ne.]] Zaključili smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člane Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi šeste alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija imenujejo: Matevž Caserman, dr. Peter Pavel Klasinc, dr. Jernej Pikalo, Igor Vidmar in Vlado Vrbič. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti nihče. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju petih članov Nadzornega sveta RTV Slovenija. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Jože Tanko SDS.
Hvala lepa za prijaznost. Vsem v pojasnilo, tisto napako prej je naredila gospa Potrata pri Pukšiču [[.....]] [[Oglašanje iz klopi.]] Saj je prav [[....]] [[Oglašanje iz klopi.]]
Mir v dvorani in brez pripomb iz klopi.
Tu imamo drugi del oziroma imenovanje nadzornega odbora Radiotelevizije. Mi smo po prejemu gradiva, ki smo ga dobili na poslanske klopi, ugotovili, da struktura nadzornega odbora, kot je bil predviden, ni skladna z zakonom, kajti niso skladno zastopane poslanske skupine v Državnem zboru in tudi pri tem nadzornem delu je porušeno razmerje med koalicijo in opozicijo. Mi smo na predsednika Mandatno-volilne komisije naslovili tudi dopis, v katerem smo predlagali, da bi se ta postopek imenovanja spremenil in smo predlagali, da bi se ta točka umaknila z dnevnega reda in da bi se določil nov rok poslanskim skupinam in da bi istočasno tudi Poslanska skupina Socialnih demokratov ali pa katerakoli druga iz koalicije umaknila enega iz nadzornega odbora radiotelevizije. Kljub temu da je bilo na razpolago dovolj časa in da je šlo za interni poziv poslanskim skupinam, je pač večina na Mandatno-volilni komisiji odločila, da ne bo podaljšala roka in da tega predloga ne bo upoštevala. Tako smo prišli do predloga, ki je izrazito v škodo opozicijskih poslanskih skupin oziroma opozicijskih strank. Preseneča predvsem togost, pa tudi zadrtost koalicije. Tu je le treba povedati, da je pri tem prednjačil predsednik Mandatno-volilne komisije in njegova poslanska skupina, in tega predloga naše poslanske skupine niso podprli. Prav zato mi tega predloga ne bomo podprli, kajti kljub temu, da je bila možnost poprave, da bi lahko tudi danes na tej seji te zadeve uredili, pač koalicija na to spremembo roka in eventualnega predloga ni pristala. Skratka, predlog ni skladen z zakonom, zato bomo glasovali proti.
Hvala lepa. Besedo ima Borut Sajovic. [[Ne.]] Zaključili smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Dušan Kumer ima besedo.
Hvala za besedo. Saj bi se odpovedal, ampak glede na to, da sem dobil vrednostno sodbo, da sem tog in zadrt, bom poskušal na preprost in bolj mehak način razložiti zadevo. To je eden od primerov, kako vestno ali nevestno se opravljajo zadeve znotraj Državnega zbora, predvsem v poslanskih skupinah, ki jemljejo nekatere stvari z levo roko ali pa preprosto stvari nočejo uresničiti. Namreč, rokovnik smo sprejeli na Mandatno-volilni komisiji za predlagane kandidatka in kandidate v nadzorni odbor 15. oktobra 2009, to je več kot dva meseca nazaj. Rok za posredovanje predlogov je bil 12. november 2009. 26. novembra je bila sklicana seja Mandatno-volilne komisije, na kateri smo ta predlog obravnavali, ki je bila 10. decembra. In poglejte zlomka! Poslanska skupina SDS pride s predlogom za umik pet minut pred dvanajsto, en dan pred sejo, 10., in Poslanska skupina SLS pride s predlogom ob 12.35, kar je po roku za vložitev dodatnih predlogov ali spremembe dnevnega reda. Še enkrat, spoštovani kolegi, mogoče je to dovolj dober nauk in poduk, da morate prihodnjič svoje naloge, zaradi katerih sedite v Državnem zboru in ste tudi plačani, opravljati vestno.
