Molt bon dia. Reprenem la sessió. [[Interpel·lació al Govern sobre la producció audiovisual en català]] [[300-00123/13]] I ho fem amb el tretzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la producció audiovisual en català, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. Té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, la diputada senyora Raquel Sans.
Bon dia. Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, consellera... Alcarràs, una pel·lícula de la directora Carla Simón, ambientada en aquest poble de Lleida i rodada en català, s'ha convertit en la primera pel·lícula de l'Estat espanyol, en trenta-nou anys, a guanyar l'Os d'Or al prestigiós festival cinematogràfic de la Berlinale. Aquests dies –de fet, diumenge passat– també teníem un altre exemple d'èxit audiovisual, d'èxit cinematogràfic, amb Sis dies corrents, de la Neus Ballús, als premis Gaudí. Són dos exemples de la producció audiovisual que tenim a casa nostra. I és precisament amb la voluntat de preservar la potencialitat de la creació cinematogràfica des de la diversitat lingüística i cultural que la Comissió Europea va aprovar la directiva sobre comunicació audiovisual que tot just ara l'Estat espanyol està transposant amb una lògica, malauradament, molt diferent a l'origen d'aquesta directiva. El Govern de l'Estat, amb el PSOE i Unidas Podemos al capdavant, ha impulsat una llei molt allunyada, com dèiem, de la defensa d'aquesta diversitat, amb una mirada molt més mercantilista, posant l'accent a afavorir els interessos de les grans plataformes, bàsicament amb l'objectiu que s'instal·lin a Madrid –a Tres Cantos, concretament. En aquest context, però, entenem que l'èxit d'Alcarràs ens ajuda a rebatre alguns dels arguments més rancis d'aquest nacionalisme espanyol, que molts cops s'escuda en la lògica de mercat, i també ens ajuda a continuar apostant per la producció audiovisual en la nostra llengua, i no només això, no?, no només en la nostra llengua, sinó també amb la nostra mirada. Sent molt conscients que el que ens caldria per defensar amb totes les eines i tota la plenitud la nostra llengua seria disposar d'un estat propi, no podem esperar. No podem renunciar a continuar treballant per incrementar l'ús social de la nostra llengua, un fet que el 2022 passa de manera indestriable per una aposta clara per l'audiovisual en llengua catalana. És per això que vostè mateixa, com a consellera de Cultura, ha manifestat en diverses ocasions que, en un món cada cop més globalitzat i digitalitzat, l'audiovisual és un dels eixos principals de la conselleria, i que el finançament del cinema en català en versió original és sens dubte una de les prioritats del departament que vostè encapçala. Des del Grup d'Esquerra Republicana entenem que en el moment actual hi ha oportunitats claus per al sector, oportunitats per al sector audiovisual que entenem que cal aprofitar i que, des del Govern de la Generalitat, cal liderar i també acompanyar. En aquesta interpel·lació n'assenyalarem tres. En podríem assenyalar moltes d'altres, però n'assenyalarem tres, d'aquestes oportunitats. La primera d'elles té a veure amb l'impuls del hub audiovisual aprofitant l'arribada de fons europeus. El hub audiovisual és un dels grans projectes de país, en els quals ens consta que el Govern i el seu departament ja estan treballant de manera decidida. Un projecte que es coneixerà com a Catalunya Media City i s'ubicarà a les Tres Xemeneies de Sant Adrià de Besòs, també amb la importància del que pot suposar per al desenvolupament urbanístic d'aquesta zona. El Catalunya Media City, un projecte publicoprivat que conformarà un pol del sector digital i audiovisual a Catalunya, amb una infraestructura que ens ha de permetre desenvolupar tota mena d'iniciatives relacionades amb la recerca, la innovació i també la producció audiovisual. De fet, ja sabem que aquesta infraestructura comptarà, per exemple, amb platós i tecnologies audiovisuals punteres. En paraules seves, consellera Garriga, que compartim plenament, «el sector audiovisual és un sector estratègic que ha d'arrelar al territori, potenciar la indústria pròpia i donar oportunitats al talent local. Fa massa temps, diputats i diputades, que professionals d'aquest sector marxen fora per realitzar el seu potencial. I des d'Esquerra Republicana tenim clar que és el moment de canviar aquesta dinàmica. I, per fer-ho, cal que treballem de manera decidida per oferir les condicions per retenir tot aquest talent, que, com hem vist –i ho dèiem al començar, a tall d'exemple, no?–, es demostra amb l'èxit, per exemple, d'Alcarràs. La segona oportunitat que pensem que ha d'afavorir la producció audiovisual en català és el reimpuls de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. En aquest cas, TV3 ha estat sempre un motor tractor de la producció i la creació en llengua catalana. Un motor, però, que, després de quatre dècades i potser també després d'un excés de cofoisme els darrers anys, necessita una posada a punt. Necessita una posada a punt per adaptar-se, com dèiem ahir també en aquest faristol, al segle XXI. És per aquest motiu que celebrem i aplaudim la renovació no només del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, que es va produir ahir mateix en aquest Ple, sinó també de l'òrgan que regula els mitjans públics del país, com és el Consell Audiovisual de Catalunya. Cal una nova mirada, cal un nou enfocament, una nova aposta, que lògicament també ha de venir acompanyada d'una aposta econòmica, per als mitjans públics de casa nostra. El de sempre ja no funciona, com mostren dia sí dia també les dades d'audiència, especialment les dades que fan referència al públic infantil i juvenil. Tot i això, creiem que, aquests dies –i ahir també ho dèiem, en aquest faristol–, amb la guerra entre Rússia i Ucraïna s'ha tornat a posar de manifestat la importància i el valor dels mitjans públics del país. Les cròniques que ens han arribat durant els primers dies de la guerra, però també les cròniques que arriben encara a dia d'avui per part dels mitjans públics, posen de manifest l'excel·lent tasca dels mitjans públics del país, que cal reconèixer i cal aplaudir a cada oportunitat que en tenim. Per tant, l'aposta per una corporació forta, adaptada als temps actuals, ha d'afavorir sens dubte aquest reimpuls, aquest rellançament de TV3. Aprofitem també aquesta interpel·lació per desitjar molta sort i encerts a la Rosa Romà i a tot el seu equip per la tasca que els hi encomanem, perquè entenem que és una tasca de país. Perquè el sector audiovisual català, com dèiem, té un valor estratègic cabdal, però també té un valor econòmic. I també s'ha de dir, també s'ha de recordar, el valor econòmic d'aquesta indústria: prop de dues mil empreses registrades, un volum de negoci de prop de 2.000 milions d'euros, una indústria que dona feina a catorze mil persones... Per tant, també hem de destacar el valor industrial del món audiovisual. Hem assenyalat dues oportunitats, i una tercera oportunitat, que entenem que també té el sector audiovisual a casa nostra, és la que té a veure amb l'increment del pressupost del seu departament. N'hem parlat, en aquest Parlament, però creiem que també val la pena destacar-ho: un augment de prop del trenta per cent, des del punt de vista global de tot el departament, que també tindrà una repercussió directa en les línies d'ajut al sector audiovisual, que aquest 2022, recordem-ho, s'amplien fins a 25 milions d'euros. Cal, senyora Garriga, consellera Garriga, que les administracions acompanyin el talent. I, per tant, celebrem i aplaudim també aquesta línia d'ajuts. Com també entenem que cal reconèixer tota la feina que ens consta que s'està fent des de la conselleria, sense fer gaire soroll, per tal de parlar amb totes les grans plataformes amb l'objectiu que incorporin continguts en la nostra llengua: d'una banda, buscant la manera d'incorporar la producció de cinema, sèries i documentals que ja està doblada al català per Televisió de Catalunya o a través de la Secretaria de Política Lingüística –ja hi ha molta feina feta, i aquesta feina s'ha de poder incorporar a aquestes plataformes; i, de l'altra, treballant perquè les plataformes ens avisin de les estrenes que preveuen que seran un èxit –això està calculat i estudiat– perquè es puguin doblar abans, i, per tant, incloure-les ja doblades en la seva oferta. És important, doncs, també conèixer..., no només tenir l'oferta ja existent, sinó també anticipar-nos a totes aquestes estrenes que vindran. Ho ha reiterat la consellera en més d'una ocasió: la predisposició de les grans plataformes està sent bona. I, per tant, celebrem, doncs, que hi hagi aquest feedback positiu amb les grans plataformes, i l'encoratgem a vostè i a tot el seu equip a continuar fent aquesta feina. Per concloure, no?, en aquest entorn globalitzat, amb un estat que, un cop més, malgrat tenir el Govern més progressista de la història al capdavant, no aposta realment per la diversitat lingüística i cultural, des de..., en aquest cas, des d'Esquerra Republicana, tenim clar que el Govern, amb la conselleria de Cultura al capdavant, ha de continuar treballant perquè Catalunya torni a ser un país referent com ha estat sempre, capdavanter en la creació i producció audiovisual per al mercat nacional, però també per al mercat internacional. Hem de tornar a ser..., Catalunya ha de tornar a ser un país atractiu per a l'acolliment d'empreses, per afavorir la innovació tecnològica i la formació avançada. Necessitem fer aquest salt endavant. En definitiva, hem de ser un país atractiu per tal que el talent que tenim a casa, que, com hem vist i com estem veient dia rere dia, és molt, tingui les condicions per poder desenvolupar la seva feina en plenitud. És un dels grans consensos de país i ens hi va el futur d'un sector, com dèiem, estratègic i cabdal, però també ens hi va el futur de la llengua catalana. Per tant, consellera, la interpel·lem perquè segueixin treballant des del seu departament per enfortir el sector audiovisual a casa nostra. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament té la paraula la consellera Natàlia Garriga, consellera de Cultura.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputada Raquel Sans i la resta de diputats i diputades. Diputada, comparteixo amb vostè tot el que ha dit sobre l'Os d'Or de la pel·lícula Alcarràs. Per nosaltres va ser una alegria veure com un projecte audiovisual pensat i fet en català rebia el màxim guardó en un festival de prestigi internacional. També va ser un privilegi poder gaudir de la pel·lícula allà, en directe, i compartir la projecció amb tot l'equip. Celebro molt el triomf de la Carla Simón, que també és el triomf de l'equip tècnic, de producció, de realització, així com el d'aquells actors i actrius amateurs que van esgarrapar hores de la seva vida quotidiana per participar en aquesta pel·lícula tan ben feta. Aprofito també per felicitar la Neus Ballús, com ja ha fet vostè, guanyadora del premi Gaudí a la millor pel·lícula, amb Sis dies corrents, així com a totes les persones i equips guardonats amb els diferents premis de l'acadèmia. Em fa especial il·lusió que entre les persones guardonades hi hagi tantes directores: Clara Roquet, Alba Sotorra, Laura Mañá... I és que, com va dir la Neus Ballús en recollir el premi, «les dones hem arribat al cinema no només per fer òperes primes; hem vingut per quedar-nos-hi. El triomf d'Alcarràs a Berlín ens demostra que, quan un producte cultural té qualitat, és igual la llengua en que sigui fet. A Europa ho tenen clar, però a nosaltres a vegades ens sembla que ens costi creure'ns-ho. El català té lectors, té audiència als mitjans de comunicació; té públic als teatres i als concerts, i ha demostrat que també en pot tenir al cinema, a les plataformes i a les xarxes. Quan hi ha una bona oferta, quan els continguts tenen la qualitat necessària, connecten amb la diversitat de persones que formen la nostra societat. Per tant, hem de produir cultura en català, expressar-nos en la nostra llengua pensant en el món sencer. I, si allò que fem té qualitat, es valorarà i trobarà el seu públic, aquí i arreu. Nosaltres animem els creadors audiovisuals a fer els seus continguts en català, i seguirem acompanyant-los i ajudant-los perquè així ho puguin fer. Però també animem a tothom a donar-los suport, a buscar els productes en català als cinemes, a les plataformes, a les xarxes, a les consoles, a totes les pantalles que tenim a mà. Hem de prendre consciència que la llengua catalana, com a part de la diversitat lingüística que ens enriqueix, és un valor que cal preservar al carrer, en el nostre dia a dia, però també en la participació i en el consum cultural, i molt especialment a l'audiovisual, que és el llenguatge del nostre temps. Dit això, som conscients que com a govern tenim responsabilitats per impulsar l'audiovisual català, i no en volem defugir. Per això ens hem marcat com a prioritats del Departament de Cultura fomentar la indústria audiovisual, fer-la forta, dotar-la de bones eines, de bons espais, afavorir el talent, fomentar la creació de tot tipus de continguts en la nostra llengua i fer que això arribi al públic per tots els canals possibles. En aquest sentit, compartim la visió de la nova presidenta de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, Rosa Romà, a qui vull felicitar pel seu nomenament ahir –a ella i a tot l'equip–, que en seu parlamentària va exposar la necessitat que la corporació generi continguts diversos per a tots els públics, especialment per a l'infantil i el juvenil, i transformar-se així en el motor del teixit audiovisual de Catalunya. Aquesta visió i les accions que estem desplegant des del Departament de Cultura han de permetre incrementar la presència del català en l'entorn audiovisual i digital en els propers anys. I, seguint el fil del que vostè deia, qualsevol avenç en aquesta direcció que ens proporcioni la llei de comunicació audiovisual repercutirà positivament sobre el sector. L'Estat espanyol no ha afavorit ni afavoreix en aquests moments la diversitat cultural ni lingüística, i des de Catalunya hem de seguir insistint-hi i denunciar aquesta manca de responsabilitat. Ho acabem de veure amb el projecte Nueva Economía de la Lengua, on, dels 1.100 milions d'inversió previstos, només el 2,7 per cent es destinaran a les llengües que no són el castellà, malgrat que el quaranta per cent de la població de l'Estat viu en territoris amb una llengua pròpia cooficial. Però, per altra banda, hem de fer servir totes les eines que tinguem a l'abast per buscar solucions nosaltres i treure el màxim profit dels nostres recursos i la nostra capacitat de treball en xarxa per tal d'enfortir i fer créixer el teixit audiovisual català i en català. Com hem dit des de l'inici d'aquesta legislatura, pel Govern de la Generalitat l'audiovisual és un sector estratègic, cabdal per al país. Ho és per la seva relació directa amb les persones, amb la cultura, amb la creació, però també ho és pel seu valor econòmic. Ara vostè ho deia, no?, genera molta riquesa: aquestes dues mil empreses, catorze mil persones, gairebé 2.000 milions d'euros de negoci, segons dades de l'Idescat el 2019. Però és que, a més a més, és un sector tractor de les altres indústries del país, és a dir, de les altres indústries culturals del país. També és una punta de llança per explicar-nos al món, per projectar-nos cap a fora des de la nostra diversitat, tot reflectint la pluralitat de veus i mirades que des de sempre han configurat la nostra identitat. I ho hem vist amb el nostre cinema i també amb les nostres sèries: desperten interès de festivals i programacions de televisió d'arreu del món. Els nostres professionals treballen fora de Catalunya i veuen reconeguda la seva trajectòria en aquests altres indrets. Que la demanda de professionals catalans creixi arreu és un símbol del treball ben fet dels centres de formació de casa nostra. Ara bé, som conscients que molts d'aquests professionals han marxat perquè aquí no tenien espai per desenvolupar el seu talent. Treballar fora de Catalunya ha de ser una opció, però no una necessitat. Volem que tots aquests professionals puguin fer carrera a casa nostra i que la cadena de valor sigui completa, des de la formació fins a l'exhibició. Muscular el sector audiovisual és clau per fer un país referent. El pla d'actuació del Departament de Cultura estableix aquesta voluntat política: dinamitzar el sector audiovisual com a font de creixement econòmic i també per a la preservació de la diversitat cultural europea des de la identitat pròpia de Catalunya en un mercat globalitzat. Per assolir aquest objectiu, el 2022 el departament ha dotat l'ICEC –l'Institut Català de les Empreses Culturals– amb un pressupost inicial per al conjunt del sector audiovisual que hem apujat una mica més dels 25 milions, fins a 28,2 milions, davant dels 21,2 que va tenir, inicials, el 2021, i els 17,5 del 2020. És evident que això ha sigut gràcies a aquest increment que tenim al Departament de Cultura, que anem camí d'aquest dos per cent. En percentatges, aquestes xifres representen un trenta-dos per cent d'increment amb relació a l'any 2021 i un seixanta per cent, gairebé, d'increment amb relació a l'any 2020. Part d'aquesta dotació es tradueix en la convocatòria de tretze línies d'ajut que cobreixen tota la cadena de valor de l'audiovisual. Després entraré una mica més al detall d'algunes d'aquestes línies. A banda de les subvencions, la tasca del departament en els propers anys s'articula entorn de tres mesures bàsiques. La primera –ja l'ha comentat vostè– és impulsar aquest hub audiovisual, Catalunya Media City. Vostè ho ha explicat molt bé, diputada, què volem aconseguir amb això. Molt resumidament, deixin-me que els expliqui que es tracta de la construcció d'un complex a les Tres Xemeneies del Besòs que esdevindrà un centre de recerca, innovació i producció dels sectors audiovisual, de videojocs i de continguts digitals. Com segurament deuen saber, aquest projecte avança a pas ferm. Entrarem a formar part del Consorci del Besòs. Estem satisfets, molt satisfets, amb les converses que estem tenint amb totes les administracions, especialment amb els ajuntaments de Sant Adrià de Besòs i de Badalona. Per nosaltres és indispensable que aquest projecte s'integri a l'entorn, que creï llocs de treball, que dinamitzi tota la zona, i que els veïns i veïnes, sobretot, se'l sentin seu. La segona mesura és la d'assegurar una major presència dels productes audiovisuals produïts, doblats i subtitulats en català i en occità en totes les finestres d'exhibició possibles. Per això, evidentment, estem mantenint des de fa mesos reunions amb totes les plataformes de streaming, que avancen de manera molt positiva, i estic convençuda que aviat donaran bons fruits. La tercera mesura són, com has dit, les línies d'ajut de l'ICEC. Han de saber que tots els ajuts destinats a l'audiovisual tenen criteris de valoració vinculats a la territorialitat i a la llengua, excepte l'ajut a desenvolupament i coproduccions internacionals i la producció d'obres d'animació. D'altra banda, l'ICEC ofereix una línia específica per a la producció i publicitat de llargmetratges en versió original catalana. En general, per al 2022 treballem per dotar amb més recursos els millors projectes cinematogràfics i de ficció seriada en català. En conclusió, l'enfortiment del sector audiovisual és un dels eixos estratègics del Departament de Cultura, juntament amb el foment de la llengua, l'accés universal a la cultura i la construcció d'un sistema cultural de referència. La intenció d'aquest Govern és treballar per a tota la ciutadania, i estic convençuda que l'enfortiment del sector audiovisual tindrà un retorn positiu per a tothom i ens ajudarà en la construcció d'aquest país ric, divers i pròsper que anhelem. El talent ja el tenim, com vam poder comprovar a Berlín i a la gala dels premis Gaudí. I els puc assegurar que, per part del Govern, la feina d'enfortiment estructural, d'acompanyament del sector i de millora del finançament estarà a l'alçada. Moltes gràcies. I que tinguin un molt bon dia. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre les places residencials i de centres de dia]] [[300-00129/13]] Passem al proper punt de l'ordre del dia. El catorzè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre les places residencials i de centres de dia, que ha presentat el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, el diputat senyor Raúl Moreno.
Bé; gràcies, presidenta. Bon dia, senyores i senyors diputats. Senyora consellera... Fa poques setmanes escoltàvem el president Aragonès fer balanç d'aquest primer any de govern. Nosaltres ja vam dir en el seu dia que ens semblava que el balanç era pobre. Considerem que no hi ha cap política especial que els ciutadans puguin identificar amb el seu Govern en aquest darrer any, no? Així, de fet, aquest any podria ser el resum dels darrers deu anys de govern en el nostre país. Vostès han marcat una línia molt clara des del punt de vista de la gestió dels serveis residencials, però, si fem el balanç –i la situació en la que ens trobem ara és fruit no d'aquest últim any, sinó de les decisions preses en els darrers deu anys–, doncs, podem dir o podem afirmar que per al sector residencial, sobretot per a les persones que han d'accedir a una residència, han estat deu anys nefastos. Algunes dades. Actualment tenim 61.000 places a Catalunya i unes vint mil places de centre de dia –61.000 residencials i unes vint mil de centre de dia. Disset mil catalans i catalanes estan en llista d'espera per entrar a una residència. Fa cinc anys –cinc anys– que el Govern no fa cap programació territorial de la presència de places residencials i de centres de dia. Això vol dir que hi ha llocs a Catalunya que no sabem ni quantes places s'hi faran ni quantes places s'hi necessiten ni com les finançarem. Cinc anys. Estem igual. Vostès, des de l'any 2012 –les majories d'Esquerra Republicana, Junts amb els diferents logotips, el recolzament de la CUP i fins i tot darrerament també el recolzament dels comuns–, han aprovat pressupostos on dediquen zero euros a la construcció de residències públiques –zero. Des de l'any 2012 no es posa a Catalunya un totxo de residència pública de mans dels governs d'Esquerra Republicana, de Junts, amb el recolzament dels comuns i de la CUP. El nostre sistema està absolutament descompensat, consellera. A Catalunya hi ha 1.053 residències de gent gran, amb un total, l'hi deia, de 61.000 places, vuit de cada deu privades i només dos de cada deu públiques. Si agafem totes les places, tenim que la meitat de les places són considerades públiques –perquè estan col·laborades, concertades, en una minoria molt petita són cent per cent públiques– i l'altra meitat són absolutament privades. Està descompensadíssim –descompensadíssim. I això fa que la visió que tinguem d'aquests deu anys sigui molt clara. Hi ha una línia política molt clara: mentre el privat pugui construir residències, no es posarà ni un totxo de residència pública. Nosaltres som defensors de la col·laboració publicoprivada, ho hem dit moltes vegades, però de la pública també. Es pot ser defensor de la publicoprivada i defensar, com fem nosaltres, que en aquells territoris on aquest servei difícilment serà donat per un privat ha d'haver-hi inversió pública, consellera. Perquè no construir residències públiques genera desigualtats entre territoris i entre ciutadans. Si no, no s'acaba d'entendre, per exemple, que una ciutat com Sabadell, de més de 200.000 ciutadans i ciutadanes, no tingui una residència pública. O, per exemple, que Badia del Vallès... De fet, el Vallès és un desert, des del punt de vista residencial i de centres de dia. Badia del Vallès demana una residència pública en uns equipaments, una antiga escola que ja tenen. Tenim la de Ripollet, també –és històrica. O el Penedès-Garraf, que és un altre desert, des del punt de vista residencial. Allà tenim Sant Pere de Ribes. Tenen un centre magnífic, només l'han d'obrir –només l'han d'obrir. Està equipat, però no hi ha manera de que vostès ens diguin si concertaran o no concertaran places de centre de dia perquè el puguin posar en marxa. I així portem anys. Gràcies a que l'ajuntament el va construir, que aquesta és una altra cosa, diguem-ne... Perquè vostès ja no posen totxos; vostès aspiren a concertar, si tenen sort, algunes places. O la plataforma de Manresa, que va venir ahir a veure'ns: dos grans residències privades, s'hi instal·laran. En tenen una de pública, efectivament, sense lavabo a l'habitació i amb una cuina que no compleix els requisits mínims i s'hi ha de portar el dinar d'un altre lloc. Aquesta és la realitat. O Sant Adrià de Besòs: en aquesta no és que s'augmentin les places, és que es redueixen; s'han tancat residències, i si te he visto no me acuerdo. Per tant, aquesta és la situació, és el desgavell que tenim. Des del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, considerem que cal posar fre a la desinversió residencial a Catalunya prioritzant –creiem que es pot fer– la construcció de deu residències públiques allà on la llista d'espera o la situació geogràfica ho determini, i, a més a més, concertar 2.500 places de residències i cinc-centes de centre de dia. Això, consellera, li costa a vostè 78 milions d'euros –78 milions d'euros. Hi ha més planificació, consellera, a la proposta que fa el govern alternatiu de Catalunya que la que tenim del departament. Un altre element que ens preocupa, consellera: els acords signats. És sorprenent que vostès considerin que els acords que s'han signat en legislatures anteriors no van amb vostès. El senyor El Homrani no és que en signés molts, però alguns en va signar; acords per posar en marxa residències i centres de dia. L'escoltem a vostè i escoltem el seu equip dir que això no va amb vostès. «Aquello que se firmó..., escolta, en comencem a parlar un altre cop, la gent va passant un altre cop, eh?, per la conselleria, els hi van dient: «No, no, és que no tenim programació, «Si de cas ja ho farem... No pot ser. O sigui, no es pot governar així Catalunya. Aquí hi ha una continuïtat de partits, hi ha una continuïtat de projecte polític. Home, si hagués canviat absolutament tot de partit, encara entendria que la línia fos diferent, però és que són vostès, els mateixos; per tant... Miri, en aquesta situació –vostè ho coneix– hi està l'Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet, que va signar un acord d'un centre de dia públic, cent per cent públic –«cent per cent vol dir places i personal, traspàs a la Generalitat de Catalunya. Aquest és l'acord signat, i espero que vostè el compleixi. El faran dins d'un macroequipament residencial que ha fet l'ajuntament de pisos assistits, el Miguel Hernández. Molins de Rei, protocol signat l'any 2018, cinquanta places: nunca más se supo. L'Hospitalet de Llobregat, residència Prytanis, cent places de residència i quaranta de centre de dia: mai més. Acords signats per vostès. Facin el favor de complir el que vostès mateixos van signar. No es pot governar Catalunya..., no es pot pretendre que Catalunya avanci si ni tan sols vostès són capaços de complir els seus propis acords. M'avanço a algunes possibles justificacions per part seva, consellera, perquè també, com ens anem coneixent..., ja m'avanço, perquè després no tindré temps. Pressupost: a la seva darrera compareixença a la Comissió de Drets Socials va demanar més fons covid per poder obrir places residencials. No ens trobarà, a nosaltres, en aquesta dicotomia entre covid o places residencials. No, no. La competència és seva. La competència és de la Generalitat de Catalunya, hi hagi o no hi hagi covid. I, per tant, cerqui vostè els recursos on ho consideri oportú. Jo li dono algunes idees. Miri, els anys 2020 i 2021 va rebre, el Govern de la Generalitat, 3.200 milions d'euros de fons covid. Sap quant va arribar, per exemple, l'any 2021 al seu departament? Quatre-cents vint-i-set. Es van dedicar tots a residències? No. Es van dedicar a residències 132 milions d'euros, en un moment d'extrema gravetat. Jo li demano que parli vostè amb el conseller d'Economia. Jo li demano que posi el problema residencial al centre de l'agenda política, que marqui també les necessitats socials del sector i de la ciutadania. Ho deia la nostra portaveu, l'Alícia Romero, en l'anterior intervenció: vostès van gastar menys del que podien haver gastat. I estem on estem. Demani part dels 700 milions d'euros que es van assignar fa poques setmanes de la disposició addicional tercera de l'Estatut, que van acordar amb el Govern de l'Estat. O, si considera que no és suficient, digui-li al seu president que vagi a la conferència de presidents i que plantegi la necessitat de millorar el finançament en aquest tema. Però deixin de plorar, intentin buscar els recursos en allò que és de la seva pròpia competència. Fons europeus? Bienvenidos sean. És, probablement, la seva oportunitat, consellera, de marcar un abans i un després en aquesta política de residències. Fa vostè bé en recórrer Catalunya explicant les línies. Fa vostè bé en parlar, tot seguit, de quines són les línies dels fons europeus. En el desenvolupament de les cures ens tindrà al costat, però necessitem saber que vostè marca una diferència entre els deu anys anteriors i aquesta nova etapa. I acabo. Compliment dels acords adoptats. No només els que vostè ha signat o ha signat el seu Govern, sinó els d'aquest Parlament. Jo li demano si us plau –i l'hi vaig dir a la comissió– que revisi els acords del Ple monogràfic de residències. Hi han cinquanta-vuit acords. Allà està tot: que si el model, el que hem de fer... Allà està tot, acordat per tots. N'hi poso quatre, per anar ràpid –després en parlarem. Ha de canviar vostè el sistema d'inspeccions; inspeccions sense avisar, que inspeccionin la qualitat del servei. Necessitem que tregui l'atenció mèdica privada dels centres residencials, que fomenti els serveis d'atenció domiciliària –els fons europeus l'hi permetran–; que revisi les ràtios –la nostra gent ha d'estar cuidada pel personal suficient, ben pagat, ben remunerat. I faci vostè el favor de poder reunir-se amb les treballadores del sector per millorar les seves condicions laborals. Continuaré després, en el torn de rèplica. Gràcies, presidenta. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Violant Cervera, consellera de Drets Socials.
Moltíssimes gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Senyor Moreno, n'hem parlat, n'hem anat parlant, de totes les qüestions que vostè em plantejava. I, de fet, lo primer que li he de dir –i segur que ho comparteix amb mi– és que és molt difícil fer una interpel·lació sobre places, sobre llistes d'espera. I, en certa manera, és difícil perquè fins i tot és difícil tenir clares quines són les dades que suporten qualsevol de les informacions que els puguem donar. No perquè no en tinguem les dades, que sí que les tenen... Vostès també saben que els serveis d'informació que tenim al departament no són els més moderns possibles, i de vegades costa molt casar totes aquestes dades. Vostè deia: «Els fons europeus són una oportunitat de... Segurament l'oportunitat més clara que tinc jo és la partida que podrem destinar justament a canviar tot el sistema d'informació i de gestió del departament, que ens ha d'ajudar a tots a poder tenir tota la informació, no només tenir totes les dades al cent per cent actualitzades, sinó, a més a més, poder millorar aquesta gestió que fa que les llistes d'espera també siguin grans amb els serveis socials dels ajuntaments. Vostè sap que aquest és un tema complex. No només és un tema... És competència, evidentment, de la Generalitat de Catalunya, però no només hi juga la Generalitat de Catalunya. Aquí hi juga, doncs, l'Estat, amb la llei de la dependència –només li faré un petit parèntesi, perquè, si no, no podríem parlar de la llei de la dependència–; la Generalitat, evidentment, i també els serveis socials dels ajuntaments, a l'hora de que han de confeccionar també el PIA. Per tant, tot plegat és com una espècie de còctel complicat. Només unes dades –ja les sabem, però també per tenir-ho clar. La Generalitat posa del seu pressupost gairebé 1.700 milions d'euros, 200 dels quals són de l'Estat, per al finançament de la llei de la dependència. I això tots ho sabem, ho reconeix el mateix ministeri. Vull dir, no és cap misteri, que la llei de la dependència va adquirir unes expectatives, unes expectatives molt importants, que al final lo que han fet també és, en certa manera, col·lapsar el sistema. Vostè ha recordat les dades. Jo..., només un afegitó, quan, per exemple, intentava justificar-li la dificultat de tenir les dades. Vostè parla..., perquè és veritat, perquè hi ha setze mil persones en una llista d'espera de petició de residència, però, d'aquestes setze mil persones, algunes, bastantes –bastantes–, quan els hi ofereixes poder tenir una plaça, doncs, en aquell moment no la volen. I és normal. Com que la realitat és que tenim una llista d'espera molt gran, la gent s'apunten a la llista d'espera. Però no és real, la llista d'espera, perquè al final..., vaja, hauríem de tenir la llista 1, la llista de les persones que han renunciat a la plaça una vegada i les que han renunciat a la plaça una altra vegada. Per tant, parlem de setze mil persones, però en realitat no estem parlant de setze mil persones, sinó que estem parlant de moltes menys. I la complexitat de les dades també fa que –és veritat– hi ha molta gent que estan en llista d'espera..., nosaltres les quantifiquem en unes nou mil persones, no en les setze mil, per això que li dic, perquè és gent que han sortit de les llistes. Però també és veritat que, d'aquestes persones, n'hi ha moltes que estan en la llista d'espera, però això no vol dir que estiguin desateses, perquè la llei de la dependència el que fa és que l'atenció pugui ser múltiple –múltiple–, en diferents espais que contempla la pròpia llei, eh?: des dels cuidadors no professionals a les teràpies ocupacionals, els serveis d'atenció a domicili... Per tant, insisteixo que és complex arribar a definir com funciona ben bé la llista d'espera. Per donar-n'hi algunes dades, nosaltres el que sí que tenim comptabilitzat és que hi ha unes cinc mil persones que en aquests moments estan en una llista d'espera i no gaudeixen de cap de les prestacions. Què és el que hem fet des del Govern de la Generalitat i justament des del departament? I això els hi vaig explicar des del primer dia, i és perquè m'ho crec i m'ho crec de debò. El creixement del pressupost que vam tenir al nostre departament el vam dedicar bàsicament, més enllà d'acabar d'ajudar a consolidar unes tarifes que es van aplicar o uns personals que necessitaven el tema de la DGAIA, a dos grans eixos. Un, el contracte programa –per tant, serveis d'atenció a domicili, especialment, i ajuda als serveis socials. Vostè i jo sabem que és insuficient, però va ser una injecció de 70 milions d'euros. És un esforç i un creixement d'un vint-i-cinc per cent del contracte programa. I, després, a places, que és també la meva obsessió: intentar reduir les llistes d'espera, perquè, al final, jo crec que això és un tema que ens interpel·la a tots, perquè tots tenim persones al nostre entorn que estan en llistes d'espera. Què és el que hem fet, i una de les primeres mesures que ajudaran també a alleugerir aquesta llista d'espera? La injecció de 17 milions d'euros per poder acabar amb la suspensió dels divuit mesos del cuidador no professional. Al paquet del cuidador no professional, doncs, hi destinem 255 milions d'euros. I això és evident que no acabarà amb la llista d'espera dels serveis residencials, però sí que pot ajudar a alleugerir justament aquesta dependència. I per què li comento això? I vostè comentava: «No es construeixen residències. En aquesta legislatura construirem residències, i construirem residències gràcies als fons europeus. No les podem construir totes. El problema del fons europeus..., primer, que una residència, doncs, val diners, el cost de la residència deu ser de 8 milions d'euros, i els fons europeus tampoc no són infinits. Però tenen un problema, els fons europeus, i és que has de tindre el projecte, tota la documentació, perquè l'any 26 han d'estar acabades sí o sí. O sigui, qualsevol subvenció que donem –i després ho acabaré d'explicar– en la partida dels fons europeus..., l'any 2026 ha d'estar acabada. Dels fons europeus, hi haurà 200 milions d'euros que destinarem justament a espais residencials, a la construcció de noves residències. Hi insisteixo, en aquelles que ja estiguin més o menys en tramitació, i, per tant, tinguem la seguretat de que podran estar acabades l'any 2026, i, sobretot –que jo crec que és on hem d'intentar posar el focus amb els fons europeus–, en la remodelació de les residències ja existents justament per poder-les adaptar al que tots volem, que és aquest nou model d'autonomia personal: habitacions individuals, espais de convivència molt més petits, lavabos a les habitacions, ventilacions... O sigui, tot allò que ens ha posat, com dèiem, davant del mirall la covid. Sobre els protocols. Jo no he dit mai que no faré cas dels protocols. Jo el que dic és que els protocols –perquè està signat així, que fiquen «segons partida pressupostària– ens els hem de repensar. Alguns ajuntaments volen que es transformi el protocol en conveni, i no podem transformar el protocol en conveni, primer, si la residència no està construïda, perquè això vol dir passar pel Govern, pressupostos posteriors... Per tant, els convenis, quan estem plantejant –i ho he comentat en altres ocasions– que el que volem fer és un mapa de les necessitats de places públiques a tot Catalunya en funció justament de les llistes d'espera... Evidentment, tenim els protocols, que ens els mirarem, i intentarem ajustar aquestos protocols signats a aquesta distribució territorial en funció dels llocs on ens falten o no ens falten places públiques. Els fons europeus, doncs, ens permetran fer alguna residència. En els propers dies en comentarem algunes, algunes que tenim la facilitat de fer-les o bé perquè hi havia algun projecte redactat o perquè està avançada la seva tramitació. Però al que sí que segur que també podrem ajudar és a tots aquells ajuntaments, a totes aquelles entitats que ja tenen projectes o bé començats o que tenen molt engegats. I, per tant, podrem ajudar-los amb els fons europeus a finançar aquestes residències. Jo també crec en el concepte publicoprivat, publicosocial. Per tant, el que farem amb els fons és donar una empenta justament a la construcció d'aquests espais. I un altre tema són les places. De les places, dels diners que teníem reservats, que són 58 milions d'euros per poder reduir la llista d'espera..., hi estem treballant. No li parlo de «farem; estem en aquests moments treballant la planificació per veure quines són les necessitats del territori. I jo soc una persona que no critica mai els governs anteriors, ni si són meus ni si són dels altres. Crec i estic convençuda de que tothom intenta fer-ho lo millor que sap. Ara, nosaltres, des del departament, també volem marcar el nostre propi estil, i el nostre propi estil és que jo no signaré ni convenis ni protocols a futur, a no ser que estiguin sustentats en una planificació determinada. Un cop tinguem la planificació determinada –com tenen des del Departament d'Educació, des del pla territorial d'habitatge, i tu saps realment quines són les necessitats del territori–, després potser sí que començarem a visualitzar com es poden realment adjudicar aquestes places, però no abans. Per tant, els protocols no és veritat que els haguem tirat a les escombraries. Això no és veritat. Els protocols, que, a més a més, es poden executar en aquesta primera planificació perquè les residències ja estan constituïdes... Vostè em parlava de Santa Coloma. Doncs, evidentment, tenim hora aviat amb l'alcaldessa, i, per tant, en parlarem. Vostè sap també que un tema són els convenis interadministratius i les altres places, d'entorns privats, que han de sortir en un concurs públic. Per tant, estem treballant en aquest tema, hi estem treballant a fons, i jo crec que podrem donar les respostes oportunes. En la següent part de la intervenció, doncs, acabarem de solucionar algun dels dubtes que es plantegen.
Moltes gràcies, consellera. I, en el torn de rèplica, té la paraula el diputat senyor Raúl Moreno.