Hvala lepa. Franco Juri ima besedo. [[Se odpoveduje.]] Franc Pukšič ima besedo.
Hvala lepa. Ob imenovanju petih članov Nadzornega svet RTV Slovenija je to, kar je predsednik Mandatno-volilne komisije, kar se tiče rokov, povedal točno. To smo tudi tam povedali in priznali, rekli tudi "mea maxima culpa". Ampak, ali je to hujše in če bi koalicija hotela spoštovati 26. člen, ki pravi, da Državni zbor imenuje pet članov, pri čemer mora upoštevati zastopanost političnih strank v Državnem zboru. Saj so upoštevali zastopanost političnih strank, vendar samo koalicijskih. V tem primeru je razmerje 80:20. Če bi upoštevali tudi to, kar smo zamudili, pa vendarle, če bi hoteli, lahko to upoštevate, ker ta rok je pač rok, ki je bil znotraj neke skupine dogovorjen in-ali, ali pa ne bi bilo nič narobe, da do današnjega dne, do te obravnave v Državnem zboru, bi lahko to nadoknadili oziroma že tisti dan, če bi hoteli. Vendar vladajoča koalicija, tako kot je kolega Tanko rekel, z vodenjem v tej smeri, da se to ne zgodi, s strani predsednikov odbora in drugih članov SD-ja je milo rečeno nekorektna. Ni pa res, da sem imel kakršnekoli težave s takšno ali drugačno glasovnico. Res pa je, da nekateri imajo izkušnje s ponarejanjem rezultatov.
Hvala lepa. Proceduralno, mag. Majda Potrata. Ampak, prosim, proceduralni predlog, prej ga gospod Sajovic ni dal in je kršil pravilo.
Gospod predsednik. Jaz bom kršila pravila, ampak želim [[...]]Dovolite, želim, da zabeleži to pojasnilo magnetogram. Zaradi tega, ker na seji Mandatno-volilne komisije tisti čas, ko smo glasovali, so bile vključene snemalne naprave in niso mogle zabeležiti mojega opravičila gospodu Pukšiču in priznanja moje napake. Ampak, gospod Pukšič je dobil nov glasovalni list, je lahko izrazil svojo voljo [[...]]
Hvala lepa, gospa Potrata.
[[...]]in se na tistem listu zmotil. Nisem pa nikoli zase trdila, da sem nezmotljiva. Napako sem priznala, se opravičila in se vam zahvaljujem, [[...]]
Hvala. To je kršitev [[...]]
[[...]]da je zdaj to zabeležil tudi magnetogram [[...]]
[[...]]poslovnika. Hvala lepa.
[[...]]hvala.
Ampak jaz bi vas prosil, da me ne opozarjate na kršitve poslovnika, te ugotavljam jaz, posebej pa ne tisti, ki jih sicer sami prevečkrat radi kršijo. Hvala lepa. Bojan Kontič želi besedo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Koliko nervoze pri enem opravičevanju; ampak dobro, to je sestavni del. Poglejte, to, kar je bilo povedano pri imenovanju članov v Nadzorni svet RTV, tistih, ki jih imenuje Državni zbor, seveda ne drži povsem. Tu v 26. členu, ki opredeljuje sestavo Nadzornega sveta RTV Slovenija, torej v Zakonu o RTV-ju, je zapisano: "da Državni zbor imenuje pet članov, pri čemer mora upoštevati zastopanost političnih strank", in drugače tudi ni mogel ravnati, ker vsi, ki so bili predlagani, so bili predlagani s strani poslanskih skupin, v roku, ki je bil za to predpisan. Torej, predlaganih je bilo 5 kandidatov, 5 kandidatov se imenuje in 5 kandidatov smo določili na Mandatno-volilni komisiji. Nobene zmede in nič posebnega se ni pri tem glasovanju dogajalo. Torej, ni pa mogoče govoriti o sorazmerni zastopanosti političnih strank, ker to v zakonu ne piše in tudi zelo težko bi izvedli sorazmerno zastopanost političnih strank, ker jih je v Državnem zboru preveč za premalo mest, če bi želele vse stranke