Reconec, consellera, que és un plaer poder interpel·lar amb vostè, perquè en la mesura del possible el tema se'l sap, el coneix, i hi podem entrar més a fons. Coincidim, potser, en l'obsessió en reduir les llistes d'espera, amb la diferència que vostè té la responsabilitat de fer-ho i jo tinc la responsabilitat de vigilar que vostè ho faci com nosaltres considerem que s'ha de fer, que potser no és la manera correcta, però considerem que és la més adient. No està malament criticar governs anteriors, fins i tot si són d'un mateix. L'autocrítica sempre és positiva, perquè és veritat que no sempre es fa tot bé. En tot cas, jo parlo dels acords majoritaris que es fan entre governs, a més, del mateix color, i que donen seguretat als ajuntaments, perquè hi han ajuntaments que, ja que vostès no ho fan, ells han de fer l'obra, que no els toca, que no és la seva competència. Que potser Sabadell, Santa Coloma, poden fer alguna inversió, però..., i Tiana o Montgat, que construir una residència és tot el seu pressupost d'inversió? És aquí, on ha d'estar la inversió pública per part de la Generalitat de Catalunya. No tots els ajuntaments ho poden fer. Ha parlat vostè de dependència i del finançament. Efectivament, la Generalitat posa més diners, com la resta de comunitats autònomes, per finançar la llei de dependència. Però, aquí, a la cua en llista d'espera, i altres comunitats, amb els mateixos problemes econòmics, no. I Catalunya és la primera comunitat autònoma que més diners rep després del pla de xoc en dependència, 200 milions d'euros més cada any. Per tant, s'està redreçant aquesta situació. Ara cal que la Generalitat es posi les piles. També és una bona notícia la reducció dels divuit mesos. Això sí, a partir dels que ho demanin ara. Tenim una llista d'espera anterior, que aquesta... Jo crec que s'ha de mirar ben bé. A mi la informació que m'arriba és que això s'aplica, diguem-ne, a partir dels que ho demanin ara; si no, millor –si no, millor. Disset mil persones estan en llista d'espera per entrar en una residència. Efectivament, aquesta llista, aquests disset mil potser no són reals. Per què no són reals? Perquè com a l'àrea metropolitana es triguen més o menys quatre anys a entrar en una residència pública, cuando uno empieza a encontrarse un poco mal, se apunta. Perquè, si no, el dia que realment la necessitis no la tindràs –i no la tindràs. No hi ha una altra opció. Per tant, per això la reducció de la llista d'espera... Per això no és real, perquè la gent, conscient de que té dificultats, s'hi apunta abans. I, per tant, quan truquen..., doncs potser..., «ostres, m'han trucat abans d'hora i no m'ho esperava, o, desafortunadament, aquella persona ja no hi és, que també ens passa. Miri, jo li demanava també algunes concrecions. Li he pogut arrencar que construiran residències. Això ja és, diguem-ne, un abans i un després d'aquests darrers deu anys. La felicito, si és així. La història està en que m'agradaria saber quantes, on i si seran cent per cent públiques. Vostè em pot dir cinc, deu. No li dic ni que em digui el lloc, això ja ho farà vostè quan políticament consideri que ho ha de fer. Però..., cinc, deu, dotze, una, quinze? Públiques? No públiques? On les farà? Més o menys, no li dic que concreti tant. Els projectes estan fets o no estan fets? Els ajuntaments hi participaran? Vostè, en alguna compareixença aquí, fa alguns mesos, explicava un cert sistema de participació també dels ajuntaments a l'hora de presentar els projectes. Això serà així? No serà així? La veritat és que també els ajuntaments necessiten una mica de temps per poder preparar-se davant una convocatòria que pot ser imminent, a l'hora de construir aquestes residències, no? I, miri, el tema dels convenis, dels protocols, dels acords..., l'objectiu és tenir places. Per tant, no entrem en aquest debat de si el protocol es converteix en conveni, si el conveni està construït... Moltes vegades, per començar a construir, necessites tenir la seguretat de que la Generalitat concertarà les places. No hi ha més. Acords que es compleixin –acords que es compleixin–; perquè, si no es compleixen els anteriors, algú pot pensar que tampoc es compliran els que vostè signa. I aquest és un país que s'ha de basar en la confiança interinstitucional. Estem proveint la gent de serveis, de residències. I, per tant, jo li demano una mica més de concreció. No m'ha parlat d'altres coses, com pot ser el tema de les treballadores del sector o de les inspeccions... Però aquest serà un dels temes, consellera. És a dir, ja no només és crear més, és com refem el sistema que tenim, que no ens ha funcionat. I aquí el Parlament ja va fer una tasca, i jo li demano si us plau que l'aprofiti, que l'aprofiti pel bé del conjunt de la ciutadania, que porta molts anys esperant alguna solució a situacions vitals complicades que es donen al final, normalment, del període de la nostra vida i que cal tractar amb la màxima cura per donar un bon servei des de les institucions. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, finalment, en el torn de rèplica, té la paraula la consellera de Drets Socials.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor Moreno, jo soc una persona que compleix els acords. He estat directora general, però bàsicament he estat diputada al Parlament durant cinc anys. Per tant, com pot arribar a suposar, jo els acords me'ls crec, els compleixo. Les lleis intento complir-les, els acords que s'aproven al Parlament, tot i que alguns decauen –perquè, quan cau la legislatura, decauen... Des del departament, no només jo, eh?, vull dir, tinc la sort de tenir uns companys de viatge que han estat diputats d'aquesta cambra. Per tant, tots plegats tenim molt clar què és el que s'ha de complir, i el que s'ha de complir són els acords, especialment quan són majoritaris en el departament. Per tant, sobre allò que diu que hem de revisar els acords presos en el Ple monogràfic que es va fer... Jo també estic preocupada pel sistema d'inspeccions; de fet, he demanat que en vull parlar amb el departament. En l'atenció mèdica hi estem treballant, estem treballant amb l'Agència d'Atenció Integrada Social i Sanitària. És veritat que hem de millorar l'atenció domiciliària. És veritat que també hauríem de revisar les ràtios. Vostè m'ha parlat dels treballadors del sector. Ens hem trobat un conveni fet, jo no hi he participat. El conveni es va signar el 29 de desembre. N'estem parlant. És un conveni que afecta la patronal i els treballadors, i això ens pot portar alguns problemes. Puc donar-li la meva opinió personal sobre el conveni; no sé si cal. En qualsevol cas, jo crec que és un conveni que farà treballadors de primera i de segona, però és un conveni signat. Per tant, l'estem analitzant i també l'estem avaluant per veure com podem beneficiar la totalitat del sector, perquè a mi no m'agrada que hi hagi treballadors de primera i treballadors de segona. I això, com vostè sap i suposo que intueix, també són moltíssims milions d'euros, i al final els diners que tenim són els que són. Quan parlàvem de les llistes d'espera..., és veritat, nosaltres tenim una llista d'espera molt alta. També és veritat que som, jo crec, en algun dels papers del ministeri..., la comunitat autònoma que té més persones susceptibles de dependència, fins i tot més que Andalusia. És molt més difícil gestionar llistes d'espera en una comunitat on tens moltíssima gent dependent que en una comunitat en que són relativament més petites. I les llistes d'espera també van en funció dels serveis que els hi acaben oferint. Nosaltres, per exemple, som la comunitat autònoma que més serveis residencials dona, a diferència d'altres comunitats autònomes. I, per tant, la nostra llista d'espera és més gran perquè els serveis que donem també són més cars que no pas la llista d'espera... Vostè sap que la llista d'espera va créixer especialment l'any 2015, després de que hi entressin tots els graus I, i això va bloquejar absolutament el sistema. I també és veritat, com li deia, que nosaltres, que treballem de la mà dels serveis socials i dels ajuntaments, tenim al cap aquest..., també amb la possibilitat dels ajuntaments, dels serveis socials, a l'hora de fer PIAs. Coses que estem fent per intentar millorar aquestes llistes d'espera, més enllà dels diners. Que això vostè em pot dir: «Clar, això és a futur, no sé què... No, no. També intentem reduir les llistes d'espera a l'hora de les valoracions. Per tant, hem anat sobre el terreny i s'han reforçat aquells equips de valoracions en aquells llocs on teníem llistes d'espera molt més grans. Llocs que s'han reforçat? El Maresme, el Vallès Oriental, l'Anoia, el Garraf, l'Alt Penedès. Per tant, estem també compromesos amb aquest tema. Un altre dels temes que ens pot ajudar... Perquè, clar, sempre parlem de les llistes d'espera del sistema residencial, i és com una espècie de contrasentit, perquè per un costat diem que hem de desinstitucionalitzar i per l'altre estem tots sempre obstinats en les residències i les places de residències. Doncs jo crec que això també ho hem de variar. Com també ens hem de repensar els centres de dia, perquè els centres de dia, si no tenen transport..., la gent vol anar al centre de dia que està a prop de les seves llars. Per tant, que és el que estem fent, també, quan estem parlant d'aquest nou model d'autonomia personal? Més enllà de les residències, que, a més a més... Clar, una residència val 8 milions d'euros, i com a molt hi ha setanta persones. O sigui, 8 milions d'euros per a setanta persones que estan en aquella residència. Doncs nosaltres creiem que hem de potenciar al màxim possible el servei d'atenció al domicili, el nou model de SAIARs, que nosaltres volem desplegar per tot el territori, que són espais entre la llar del jubilat i el centre de dia, que et serveix perquè les persones puguin estar als seus domicilis el màxim de temps possible, però, al mateix temps, el màxim d'atesos possible. Repensar tot el sistema d'atenció al domicili ampliant-ne més serveis, serveis de menjador a domicili, serveis de farmàcia, de teleassistència avançada, que ens hi han de servir i ens hi han d'ajudar els fons europeus. Per tant, sí, reduir les llistes d'espera, sí; construcció de residències, tres –públiques en construirem..., que seran públiques públiques, tres, no en podem fer més. Ara sabem, perquè ens ha arribat, que hi ha ajuntaments..., que entre ajuntaments i empreses volen fer residències. Intentarem ajudar-los amb els fons europeus. Els fons europeus són una convocatòria pública. Per tant, esperarem a que ens arribin tots els projectes. Després d'aquest any, quan haurem adjudicat els fons europeus, jo crec que tots plegats podrem dir que les coses han millorat almenys una mica. Almenys aquesta és la nostra voluntat. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre les línies que impulsarà el Departament de Drets Socials amb els fons europeus Pròxima Generació]] [[300-00133/13]] Passem al quinzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre les línies que impulsarà el Departament de Drets Socials amb els fons europeus Next Generation. La presenta el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, i té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, la diputada senyora Titon Laïlla.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera... Fa ara tot just dos anys, el món va patir un sotrac molt fort que ens va obligar a coartar els nostres drets, a viure amb incertesa, a canviar aquestes regles del joc amb les que vivíem i, a la vegada, a tancar-nos a casa. I, de fet, serà aquest diumenge, que farà just dos anys del confinament a causa de l'estat d'alarma i d'haver-nos de tancar a casa, i que aquells que érem i som serveis essencials, no?..., sentir el pes d'aquesta responsabilitat sobrevinguda. I parlo de personal sanitari, però també de personal de neteja, personal de supermercats, bombers, cossos de seguretat, cuidadores, serveis socials, etcètera. Però allò que va començar com una crisi en principi purament sanitària, al cap de poc temps ja es va veure que tenia un gran pes i una crisi sobrevinguda també social i econòmica, que, a més a més, tenia un impacte no només a nivell macro, a les grans empreses, a les multinacionals, a la gran economia mundial, sinó també a nivell micro, afectant persones, afectant les famílies, els petits comerços, emprenedors, les escoles... Va ser una crisi que, partint de la causa epidemiològica, va arribar, per osmosi, diríem, a totes les parts de la nostra societat. Aquí al Parlament n'hem parlat moltes vegades, dels efectes que ha tingut, que té i que tindrà, doncs, aquesta crisi. I, de fet, vam començar a fer-ho telemàticament, també com a conseqüència d'aquesta pandèmia, i ara, per sort, ja podem fer-ho de manera presencial. I conscients, precisament, d'aquesta realitat, ja el passat desembre vam fer un ple monogràfic –al que vostè també va assistir, amb tots els seus debats– precisament parlant d'un dels efectes més importants que té aquesta pandèmia, que és l'efecte en la salut mental de les persones, però, òbviament, no és l'únic efecte que té aquesta crisi. I, de fet, una de les coses que ens ha deixat clares és que o afrontem tots els efectes que té d'una manera transversal i holística o no ens en sortirem. I, de fet, també un dels coneixements que en traiem i que és efecte d'aquesta interpel·lació és que hem de donar a totes les polítiques no només de l'Administració pública..., sinó que totes aquelles decisions amb implicació política que es prenguin han de tenir aquesta mirada des de la salut. Però «des de la salut..., no parlo de la medicalització, no?, sinó que parlo des d'aquesta visió, precisament, de salut en totes les polítiques. I un bon exemple d'això són, precisament, els fons europeus Next Generation, uns fons europeus que, sota aquest paraigua d'afavorir l'oportunitat per impulsar la transició ecològica i la transformació digital, preveuen injectar més de 750.000 milions d'euros per estimular, precisament, l'economia europea, però amb aquesta visió no a curt, no?, sinó amb una visió a mitjà i sobretot a llarg termini, per fer, doncs, una transició cap al que ha de ser el creixement sostenible de la nostra societat, partint també de la cohesió social i la part més territorialitzada, més de proximitat al territori. Per nosaltres, aquest és el punt important d'aquesta qüestió, que és que hem de partir, precisament, de la proximitat, de com gestionem aquests fons europeus, però des de casa i afavorint, precisament, la ciutadania. Aquest 2022 Catalunya espera rebre més de 2.700 milions d'euros. I fa uns dies coneixíem que la conselleria que vostè dirigeix serà la principal receptora d'aquests fons, amb al voltant de 1.040 milions d'euros. D'aquests més de 1.000 milions, gairebé 400 van dirigits directament a l'atenció a les persones, i el que queda, dirigit, precisament, a polítiques d'habitatge. Per tant, aquests fons Next Generation són una de les oportunitats que ens brinda, doncs, segurament, aquesta postpandèmia, que és que tenim l'oportunitat de millorar i modernitzar les residències –ara ho parlaven, en la interpel·lació anterior–, augmentar el servei de cures i l'autonomia personal, també donant-hi aquesta visió segurament molt més comunitària –que ara en l'última intervenció seva vostè apuntava, no?, que hem de canviar la mirada i segurament repensar-nos quin ha de ser aquest model d'assistència personal–, incrementar, com deia, l'assistència domiciliària, fomentar l'autonomia personal i la independència de les persones... Revertir també el dèficit de lloguer assequible, precisament aquell lloguer dirigit a persones vulnerables, a famílies vulnerables, però també, per exemple, al col·lectiu jove, i rehabilitar edificis per guanyar en eficiència energètica en aquesta lluita compartida que és l'emergència climàtica. I, malauradament, avui i aquesta setmana n'hem de parlar i en parlem molt, precisament, d'aquesta deficiència energètica i de la necessitat de repensar també el model energètic, perquè, precisament, està afectant moltíssim aquesta població a la que volem cuidar i protegir, que són, sobretot i bàsicament, les persones més vulnerables. Tenim molt reptes sobre la taula, i aquests últims dies em consta que vostè i el seu equip han anat explicant, precisament, a tot el país què ens aporten, quines oportunitats ens brinden aquests fons Next Generation. Ho han fet a Barcelona, Tarragona, Lleida, Girona, Tortosa, Vic, Tremp i Vilafranca del Penedès. Crec que no me n'he deixat cap, de les voltes que vostès han fet, però concretament em volia centrar en les polítiques d'habitatge com a exemple, perquè és un dels eixos principals d'aquests fons Next Generation, que van dirigits, precisament, a que la rehabilitació d'aquell parc d'habitatges que ja tenim sigui un eix vertebrador i dinamitzador del sector que ens permeti no només millorar l'eficiència energètica i la qualitat, i, òbviament, també la seguretat del parc d'habitatges que ja tenim, sinó també incidir d'una manera molt més contundent en aquells barris que generalment poden estar més degradats en aquest sentit. Per tant, es tracta d'ajudar les comunitats a fer projectes de rehabilitació que ens permetin reduir els consums energètics –gran tema d'actualitat, malauradament, en aquests moments– fent sistemes més eficients i amb millor aïllament de façanes, de cobertes i de tancaments, que ens permetin també facilitar l'accessibilitat, però a la vegada cuidar i vetllar per totes aquelles patologies de l'habitatge que ens podem trobar i que són estructurals. Però aquest programa no és només –els fons Next Generation– una línia d'ajuda, sinó que ha de ser una eina transformadora per a l'economia, per lluitar contra el canvi climàtic i també per afavorir el que deia de la cohesió social de tots els ciutadans. I, per tant, són una oportunitat també per a la suma d'esforços entre les administracions i també el sector promotor en l'àmbit de la promoció de l'habitatge, especialment quan posem el focus en aquest lloguer social i lloguer més assequible. Per tant, creiem també que ens cal donar una mirada que vagi molt més enllà, més transversal, i que sigui un punt d'inflexió la col·laboració publicoprivada en matèria de promoció de l'habitatge, pensant sobretot en afavorir l'accessibilitat a aquelles persones que tenen dificultats per accedir al mercat d'habitatge convencional. Crec que són uns fons que ens han de servir per posar la ciutadania al centre, per parlar de drets, per parlar de cobrir les necessitats que puguin tenir i amb les que ens puguem trobar, però que a la vegada afavoreixin aquesta sostenibilitat no només climàtica, sinó també econòmica, a la que estem abocats a caminar i a anar simplement per la pura jo diria, des de la perspectiva més egoista, supervivència, no? Per tant, hem d'anar cap aquí. I és en aquest sentit que, per poder millorar la vida de les persones, per no deixar-nos ningú enrere, fins i tot perquè ens serveixi com a impuls per transformar la societat cap a aquest nou model que necessitem, que fuig també de l'existencialisme o del paternalisme en la presa de decisions en l'àmbit social per donar pes i força a allò que vulgui la persona, que necessiti la persona, sobretot quan es pot trobar en una situació o de vellesa o en una situació de vulnerabilitat..., doncs és per tot això que ens agradaria, consellera, que també ens pugui, des d'aquest faristol, explicar quins són els avantatges i oportunitats, com pensen enfocar precisament l'aplicació d'aquests fons Next Generation, que des de la seva conselleria ens ajudaran a fer aquest canvi social que crec que tots compartim que necessitem. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. Té ara la paraula la senyora Violant Cervera, consellera de Drets Socials.
Moltes gràcies, presidenta. Diputats i diputades... Diputada Laïlla, de debò que agraeixo que m'hagin permès poder parlar dels fons europeus des del faristol. Com vostè deia, ben bé els fons europeus són una gran oportunitat per al nostre país, i especialment per a les polítiques que es duen a terme des del nostre departament. Vostè ho recordava: 1.040 milions d'euros –són diners. I el que hem fet..., perquè és la principal preocupació que teníem a l'equip que estem treballant els fons europeus: era com fer arribar aquesta informació i ser el màxim de transparents possible a la majoria de la gent. Com vostè deia, hem fet vuit xerrades, que li he de confessar que quan ens les vam plantejar teníem uns certs dubtes, discussions dintre del propi equip, perquè dèiem: «Ostres, anar a explicar unes bases als ciutadans és com una temàtica molt feixuga, però jo crec que s'ha agraït, que s'ha agraït justament als territoris que poguéssim fer arribar justament aquesta informació. I per què l'hi comentava? Perquè realment són molts diners –ara intentaré desgranar-ho una mica–, i la principal dificultat que nosaltres hi vèiem és que la manca d'informació feia que molts cops el sector tingués la sensació de que aquells fons europeus no anaven amb ells per la manca d'informació. I el que hem volgut és això, fer un exercici de transparència, sent conscients que és veritat que són molts diners, però, com els explicaré, segur que al final ens acabaran faltant diners. Jo crec que ens n'haurem d'alegrar com a país, perquè haurem estat capaços de posar molts projectes damunt de la taula. Què és el que hem fet per ser el màxim de transparents? No només fer aquestes explicacions als diferents territoris, no només la interpel·lació que avui li agraeixo, perquè així tots els grups parlamentaris en són coneixedors, sinó que, a més a més, ja en aquests moments tenim, a la pàgina web del departament, una pàgina web on s'expliquen les diferents línies dels fons europeus, amb la voluntat aquesta, de que siguin el màxim de transparents. Durant el mes de març sortirà..., de fet, estan ara..., sortiran les bases, i, un cop estiguin publicades les bases, i, per tant, tothom –el sector, els ajuntaments–..., podran valorar quins projectes tenen sobre la taula per poder presentar. La convocatòria sortirà durant el mes de maig. Per tant, donarem el màxim de temps possible perquè tothom, si tenen –especialment en sectors residencials, com he comentat en la interpel·lació anterior– projectes avançats, s'hi pugui presentar. Quin és un dels avantatges dels fons europeus? Doncs que podran presentar-s'hi equipaments i obres que hagin començat a ser realitzades des del febrer de l'any 2020. Quin és l'inconvenient? Que ha d'estar finalitzat l'any 26. Aquest és el principal inconvenient. I, per tant, quan has de construir obra, a no ser que tinguis lligats permisos, projectes..., segurament serà més complicat. Per tant, com li deia, sí, 1.040 milions d'euros. En polítiques d'habitatge, 640 milions d'euros, i en serveis d'atenció a les persones, uns 400 milions d'euros –concretament, 397 milions d'euros. Si parlem, per exemple, de polítiques d'habitatge, d'aquests 640 milions d'euros, 480 van a la rehabilitació d'habitatges, edificis o edificis en format barri, per entendre'ns, molt centrats en l'eficiència energètica. Això vol dir habitatges... I, a més a més, les subvencions, que aniran a nivell individual i per als particulars, en funció de la capacitat d'eficiència energètica que puguin arribar, justament, a reduir. En aquest ordre de coses, la convocatòria d'habitatges ja ha sortit, va sortir dimarts passat. Per tant, aquesta ja està en marxa. Les seves bases, no la convocatòria –perdó. Dintre de la convocatòria, per exemple, d'habitatges, en la convocatòria de barri les subvencions podran anar de 8.100 euros a 21.000 euros en els habitatges; en la matèria dels edificis, de 6.300 a 18.800, i en els habitatges –el concepte de la reconstrucció del teu propi habitatge–, a 3.000 euros per cada un dels habitatges. Una altra de les línies d'actuació –i vostè també ho comentava–..., sabem que Catalunya té un gran dèficit en matèria de lloguer d'habitatges. I, per tant, 160 milions d'euros seran per a la construcció d'habitatge en sòl públic dedicat a lloguer social. Per tant, creiem que podrem arribar a construir gairebé quatre mil habitatges dedicats a lloguer social, i les subvencions aniran al voltant dels cinquanta mil euros per habitatge. En el que fa referència a les diferents partides que aniran més adreçades a les persones, la convocatòria està pensada en sis grups de..., sis convocatòries diferenciades. La meitat dels diners, com comentava en la interpel·lació anterior, aniran a la construcció o remodelació d'espais residencials, nocturns i diürns, adreçats a gent gran, a persones amb algun tipus de discapacitat, a persones que tenen problemes derivats de la malaltia mental, o a espais d'urgència, per exemple, per matèries de sensellarisme. Amb quina voluntat? Doncs, justament, crear aquests espais residencials que la covid ens ha posat davant del mirall, com dèiem, molts cops, i que ens han de servir per, en altres possibles circumstàncies, no passar les dificultats que hem passat en aquesta època. En què consistiran aquestes ajudes? Doncs en espais residencials que prevegin unitats de convivència més petites, habitacions individuals, remodelacions dels espais existents. Per tant, molt encarat, justament, a aquesta singularitat. Dos-cents milions d'euros, per tant, seran per a la construcció d'aquests espais residencials. Per tant, totes aquelles entitats, empreses, ajuntaments, que tinguin projectes –i, per tant, que podrien ser finançats des del febrer de l'any 20–, es poden presentar a aquesta convocatòria. Una segona convocatòria que nosaltres hi donem especial importància serà una convocatòria sobre noves tecnologies al servei de l'atenció i la cura de les persones. I vostè i jo, que estem molt sensibilitzades en tot el tema de l'Agència d'Atenció Integrada Social i Sanitària..., aquesta és una partida econòmica d'uns 60 milions d'euros que ens ha d'ajudar justament a això: teleassistència, telemedicina, domòtica..., totes aquelles ajudes que ens han de permetre que les persones amb algun tipus de dependència puguin romandre a les seves llars el màxim de temps possible. Una altra de les línies són projectes tecnològics que han de contribuir a la millora i la transformació del model de gestió dels serveis socials. El que comentàvem: avanços tecnològics que ens han de permetre, tant a la Generalitat com als ajuntaments, poder millorar en aquestes tramitacions administratives. Una altra de les línies: els projectes innovadors en els serveis socials, tots aquests projectes –sensellarisme...– que ens han de servir també per poder ficar damunt del sistema altres maneres d'entendre els serveis socials. Per tant, projectes pilots que se'ns poden presentar amb conveni..., que farem amb convenis amb ajuntaments o amb entitats concretes, que puguin, justament, treballar en aquesta línia. La cinquena de les línies: la modernització dels espais residencials d'infants, adolescents i d'instal·lacions juvenils. Dintre d'aquesta línia, doncs, és on podrem construir les Barnahus, que són aquestos espais integrals per a l'atenció dels infants i adolescents víctimes de violències sexuals, i remodelacions dels espais residencials o dels espais de lleure d'entitats juvenils. I, per últim, una acció adreçada directament als ajuntaments, que són accions en matèria d'accessibilitat. Accessibilitat entesa..., accessibilitat motora –de caminar– i també tota aquella accessibilitat auditiva, visual... Per tant, el que volem és que els ajuntaments puguin presentar els seus projectes –pàgines web que siguin totalment accessibles...– per poder fer un pas endavant justament en l'accessibilitat. Quines són les línies que ens preocupen –a mi especialment? Per exemple, tota la línia d'habitatge. Quatre-cents vuitanta milions d'euros són molts diners. Hem de ser capaços, perquè així també ho marquen els propis fons europeus, de rehabilitar més de seixanta mil edificis. Això pot ser una feina molt complexa, perquè és veritat que les subvencions podran arribar a finançar el quaranta per cent del cost, però la resta l'ha de posar el ciutadà. Per fer-ho més fàcil, què hem fet? Hem signat dos convenis de col·laboració. Un –i aquí tinc el conseller d'Economia, al qual li agraeixo moltíssim la seva col·laboració–, amb el Departament d'Economia i el Departament de Drets Socials i l'Agència de l'Habitatge, amb entitats financeres, deu entitats financeres que ens han de permetre, doncs, justament, ajudar en aquest finançament de les despeses que han de fer els ciutadans. I un altre conveni de col·laboració amb col·legis professionals i administradors de finques, que ens han de fer d'oficines tècniques per ajudar a poder, justament, canalitzar aquests fons europeus. Per tant, creiem que les convocatòries seran suficientment clares. Deixem el màxim de temps possible perquè s'hi puguin presentar els màxims ciutadans. I, com vostè deia, i especialment en habitatge, creiem que és una oportunitat. No hem d'interpretar que és una despesa –que ho serà–, sinó que, a més a més, ha de ser una despesa que ens ha de servir justament per abaixar la factura de l'energia que en aquests moments tenim en el nostre país. Amb una excepció: hi ha reservada una part de diners per a famílies vulnerables que no tinguin els diners per poder fer aquestes remodelacions. Per desgràcia, aquestes ajudes hauran de ser controlades, perquè, com dic, ens marquen que s'han de rehabilitar seixanta mil habitatges. Per tant, ho haurem de poder compensar. Però també destinarem diners perquè les persones que siguin més vulnerables també puguin accedir a aquesta remodelació. I el vint-i-cinc per cent dels habitatges, reservats a les persones joves. Per tant, moltíssimes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, consellera. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la necessitat d'un nou finançament just]] [[302-00103/13]] I passem al proper punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la necessitat d'un nou finançament just, que ha presentat el Grup Parlamentari d'En Comú Podem. Té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Joan Carles Gallego. [[Pausa.]] Al límit, senyor Gallego.
Sí.
Recordin els diputats que l'obligació d'assistir als plens és per a tots els diputats, i l'obligació d'anar veient com evoluciona el Ple també és responsabilitat dels diputats, perquè quan hi ha grups que no fan ús del torn de rèplica, es pot preveure. En qualsevol cas, si no és present el diputat a la sala, també saben que la iniciativa decau. Gràcies.
Bé. Ai... [[Rialles.]] M'ha de descomptar el temps de respirar.
Ja l'hi paro, ja li paro el temps. Respiri, que no tinguem aquí ara un disgust, si us plau. [[Rialles.]]
És que ja no estic tan en forma com estava... [[Rialles.]] Bé, doncs, bon dia a totes i tots. Anem a presentar la moció. D'entrada, agrair a la diputada Eulàlia Reguant i als diputats Joan Riba, Ernest Maragall, Ramon Tremosa i Ignacio Martín Blanco les esmenes que han presentat. Crec que ajuden a conèixer el posicionament de cada grup sobre la moció. Un moment, que respiro, que... [[Rialles i pausa.]] Bé, doncs comencem. Agrair, com deia, als diputats les esmenes que han presentat. Ajuden a conèixer la posició de cada grup, i, per tant, milloren el debat i han d'ajudar a construir de manera col·lectiva propostes. Les esmenes crec que han permès constatar que és més fàcil del que a vegades pensem construir, si es vol, una proposta conjunta, de consens ampli, que tradueixi allò que la majoria de la societat catalana consideri important: millorar el sistema de finançament de la Generalitat. Compartim bona part del diagnòstic, i crec que, quan compartim el que cal canviar, és possible i relativament més fàcil construir una proposta per transformar la realitat que no ens agrada. [[L'orador respira amb dificultat.]] Malauradament, però, s'han evidenciat també les dificultats per avançar com a país, atesa la relació competitiva que mantenen oberta els socis de govern. Lluny de la competència virtuosa dels partits que configurem el Govern de l'Estat, on la diferència de posicions sobre determinats temes és transparent i argumentada però no invalida ni paralitza l'acció de govern, com veiem cada dia, el Govern de Catalunya resta paralitzat en l'acció per una competència que es basa en aprofitar la diferència per disputar un espai electoral compartit. Potser per això m'he trobat [[l'orador continua respirant amb dificultat]] amb que la possibilitat d'entesa amb els diputats Tremosa o Maragall per separat es convertia en impossible quan apareixia la necessitat del vistiplau del conseller Giró, que preferia seguir instal·lat en el que va expressar en el Ple passat més que no esforçar-se a treballar el consens...
Senyor Gallego, senyor Gallego...
Sí.
Si vol agafar aire i reposar un moment, que jo estic patint molt. [[Rialles.]] No sé vostès...
Jo també pateixo.
...però jo... Agafi's un moment, si us plau.
Sí? D'acord.
Sí, si us plau. Jo crec que ho agrairem tots.
És que he vingut corrents, i clar...
Per això, per això. Ja està. No pateixi. [[Pausa.]]
Doncs –perdó, eh?–, deia això, que crec que compartim bona part del diagnòstic, però que malauradament ens hem trobat que la competència que mantenen els socis de govern fa impossible, a vegades, trobar consensos o construir aquests consensos, perquè en la mesura que es miren entre ells i evidencien les diferències, això ha dificultat trobar el consens. Però crec que, malgrat això, sí que hem pogut posar en evidència que compartim el diagnòstic. Compartim el diagnòstic que el finançament de Catalunya és insuficient i limita l'exercici de sobirania fiscal; que el model actual no garanteix la corresponsabilitat fiscal; que, sigui l'opacitat del sistema, sigui l'efecte capitalitat, sigui el mal disseny del sistema fiscal, el dúmping fiscal corroeix el sistema, trenca la solidaritat i obre una via perillosa de desfiscalització que posa en perill el manteniment de l'estat del benestar. L'actual sistema és poc transparent i manté criteris de repartiment perversos que qüestionen el principi d'ordinalitat. El model està caducat, cal revisar-lo. I necessitem un finançament de Catalunya que en corregeixi límits i contradiccions. Crec que, en aquest diagnòstic, tots els grups que han presentat esmenes hi estem d'acord. Compartim diagnòstic. On està el problema? El problema és si hem d'estar esperant que algú prengui la iniciativa o podem forçar, des del consens, construint una proposta conjunta que, des del diagnòstic, proposi solucions, plantejar el canvi de model de finançament que permeti un finançament just, suficient i solidari per a Catalunya. Nosaltres creiem que avui és urgent disposar d'aquest nou finançament. La pandèmia ha canviat la vida, però la invasió russa d'Ucraïna ha canviat el món. Necessitem de manera urgent disposar d'un finançament just per a Catalunya, d'un finançament just i suficient. Necessitem sortir de la crítica estèril, aquest model que no ens agrada. I hi han propostes també que generen consens ampli, diagnòstic consensuat, propostes que podem consensuar. Necessitem una hisenda pròpia –hi estem d'acord– que ens doti de sobirania fiscal. I necessitem suficiència financera. Podem construir una proposta consensuada. Estem d'acord en que el finançament de Catalunya s'ha de suportar en la corresponsabilitat fiscal, partint d'un terra fiscal mínim dels impostos que recaptem. No volem privilegis, però cal embridar el dúmping fiscal i les pràctiques desfiscalitzadores. Volem i necessitem solidaritat, però aquesta ha de basar-se en un anivellament transparent i simplificat en base a la igualtat de l'esforç fiscal i que respecti el principi d'ordinalitat. Volem que l'Agència Tributària de Catalunya sigui la finestreta única que gestioni la fiscalitat a Catalunya, i volem que ho faci coordinadament i col·laborativament amb l'Estat i la Unió Europea, consorciant-se per garantir transparència, per complir compromisos, per perseguir fraus. Creiem que hi ha vímets suficients per construir una proposta útil per a la gent de Catalunya, per a la gent que necessita un finançament just, suficient i solidari. Perquè la gent comuna l'únic que té és la garantia d'uns serveis públics ben dotats i ben gestionats per les administracions que els hi garanteixin la igualtat i els drets, i per fer-ho ens cal millorar el finançament. I per assolir-ho és millor construir una proposta des del consens, que tradueixi la voluntat expressada per aquest setanta-dos per cent de la ciutadania que ho valora com una cosa important i així ho reclama. Res més. I gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, el diputat senyor Nacho Martín Blanco, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats... Senyor Gallego, ens porta avui el grup parlamentari dels comuns una proposta que a nosaltres ens sembla en molts aspectes desbaratada. Des del punt de vista del debat sobre el finançament autonòmic, nosaltres estem d'acord que, efectivament, el finançament autonòmic és una cosa que s'hauria de revisar. S'hauria de revisar perquè interessa no només a Catalunya, sinó al conjunt de les comunitats autònomes, interessa al conjunt d'Espanya. És un sistema que hauria d'haver estat revisat, si no recordo malament, el 2014, i encara estem esperant que es revisi. Per tant, des d'aquest punt de vista, crec que vostès tenen molta raó a demanar que, efectivament, es revisi. Però a mi em preocupa el fet que un partit que es diu «d'esquerres assumeixi alguns dels postulats que caracteritzen partits de dretes o fins i tot partits d'extrema dreta, com és la Lliga Nord a Itàlia. Quan parlen vostès del principi d'ordinalitat que hauria de presidir el nostre sistema de finançament, el que estan fent, bàsicament, és assumir que un treballador, una persona de classe treballadora d'altres parts d'Espanya, hagi de tenir un finançament inferior al que puguin tenir els treballadors o la classe treballadora de Catalunya. A mi em preocupa que un partit d'esquerra, quan un sindicat fa bandera d'aquesta suposada sobirania fiscal que exigeixen per a la nostra comunitat, i que sembla que preocupi ben poc la solidaritat o la fraternitat amb la resta de treballadors del conjunt d'Espanya..., crec, hi insisteixo, que és un argument més propi de partits, diguem-ne, de caire dretà, o fins i tot, en alguns altres països, un argument, doncs, obertament insolidari, perquè no té en compte, precisament, la solidaritat entre treballadors. Aquest anivellament horitzontal que s'exigeix per a un estat democràtic que es vulgui realment garant de la igualtat entre els seus ciutadans, un estat democràtic que vulgui que el conjunt dels seus ciutadans visquin en circumstàncies o en condicions similars a tot arreu, a tota Espanya, a tot el territori del nostre país..., jo crec que això no és compatible amb aquesta pretensió d'establir un principi d'ordinalitat, que el que fa, bàsicament, és preservar l'economia dels treballadors o de les classes treballadores de Catalunya, no important en absolut el que passi amb les classes treballadores de la resta d'Espanya. Jo recordo sempre que la solidaritat interterritorial és un principi constitucional pel qual nosaltres hem de vetllar, com a polítics, a Catalunya i al conjunt d'Espanya, i que el principi d'ordinalitat és poc compatible amb fórmules federals, amb fórmules que reconeguin la condició d'Espanya com a estat compost en el qual hi ha diverses administracions públiques. Però, hi insisteixo, el que és imprescindible és que hi hagi una defensa de la igualtat del conjunt dels ciutadans i que el finançament per capita sigui igual a tota Espanya, sigui igual per a un ciutadà que viu a Extremadura, a Andalusia, a Catalunya o al País Basc. Això, per nosaltres, com a partit liberal, és una qüestió fonamental. I per això no entenem que un partit que es diu «d'esquerres, que es diu que persegueix la solidaritat, que persegueix la fraternitat, que persegueix la igualtat entre ciutadans..., ens sembla totalment contradictori que es defensin propostes com el principi d'ordinalitat. Des d'aquest punt de vista, més enllà de la defensa de la reforma del sistema de finançament autonòmic... I per això nosaltres defensem sempre que el conseller, que el tenim aquí present, el senyor Giró, estigui present a totes les reunions que tinguin a veure amb la possible reforma del sistema de finançament, per exigir als dos grans partits d'àmbit nacional, tant el PSOE com el PP, que facin la seva feina. La seva feina és, efectivament, reformar el sistema de finançament autonòmic, però perquè sigui un sistema realment just per al conjunt dels ciutadans espanyols. Que han de vetllar, senzillament, aquests partits i el conjunt de les forces polítiques, per la igualtat entre ciutadans; no per un privilegi d'un territori, sinó per la igualtat entre ciutadans. I una altra cosa que ens ha sobtat i que ens sembla realment contradictòria de la seva proposta, senyor Gallego, és, precisament, el fet de parlar de Madrid com una comunitat que és un paradís fiscal. Això és rotundament fals. Totes les comunitats autònomes tenim la mateixa capacitat, la mateixa autonomia. I alguns que defensen l'autonomia... Ara parlava amb una persona que en sap una mica, d'aquesta qüestió, i em recordava el que diria, per exemple, Trias Fargas sobre l'autonomia fiscal de les comunitats autònomes. Catalunya té autonomia fiscal per fer el que fa, i, per desgràcia, tenim el Govern autonòmic que més impostos propis té. Som els ciutadans d'Espanya que més impostos paguem, els ciutadans de Catalunya, i això és per obra i gràcia del Govern de la Generalitat, de la responsabilitat del meu amic, del meu company, el senyor Giró. Per tant, des d'aquest punt de vista, la crítica jo crec que hauria d'anar més al que fa el Govern de la Generalitat i fer menys seguidisme del discurs nacionalista. L'autonomia fiscal que té la Comunitat de Madrid per fer una política de menys burocràcia, d'impostos més raonables i més sensats, més equilibrats, la podrien fer perfectament a Catalunya. Una altra cosa és que no n'hi hagi voluntat, perquè hi ha una voluntat de prioritzar unes inversions que estan fora totalment del que són els interessos generals dels ciutadans de Catalunya. Gràcies, senyores i senyors diputats.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Jordi Riba.
Moltes gràcies, presidenta. Conseller, diputades, diputats... En aquesta moció tenim dues parts: la de les constatacions i la part en la que s'insta el Govern a prendre determinades decisions. Respecte a la primera part, hi ha elements en els quals nosaltres, des del nostre grup, tenim matisos, sense cap mena de dubte, però ja els hi avanço que tant en una part com en l'altra majoritàriament votarem favorablement als acords d'aquesta moció, més enllà dels matisos. Tot i així, volem fer palès que els elements que considerem essencials de la moció estan fonamentalment situats en el punt cinquè i en el punt sisè, si vostès volen, de la moció, en l'àmbit en el que es proposa la creació d'una comissió d'estudi per elaborar una proposta de nou finançament autonòmic i la derivada d'aquest, que és coordinar-nos amb les comunitats veïnes de València –la Comunitat Valenciana– i Balears. I manifestem el nostre acord especialment en aquest punt des del punt de vista que implicaria la manifestació de la voluntat del Parlament respecte a la necessitat de treballar en tenir una proposta de Catalunya en el proper procés de negociació i elaboració d'un nou finançament autonòmic. El nou finançament autonòmic és una de les qüestions més importants que tenim a l'agenda política en aquests moments, i probablement, o amb tota seguretat, en aquesta legislatura. Per aquest motiu creiem que és absolutament imprescindible que Catalunya formuli i plantegi una proposta de finançament autonòmic, i que això es faci amb el major consens possible. Conseller, en aquest sentit vàrem celebrar enormement el que vostè va dir a l'entrevista que li van fer el 19 de desembre en un mitjà de comunicació, en la que va manifestar que s'asseuria a negociar el nou model de finançament, que vostè mantenia el seu..., no renunciava al sobiranisme, la qual cosa considerem molt legítima, però entenem que resultava una expressió inequívoca i una acceptació explícita que avui el que tenim davant, de manera real i tangible, és la necessitat que s'aprovi un nou model de finançament autonòmic i que aquest respongui a les necessitats d'un finançament just i suficient per a Catalunya. I asseure's a negociar inevitablement implica tenir una posició. I, per tant, aquesta proposta de creació d'una comissió va en aquest sentit: tenir una proposta a partir de la qual negociar. No obstant, l'alegria ens va durar poc. La seva resposta a la interpel·lació precedent en aquesta moció va ser absolutament, al nostre entendre, decebedora, no per les discrepàncies respecte al que vostè va dir –que també–, sinó per la sensació d'apatia, d'abatiment. «Li correspon al Govern a Madrid. Facin-ho vostès, que governen a Espanya, ens va dir, interpel·lant precisament els grups de comuns i del PSC. Es va queixar també de la no inclusió d'uns temes en la darrera comissió bilateral. Vam veure un conseller poc enèrgic, poc ambiciós, i voldríem tenir nosaltres un conseller d'Economia al nostre país amb una actitud política positiva, i no d'abatiment. El sorprenent del cas és que, en els pocs dies transcorreguts entre el darrer Ple i avui, hem vist com molts dels temes que vostè esgrimia per justificar aquesta negativa o aquesta sensació o bé s'han resolt o bé han avançat molt. Em refereixo al resultat de la Comissió Mixta d'Afers Econòmics i Fiscals Estat-Generalitat. La setmana passada vostè va anar a Madrid a negociar amb el Govern de l'Estat. I, lluny de no fer-li cas, va tornar amb 695 milions –alguns, despectivament, dirien «amb el cove ple– respecte al tema dels Mossos i respecte a la disposició addicional tercera. I per això el felicitem. De fet, el que avui li demanem és que vostè i el Govern perseverin en aquesta posició política: la negociació, la col·laboració i la coordinació amb les institucions de l'Estat. No és el mateix que governin uns o que governin altres a Espanya. Ho constatem en els resultats d'aquestes reunions, però també constatem que és important que vostès hi siguin, que vostès negociïn. Per posar-ne alguns exemples, vostès no van assistir a la conferència del Consell de Política Fiscal el 2020, on es va decidir el relaxament de les mesures d'endeutament. Algú altre va decidir per nosaltres. El juliol del 2021, a Salamanca, vostès no van assistir a la conferència de presidents. S'hi va decidir sobre la compra de 3,3 milions de vacunes i sobre la gestió dels fons Next Generation entre les comunitats. En canvi, el 2021 vostè va assistir, senyor conseller, a la reunió que es va produir, en la que es va acordar l'increment del sostre de dèficit fins al 0,7 per cent, tot i que després només n'han fet ús d'un 0,3. O també, com li deia, la reunió aquesta de la setmana passada, de la comissió mixta. Per això li diem: negociïn, coordinin-se com en la reunió mixta de la setmana passada. És necessari que exerceixin les seves responsabilitats amb lleialtat en els àmbits de coordinació i negociació d'un estat compost i descentralitzat com Espanya. No passa res per fer-ho, com es va fer en la comissió mixta, i n'obtenim resultats tangibles. I cal que ho facin en la negociació del nou model de finançament. I no passa res si, a més de fer-ho, vostès també ho reconeixen obertament i sense complexos. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
És el torn, ara, de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar. Té la paraula la diputada senyora Eulàlia Reguant.
Bé; bon dia, conseller. Plantejar un nou model de finançament a nosaltres ens sembla necessari, sí, però no en la línia del que planteja aquesta moció. No hi ha model de finançament just possible dins el marc actual de l'Estat, dins el marc polític que imposa l'Estat, un marc polític que el que fa, dia rere dia, és avançar cap a la recentralització. I ho veiem avui amb el debat sobre la ley de vivienda, que en el fons el que fa és recentralitzar de nou competències. Per tant, sí, nou model de finançament; no en el marc polític i econòmic imposat per l'Estat. I parlar del model de finançament és també parlar de redistribució de riquesa. I quan parlem de redistribució de riquesa no parlem només d'impostos, no? És curiós: el senyor Nacho Martín Blanco semblava defensar la classe treballadora, quan el seu partit, liberal, que impulsa polítiques liberals, el que fa és impulsar polítiques en contra de la classe treballadora i a favor de les elits. Però, vaja, a vegades els debats sorprenen. Quan nosaltres parlem de redistribució de riquesa, parlem de drets i parlem de dret a l'habitatge. I, per tant, redistribuir la riquesa també és avui parlar d'habitatge públic, cosa que en el marc actual de l'Estat és impossible, perquè veiem com sistemàticament es tomben totes les lleis que s'impulsen des d'aquí mitjanament progressistes. O parlar de subministraments bàsics també és parlar de redistribució de la riquesa, no? I, per tant, quan parlem de model de finançament, hem de parlar de tot això, parlar d'una redistribució de la riquesa, que cada cop sigui més justa i igualadora. I en el marc actual juridicopolític de l'Estat això és impossible. En el fons –no ens enganyem– el debat sobre el nou model de finançament el que busca és amagar un debat molt més profund, que és el debat de la sobirania d'aquest país. Per tant, diem: «No ens enganyem i no enganyem la gent, no fem trampes. Quan resulta que no podem parlar d'autodeterminació..., i no es pot parlar d'autodeterminació a la taula de diàleg, però és que no es pot parlar d'autodeterminació en aquest Parlament. Si no, que l'hi preguntin al president del Parlament, a l'actual conseller d'Empresa i Treball, Roger Torrent, al senyor Josep Costa, al senyor Eusebi Campdepadrós i a la senyora Adriana Delgado, que seran jutjats per parlar d'autodeterminació en aquest Parlament. Com deia, no podem parlar d'autodeterminació ni en aquest Parlament ni a la taula de diàleg, i en el fons el que fem és utilitzar el model de finançament per amagar aquest debat. Convertim el debat sobre el model de finançament com el debat del Corredor Mediterrani, un debat que sempre hi és, i sempre hi és perquè no es resol mai. I, com que no es resol mai, sempre està sobre la taula, i sempre és interessant abordar-lo, però en el fons és perquè no es resol, perquè no hi ha voluntat de resoldre'l, com deia, amb la dinàmica de l'Estat, recentralitzadora. Per això nosaltres, en aquesta moció, a alguns punts els hi donarem suport, en d'altres ens abstindrem i en d'altres hi votarem en contra, perquè entenem que amaguen el veritable debat, que és sobre la sobirania d'aquest país. I un incís: hi ha la sobirania política, la sobirania econòmica, la sobirania fiscal, l'alimentària i l'energètica. I no podem parlar de «més sobirania: la sobirania o es té o no es té, no hi ha matisos. I actualment a Catalunya no existeix sobirania fiscal. I el que cal és que hi hagi sobirania fiscal i sobirania econòmica, com una de les potes per aconseguir la plena sobirania. Per això nosaltres el que diem és que els països catalans necessiten una economia i una política econòmica nacionals, fetes des d'aquí, defensades des d'aquí. Per això defensem la independència política i la sobirania econòmica com a objectius estratègics de la lluita nacional. I entenem que l'objectiu d'un nou model de finançament són concrecions d'una estratègia de reforçament del model autonòmic, legítim, però que no és el nostre, i, per tant, és un objectiu que no és d'un procés d'autodeterminació i de construcció nacional. Per això no el compartim. Entenem que parlar de nou model de finançament és parlar d'una fiscalitat justa, i que és aquella que faci pagar més a aquelles que més tenen. I per això defensem que cal combatre l'espoli fiscal, sí, a la vegada i amb la mateixa contundència que el frau fiscal català i que les actuals polítiques fiscals, impulsades també des de Catalunya, que són polítiques fiscals neoliberals. Per això ens posicionem a favor d'una alternativa política nacional basada en la construcció nacional i en la transformació social. I per això tornem a dir: en contra dels paradisos fiscals dins l'Estat, a la Unió Europea o on sigui –en contra dels paradisos fiscals. Per això sí que votarem al final a favor del punt 7, que hem esmenat, de la mateixa manera que votarem a favor del punt 2, que parla de sobirania fiscal i sobirania econòmica. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, el diputat senyor Ernest Maragall.