zastopanost v Nadzornem svetu RTV-ja. Druga zgodba, ki pa je ravno tako pomembna. V tem zakonu ne piše, da mora biti razmerje med opozicijo in koalicijo, ker tega razmerja ta zakon ne pozna in se tudi pri prejšnji sestavi nadzornega sveta ni upošteval in ga niste mogli upoštevati, ker dejansko to tudi ni zapisano. Ampak, kar je najpomembnejše, treba je bilo predlagati kandidate, in predlagali smo jih 5, toliko, kolikor se jih imenuje. Torej, naknadno, ko je rok potekel, je bilo spoznano, da bi morda lahko še kdo predlagal kandidata, seveda če bi se na Mandatno-volilni komisiji dogovorili, da postopek ponovimo. To je tako, kot bi kdo prišel v ponedeljek na volitve, volitve pa so bile v nedeljo. Težko bi spremenil volilni rezultat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Cvetka Zalokar Oražem - se odpoveduje, ne [[...]]Ne, Cvetka Zalokar Oražem? Se odpoveduje. Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člane Nadzornega sveta RTV Slovenija imenuje Anton Horvatič, Miha Klun, Marko Laznik, Amalija Lukner in mag. Lenart Šetinc. Želite, gospod Černač, postopkovno ali želite obrazložitev glasu? Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS Zvonko Černač. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ne vem, zakaj imate tako težavo, da mi dajete besedo. Saj ne bom nič katastrofalnega povedal.
Z velikim veseljem sem vam dal besedo in brez težav. Ste jo dobili in jo imate.
Povedal bom pač, da Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke iz razlogov, ki so bili že obrazloženi, tega sklepa ne bo podprla. Zastopanost političnih strank in razmerje v Državnem zboru ni 4:1, ampak je kvečjemu 3:2 in tako bi moral biti tudi ta nadzorni svet sestavljen. Ko smo že govorili o priložnosti, ki jih je imela takratna opozicija v prejšnjem mandatu, verjetno ne gre pozabiti tega, da je bila prejšnja opozicija izrecno povabljena k sodelovanju in participaciji v številnih nadzornih svetih vseh javnih družb, v katerih ima država svoj delež, in je to pravico lahko v polni meri tudi izkoristila, kar je nek demokratičen standard, ki bi ga veljalo uporabljati tudi v tem mandatu, še posebej ob dejstvu, da se zakon v tem času ni v ničemer spremenil. Ta sestava, ki je bila potrjena na mandatni komisiji, ne sledi določbam zakona in je v nasprotju z določbami zakona, ker 4 : 1 ni sestava, ki je v skladu z zastopanostjo strank v Državnem zboru. Iz tega razloga poslanska skupina takega sklepa ne more podpreti. Dodaten razlog je pa tudi v tem, da je nedopustno, da se dogajajo neke vnaprej napol izpolnjene glasovnice, kar tudi kaže na to, na kakšen način se te zadeve v tem mandatu, ko nam vladajo SD, LDS in Zares, odvijajo. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da bi bilo treba tako odločitev spremeniti, ker ne pripomore k uveljavljanju demokratičnih standardov, še posebej ne v javnem zavodu RTV Slovenija. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? V okviru Poslanske skupine SD, Dušan Kumer. [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]dveh obrazložitev.
Težko, da bom pristal tamle ja. Hvala za besedo, gospod predsednik! Še enkrat bi ponovil zaradi javnosti in zaradi tudi nekaterih tukaj, tudi mojega predgovornika. Sedaj ali res ne pozna ali pa noče [[...]]
Brez polemik, prosim. V obrazložitvi glasu niso možne polemike.
Sem rekel zaradi verodostojnosti in kredibilnosti tega, o čemer danes razpravljamo. V 26. členu Zakona o RTV piše, in se razlikuje od tistih, ki jih predlagamo pet v programski svet, vam lahko tudi 17. člen preberem, ampak bom 26. prebral: "Predloge kandidatov za pet članic oziroma članov nadzornega svata RTV Slovenija, ki jih v sestavo imenuje Državni zbor, pri čemer mora upoštevati zastopanost političnih strank v Državnem zboru." Ko je bil 15. oktobra do 12. novembra odprt javni poziv, so poslanske skupine predlagale. Prišlo je samo pet predlogov. Zakaj je prišlo samo pet predlogov, zakaj jih ni prišlo osem? Jaz sem prej povedal: zaradi nevestnega delovanja in funkcioniranja, po mojem mnenju, poslanskih skupin, ki so se oglasile - ne po 12. novembru do 26. novembra, preden smo sklicali sejo za 10. december, ampak 9. decembra - pet pred dvanajsto. Lepo vas prosim! Predlog je prišel 9. decembra ob 13.35 oziroma 12.34. Se pravi, po tistem roku, ko lahko vlagaš za naslednji dan za sejo. Tao so vsi pogoji - legitimno, legalno je ustvarjen predlog, ki smo ga na Mandatno-volilni komisiji sprejeli, in predlagam, da ne govorimo tu, da gre za predlog, ki ni v okviru zakona RTV, ki ne izpolnjuje pogojev zakona in kriterijev o RTV. To preprosto ni res, to je izmišljotina in to je laž! In za nič drugega ne gre. Zato vas še enkrat, kolegi, prosim, da naj bo to učna ura za drugič, da je treba stvari vzeti pri teh zadevah resno. Fino bi bilo, da bi bilo osem predlogov, saj tudi pri programskem svetu ne vem, zakaj je bilo samo pet predlogov, da jih ni bilo osem. Ne vem, zakaj. Ampak tam se nihče ne pritožuje.
Hvala lepa. Franc Pukšič v lastnem imenu ali v imenu poslanske skupine? Želi še katera poslanska skupina obrazložiti svoj glas? Ne želi. Franc Pukšič v svojem imenu.
Jaz sem povedal, da v imenu poslanske skupine [[...]]
Lahko v imenu poslanske skupine.
Predsednik, jaz vas razumem, dan je dolg, planiranje v tej hiši pa nima nobenega [[...]]
Spoštovani kolega Pukšič brez sočutja, ni potrebe [[...]]
[[...]]in vas razumem in vam nič ne zamerim, tako da [[...]]Sem pa sočuten, ker sem iz kmečkih Slovenskih goric doma. Če bi bil iz kakšnega drugega kraja, pa verjetno ne bi bil. Slovenska ljudska stranka tega sklepa o imenovanju petih članov Nadzornega sveta RTV ne bo podprla. Nekateri govorijo, da so bile natrošene ob razpravi nekatere laži, jaz pa pravim, da ni tako. Rok, ki je bil določen, je enostavno navaden poslovniški rok. Kolegice in kolegi, če bi želeli, bi lahko to upoštevali. Tako kot piše v 26. členu, res je, da piše "zastopanost političnih strank," vendar edini bog tu notri je SD, ki odloča, katere politične stranke bodo zastopane, in to pravico so si vzeli. Govoriti o zamudi - smo povedali, ampak če bi hoteli, bi to lahko upoštevali. Tako da ne govorimo, da nismo zamudili poslovniškega roka, smo ga zamudili, ampak če bi KVIAZ to hotel, bi lahko to akceptiral in zadevo uredil. Mimogrede, ali ste pozabili, da je nek sodnik Šubic, ki bi moral v 15 dneh napisati sodbo, pozabil nanjo oziroma je ni napisal v 9 mesecih. In tista dva, ki sta bila obsojena takrat za pet let in še nekaj, nista odsedela niti ene sekunde zapora. So pa spravili naš Elan tja, kjer je danes - torej, na dno, česar si ni zaslužil. Tako da govoriti toliko o tem poslovniškem roku, biti tako pameten, je pač brez zveze. Res pa je, pač povejte, da ste tisti, ki boste o tem odločali in določali, katere politične stranke bodo zastopane. Tako ste menda do sedaj delali tudi na vseh KVIAZ-ih, tudi ko je opozicija dala dovolj kandidatov, tudi takrat tega niste upoštevali.