Gràcies, presidenta. A veure, efectivament, hi ha consens en el concepte de partida, en el diagnòstic: l'actual sistema de finançament és un desastre i no permet ni afrontar ni resoldre cap dels problemes que tenim avui a Catalunya. I, a més, efectivament, és urgent que ho resolguem. Avui tenim un sistema opac, caduc, que s'interpreta amb arbitrarietat, que ofega Catalunya i les Illes i el País Valencià. Ho diu l'Institut Valencià d'Investigacions Econòmiques, que explica ben clarament com el conjunt de les comunitats autònomes de règim comú van perdre quasi un dotze per cent dels seus ingressos entre el 2009 i el 2015. El federalisme fiscal real funciona només quan la responsabilitat fiscal, la capacitat de generar ingressos, està correlacionada amb la responsabilitat competencial, i, per tant, amb l'obligació de despesa. És a dir, una hisenda basada en la plena sobirania fiscal; si no, estem parlant d'una altra cosa. Avui no tenim un problema només de distribució horitzontal entre comunitats autònomes; tenim també, i sobretot, un problema de divisió vertical, entre l'Estat, l'Administració central, per una banda, i les limitacions autonòmiques de règim comú, per una altra. I és aquí on hi ha la distorsió clamorosa entre obligacions competencials, despesa associada i ingressos disponibles. Amb l'actual sistema de finançament qui hi guanya –ho dic amb tota claredat– és l'Estat, i aquest guany es reverteix directament en el projecte de macrocefàlia del Gran Madrid. Avui mateix llegim una notícia que ho il·lustra clarament: una entitat com Unicaja és a punt de traslladar la seva seu a Madrid. Fugint de Barcelona? No. Marxant de Màlaga, la gran estrella urbana del sud d'Espanya. Em sembla que la imatge és prou clara. Per tant, podem coincidir en la diagnosi, però és obvi que diferim en quina és la solució i quin és el tractament que això mereix. No tenim, com els companys dels comuns ens diuen, una hisenda pròpia i solidària perquè Catalunya no ho ha demanat? No la tenim, com deixen entendre, perquè no ens coordinem prou amb el País Valencià i les Illes? A veure si ho entenc bé: ens ho venen a dir set anys després de la vigència de l'actual model de finançament, quasi tres anys després de que vostès governin amb el PSOE? Ara descobreixen que és aquest Parlament qui ha de treballar en la proposta d'un nou finançament que fa deu anys que el país espera? Jo entenc que vostès estiguin còmodes amb el paper que els hi toca jugar. Vostès, en tant que membres del Govern espanyol, efectivament, representen..., exhibeixen la vergonya d'un estat incapaç d'oferir un model de convivència respecte als seus pobles i nacions: monarquia corrupta, repressió generalitzada... Aquest és l'Estat que vostès avui, els hi agradi o no, representen. Tenen vostès totes les eines per canviar aquest statu quo. Prenguin la iniciativa de transformació d'aquest Estat fallit i els acompanyarem. Però no, no venen a explicar-nos el que proposen per canviar tot això; venen a demanar-nos que resolguem la seva inhibició, que cobrim amb la nostra iniciativa el seu silenci i la seva fugida endavant sistemàtica a l'hora d'afrontar el conflicte obert i reconegut entre la societat catalana i les institucions de l'Estat. Pretenen que siguem nosaltres els que posem a l'ordre del dia de la mesa de negociació una proposta pròpia de nou model de finançament per no haver de parlar d'amnistia i autodeterminació? No. Exactament no. Diguem-ho clar: si avui no tenim hisenda catalana és perquè la primera força política de l'Estat no té cap interès en que sigui així i, segurament, pels condicionaments d'equilibri polític majoritari a les institucions espanyoles. Aquí només hi ha una solució, que és el reconeixement explícit de l'exercici del dret a l'autodeterminació. I per això les nostres esmenes anaven en la línia de treballar en la cerca d'una solució, urgent, necessària, però deixant clar que és responsabilitat de l'Estat liderar el camí cap a aquest sistema més just. Que no les hagin acceptat, en tot cas, explica el seu poc interès per avançar en una via realment útil. Per això avui només podrem votar l'esmena que hem acordat, precisament perquè descriu críticament la situació actual. No pateixin: el dia que el Govern espanyol es decideixi a complir amb la seva obligació ens trobaran preparats, ens trobaran amb arguments, amb raons, amb proposta; no ingenus ni submisos, no per oblidar ni ajornar la nostra voluntat majoritària, en cap cas per deixar de banda el conflicte obert que només es pot resoldre per la via de la decisió lliure i democràtica dels 7,5 milions d'homes i dones disposats a debatre, considerar i votar sobre el nostre futur polític i institucional. Reflexionin sobre el seu rol en aquest període. Confirmin el seu posicionament favorable a que Catalunya expressi la seva lliure decisió política, la que ens correspon com a subjecte polític, com a ciutadania titular de drets i llibertats inalienables, tal com ha reiterat, per cert, tan sovint l'actual ministre Joan Subirats. Segueixin aquest camí. Si ho fan, treballarem junts i, efectivament, avançarem. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, finalment, en el torn de defensa de les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup de Junts per Catalunya, el diputat senyor Ramon Tremosa.
Moltes gràcies, presidenta. Honorable conseller, diputades i diputats... Bé, En Comú Podem ens presenta avui una moció sobre finançament autonòmic. Compartim la diagnosi i també part de la solució a la sobirania de Catalunya. Malauradament, la manca de temps –ens va enviar vostè ahir a la tarda uns acords que no vam tenir temps de gestionar degudament amb la coalició, etcètera– no va poder permetre avui donar-li el suport que voldríem. Però sàpiga que, com ha dit ara el company Ernest Maragall, quan toqui hi serem, si és que es produeix aquest moment. Bé, el model de finançament de Catalunya està caducat des de l'any 2014, i això no és culpa de la Generalitat, això és responsabilitat del Govern central. La LOFCA –la llei orgànica de finançament de les comunitats autònomes– fa vuit anys que està caducada, i això perjudica objectivament tots els catalans. Per exemple, avui Catalunya té gairebé 500.000 persones més que l'any 2014, i això fa que estiguem penalitzats. Cada dia que passa augmenta aquesta penalització: tenim menys recursos per contractar més metges, més mestres, per fer més polítiques socials. I això, doncs... A Madrid ens han dit tantes vegades aquests últims anys: «Hay que cumplir la ley, «Hay que vivir dentro de la ley... Molt bé. I la LOFCA, quan perjudica els catalans..., no passa re, si van passant les setmanes, els mesos, els anys, i anem acumulant deutes històrics. Per cert, la seva esmena dels deutes històrics, canalitzi-la la a través de la comissió del diputat Joan Canadell, perquè no caiguem en una inflació de comissions en aquesta casa –hi havia una comissió de deute històric... Em sembla molt bé que el Govern espanyol es plantegi pagar el deute al País Valencià, històric, acumulat, com ho ha fet en el passat a Andalusia, però quina llàstima que mai no passa a Catalunya. A veure..., tant de bo, si podem aconseguir una cosa així. Nosaltres compartim la diagnosi. El Parlament de Catalunya constata que l'actual sistema és un model caduc, obsolet, opac, poc transparent. I, de fet, aquesta és la causa per la qual, doncs, el panorama polític a Catalunya ha canviat des del debat del nou Estatut. Vostès saben que, l'any 2005, cent vint diputats d'aquest Parlament van votar un nou estatut que donava a la Generalitat sobirania fiscal, la que vostès demanen en genèric. És a dir, que la Generalitat recapti tots els impostos; després ja negociarem la quota a pagar amb la solidaritat que convingui, en els terminis que convingui, però... I aquell Estatut que van votar socialistes catalans i també Iniciativa, doncs, és el que va anar com va anar: es va retallar al Congrés dels Diputats i es va retallar al Constitucional. I estem en un camí, des d'aquell dia, en què el problema català is the elephant in the room. És a dir, aquí al mig hi ha un elefant, que alguns fan veure que no hi és, però que ha marcat totes les eleccions que hem fet des de l'any 2010 fins avui. I, a més a més, amb un independentisme que havia tingut tres diputats en aquesta casa i que ara en té setanta-quatre i ha superat el cinquanta per cent dels vots. I, segons com vagin les coses, anirà a més. Malgrat nosaltres, anirà a més, perquè les causes objectives de discriminació augmenten dia a dia. I, escoltin, per acabar... Jo vinc del món acadèmic. Parlem de federalisme, que possiblement és una de les paraules més prostituïdes del debat polític de Catalunya. Saben com es defineix en tres paraules «federalisme des de la hisenda pública, des de l'acadèmia? «Federalisme vol dir que els governs regionals recapten els grans impostos. És a dir, la definició acadèmica de «federalisme no és que els governs regionals gastin, sinó que recaptin els grans impostos. Per això hi ha moltes publicacions internacionals –de l'OCDE, per exemple, del Fons Monetari Internacional, acadèmiques, etcètera– en què Espanya es classifica com un país centralista amb la despesa pública parcialment descentralitzada i federal en el cas del País Basc i Navarra. La pregunta és per què no podríem tenir un sistema de finançament com el del País Basc i Navarra. Per això, quan des del PP es diu: «España es el país más descentralizado del mundo, doncs, aquesta és una de les fake news més grans, si passem el sedàs de l'anàlisi del que diu l'acadèmia, del que diu la universitat, del que diu la hisenda pública sobre què és el federalisme. I, finalment, avui abans de venir he entrat a la biblioteca i he agafat aquest llibre: Las balanzas fiscales de las comunidades autónomas, escrit per Antoni Castells i altres acadèmics. Va ser Rodrigo Rato, l'any 2000, qui va lliurar als acadèmics espanyols la informació per fer aquest llibre. En aquest llibre, en una pàgina hi ha la balança fiscal, en trenta pàgines hi ha la metodologia i tota la resta són comprovants, ministeri per ministeri, direcció general per direcció general, província per província, de la despesa pública i de la inversió pública efectivament realitzades. I és espectacular: Catalunya, zero; Madrid, espectacular. Des d'aquell dia no tenim transparència. Mentre el Govern espanyol va madurant la seva proposta, posem llum a la foscor. Podrien publicar les balances fiscals vostès des de Madrid, com va fer Zapatero l'any 2008. Moltes gràcies. I tant de bo trobem aquesta legislatura la solució i d'aquí deu anys no hagin d'entrar els comuns amb nou diputats una moció com la que avui votarem. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Acabat el torn de defensa de les esmenes, té la paraula a continuació, per fixar la seva posició, en nom del Grup Parlamentari de VOX, el diputat senyor Antonio Gallego.
Sí; muchas gracias, presidenta. Hoy En Comú Podem presenta una moción para que el Gobierno de España, pues, cambie el modelo de financiación de Cataluña. Bien, ¿ustedes forman parte del Gobierno de España o no? ¿Por qué no les explican a sus amigos de Madrid este cuento de la lechera que hoy nos traen aquí, pues, sin éxito? –es evidente que sin éxito, que no les hacen ni caso. Es evidente que vienen aquí a hacer un ejercicio de «bienquedismo marca de la casa, pero que no sirve absolutamente de nada. Si de verdad quisieran cambiar las cosas, pues, en fin, ahí hay unos cuantos ministros que son de su color político a los cuales les podrían explicar estas posiciones. Posiciones que, por supuesto, desde nuestro grupo político no compartimos, ¿no? Pero, bueno, ya que nos invitan a hablar de esta cuestión, les explicaré lo que nosotros pensamos, qué piensa VOX sobre esta cuestión. Nosotros pensamos que todos los españoles deben ser iguales ante la ley –todos iguales–, y que disfruten de los mismos servicios públicos; por tanto, que tengan el mismo sistema de financiación. Es bastante sencillo. No vamos a entrar en este modelo multinivel que ustedes plantean en esta moción y no vamos a defender un modelo financiero que diferencia ciudadanos de primera y ciudadanos de segunda. Queremos una España sin distinciones ni fronteras internas como garantía para garantizar la prosperidad y el bienestar de todos, solidaridad entre todos los territorios y regiones de España para un funcionamiento óptimo de la Administración y que refuerce los vínculos entre todos los territorios de España. Apostamos por el principio de subsidiariedad: más financiación para los ayuntamientos, más financiación para las diputaciones, y menos para las comunidades autónomas, que se han convertido en taifas desleales que despilfarran el dinero público. Y Cataluña es un ejemplo claro. Hemos hablado muchas veces aquí de cuánto nos gastamos en chiringuitos de dudoso o de nulo impacto social, ¿no? Tenemos que liberar, por tanto, a los catalanes de esta estructura ineficiente. No estamos por la idea de más dinero para Cataluña, estamos por la idea de más dinero para los catalanes. El matiz no es menor. Como he dicho antes: más ayuntamientos, más diputaciones. Alguien hablaba, a lo largo de la mañana, ¿no?..., decía: «Oye, claro, es que desde el año 2014 que no se reforma el sistema de financiación. Hombre, claro, con una Generalitat de Catalunya echada al monte, amenazando con romper España en dos, con un golpe de estado en marcha, con un procés en marcha, con un 1-O que acabó con todos sus cabecillas en la cárcel... Hombre, pues, difícil contexto para negociar un modelo de financiación, ¿no? De la moción también nos han sorprendido algunas cosas. Desde posiciones comunistas me sorprende que defiendan diferentes privilegios, ¿no?, entre unos territorios y otros. Hacen más de separatistas, en esta moción, que de comunistas. Yo creo que deben ser ustedes los únicos comunistas del mundo que defienden el principio de la ordinalidad. Si me enseñan alguno, yo..., en fin, pues, yo diré: «No sé, pues igual me equivoqué. No pasa nada, oye, me equivoco, lo puedo reconocer. Pero de verdad creo que no hay ningún comunista en el mundo, excepto ustedes, los que están aquí en el Parlament de Catalunya, que defienda el principio de ordinalidad, porque es que es todo lo contrario a eso tan cacareado de la redistribución de la riqueza. Son ustedes una auténtica contradicción con patas, ¿no? Es decir: «no estamos por la hacienda pública, «no estamos por estas mesas de diálogo –que al final son mesas de chantaje– «ni por atacar a esas regiones que utilizan la misma capacidad normativa que nosotros para ser más competitivos, incluso para recaudar más... Es decir, yo creo que van por mal camino, si siguen por ahí. No vamos a reforzar con nuestro voto afirmativo esta moción, el relato este que al final no deja de ser una derivada del «España nos roba. Tampoco entendemos, francamente, por qué el planteamiento de financiación lo traen aquí con tanta sensibilidad con Valencia y con las Islas Baleares. ¿Qué pasa, que Murcia no tiene problemas de financiación? ¿Andalucía no tiene problemas de financiación? ¿Galicia no tiene problemas de financiación? Pues están igual. Lo que pasa, que, bueno, es verdad, no forman parte del movimiento pancatalanista. Pero de verdad que no pasa nada, podrían plantear... A lo mejor, si hablan con algún murciano, igual podrían hasta llegar a la misma conclusión que ustedes. Es decir, es que no sé por qué mezclan el pancatalanismo con las cosas del comer. En fin, nosotros votaremos absolutamente en contra de todos los puntos, porque no tenemos la intención que tienen ustedes, pues, de parecer simpáticos a los separatistas. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula, en nom del Grup Mixt, el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Bé, aquesta és una moció que té deu punts, i ja avanço que només podem votar favorablement el primer, on es diu de manera genèrica que Catalunya, i no només Catalunya, sinó totes les comunitats autònomes, necessiten un model diferent de finançament. De fet, nosaltres no vam donar suport al que és ara mateix vigent i ara m'hi referiré. I ho faré perquè, abans d'entrar en matèria de les raons per les quals la resta de punts, els nou punts restants, ens semblen inviables, crec que és necessari fer una mica de retrospectiva històrica. Des que es va iniciar l'etapa democràtica, després de la Transició, podríem dir que en clau autonòmica es van produir tres grans acords sobre finançament entre el Govern d'Espanya i les comunitats autònomes. El primer es va impulsar l'any 93, que sobretot va destacar pel famós, en aquell moment, quinze per cent de l'IRPF, i estava impulsat pel Govern socialista. El segon, l'any 96-97, que comportava, ja amb el Govern de José María Aznar, la cessió del trenta per cent de l'IRPF més els impostos especials. I, després, l'encara vigent, que és de l'any 2009, i que van signar el tripartit amb el suport d'Unió Democràtica de Catalunya, que va tenir discrepàncies en aquell moment amb els seus socis de coalició, Convergència Democràtica de Catalunya. La primera qüestió és, més enllà de si després s'ha pogut prorrogar o s'ha pogut anar renovant aquest acord..., el que hem de recordar és que els seus impulsors –és a dir, Iniciativa per Catalunya, Esquerra Republicana i Partit dels Socialistes– van qualificar d'històric, meravellós i fantàstic aquell acord de finançament. Per tant, sorprèn una mica que vostès desautoritzin els senyors Montilla, Puigcercós i companyia d'una manera tan cruel, perquè la veritat és que han dit autèntiques barbaritats del model que vostès mateixos van impulsar. Però, bé, en fi, això de la coherència és evident que no va amb vostès. Doncs bé, aquells tres acords de finançament poden agradar més o menys –ja dic que nosaltres no vam donar suport al que ara vostès diuen que és tan terrible–, però sí que s'ha de dir una cosa: eren constitucionals i eren legals. I, per tant, agradin o no, dintre del marc de l'estat autonòmic reconegut a la Constitució, es podia desenvolupar un acord de finançament en aquesta línia. El que passa és que el que planteja la moció més enllà d'aquest punt primer, que és genèric i que tothom –no només Catalunya– podria donar-hi suport, la resta és absolutament inviable. Bàsicament, per tres motius –n'hi han molts més, però disposo del temps que disposo. Primer, cap comunitat autònoma té sobirania pròpia al marge de la sobirania nacional que recull la Constitució i que resideix en el poble espanyol. Una altra cosa és que vostès tinguin tot el dret del món a desitjar que sigui diferent. Poden plantejar una reforma constitucional, anar al Congrés dels Diputats i a ver qué tal les va, com deia aquell, però el que no poden fer és confondre desitjos amb realitat. I el fet de posar en una moció que Catalunya té sobirania fiscal no significarà que la tingui, perquè no la té. Només hi ha una manera, i és: una reforma constitucional, que, evidentment, no té majoria per ser impulsada. Per tant... El mateix passa amb la hisenda pròpia: cap comunitat autònoma espanyola pot tenir una hisenda pròpia deslligada de la hisenda espanyola. I això també ho poden canviar vostès, bé, ho poden intentar, però molt em temo que no tindrà massa recorregut. La segona qüestió és que a Espanya no hi han paradisos fiscals. La Comunitat de Madrid compleix escrupolosament les seves competències autonòmiques, quan abaixa els seus impostos propis. Per cert, és Catalunya, quan en crea de nous, que no sempre ha complert amb la legalitat. Jo crec que és bastant millor complir la llei abaixant impostos que incomplir-la creant-ne de nous. Cadascú té el seu model, però a Espanya no hi han paradisos fiscals. La tercera qüestió és que l'ordinalitat pura és inviable. Oi que no s'aplica a les persones físiques? Jo no he vist un llistat de, després de pagar impostos..., si qualsevol de nosaltres passem de ser el ciutadà 25 milions no sé què, amb més recursos, o perdem posicions en aquest llistat, després de pagar impostos. De la mateixa manera que no s'aplica a les persones físiques, és inviable demanar-la per als territoris. Una altra cosa –que sí que és més raonable– és que concretament cinc comunitats autònomes, que són Balears, Madrid, Comunitat Valenciana, Catalunya i Galícia, que surten pitjor parades en el rànquing i en les posicions..., es pugui buscar un model que intenti optimitzar això. Això sí que entraria dintre del marge constitucional, però vostès no volen parlar d'aquestes coses. Vostès fan plantejaments conscientment il·legals i que, en conseqüència, són inviables. I, per tant, si són il·legals, és molt difícil poder parlar-ne i poder arribar a un acord amb una moció. Moltíssimes gràcies.
I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Joan Carles Gallego.
Bé, doncs agrair totes les intervencions. Veig que compartim diagnòstic, fonamentalment amb el Partit dels Socialistes de Catalunya –amb el PSC–, amb Esquerra Republicana, amb Junts per Catalunya i en bona part també amb la CUP. Veig que compartim també propostes amb el PSC, amb Esquerra Republicana, amb Junts per Catalunya, en menor mesura també amb la CUP. Veig que no compartim la voluntat de crear una comissió d'estudis on puguem aprofundir en aquest diagnòstic compartit i aprofundir en una proposta conjunta de Catalunya que ens faci forts davant d'una possible negociació d'un nou model de finançament amb l'Estat. I no compartim la voluntat de coordinar-nos amb el País Valencià i les Illes Balears, que tenen, crec, un diagnòstic similar al nostre pel que fa al model de finançament. És una llàstima, perquè jo crec que seria possible. Quan compartim el diagnòstic i compartim bona part de les propostes, el millor que podríem fer seria anar junts, perquè donaríem resposta al que bona part de la ciutadania de Catalunya vol, que és un model de finançament just, suficient i solidari. I és possible, tenim propostes que avancen en aquesta línia. I nosaltres insistim en que és molt important i seria molt important que creéssim aquesta comissió d'estudis per fer una proposta conjunta. I vull fer-ho també a partir, diguéssim, de posar en valor el record de dos persones que ens han deixat fa pocs dies. Una és en Pau Riba. I Pau Riba ho diu en una cançó que ens ho deixa ben clar. Diu: «Oh, que llarga es fa sempre l'espera / quan s'espera que vindrà el pitjor / i que trista es fa la llarga espera / quan s'espera la mort de l'amor / quan s'espera que tot s'acabi / per tornar altre cop a començar / quan s'espera que en el món tot s'enfonsi / per tornar-lo a edificar. / Es fa llarg, es fa llarg esperar! / I es fan lents els matins i les tardes / quan l'espera et desvetlla el neguit. / I es fan grises i lentes les tardes / perquè sents el teu cor ensopit. Deixem d'esperar, posem-nos a treballar. Fem-li cas al Pau Riba, posem-nos a treballar [[aplaudiments]] per construir i transformar la realitat. I fem-ho també amb les paraules que en Lluís Romero, el vell militant del Partit Socialista Unificat de Catalunya, fundador de Comissions i «iaioflauta, ens va deixar escrites en el lema d'aquest cartell, on ho deixava ben clar [[l'orador mostra un cartell a la cambra]] : «Mis manos, mi capital. Ja n'hi ha prou de plorar de lo malament que estem, de lo víctimes que som enfront de l'Estat opressor. Posem-nos a treballar. Agafem les nostres mans, agafem-nos de les mans, construïm una proposta, consensuem-la, que és possible, perquè compartim diagnòstic i compartim bona part de les propostes d'una hisenda pròpia, justa, suficient i solidària per a Catalunya, i posem-nos a treballar, que és possible. I faríem un bon favor a molta ciutadania de Catalunya, que espera que el Govern de Catalunya doni respostes als seus problemes materials i de serveis socials, que és, en definitiva, la major part de les competències que nosaltres tenim i podem executar a favor de la gent, de la gent corrent, que l'únic que té és això, la voluntat de tenir un govern que li serveixi i sigui útil. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Celebro que s'hagi recuperat –ho hem vist–, senyor Gallego. Gràcies per la cita d'en Pau Riba. Els faig avinent que, acabat el debat, la votació d'aquesta moció es farà aquest migdia, un cop substanciat el punt dinovè de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'exclusió financera]] [[302-00106/13]] Passem ara al dissetè punt a l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'exclusió financera, que ha presentat el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. I té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Jordi Munell.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller Giró, diputades i diputats, públic que ens segueix. Bé, en aquest cas, fa unes setmanes interpel·lava el conseller Giró en aquest tema, que, com vaig dir, la pandèmia ha posat de manifest o ha accentuat, que és un tema que al nostre país, des del 2008, amb la crisi financera s'ha anat agreujant. Parlem de la desertització bancària, que comporta, per tant, exclusió financera. I, com vaig explicar el dia de la interpel·lació, hem vist, aquests dos anys, com molts ciutadans i ciutadanes, arran de la restricció de visites presencials o de la restricció, com dèiem, d'oficines presencials, es trobaven que no estaven acostumats a la digitalització, no estaven acostumats als serveis que sí que la tecnologia permet, però que els ciutadans encara no hi accedeixen. I això va acompanyat, com dèiem..., la desaparició d'oficines fruit de les fusions bancàries i la crisi financera han comportat gairebé..., com dèiem, 443 municipis del nostre país, Catalunya, que afecten uns 250.000 ciutadans, doncs, pateixen aquest risc, o ja no és un risc, sinó que pateixen l'exclusió financera. Els serveis bancaris no són un simple acte mercantil. Els serveis bancaris, la disposició d'efectiu, poder fer operacions amb els seus propis diners, són un veritable dret de la ciutadania, i, en aquest cas, com la pròpia Unió Europea va reconèixer el 2014, quan van dir que els serveis bancaris són, com dèiem, serveis essencials, com ho és la llum, com ho és l'accés a l'aigua potable, com ho és l'accés al clavegueram. I, per tant, en aquest sentit, nosaltres defensem..., i amb aquesta moció el que fem és intentar avançar en la proposició de llei que el conseller ens explicava fa poques setmanes, perquè hem d'avançar legislant perquè tota la ciutadania tingui accés, com dèiem, a un dret no essencial, però sí fonamental, que és poder accedir als seus propis diners, poder accedir a l'efectiu, i, per tant, convertir-lo en un servei bàsic. Això ens porta a una exclusió, com dèiem, financera, però també ens porta a una exclusió geogràfica. Aquests 443 municipis que dèiem del nostre país, Catalunya..., bàsicament afecta municipis petits, i bàsicament afecta municipis moltes vegades també de la zona del Pirineu. I, per tant, moltes vegades, quan parlem de despoblament..., l'altre dia –ahir–, que es feia una pregunta sobre els micropobles..., doncs precisament són els pobles afectats per aquest fenomen, que s'hi han restringit les oficines bancàries, s'hi han restringit els caixers, perquè les entitats bancàries ho consideren una operació estrictament mercantil, i, per tant, no els hi és rendible, i, en canvi, no ho consideren com un servei essencial per a la ciutadania. Per tant, aquesta exclusió financera provoca també una exclusió geogràfica, i com vaig explicar el dia de la interpel·lació, entrem en el peix que es mossega la cua. Menys serveis: menys oportunitats, menys població; menys activitats econòmiques: menys oportunitats laborals. I, per tant, els serveis financers també entren en aquesta roda que va fent petits molts pobles, va fent petits molts territoris de Catalunya, i, per tant, comporta un desequilibri, comporta, doncs, la diferència de població: la que viu en zones urbanes i la que viu en pobles petits o en comarques allunyades. Per tant, amb aquesta moció el que fem, com dèiem, és fer una proposta, una proposta en positiu, i, per tant, diguéssim, doncs, donar suport a aquesta proposició de llei, que, com també vaig explicar i ens va explicar el conseller, no tenim la capacitat de legislar nosaltres des de Catalunya i, per tant, s'ha de fer una proposta perquè l'Estat central legisli, perquè els bancs hagin de donar compliment a aquest servei essencial que són els serveis financers. I també recordo que això no és només una afectació a les persones grans, és també afectació, com dèiem, a molts ciutadans, grans i petits, de diferents edats, de municipis petits, però també a persones que no han tingut oportunitat a la seva vida de rebre formació bàsica digital o fins i tot financera, o també col·lectius que tenen dificultats per moure's, per desplaçar-se de pobles, o que tenen, fins i tot, els col·lectius amb capacitats diferents; per tant, afecta a molta ciutadania del nostre país. I, per tant, com a legisladors, com a Parlament, ens toca buscar solucions. I, en aquest cas, la solució..., qui en té la competència és l'Estat central i, per tant, hem d'instar a que es faci aquesta proposició de llei per defensar els ciutadans, com dèiem, d'un servei bàsic, que és l'accés a la seva capacitat financera, als seus diners. També vaig dir, el dia de la interpel·lació –i acabo–, que no és només l'accés al diner físic, és també accés, doncs, a un extracte, accés a un certificat, accés a molts documents bancaris que són privats, particulars, però que molts ciutadans no hi tenen accés i se'ls hi demana, se'ls hi exigeix per a molts tràmits que fan amb els ajuntaments, amb benestar social, amb les escoles, per a beques, per a ajuts, per a pobresa energètica..., per a mil tràmits se'ls demana documentació bancària a la qual no tenen accés i, per tant, això provoca també exclusió de la ciutadania en molts aspectes. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té ara la paraula per defensar les esmenes presentades, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Joan García.
Gràcies, presidenta. Conseller, senyors de Junts per Catalunya..., pues la digitalización no era esto, no es..., no es esto: no son teléfonos que nunca responden, o esperas interminables en la calle, haga frío o calor, o trayectos casi imposibles al cajero más cercano, o incluso actitudes pasivas o cierto menosprecio ante preguntas más que coherentes y comprensibles, o respuestas del tipo «es usted quien debe hacerlo o «debe hacerlo en la web; en personas, además, no lo olvidemos, que muchas veces llevan toda la vida yendo a una misma entidad bancaria, muchas veces a una misma oficina, donde han depositado los ahorros de toda una vida y donde han hecho o han tomado muchas veces las decisiones financieras más importantes de su vida. La brecha digital existe. Y si no somos capaces de entender cuál es el problema real y proponer soluciones efectivas, todos aquellos que no tienen por qué tener acceso a una alfabetización digital efectiva, o que no quieren cambiar su forma de relacionarse con su banco, acabarán pagando las consecuencias de una incapacidad, la nuestra, para solucionar problemas reales y de verdad. Estamos acentuando problemas en un colectivo –el de nuestros mayores– que ya es, de por sí –y más después de la pandemia– vulnerable. ¿Y qué nos presentan aquí? ¿Cuál es el texto que nos presentan aquí? Pues, sinceramente, la nada más absoluta. No es necesario que interpelen, de hecho, a sus consellers, para blanquear ciertas incapacidades, y no hace falta que nos traigan mociones vacías, que son ciertamente un insulto a lo que exigen realmente nuestros mayores. Ustedes, para empezar, enfocan el problema en la falta de cajeros en nuestros pueblos, en el desequilibrio territorial, como han comentado antes, la desertización bancaria y en la exclusión. Y se quedan ahí. Cuando el problema real es el servicio integral que muchas personas mayores, sin acceso a una formación adecuada, reciben de las entidades bancarias. Hablan de trabajar propuestas de inclusión, ¿pero qué propuestas? No hay ni una propuesta. O sea, ¿podemos saber exactamente, señores de Junts per Catalunya, qué proponen? Continúan en su moción, en su intento de resolución..., continúan diciendo que continuarán trabajando –continúan diciendo que continuarán trabajando– para cumplir una resolución aprobada en este Parlamento. ¿En serio? ¿Nos toman por ilusos? Una resolución que ya de por sí está vacía de contenido, cuyo punto d se repite después en el punto 2 de su propia moción. ¿Se han leído la moción antes de registrarla? Porque, además, si uno sigue leyendo la moción, descubre que el punto 3 es casi idéntico al punto 1, que ya era de por sí un punto inútil, ese que comentaba antes, de «continuar. Es decir, uno coge la moción e intenta entender qué están diciendo y realmente, señores de Junts per Catalunya, si no tienen ganas de hacer una moción o no tienen ganas de proponer nada, no hace falta, no es obligatorio que traigan aquí una propuesta para intentar solventar un problema que, sinceramente, es serio y es grave. Miren, les voy a comentar algunas cosas que creo que deberíamos hablar en este Parlamento..., que, de hecho, está registrada en una propuesta de resolución que debatiremos en su momento en la comisión, entiendo que de Empresa. Ciutadans ha presentado en varios municipios y ayuntamientos, de hecho, mociones aprobadas por unanimidad en muchos casos, que van más allá, que concretan medidas, que ya instan a gobiernos locales y al Govern de la Generalitat a tomarse en serio este problema. Medidas como la supresión de tasas, la bonificación de tasas a entidades bancarias, para que mantengan ese servicio; medidas para la apertura de franjas horarias o de servicios específicas, con una flexibilización de la atención; un plan de colaboración publicoprivada de formación; la creación de un teléfono gratuito de atención específica; la implementación de cajeros adaptados, más sencillos de uso, o la catalogación como bancos amigables a aquellas entidades comprometidas a implementar estas y otras muchas medidas que no tengo tiempo de exponer. Así que, señores de Junts per Catalunya, cuando quieran nos sentamos, hablamos en serio de este problema y si lo que quieren ustedes es pasar de largo de sus responsabilidades, sigan haciendo esto, no hay ningún problema, supongo que al final tendrá sus objetivos políticos, que es blanquear un problema que es real. Pero con nosotros, desde luego, no cuenten. Gracias.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Joan Carles Gallego.
Bé; bon dia de nou. Compartim el rerefons i el fons, diguéssim, de la proposta que ens presenta el diputat, no? Aquesta proposta té a veure, d'una manera o altra, amb la iniciativa que ja vam presentar també nosaltres mateixos, i crec que algun altre grup també alguna iniciativa relacionada, fa uns mesos, i que coincidia amb la reivindicació que diverses organitzacions de gent gran –la Federació de Pensionistes de Comissions Obreres, entre d'altres– ens van fer arribar, alertant del problema de l'exclusió financera que s'estava vivint. En uns casos, per temes amb relació a la digitalització, però en d'altres, també, coincidint amb el tancament d'oficines bancàries i tal. No era una queixa només de la gent gran, que apuntaven el problema de la bretxa digital, era també una queixa que ens arribava d'alguns municipis, que veien com el tancament d'oficines bancàries també limitava l'accés a determinats serveis bancaris; entre ells, també, el caixer automàtic. Per tant, compartim en el fons el que diu aquesta moció, a la qual hem pogut introduir algunes esmenes que crec que introdueixen alguna millora, perquè van més enllà del que inicialment es plantejava. Perquè només abordava el problema dels caixers, que ja està bé, però els caixers no són la solució total al problema que hi ha. Hi ha una bretxa digital real: que moltes persones que necessiten serveis bancaris no els poden obtenir perquè no es donen als caixers, i no tenen l'atenció personalitzada perquè no hi ha l'oficina o l'atenció telefònica acaba sent un robot que et contesta. Per tant, crec que s'han pogut introduir, a través de transaccions, aquestes esmenes que apunten a una necessitat de garantir l'atenció personalitzada, sigui físicament, sigui telefònicament, i tal. Entenem, però, que aquesta proposta de moció coincideix també i, d'alguna manera, té punts de lligam amb la recent llei que s'està encara debatent, o que ja està aprovada, més ben dit, del Congrés dels Diputats, aquesta llei de protecció del consum de les persones vulnerables. Crec que aquesta llei del Ministeri de Consum del Govern de l'Estat, de protecció de les persones vulnerables, ja apunta algunes qüestions que haurien de permetre que la iniciativa que se'ns presenta avui pogués també sumar-se a aquesta voluntat de definir quins són els mecanismes i els instruments que permeten que les persones amb majors dificultats per disposar dels coneixements necessaris per actuar, o sigui, interactuar amb la tecnologia bancària, puguin disposar dels serveis bancaris. Per tant, buscar els mecanismes que els hi garanteixin els ajuts o l'atenció que els hi permeti fer les gestions necessàries. Per tant, coincidim amb la moció, però també des del punt de vista de les persones i del territori. No abordar avui que hi han territoris de Catalunya en què s'estan perdent serveis bàsics vol dir que estem contribuint també a l'empobriment. Per tant, corregir això vol dir que estem intentant contribuir a un major reequilibri, a una major equitat, també, territorial. I cal garantir, per tant, que els municipis disposin també dels serveis bàsics des del punt de vista financer. I apunta, d'alguna manera, la moció presentada, en aquesta línia. Creiem que en alguna part és insuficient, segur que caldrà millorar-la, però cal garantir que arreu de Catalunya la ciutadania tingui accés als serveis bàsics financers. Perquè, malauradament, sense aquest accés als serveis bàsics financers, les persones tindran limitada la seva inserció social plena, no? Per tant, per part meva res més, simplement això: que donem suport a la moció, entenent que amb les esmenes que s'han introduït es millora l'apartat aquest de la personalització i l'atenció directa a les persones. Gràcies.
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular, té la paraula la diputada senyora Eulàlia Reguant.
Bé, bon dia de nou. Estem en un debat que pot ser com molt parcial, però que estaria bé que obríssim una mica el focus. Perquè podem parlar de les sucursals que estan tancant al territori, obviant què és, no?, el sistema bancari i com, durant anys, aquest sistema bancari el que ha estat fent ha estat maximitzar beneficis i buscar, en el fons, excloure moltíssima gent del sistema financer. Perquè el sistema financer, en els darrers anys, ha fet un gran procés de transformació del sistema bancari i això ha passat també per aquest tancament de sucursals, per deixar d'oferir diversos serveis, com explicava el diputat dels comuns; una transformació del sistema bancari que passa per les diferents fusions, absorcions i tancament de les caixes, i que, per tant, requereix una transformació molt més profunda. Que és evident que cal garantir que els serveis bancaris arriben a tot arreu? Evidentment. És per això que nosaltres ja dic ara que donarem suport a la moció, però que entenem que el debat ha d'anar molt més enllà. Cal abordar una regulació bancària que garanteixi la funció social del crèdit, que realment abordi la funció social del crèdit i que posi controls i que garanteixi que es compleix això. I que, per tant, si no es compleix, doncs, s'abordin mesures com l'expropiació i que es passin els actius a un pool de banca pública. I que, per tant, apostem definitivament per una banca pública que respongui a això, i que respongui a la voluntat i a l'interès col·lectiu, que és al que, en el fons, hauria de servir el sistema bancari. Però la perversió del sistema capitalista ha provocat que ens trobem amb xifres de benefici de 5.226 milions de CaixaBank amb la fusió de Bankia, que reparteix fins al seixanta per cent dels dividends i recomprarà accions, no?, i recompra accions, mentre va tancant sucursals i exclou moltíssimes persones d'alguns dels serveis bancaris. O parlem de que el 2021 els cinc bancs de l'IBEX 35 van obtenir uns beneficis de 19.866 milions d'euros –els més grans des de 2007–, en plena crisi de la covid i en plena crisi per a moltíssima gent, crisi social i econòmica. Podríem dir que és obscè, però jo ja no diria que és obscè, és el propi sistema que s'ha construït en base a això i que ha permès i que ha acceptat això i que el que busca és maximitzar beneficis. És per això que parlem de nova regulació bancària. I és per això que parlem de la necessitat d'impulsar una banca pública i de regular perquè la banca privada respongui a l'interès col·lectiu mentre no existeixi aquesta banca pública. I aquest és un pas indispensable, si el que es vol realment és garantir que no es fa negoci amb els estalvis, sinó que els estalvis serveixen, no?, per repercutir també socialment, que entenem que aquest ha de ser l'interès principal i prioritari. I jo parlava dels beneficis que ha obtingut la banca i els bancs de l'IBEX 35, però és que llavors mirem, no?, en aquesta idea de tancament de sucursals, i tenim que a Catalunya s'han retallat el seixanta-quatre per cent de les sucursals. Ha suposat la clausura de 5.256 sucursals en els últims dotze anys. O que hi ha 480 municipis sense cap oficina bancària, al voltant de 253.000 persones sense oficina bancària a l'abast. Per tant, sí que donarem suport a la moció. Entenem que és un pas o una part molt concreta del que cal abordar de la reforma del sistema bancari i que, sobretot, el que cal és que sigui el sistema bancari i la banca la que pagui aquestes sucursals. Que no fem disbarats i que no s'impulsin disbarats com el de la Diputació de Barcelona. Perquè aquí no pot ser que una banca que durant anys ha obtingut beneficis i que no ha retornat els diners de totes a través del rescat bancari, encara sigui l'Administració pública qui pagui perquè faci la seva feina, que és garantir que la ciutadania té accés a sucursals bancàries i, per tant, als serveis bancaris. És responsabilitat d'aquesta banca, que fa beneficis gràcies a tancar sucursals i a excloure'n la població. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula ara el diputat senyor Jordi Riba.