Hvala lepa. Prosim, Jože Tanko, obrazložitev glasu v svojem imenu.
Hvala lepa za besedo. Najprej bi rad povedal, da je bil predlog, ki smo ga posredovali na Mandatno-volilno komisijo za umik te točke, tega odločanja z dnevnega reda, posredovan v poslovniškem roku. Gospod Kumer, v poslovniškem roku! Deset, pet pred dvanajsto - v poslovniškem roku. Druga stvar, ki je, je bil rok, ki je bil posredovan poslanskim skupinam, instrukcijski rok, interni rok. In tako kot je Mandatno-volilna komisija s sklepom določila rok za posredovanje predlogov, bi lahko tudi podaljšala rok za posredovanje predlogov, brez problema, če bi bila volja v koaliciji. Če gremo še naprej, ta nadzorni svet ima 11 članov, od tega jih 5 imenuje Državni zbor, 4 imenuje Vlada in 2 zaposleni. Se pravi, da je politično imenovanih 9 oseb. Od teh 9 oseb jih bo koalicija imenovala 8. Daleč od kakršnekoli spodobne zastopanosti v Državnem zboru oziroma tudi koalicije v Državnem zboru! Tu je treba opozoriti in smo opozorili, da struktura, vsaj v tistem delu, kjer se lahko upošteva opozicijske predloge, ni ustrezno zastopana. Na to smo opozorili, pač žal koalicijski valjar je tisti, ki teh pobud dobronamernih ni upošteval in prav zaradi teh razlogov je nemogoče, da se ta asimetričen predlog, ki naj bi dejansko omogočil čim večjo zastopanost političnih strank v nadzornem odboru - ga ne moremo podpreti. V tem delu ima SD dva kandidata, LDS enega, Zares enega in SDS enega. To se pravi, to je ta struktura in bomo proti.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 26. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepov o razrešitvi in imenovanju namestnika predsednika Državne volilne komisije. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se dolžnosti namestnika predsednika Državne volilne komisije razreši Janeza Srebota, za namestnika predsednika Državne volilne komisije pa se imenuje mag. Gorazda Koblerja. Določba 1. točke se uporablja s 3.1.2010. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo predlogov treh sklepov o spremembi preiskovalnih komisij. Če se strinjate, bom prebral samo prvi napovedni del, da se ve, za kaj se gre, da ne bi prebiral celega besedila, čeprav mi verjemite, da znam že na pamet vsa ta besedila. Torej, prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembi sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije Državnega zbora za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij, ki so sodelovali pri pripravi in izvedbi investicij ter leazing, najemnih ali drugih primerljivih poslih, financiranih s sredstvi državnega proračuna ali proračuna Mestne občine Ljubljana. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o spremembi sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo, glasovanje teče. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije Državnega zbora za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij, ki so bili odgovorni za pripravo in izvedbo štetja tako imenovanih “izbrisanih” v letih 2003 in 2009. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o spremembi sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, ter članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti 1. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, ter članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije Državnega zbora za ugotovitev politične odgovornosti zaradi suma klientelizma in koruptivnega ravnanja ministra za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo Gregorja Golobiča. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti 1. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na obravnavo ugotovitve prenehanja funkcije predsednika delovnega telesa Državnega zbora. Poslanec Vili Rezman je izstopil iz Poslanske skupine DeSUS, zato se je Državni zbor na podlagi 200., 201. in 112. člena Poslovnika Državnega zbora seznanil z naslednjim sklepom: Prvič. Ugotovi se, da je poslancu Viliju Rezmanu prenehalo članstvo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Zaradi prenehanja članstva v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije preneha Viliju Rezmanu funkcija predsednika Odbora za gospodarstvo. Drugič. Poslancu preneha funkcija z dnem seznanitve na seji Državnega zbora. Viliju Rezmanu se zahvaljujem za opravljeno delo predsednika odbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri po opravljenih glasovanjih. Prekinjam 12. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.