Moltes gràcies, presidenta. Conseller, diputades, diputats, la inclusió financera, d'acord amb el que indica el Banc Mundial, és tenir accés a productes financers útils i assequibles a persones físiques i empreses, que satisfacin les seves necessitats i que siguin prestats de manera responsable i sostenible. A través d'aquesta moció, presentada pel Grup de Junts, instem el Govern a treballar per garantir aquesta inclusió, inicialment plantejat, focalitzat únicament i exclusivament en relació..., amb independència del municipi de residència. És cert, com s'ha indicat en les intervencions que m'han precedit, que a través de les esmenes que s'han presentat pels diferents grups parlamentaris s'ha incorporat aquest apartat quart, en el qual s'indica també que és necessari treballar amb mesures que garanteixin l'atenció personalitzada a les oficines bancàries i l'accés a operadores de telefonia personals i gratuïtes; és a dir, una visió més comprensiva del que nosaltres entenem que és la realitat del problema de l'exclusió financera, en la mesura que un dels elements és aquesta exclusió geogràfica, però un altre és per qüestions de grups de població. I, per tant, també per abordar el problema de manera exhaustiva i completa, cal, com deia, fer front a ambdues qüestions. Al nostre entendre, com deia, aquestes mesures són importants i rellevants, tant com les mesures que fan referència a l'exclusió geogràfica, amb referència a aquesta població de risc. Ens sembla important i bàsic incidir en les mesures perquè tots els municipis disposin d'un caixer. És el que s'indica fonamentalment a la proposició de llei que vostès van comentar en la interpel·lació i que han remès ja a Madrid. Però, com deia, també hi ha factors relacionats, per exemple, amb l'edat, col·lectius vulnerables, discapacitats, que indiquen també la necessitat de fer una visió més ampla. Per tant, entenem que aquesta proposició de llei és necessària, però no suficient per fer front al problema de manera global. Per tant, a més de la manca d'oficines i caixers, entenem que cal fer front a la globalitat del que representa el problema de la bretxa digital, tant, per cert, pel que fa a les entitats financeres i l'accés a aquestes, com també podríem aplicar-nos-ho a l'Administració, com s'ha posat de manifest durant la pandèmia amb l'accés a nivell escolar, però també en altres tramitacions que s'estan plantejant. És imprescindible avançar en la digitalització, però hem de fer-ho també sense deixar ningú al darrere. Voldria també referir-me a que això –i és l'esperit de la nostra esmena, que no ha estat acceptada– cal fer-ho amb coordinació entre les diferents administracions. I en aquest sentit, com comentava el diputat Gallego, la Llei 4/2022, de protecció de consumidors vulnerables, diu, en la seva disposició addicional tercera, que el tancament de les oficines bancàries no pot portar aparellat el tancament de caixers, que cal incrementar el personal de suport a persones amb menys capacitats digitals, que cal la instal·lació de senyals indicadors de prioritats d'ús en els caixers automàtics, que cal promoure la reserva de caixers per a ús exclusiu de persones vulnerables, que cal que les tecnologies siguin d'accés senzill, amb la màxima seguretat per als usuaris davant de robatoris, que cal prendre mesures dirigides específicament a les persones de major edat i a aquelles que tinguin més dificultats a accedir als serveis financers, etcètera. Així mateix, el Ministeri d'Afers Econòmics, el passat mes de febrer, va promoure la signatura de l'actualització del protocol signat el 2021 amb les entitats financeres, per tal d'incidir en mesures que fessin front a l'atenció personalitzada específicament a persones grans i a persones amb discapacitats, i també a atendre les necessitats en l'àmbit rural i en col·lectius en risc d'exclusió. Per tant, ens trobem davant d'un problema que no pot ser entès o abordat només a través d'una llei per posar caixers als pobles, sinó, com deia, de manera més ampla. I és imprescindible també la coordinació entre administracions: entre la Generalitat i els ajuntaments, entre la Generalitat i l'Estat i entre l'Estat i tots plegats amb la Unió Europea, ja que, en definitiva, tot parteix de la Directiva 92/2014 de la Unió Europea, precisament sobre accés i accessibilitat bancària. Per tant, cal, com deia, aquesta coordinació. La solució no està, com ens volen indicar el diputat Munell i sobretot el conseller Giró en la seva intervenció en la interpel·lació, en la independència: «Aparteu-vos, que nosaltres venim, ens ho arreglem, ens ho regulem... I la independència és com l'ungüento del lagarto, que ens ho arregla tot. Un exercici petit de dret comparat indica que no només el fet de presentar una iniciativa legislativa des del Parlament és una anomalia, sinó que és una virtut del nostre sistema constitucional. Poques constitucions –ni l'alemanya, ni la danesa, ni la francesa; només la italiana, la portuguesa i l'espanyola– preveuen aquest mecanisme de col·laboració de tipus federal. Per tant, com els hi deia, aprofitem-lo, exercim aquesta capacitat sense complexos, col·laborem amb les administracions, exercim aquesta iniciativa legislativa des del Parlament, d'acord amb el que diu l'article 87 de la Constitució i el 176 del nostre propi Reglament del Parlament. Fem-ho, com deia, sense complexos i reconeguem-ho obertament. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari VOX, té la paraula el diputat Antonio Gallego.
Gracias, presidenta. Como han dicho portavoces que me han precedido en el uso de la palabra, efectivamente, vivimos tiempos de altísimo desarrollo tecnológico, la vida va a una velocidad vertiginosa, la digitalización no nos espera y lo está cambiando todo a la velocidad del rayo, ¿no? Están cambiando nuestros hábitos de vida y en muchos casos para mejor. Pero es verdad que, como en toda era altamente disruptiva, hay muchas personas que se quedan atrás. Muchos españoles no logran adaptarse al nuevo ecosistema y se quedan descolgados de la sociedad. Tenemos a millones de personas en España, y no tan mayores, que se quedan fuera de juego; personas que no pueden aprovechar las ventajas de la nueva era digital y que, además, pierden derechos fundamentales y capacidad de vivir con normalidad. Miles de personas hoy están socialmente excluidas para hacer muchísimos trámites diarios. La mayoría de personas mayores se ven incapaces y completamente limitadas de cara a hacer gestiones y desarrollar su vida de una manera autónoma e independiente. El problema es grave, es serio, pero no es nuevo. Yo, mientras escuchaba antes al resto de portavoces..., hace tropecientos años trabajé en banca, y me acuerdo que el director de la oficina te decía: «Sal ahí y dile al señor mayor que..., oye, que deje la cartilla y que... Mira, hay que venderle esto de la tarjeta de crédito. Costaba mucho. Mucha gente, francamente..., pero esto hablo de hace veinte o veinticinco años. A mucha gente le cuesta. Le costaba hace veinticinco años y le sigue costando ahora. No es solamente un tema de que haya cajero o haya oficina. No. Es un tema un poco más grave. Por eso creo que la moción, tal y como la han planteado, es incompleta. Solo hay que pensar en la señora mayor que ahora tiene una televisión digital y dice: «¿Y ahora esto cómo va? Tiene que hacer una gestión y al otro lado hay insoportables contestadores automáticos que la vuelven absolutamente loca; que para hacer no sé qué, firmar no sé qué seguro, le dicen: «No, usted tiene que hacerlo..., tiene que firmarlo digitalmente con un PDF de no sé qué... Y la mujer... De verdad, todo esto..., en general tenemos que hacer un planteamiento un poco más allá de lo que es hablar únicamente de los cajeros. Por supuesto, nosotros estamos de acuerdo con el espíritu de la moción. Por supuesto, estamos de acuerdo con que haya el máximo número de cajeros automáticos en todos esos pueblos en los que no hay. Leía el otro día que había 443 pueblos en Cataluña en los que no hay un cajero automático. Hombre, pues, francamente, es una cuestión a resolver. Por tanto, hay que revertir esa situación. Desde los poderes públicos se tiene que exigir a la banca que tome cartas en el asunto. Yo creo que eso se tiene que hacer de manera urgente. Se tiene que hacer de manera coordinada. Estoy viendo a un montón de administraciones de diferentes signos políticos, de diferente nivel, digamos, de estructura, haciendo sus particulares normas, sus particulares leyes, sus particulares condicionamientos, muchas veces descoordinados. Yo creo que eso se puede hacer mejor. Y, por supuesto, estamos de acuerdo con que esos futuros usuarios, esos potenciales usuarios que podrán ver un cajero automático en esos pequeños municipios, pues, hombre, que encima no tengan que hacerse cargo del coste de recibir ese beneficio, ¿no? Aquí nos llenamos muy a menudo la boca de luchar contra esa Cataluña vaciada. Bueno, pues, no parece una mala medida, ¿no?, que haya un cajero automático en todos esos pueblos que no tienen ese servicio. Determinadas oenegés, en Cataluña y en el resto de España, están gastando dinero público en hacer que en terceros países haya capacidad de hacer transacciones financieras. Estamos impulsando la banca de proximidad en terceros países subdesarrollados y en cambio aquí 442 pueblos de Cataluña no tienen cajero automático. Francamente, yo creo que en esta cosa tenemos que estar todos de acuerdo. No cuesta tanto entender que tenemos que atender a nuestros abuelos con dignidad, facilitarles un poco la vida, con todo lo que han hecho por ellos, y que el desarrollo tecnológico, pues, no nos deshumanice. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, el diputat senyor Jordi Orobitg.
Bé; moltes gràcies, presidenta. Conseller, diputades, diputats, ens trobem amb una interpel·lació que promou el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya i..., perdó, una moció subsegüent a una interpel·lació del Grup de Junts per Catalunya, que té a veure amb un anunci que es va verbalitzar per part del titular, en aquest cas, del Departament d'Economia del Govern de la Generalitat, el conseller Giró, amb una mesura que des del nostre punt de vista ens sembla encertada, que és l'adopció de mesures per resoldre una problemàtica que és evident que té un impacte no només social, sinó també polític, evident. I prova d'això és que aquesta proposta, que alguns han mirat de menysvalorar, ha tingut un flux d'esmenes per mirar de modificar-ne el contingut molt important. I això, des del nostre punt de vista, és un element acreditatiu de que aquesta circumstància, d'un impacte social evident..., que, en aquest cas, la concentració bancària i la digitalització han tingut un impacte en la vida de molts catalans, que veuen que, en aquest cas, un dret que hauria de ser bàsic, com és el dret d'accés als productes bancaris, quelcom tan essencial en la nostra vida ordinària com pugui ser tenir un compte corrent des del que poder operar, pagar rebuts i fer disposicions d'efectiu, és quelcom que li ha estat, si no privat, sí que moltes vegades li ha estat molt esmerçada la capacitat d'accés, no? També entenem que qui ha hagut de fer els deures, que en aquest cas és el Govern de l'Estat, no ho ha fet. De tota manera, tampoc no ens hauria de sorprendre. No ho va fer amb el FROB, no ho va fer amb la gestió dels actius de la Sareb, no sabem per què ho hauria de fer a l'hora de preveure les conseqüències d'aquestes mesures a les concentracions bancàries, que han comportat quelcom que és molt evident, que és la limitació de les plantilles, la manca de presència territorial a nivell de sucursals i oficines per part de les entitats bancàries, però això no ha anat en detriment dels beneficis d'aquestes entitats. I, per tant, entenem que tots aquests processos, que potser són lògics i que haurien de ser una conseqüència lògica de la implantació de la tecnologia, haurien d'anar acompanyats de mesures provisionals o, en aquest cas, transitòries que permetessin que la societat en el seu conjunt s'adaptés a aquests canvis sense patir. Des del punt de vista territorial, aquells ens territorials més petits, que són els micropobles i l'àmbit rural, i des del punt de vista sociològic, col·lectius tals com el de la gent gran o aquella gent que té menys possibilitats per accedir a eines digitals de gestió, doncs, home, que no es vegin impactats per l'adopció d'aquestes mesures, hi insisteixo, quan la majoria d'elles el que fan és privatitzar els beneficis i socialitzar les pèrdues. Des d'aquest punt de vista, ens sembla encertada ja d'entrada la moció, però per nosaltres ha estat més que enriquida i n'exposarem el perquè. Més enllà de l'enriquiment que s'ha produït per la incorporació d'esmenes d'altres grups, és pel que fa a la nostra. Nosaltres volem recordar que en el darrer debat de política general vam promoure una resolució, la 102, que sí que en l'àmbit estricte de les competències del Govern de la Generalitat preveia una sèrie de mesures que per nosaltres, si bé no poden arranjar probablement el problema –perquè, com deia ahir el conseller, mentre no tinguem les competències plenes no tindrem la capacitat per fer-ho–, sí que en l'àmbit de competències pròpies del Departament d'Empresa, i en aquest cas de l'Agència Catalana de Consum..., establir una sèrie de mesures que per nosaltres poden acompanyar, no?, com poden ser impulsar un codi de bones pràctiques de les entitats financeres, impulsar la promoció de les inspeccions i actuacions necessàries per garantir l'accés als serveis bàsics d'entitats bancàries i sancionar possibles abusos, o elaborar un estudi sobre l'exclusió financera i promoure serveis bancaris de proximitat, i, per acabar, la necessitat de traslladar al Govern de l'Estat –ja ho fèiem llavors– que l'autorització de possibles fusions bancàries estigui supeditada al manteniment de xarxes d'oficines que garanteixin un servei bancari universal. Amb quina finalitat? Doncs la mateixa que entenc que es vol promoure amb aquesta iniciativa legislativa encapçalada pel conseller, que el que pretén és això, que hi pugui haver un accés proper per a tots els usuaris de banca del nostre país als serveis bancaris bàsics. I per nosaltres hi ha una premissa que és fonamental i s'ha incorporat sortosament a la moció, al text definitiu, que és el fet de que garantir aquests drets no comporti una despesa pública, perquè tots entenem que les entitats són més que solvents. Això s'ha defensat no només des del Parlament de Catalunya, també es fa des de molts municipis, però trobem un contrapunt, per nosaltres molt contradictori, que és tot allò que es promou des de la Diputació de Barcelona i, en aquest cas, doncs, per nosaltres és una nota dissonant respecte d'aquesta proposta que sorgeix del mateix Govern. Nosaltres entenem que aquesta despesa, lògicament, qui l'ha d'assumir són les entitats bancàries i no els ciutadans del nostre país via impostos. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Mixt, el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Primera consideració, que és un fet indiscutible, és que davant d'una problemàtica que s'ha convertit en social, sobrevinguda, el sistema bancari ha reaccionat malament o directament no ha reaccionat. Per tant, està plenament justificat el fet que els poders públics, cadascú dintre del seu àmbit competencial, reaccionem i intentem corregir aquesta situació. En aquest sentit, he d'anunciar que pràcticament la moció sencera ens sembla raonable –i és veritat que es podrien dir d'altres coses, però que és raonable– i votarem favorablement a tots els punts, excepte el punt 1 bis. Per què? Doncs perquè el punt 1 bis –i ho ha explicat amb sinceritat la senyora Reguant, impulsora de l'esmena que ha donat lloc al text final– no està adreçat a solucionar aquesta problemàtica concreta, sinó a fer insostenible el sistema bancari actual i substituir-lo per una banca pública. És legítim l'objectiu, però evidentment aquest no el compartim, no? I estan aprofitant, una mica, allò que el Pisuerga pasa por Valladolid per demanar mesures que van més enllà d'aquelles que es requereixen per solucionar, hi insisteixo, la problemàtica concreta. Per tant, vot favorable a tota la moció, exceptuant el punt 1 bis. Gràcies.
Moltes gràcies. I finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat de Junts per Catalunya, el senyor Jordi Munell.
Gràcies de nou, presidenta. Conseller... Bé, en qualsevol cas, agrair també des d'aquí les esmenes, les transaccions a què hem pogut arribar. Evidentment és un enriquiment de la pròpia moció i, per tant, incorporar coses que segurament pensàvem i no havíem escrit... Evidentment, tota aquesta mesura que es proposa, que és molt concreta i que, evidentment, segur que hi ha moltes més mesures a fer i que segurament hi han molts més problemes al darrere, però, en tot cas, la proposta que va arribar del Govern i la proposició de llei és amb una mesura molt concreta que soluciona, i de forma factible, un problema que viu el nostre país, que són aquests 443 municipis sense accés a diner efectiu o sense accés a fer operacions simples necessàries i que afecten, com dèiem, a gairebé un quart de milió de ciutadans. I, per tant, és una proposta molt concreta –no és molt ambiciosa, no, però és molt concreta i factible– i, a més a més, en un context en què la Generalitat no té competències, sobre el sistema financer. En canvi, doncs, aquesta proposta..., es creu, des de la conselleria i des del grup que donem suport al Govern, que aquesta proposta el Govern de l'Estat la pot incorporar amb facilitat. Ja sabem que després..., ja s'ha anunciat un protocol i s'ha anunciat la mesura legislativa, però segurament voldrà afrontar moltíssims aspectes d'un problema que hem dit que segurament és molt més ampli que aquest accés al diner en efectiu; però, en canvi, la solució que es proposa en la proposició de llei, com dèiem, és factible, és ràpida d'implementar i hem de ser conscients que una banca privada que només busca maximitzar beneficis..., recordo el que vaig dir el dia de la interpel·lació: l'any 2021 estaran propers als 20.000 milions d'euros de beneficis nets els bancs que cotitzen a l'IBEX, i que van ser rescatats amb diner públic amb 100.000 milions d'euros. Esperar que això canviï i que tornin a posar oficines al servei social de la ciutadania, segurament és una quimera, però posar un caixer a cada municipi és una cosa fàcil de fer, fàcil de remeiar, i que es pot fer en pocs mesos. I solucionem un problema real dels ciutadans del nostre país. Aquesta és la proposició de llei i, com dèiem, darrere hi ha temes de formació digital, hi ha temes d'accés telefònic, hi ha temes d'atenció personalitzada, evidentment. I per això estem convençuts que s'incorporaran en el tràmit parlamentari d'aquesta proposició de llei. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquest punt es produirà aquest migdia, un cop substanciat el punt número 19 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre actuacions del Departament d'Economia i Hisenda amb relació als pressupostos de la Generalitat]] [[302-00109/13]] Passem ara el divuitè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les actuacions del departament d'Economia i Hisenda amb relació als pressupostos de la Generalitat, que ha presentat el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. I té la paraula, per exposar-la, la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller, diputats i diputades. Bé, doncs fa quinze dies, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar presentava una interpel·lació al Govern sobre transparència, en podríem dir; és a dir, era, una mica, l'eix conductor, el fil conductor de la nostra interpel·lació al conseller, perquè és veritat que darrerament estàvem tenint, diguéssim, alguns..., no en vull dir problemes, però sí, en tot cas, la sensació d'una certa tristesa, no?, per dir-ho així suau, d'una falta d'informació de dades, de compareixences no ben resoltes. I ens semblava que valia la pena, ja que tampoc no s'havien complert algunes mocions aprovades en aquest Parlament, que en poguéssim parlar de nou a l'hemicicle. Vam aprovar una moció, la 14/XIV del Parlament de Catalunya, que anava sobre, és veritat, la tasca dels mitjans de comunicació, el paper que fa la Secretaria de Difusió dins del Departament d'Economia. I aquella moció, aprovada majoritàriament per tot aquest hemicicle, portava, obligava, diguéssim, el Govern a fer un seguit de compromisos. Un d'ells era que el secretari de Difusió vingués a la Comissió d'Economia a presentar, doncs, l'acord marc, que nosaltres ja dèiem que calia refer-lo perquè caducava el mes d'octubre. Això va passar, es va aprovar, es va licitar i no hem tingut aquest coneixement. I, per tant, pot ser un oblit, pot ser, doncs..., no volem posar-hi cap element negatiu, però, en tot cas, no es va complir i, per tant, això ens semblava que calia resoldre-ho. Hem demanat la compareixença del secretari de Difusió perquè ens ho vingui a explicar. Nosaltres creiem que és molt important la funció que fan els mitjans públics i privats a Catalunya, que és molt important que, evidentment, des de la política pública, des dels governs es dediquin recursos a donar-los suport. Ara, això sí, amb uns criteris clars, amb uns criteris justos, transparents. I això és el que volíem que se'ns expliqués. Nosaltres creiem que 89 milions d'euros bé s'ho mereixen. I, per tant, doncs, aquesta és una tasca que nosaltres volem que el Govern faci, no? Per això el primer punt de la nostra moció és constatar aquesta falta de compliment. No hem posat, de nou, que vingui el secretari de Difusió a comparèixer, ho hem demanat per altres vies, el nostre grup parlamentari, però com que era, diguéssim, un deute pendent, esperem que el Govern el compleixi. Després també entràvem..., i ho sap el conseller, que ens faltaven algunes dades d'una compareixença que vam demanar sobre la despesa covid que s'havia portat a terme, amb els ingressos i les transferències que havien arribat del Govern d'Espanya –en el cas del 2021, doncs, més de 2.000 milions d'euros, més enllà dels 993 de recursos directes a autònoms i a empreses. I també ens sembla que seria bo que, de nou, en un mes tornés a comparèixer el secretari general del departament a explicar-nos aquestes dades i aquesta informació. També li vaig dir aquell dia al secretari general del departament que a vegades és veritat que no cal que sempre vinguin a comparèixer al Parlament, que a vegades és més complicat, costa més lligar agendes, que nosaltres també estem a disposició del Govern perquè ens expliqui el que consideri. De fet, ha passat en altres etapes i passa amb altres consellers i en altres departaments. I aquí hi ha companys meus que dinen amb els consellers, que es troben amb els secretaris generals, que tenen reunions. Bé, hi ha alguns que tenen més sort que altres. I miri, conseller Giró, que vostè i jo tenim una bona relació, no?, però no tinc aquesta sort. Aleshores, també li dic, doncs, que sàpiga que pot venir aquí i donar explicacions, i ho pot fer el seu equip, però que també ens podem veure d'una manera més distesa, que no cal fer-ho tot tan formal. Però el que nosaltres sempre demanem és informació, és que tinguem, doncs, totes les explicacions necessàries per fer bé la nostra oposició, que és una oposició fiscalitzadora, perquè crec que som durs, també, amb els nostres plantejaments, però constructiva, en el sentit que puguem també oferir alternatives a aquest Govern, no? I, per tant, doncs, ho hem fet i ho vam fer l'altre dia pel que feia a aquestes despeses covid, també a la liquidació que properament portaran i que ja li vam dir, li vam anunciar que no ens agradaven algunes dades que apareixien, no? Per exemple, un dèficit baixíssim, el més baix de la darrera dècada, que segurament no arribarà al 0,3, quan vostès van dir que és probable que arribés a l'1,1, i demanaven en aquesta cambra, doncs, més flexibilitat al Govern d'Espanya. Doncs, en fi, no calia, perquè al final farà un dèficit molt baix. O han demanat vostès més recursos al FLA dels que s'han gastat, perquè han deixat més de 2.100 milions d'euros al calaix. En fi, són respostes que volíem en aquell moment, que no se'ns van donar i que creiem que mereixen una presentació en comissió, detallada, de la persona que vostès considerin, per explicar-nos algunes dades que creiem que almenys en pandèmia no s'haurien de donar. És bo tenir el menys dèficit possible? Sí, però no en pandèmia quan hi ha tantíssimes necessitats i quan tenim constantment col·lectius reunint-se amb els grups parlamentaris i demanant més polítiques i més recursos per a allò que consideren imprescindible. Per tant, esperem... És una moció senzilla, després d'aquella interpel·lació, i esperem, doncs, que tots els grups la puguin aprovar. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula ara per defensar les esmenes presentades, en nom del Grup Parlamentari VOX, el diputat senyor Antonio Gallego.
Sí; muchas gracias, presidenta. La moción que propone aquí el PSC hoy, pues, es una combinación de tres cosas, ¿no?: propaganda institucional, transparencia sobre fondos covid y la necesidad de cumplir la ley, con referencia a la liquidación del presupuesto del año 21. En fin, es una macedonia un poco extraña. Intentaré, un poco, digamos, resumir un poco la posición de nuestro grupo al respecto. Sobre la propaganda institucional, ¿no? Bueno, pues nosotros ya hemos defendido nuestra posición. Nosotros pensamos que, francamente, no es necesario que Cataluña gaste 34 y pico millones de euros al año más IVA en publicidad, propaganda, en definitiva, institucional. Con mucho menos se podría comunicar a los ciudadanos determinadas acciones; más, teniendo en cuenta que hay una televisión pública, una radio pública, etcétera. Es decir, no creo que casi 40 millones al año en esta cuestión sea necesario. Pedimos transparencia, pedimos rigor, objetividad, neutralidad a la hora de adjudicar esas partidas y pedimos que se reduzcan, ¿eh?, como decía al principio. Nosotros presentamos una propuesta de resolución en la Comisión de Economía pidiendo que se redujera el noventa por ciento esa partida, que supondría un ahorro importante que podría ayudar a resolver alguna de las cuestiones sociales que..., en fin, que todos conocemos, ¿verdad? Claro, que presente esta iniciativa el PSOE, el PSC, pues, en fin, cuando el Gobierno de España gasta 158 millones al año en publicidad institucional, en propaganda institucional, y nadie sabe cómo ni de qué manera se presenta..., hombre, no deja de ser significativo. No creo que estén ustedes para dar lecciones en esta materia. Creo que los dos gobiernos, el de España y el de Cataluña, se equivocan en la cantidad y en el proceder de estas ayudas, mientras, por ejemplo, aquí en Cataluña, como decimos muchas veces, 248.000 familias tienen a todos sus miembros en paro o hay una exclusión social del treinta por ciento de la población. Creo que es ahí donde se tienen que destinar los recursos públicos y creo que los ciudadanos no entienden que los políticos gasten dinero en este tipo de propaganda habiendo tantas necesidades, ¿no? El segundo punto del que habla la moción es sobre, en fin, los beneficiarios de las transferencias del Gobierno de España en relación con los fondos covid. Por supuesto, votaremos a favor. Cuanta más transparencia, mejor. Cuanto más y mejor sepamos quién recibe los fondos públicos, para que se usan y si se están cumpliendo los objetivos, muchísimo mejor. De hecho, nosotros, a finales de diciembre ya presentamos la iniciativa de impulsar un plan antifraude, plan que ya se ha aprobado por parte del Gobierno de la Generalitat. Pero exactamente me pasa lo mismo que con la publicidad institucional. Es decir, que el PSOE venga aquí a pedir transparencia, pues bueno, pues está bien la transparencia, estamos todos de acuerdo, pero es que precisamente es el Gobierno de España el que está actuando con la menos transparencia que conoce nadie; es decir, se están comportando como auténticos campeones de la opacidad y con un obscurantismo total. Es decir, es que es prácticamente imposible..., no «prácticamente, no, imposible saber a qué están destinando los recursos públicos por parte del Gobierno de España –es que es imposible. Entonces, bueno, oye, venir aquí a pedir transparencia, bueno, me parece bien, pero aplíquense el cuento. Aplíquense el cuento, porque la verdad es que estamos hablando de una cifra muy importante de dinero y creo que los ciudadanos merecen saber exactamente dónde va todo ese dinero. Y en tercer lugar hablan..., bueno, le piden al Gobierno que cumpla la ley. En fin, yo creo que tendrá voluntad de cumplirla. No lo sé. En fin, no tengo a priori por qué sospechar que no. Está la ley de finanzas públicas de Cataluña. Creo recordar que marca de plazo hasta el 30 de abril para presentar la liquidación del presupuesto... Bueno, presentarla no, hacerla y luego presentarla. Bueno, pues está bien; es decir, estamos de acuerdo. Nosotros hemos introducido una enmienda para mejorar su redactado. El redactado del texto original de la moción era un poco flojo, por decirlo de alguna manera. Queríamos mejorarlo, queríamos ajustarlo a la ley de finanzas de Cataluña. Y hemos pedido dos cosas, que como no nos contesta el PSC y tal, lo recuerdo. Dos cosas hemos pedido; creo que nos damos..., por haber recibido la negativa. Pedimos..., yo creo que sería bueno que el Departamento de Economía compareciera trimestralmente en la comisión para dar cuenta de la ejecución presupuestaria. Cada tres meses. Se hace en el Congreso de los Diputados, se hace en otras cámaras legislativas. Y más allá de ver los informes que están colgados en la web, eso estaría bien. Y hemos presentado también un clásico: pedirle a la Sindicatura de Cuentas que acelere la fiscalización de las cuentas del 20 y, por supuesto, del 21. Siempre va bien. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, la diputada senyora Eulàlia Reguant.
Bé, gràcies. Molt breument, perquè crec que la moció tampoc dona per fer grans discursos. Més enllà ja hi ha coses molt concretes en les que..., ja diré que en el punt 2 i el punt 3 nosaltres votarem a favor. Tot el que sigui avançar en la transparència, la capacitat de fiscalització i la possibilitat de que els grups parlamentaris de l'oposició tinguem accés a la informació, hi donarem sempre suport. Alhora també seria interessant que el Govern de l'Estat s'apliqués això que aquí es demana. Però vaja, estem al Parlament de Catalunya i, per tant, ens limitarem a fiscalitzar o a treballar en base al Govern de la Generalitat. Però a vegades aquestes incoherències sobre el que es demana aquí del Govern i el que no es fa a l'Estat cal posar-les en relleu. I amb relació al punt 1, és una moció que en la pràctica totalitat, en el seu moment, nosaltres com a grup parlamentari hi vam donar suport i, per tant, entenem que cal seguir avançant en aquells acords adoptats. Creiem que hi ha una part que la mateixa diputada ha expressat, que ha demanat ja la compareixença, que molt probablement era el que hauríem d'haver fet tots prèviament abans, la compareixença en la Comissió d'Economia. I sí que és cert que alguns dels elements que s'instava en aquella moció, de facilitar informació o documentació a la Comissió d'Economia, no s'ha fet en les condicions que molt probablement ens agradarien a tots. Com que entenem que hi ha algunes coses que sí i algunes que no, nosaltres en aquest punt finalment ens abstindrem. Ara bé, siguem conscients tots que quan sovint aquí aprovem que cal presentar dades detallades de coses, s'han de presentar les dades detallades i que a vegades ens excusem en altres procediments per evitar fer això. I que en qüestions sobretot de com es garanteix la distribució del pressupost públic o l'execució del pressupost públic..., són qüestions delicades que requereixen potser, a vegades, més celeritat per part del Govern, tot i que també molt probablement més celeritat per part dels grups de l'oposició. Com que he dit que no m'estendria massa, aquí ho deixaré. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Joan Carles Gallego.
Bé, doncs bon dia. Sí, nosaltres votarem a favor de la moció. Dels tres punts. Entenem que és una moció que fonamentalment el que planteja és transparència. Per tant, lluny de qualsevol pensament estar en contra de la transparència. Per tant, nosaltres transparència. No només transparència, sinó transparència i claredat, perquè crec que també és important que la transparència sigui clara. Perquè ens poden explicar les coses, però si no són entenedores, doncs, evidentment és una transparència una miqueta opaca. Per això jo crec que la moció el que pretén és que es compleixin altres mocions que s'han presentat, que es compleixin els tràmits legals, però que es faci també de manera clara, entenedora en els moments oportuns. Per això nosaltres votarem a favor de les tres. La primera.., algú ens va plantejar que, bé, això ja s'ha fet i tal. Vaig buscar els papers i, home, sí, s'ha fet una cosa, però no s'ha fet tota la cosa. I és difícil entendre i poder esbrinar certament la informació que es demanava. Per tant, nosaltres votarem a favor de la primera. De la segona, evidentment, també. Crec que el secretari general, el senyor Jordi Cabrafiga, va fer una bona intervenció l'altre dia a la Comissió d'Economia i Hisenda. Crec que va explicar bé les dades. Ho va fer bé. Però certament interessaria, és necessari, necessitem conèixer de forma més detallada i desagregada com ens hem gastat els fons covid per cada departament. Ho necessitem saber. És important saber-ho. Hem d'anar una mica més enllà del que va fer l'altre dia i, per tant, desagregar la informació. I la tercera..., evidentment, en els pressupostos del 2021 s'ha de presentar l'estat d'execució, no pot ser d'una altra manera i s'ha de presentar. Per tant, nosaltres votarem a favor de les tres esmenes, perquè..., perdó, del conjunt de la moció, dels tres punts de la moció, perquè entenem que la transparència és important, la claredat també. I, per tant. perquè una cosa sigui transparent i clara cal desagregar-ho, cal detallar-ho, cal informar-ho, no només en el moment processal oportú, no només complir el tràmit, sinó fer que el tràmit realment serveixi perquè entenguem com s'han efectuat les despeses dels recursos públics, que, en definitiva, és lo que la ciutadania ens demana que fem, que controlem bé els seus diners, com es gasten i com s'apliquen. Res més i gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gracias, presidenta. Señoras y señores diputados, quiero dar las gracias al Partido de los Socialistas de Cataluña por presentar una moción que, efectivamente, va en la línea de exigir más transparencia, más rendición de cuentas y, en definitiva, una administración más respetuosa con esa exigencia que tenemos los diputados de esta cámara de rendir cuentas de nuestra actuación ante los ciudadanos, en ámbitos tan importantes como la materia presupuestaria, en ámbitos tan importantes como dónde van a parar las partidas presupuestarias destinadas por el Gobierno de España a los fondos covid que llegan también a nuestra comunidad, y en un aspecto tan importante también, por supuesto, como es siempre el de los medios de la Corporación Catalana de Medios Audiovisuales. En esta moción del Partido de los Socialistas se habla de una moción, la 14/14 del Parlamento de Cataluña, sobre la labor de los medios públicos, de los medios de comunicación públicos de Cataluña, además de otras consideraciones. Y, en este sentido, yo ayer, cuando preparaba las intervenciones..., cuando uno está en un grupo más reducido, acostumbrado a haber estado en grupos más amplios, pues tiene que preparar muchas mociones de lo más diversas. Y ayer..., les debo admitir que aquí, como cada cual también explica un poco su experiencia personal, pues yo, mientras preparaba mi moción estaba viendo el partido del Real Madrid contra el París Saint-Germain. Y la verdad es que [[l'orador riu]] , en este sentido, debo decirles una cosa: a mí me llama mucho la atención hasta qué punto el nacionalismo ha conseguido en Cataluña crear un estado de opinión, crear un estado de ánimo, como si todos los catalanes pensásemos lo mismo. Ayer, alguna diputada de Esquerra Republicana nos hablaba a nosotros, nos decía que el franquismo impuso a Cataluña..., perdón, fue la consejera de Junts per Catalunya, la consejera Alsina, y nos venía a decir que el franquismo era una cosa exógena en Cataluña, una cosa que no había tenido nunca nada que ver con Cataluña. Y yo pensaba hasta qué punto el nacionalismo ha conseguido crear una historia de una Catalunya idílica enfrentada al resto de España, una Cataluña homogénea en la que todo el mundo piensa lo mismo, con una peculiaridad –y veo aquí al conseller Giró, una persona de acendrado barcelonismo–…, y pensaba que hacía lo mismo el nacionalismo, exactamente lo mismo, con la afición al futbol, la afición a los diferentes equipos de fútbol. Y es verdad que, en Cataluña, el equipo que tiene más aficionados entre los ciudadanos de Cataluña es el Futbol Club Barcelona. Hay otro gran equipo, que es el Español, que tiene también una gran cantidad de aficionados, pero muchas veces se olvida que el segundo equipo de Cataluña es el Real Madrid. [[Alguns aplaudiments.]] Esa cadena, esa TV3 que nos neglige muchas veces la realidad plural de Cataluña, olvida que en Cataluña hay cientos de miles de catalanes, tan catalanes como los que más, que son aficionados al Real Madrid. Y, en este sentido, yo creo que hay que exigir más respeto al pluralismo, a la naturaleza diversa de la sociedad catalana. Y, en ese sentido, quiero hacer también una reivindicación que me parece que, desde el punto de vista, precisamente..., por ligarlo con la cuestión, no vaya a ser que a la presidenta no le parezca bien –y se lo digo con todo el respeto, ¿eh?, presidenta. Pero, en todo caso, ligándolo con la moción, creo que en TV3 se ha alimentado un discurso precisamente antimadridista que me preocupa. Durante años hemos visto incluso documentales en los que en TV3 se decía..., por ejemplo, un título «El Madrid real. La leyenda negra de la gloria blanca. En TV3 se comparó a los jugadores del Real Madrid con hienas. Hemos visto cosas precisamente en la línea de menospreciar un sentimiento de muchos catalanes, entre los que yo me incluyo, entre los que incluyo, por supuesto, a mis hijos y a algunos compañeros que tengo aquí en les bancadas de, seguramente, los dos lados. Y por eso me parece tan importante que TV3 reconozca la pluralidad de Cataluña, que TV3 reconozca la historia de Cataluña. Cuando hablamos, por ejemplo, de personajes históricos de Cataluña, de personajes que han hecho grandes cosas en Cataluña..., Històries de Catalunya era un programa de TV3 donde se hablaba de grandes personajes que habían hecho grandes cosas, y nos solían hablar de personajes por los que algunos catalanes no sentimos especial simpatía, pues, por ejemplo, Francesc Macià, Lluís Companys y otros que forman parte del imaginario colectivo del nacionalismo. Pues, en este sentido, quiero reivindicar hoy, desde la tribuna de este Parlament, la figura de los hermanos Padrós, los señores Carlos y Juan Padrós, que fueron los fundadores del Real Madrid Club de Fútbol y que fueron, además, los fundadores de la Copa del Rey de fútbol. Me parece importante [[veus de fons]] , me parece importante..., yo sé que les alarma, sé que para para ustedes es ciertamente... [[Veus de fons.]] Bueno, yo, la verdad, me pregunto... Es que les llama mucho la atención a los políticos nacionalistas que se reivindique la catalanidad del Real Madrid, la importancia que han tenido los catalanes en el resto de España... [[Veus de fons.]] Yo entiendo que les indigne, pero déjenme hablar –déjenme hablar–, es que... [[Veus de Fons.]] ¿Qué tiene que ver? Pues yo no creo que ustedes hagan intervenciones cuando me hablan, me comparan el Kurdistán con el 1 de octubre, o dicen..., cuando empieza la invasión de Ucrania, me dicen que algo habrán aprendido con el 1 de octubre los españoles. Pues bueno, yo les digo, sencillamente, que tengan ustedes en cuenta que la realidad de Cataluña es plural, es diversa, y en este sentido reivindico, efectivamente, el origen catalán del Real Madrid. Me piden la hora...
Senyor Martín Blanco...
...y le digo, señor De Dalmases, hala Madrid, visca Catalunya y viva España. [[Aplaudiments.]]
Mare de Déu senyor! Anava a recordar-li el títol de la moció, però ja ha acabat el temps i ja no cal. En nom del Grup Mixt, te la paraula ara el senyor Fernández, que espero que deixi el futbol de costat, si pot ser. Gràcies.
Sí, jo és que soc culer i, a més, amb la cama i tal no estic passant una bona etapa en aquesta vida, o sigui, que no m'afegiré a les reflexions del Nacho; però bé, que les entenc, eh?, i us dono als merengues, l'enhorabona. O sigui, les coses com siguin. Bé, sobre la moció. Si les coses funcionessin mínimament bé a Catalunya no caldria presentar una moció d'aquestes característiques, però és evident que no funcionen mínimament bé i, en conseqüència, es presenta una moció que..., hi donarem suport, perquè, és clar, una moció que demana complir acords de les mocions, transparència en les dades del Govern i presentació de la liquidació definitiva del pressupost, doncs, hi insisteixo, són matèries que són tan evidents que el problema és reflexionar què està fallant perquè això no s'executi quan toca. Gràcies.
En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula ara la diputada senyora Judith Toronjo.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputats, diputades, crec que avui és de justícia posar en valor, en primer lloc, les paraules que ens va traslladar el conseller al darrer Ple, amb aquest compliment del Govern i del Departament d'Economia i Hisenda en la transparència de les finances públiques, però també de les noves obligacions de transparència que vam aprovar recentment en aquest Parlament en el marc de la llei de mesures del passat 29 de desembre. En aquest sentit, i fent referència a la moció, una moció molt breu amb tres punts resolutius, destacar des de Junts per Catalunya, com ho volem constatar, que sí, que el Govern precisament ha complert íntegrament amb els acords de la moció del 22 de juliol sobre la tasca de servei públic dels mitjans de comunicació i la gestió de publicitat institucional en aquests mitjans. Ho ha fet reconeixent la tasca del servei públic, reconeixent, a més a més, també aquestes campanyes publicitàries, publicant-ne les memòries en temps i forma i elevant-les al Govern de la Generalitat i al Parlament de Catalunya, així com informant dels criteris de repartiment dels recursos, amb xifres clares, amb xifres contundents sobre el que rep cada mitjà i grup de comunicació. Tot i així, com que alguns grups parlamentaris he percebut avui que no fan seguiment dels informes de compliment, he portat còpies del Butlletí Oficial del Parlament de Catalunya perquè en puguin fer lectura. En tinc un parell de còpies a disposició. De la mateixa manera que em sobta i em sembla molt curiós que parlem de propaganda amb la campanya de vacunació o fins i tot de quin club és un diputat del Parlament de Catalunya, que no és ni molt menys la qüestió d'aquesta moció. Ara bé, si el que volia el Grup Socialistes, com ens ha traslladat, és una compareixença, en saben el procediment. Han sol·licitat la mateixa del secretari de Difusió i, com va traslladar el conseller, compareixerà de forma immediata si es considera oportú, sense cap mena de problema i amb total transparència. Però no em deixa de sorprendre aquesta exigència cap al Govern català, quan el Govern espanyol, per altra banda, no dona cap tipus d'explicació sobre aquest increment de 115 milions d'euros pel que fa al pressupost en publicitat institucional. Per tant, també, doncs, apliquem aquesta coherència a la resta de les institucions. Per altra banda, pel que fa al punt sobre instar el Govern a presentar a la Comissió d'Economia i Hisenda les dades detallades sobre les transferències del Govern pel que fa als fons covid, destacar que aquesta compareixença es va portar a terme per part del secretari general el mes passat i a més a més amb tota la informació al seu abast. Perquè aquests fons extraordinaris de l'Estat no eren finalistes i, per tant, Catalunya podia adoptar i assignar-los d'acord amb les necessitats de cada moment, amb la covid-19. Per tant, en aquesta bossa total de 4.221 milions d'euros per fer front a la pandèmia, es va donar els detalls de la despesa, que van recaure, evidentment, en els departaments, com és Salut, com és Educació, o com és Drets Socials o Empresa i Treball, els més afectats per aquesta dura crisi econòmica, social i sanitària. Uns recursos que si eren necessaris ahir, també ho són demà. Per tant, si eren necessaris el 2021, també ho són el 2022. I els reivindiquem de nou i exigim al Govern espanyol el compliment d'aquests fons covid aprovats en aquest pressupost del 2022 per part de l'Estat, amb l'esmena registrada per part del grup al Congreso, aquests 1.600 milions d'euros necessaris dels que exigim el compliment per combatre aquestes dures conseqüències i per poder fer front a aquesta etapa de recuperació econòmica per al país. I, finalment, pel que fa al darrer punt, destacar com la liquidació definitiva, com bé s'ha comentat, té, doncs, aquesta data límit fins al proper 30 d'abril. Com s'ha fet any a any, serà publicada, i no hi ha, en aquest cas, marge de qüestió i de debat sobre aquest punt. Per tant, hi votarem favorablement. Tot i així, destacar sobre la intervenció de la diputada Romero, però també de la interpel·lació del darrer Ple, que el cert és que sí, les dades del dèficit del 2020 les tenim publicades, les del 2021 no –per tant, no sé d'on ha tret aquesta informació–, però en tot cas les del 2020 són de menys 755 milions d'euros i no són comparables amb l'exercici del 2010, tal com va recordar el conseller en la seva intervenció. I duplicar el dèficit i multiplicar per tres el deute de la Generalitat considero que en aquest cas no és el millor exemple ni la política que hem d'adoptar a hores d'ara per part del Govern. Per tant –i per acabar, presidenta–, no puc acabar sense reiterar aquest compromís del departament d'agrair al conseller que garanteixi i que segueixi aquesta tasca de transparència dels fons públics del Govern de la Generalitat, i, evidentment, que ho faci amb aquesta voluntat de recuperació que el país necessita, i elevant, també, com sempre hem de fer els grups parlamentaris, aquest retiment de comptes a la resta de cambres parlamentàries. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. I finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Lluís Salvadó.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputats, diputades, molt bon dia a tothom. Bé, la que debatem avui és una moció estranya, ja s'ha explicat, ja s'hi ha fet referència per part de diverses persones que han intervingut. És un compendi de tres temes que poca coherència tenen entre ells i fins i tot no hi ha hagut ni el detall de que el títol de la moció tingués coherència amb el seu contingut. La veritat és que hem vist mocions bastant més lluïdes de la senyora Romero en aquesta cambra. [[Remor de veus.]] Demanar transparència sempre –sempre– és positiu i sempre genera consensos, i demanar més transparència també genera consensos en tots els grups parlamentaris. Ara bé, també és bo que per gestionar la transparència utilitzem els mecanismes que el reglament i les lleis determinen, i, en tot cas, després m'hi referiré, perquè hi han uns procediments per a cadascuna de les qüestions que avui se plantegen que són molt més eficients que el mecanisme que avui s'acaba plantejant. De ben segur que, començant pel primer punt, respecte a la moció 14..., el compliment de la moció 14. Ho saben perfectament, el Reglament del Parlament de Catalunya, l'article 162, determina com hem de procedir els grups parlamentaris per demanar l'estat de compliment d'una moció: es demana un informe al departament i este informe se presenta a la comissió competent en aquella matèria i es debat, i es debat si s'ha complert o no s'ha complert. I, a partir d'aquí, segurament és lícit que hi hagen diferents interpretacions dels diferents grups parlamentaris sobre si es complix o no es complix de forma adequada. L'opinió del meu grup, després d'analitzar la qüestió, és que hi ha un compliment satisfactori. Respecte al tercer punt, que es planteja demanar al conseller d'Economia i Hisenda de presentar davant de la comissió la liquidació dels pressupostos del 2021, tornem a utilitzar un procediment que segurament no és el més apropiat. Saben que si volen que el conseller comparega per explicar la liquidació dels pressupostos del 2021 és tan senzill com, per a la propera Comissió d'Economia i Hisenda, ho demanen i tots els grups l'hi votarem a favor; és així de senzill. Això sí, estaria bé, tal com s'ha expressat..., el 30 d'abril és la data límit que marca la llei de finances públiques de Catalunya per a presentar la liquidació dels pressupostos. Tampoc no s'ha exposat cap argument per a precipitar els terminis que determina la llei. I, per tant, entenem que seria bo que, de cara al mes de maig, una vegada hagi expirat el termini de 30 d'abril, poder demanar esta compareixença. I ja l'hi avanço: tindrà el suport del meu grup parlamentari i segurament de tots els grups parlamentaris d'esta cambra. I respecte al segon punt, que es demana que es torne a explicar la informació que ens va venir a explicar el secretari del Departament d'Economia i Hisenda a la darrera comissió..., i segur que, tal com se va manifestar, es poden explicar les coses amb més detall. En tot cas, una precisió. Demanen que s'explique a què es destinen estos recursos dels fons extraordinaris, i es bo ser conscients que són uns fons que no són finalistes. I això és important: ser-ne conscients. I va explicar-ho perfectament el secretari general: no són uns fons finalistes. Quan uns fons no són finalistes significa que passen a incrementar les partides d'ingressos i no hi ha una vinculació finalista d'aquells fons. I això no ho determina el Govern de Catalunya, això ho determina el ministerio. El ministerio, amb bon criteri, ve a determinar que la gestió d'estos recursos, d'estos fons..., s'havia de procedir d'esta manera. Per tant, segurament el que es podrà explicar amb més detall és com els famosos 3.900 milions d'euros que impacten sobre els pressupostos del 2021 del Govern de la Generalitat de Catalunya..., es pot explicar, amb més detall del que ja mos va explicar el secretari general, quines són les majors despeses, amb major detall, quins són els menors ingressos que es van provocar l'any 2021. I, en tot cas, aprofitar per tornar a reiterar que des del Govern de l'Estat, el 2021, només se va cobrir el cinquanta-cinc per cent de l'impacte pressupostari del covid i que per al 2022 sembla que ja s'ha acabat la pandèmia. En tot cas, acabo insistint-hi –i s'ha explicat molt bé–: la transparència dels pressupostos, de la gestió dels pressupostos del Govern de la Generalitat per part del Departament d'Economia i Hisenda és excel·lent i està molt per damunt de la del ministerio i molt per damunt de la resta d'administracions públiques. Bé, en tot cas, sempre tot és perfectible, però val la pena fer este aclariment. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la diputada senyora Alícia Romero.
Miri, senyor Salvadó, l'hi diré amb tot el respecte que li tinc, que és bastant: l'oposició decideix com fa oposició; som nosaltres els que decidim què preguntem, no preguntem o quines mocions fem. I, a partir d'aquí, vostè les valora. Però només faltaria que ara l'oposició..., o sigui, vostè m'hagués de dir a mi com faig oposició. [[Aplaudiments.]] En segon lloc, vostès tenen un complex; els diputats del Parlament de Catalunya de Junts i Esquerra tenen un complex: els hi agradaria estar a Madrid. Doncs vagin a Madrid! Demanin als seus partits que els enviïn a Madrid a fer de diputats! Ah, no! Doncs home... Estem al Parlament de Catalunya! I jo fiscalitzo el Govern de Catalunya! I proposo al Govern de Catalunya una alternativa! «Hosti, deixin ja...! Perquè estan tot el dia criticant Espanya, però és que sembla que vulguin estar al Congrés dels Diputats! Escoltin, demanin als seus partits que els posin a les llistes del Congrés dels Diputats i vagin allà a criticar el Govern d'Espanya! Perquè jo ja ho faig en els organismes que toca. És que, de veritat, tanta Catalunya, tant d'estimar el país, i resulta que arribem aquí i només fem que parlar dels altres. I una altra cosa, senyor Salvadó: quan ens fixem en algú altre, jo intento fixar-me en aquell que ho fa millor, per millorar i avançar. No, vostès sempre es fixen en qui ho fa pitjor. Bé, és la seva manera d'avançar. Doncs molt bé, «estupendo. Miri, escolti, la moció que es va aprovar en aquest Parlament no s'ha complert. I ja vam demanar un informe de compliment –que som el PSC; que nosaltres som un grup parlamentari, Socialistes i Units per Avançar, que fem bé les coses–; un informe de compliment que no s'ha complert. És que «en el termini de dos mesos, que vingui el Govern a presentar l'acord, que vingui el Govern... No han vingut –no han vingut. Per tant, no s'ha complert. Em sap greu, senyora Reguant: no s'han complert en la totalitat, els seus acords. I, per tant, doncs, bé, abstingui-s'hi, però no han vingut. No s'ha complert. Es va publicar la memòria? Sí, perquè ho vam demanar –perfecte–, però no tots els acords. I l'altre... Home, que digui vostè, senyor Salvadó, que va venir el senyor Cabrafiga i que ens va donar totes les dades detallades... Per favor! És que és vergonyós que digui això! Quatre slides amb un powerpoint! Home, si us plau! El conseller Aragonès, quan era el responsable d'Economia, va donar molta més informació. És que almenys podria dir això vostè per deixar bé el seu!, molt millor! Home, ja està bé! És una vergonya! Va donar quatre dades. Va donar... Això és transparència? Això és bon govern i és bona gestió? Doncs que vingui algú i m'ho expliqui, perquè jo, sincerament, no ho entenc. [[Aplaudiments.]]
Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquest punt tindrà lloc aquest migdia, just quan acabi el punt que ara comencem, el dinovè, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'estat de l'educació, que ha presentat el Grup Parlamentari de Ciutadans. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'estat de l'educació]] [[302-00104/13]] Té la paraula per exposar-la el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gràcies, senyores i senyors diputats. Tranquil·la, presidenta, i li agraeixo que no m'hagi tallat abans. Ara no parlaré del Reial Madrid, però sí que vull parlar d'una cosa que també va sorprendre fa uns anys en aquest Parlament. Jo comprenc que és una mica estrany i segurament resulti per a alguns extemporani el fet que algú faci professió de fe madridista en el faristol del Parlament, en canvi, a ningú no sorprèn que algú faci professió de fe de barcelonisme en aquest Ple. Jo ho he sentit a molts diputats, i, per tant, jo crec que és sa, i és raonable i és sensat el fet que es vagin normalitzant coses en el nostre Parlament com aquestes. També em sembla molt sa i molt normal que en aquest Ple del Parlament es vagi normalitzant l'ús de l'altra llengua dels ciutadans de Catalunya, de la llengua majoritària dels catalans, que és el castellà. Per tant, crec que també són elements de normalitat, precisament, que abans esparveraven a alguns, i alguns s'esveraven molt quan algú feia servir el castellà en aquest faristol, i ara sembla que la cosa, doncs, es fa amb absoluta normalitat. Jo recordo quan als anys noranta algú feia servir el castellà en aquest Parlament, alguns, fins i tot, alguns diputats de Convergència, cridaven: «Que hi ha nens a l'hemicicle, si us plau!, com si els nens haguessin de patir un trauma pel fet de sentir a parlar la llengua castellana, la llengua espanyola, la majoritària, per cert, dels ciutadans de Catalunya. En aquest sentit, en la nostra moció demanem, precisament, el compliment de les sentències del vint-i-cinc per cent d'hores lectives en castellà a les aules de Catalunya; defensem el dret dels ciutadans de Catalunya a tenir en el nostre sistema educatiu un model de conjunció lingüística. Per cert, una de les esmenes que ens presentava el Grup Parlamentari de VOX era l'exigència del dret a ser educat en castellà. Nosaltres volem matisar, en aquest sentit, que per a nosaltres és molt important parlar del dret a ser educat també en castellà; també en castellà i també en català, no només en castellà i no només en català. Creiem que és perfectament possible, que és perfectament viable, que, a més, és saludable per als ciutadans de Catalunya, per als nostres nens, tenir a les escoles totes dues llengües, parlar català i castellà indistintament. I, per això, des de la nostra perspectiva partidària del bilingüisme, com a mínim defensem el compliment d'aquestes sentències del vint-i-cinc per cent d'hores lectives en castellà. D'altra banda, aquesta moció també planteja altres aspectes. Veig que ara ha arribat el conseller, que, a més, m'havien avisat que anava amb pressa i que, efectivament, li resultaria difícil arribar a l'hora, i, en canvi, li agraeixo, conseller, que estigui aquí present, per l'esforç, efectivament, que sé que li ha costat arribar puntual. Des d'aquest punt de vista, nosaltres amb aquesta moció demanem la reprovació del conseller per com s'ha conduït en l'anunci del canvi en el calendari escolar. Demanem a la cambra..., i, de fet, presidenta, una de les coses que vull demanar és que abans de la votació es llegeixi el punt 1 d'aquesta moció, perquè, precisament, considerem que la manera com el conseller ha gestionat aquest canvi del calendari escolar ha estat un autèntic desori. La comunitat educativa en pes ha quedat molt descontenta, tant els directors de centres, com els professors, com els pares, els membres de les AMPAs etcètera, han quedat molt descontents per la seva actitud, a parer nostre, unilateral i, a parer nostra, esquerpa envers el diàleg amb la comunitat educativa. Per això demanem que es restableixi una comunicació fluïda entre el departament, i els centres docents i les unitats administratives del Departament d'Educació. Creiem que és fonamental, que és imprescindible aquesta comunicació, més en una matèria que és tan cabdal, que és tan principal per al nostre estat de benestar, i, en definitiva, per al progrés social, cultural, econòmic i humà de la nostra comunitat. També demanem, entre altres punts, agilitar l'edificació de nous centres escolars, assumint els costos de construcció i posada en funcionament que li corresponguin al departament, d'acord amb les seves competències. Creiem que des d'aquest punt de vista, com hem vist, per exemple, en el cas d'instituts, com ara el de Santa Coloma de Gramenet, o altres instituts que estan construïts, sí, però amb unes condicions molt precàries, com el de Premià de Mar, considerem que és imprescindible que el conseller es comprometi en seu parlamentària, i des del punt de vista de les seves obligacions, de les seves tasques com a màxim responsable de l'educació a la nostra comunitat, es comprometi a vetllar per la qualitat de les instal·lacions i de les opcions formatives dels centres públics i concertats de la nostra comunitat. Des d'aquest punt de vista, també demanem la instauració, a efectes de la preinscripció, d'una zona escolar municipal única que permeti als pares i mares escollir el centre que considerin més convenient d'entre els existents a la ciutat de Barcelona. Aquests serien els punts fonamentals, senyor conseller, i senyores i senyors diputats. En el torn d'esmenes ja em manifestaré sobre la nostra posició sobre les esmenes. Gràcies, senyores i senyors diputats.
Seguidament, per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Esther Niubó.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller, diputades, diputats. Avui el món de l'educació bull. Són moments de molts canvis, que a vegades poden generar incerteses, també temors, per què no dir-ho, o fins i tot requerir molts esforços per adaptar-se; però altres vegades, si les coses no es fan prou bé, també generen oposicions frontals: si són canvis que s'imposen, que s'anuncien sense acordar-ho; quan aquestes decisions es prenen sense tenir en compte l'altre, quan l'altre pot ser un ajuntament, pot ser les direccions, pot ser els mestres, quan en necessites un altre per tirar-les endavant. I la comunitat educativa, i concretament els centres educatius estan esgotats per la gestió de la pandèmia durant tants mesos. I el proper curs s'han de començar a desplegar els nous currículums educatius que es deriven de la LOMLOE, la nova llei educativa estatal que farà possible, entre d'altres, l'escolarització mixta d'uns centres educatius concertats que fins ara segregaven per sexe nens i nenes en aules separades, l'escola diferenciada, que gairebé la seva totalitat, doncs, ha vingut a escolaritzar conjuntament nens i nenes per mantenir el concert, cosa que celebrem. Una llei, per tant, que suposa una modernització del sistema educatiu, que avança en equitat i avança en inclusió. Però, com deia, implica el desplegament de nous currículums educatius, que, a dia d'avui, a Catalunya encara no s'han aprovat i que requeriran una preparació, una formació per part del conjunt de docents, molta més dedicació, i que pot representar un canvi important en determinats centres. I aquí s'hi ha sumat un avançament de calendari que porta associada una jornada compacta per al setembre que agreujarà encara més les desigualtats entre centres públics i concertats. I ens preocupa l'estat educatiu altament tensionat en què ens trobem, amb molts fronts oberts; l'abandonament escolar prematur, que es va reduint, però encara és massa alt, en un context de manca d'oferta pública suficient de formació professional, quan encara estem lluny d'un sistema que faci la planificació en base a una prospecció prèvia, amb una millor orientació. Imaginin a secundària quina orientació poden fer si encara no tenen els currículums del futur batxillerat, com denuncien les direccions. Però ens preocupa també la segregació, que, segons el síndic, ha disminuït en un deu per cent, però encara és una reducció molt tímida i no prou estructural, la desigualtat entre centres de què parlava. I per això no podem renunciar a les eines de planificació, com és la zonificació educativa de què parla la moció. Ens preocupa que hi hagi un bon acord marc per al finançament de l'etapa educativa zero-tres, no un anunci per durant un any finançar l'escolarització de les famílies que porten els fills i filles a Infantil 2, no. Perquè, si no, és quan un convida esperant que pagui un altre. El que cal és anar més enllà. Cal garantir l'estabilitat del model educatiu zero-tres anys, que tan important és per a la igualtat d'oportunitats assegurar-ne el finançament i també avançar en universalització. I ens preocupen també uns resultats educatius molt estancats a la baixa, de fa una dècada; que no tots els nens i nenes tinguin les competències en llengües estrangeres que voldríem que tinguessin, i, per descomptat, com parla la moció, la falta d'inversió en construcció i millora de centres educatius. Aquí hem de dir que ens ha sorprès que Ciutadans posi el focus en la cessió de solars municipals, quan normalment aquest no acostuma a ser el problema, més aviat la falta de compromís del departament o la proliferació de mòduls. Hem de dir que la llengua a l'escola o, millor dit, les llengües a l'escola no ens preocupen. Estem en contra del dret dels progenitors a escollir la llengua d'escolarització, perquè això seria obrir la porta a la doble línia. Defensem, com sempre hem fet, l'escola comuna, la que fa cohesió, la que garanteix resultats en el ple domini de les llengües oficials –tant de bo n'hi hagués una tercera– i, evidentment, també estem a favor del compliment de les sentències, que es pot fer preservant i millorant també el sistema educatiu. Ara bé, el que més ens preocupa, potser, en aquests moments és aquesta falta de diàleg, de comunicació que veiem a la conselleria, perquè els canvis es fan, com deia, amb acords, es fan cercant complicitats. I aquí cal reconèixer que les formes no han estat bones, conseller, no han estat les millors. I arribats a aquest punt, ens hem de preguntar si el conseller mereix ser reprovat, com proposa la moció, si mereix que reprovem les seves formes. Segurament ho mereix, però entenem que l'educació no hi guanya res, d'aquesta reprovació. I per això, des del Grup Socialistes i Units per Avançar, tot i ser molt crítics, considerem que mereix una oportunitat i esperem que això s'entengui, perquè l'educació mereix tenir una nova oportunitat de millora en aquest país. I també el conseller ha de tenir una oportunitat per reprendre el diàleg, per cercar l'acord, una oportunitat per comprometre's seriosament amb la reducció de la segregació i de les desigualtats, amb l'impuls i la millora de la formació professional el proper curs, amb la garantia d'escolarització zero-tres anys, d'universalització d'aquesta etapa educativa, i amb una millora de l'aprenentatge de les llengües, del català, del castellà i també de les terceres llengües. Li donem aquesta oportunitat, conseller, perquè el sistema educatiu de Catalunya la mereix, i sí que li demanem que no ens torni a decebre, perquè, si no, la següent reprovació la portarem nosaltres. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, i també per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari VOX, el diputat senyor Manuel Jesús Acosta.
Bé; moltes gràcies, presidenta. Senyor conseller, senyors diputats, molt bon dia. En la Atenas de finales del siglo VI a.C., Clístenes desplegó el sistema democrático. Uno de los elementos constitutivos de ese sistema era el ostracismo, que consistía en apartar de la vida política a todos aquellos sospechosos de ser un peligro para la comunidad, de entorpecer, con su actitud o intento de acumular poder, el buen funcionamiento de las instituciones cívicas. Cada ciudadano escribía en una pieza cerámica –óstracon en griego– el nombre de un sospechoso, y si ese nombre reunía más de seis mil óstracon o votos se le desterraba de Atenas durante diez años –no se andaban con chiquitas. Bien, la moción que nos presenta Ciudadanos aborda, en líneas generales, acertadamente una problemática de máxima gravedad. Lamentamos que no se hayan aceptado nuestras enmiendas. Una pequeña puntualización: nosotros lo que pedimos es que un niño de Murcia, de Galicia, de Asturias, cuando venga aquí a Cataluña a estudiar, pueda estudiar sin necesidad de tener que conocer el catalán. Pequeña puntualización. Y la máxima gravedad es que es la degradación del sistema educativo catalán, el daño que se le está ocasionando al niño por parte del Departamento de Educació y de su máximo responsable, que es el señor Gonzàlez. A los que nos venden que la escuela catalana es un modelo educativo de éxito..., hoy no voy a insistir –hoy no voy a insistir– en que los resultados de las competencias básicas de cuarto de la ESO han descendido en las últimas pruebas en matemáticas y en inglés. Tampoco voy a insistir en que los que se han presentado para el acceso a los estudios universitarios de educación infantil y primaria solamente han podido conseguirlo en un cincuenta por cien. Tampoco voy a insistir en que desde 2015 los rendimientos de los alumnos catalanes en matemáticas, ciencias y lectura han descendido en un 9,7 por cien de media, según PISA. Y tampoco voy a insistir en que el índice de fracaso escolar en Cataluña es el más alto de toda España. Hoy les emplazo, eso sí, a que, por favor, dejen durante un tiempo sus despachos y ejerzan de profesores –ejerzan de profesores. Ya no les pido veintiséis años, como es mi caso, pero sí una semanita, no estaría mal. Pero por si acaso no siguen mi sugerencia, les voy a hacer un retrato robot de lo que sucede en una escuela normal, una escuela de mediano tamaño, catalana, de l'Eixample barcelonès. A las nueve de la mañana empieza el curso, empieza la clase. Los profesores, con todo el ánimo del mundo, intentan ayudar a los niños a su crecimiento humano, intelectual y emocional. Los alumnos se distribuyen en sus clases, según el curso. Bueno, no es verdad: un buen grupo de ellos, un nutrido grupo de alumnos, va directamente al aula d'acollida; es un espacio en donde se juntan alumnos de diversas nacionalidades, de diversas edades, para recibir, durante unas horas, clases de catalán. Los demás alumnos sí que empiezan sus clases con normalidad, a trabajar por proyectos, sin apenas instrucción directa. Se lo pasan muy bien, eso sí. Las clases son como un carrusel de empatía, de autoestima, de emociones, primando sobre los conocimientos. Eso sí, en tercero de primaria, la mayoría de los niños no saben leer y escribir como corresponde a su edad, pero no importa, porque como pueden pasar de curso sin un número limitado de suspensos..., perdón, de assignatures en procés d'assoliment, pues, no pasa nada. La professora d'una aula de vint-i-cinc alumnes, dels quals nou tenen una adaptació curricular per diversos motius..., y dos concretamente de ellos necesitan un refuerzo cognitivo constante, hace lo que puede por impartir la enseñanza de su área a todos por igual, de forma inclusiva, sin la ayuda de ningún velador ni de ningún otro profesional. Como es lógico, no logra su objetivo, redundando en perjuicio de toda la clase. Los profesores se esfuerzan en tratar más a los niños, ganarse su confianza, hablar con ellos, porque lo han pasado muy mal después del confinamiento. La capacidad de concentración es cada vez menor, los conocimientos también están en precario..., en fin. Pero se topan con un nuevo problema, y es que el comité lingüístico les dice que solamente pueden utilizar el catalán para hablar con los niños y con sus familias. En fin, se acaba la jornada. Los profesores, exhaustos, que conocieron por prensa el borrador del currículum de enseñanzas sin su participación, se enteran de que el conseller acaba de adelantar el curso unilateralmente. Por supuesto, se conjuran para ir a la huelga los días 15 y 16 de marzo, y, con el conjunto de la comunidad educativa, en miles de óstracon escriben dos apellidos: Gonzàlez-Cambray. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un nou cicle per guanyar, el diputat senyor Carles Riera.
Gràcies, presidenta. Bé, conseller, el departament no pot imposar calendari, canvis en la jornada o el currículum sense diàleg amb la part social; això és una veritat com un temple i crec que un sentit comú majoritari a la nostra societat i a la nostra comunitat educativa. La negociació col·lectiva és fonamental i imprescindible, també com un instrument bàsic, de consens, per a construir un model sòlid d'educació pública basat en el dret a l'educació, inclusiu, equitatiu i que respecti els drets de les treballadores i treballadors de l'ensenyament. Aviat –vostè ho sap– entrarem en un cicle de vagues i mobilitzacions, amb diversos objectius bàsics que vostè ja coneix, però els hi subratllaré: l'augment de la inversió i dels recursos en l'educació, la reversió de les retallades, el respecte als drets de les treballadores de l'educació i l'estabilització de les interines, la democratització dels centres educatius, la negociació col·lectiva i la immersió lingüística. Cinc dies de vaga –cinc–, i encara més: una vaga el dia 23 de març, específicament convocada en defensa del català a l'escola i de la immersió lingüística i en contra de la sentència del TSJC que imposa el vint-i-cinc per cent de l'ensenyament en castellà. Jornades de vaga en defensa de l'escola pública, universal i gratuïta, democràtica, inclusiva, en català i de qualitat. Dies de lluita per l'educació pública, coincidint amb un inici del procés de preinscripció i de matriculació que, des del nostre punt de vista, tornem a dir-ho ara i aquí, seguirà generant desigualtats, segregació escolar i, sens dubte, dèficits en la inclusió, perquè vostès continuen apostant per un model escolar liberalitzat basat en una triple xarxa –pública, concertada i privada–, que inevitablement indefugiblement i de forma estructural genera segregació. I nosaltres, conseller, tampoc estem d'acord, sigui dit de pas i a propòsit de la moció de Ciutadans, amb la seva política de centrifugació de responsabilitats del departament cap als centres educatius i cap als ajuntaments; amb una autonomia de centres que genera desigualtats entre escoles i, per tant, segregació, a la vegada que, amb la diversificació dels projectes lingüístics escolars, facilita o pot facilitar una pista d'aterratge perquè la llengua castellana esdevingui vehicular i per a l'aplicació de facto de la sentència del vint-i-cinc per cent; però també –i tampoc hi estem d'acord– descarregant en els ajuntaments responsabilitats que són del departament a l'hora de construir nous equipaments escolars o de desenvolupar la xarxa d'escoles bressol. Miri, conseller, jo crec que el seu problema principal no és que Ciutadans en demani la reprovació, jo crec que el problema més important que vostè té és que en aquests moments la majoria de la comunitat educativa, inclosos els sindicats, li demanen la dimissió; aquest és el problema principal que té en aquests moments. I, miri, nosaltres avui votarem en contra de la moció de Ciutadans. No col·laborem amb Ciutadans, amb el PP o VOX, perquè defensem models educatius no només diferents, sinó antagònics i amb finalitats i objectius oposats. Tanmateix, conseller, venen dies que seran fonamentals per a determinar la posició de la comunitat educativa, i també la del nostre grup parlamentari, amb relació a vostè i el seu departament. Per tant, conseller, l'hi diem amb claredat i amb contundència: dialogui, si us plau; dialogui i negociï amb la comunitat educativa i escolti i assumeixi les seves propostes i reivindicacions en favor i en defensa de l'educació pública i dels recursos necessaris perquè aquesta educació pública esdevingui realment universal, gratuïta, inclusiva i que garanteixi també, a la vegada i plenament, el dret a l'educació i, a l'ensems, els drets de les treballadores i treballadors de l'ensenyament. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
En nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula ara el diputat senyor Jordi Jordan.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputats i diputades, avui el món de l'educació està convuls, la preocupació és creixent per les formes de fer de la conselleria, sense dialogar i sense buscar el consens. El passat 10 de febrer, de fet, el Departament d'Educació va comunicar via carta als centres escolars de Catalunya l'anunci del nou calendari escolar, que hores més tard el propi president de la Generalitat també va anunciar en una roda de premsa. Un anunci que, amb uns nous horaris, és evident que no s'havia acordat ni amb la comunitat educativa ni amb les famílies ni amb els ajuntaments de Catalunya. Un fet, per tant, que torna a evidenciar la manca de voluntat de dialogar, per part del departament, amb el món local i amb els agents educatius referents al nostre país. El Departament d'Educació, en este sentit, per tant, torna a actuar d'esquena a la comunitat educativa, al món local, tornant a proposar canvis estructurals en el model escolar català sense el previ consens necessari, sense comptar amb aquests agents, i tampoc amb el Consell Escolar de Catalunya. Cal afegir que aquesta modificació horària provoca que els equips docents i directius dels centres educatius tinguin menys temps per poder preparar l'inici de curs, sobrecarregant encara més les seues tasques abans de l'inici escolar. A més a més, aquesta modificació horària planteja molts dubtes sobre l'horari del menjador escolar, sobre la possibilitat de carregar la cura dels infants i adolescents en mans de familiars propers, i, alhora, aquesta reducció horària afectarà de manera directa l'augment de les activitats extraescolars per part dels ajuntaments. I tot i que en l'ordre s'explicita l'obligació d'obertura dels centres educatius el mes de setembre fins a les 16 hores, aquesta obligació no ve acompanyada de nous recursos econòmics, un fet que evidentment acabarà recaient, com moltes vegades passa..., amb un increment de despesa per part dels ajuntaments. Els sindicats d'educació –ja l'hi han dit altres portaveus– de manera unitària ja han anunciat una vaga per a cinc dies –el 15, 16, 17, 29 i 30 de març– per aquesta falta de diàleg amb el departament, considerant que la conselleria ha oblidat el que és la seua obligació, que és també promoure el respecte i el reconeixement al col·lectiu docent davant de la societat. I també li reclamen més inversió, més negociació col·lectiva, més qualitat en l'educació i també, evidentment, més educació inclusiva. Denuncien i rebutgen l'actitud de menysteniment de vostè, conseller, envers els treballadors i treballadores i una actitud impositiva i autoritària que s'ha mostrat clarament durant aquests dies. I nosaltres també li demanem, en aquest sentit, un canvi d'actitud i, per tant, que abandone la imposició i la manca de diàleg amb la comunitat educativa. Nosaltres podríem arribar a compartir alguns dels canvis quant a la transformació del nostre model educatiu al nostre país, però fets, realitzats des del consens, des de la negociació i, per tant, no des de la imposició. I en aquest sentit, per exemple, ens agradaria que hi hagués una moratòria per a poder-ho fer de forma calmada, consensuada, en el curs vinent i, per tant, que s'apliqui al següent. Donarem, per tant, suport a tots aquells punts que fan referència a l'eliminació de barracons, a la construcció també de noves escoles i tot allò que té a veure amb l'augment quant a la inversió per aproximar-mos al sis per cent del PIB quant a l'educació al nostre país i, per tant, arribant a la mitjana europea. I, evidentment, aquesta moció parla també del que fa referència a tot el tema de la llengua. En aquest sentit, des del nostre grup no donarem suport a tots aquests punts, perquè nosaltres participem al pacte nacional per la llengua, perquè considerem que cal renovar els consensos que van convertir en el seu dia el català en un punt de trobada i en una eina de cohesió social. Per a nosaltres, el futur del català demana un debat constructiu, perquè les bases lingüístiques del futur de Catalunya i de tota la comunitat lingüística siguin compartides tan àmpliament com sigui possible. I en aquesta línia treballem i treballarem. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. En nom del Grup Mixt, té la paraula ara el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Molt breument, per traslladar el nostre suport a la moció en la seva integritat, perquè inclou una part substancial de la nostra proposta educativa respecte a la comunitat educativa: transparència, llibertat d'elecció de centre, eliminació de barracots, conjunció lingüística i compliment de les sentències judicials. Si això ho afegim, doncs, aquesta reprovació, a algunes de les accions que ha dut a terme el conseller, es completa el que nosaltres diem, plenari rere plenari, sobre la situació de l'ensenyament a Catalunya. Gràcies.
Seguidament té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Anna Erra.
Moltes gràcies, presidenta. Consellers, conselleres, diputats, diputades... Gràcies per ser aquí. Ciutadans avui ens presenta una moció de deu punts i que sobretot al títol posa «l'estat de l'educació. I mirant el títol, pots arribar a pensar que evidentment sortiran temes, jo diria, transcendentals –almenys al meu parer– per a l'educació, com poden ser, doncs, temes d'inclusió, d'enfortir el vincle, per exemple, entre educació i salut –i més després de la pandèmia–, o com treballem l'èxit educatiu; fins i tot el problema que tenim amb l'abandonament prematur escolar, el que és el tema del fracàs, l'FP... És a dir, temes que segur que aquí tots ens hi trobaríem molt a gust perquè són temes que ens preocupen i ens ocupen, i com a Junts sobretot els considerem clau per aquest veritable estat de l'educació. Però veritablement no és així. És a dir, sí que toquen tota una colla de punts que parlen evidentment d'educació, però en el fons aquí hi ha camuflats tres temes que per nosaltres són, diguem-ne, línies vermelles, que per això, evidentment, no donarem cap tipus de suport a aquesta moció. Un primer punt, que nosaltres no ens hi trobem, doncs, gens còmodes sobretot, és en el que ells parlen de la llibertat d'elecció de centre, però que en el fons es demostra aquí clarament que Ciutadans..., que en el fons ja no va signar el pacte de la segregació escolar, aquesta possibilitat de fer aquest gran pas que és per al sistema d'educació entrar en el pacte de segregació escolar, perquè en el fons el que garanteix és l'equitat i també, en el fons, dona les mateixes oportunitats per a tots els infants. Un altre punt, que nosaltres no ens hi sentim gens còmodes sobretot, és amb el d'aplicar la sentència del 25 per cent del castellà a les aules, evidentment. I nosaltres, diguem-ne, com que sempre ja sabeu que reivindiquem, doncs, la immersió lingüística, el que és la defensa del català, avui he pensat que per acabar de donar dades, per veure com el sistema d'immersió lingüística sí que té i ha donat els seus èxits, els hi voldria recordar les últimes dades de competències bàsiques de quart d'ESO del curs 20-21. En el fons, demostra que el sistema educatiu proporciona el coneixement equiparable del que és el català i el castellà. Les dades de Catalunya són el 76,5 per cent del català i el 78 per cent del castellà. A més a més, s'acredita que la majoria d'alumnes fins i tot tenen..., la gran majoria estan en el nivell mitjà-alt, i que fins i tot territorialment –que això sé que els hi preocupa molt– també està totalment equilibrat. Fins i tot, concretaré una mica més en el territori. Jo els hi diria..., per exemple, al Baix Llobregat, el català és un 76,4 per cent; Catalunya Central, d'on jo vinc, un 77,8 per cent. I en castellà, al Baix Llobregat seria un 76,6 per cent, i a Catalunya Central un 78,8 per cent. Segur que els hi poden sorprendre aquestes dades. Per això, nosaltres..., cal deixar, ja..., diguem-ne que estem farts de mentir i manipular el que és la realitat catalana. La llengua catalana mai ha set un problema a Catalunya i, en canvi, tots sabem que l'única llengua que està minoritzada a Catalunya és el català. Tots sabem que no podem viure plenament tota la vida en tots els àmbits de la vida en català i, en canvi, en castellà sí que ens ho trobem. Però sí que tenim un problema amb el català, i és, sobretot –i això s'ha vist, doncs, ara últimament amb diagnosi i amb estudis–, la disminució de l'ús del català als centres educatius. Per això, des de la conselleria, s'implantarà un pla per augmentar en tots els contextos escolars l'ús, en els centres i les aules, del català. I per últim, l'últim punt a què vostès fan referència, que seria reprovar el conseller, jo diria que vostès ja porten, doncs, els últims plens intentant reprovacions, no? Ho van intentar amb la presidenta, ara ho proven, doncs, amb el conseller. I diria que ho proven tot, eh?, amb aquesta seva manera de fer política. I, evidentment, els hi auguro un altre fracàs; el van tenir amb la presidenta i el tindran amb el conseller. Vostès han decidit –i fa molt temps que ho han decidit– una manera de fer política. Evidentment –i també els hi va dir la meva companya amb la reprovació de la presidenta–, doncs, que anant cap aquí –i jo els hi dic el mateix– van cap a la seva extinció. Però, evidentment, cadascú tria la seva manera de fer política. Nosaltres, com a Junts, continuarem treballant per l'educació, treballant per millorar la que és l'educació del nostre país d'una manera constructiva, d'una manera, doncs..., per a gran aposta del país, per fer, evidentment, això que volem: un país millor i, sobretot, un país lliure. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. I finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula la diputada senyora Mònica Palacín.
Gràcies, presidenta. Molt bon dia. Conseller, per molts anys. Diputats, diputades... Bé, diputat Martín Blanco –bon dia–, votar a favor, deixi'm que l'hi digui, de qualsevol punt d'aquesta moció, que comença amb una reprovació del conseller Cambray i acaba, un cop més, per qüestionar el model lingüístic català, representaria assumir el contingut global de la moció com una eina vàlida de construcció de model educatiu de país. I res més lluny de la realitat. Votarem en contra de tota la moció, perquè expressa tots els elements que descriuen la seva proposta educativa de país, evidentment; amb punts que, a priori, podria semblar que mostren una certa preocupació pel model educatiu català, però que només busca generar polèmica. O això o desconeixement del mateix sistema educatiu. Deixi'm que remarqui alguns punts de la seva moció amb els quals no podem estar més en desacord. En primer lloc, buscar la reprovació d'un conseller que encapçala la conselleria fa només nou mesos, quan simplement no comparteixen el compliment del seu pla de govern, expressa ja quina és la voluntat directa d'aquesta moció. Per tant, ja, la manca de voluntat de poder arribar a cap mena d'acord. El conseller Cambray i els membres del seu departament –i, de fet, tot el Govern– treballen per un model educatiu català, republicà, que vetlla per un sistema equitatiu, inclusiu i que fomenti la llibertat, l'esperit crític de l'alumnat i el respecte per la llengua i la cultura catalana. I no els tremolarà el pols per complir els compromisos i les demandes històriques de la comunitat educativa; demandes que tenen molts interlocutors diferents, molts interessos diversos. Per tant, és d'obligació, per part de qui té la responsabilitat de governar, prendre les decisions i consensuar-ne tantes com sigui possible. Exemples d'aquestes demandes històriques: per primera vegada, el sistema educatiu català abaixarà les ràtios a les aules; s'avança cap a la gratuïtat educativa, començant el curs vinent per infantil 2, i l'avançament del curs escolar, escurçant el període d'estiu i, alhora, donant resposta a la demanda de les famílies –demandes històriques de les famílies i de la comunitat educativa. Combatem l'excessiva pausa que es genera entre dos cursos i generem igualtat d'oportunitats. En segon lloc, mentre aquest Govern avança cap a la transformació educativa republicana, en aquest cas clarament feminista, vostès segueixen intentant generar conflicte en espais que funcionen, busquen carregar-se els consensos i atacar el model lingüístic a les escoles catalanes; un model, que ja ho hem dit milers de vegades des d'aquest faristol, d'èxit, generador d'igualtat d'oportunitats i de cohesió social. Deixin ja en pau l'escola catalana. Prou d'utilitzar la llengua catalana i l'educació del nostre país per treure'n rèdit electoral i erosionar la cohesió social del nostre país. I, en tercer lloc, volen abanderar la defensa de l'escola concertada, però només perquè defensen el que en diuen vostès la «llibertat d'elecció de les famílies, des de la seva visió liberal en l'educació. No els interessa si en aquests centres es pot produir segregació, o la feina que fan aquests centres concertats per eliminar aquesta segregació, o si els currículums s'adapten o no s'adapten al que determina la llei. Tampoc deuen valorar com a positiu que, independentment de la titularitat del centre, a partir d'ara tot l'alumnat valorat i identificat com a vulnerable anirà acompanyat d'una quantia econòmica, d'una motxilla amb tots els recursos. I això passarà. Però a vostès això no els interessa. Miri, altres temes: les qualificacions. Parla vostè també de les qualificacions pel sentit del deure i la cultura de l'esforç. Miri, això no es transmet des de les qualificacions, la cultura de l'esforç. I l'hi asseguro des de la modèstia de divuit anys exercint a les aules. Això es transmet dia a dia dins de les aules, als patis, a les activitats complementàries, a través de l'exemple que donen mestres i professors als seus alumnes cada dia. Això no es promou a través d'una nota a les avaluacions. Parlen de retirada de mòduls. Dir-l'hi, només: deixi de fer demagògia. Vostès saben quin és el pressupost del departament i quin és el planejament d'infraestructures d'aquest. I, per acabar, per molt que vostès busquin seguir fent polèmica i soroll, no pateixin, perquè aquest Govern..., aquest conseller té el rumb clar i va per feina, perquè en tenim molta; polítiques republicanes: facilitació de la conciliació familiar i millora de l'aprenentatge dels alumnes, perspectiva feminista transversal –acabo, presidenta–, per ajudar els membres de les famílies que més carreguen amb la cura dels infants i joves, les dones. Més coses: reducció de ràtios, gratuïtat educativa i reforç del model educatiu lingüístic. I això només és el principi. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Doncs finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gràcies, presidenta. Bé, molt ràpidament. Es diuen algunes coses des dels partits separatistes que jo crec que són absolutament inconsistents. Quan ens diuen que exigeixen o demanen el dret a viure plenament en català, jo els dic una cosa: jo ni tinc dret a viure plenament en castellà ni el vull –ni el vull. Jo visc en una societat que és plurilingüe, però que és essencialment bilingüe, en la qual la immensa majoria dels catalans tenim el català o el castellà com a llengües maternes; alguns tenim a casa nostra totes dues llengües, les parlem de forma absolutament natural, convivim amb totes dues llengües no només amb normalitat, sinó amb afecte per totes dues llengües. I, per tant, no tinc dret a viure plenament en castellà, en soc conscient, i no el vull, no vull el dret a viure plenament en castellà. Els ho dic, perquè jo crec que és important, quan vostès diuen que volen el dret a viure plenament en català, que sàpiguen el que estan dient. La senyora Freixa em diu que sí amb el cap. Jo penso: és que efectivament això és nacionalisme lingüístic, senzillament; és una idea d'intentar fer que la societat encaixi en el seu motlle nacionalista Volksgeist, en el seu motlle de nacionalisme cultural, que el que pretén és que la societat catalana sigui enterament catalanoparlant i que ningú no parli castellà. Jo crec que això és un greu problema que tenen vostès de concepció de la realitat. I ja m'explicaran com, una societat essencialment bilingüe com la societat catalana, ha de ser més cohesionada, ha de ser una societat més respectuosa amb la seva pluralitat, amb aquestes exigències d'un dret, d'un suposat dret a viure plenament en català. Jo, hi insisteixo, mai no defensaré el dret a viure plenament en castellà; defensaré el dret que tenim els ciutadans de Catalunya a tenir una educació, un model de conjunció lingüística en català i en castellà i l'exigència que les administracions públiques respectin el pluralisme de la societat catalana, tant en català com en castellà, però mai un suposat dret a viure en una sola de les dues llengües dels ciutadans de Catalunya. Gràcies, senyores i senyors diputats.
Molt bé; doncs acabat el debat, procedirem tot seguit a les votacions de les mocions que s'han substanciat aquest matí, que són els punts 16 a 19 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la necessitat d'un nou finançament just (continuació)]] [[302-00103/13]] Començarem votant la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la necessitat d'un nou finançament just. Comencem votant el punt número 1. Comença la votació. El punt número 1 no ha estat aprovat, amb 42 vots a favor, 78 vots en contra i 7 abstencions. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha estat aprovat amb 78 vots a favor, 22 vots en contra i 27 abstencions. Votem ara el punt número 3 bis. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 39 vots a favor, 18 vots en contra i 70 abstencions. Passem a votar el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 no ha quedat aprovat, amb 7 vots a favor, 88 vots en contra i 32 abstencions. Votem ara els punts números 5 i 6. Comença la votació. Aquests punts no han quedat aprovats, amb 46 vots a favor i 81 vots en contra. Votem ara el punt número 7. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 47 vots a favor, 18 vots en contra i 62 abstencions. Votem ara el punt número 8. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 7 vots a favor i 120 vots en contra. Finalment, votem la resta de punts de la moció. Comença la votació. La resta de punts no han quedat aprovats, amb 39 vots a favor i 88 vots en contra. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'exclusió financera (continuació)]] [[302-00106/13]] Votem ara la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'exclusió financera. Començarem votant el punt número 1, encapçalament inclòs. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 127 vots a favor. Votem ara el punt 1 bis, lletra d. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 77 vots a favor, 3 vots en contra i 47 abstencions. Votem ara la resta del punt 1 bis, les lletres a, b i c. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 109 vots a favor, 3 vots en contra i 15 abstencions. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha quedat aprovat amb 127 vots a favor. Votem ara els punts 3 i 4. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats amb 116 vots a favor i 11 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre actuacions del Departament d'Economia i Hisenda amb relació als pressupostos de la Generalitat (continuació)]] [[302-00109/13]] Passem a votar la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les actuacions del Departament d'Economia i Hisenda amb relació als pressupostos de la Generalitat. Comencem votant el punt número 1. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 47 vots a favor, 74 vots en contra i 6 abstencions. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 64 vots a favor i 63 abstencions. Votem ara el punt número 3. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 116 vots a favor i 11 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'estat de l'educació (continuació)]] [[302-00104/13]] Passem a votar el punt dinovè de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'estat de l'educació. I abans de votar el punt número 1, demano al secretari primer que en procedeixi a la lectura, tal com ha sol·licitat el diputat senyor Martín Blanco. [[Remor de veus. Rialles.]]
Disculpin, tots plegats. «El Parlament de Catalunya reprova la manera com s'ha conduït el conseller Josep Gonzàlez en l'establiment del nou calendari escolar per al curs 2022-2023, que s'ha caracteritzat per la imposició i l'absoluta manca de diàleg amb els diferents sectors de la comunitat educativa.
Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 18 vots a favor, 70 vots en contra i 39 abstencions. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 18 vots a favor, 77 vots en contra i 32 abstencions. Votem ara els punts 8 i 9. Comença la votació. Aquests punts no han quedat aprovats, amb 18 vots a favor i 109 vots en contra. Votem ara el punt número 10. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 50 vots a favor i 77 vots en contra. I finalment votem la resta de punts de la moció. Comença la votació. La resta de punts de la moció no han quedat aprovats, amb 57 vots a favor i 70 vots en contra. Suspenem la sessió fins a dos quarts de quatre. Moltes gràcies.
Reprenem la sessió amb el vintè punt de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació del sector agrícola i ramader]] [[302-00105/13]] La moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació del sector agrícola i ramader, que ha presentat el Grup Parlamentari VOX. Té la paraula per fer l'exposició de la interpel·lació el diputat senyor Antonio Ramón López.
Buenas tardes, presidenta. Diputados... En VOX tenemos una cosa clara. No se puede estar a favor del campo y al mismo tiempo a favor de la agenda 2030; son cosas totalmente incompatibles. El sector primario se está viendo muy perjudicado por esos postulados de la agenda 2030 que nos dicen cómo tenemos que comer, cómo tenemos que vestir y cómo tenemos que producir nuestros campos. Gracias a su desbocada transición ecológica y a su religión climática, nuestros agricultores se están hundiendo, nuestro sector primario se está empobreciendo y los costes de producción están muy por encima de los precios. No existe una rentabilidad. Y, sin embargo, nuestros agricultores ven como a los productos de terceros países se les permite entrar tratados con fitosanitarios prohibidos para ellos. Si abandonamos al campo, si abandonamos a nuestros agricultores, a nuestros ganaderos y a nuestros pescadores, nuestro país y nuestra soberanía se pierden. El Govern no ha sabido dar respuesta a la necesidad de establecer unos precios justos para nuestros productos, no ha ayudado a contener los costes de producción, no ha sabido frenar la especulación, no ha impulsado suficientes ayudas al sector y no ha movido ni un dedo para plantar cara a la descarada competencia desleal que suponen las importaciones de productos de otras partes del mundo. Ustedes se centran en sus delirios climáticos, su agenda de la ruina, su imaginaria república con sede en Waterloo. Ustedes se centran en crear un fondo para pagar las multas de sus compañeros golpistas y delincuentes, en vez de preocuparse por nuestros agricultores, ganaderos y pescadores. Desde aquí quiero aprovechar para dirigirme a ellos, a nuestros agricultores, a nuestros ganaderos, a nuestros pescadores y a todo nuestro sector primario. Les quiero decir que ahora está VOX en el Parlamento para hablar y trabajar en su nombre. Por eso, en esta moción hemos presentado siete iniciativas, y voy a enunciar algunas de ellas: implementar las medidas legislativas, regulatorias, económicas y fiscales necesarias para evitar que las empresas del sector primario vendan sus productos por debajo del precio de producción; impulsar un plan específico para fomentar el relevo generacional en la dirección y gestión de pequeñas empresas agrícolas y ganaderas; reducir los procesos administrativos y burocráticos durante la creación y mantenimiento de proyectos e iniciativas empresariales; adoptar las medidas oportunas para modernizar y finalizar las obras pendientes de todos aquellos canales de regadío de la región, especialmente del canal Segarra-Garrigues; instar al Gobierno de España a promover a nivel europeo las medidas necesarias para reforzar los controles fronterizos para todos los productos de terceros países que llegan a nuestro mercado; exigir el cumplimiento de la ley vigente respecto a los productos extranjeros, cumpliendo estrictamente las cuotas de importación; promover a nivel europeo que los productos extranjeros estén sometidos a las mismas regulaciones y normativas que las empresas y productos españoles; disponer de una política agraria, ganadera y pesquera nacional, compatible con las políticas comunes de la Unión Europea. España no puede quedar exclusivamente sometida a intereses de terceros países o a los prejuicios ideológicos de los lobbies de Bruselas. Señores, votar «no a estas iniciativas es votar «no al primer sector social, económico y medioambiental de Cataluña. Votar «no a estas iniciativas es demostrar, una vez más, que anteponen sus paranoias ideológicas al bienestar de los catalanes. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Atès que no s'han presentat esmenes, a continuació té la paraula per fixar la posició, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Rosa Maria Ibarra.
Gràcies, presidenta. Diputades i diputats... La moció de VOX, si no coneguéssim VOX, podríem dir que és un brindis, simplement, al sol, que té poca efectivitat, perquè apunta temes generals, sense concretar mesures ni temps, ni recursos per afrontar els objectius que diuen que volen aconseguir. Però no ens enganyem. VOX, amb aquesta moció, que té un clar to populista, busca el seu objectiu, que no és l'objectiu del camp català; és un objectiu electoralista, evidentment. I, mirin, a nosaltres en el seu populisme descarat no ens hi trobaran. El món agrari i el món rural tenen grans reptes al capdavant, és cert: la viabilitat de les explotacions, que passa per la venda de productes a preus per sobre del preu de cost; el relleu generacional, que passa precisament per la viabilitat de les explotacions agràries i, per tant, perquè els joves vulguin quedar-se en les explotacions familiars o vulguin començar una nova vida com a pagesos o pageses i ramaders, ramaderes; millors serveis en l'àmbit rural, de salut, d'ensenyament, de transport, de cures, de cultura. Tot això és fonamental per al sector agrari català i espanyol, és clar. Però també ho és afrontar els reptes que tenim i que també tenen altres països europeus. El canvi climàtic, que vostès neguen, que vostès fins i tot ridiculitzen –i ho hem pogut veure en la seva explicació–, és un repte també per als agricultors i ramaders. Ho és no només per les normes que provenen de la Unió Europea i que marquen determinades pràctiques agràries, que es veuen recollides a la PAC. Per cert, la PAC és i ha estat una política estratègica per al present i per al futur del nostre sector agrari. Vostès, que tenen un model quasi autàrquic, en són crítics; ho veiem en la moció i ho hem vist en d'altres intervencions seves. Però, evidentment, no tenen opcions alternatives factibles; simplement utilitzen la crítica a la PAC per atacar la política comuna, per atacar Europa com a projecte comú, sense tenir en compte que no podem ni imaginar-nos què seria del sector agrari català modern –evidentment, no en el segle en què vostès viuen– sense el marc europeu al darrere. Deia que el canvi climàtic és un repte per al sector agrari, per les pràctiques que cal aplicar per lluitar-hi. Però ho és per la realitat del dia a dia, per com pateixen les seves conseqüències pagesos i ramaders. I en aquests dies, amb la sequera que patim, se'ns fa més evident que mai. Però hi ha altres reptes, com, per exemple, els de l'objectiu «De la granja a la taula, la traçabilitat dels productes produïts amb la màxima sostenibilitat ambiental, amb la màxima seguretat alimentària. I el sector català ho està fent de manera exemplar. I és evident que amb aquest horitzó cal l'acompanyament de l'Administració, posant les eines necessàries. I una de les més importants per ser més competitius econòmicament i mediambientalment és la recerca, la innovació i la transferència de coneixement. I aquí cal que posem en valor el paper fonamental de l'IRTA, un institut de recerca que està dins del terç superior a nivell mundial en les organitzacions de recerca. Sí, l'IRTA, aquell chiringuito que deien vostès que volien eliminar. Aquesta moció que vostès presenten té menys sentit que mai, si m'ho permeten, en el moment en el que estem vivint, amb una guerra terrible que afecta Ucraïna directament, però que també afecta i afectarà el nostre país, com la resta de països europeus. I davant d'això necessitem fer front comú, dins de l'Estat, al Govern d'Espanya, i al Govern de la Generalitat, i també, evidentment, de la Unió Europea. Hem de treballar per garantir el subministrament d'aquells productes que ens arriben d'Ucraïna i que potser no arribaran o que arribaran en menys quantitat –el moresc, l'oli de gira-sol, per exemple, o els adobs–, però també el cost de l'energia, que repercuteix directament, evidentment, en la producció agrària. El Govern d'Espanya i el ministre d'Agricultura, el ministre Planas, estan treballant en aquest sentit, i ho estan fent fent front comú amb els socis europeus i en coordinació amb les comunitats autònomes. Perquè amb l'acció conjunta serem més forts i podrem fer front a les dificultats que tenim ara de la millor manera, igual com ho vam fer amb la covid. Suposo que no se sorprendran si els diem que els votarem en contra d'aquesta moció, i no és per prejudicis ideològics, l'hi puc ben assegurar. Ho fem perquè no compartim el seu model social, polític, econòmic ni agrari. Volem una agricultura i una ramaderia modernes, professionalitzades, que consolidin el model familiar i cooperatiu, amb explotacions viables econòmicament i mediambientalment. En definitiva, un model que no és el seu. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
En nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té ara la paraula el diputat senyor Dani Cornellà.
Gràcies, presidenta. Bé, contestant a aquesta moció, primer de tot, dir que ens estranyava no trobar part expositiva on, evidentment, aparegués el negacionisme climàtic a què ens tenen acostumats el seu partit. I m'estranyava que no hi hagués part expositiva fent-ne gala, no?, d'aquest negacionisme climàtic, fent veure que aquí no passa res i que les nuclears són energia verda, com vostès pensen. I m'estranyava. Però no, finalment, per descomptat, vostè ha tret els seus quatre eslògans falsos, que cap científic els hi dona suport, perquè són mentides, com moltes coses de les que diuen, no? De fet, el seu relat es basa, bàsicament, en mentides, populisme... I prejudicis amb vostès, cap, cap ni un. Sabem perfectament qui són i què representen. Per això no tenim prejudicis i tenim molt clar que sempre els hi votarem que no. Referent a quatre temes que vostès treuen, que..., sorprenent, no?, però, com sempre, barregen temes. Ens parla de la importància del canal Segarra-Garrigues. Bé, ja ho sé, que no el coneixen gaire, com ha anat aquest projecte. Un projecte que fa més de vint anys que..., i encara el tenim així, empantanegat. El segon projecte més gran de la història de la Generalitat, d'un cost econòmic i que, com saben, últimament està sortint a la premsa pel seu sobrecost, que és enorme. És a dir, parlem de més de 337 milions d'euros de sobrecost. Nosaltres és públicament que hi estem en contra, d'aquest canal. Pensem que encara som a temps..., en lloc de continuar amb la xarxa secundària, creiem que el millor seria aturar-lo i repensar-lo –el que ja està fet, doncs, ja està fet–, perquè al final, per molt que vostès a la moció ens parlin de petita i de pequeñas..., de petites empreses agrícoles i ramaderes, realment el que..., ja sabem tots què defensen. Vostès defensen aquest canal perquè, evidentment, aquest canal no abastirà els petits i els mitjans; abastirà les grans empreses agroalimentàries, que són precisament les que enfonsen aquest mercat que defensem nosaltres de la pagesia i la ramaderia, aquesta arrelada al territori, aquesta que el cuida i que vetlla pel nostre país. També dir que... És a dir, més enllà d'aquesta moció que ens presenten, clar, ens acaben parlant de polítiques nacionals agràries, ramaderes i de pesca. Clar, quan vostès parlen de nacional, sabem perfectament de què parlen, perquè vostès són nacionalistes espanyols per davant de tot; vull dir, són un partit nacionalista espanyol. Nosaltres sí que pensem que calen polítiques nacionals, evidentment –i ahir així ho vam dir al president, no?–, però calen polítiques nacionals al país on vivim, a Catalunya. Calen polítiques clares que no s'han fet durant tots aquests anys per tenir..., per garantir que el nostre sector de la pagesia, que en vint anys ha retrocedit més..., cap al cinquanta per cent, doncs, s'aturi aquesta sagnia constant. I això el que cal és en polítiques nacionals pròpies per a Catalunya, no per a l'Estat espanyol, que sí que és el qui en té les competències. I així ens van les coses, no? És evident que, si Catalunya tingués competències pròpies o fos un estat independent, podríem fer les polítiques que realment creiem que serviran per potenciar aquestes polítiques nacionals que realment fan falta, no? Però no les hem d'anar a buscar a Madrid, sinó que les hem de negociar amb la pagesia del nostre territori, amb els sindicats que representen, doncs, aquesta pagesia i amb la sobirania d'aquest Parlament. I és aquí on hem de buscar aquestes solucions i fer aquestes polítiques necessàries, i no amb mocions com la seva, que més aviat l'haurien de presentar al Congreso i no pas aquí al Parlament de Catalunya. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Bé; gràcies, presidenta. Bona tarda, diputats, diputades. Bé, VOX ens presenta aquesta moció, que és un exemple claríssim de populisme de dretes carregat de contradiccions. I vull llegir, per exemple, el primer punt; ens diu: «Implementar las medidas legislativas regulatorias necesarias para evitar que las empresas del sector primario..., tal, tal, tal. «Implementar medidas legislativas regulatorias. I al quart punt ens diu: «Eliminar la sobreproducción legislativa y la sobrerregulación. En què quedem? Regulem o desregulem, no? Clar, vostès ens plantegen aquí tota una sèrie de mesures altament proteccionistes i antieuropeistes –això està claríssim–, però al mateix temps basteixen també discursos profundament neoliberals, perquè aquí ens volen regular el mercat –cosa amb la qual estem d'acord, per cert, eh?– per evitar, doncs, per exemple, la venda a pèrdues. Però després vostès són els primers que ens diuen que no podem intervenir mai sobre el mercat. Per tant, tenen una confusió en el seu populisme que ens sorprèn. En qualsevol cas, volem aprofitar la moció per posar algunes qüestions sobre la taula, no? La primera és que no compartim la mirada que vostès tenen sobre el món rural, perquè vostè ha començat aquí a expressar-nos si ens preocupava o no ens preocupava el camp. Clar, jo no sé què és el que entenen vostès per «el camp, però, clar, sembla que en el camp, que en el món rural, únicament hi hagi sector primari, mentre que aquells que vivim en el món rural sabem perfectament que si alguna cosa és important és el sector també industrial, el sector terciari, que si volem repoblar el món rural el que cal és diversificar i no posar tots els esforços únicament en un únic sector. Per cert, que l'agricultura, com vostès saben, no arriba a l'u per cent del PIB. Altra cosa és el sector agroalimentari, que sí que creiem que cal diversificar i potenciar en aquestes comarques, especialment, en clau, doncs, d'economia verda i d'innovació tecnològica, no? També discrepem profundament de vostès en el model agrícola i ramader que vostès defensen. Vostès són clarament defensors de l'agricultura clarament intensiva, no?, perquè com a negacionistes que són –i ens ho han demostrat en la seva exposició del canvi climàtic– el que defensen és aquella agricultura, doncs, que sigui intensiva en l'ús de l'aigua –com ens defensen també en alguns punts d'aquesta moció–, intensiva també en l'ús de l'energia i com si els sistemes naturals no tinguessin cap mena de capacitat de càrrega i fossin capaços d'absorbir tota la mena d'impactes que genera aquest model agrícola que vostès defensen. Nosaltres defensem un altre model, perquè som conscients, precisament, dels impactes que està generant l'agricultura intensiva en aquest país. Per exemple, en comarques com Osona, on el sector porcí, doncs, està clarament sobredimensionat –és una comarca amb 150.000 habitants i 800.000 porcs; per tant, molts més porcs que persones–, en la qual la meitat de les fonts estan contaminades per nitrats. I el que cal és ser conscients d'aquesta realitat i redimensionar la cabana porcina, perquè entre altres coses... Una altra cosa que vostès diuen, no?, és a dir, hem de ser proteccionistes i evitar les importacions, però el sector agrícola i ramader a Catalunya bàsicament viu de les exportacions. Per tant, ja m'explicaran vostès com ho fem per no deixar que ens importin i, en canvi, viure només de les exportacions com ara mateix vivim, depenent de mercats molt específics. I es va demostrar en el cas del préssec, quan va haver-hi el veto rus l'any 14 i l'impacte que va tenir sobre el sector el fet d'haver apostat únicament per un únic cultiu –en aquell cas, el cultiu del préssec–, i en el cas d'Osona –tornant on els parlava–, bàsicament, l'exportació que es produeix en el mercat xinès, que el dia que falli tindrem clarament problemes a la comarca. Els deia, no?, per tant, el que cal, creiem nosaltres, és repensar, redimensionar la cabana porcina, però també apostar per l'economia verda, com està fent, per exemple, la Universitat de Vic amb el Centre Tecnològic BETA, doncs, apostant per la recerca, en com tractar els purins, com generar nova economia a partir del tractament de purins. I creiem que aquest és el camí que hem de seguir, el camí cap on hem d'anar. Per tant, innovació, ser conscients dels impactes del sector agrícola, aposta pel món rural des de la seva diversitat i gestionar els impactes que genera el sector. Per tant, el suport al sector primari no passa pel model que vostès ens estan defensant aquí, sinó que passa per polítiques integrals que siguin capaces, doncs, de repensar i de realment apostar per una agricultura i una ramaderia del segle XXI, de futur, i no pas un model de passat com el que vostès ens presenten en aquesta moció. Per tot això hi votarem en contra. Gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats... Estamos ante una, otra moción de VOX bien impregnada de adanismo político, eso a lo que tanto nos tienen acostumbrados. Vaya por delante que, en algunos de los puntos, leídos de forma pausada y sin prejuicios, pues, hemos encontrado algún leve matiz de coincidencia. Habitualmente, ustedes plantean sus propuestas en unos términos impregnados de un sesgo ideológico, con una proliferación de lugares comunes y con las dosis habituales de proteccionismo, antiliberalismo y antieuropeísmo que caracterizan su acción política. Desde el Grupo Parlamentario de Ciutadans podríamos haber presentado alguna enmienda, como hemos hecho en otros plenos con algunas de sus mociones. Pero ya llevamos unos cuantos meses de legislatura, ya hemos visto el modus operandi del grupo proponente. VOX, cuando se mira al espejo, cree que tiene la razón, toda la razón y nada más que la razón. Si presentas una enmienda a una propuesta de VOX, aunque sea con la osada pretensión de mejorarla, ni siquiera te dicen «no. Las enmiendas que les hemos presentado en ocasiones anteriores a algunas de sus propuestas han recibido la callada por respuesta, porque no hay nada como tener la razón absoluta, una vez hecho el diagnóstico a cualquier cuestión política que consideran necesario incluir en el debate parlamentario. Esta moción tampoco es una excepción. Le dan una vuelta a su programa, a su compendio diagnóstico, lo vierten en una moción y ya está. Así que, conocedores de esa realidad, de ese adanismo que tiene la solución idónea para cualquier situación, sea en el ámbito que sea, nos hemos abstenido en esta ocasión de presentar enmiendas. Dicho lo cual, no seremos nosotros quienes hurtemos el debate democrático, así que entraré a valorar las propuestas de esta moción y a posicionar el voto del Grupo Parlamentario de Ciutadans al respecto. Empieza la moción con una perdigonada de propuestas para que el Parlamento de Cataluña inste al Gobierno de la Generalitat a pasar a la acción. Al menos eso es lo que parece desprenderse de la redacción de la moción. El primer punto pretende que el Gobierno de la Generalitat implemente las medidas legislativas, regulatorias, económicas y fiscales necesarias para evitar que las empresas del sector primario vendan sus productos por debajo del coste de producción. En realidad, ustedes saben que no está permitido vender productos por debajo del precio de coste, así que probablemente sea una medida innecesaria. En todo caso, pues hágase, votaremos a favor. El segundo punto insta al Gobierno de la Generalitat a reforzar las infraestructuras de transporte en la Cataluña rural, abandonada por los sucesivos exgobiernos. Sin duda que es necesario y conveniente reforzar las infraestructuras de transporte en general, y en el ámbito rural en particular. Así que sí, votaremos a favor, aun a sabiendas de que la medida no será aprobada. El tercer punto es una aproximación al problema del relevo generacional que se viene padeciendo en la actividad agrícola y ganadera desde hace ya demasiado tiempo. Lo que propone este apartado lo hemos propuesto e incluso aprobado de forma reiterada en varias legislaturas de este Parlamento. Lo hemos apoyado siempre y lo seguiremos apoyando. El apartado 4 insta a la racionalización normativa y administrativa, sin lugar a dudas uno de los requisitos fundamentales de una buena administración pública. Lo vamos a apoyar, como también lo hemos propuesto y apoyado de forma reiterada durante las últimas legislaturas. De hecho, Ciutadans llegó a este Parlamento en la octava legislatura, en noviembre de 2006, con esa demanda de racionalización normativa y administrativa bajo el brazo. Hoy no se aprobará, pero por nosotros no va a quedar. El punto 5 habla de regadíos y del canal Segarra-Garrigues. En esta cuestión sí que hay mucha tela que cortar. Está bien pedirle al Gobierno de la Generalitat que adopte las medidas oportunas para modernizar y finalizar las obras de regadío. Quizás habría que haber añadido alguna referencia a la necesaria transparencia y control de los costes de estas obras, que distan mucho de ser un ejemplo de eficiencia y de buena gestión. También apoyaremos el punto 7.d, que parece pedirle al Parlamento que inste al Gobierno de España a apoyar a la industria agroalimentaria. Desde un punto de vista competencial no acaba de encajar demasiado bien, pero, bueno, desde el punto de vista competencial hemos visto cosas mucho peores en este Parlamento. Los demás apartados, siento decirles que, impregnados como están de sus habituales prejuicios ideológicos y de su sesgo marcadamente antieuropeo, pues no, no los vamos a apoyar.
Seguidament, en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; muchas gracias, presidenta. Nosotros vamos a ser breves. La verdad es que la moción nos parece pertinente. Estamos de acuerdo prácticamente en la totalidad de los puntos, con alguna excepción muy mínima. Pero insisto en que nos parece una moción acertada, y que sí que tengo que reconocer que me ha sorprendido alguno de los discursos que yo he escuchado esta tarde, sobre todo después de ver, pues, las declaraciones tan desafortunadas que hace tan solo unas semanas dijo el ministro de Consumo, el señor Garzón, con un ataque totalmente desafortunado, inapropiado, en el que tachaba de mala calidad los productos cárnicos que exporta España. Lo hizo durante una entrevista en el medio británico The Guardian. Unas declaraciones que, evidentemente, indignaron a todo el sector, también aquí en Cataluña, donde la Federación de Cooperativas Agrarias de Cataluña, pues, llegó a pedir incluso la dimisión del ministro de Consumo, del señor Garzón. Y yo sí que debo decir que en aquel momento eché en falta una condena rotunda de la consellera Jordà, sobre todo en defensa, insisto, de nuestros ganaderos, sobre todo teniendo en cuenta que Cataluña exporta más del cincuenta y uno por ciento del volumen del valor total de carne que exportamos desde España, supone un volumen de negocio de 8.400 millones, representa el cuatro por ciento del PIB catalán y da empleo a 35.000 personas. Creo que también es importante recordar que Cataluña produce más de 2 millones de toneladas de carne, siendo el segundo mayor productor de Europa. Por tanto, los que venían hoy aquí, se rasgaban las vestiduras de lo preocupados que están por la situación del sector, en este caso, ganadero en Cataluña, pues quizá deberían evitar este tipo de declaraciones que, insisto, hacen muchísimo muchísimo daño. Si nos centramos también en el sector agrícola, pues está pasando un momento muy complicado. De hecho, vienen arrastrando ya una situación estructural complicada, pero que, además, se ha agravado con la sequía que estamos viviendo en los últimos meses, que puede afectar a la producción del cereal de invierno. Y, de hecho, ya nos están alertando sobre este hecho. Y a esta sequía se le tiene que sumar también la situación que estamos viviendo a nivel internacional con la invasión de Ucrania. Hablaban antes..., se comentaba, se ha hablado del IRTA. Y el IRTA ha alertado también en esta cuestión sobre estos dos aspectos, cómo este estrés hídrico puede afectar a los cultivos y también cómo va a afectar esta crisis de precios de materias primas, insisto, derivada del conflicto que estamos viendo a raíz de esta invasión de Rusia a Ucrania. Se han manifestado tanto la Federación de Cooperativas Agrarias como también els Joves Agricultors i Ramaders de Catalunya, la JARC, que advierten, evidentemente, como todos podíamos esperar..., porque esta crisis impacta de lleno en nuestros cultivos, en el sector agrícola, no solamente por el encarecimiento, por ejemplo, de los adobos, de lo que también se ha hablado en esta tribuna esta tarde, sino también, por ejemplo, de la alimentación animal. Nosotros tenemos un déficit para alimentar al sector, a la ganadería, y estos cereales que utilizamos para este alimento vienen, en su principal mayoría, de Ucrania. Por tanto, es vital para poder generar alimento en las granjas. Vamos a ver cómo queda todo. Yo creo que quizá vamos a tener que seguir hablando de este tema en las próximas semanas. Seguramente tendremos que pensar en abrir líneas de financiación específicas, insisto, para poder paliar este aumento de los costes. Y, por tanto, como decía, una moción que nos parece totalmente apropiada en el contexto que estamos viviendo. Y por eso nosotros, como ya he manifestado al inicio, vamos a dar apoyo prácticamente a casi todos sus puntos. Gracias.
Moltes gràcies. I, seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Anna Feliu.
Moltes gràcies, presidenta. Diputats, diputades, el sector agrari i ramader català és un dels principals clústers agroalimentaris d'Europa i un pilar fonamental per al desenvolupament econòmic del nostre país, no només per l'alt volum de negoci, sinó també perquè genera un alt índex d'ocupació i d'exportació. I això és així perquè els nostres pagesos i ramaders fan la feina ben feta, amb totes les garanties de seguretat i de qualitat agroalimentàries, que permeten mantenir un alt nivell d'excel·lència. El Govern de Catalunya té com a prioritat garantir que els pagesos i ramaders puguin viure de la seva feina, sabent de les dificultats d'un món globalitzat, en el qual el que passa a altres països ens afecta també a nosaltres. Només cal veure com la guerra d'Ucraïna està augmentant els costos de producció, amb l'encariment dels preus dels pinsos i dels carburants, al que cal sumar també l'elevat cost dels adobs i fertilitzants per a uns camps que pateixen també una greu sequera. I és precisament en moments com aquests quan la societat ha de donar més valor que mai a la feina que fan els nostres pagesos i ramaders. Hem de donar valor i suport a la producció autòctona, perquè el país necessita productes propis davant de mercats inconsistents i inestables. Són, doncs, moments molt complicats per a tothom, tant per als productors com per als consumidors, perquè els preus dels productes de consum habitual s'encariran i, malauradament, no només perquè els costos de producció augmentin, sinó també perquè existeixen moviments especulatius als mercats. Per això, cal assegurar unes cadenes alimentàries amb preus justos, que no siguin inferiors als costos de producció, i en això s'està treballant des de fa temps. De fet, el passat mes de desembre es va publicar la Llei 13/2021, per establir precisament les mesures que han de permetre evitar pràctiques comercials abusives. Per cert, sorprèn, diputat, que vingui aquí a reclamar preus justos, quan VOX va votar en contra de la llei de la cadena alimentària al Congrés dels Diputats, que introduïa precisament la prohibició de venda amb pèrdues. Per tant, no facin tants escarafalls ni reclamin a Catalunya allò que no voten a Espanya; no vulguin enganyar i confondre la gent. Com deia, estem en un món globalitzat, i Europa, a través de la PAC, també haurà de vetllar perquè els recursos i ajudes arribin allà on es necessitin. I per fer-ho Catalunya sempre ha reclamat a l'Estat espanyol que ens permeti definir el model de la PAC d'acord amb les necessitats del territori català. I s'ha demanat reiteradament, perquè entenem que les decisions s'han de prendre a prop i d'acord amb el sector per poder donar resposta a les necessitats i oferir oportunitats. Però, malauradament, l'Estat espanyol sempre ha respost que el model de la PAC ha de ser igual per a tots els territoris, aplicant un criteri centralista. Per tant, primer, assessorin-se bé de com funcionen les coses abans de parlar i reclamin allà on ho hagin de fer. De reptes en tenim molts, i la feina s'està fent. Cal agilitzar els tràmits burocràtics i administratius? Sí, però cal també que l'Estat espanyol no envaeixi competències a Catalunya en matèria de ramaderia i agricultura, perquè això només fa que provocar duplicitat normativa, que es podria evitar. Des de l'Oficina de Gestió Empresarial s'està realitzant una feina constant i profunda de simplificació de càrregues administratives, i també s'han telematitzat moltes tramitacions per facilitar-ne l'accés i la immediatesa. Més reptes. Cal seguir treballant en la modernització dels canals de regadiu, com és el canal de Pinyana; acabar de posar en marxa el Xerta-Sénia; la modernització del canal d'Urgell, i l'extensió del canal Segarra-Garrigues, sistemes de regadiu bàsics i essencials per al desenvolupament agrari dels nostres territoris. Perquè els pagesos per produir necessiten aigua. Aquí, diputat, treballem pels nostres pagesos i ramaders i pel món rural, i estarem sempre al seu costat, buscant solucions als seus problemes. No facin, de veritat, servir les seves proclames populistes i antiindependentistes utilitzant els pagesos i ramaders, perquè el nostre sector això no s'ho mereix. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I, finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula la diputada senyora Alba Camps.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, diputats, diputades. Evidentment, Esquerra Republicana declararà sempre un sí rotund al món rural, un sí rotund a la pagesia i al sector primari, un sí rotund a l'equilibri i a la justícia territorial. Però, evidentment, Esquerra Republicana dirà un no rotund a qualsevol model que ens vulgui imposar l'extrema dreta, un no rotund, doncs, a la totalitat d'aquesta moció. Però, tot i així, vull aprofitar aquests cinc minuts que tinc per explicar justament quina és la ruralitat que defensem. Abans vull fer una observació, i és que en les intervencions que m'han precedit he sentit parlar d'agricultors, de ramaders, de pagesos, però no he escoltat en cap moment parlar d'agricultores, de ramaderes, de pageses. [[Alguns aplaudiments.]] I és precisament –és precisament– d'aquestes persones que vull parlar, de totes elles, que vull parlar avui. Ruralitats i feminismes són indestriables. El paper de la dona al món rural és clau per entendre on som. Una societat patriarcal l'ha invisibilitzat i l'ha menystingut, però hi és, i no es pot explicar la realitat actual sense aquest referent. De fet, agafo una frase de l'autora María Sánchez que diu que «les dones del sud global són, en definitiva, les que alimenten el món. Així doncs, com podem ometre aquesta part de la història i del present que és tan important? La història que hem après està escrita des d'uns ulls masclistes. El masclisme, el cisheteropatriarcat, ho envaeix tot, tant espais urbans com rurals. Els feminismes ho combaten transversalment i han de fer memòria. És el moment de donar-li el valor que té, de reconstruir l'imaginari col·lectiu i, fins i tot, d'aprendre que algunes pràctiques que ja duien a terme les nostres àvies poden ser la resposta a molts dels reptes que tenim a hores d'ara entre les mans. Les nostres àvies –i parlo del meu context més immediat– tenien doble jornal: primer, feien tasques vinculades a la cura i, després, un torn a la fàbrica, i quan podien sortien al carrer amb la cadira a xerrar amb les veïnes que vivien i portaven una vida molt similar. Compartien, socialitzaven i es feien costat unes a les altres. Sororitat en estat pur. La dona ja fa segles que es va incorporar al món laboral, i no com a conseqüència de la industrialització, que és el que sempre se'ns ha explicat. Les nostres àvies eren imprescindibles i eren el motor de treball al camp. Malauradament, tot aquest passat, tot aquest coneixement col·lectiu i popular va passar a ser símptoma de desconeixement, d'estancament i, fins i tot, d'incultura, quan, de fet, allà és on hi havia més cultura que enlloc. Les persones que hem crescut en entorns rurals ens hem fet grans amb la idea de que si volies progressar havies de marxar, obligades a estudiar fora, a buscar feina i oportunitats professionals a fora. L'èxode rural, malauradament, era símptoma d'èxit professional i personal. Ara el futur del món rural no passa per un teletreball romàntic, passa sobretot pel «terratreball –i agafo un altre cop un concepte de la María Sánchez–, passa per fomentar un paper modern de les guardianes del territori, passa per la unió, el cooperativisme i l'associacionisme. El feminisme es mou i, per exemple, l'Associació de Dones del Món Rural vol posar sobre la taula la doble discriminació que pateixen: per dones i per rurals. Vol trencar estereotips i fer valer la seva visió com a treballadores de la terra. Vol posar de manifest la necessitat de reconciliar món rural i urbà, dues realitats no tan allunyades i sovint separades amb una barrera fictícia i interessada. Formem part del mateix ecosistema i som interdependents. Una associació de dones que vol donar valor a petites i mitjanes explotacions. Treballen, doncs, per arrelar les persones al territori des d'una perspectiva sostenible en tots els sentits. Ho anem capgirant. Cada cop són més les dones que es dediquen professionalment al sector primari; dones valentes, empoderades, rurals, ramaderes, agricultores. Però els estereotips de gènere segueixen vigents. Les dones rurals pateixen, en el seu dia a dia, el qüestionament constant de la seva tasca professional. I som aquí per canviar-ho. Deixeu-me fer un apunt. Des de l'any 1977 hi ha hagut tretze conselleries d'agricultura. Els onze primers han estat homes, fins que va arribar la consellera Meritxell Serret, i l'ha seguit la Teresa Jordà, que han estat les primeres dones conselleres i les primeres republicanes. Per aquí també es comença. Em nego a tornar a parlar de ruralitat sense parlar d'un futur basat en la igualtat d'oportunitats, en la justícia social i en models econòmics sostenibles. Posar la col·lectivitat per sobre de l'individualisme passa, indiscutiblement, per tenir sempre una mirada feminista al món rural. Perquè qui està liderant la lluita al món rural són dones, perquè qui està liderant la lluita per la sostenibilitat ambiental són dones, i qui lluita per la sobirania alimentària i per un territori equilibrat, també, també són dones. Conclusió: el món rural serà feminista o no serà. I, per acabar, agafo una frase de les Ramaderes de Catalunya, una altra xarxa de sororitat de dones que lideren el món rural, que diu així: «Nosaltres diem que som el present, que serem el futur, que cada vegada serem més i serem més fortes. Les dones som i serem a primera línia. Sense pastores no hi ha revolució. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquest punt tindrà lloc aquesta tarda, un cop s'hagi substanciat el vint-i-tresè punt de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la fauna salvatge i la seva incidència en el món agrari]] [[302-00108/13]] Passem al vint-i-unè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la fauna salvatge i la seva incidència en el món agrari, que ha presentat el Grup dels Socialistes i Units per Avançar. I té la paraula per exposar-la la diputada senyora Rosa Maria Ibarra.
Gràcies, presidenta. Abans de començar, diputada Camps, revisi el diari de sessions perquè jo he parlat d'agricultors i agricultores i ramaders i ramaderes, eh? Per tant, hi ha algú que sí que ha parlat de dones aquí. Bé, els presentem la moció subsegüent a la interpel·lació sobre les conseqüències de la fauna salvatge en el món agrari; una interpel·lació que posava de manifest les greus conseqüències que la proliferació d'aquestes espècies cinegètiques comporta sobre l'agricultura i la ramaderia del país, però sobretot que posava de manifest el greu risc que hi pot haver respecte a la transmissió de malalties d'algunes d'aquestes espècies, com pot ser el senglar amb la pesta porcina africana. Sembla que va ser una interpel·lació prou oportuna, perquè de seguida se'ns va convocar –pel departament– per explicar-nos que s'estava elaborant un pla sobre aquest tema –sembla. Un pla que, pel que vam poder comprovar, planteja gairebé les mateixes solucions que ja hi havia en el pla del 2017, però que se circumscriu, d'entrada, al control del senglar. Per tant, serà un pla exclusivament del senglar. Se'ns va dir que es podria ampliar a d'altres espècies, però al nostre entendre aquest pla ja hauria de tenir un abast molt més ampli, perquè, si bé el senglar és l'espècie que més incidència té en nombre d'accidents i també en possibles danys, hi ha altres espècies, com els cérvols, que també són realment un problema. Un pla, per tant, que poca cosa té de novetat respecte a l'eina que ja existia. Per tant, quina és la novetat que ens porta aquest pla? Doncs que ara sembla que s'hi posaran recursos, per fi. Per tant, s'han perdut cinc anys, cinc anys en els que s'han incrementat moltíssim algunes d'aquestes espècies cinegètiques. La moció que avui els presentem coincideix en molts punts amb el que els hi deia del pla del 2017 i que sembla que dirà o que s'aprovarà enguany. D'entrada, el que demana la moció és que es revisi el pla, cosa que sembla que s'està fent, i demana que es temporalitzin les accions i que s'hi posin els recursos necessaris. En segon lloc, demanem el desplegament immediat del Grup Especial de Gestió Cinegètica i Captura d'Animals, al Cos d'Agents Rurals, que va ser creat el 2015 i que a dia d'avui encara no s'ha desplegat. Però ho demanem realment perquè veiem que és impossible que amb l'acció dels caçadors es controlin les poblacions d'espècies cinegètiques i perquè entenem que el desplegament d'aquest grup del Cos d'Agents Rurals també aportaria seguretat a l'acció cinegètica. I aquest punt estaria relacionat també amb el que demanem: que es declari l'emergència cinegètica en les zones que superin els llindars de població establerts en la resolució de vedes. Si qui és el titular cinegètic no és capaç de controlar-les, entenem que aquest grup especial d'agents rurals han de fer-ho, i per això s'han de desplegar, evidentment. Plantegem també un nou projecte de llei de caça, perquè la que actualment tenim és dels anys setanta, senyors i senyores diputats –dels anys setanta, del segle passat–, i, per tant, no respon a la realitat social i a la realitat de l'activitat cinegètica actual. Cal obrir el debat sobre la caça, sobre les aportacions positives d'aquesta activitat, estesa arreu del territori; sobre el seu futur, que sembla que pot ser de retrocés, i cal avaluar quines conseqüències té això en l'àmbit rural. De la mateixa manera que cal millorar l'aprofitament de la carn de caça, una carn que és d'alta qualitat i que no es pot malbaratar. Cal que els caçadors tinguin més punts logístics perquè es puguin recollir les peces i puguin entrar al mercat. I, a la vegada, hem de trobar els mitjans per fer compatible la caça amb altres usos del medi natural. En la interpel·lació apuntàvem la creació d'una eina amb la que poguessin comunicar les batudes de senglar, per exemple, i que pogués consultar-se per aquelles persones que volen fer activitats a l'aire lliure, per saber que els indrets on van són segurs. Fa unes setmanes es va produir un desgraciat accident al Maresme, amb unes conseqüències terribles, que fa més evident que mai aquesta necessitat. I aprofito per saludar els familiars del senyor Francesc Jiménez, que va resultar ferit en aquest terrible accident. Sembla que el departament ha agafat aquesta idea, que es treballa en aquesta direcció, i ho celebrem. Aquesta ha de ser una eina més que ha d'entrar dins dels protocols que han de ser imprescindibles per a les batudes de senglar. També hem parlat del tema de la sarna a les cabres dels ports de Tortosa-Beseit. I, si parlem de conseqüències i de danys produïts per la fauna salvatge, hem de parlar també de com compensem les persones que pateixen aquests danys. Al nostre entendre, creiem que s'ha de revisar el sistema d'indemnitzacions per tal que els danys siguin totalment coberts i que, a més, es faci per un sistema fàcil i ràpid. Per tant, cal posar fil a l'agulla d'una vegada. Hem perdut cinquanta anys..., o tenim una llei de fa més de cinquanta anys, hem perdut cinc anys en un pla que no s'ha desplegat, hem perdut set anys del Grup Especial de Gestió Cinegètica del Cos d'Agents Rurals, que no s'ha desplegat. I, per tant, ja és hora de que el departament faci els deures, perquè hi ha massa deures pendents, i amb això tenim uns problemes sobre la taula, amb poblacions totalment descontrolades i una situació de la caça que realment s'ha de millorar. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
En el torn de defensa de les esmenes presentades, té, en primer lloc, la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Salvador Vergés.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats... Tot i que el cens és poc fiable, en els darrers anys hem doblat el nombre de senglars a Catalunya: en aquest moment en tenim entre 200 i 250.000, i dos terços dels quals són a les comarques de Girona, concretament amb una densitat rècord de dotze animals per quilòmetre quadrat, per exemple, a la comarca de la Garrotxa, que és el lloc, diguem-ne, d'on vinc jo. I quins problemes representa aquesta superpoblació de senglars i també d'altres espècies de fauna salvatge, com tudons, cabirols, conills, etcètera? Doncs, en primer lloc, danys de conreus i de camps. He estat visitant aquests dies amb pagesos camps destrossats, i, de veritat, que cal que els ajudem, i no només optimitzant les assegurances, com diu la moció, sinó també, per exemple, amb exempcions fiscals. El segon problema, transmissions de malalties al bestiar: tuberculosi, triquinosi, brucel·losi..., però sobretot la pesta porcina africana, que si arribés –i ja n'hi ha un cas aquí ben a prop, al nord d'Itàlia– seria apocalíptic per al sector porcí. I el tercer problema, els accidents de trànsit. N'hi ha deu cada dia a Catalunya, i la majoria són provocats pel senglar. I quina solució tenim? Doncs, amb els matisos que ara faré, ens cal la caça. I aquest és un tema que desperta moltes sensibilitats, que hem de saber respectar i contemplar. I, mireu, jo mateix vinc d'anys d'estar conceptualment en contra de la caça. Per una banda, vaig a córrer a muntanya i, per tant, he d'estar alerta; gravo els animals salvatges al bosc i, per tant, me'ls estimo. Però, per l'altra, com a pagesos que som a casa, doncs pateixo en primera persona les destrosses que fan als nostres camps. I la meva conclusió realista és que, sense batudes, per passar de 250.000 a cent mil, que seria una població que consideraríem equilibrada, no ens en sortirem. Que aquest desequilibri l'hem provocat els humans, eliminant depredadors i modificant els espais naturals? És així, és evident. I, per tant, hem d'intensificar, des de ja mateix, tot de mesures que són molt més ètiques, mesures de fons, com, per exemple, potenciar els mosaics agroforestals, millorar la piràmide tròfica, la immunocontracepció o, per exemple, netejar els marges i netejar el sotabosc. Però sense un pla de xoc que es basi en la caça és impossible. Personalment, estic en contra de la caça purament esportiva, i aquí que cadascú tingui la seva opinió. Però, sense una caça que sigui, u, professional, i, dos, que es basi en l'aprofitament de la carn, encara avui no ens en sortirem. I quan diem «professional, què volem dir? Doncs, per exemple, la figura del caçador expert per a batudes especials, tal com contempla el pla estratègic del senglar, que és un pla que caldrà replicar per a la resta d'espècies; el desplegament del grup especial d'agents rurals; protocols de seguretat en espais naturals per a les batudes... Tot això són punts de la moció, però també que els pagesos puguin gestionar, i de manera àgil, el control del senglar. També actualitzar els vedats –molt important– o crear una aplicació de geolocalització d'aquestes batudes per millorar la seguretat de tothom qui vulgui fer activitat en el medi natural. I dèiem també «enfocada a l'aprofitament de la carn. Què implica? Doncs que les colles de caçadors puguin treure les vísceres dels animals morts i els puguin conservar en fred als seus locals, i que millorem la logística de les recollides d'aquesta carn. I ajudar els escorxadors i les sales de desfer del país que treballen amb carn de caça i un dels quals he visitat fa poc. Tot plegat, per millorar la qualitat de la carn i prestigiar-la. Així és com la caça pot recuperar i pot prendre el seu sentit ancestral. Siguem realistes –i això us ho diu un ramader–: no hi ha carn més de quilòmetre zero, més ecològica i amb un major benestar animal possible que la carn de caça. És així. Sempre que la gestionem adequadament. I si ho fem així, si en fem un bon aprofitament per a aliment mentre estem blindant sempre la seguretat, evidentment –i aprofito també per donar molta força als familiars d'en Francesc, que va patir un malaurat accident–, doncs si en fem un bon aprofitament com a aliment mentre en regulem professionalment la superpoblació, la caça, aleshores sí que en aquest moment pren el sentit. I, en canvi –també ho vull dir–, que encara avui es permeti la caça de la guilla, que és un depredador de conills, simplement perquè ens mata les gallines o bé perquè hi ha qui ho considera divertit, això em sembla del tot intolerable. I acabo, presidenta. Caldrà plantejar, doncs, per tant, una llei de caça que contempli tot això, una llei de caça que adapti progressivament les mesures i les prohibicions en funció del grau de superpoblació de cada espècie. No pot ser que seguim amb una llei de caça del 1970, espanyola, és a dir, una llei de quan en Putin..., perdó, vull dir, de quan en Franco sortia de cacera. [[Rialles.]] Moltes gràcies, i no a la invasió. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula la diputada senyora Lluïsa Llop.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, diputades, diputats. Començo lamentant que avui no ens pugui acompanyar la consellera d'Acció Climàtica, donat una raó d'urgència que li ha sorgit i que em consta que ha fet arribar al grup proposant. Dos-cents mil exemplars de senglars són els que es calculen amb dades del 2019 que hi ha a Catalunya. Una població que certament ha anat creixent, sobretot per la disminució de l'activitat agrícola i ramadera, però també per la pròpia capacitat d'adaptació al medi de l'espècie, que comporta taxes de reproducció altíssimes. Aquest increment de senglars, juntament amb el de tota una altra fauna cinegètica com cabirols, com conills, com daines, provoca, certament, molts danys i provoca molts problemes. Parlem de problemes com les greus afectacions als conreus i a la ramaderia a través de les seves pastures. Parlem de problemes com accidents de trànsit; cinc mil accidents de trànsit provocats per animals l'any passat, segons dades del Departament d'Interior. Un impacte fort en la biodiversitat, ja que el porc senglar és omnívor i, per tant, tant amenaça la flora menjant-se-la o furgant el territori com es menja els ous i les cries d'altres espècies. Dissemina –i s'ha dit aquí– patògens, i poden afectar, evidentment, altra fauna salvatge, però també poden afectar el bestiar i els ramats, amb l'impacte econòmic gravíssim que pot tenir això. Provoca –i ho sabem tots– conflictes a pobles i ciutats, perquè entren en zones urbanes, amb el perill que comporta aquesta interacció amb les persones i també el malmetre..., els costos que té el malmetre el mobiliari urbà o els enjardinaments. Per tot això, el Departament d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural ha creat un pla de xoc per controlar-ne les poblacions, un programa que ens van presentar la setmana passada els diferents portaveus de la Comissió d'Agricultura i que posteriorment es va fer públic. És un pla estratègic per al control de la fauna cinegètica que reforça i complementa mesures que s'han anat fent en els darrers anys –hi insisteixo, complementa i incentiva amb moltíssimes altres mesures–, amb la voluntat de reduir la població de senglars a un nombre estable i compatible amb la conservació d'altres espècies i, sobretot, amb les activitats humanes. És un pla multidisciplinari que engloba disset línies de treball, perquè cal la combinació de totes elles per poder assolir l'objectiu, i sobretot és un pla que incorpora pressupost, que això és una cosa que sempre se'ns demanda –aquest pressupost. Aquest any, 3,7 milions d'euros; 10,7 milions d'euros en els propers tres anys. Dins d'aquestes disset línies de treball que comporta aquest pla estratègic, repasso molt ràpidament alguns temes, perquè evidentment no puc entrar en tots. Però és imprescindible aquesta redacció de la nova llei de caça –ja s'ha dit, l'actual és de l'any 1970–, i és necessària una nova llei de caça per aconseguir una gestió sostenible dels ecosistemes. Recordem que el principal mètode de reducció d'aquestes poblacions continua sent la caça, i sí, hem de continuar caçant, però sí, aquesta caça ha de ser segura per a tothom. Aquí aprofito per saludar la família del Francesc Jiménez, que va patir el malaurat accident en una batuda, assegurant-los que, com els hem dit, des d'Esquerra treballarem per aconseguir que aquests accidents no es produeixin i que la caça sigui una activitat segura per a totes aquelles persones que ocupen els nostres boscos i els nostres ecosistemes. En aquest sentit, la creació de la figura d'un caçador expert, que ha d'incrementar l'eficàcia de les batudes, i també les mesures de millora en la seguretat d'aquestes, que obligarà els caçadors a informar d'on es fan, els dies i en quins llocs, per compatibilitzar aquesta activitat amb els usos del medi natural. I, de la mateixa manera, la creació per part del departament d'una aplicació on es podran consultar les caceres. El pla també preveu incentivar el consum de carn de caça, posar en marxa tot d'actuacions per protegir els conreus i evitar que els senglars accedeixin a l'aliment. Comporta també mesures de suport als ajuntaments en aquests problemes d'arribada d'aquests animals a les poblacions, així com ajuts econòmics per controlar-ne les poblacions amb mètodes complementaris al de la caça, perquè també hem de poder assolir tot aquest altre àmbit. Enmig de tot això, un altre aspecte importantíssim, com és tot el tema de les taules de cogestió per al control dels danys a les diferents espècies cinegètiques, on ecologistes, on caçadors, on l'Administració, els pagesos, els científics hem de ser capaços de treballar plegats per cercar solucions adequades a cada territori i a la seva problemàtica concreta. Enmig de tot aquest pla, avui ens coincideix en el temps aquesta moció del Grup Socialistes, que, evidentment –i gràcies també, com sempre, a la diputada Ibarra per poder parlar-ne i arribar a acords–, hi donarem suport en la seva gran majoria. I només no podrem estar d'acord amb un punt, que és en el cas del pagar els tractaments de la sarna en el cas dels ports de Tortosa-Beseit. I no hi podrem estar d'acord perquè aquesta era una mesura mediambiental on es pagava al bestiar domèstic, com si diguéssim, al ramader, per tal d'evitar que aquesta mesura arribés a les cabres salvatges. Això ja ha arribat a les cabres salvatges. Per tant, a hores d'ara no té sentit, aquesta mesura mediambiental, i serà l'únic lloc on no coincidirem amb aquesta moció. Moltíssimes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I després de la defensa de les esmenes, té, a continuació, la paraula per fixar la seva posició, en nom del Grup Parlamentari VOX, el diputat senyor Antonio Ramón López.
Buenas tardes, presidenta. Diputados... El PSC nos presenta hoy una moción relativa a la fauna salvaje y su incidencia en el mundo agrario. Veamos. Noticia de finales del 2021: «Planas alerta del malestar del campo con el PSOE por la protección al lobo. Noticia del 22 de enero de 2022: «El mundo rural se rebela contra el Gobierno. Cito de manera textual: «No vamos a permitir que unos “comelechugas” impongan sus criterios al pueblo que trabaja y que suda. Noticia del 16 de febrero de este año: «Duro comunicado de la Federación de Caza contra el Gobierno. Habla de un PSOE humillado por Podemos. En fin, la verdad es que podría seguir así toda la tarde, y llegaríamos siempre a la misma conclusión: el Partido Socialista, en todas sus versiones, incluidas las de sus caciques regionales, presenta un peligro para las familias y trabajadoras del mundo agrario. Ustedes no tienen ni la legitimidad moral ni técnica para presentar una propuesta como la que hoy estamos discutiendo. No engañan a nadie. No sean hipócritas. Mientras que el campo catalán y español se desangra por la inutilidad y dejadez de sus gobernantes, siguen enfrascados en sus discusiones de salón sobre la agenda 2030: histerias climáticas, feminismos y otros delirios ideológicos. La postura de VOX en esta temática es que una moción de estas características debería estar enfocada en cuatro pilares: la prevención de daños causados por la fauna salvaje a los agricultores y ganaderos, la compensación suficiente a los ganaderos y agricultores por las pérdidas causadas por la fauna salvaje, la negociación y el diálogo con todos los actores involucrados en la problemática, el conocimiento y la difusión del sector cinegético, y su importancia económica, social, cultural y medioambiental. Desde VOX hemos demostrado en numerosas ocasiones que lo nuestro no va de sectarismos, sino de resolver los problemas reales de la gente. Por lo tanto, varias de las propuestas presentadas nos parecen razonables y creemos que pueden ser positivas para nuestro campo. Otras nos parecen insuficientes, y otras, sencillamente, equivocadas. Apoyamos la revisión del sistema de indemnizaciones, pero nos parece insuficiente. Hay que apostar por una subida económica de las compensaciones y una agilización real de los trámites burocráticos y administrativos. Pensamos que es necesario elaborar una ley cinegética que se adapte a las condiciones sociales, económicas, culturales y medioambientales del siglo XXI, pero entendemos que, para que esta legislación sea realmente eficiente, tiene que ser a nivel nacional y no solo a nivel regional. También creemos que hay que fomentar el potencial comercial del sector cinegético. En fin, señores diputados, pónganse las botas de campo, protejan a los que nos dan de comer y dejen los tacones y los mocasines de lado. En definitiva, trabajen por los hombres y por las mujeres del campo. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
En nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat senyor Dani Cornellà.
Gràcies, presidenta. Bé, diputada Ibarra, votarem a favor, doncs, de la seva moció. Ens sembla perfecte. Compartim, com ja s'ha expressat aquí pels diferents grups, les preocupacions que hi ha amb referència als temes que ens plantegen. Només fer quatre mencions. En el punt 2, doncs, Unió de Pagesos fa temps que demana també que es desplegui aquest Grup Especial de Gestió Cinegètica i Captura d'Animals. És una demanda de la pròpia pagesia. Que el Govern s'ho apunti, més enllà d'aquesta moció. És una problemàtica que ve de llarg, i fa temps que els diferents sectors implicats en la terra ho demanen. I, per altre costat, referent a la llei de la caça, el que sí que ens preocupa és que l'anem arrossegant, no? O sigui, si busquem a l'hemeroteca, doncs, ja trobem com el 2017 l'abans consellera Serret ja va presentar una memòria preliminar de la nova llei de la caça. El 2018 ja la consellera Jordà deia que era una prioritat del Govern i que es faria aquesta llei. I estem al 2022, no?, i no..., aquesta... Sí que veig que hi ha unanimitat en tots els partits que cal aquesta nova llei, però, bé, van passant els anys i, com amb altres lleis..., o el desplegament de lleis sempre queda pendent i no avancem. També dir que aquest pla de xoc estratègic que es va presentar ara fa pocs dies..., que, bé, li donem la benvinguda, però també ens sembla que és una reinterpretació o, fins i tot, una còpia amb pocs canvis del pla de xoc que es va presentar el 2017 –o, si més no, així ho valora el sector–, i repeteix..., alguns dels objectius que ja marcava el 2017 els repeteix el 2022. Que molt bé, no?, però, clar, el tema és que en aquests anys alguns d'aquests objectius ja no els hauríem de repetir perquè ja s'haurien d'haver arreglat o, si més no, pal·liat. I, evidentment, doncs el pressupost de què ens parlen per a aquest pla de xoc del 2022..., ens parlen de 10,7 milions d'euros, 3,7 en el pressupost d'aquest any –totalment insuficient. És a dir, no servirà per solucionar tots els problemes que aquí s'exposen i que aquest propi pla de xoc vol solucionar. El que falta és, evidentment, més inversió i posar-nos a treballar conjuntament amb el sector, perquè el sector ja està indignadíssim, perquè porta anys patint les conseqüències de la no actuació o de la poca actuació, no? I, mentrestant, veiem com les poblacions d'aquests animals continuen creixent exponencialment, no? A les terres, per exemple, d'on vinc jo, a l'Empordà, a la Garrotxa, també a les Gavarres, doncs, veiem com, any rere any, va augmentant la població, i amb això s'incrementen els danys a la poca agricultura que ja ens queda al territori, que ha anat minvant, i, a més d'anar minvant, constantment pateixen aquests atacs. I també els centenars, evidentment, d'accidents que això provoca i, clar, evidentment, de moltíssimes persones, com la que abans vostès deien, que, evidentment, cal donar-los tot el suport, a en Francesc i a moltíssimes persones que, bé, a conseqüència, no?, d'aquestes problemàtiques..., doncs passen coses. I el que cal és que, més enllà d'aquesta moció, que totalment d'acord, no deixem que això sigui un nou brindis al sol, que ho aprovem amb una majoria molt clara –perquè això passarà, ja ha quedat clar– i que d'aquí tres anys o quatre diguem: «Ostres, doncs això el 2017 ja es deia, el 2018, i fins i tot el 2022 es va aprovar una moció amb una majoria parlamentària molt clara. I tornem a estar aquí sense una llei de la caça pròpia, que, com bé s'ha dit, depenem d'una del 1970, que poc té a veure amb la realitat actual ni pel temps ni pel país on vivim. Per tant, doncs l'hi votarem a favor. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Bé; gràcies, presidenta. Bé, amb aquesta moció el PSC ens posa sobre la taula una problemàtica que tots creiem que és una problemàtica real, que és evident i sobre la qual, doncs, és necessari que parlem, que és la sobrepoblació del senglar, una sobrepoblació originada per un desequilibri en un sistema ecològic, per la manca de depredadors, però que, a més a més, és una sobrepoblació que genera també disfuncions en el conjunt del sistema ecològic, perquè sobrepassa, evidentment, la capacitat de càrrega d'aquest sistema, però que, a més a més, té unes conseqüències, que s'evidencien en l'objectiu d'aquesta moció, sobre una activitat molt concreta, que és l'activitat agrícola, amb les afectacions i els danys que aquí ja s'ha comentat que es produeixen. Per tant, davant d'un problema que és real, creiem que cal buscar, cercar solucions. I és una problemàtica que té a veure, entre altres coses, amb la compatibilitat, no?, amb com fem compatibles els diferents usos del medi natural, els usos de l'espai natural amb els usos agrícoles i ramaders. I, per fer compatibles els diferents usos de l'espai, i en aquest cas dels espais naturals, els espais no urbanitzats, el que nosaltres entenem que cal són mesures d'ordenació i mesures també de gestió. Nosaltres creiem que en aquesta moció es posa molt l'accent en una única tipologia de mesures, que són les mesures cinegètiques. I entenem que no només podem fer front a aquesta problemàtica des de les mesures estrictament cinegètiques, sinó que calen mesures integrals; mesures complementàries que tinguin a veure, doncs, per exemple, amb la preservació dels mosaics agroforestals; mesures que tinguin a veure amb ecologia del paisatge o amb gestió de sistemes ecològics. I és cert, no?, que una d'aquestes mesures és el que té a veure amb l'activitat cinegètica. I, en aquest sentit, creiem que cal fer un pas endavant; que, òbviament, la llei de l'any 70 és una llei clarament desfasada i que necessitem una nova llei de caça a Catalunya, i que cal deixar de veure la caça com una activitat esportiva i d'oci i entendre-la –les seves possibilitats– com una lògica..., amb lògica, doncs, d'aportació de valor ecològic o de valor econòmic i, per tant, amb una naturalesa, amb una lògica, molt diferent a la que estem acostumats. Per tant, en aquest sentit, cal repensar, cal una nova llei i cal dotar-nos de noves eines en aquests instruments. Dir també... Ho deia abans, no?, és a dir, que les mesures no poden ser exclusivament cinegètiques, de la mateixa manera que crec que tampoc podem conceptualitzar determinades espècies pel seu valor cinegètic. I aquí, en les intervencions que m'han precedit i en la mateixa moció, es tendeix a parlar davant, en aquest cas, d'una espècie com és el porc senglar com d'una espècie cinegètica. Mirin, jo diria que el senglar no es defineix per la seva naturalesa cinegètica, sinó que en el seu medi natural, segurament, el senglar es pot definir, doncs, per ser un mamífer, per ser un ungulat. Per tant, la definició de les espècies en els sistemes ecològics no és l'ús que en podem treure des dels sistemes socials, en aquest cas. Dit això, un altre element que volem posar sobre la taula, i que ens preocupa, i que també s'ha dit aquí, i que entenem que la moció també posa en relleu, és tot el que té a veure amb la seguretat i amb els diferents usos socials de l'espai natural, perquè la caça, òbviament, no pot ser un ús exclusiu del medi natural. I aquí tenim un problema de seguretat que és evident i que, malauradament, doncs, s'ha posat també de manifest. I saludem també la família d'en Francesc. Però no és l'únic cas de l'únic incident que hi ha hagut relacionat amb l'activitat cinegètica, de danys, fins i tot amb morts, no?, a altres persones. Per tant, tenim un problema: que no pot ser que, quan sortim a fer ús social de l'espai natural –sigui perquè anem en bicicleta, perquè anem a caminar–, estiguem en risc, estiguem en perill o ho fem amb por de poder ser lesionats per una altra de les activitats. Per tant, aquí cal posar ordre, i entenem que cal actuar en aquest sentit. I acabo. El nostre grup parlamentari votarà a favor de la majoria de punts d'aquesta moció, perquè, com dic, cal una llei de caça, cal desplegar el Grup Especial de Gestió Cinegètica dels agents rurals, cal regular l'activitat en matèria de..., amb lògica de seguretat. Però també entenem, doncs, que en aquesta moció hi falten veus, hi falta pedagogia, hi falta incorporar totes les sensibilitats. És una moció que, en diferents punts, fa referència a la necessitat de consensuar amb el Consell de la Caça, amb el col·lectiu de la Societat de Caçadors, etcètera, però que s'oblida de moltes veus, s'oblida de la veu animalista, s'oblida de la veu ecologista, s'oblida de la veu ambientalista. I això farà, doncs, que en alguns punts d'aquesta moció nosaltres ens hi abstindrem, perquè entenem que cal incorporar totes les veus a l'hora de replantejar el nou model i la nova mirada cap a l'activitat cinegètica a Catalunya al segle XXI. Gràcies.
Moltes gràcies. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats... Aquesta moció que ens presenta a debat i votació el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar és acurada, s'ajusta a una realitat constatada i és del tot oportuna. No és la primera vegada que parlem en aquest Parlament de la necessitat de controlar determinades espècies salvatges per la seva incidència negativa en els conreus i fins i tot pels riscos que la seva superpoblació representa per a la salut de les persones, d'altres espècies ramaderes i també, val a dir-ho, per a la seguretat dels usuaris de determinades vies de comunicació, de carreteres, en què l'accés, la presència de determinades espècies fa que sigui un perill important circular-hi a determinades hores. El nostre grup parlamentari, el Grup Parlamentari de Ciutadans, també ha portat aquesta qüestió al debat parlamentari. Sovint, ens hem trobat que s'arriba a un consens sobre la diagnosi i, el que és més important, en les mesures que cal aplicar per reconduir l'actual situació de superpoblació de determinades espècies. Però també ens hem trobat amb que les mesures que cal aplicar o no s'apliquen o només s'apliquen parcialment, amb la qual cosa no s'arriba a solucionar l'actual problemàtica, que ja ha esdevingut crònica. Ho torno a dir: aquesta moció és necessària, respon a una situació real i constatada i és del tot oportuna. També espero, doncs, que aquesta moció, finalment, compti amb el suport majoritari en aquesta cambra. Cal, com demana la moció, un pla de prevenció de riscos i danys de la fauna salvatge a Catalunya que incorpori la diagnosi, les accions temporalitzades i els recursos necessaris per portar-les a terme per al control de les espècies cinegètiques. Cal aquest nou pla i, sobretot, cal implementar-lo i executar-lo d'acord amb la diagnosi feta, perquè ja s'ha vist que disposar d'un pla, encara que pugui ser prou bo sobre el paper –ja ho sabem, el paper ho aguanta tot–, no és suficient ni és cap garantia d'èxit pel que fa al control efectiu de la superpoblació de fauna salvatge. També estem d'acord amb el desplegament efectiu del Grup Especial de Gestió Cinegètica i Captura d'Animals del Cos d'Agents Rurals. D'acord també amb que la Generalitat desenvolupi les seves competències en matèria de caça, i que ho faci elaborant un nou projecte de llei de caça. La Generalitat en té les competències des del 1980, i ja ha anunciat més d'una vegada un projecte de llei de caça. Per tant, ja toca actualitzar la llei de caça del 1970, una llei de més de cinquanta anys de vigència, que regula l'activitat cinegètica a Catalunya per la manca d'una llei pròpia, per a la qual la Generalitat disposa des de fa molt de temps de competències. Com ja es pot deduir de la meva intervenció fins ara, des del Grup Parlamentari de Ciutadans donarem suport a aquesta moció en tots els seus apartats. Però no volem passar de puntetes sobre una qüestió que, a parer nostre, s'ha de tenir molt present: cal garantir la seguretat de totes les persones que puguin veure's afectades per l'activitat cinegètica, sigui directament o indirectament. Aquesta qüestió es recull a la moció en els seus apartats 3 i 4. D'una banda, en el punt 3, la moció demana que la nova llei de caça «incorpori mecanismes per fer segur l'ús de l'entorn natural per a aquelles persones que practiquen l'activitat cinegètica i aquelles que practiquen altres activitats. D'altra banda, en el punt 4, la moció preveu «elaborar i aprovar, en el termini d'un mes, protocols de seguretat obligatoris, consensuats amb els sectors afectats, per les batudes de caça que es duguin a terme per tal de preveure mesures que garanteixin la seguretat de les activitats que es desenvolupin simultàniament als espais naturals. Aquesta qüestió, sens dubte, serà una de les principals a tenir present en el debat de la futura llei de caça. Per desgràcia, amb aquest debat no s'arribarà a temps d'evitar els accidents molt greus que ja s'han produït, com el que va patir en Francesc Jiménez a finals del mes de gener. Però cal filar prim, molt prim, amb la seguretat de les persones, intervinguin o no a les activitats cinegètiques. Ho reitero, a Catalunya, tot i que tenim les competències de caça des de fa més de quaranta anys, encara no hem fet el que cal: una nova llei que fili prim i que tingui també molta cura amb la seguretat de les persones, siguin o no caçadores. Toca fer-ho; per tant, fem-ho. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; gràcies, presidenta. Ho faig des de l'escó perquè seré molt breu. Nosaltres trobem que aquesta moció és escaient; que, a més a més, parla d'un problema que arrosseguem, però que en els darrers temps, doncs, encara s'ha aguditzat més. I, de fet, coincidim amb aquest diagnòstic que feia la diputada Ibarra. I sembla que no som els únics, perquè també hi ha hagut aquest pla de xoc que ha presentat el Govern per tal d'intentar pal·liar els danys i els riscos que estem patint amb aquesta sobrepoblació de porc senglar. I, per tant, nosaltres donarem suport a tota la moció. Gràcies.
Moltes gràcies. I, finalment, la diputada senyora Rosa Maria Ibarra té la paraula per pronunciar-se sobre les esmenes.
Gràcies, presidenta. Agrair-los a tots i a totes les intervencions. Estem molt satisfets de veure que hem aconseguit aquest gran consens respecte a aquest tema en un moment molt oportú, i no per nosaltres, no per nosaltres com a Grup Socialistes i Units per Avançar, sinó, sobretot, pel món rural, pel món agrari i, en definitiva, per tot aquest espai rural que necessita una actuació, no? Agrair també al grup republicà i de Junts la presentació de les esmenes i la voluntat de transaccionar-les. Com sempre, ha estat molt fàcil amb vostès. I dir-li, doncs, al diputat Parés que segur que podríem haver fet potser un document més plural, que segur que si ens haguessin presentat esmenes en aquest sentit haguéssim pogut recollir més sensibilitats, no? De tota manera, nosaltres no plantegem només actuacions cinegètiques; també plantegem que es faci aquest pla estratègic, que és un pla estratègic que ha de plantejar altres actuacions, no només les cinegètiques o les de caça. Només dues puntualitzacions respecte a les esmenes. La primera, en el punt de la moció en què nosaltres plantejàvem un pla estratègic per a totes les espècies cinegètiques. El pla al final serà només del senglar, que es posarà en funcionament en els propers tres mesos, però hem aconseguit que el Govern, a través dels grups que li donen recolzament, es comprometi a que, amb les altres espècies, els plans s'apliquin en els propers sis mesos. I si s'apliquen i s'executen ja serà, doncs, un èxit. I la segona, el Grup Especial de Gestió Cinegètica. No els hem pogut acceptar l'esmena en el sentit de que s'hagi desplegat, de «continuar desplegant, perquè realment no s'ha començat ni a desplegar, no? En qualsevol cas, esperem que aquest any 2022 sigui l'any en què s'actuï de manera efectiva respecte a la fauna salvatge; que, a banda d'aprovar els plans, aquests s'executin, i que es legisli, s'aprovin les normatives, tant la llei de caça –una llei que sembla que tots estem d'acord que s'ha de renovar– com aquells protocols obligatoris en les batudes per tal de fer-les més segures, no? Per tant, per a tot allò que sigui útil per al sector agrari del nostre país, doncs, ens hi trobaran i buscarem el consens de tots i totes. Gràcies.
Moltes gràcies. Acabem, doncs, el debat. I també els recordo que la votació d'aquesta moció es farà aquesta tarda, un cop substanciem el darrer dels punts de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la gestió de les alternatives habitacionals per a les famílies desnonades]] [[302-00107/13]] Passem el vint-i-dosè punt de l'ordre del dia, la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la gestió de les alternatives habitacionals per a les famílies desnonades. L'ha presentat la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, i té la paraula per exposar-la la diputada senyora Basha Changue.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Bé, tornem a parlar avui de la problemàtica tan grossa que tenim en aquest país amb la qüestió de l'habitatge. Aquesta vegada, com ja vam avançar des de la nostra interpel·lació a la conselleria de Drets Socials, sobre la gestió que fan les treballadores socials i els serveis socials de les alternatives habitacionals i els recursos que no tenen aquestes treballadores per atansar i atendre i acompanyar la població afectada. Hem presentat una moció molt breu, amb sis punts molt concrets, que tenen escasses afectacions pressupostàries, perquè, com ja vam dir a la interpel·lació, no totes les respostes i les solucions requereixen una inversió econòmica, sinó que hi ha voluntats que poden manifestar-se d'una manera molt ràpida i efectiva sense necessitat de destinar-hi recursos econòmics. La primera d'aquestes és la derogació i la nova creació sobre la directriu que regula l'assistència de les treballadores socials a la comitiva judicial. Actualment, tenim una directriu, signada l'any 2013, a la que estan adscrits molts ajuntaments, entre ells el de Barcelona –que, com ja vam explicar, és una de les ciutats principalment afectades–, que obliga les treballadores socials a atendre la comitiva judicial i no les famílies que han estat acompanyant durant tot el procés. Per tant, la primera proposta és derogar la directriu actual i treballar en una de nova que permeti garantir que les treballadores socials, segons el seu criteri, acompanyin les famílies en tot moment. Creiem que és contradictori posar al centre el benestar de les famílies i tenir un protocol que vetlla perquè es puguin executar aquests desnonaments. També parlem sobre la reformulació dels requisits d'accés a la mesa d'emergència. Necessitem uns requisits que garanteixin que hi tingui accés tota la població catalana que estigui en risc de pèrdua d'habitatge, sense discriminació de cap tipus, com indiquem –ni situació administrativa, ni la tipologia de residència de l'immoble, el nivell adquisitiu, etcètera–, en consonància amb la Llei 19/2020 i amb la, recentment tocada pel Tribunal Constitucional, Llei 1/2022, per afrontar l'emergència en l'àmbit de l'habitatge. Cal unificar el protocol per a gestió d'alternativa habitacional. No pot ser que els recursos als que poden optar les famílies siguin diferents en funció de la zona o barri on viuen. Per tant, proposem que la cartera de recursos sigui accessible i comuna a tot el sistema, permetent que les treballadores socials, coneixedores del cas concret, puguin gestionar la modalitat més adequada. A la nostra moció també vam parlar del protocol d'infància afectada pel desnonament atenent als informes dels serveis socials, atenent també als informes de fundacions d'expertesa en atenció a la infància, que indicaven que la infància que està reallotjada en pensions té més risc de fracàs escolar, pitjor alimentació, i el que considerem nosaltres més greu, que és el risc d'abusos sexuals per part de desconeguts, a l'estar reallotjats en pensions. Per tant, una de les propostes que portem és justament que, per a les famílies amb infants, l'única alternativa habitacional siguin els pisos d'emergència o turístics, segons la disponibilitat. També parlem d'unificar la directriu sobre l'informe de vulnerabilitat, perquè ara mateix les treballadores socials es troben amb que no hi ha unificat un criteri amb el que elles tinguin clar i no tinguin cap dubte de que l'informe de vulnerabilitat es pot emetre en qualsevol moment. I això és una diferència substancial a l'hora d'acompanyar un llançament judicial i una família en risc de pèrdua de la casa. També parlem d'unificar una directiva per permetre l'espai de diàleg amb moviments socials, perquè, com vam dir, cal legitimar com a interlocutor a qui treballa cada dia per garantir i defensar un dret bàsic com és l'habitatge. En definitiva, les famílies necessiten tenir la millor atenció possible, i per això cal que les treballadores de serveis socials tinguin eines i recursos clars i suficients i que el diàleg amb els sindicats d'habitatge sigui fluid. La necessitat imperiosa davant de les ingerències constants d'un estat repressor que no li interessa en absolut el benestar de les nostres vides, com estem veient en directe durant el dia d'avui, fa imprescindible que tinguem totes molt clar i fem un front comú, com és imprescindible, per garantir els drets d'habitatge i de vida digna de tota la població catalana. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, per defensar les esmenes proposades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, presidenta. Nosaltres volíem començar comunicant el nostre vot a favor de tota la moció. Suposem que no és una sorpresa per a la majoria dels grups. I, de fet, volem agrair també al Grup de la CUP - Un Nou Cicle per Guanyar que l'hagi presentat, que hagi tractat el tema tant en la interpel·lació com avui, perquè pensem que posa el focus en un problema quotidià i greu que pateixen les treballadores socials a Catalunya. De l'emergència dels desnonaments fa molt de temps que en parlem; de tots els desnonaments que hi ha i tots els que podien haver-hi. Encara més perquè sabem que les moratòries que hi ha a nivell de l'Estat i altres mesures que s'han aplicat no aconsegueixen aturar-los tots per diversos motius. Sabem les situacions de drama, de tensió i de pressió que pateixen les famílies des que saben que seran desnonades fins que arriba el moment del desnonament. Encara més quan els desnonaments són amb data oberta, perquè posem-nos en el cap de persones que han d'anar-se'n a dormir cada dia, no saben quan poden sortir de casa, perquè en qualsevol moment es poden trobar una comitiva judicial a la porta intentant desnonar-les. Sabem també que la major part dels desnonaments que s'aconsegueixen aturar és gràcies a la pressió i a la mobilització de les organitzacions socials, dels sindicats d'habitatge i d'altres organitzacions com la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca. Sabem també que juguen un paper fonamental, per exemple, en el cas de Barcelona, els equips de mediació, la Unitat Antidesnonaments de mediació, que el que fa és acompanyar les famílies –molt important– des de molt abans del desnonament, perquè no serveix només actuar en el moment del desnonament. Aquest acompanyament a les famílies..., perquè les famílies coneguin quines són les eines, quins són els recursos, per garantir que tenen l'informe de vulnerabilitat que necessiten, per garantir que s'apliquen lleis com la que vam aprovar fa quinze dies en aquest Parlament, la llei de mesures urgents per a l'habitatge, l'anomenada «llei antidesnonaments, que el que fa és obligar els grans tenidors a oferir un lloguer social. Aquesta és una llei que les famílies han de conèixer, han de tenir les eines per exigir-la. I això moltes famílies que estan en una situació de vulnerabilitat, vivint en situació d'ocupació o que se'ls hi ha acabat el contracte de lloguer o que no han pogut pagar alguns mesos i això ja és suficient motiu perquè les expulsin de casa seva, moltes vegades no tenen les eines a l'abast. Per això és important –i aquest Parlament ho ha votat moltes vegades– la necessitat de crear un equip de mediació que, des de l'Agència catalana de l'Habitatge, acompanyi aquestes famílies, no des dels Mossos d'Esquadra, perquè sovint la resposta que es dona des del Govern és que ja hi ha una unitat de mediació dels Mossos d'Esquadra que intervé. Insistim que quan intervé és en el moment del desnonament, o sigui, quan ja tenim la situació de drama i d'emergència vital per a molta gent a la porta de casa seva. Per tant, aquest acompanyament ha de ser abans. Però el que tampoc podem fer és fer recaure aquest acompanyament a les treballadores socials, que no tenen sovint els recursos necessaris per fer-hi front i que, a més a més, en virtut d'aquest protocol, quan arriba el moment del desnonament, en el moment en què les famílies a les quals segurament han estat acompanyant i intentant trobar una alternativa a la mesa d'habitatge d'emergència –que no troben, perquè hi han unes llistes d'espera, de vegades, de fins a dos anys–, quan han fet tot aquest procés i, finalment, arriba el desnonament, el que han de fer és posar-se al costat de la comitiva judicial a acompanyar la comitiva judicial en el desnonament. Això provoca una tensió fortíssima a les treballadores socials. Han fet cartes, han fet vaga, s'han queixat de la tensió i de la pressió que suposa per a elles. Però és que, a més a més, trenca la confiança de les famílies en l'Administració pública, perquè aquelles persones que les han estat acompanyant de cop i volta es troben del costat de qui els fa fora de casa seva. Per tant, creiem que és fonamental el que es planteja en aquest punt número 1 de derogar aquest protocol; aquest protocol que el que ha fet és posar l'Administració, com aquell que diu, al servei de la justícia a l'hora de desnonar, i reforçar el mecanisme perquè hi hagi una veritable comunicació i coordinació entre el sistema judicial i les treballadores socials. Però, en quin sentit? En el sentit de que moltes vegades no es pot intervenir des de les treballadores socials perquè no arriba la notificació del desnonament. És necessari que les administracions sàpiguen quan hi han desnonaments i quan són famílies vulnerables per poder activar, precisament, els recursos a temps i evitar la situació màxima de vulnerabilitat d'un desnonament. Aquesta comunicació ha de ser fluida, ha de ser àgil, el sistema judicial s'ha de posar de part de les famílies vulnerables. Amb la llei que hem aprovat..., l'han d'aplicar. Abans d'aplicar..., un jutge ha de saber si allò és una família vulnerable, i la millor manera de saber-ho és posant-se en contacte amb els serveis socials perquè li diguin: «Doncs sí, és una família vulnerable. Aplica la llei que obliga els grans tenidors a oferir un lloguer social. Altres temes de la moció són fonamentals. El tema de les meses d'emergència segueix sent un escàndol. Nosaltres hem tornat a proposar un pla de xoc que ja hem proposat no sé quantes vegades; de fet, va formar part també de l'acord de pressupostos de l'anterior legislatura. No hi ha cap pla de xoc, seguim tenint unes llistes d'espera que no s'acaben i hi ha moltes mesures per aconseguir augmentar aquestes meses d'emergència i homologar i regularitzar que no s'enviïn famílies amb menors a pensions. Això requereix que hi hagin, efectivament, molts més habitatges disponibles per donar-hi resposta en aquells casos en què, hi insistim, no s'ha aconseguit la prioritat, que és evitar el desnonament. Perquè la prioritat ha de ser sempre que les famílies es puguin quedar a casa seva. Moltes gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Pau Morales.
Bé, tornem a parlar d'habitatge, aquest cop des de la perspectiva social. Ho hem dit i ho direm sempre, que l'habitatge, pels republicans i republicanes, és una qüestió de drets i és un dret subjectiu que hem de poder garantir. Alhora, és una lluita, la del dret a l'habitatge, que hauria de ser més senzilla del que aparenta, perquè en tenim les competències plenes, però, malauradament, la realitat autonòmica en la que encara som és molt més limitadora. Per això, no podem fer el que voldríem avui, que és venir i aprovar tranquil·lament aquesta moció de la que compartim molts aspectes ideològics, perquè, malauradament, no és el que a dia d'avui encara estem en condicions de poder garantir a la nostra ciutadania. I treballem cada dia per garantir aquest dret a l'habitatge, des d'aquest Parlament, amb lleis valentes, com la que aprovàvem fa quinze dies, i que ara hem d'aconseguir desplegar; des de cada municipi i barri, sigui als ajuntaments o a peu de carrer, al costat de les famílies i de les professionals que treballen per protegir la ciutadania. Però no podem obviar que n'hi ha molts que treballen en direcció contrària, des dels tribunals que s'autoerigeixen com a legisladors i es neguen a aplicar parts de lleis que aprovem aquí fins al Tribunal Constitucional, que sembla que s'hagi abonat a ser legislador negatiu de les lleis catalanes pel dret a l'habitatge. Fa dos setmanes era amb el Decret 37/2020, i avui és amb la filtració a premsa d'una sentència imminent contra la llei de regulació dels preus del lloguer, l'11/2020, una llei pionera que ha funcionat i ha donat fruits clars, reduint els preus de lloguer sense reduir l'oferta. També per això aquesta llei té enemics tan poderosos. No oblidarem que no ha sigut només el Partit Popular, també ha sigut el Govern espanyol qui ha impugnat aquesta llei, i Esquerra Republicana –prenguin-ne nota, senyors i senyores– no oblida. Avui més que mai ens reafirmem. Calia regular, perquè és necessari per a la ciutadania, i hi tenim el dret, competència exclusiva i precedents històrics. Avui més que mai hi tornarem, perquè hi tenim el dret i tenim el deure envers la necessitat de la nostra ciutadania, perquè el que segur que no inclou la Constitució, com sempre deia la consellera Capella, és el dret a especular. I, és clar, també ens hem de dirigir al Govern espanyol, al qual tan sols exigim que ens deixin fer el que no fan, que legisli en benefici del dret a l'habitatge, sí, però en aquells aspectes on té competència, que és el processal, que és l'hipotecari i que és el fiscal, amb un exemple molt clar: les dates obertes que deia la companya fa un moment a la tribuna. Això és competència del Govern espanyol, i això és el que s'hauria de centrar a legislar en aquesta ley de vivienda. Per això, creiem que cal la generositat i l'esforç de tots aquells que sí que ens entenem quan es tracta de defensar la sobirania catalana, per arribar a acords que, sobretot, siguem capaços de sostenir en el temps, i assenyalar aquelles lleis que a dia d'avui els fan impracticables, com la llei d'estrangeria, que estem d'acord en derogar, que avui volem tornar a reclamar que es derogui, però que és evident que ara està vigent i ens limita alguns drets fonamentals per part de població que també és plenament catalana. Perquè tothom que visqui als Països Catalans ha de tenir el dret a l'habitatge, i hem de tenir la capacitat de poder-lo garantir, sigui quina sigui la seva situació administrativa. Avui no podrem aprovar alguns dels punts d'aquesta moció, perquè no podem assumir els terminis proposats o els recursos demanats a causa de les limitacions que tenim com a administració. Alhora, però, estem convençuts i conjurats en una acció de govern que creiem que seguirà donant els seus fruits, perquè compartim l'anàlisi i la preocupació per la situació d'infants en situació d'exclusió residencial. Per això, aprovarem el punt, tot i posar en relleu que havíem proposat reforçar el servei d'atenció psicosocial, perquè molts cops no triem entre pensió o habitatge, triem entre pensió i carrer, i això sí que ho volem recalcar. Esperem que ben aviat disposem, efectivament, d'un nou protocol acordat entre les parts que deixi enrere el del 2013, però no podem permetre'ns el luxe de quedar-nos sense aquesta eina fins a tenir-ne una de nova i de millor. Esperem també que la nova llei contribueixi decididament a buidar les meses d'emergència i que el seu desplegament impliqui també indicacions clares a les treballadores dels serveis socials. I, evidentment, sempre on sí que estem d'acord, amb diàleg amb totes les entitats i amb totes les parts. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup dels Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Raúl Moreno.
Anava Junts. Anava Junts, no? [[Pausa.]] Presidenta, no? [[Veus de fons.]] D'acord. [[Veus de fons.]] És compartida, oi, la...? [[Veus de fons.]] Gràcies.
Molt bé, així m'agrada. Abans de passar a la fixació de posició, falta defensar..., per les esmenes presentades, la diputada Glòria Freixa, en nom del Grup de Junts per Catalunya. [[Rialles.]]
Gràcies, presidenta. Bé, gràcies al Partit Socialista. [[Rialles.]] Els amics, per això, el matrimoni són vostès, eh?, no nosaltres. Però, bé, seguim, seguim. [[Alguns aplaudiments.]] A veure. [[Veus de fons.]] Bé, que em deixareu sense temps. A veure. Bé, no dubtem de la bona voluntat de la CUP amb aquesta moció, però sí que és veritat que l'hem entès millor quan han sortit vostès a defensar-la al faristol o quan hem tingut la sort de parlar-ho amb la Basha Changue, la diputada de la CUP, que sempre mostra la seva predisposició. Ha sigut allà on hem entès millor què és el que es pretenia amb aquesta moció, i realment en la lectura i en la finalitat com estava escrit, doncs, ens ha costat una mica més de trobar quin era l'objectiu. Tot i així, crec que l'objectiu és compartit, però a vegades ens passa que tenim posicions diferents en la manera d'arribar-hi, no? Jo només faré menció d'alguns dels punts que tracta la moció, com..., un és aquest de derogar un protocol d'actuacions pel que fa a les diligències de llançament, d'acord? Però, què ens passa amb aquest punt? Que, clar, la paraula «derogar –ja ho vam parlar ahir amb la diputada– ens deixava sense un protocol en una situació especialment sensible, com són els desnonaments. I, per tant, doncs, creiem que això hauria d'haver estat diferent. I, de totes maneres, aquests protocols –ja els hi vam anunciar, i crec que és bastant conegut– s'estan treballant, i s'estan treballant amb un ampli marge d'entitats. I ara mateix, per exemple, el que és el pla de treball ja està finalitzat, i faltaria només quines són les impressions sobre aquest del Tribunal Superior de Justícia, l'Ajuntament de Barcelona i els ens locals. Per tant, això ja ho tindríem pràcticament enllestit. Pel que fa també als supòsits de què es parla també de no-discriminació a l'hora de reduir aquestes meses d'emergència, com els hi fèiem saber, el supòsit que ens demanaven que s'afegís..., un d'ells ja està contemplat, i també vam fer arribar el link on hi ha aquesta regulació d'aquest reglament i, per tant, doncs, això també ja ho tindríem. I, bé, en la resta de punts hi ha un tema sobretot de terminis, però voldria també especificar, en el tema de la infància, aquest protocol que manifestaven vostès per evitar també que, quan hi hagi un desnonament, aquestes famílies s'instal·lin en pensions, que seria l'últim lloc on hauríem d'anar. Però aquí sí que, d'acord amb el que deia el diputat d'Esquerra Republicana, estem parlant a vegades d'evitar el carrer. I no és, evidentment, la mesura que es prioritza i ni tan sols hauríem de permetre que això s'allargués, però treure això de l'equació, quan a vegades no hi ha més solució, també ens semblava que se'ns hauria de donar alguna altra manera de treballar-ho. Per últim, també parlaven d'unificar tot el que és el protocol de les instruccions per fer aquests informes de vulnerabilitat. I, com li vam comentar ja, ens donaven un marge d'un mes. I aquests protocols inclouen moltes lleis que s'hauran de modificar per acabar canviant aquest protocol. I, és clar, un mes, doncs, ens sembla que és molt poc marge. Per tant, bé, nosaltres creiem que hauríem de tornar a l'objectiu que pretenien vostès amb aquesta moció, que és tractar de manera integral i urgent l'acompanyament a les famílies vulnerabilitzades que es troben en situació de pèrdua de l'habitatge imminent, és a dir, que jo crec que aquí sí que hi estem d'acord. I sí que m'agradaria reforçar aquí una mica el paper que ha tingut la conselleria. Sé que som lluny d'aquest món ideal que crec que tots pretenem, però sí que m'agradaria dir que aquest últim any s'han donat més ajuts que mai en aquesta matèria; 125 milions d'euros en 66.000 ajuts concedits han permès reduir l'esforç familiar destinat a l'habitatge del quaranta-sis i mig per cent dels ingressos al trenta per cent, i això ja de per si és evitar el risc de desnonament. També s'han evitat més desnonaments que mai aquest 2021. S'hi han destinat 14 milions d'euros, que han significat més de 5.200 prestacions urgents, que si sumen els acords assolits amb Ofideute i els casos gestionats pel programa Reallotgem, doncs, el 2021 es van evitar 6.478 desnonaments. També voldríem puntualitzar, com a tercer element d'actuació, que s'ha fet més habitatge per a casos d'emergència. S'ha fet servir, com hem dit altres vegades en aquest faristol, tant el dret de tanteig i retracte, que ha suposat més de 3.500 «vivendes destinades a aquests usos; els habitatges cedits per entitats financeres, que també n'han suposat 3.820 ja cedits, dels 4.030 compromesos –per tant, anem bé amb els números que s'havien assignat–; els fons Next Generation, que són 160 milions d'euros per ajudar a la promoció d'habitatge de lloguer social del 2022 al 2023, i el programa Reallotgem, que les dades ens demostren que està sent tot un èxit. En total, entre els ajuts ordinaris, les prestacions urgents, els acords Ofideute i les solucions del Reallotgem, s'han beneficiat més de 237.000 persones amb mesures per prevenir i evitar els desnonaments. Per tant, oberts a parlar per millorar totes aquelles mesures que calguin per evitar aquestes situacions, però, si pot ser, que sigui raonable i també viable. Moltes gràcies; gràcies, presidenta. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. I ara sí, el diputat senyor Rubén..., Raúl Moreno, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Bé, la nostra defensa o argumentació d'aquesta moció és un pèl diferent potser a les que hem escoltat. Mirin, està carregada de bones intencions. Probablement, amb l'objectiu general hi coincidim tots. Jo crec que hi ha una immensa majoria de diputats i diputades, de grups parlamentaris, que estan per intentar, en la mesura del possible, garantir el dret a l'habitatge, de reduir els desnonaments. Però tenim la sensació que algunes de les propostes s'allunyen de la concreció a l'hora d'actuar davant de casos de desnonament. Mirin, sobrevola o posaria en el frontispici, diguem-ne, d'aquesta moció la paraula «protocol. Darrerament ens hem acostumat a que un protocol, escolta'm..., se haga un protocolo para que se solucione el problema, ¿eh? Tots tranquils. Passo..., faig un llistat ràpid. Aquí es demana que es derogui el protocol d'actuació d'execució de les diligències de llançament. Alhora es demana que es faci un nou protocol d'execució de les llicències de llançament. També hem de fer un nou protocol per a la gestió alternativa habitacional –aquest s'ha d'unificar–, però demanem un altre protocol per a la infància afectada pels desnonaments –aquest és nou. Potser no és la manera. Si parlen vostès amb els serveis socials els diran: «No calen més protocols. Potser un que ho reculli tot. I tant que és important la infància en situacions de desnonament, com ho és la gent amb discapacitat que és desnonada o la gent gran que és desnonada. Tots amb problemes diferents. I és clar que sempre que hi hagi la possibilitat de poder allotjar-los serà molt millor que anar a una pensió. Però és que aquí tenim un problema bàsic; és que no hi ha habitatge –no hi ha habitatge. Ja m'agradaria a mi, quan havia estat regidor, o molts de vostès, que són regidors i regidores i que fan front als desnonaments, poder haver triat..., triar entre quinze habit... «On els posem? –Doncs mira, aquest no. Doncs aquest sí. Que és el que vostès també proposen que pugui arribar a fer una treballadora social: triar fins i tot la salubritat de l'habitatge. És que no estem aquí. És que tens una família davant la porta que ha de passar la nit dins d'un sostre, dins d'algun lloc; no la poden passar al carrer. I, per tant –ho deia el senyor Morales–, et queda només l'opció de la pensió. Protocol sí o protocol no. És que estem en aquestes situacions. I, per tant, habitatge? I tant! Garantit sempre que sigui possible, però aquí, més enllà de fer protocols, el que cal és garantir un parc d'habitatge públic de lloguer social. I en això els ajuntaments estan fent un esforç, i nosaltres hem de dir que no veiem aquest esforç per part de la Generalitat de Catalunya. Per tant, més enllà de protocols i d'altres bones intencions que no nego, jo crec que ens queda o ens allunya una mica la manca de concreció. Parlen vostès de l'accés a les meses d'emergència. Les llistes d'espera de les taules d'emergència, de les meses d'emergència, són enormes, i ara vostès ens proposen: «No, i ara sense cap tipus de condicionant. Per tant, fem la llista d'espera encara més llarga. Diuen: «No, no, aquesta moció no té cap tipus de connotació econòmica, però demanem posar en marxa en tres mesos un pla de xoc urgent per acabar amb les llistes d'espera. Gratis? Això ho fem sense diners? No és possible. És que no hi trobarem solucions, d'aquesta manera. El tema de la infància. I tant que la infància ha d'estar protegida, però no tenim la possibilitat de triar si els posem en un habitatge o els posem en una pensió. Els hem de posar en algun lloc. I els hem d'acompanyar. I hem d'anar amb una certa cura, sota el nostre punt de vista, de carregar sota les esquenes o sobre les esquenes de les treballadores socials decisions que no són seves o decisions en les quals tenen poc marge de maniobra. Una treballadora social podrà fer la seva feina sempre que tingui recursos per oferir. Jo de veritat que no els hi recomano ser treballador o treballadora social sense una cartera de recursos per oferir. I aquest és el problema que tenim en aquests moments. Per tant, més enllà dels protocols i dels papers –que ens van molt bé a nosaltres per anar a dormir tranquils, però que després de vegades ni s'apliquen i moltes vegades ni es coneixen–, caldria tenir clara la prioritat de generar habitatge i de generar potser un, dos protocols clars d'actuació –cap a on hem d'anar. No podem venir amb una moció i plantejar quatre protocols nous i punt, perquè aquesta, al final –hi insisteixo, eh?–, bona voluntat, la que vulguin vostès, però s'allunya bastant de la realitat que regidors i regidores es troben a les diferents ciutats i pobles davant una problemàtica que és molt complexa –molt complexa– i que, sota el nostre punt de vista, requereix una reflexió molt més profunda de la que ens presenten en aquesta moció. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari VOX, té la paraula la diputada senyora María Elisa García.
Gracias, señora presidente. Presenta hoy la CUP una moción de vivienda al más puro estilo comunista, es decir, papel mojado; populista, sin rigor, sin capacidad de ejecución y sin valoración del escenario. La conclusión tras leer la moción, más parecida a una octavilla de la Liga de los Justos, de Karl Schapper, que a una propuesta de un parlamento autonómico, es que aún no se han tomado la molestia de mirar a su alrededor y observar lo que está pasando en Cataluña. Mientras ustedes presentan su particular juego de las casitas, fuera de estos muros hay 90.664 catalanes a la espera de vivienda social; más de noventa mil personas. Lamentablemente, también encabezamos el número de desahucios por impago de alquiler: 65,5 desahucios por cada cien mil habitantes, mientras que la media española está en 46,9. Y es que Cataluña está en la cola en el número de vivienda social: 0,2 por cien habitantes, mientras que la media española está en 0,5. La Generalitat está exclusivamente centrada en avanzar en su agenda rupturista ideológica y eluden la responsabilidad de cubrir las necesidades sociales de las personas más vulnerables. Sus socios de gobierno tienen el deber y la obligación de invertir los recursos –que los hay– en vivienda social y materializar de una vez ese eslogan que repiten sin interiorizar y sin tener la más mínima intención de llevar a cabo, que es «no dejar a nadie atrás. Y es que ni ven ni les interesa lo que está ocurriendo en Cataluña. Para empezar, solo de enero a noviembre del 2021 ustedes y sus socios de gobierno han dejado a 11.715 catalanes atrás, 11.715 personas que se encontraban en la lista de espera de dependencia y murieron esperando ayuda. También han dejado atrás a más de 462.000 niños y adolescentes catalanes, que, según la encuesta de condiciones de vida del Idescat, se encuentran en riesgo de pobreza extrema. Tampoco les ha temblado el pulso en dejar atrás a 17.500 mayores que esperaban residencia geriátrica en el 2021. Y es que, pese a sus juegos de trileros contando todas las plazas que lamentablemente dejó vacías el covid a su paso, a día de hoy al menos faltan 9.045 plazas para mayores, según el informe anual de la Asociación Estatal de Directores y Gerentes de Servicios Sociales. Según el informe Arope, en julio del 2021 la tasa de riesgo de pobreza o exclusión social había aumentado 2,7 puntos y se situaba en 26,3 por ciento de la población. Han dejado ustedes atrás al 26,3 por ciento de los catalanes. Miren, para poner remedio a esta situación no basta con presentar un panfleto ideológico como este. Es imperativa la inversión de capital. Y es que Cataluña es la segunda comunidad autónoma que menos invierte en derechos sociales, un diecisiete por ciento menos que la media española. Es obligado que la Generalitat garantice a todo catalán un techo, un plato de comida y un trabajo. Y para ello el Govern tendría que abstenerse de financiar chiringuitos separatistas o tendría que eliminar las embajadas catalanas o no aumentarlas, por lo menos. O no utilizar el dinero público para avalar a los altos cargos del procés. Incluso ustedes, señores de la CUP y sus grupos afines como Arran, podrían dejar de destrozar mobiliario urbano cada vez que salen a la calle, cuya reposición también va a cargo de las arcas públicas y que también se podría utilizar para cubrir gran parte de las carencias que estamos sufriendo. Y verán, en su aquelarre separatista de octubre del 2019 se calcularon destrozos por valor de 2 millones de euros de mobiliario público solamente en Barcelona: 300.000 en coches quemados, 1.740.000 euros en vuelos cancelados y una caída del treinta por ciento en reservas hoteleras, con una pérdida en materia de turismo de 100 millones de euros. Ese episodio de terrorismo urbano, señores de la CUP, Esquerra Republicana, Junts y grupos afines, costó novecientas doce viviendas sociales que se podrían haber construido con el dinero que ustedes tiraron. Nuestro resumen –y termino, señora presidenta–: Carthago delenda est, que es lo que se debería hacer con toda la gestión del Govern y sus socios, que, por una parte, vienen a hacer propuestas hipócritas como esta y, por otra, llevan a la ruina a Cataluña obviando a los catalanes vulnerables. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Joan García.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Sempre que comencem a parlar d'habitatge, entrem en un discurs moltes vegades crec que poc pràctic i, evidentment, ideologitzat, quan crec que no ho hauria de ser. O almenys des de la nostra visió, que evidentment també té un biaix ideològic, doncs, en aquest cas, o almenys en aquest cas tan concret, hauria de ser o implementar solucions factibles i raonables. I, de fet, aquesta moció parla de la gestió de les alternatives habitacionals a aquelles famílies que estan o que són desnonades. La realitat és la que és. Catalunya ha sigut o està sent líder en desnonaments i líder també en llistes d'espera per a accés a l'emergència habitacional. I això ens ha de fer reflexionar, perquè moltes vegades portem a aquest Parlament iniciatives que crec que no ens estan ajudant i ens haurien de fer com a mínim pensar si tot el que hem legislat durant els últims anys és suficient i on està el problema realment de l'accés a aquest recurs tan important, i que defensem tant a l'Estatut com a la Constitució, com és l'accés a l'habitatge. Crec que ens hem equivocat, i ho hem de dir. Jo crec que no s'han fet polítiques d'habitatge els últims deu anys. Continuem sense fer polítiques d'habitatge actualment. El que s'està fent..., i ho ha dit el senyor Morales, però és veritat. Sí, s'ha parlat de que hi havia una llei que regulava el lloguer o el preu del lloguer i que ara el Constitucional, doncs, ha tombat. Però és que nosaltres ho vam portar al Consell de Garanties Estatutàries i ja ens van avisar que estava mal feta; és que estava mal feta, aquella llei. Per tant, si fem poques iniciatives i les que fem les fem malament i les fem precisament per utilitzar-les com a armes contra l'Estat repressor i no pensem en les persones que han d'accedir, que, com s'ha dit aquí també, estan esperant a accedir –el problema o el seu problema– a un habitatge urgentment, perquè han estat desnonades, doncs, crec que ens estem equivocant. I passarà un altre cop amb la llei que vam aprovar fa unes setmanes, que aquí ja ni tan sols ens van deixar portar, doncs, la petició de dictamen al Consell de Garanties Estatutàries, perquè ja s'imaginaven el que passaria, segurament. Així estem. No ho volem saber, no ho volem escoltar, no ho volem mirar, no volem saber que ens estem equivocant amb la política d'habitatge. Ens estem equivocant, i crec que això és evident. Aquesta és la realitat. I després hi ha una moció, evidentment. Comento, i aniré punt a punt. Nosaltres, el primer dels punts que es presenten en aquesta moció, doncs, no creiem necessari canviar el protocol d'actuació d'execució, no ho creiem. Sobretot si no hi ha una alternativa evident, que crec que no n'hi ha. No hi ha una proposta abans de derogar un protocol. Aquí el senyor Moreno ha parlat dels protocols i, de fet, ha fet una defensa... La millor defensa que s'ha fet del Govern l'ha fet el senyor Moreno defensant les polítiques o, almenys, la falta d'eficàcia d'aquesta moció. Jo crec que potser no és eficaç, no és exhaustiva, però nosaltres..., tot i que aquest punt el votarem en contra i també el segon punt, perquè evidentment treure tots els requisits per accedir a aquesta «vivenda, inclús els requisits de nivell adquisitiu, és una bogeria que no té cap sentit. Però sí que creiem que hem d'empènyer perquè es facin o s'unifiquin aquests protocols, que es facin arribar de forma igualitària al territori tots els recursos que demanem o que demanden aquelles persones que ho necessiten per a emergència. I també, evidentment, creiem que s'ha de posar en marxa un pla de xoc contra aquestes llistes d'espera. Ja sé que no es podrà fer. Ja sé que segurament no ho podrem implementar, però és que és igual; des de l'oposició hem d'empènyer perquè això es pugui fer. Això ho votarem a favor. També votarem a favor a l'hora d'elaborar un protocol; segurament tampoc servirà per a molt, però sí que hem de, com a mínim, dir-ho i posar-ho en marxa, un protocol de lluita precisament contra els efectes que té en la infància un desnonament. Crec que això és evident, i crec que amb això ja no es tracta d'un cert sectarisme ideològic, sinó que crec que és una evidència, doncs, que nosaltres no podem obviar. Sobre la resta de punts, nosaltres sobretot a l'últim punt no veiem o no creiem que sigui necessari legitimar aquesta suposada relació que s'ha de tenir amb algunes entitats, que dissortadament estan polititzades i que sincerament, al final, l'únic que fan és representar alguns interessos ideològics, però que no són per nosaltres..., o no tenen un aval democràtic adequat i correcte. Per tant, serem pràctics. Votarem allò que considerem que està dins del sentit comú, però, ho torno a repetir, la política d'habitatge, la política d'accés a l'habitatge no existeix a Catalunya. No existeix, no s'està fent i l'únic que estem veient durant aquest any de legislatura és que no hi ha voluntat de fer-la. Gràcies.
Finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; muchas gracias, presidenta. Seré breve también. Yo creo que todo el mundo sabe en la cámara que no compartimos el modelo habitacional que propugna la CUP, pero sí que me gustaría hacer una explicación de voto para que nadie se asombre cuando vea el panel. Porque es cierto que vamos a votar a favor en varios de los puntos de esta moción, en concreto el 3, el 3 bis, el 4 y el 5, porque nos parecen razonables, porque nos parece que van encaminados a proteger a los más vulnerables, porque estamos de acuerdo también en unificar los protocolos, en dar también, pues, más libertad a las trabajadoras sociales a la hora de elegir la mejor modalidad o la más adecuada a la situación. Y, por tanto, son puntos que a nosotros nos parecen razonables, no tenemos ningún inconveniente en reconocerlo. Y, por tanto, vamos a dar apoyo porque nos parece que van encaminados a solucionar la situación de crisis y de emergencia habitacional que vivimos en Cataluña. Gracias.
Moltes gràcies. Doncs, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la diputada senyora Basha Changue.
Gràcies, presidenta. Bé, molt breument, perquè només tenim dos minuts. Agrair a la diputada Segovia tant les esmenes com el tracte i la disponibilitat que hem tingut durant les esmenes, que hem entès com una puntualització i millora del text proposat. Indicar també, davant de la intervenció del diputat Moreno: aquestes demandes són exactament les demandes de les treballadores socials, tant les col·legiades com les sindicades, incloses les de Santa Coloma, que potser hauria de baixar del despatx i parlar amb elles perquè l'hi deixessin prou clar. [[Alguns aplaudiments.]] Sobre la qüestió dels terminis. És a dir, nosaltres aquest 8 de març des de la CUP vam fer servir el lema «El camí és juntes, no? Hem de ser valentes i avançar plegades. En les coses que estem d'acord, hem d'avançar plegades. Però avancem, per aquí la qüestió dels terminis. Si no estaven d'acord amb els terminis, Esquerra Republicana i Junts haguessin proposat uns altres terminis que es consideressin viables, i llavors ens hauríem deixat de tanta història. Perquè davant d'un estat repressor que envia la policia a treure nens i nenes de casa com estem veient, un estat repressor a qui no li importa el més mínim la dignitat de les nostres vides, un estat repressor que tomba sistemàticament la nostra sobirania, especialment la que resulta en la defensa dels drets fonamentals com és el de l'habitatge..., com estem veient en directe quan avui el Tribunal Constitucional tomba la llei de regulació de lloguers en set articles, el que és un atemptat contra milers de famílies que ara queden desprotegides. És molt criminal que, enmig d'una crisi de pujada de preus dels subministraments essencials i una precarització laboral sense precedents, l'Estat freni la regulació dels lloguers. Això és un atac a la nostra sobirania, i el Parlament ha d'impulsar de forma immediata una llei pròpia d'arrendaments urbans que vagi més enllà que l'actual llei de regulació dels lloguers, que es faci un canvi radical en les polítiques d'habitatge i que s'aposti per l'habitatge públic i per una regulació efectiva del preu del lloguer. Si totes ho tenim tan clar, anem per feina i deixem-nos de retòriques. Bon dia. [[Alguns aplaudiments.]]
Acabat el debat, també votarem aquesta moció un cop substanciem el proper punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el garantiment dels drets fonamentals en les mobilitzacions, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el garantiment dels drets fonamentals en les mobilitzacions]] [[302-00110/13]] Té la paraula, per exposar-la, el diputat senyor Chakir el Homrani.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Hem presentat una moció amb una clara i diàfana voluntat, que és la defensa dels drets fonamentals, la defensa dels drets fonamentals des de tres àmbits, que hem volgut situar de forma clara, de forma nítida, en la moció. Per un costat, el primer bloc de la moció el que vol és sumar la majoria parlamentària per ratificar-nos en elements que poden semblar molt de Perogrullo, com es diria en castellà, però que són essencials –que són essencials. És el compromís d'aquest Parlament amb els drets fonamentals i amb la seva defensa –el compromís d'aquesta cambra–: el dret de reunió, el dret de manifestació, el dret a la llibertat d'expressió i el dret d'informació en l'exercici professional. Ja en vam parlar a la interpel·lació, i és un element clau. Ratificar que la jurisprudència, que emana de les sentències del Tribunal Europeu de Drets Humans i d'altres òrgans jurisdiccionals, deixa clar que els exercicis dels drets fonamentals no poden ser considerats delicte. Però anem més enllà, perquè aquí és on està la trampa. No poden ser considerats delicte –Codi penal–, però tampoc es poden sancionar administrativament en el seu exercici de forma pacífica, que és aquest el problema que hem tingut a l'Estat espanyol en els últims anys, derivat de la llei mordassa, que no estan considerats delicte, però conculques els drets a partir de la norma administrativa, a partir de sancions draconianes. I és aquest l'element clau que volem situar. Un altre aspecte que creiem que és important..., i és al segon bloc, és on instem el Govern. I instem el Govern bàsicament en dos aspectes: en aplicar els canvis jurídics explicats per l'honorable conseller en la interpel·lació i explicats de forma pública –crec que és molt clar. Què fem? Instar el Govern a fer-ho –a fer-ho–, i a fer-ho perquè té base jurídica –la jurisprudència del Tribunal Europeu de Drets Humans i d'altres organismes–, té la potestat sancionadora, i el que volem és sumar la legitimitat de la sobirania que representa el Parlament. Perquè és una bona notícia, perquè defensar els drets fonamentals és una bona notícia, perquè evitar conculcar-los des de la via administrativa és una bona notícia. I és una bona notícia, ens agradin les mobilitzacions o no ens agradin. I per això també som clars i quan instem el Govern li demanem claredat, li demanem que no pugui haver-hi arbitrarietat, perquè és un element clau, perquè és fonamental. I tots tenim la tendència a defensar els drets quan qui els reclama ens cau bé i de xiular quan qui els demana no ens cau bé. I quan parlem de drets fonamentals no podem fer això. I, en aquest sentit, som clars i instem el Govern a fer-ho d'aquesta manera i sumar la sobirania del Parlament a aquests canvis. Hi ha base jurídica, hi ha potestat sancionadora i sumem la legitimitat parlamentària. Crec que és el que ha de ser una bona notícia. I l'últim bloc entra en una necessitat clara –en una necessitat clara–, perquè al final tot el que estem parlant beu del pecat original. I ho diu una persona que no és molt religiosa, eh?, però beu del pecat original, beu d'una llei, que és la llei mordassa, que és la llei de protecció de la seguretat ciutadana, que conculca aquests drets. I també ho volem deixar clar: cal la derogació, cal una nova normativa que defensi i que sigui protectora dels drets fonamentals. I situem alguns dels aspectes claus, de forma genèrica, però que són molt importants. No es pot introduir el perfil racial en les polítiques de seguretat. M'han escoltat dir-ho des d'aquest faristol: a les polítiques de seguretat també hi ha ideologia, i, quan es va incorporar el perfil racial, hi havia una ideologia. I crec que utilitzar la ideologia per a la defensa dels drets fonamentals, per eliminar el perfil racial en les polítiques de seguretat, per assegurar el dret a informació... S'ha utilitzat la llei mordassa per coaccionar fotoperiodistes, i crec que n'hem de ser conscients; evitem-ho. I què situem? La necessitat de la derogació i la necessitat d'una norma molt més garantista. I recordem alguns aspectes, perquè també és important recordar-ho. Consell d'Europa –carta directa al president de la Comissió d'Interior del Congreso, i a la presidenta del Congreso i al president del Senat–, Nacions Unides, tothom ha denunciat el que significa la llei mordassa i ha demanat els canvis necessaris. També els recordem, perquè pensem que és necessari, especialment en aquests moments..., recordar les bases jurídiques entorn de la defensa dels drets fonamentals. És aquesta la proposta de moció que portem, i esperem que tingui el màxim suport d'aquesta cambra, perquè serà una bona notícia, no per a la cambra –que sí–, sinó bàsicament per a la defensa dels drets fonamentals, pensem el que pensem de la manifestació, de l'actuació de qui sigui. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, per fer la defensa de les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Consellers, senyores i senyors diputats... Estamos ante una moción autojustificativa, una moción que el Gobierno, en este caso la consejería de Interior, el Departamento de Interior de la Generalitat, se presenta a sí mismo por mano del Grupo Parlamentario de Esquerra Republicana, no porque le haga falta para impulsar su acción de gobierno, que es obvio que no tiene demasiado sentido, sino para justificar su actitud prevaricadora en la aplicación de la legislación democrática vigente. Así que esta moción entra en el escenario habitual de hacerse trampas al solitario por parte de los sucesivos exgobiernos de la Generalitat. Esta moción es un nuevo intento de colar el mantra elegido por el consejero Elena para etiquetar su acción política al frente del Departamento de Interior de la Generalitat. El consejero Elena –usted, consejero– utiliza esa frase redonda de que su departamento garantiza los derechos y las libertades de todos los ciudadanos de Cataluña, especialmente de los más vulnerables, y con eso, con la cita expresa de «los más vulnerables, ya le vale todo. Trampas al solitario. Y ¿qué quieren que les diga? No cuela, no cuela ni por asomo. Le he dicho y reiterado, conseller, que el Consejo Ejecutivo de la Generalitat, que usted mismo como consejero de Interior, que nadie en el Gobierno autonómico goza de la prerrogativa de ejercer función jurisdiccional alguna. El consejero de Interior, como todo el Gobierno autonómico, como cualquier gobierno democrático, carece de función jurisdiccional alguna. Al contrario, en su acción de gobierno está sujeto a la acción jurisdiccional de jueces y tribunales. Así pues, esta llamada reiterativa a la interpretación de la jurisprudencia, sea esta la que fuere, no tiene cabida si contradice la aplicación leal y efectiva de la legislación vigente. Vamos, trampas al solitario. Invocar la jurisprudencia tiene cabida en el ámbito jurisdiccional; son los tribunales los que interpretan las leyes y las sentencias de los propios tribunales, no el Departamento de Interior de la Generalitat. Ni por asomo tiene atribución alguna al respecto, ni el consejero de Interior ni ninguna de sus direcciones generales. Invocar de forma retórica que su función es garantizar los derechos y las libertades de todos los ciudadanos, especialmente los más vulnerables, no le otorga capacidad alguna de interpretar y reinterpretar a conveniencia la jurisprudencia. Ni mucho menos le permite hacer objeción de las leyes vigentes y declarar públicamente, como lo hace, como lo ha hecho, que no piensa aplicarlas en modo alguno. Desde luego, la coletilla de «especialmente los más vulnerables a nosotros, al Grupo Parlamentario de Ciutadans, nos parece una simple excusa de mal pagador. Porque, si analizamos su acción política, su acción al frente del Departamento de Interior, vemos que su máximo empeño pasa por garantizar contra viento y marea, incluso contra la aplicación de la legalidad vigente, de las leyes democráticas vigentes, los derechos y las libertades de sus protegidos y de sus correligionarios, unos derechos y libertades que siempre se entienden en sentido amplio, aunque vayan en detrimento de los derechos y de las libertades de otros a los que lo único que les queda es pasar por el aro. Hemos presentado una enmienda concreta, no para bailarles el agua y servirles de coartada en esta moción autojustificativa, sino a modo de prueba del algodón. Hemos querido comprobar el grado de cinismo de su moción presentando una enmienda de adición al punto 1; hemos querido añadir un párrafo a ese primer punto de su moción con el siguiente texto: «En conseqüència, condemna els reiterats atacs soferts per les carpes de l'associació estudiantil S'Ha Acabat! quan difonien de manera pacífica i democràtica els seus punts de vista perpetrats per persones intolerants que intenten implantar una dictadura del pensament. Una enmienda que, por supuesto, no ha sido aceptada. Y no ha sido aceptada porque el concepto de «tota la població que tiene el grupo proponente, es decir, el Gobierno de la Generalitat, se circunscribe en exclusiva a los grupos poblacionales que son de su interés a la hora de garantizar sus derechos y libertades, generalmente en contra de los derechos y libertades de terceros, que son conculcados de manera fehaciente y continuada prácticamente a diario. Hemos visto en la avenida Meridiana a un individuo como Bentanachs alardear de su inmunidad ante las posibles denuncias que eleven los policías por su empeño en seguir cortando esa vía pública. ¿Son más vulnerables individuos como Bentanachs o los miembros clandestinos de los que se autodenominan CDR, que se sitúan al margen de la ley, que los vecinos y comerciantes que llevan sufriendo años su acción arbitraria, ilegal y antidemocrática? Los verdaderamente vulnerables, conseller Elena, son los ciudadanos que aspiran a que los hiperventilados separatistas les dejen vivir de una vez en paz.
Seguidament, i en nom del Grup dels Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Ramon Espadaler.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Honorable conseller, deia el diputat Homrani, al presentar, que hi havia una primera expressió de Perogrullo, deia, fent una declaració de principis en el primer punt. Tan de Perogrullo és que nosaltres els hi donarem suport en aquest primer punt. Perquè voldria deixar molt clar que la visió del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar està per la defensa de l'exercici dels drets fonamentals –entre els quals, el dret a la protesta, el dret a la manifestació, el dret a la reunió– d'una manera rotunda, clara, nítida. Aquí no hi ha discussió, no hi ha àmbit de discussió. I, per tant, aquest primer punt nosaltres el votarem a favor. Però crec que després la moció –i aquí sí que tenim punts de discrepància, hem fet algunes esmenes que no han estat acceptades– genera bastanta confusió entre alguns aspectes, i també la interpretació d'un dret fonamental, que no vol dir que sigui il·limitat, sinó que els convido també a la sessió que va fer en la Comissió d'Estudi del Model Policial el professor Xavier Arbós. Deia: «Tampoc és il·limitat; cal també regular-lo d'alguna manera. D'aquí que existeixi una direcció general específica per fer això. Doncs jo crec que barreja algunes coses sota el paraigua de la fonamentalitat d'aquest dret, i en certa manera –ho deia ara el portaveu de Ciutadans– jo crec que es fa d'alguna manera trampes, no? Però nosaltres, en el gruix de la moció, hi veiem dos grans problemes: per un costat, que genera inseguretat jurídica –i aquesta és la situació a la que estem subjectes– per a l'Administració, per als policies i per als propis manifestants també –per un costat–; i, per altre costat, que es desautoritza d'una manera preocupant el Cos de Mossos d'Esquadra, en aquest cas la policia. I aquesta és la raó per la qual, en un conjunt de punts que segueixen, en alguns ens hi abstindrem, però en uns altres hi votarem molt conscientment en contra. Inseguretat jurídica és perquè, fixin-s'hi, ens diu: «Donin suport a aquells punts que s'han expressat. Home, ens agradaria veure'ls per escrit. No hem vist la instrucció que ha fet el departament; l'altre dia encara la demanàvem a la directora general en compareixença, i va dissimular i no va contestar. Home, no ens poden demanar un acte de fe d'aquesta magnitud. No hem vist els criteris interpretatius. Que, a més a més, creiem que no es poden adequar a la llei i que generen inseguretat o bé en els funcionaris que han de tramitar els expedients, o bé en els propis mossos quan obren les actes. I generen una altra cosa: és aquest descrèdit, aquest desprestigi, aquesta desautorització de la policia que permet expressions com la d'aquest sinistre personatge, Bentanachs, dient-los als policies: «Facin, facin, que vindrà –deia– «la presidenta del Parlament i estriparà... Feia una tremenda confusió de desconeixement de Montesquieu –per descomptat, no és la presidenta del Parlament. Però, en qualsevol cas, el problema no és que aquest personatge increpi la policia amb aquestes coses, perquè té la credibilitat que té, i no cal que hi perdem més el temps. El problema és que les seves decisions han portat a que algú faci aquestes interpretacions; aquest és el problema. Que li diuen a la policia: «Escoltin, vostès facin les actes que vulguin que, no es preocupin, això no arribarà a port. Els meus amics –deia– «de Junts i la meva amiga presidenta, doncs, ja se n'ocuparan. Això és greu, des de la doble perspectiva: d'inseguretat i de deslegitimació de la policia, i creiem que això és punible. I aquesta és la raó per la qual nosaltres no donem, no podem donar suport a uns criteris que s'extralimiten i que fan una interpretació de la llei. Altra cosa és canviar la llei –altra cosa és canviar la llei. I aquí ja hi estem d'acord. I fixi's quines instruccions..., i s'esmentaven importants documents europeus. Hi han circulars, hi han notes explícites de la Secretaria d'Estat de Seguretat que comencen a donar resposta. Però, sobretot, hi ha una altra qüestió, que és un tràmit parlamentari de modificació de la llei orgànica de protecció de la seguretat ciutadana, col·loquialment coneguda com a «mordassa, que parlant dels perfils ètnics... I em diuen que aquest és un text acordat en el tràmit parlamentari, que val a dir que treballa a partir d'una ponència del PNB, no del Govern. Per tant, instar el Govern de la Generalitat perquè insti el Govern central que faci no sé què... Escolti, la ponència va al Congrés dels Diputats, que és on ha d'anar, i amb un text, en definitiva, doncs, del PNB. I em diuen: «La identificación de personas deberá estar basada en una sospecha razonable que responda al comportamiento indiciario de la persona o a la información y circunstancias objetivas. Per tant, res de perfils en aquest cas racials. I que aquest és un text que s'hi ha avançat; és en aquesta línia que hem de treballar, no en la línia de desautoritzar la policia. I tornem a l'origen de tot. A l'inici els hi vam dir que vostès concebien la policia com un problema, i ara els hi hem de dir una cosa encara pitjor: que el principal problema que té la policia són vostès, amb aquestes interpretacions, que els desautoritzen, que els deslegitimen i que sembren inseguretat jurídica. I això no és raonable, i menys en aquestes alçades. No pot ser que el principal problema de la policia –els ho hem dit més d'una vegada– sigui el Govern de la Generalitat fent això, posant en risc també funcionaris i servidors públics; no ja els policies, sinó els que han de tramitar, perquè ho han de fer d'acord amb la legislació vigent, no amb el desig d'una nova legislació, que, si el Congrés dels Diputats fa, evidentment s'haurà de complir, clar que sí, i que serem molts els que empenyerem perquè canviïn alguns aspectes que no podem tolerar. D'acord, però, per favor, compleixin la llei; per favor, donin seguretat; per favor, respectin l'autoritat dels policies, perquè, si no, els personatges sinistres que veiem a la Meridiana ja els hi han perdut tot el respecte. I això no és culpa d'aquests irresponsables, sinó del Govern, amb la seva actuació. Gràcies, senyora presidenta. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Aurora Madaula.
Bé; gràcies, presidenta. Bona tarda. Conseller, diputats, serveis de la cambra... Deia l'enyorat Jaume Perich que, gràcies a la llibertat d'expressió, avui ja és possible dir que un governant és un inútil sense que ens passi res –al governant, tampoc. Bé, això ho deia Perich als anys noranta, quan els Brams cantaven allò de «Jordi Pujol, sexe, droga i rock and roll o Els Pets maldaven per ser reis i, per collons, ser cap de l'Estat. Ara, i concretament des de l'entrada en vigor de la Llei 4/2015, de protecció de la seguretat ciutadana, és a dir, l'anomenada «llei mordassa, aquestes afirmacions, les lletres de les cançons relatives a polítics o a monarques corruptes, serien perseguides com estan perseguides les cançons de Valtònyc o les piulades, els tuits que fa la gent protestant contra la sentència del vint-i-cinc per cent del castellà a l'escola catalana. Jo no sé si el Govern espanyol estava pensant en aquesta frase del gran humorista català quan va decidir fer una insuficient reforma de la llei mordassa en lloc de derogar-la, com havien anunciat en campanya electoral i el que es mereix una llei creada amb clara voluntat repressora i que forma part d'una estratègia global de retallada de drets fonamentals en l'espai públic, és a dir, de tornar cap enrere, cap a temps molt grisos. I és que aquesta reforma iniciada per l'Estat espanyol, a més, de cap manera compleix amb els estàndards europeus en drets humans. I no ho dic jo, ho afirma taxativament la comissària de Drets Humans, la senyora Dunja Mijatovic, al Consell d'Europa, que, en una carta enviada al Congreso i al Senat espanyols, denunciava que la llei no garanteix, per exemple, la llibertat d'expressió, el dret d'assemblea, el dret dels refugiats a demanar asil, etcètera. Feia també, en aquesta missiva, incís a una denúncia que el col·lectiu Irídia també fa; es centra en l'increment dels abusos policials i de la vulneració dels drets per l'aplicació desproporcionada i arbitrària que en fan els cossos de seguretat i que estan patint els ciutadans, sobretot pel que fa al dret a la manifestació, com veiem, desgraciadament, cada dia al nostre país. Per això, des de Junts, compartim el canvi de criteris que des del Departament d'Interior es pretén aplicar en la tramitació dels expedients vinculats a l'esmentada llei de seguretat ciutadana per fer prevaldre, sobretot, els drets fonamentals davant de la ingerència d'aquesta llei i, molts cops també, desgraciadament, davant de la desproporció de la policia en aplicar-la. Així, donarem suport a la moció presentada, si bé hi hem acordat una transacció –la qual agraeixo al grup de republicans– pel que fa al punt 6, perquè, per Junts per Catalunya, és essencial vetllar per la derogació de la llei, per la derogació i no només per la seva modificació, com deia en el text inicial, per acabar així amb pràctiques com les identificacions basades en els perfils etnoracials als quals es referia el diputat d'Esquerra, que ara es permeten i que promouen el racisme institucional, amb el qual no podem estar en absolut d'acord. Donarem també suport... Com es denuncia al Tribunal Europeu de Drets Humans, l'exercici dels drets fonamentals no pot ser considerat mai un delicte. Ni la protesta pacífica pot ser sancionada, com passa ara a l'aplicar aquesta llei. Però mostrem suport a la moció i a la reforma dels canvis de criteri del Departament d'Interior sense deixar d'estar pendents del seguiment dels expedients oberts fins ara, per exemple, als col·lectius de defensa del dret a l'habitatge, als manifestants contra l'extrema dreta o als companys de Meridiana Resisteix –als companys de Meridiana Resisteix–, que pateixen cada dia la llei mordassa i una vulneració dels seus drets. Perquè, com dèiem abans, encara que el Govern espanyol del PSOE i Podemos digui que s'oposa a la llei mordassa, la realitat és que es continua aplicant. Si no, ho hem vist avui, aquests dies, al judici a la Marta i al Brian al TSJ i la persecució, per exemple, als encausats pel tall de la Jonquera, que només s'ha donat als encausats de Catalunya Sud, no pas als de Catalunya Nord, que no tenen aquesta llei a França. Que l'hi diguin, si no, al veí de l'Escala, que després de tornar d'un viatge procedent d'Ucraïna, on va anar a recollir dues mares i tres nenes que fugien de la guerra, va ser detingut pel tall de la Jonquera. I deixi'm que vagi acabant, presidenta, que acabi fent referència, precisament, a la guerra que pateix Ucraïna, amb la qual ja vàrem demostrar la nostra solidaritat, i avui encara més, quan hem sabut que Rússia surt del Consell d'Europa desvinculant-se així del conveni europeu dels drets humans, perquè no volem que el nostre país s'assembli a cap país com Rússia, que vulnera els drets humans, i perquè no volem que, com deia el gran Perich, gràcies a la guerra un no només pot morir pels seus ideals, sinó que fins i tot pot morir pels ideals d'un altre. No a les guerres. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. I, passat el torn de defensa de les esmenes, té ara la paraula per fixar la seva posició, en nom del Grup Parlamentari VOX, el diputat senyor Sergio Macián.
Bé; gràcies, presidenta. Hoy Esquerra Republicana nos presenta una moción que tiene por finalidad deslegitimar la ley orgánica de protección de la seguridad ciudadana, a la que la izquierda y el separatismo llaman respectivamente «ley mordaza. El conseller de Interior ha aprobado unos criterios interpretativos a través de los cuales destipifica la ley, la vacía de contenido, algo que, en su caso, solo puede hacer el legislador nacional. El conseller se arroga competencias legislativas para derogar de facto una ley orgánica por la puerta de atrás. Nosotros no vamos a dar apoyo a una moción que quiere dar cobertura parlamentaria a una decisión del conseller que, a nuestro juicio, es absolutamente cuestionable. El conseller no puede pasar por encima de una ley cuya plena constitucionalidad ha sido avalada por el Tribunal Constitucional. Ustedes, señores de Esquerra, hablan de jurisprudencia en la moción, pero no citan ni una sola sentencia. Yo sí les voy a citar una sentencia, la más importante y la que parece que no se han leído, la Sentencia del Tribunal Constitucional 172/2020, de 19 de noviembre, que, como digo, confirma en su totalidad la ley orgánica de protección de la seguridad ciudadana. Así que, señor Homrani, la ley orgánica no conculca derechos. Por tanto, señor conseller, no puede venir aquí a manifestar que la aplicación de esta ley vulnera derechos fundamentales, porque es mentira y es una absoluta falsedad. Pero vamos a hablar de algunos de esos criterios que han aprobado para burlar la ley, de los que nos hemos enterado por la prensa, porque todavía, ese documento, nosotros no lo hemos visto. En primer lugar, dice usted que una protesta pacífica no debe ser sancionable. Evidentemente que no debe ser sancionable. Pero ¿me puede decir cuándo lo ha sido? Lo que pasa es que usted pretende establecer un nuevo concepto de lo que es una protesta pacífica, es decir, usted le quiere decir al legislador español y al Tribunal Constitucional qué es una protesta pacífica. Le quiere decir que, a partir de ahora, en Cataluña, lo que sea una protesta pacífica lo va a decidir el conseller de Interior, es decir, usted. Y, mire, los grupos radicales que montan concentraciones, sentadas, para impedir la acción de la justicia, para obstruir la acción de los agentes de la autoridad cuando intentan dar cumplimiento a una resolución judicial, eso ni es pacífico ni es legal. Y se lo voy a decir claro: usted lo que busca en el fondo es no tener que sancionar a aquellos señores de arriba, los señores de la CUP, a los radicales y violentos que se han apoderado de las calles de Cataluña y que el Departament d'Interior, desde luego, no hace nada por evitarlo. Otro criterio contra el eje, contra la ley, que se ha sacado de la manga según las noticias: que a partir de ahora no hace falta comunicar una manifestación a la autoridad gobernativa en Cataluña, porque, aunque no se comunique, usted no la va a sancionar. Usted no va a tramitar las actas de infracción, y esto es una barbaridad. ¿Usted les ha preguntado a los sindicatos policiales a ver qué piensan? Usted va a dejar vendida a la sociedad catalana y a la policía que ha de defenderla. ¿Cómo van los Mossos a garantizar el orden público, a montar un dispositivo policial si una manifestación no está comunicada y no conocen ni siquiera su recorrido? Cumpla la ley, señor Elena, la ley de seguridad ciudadana y la ley orgánica reguladora del derecho de reunión y manifestación, y deje de amparar a los violentos. Y, mire, una mención especial, nos parece, por su gravedad, a su decisión de que a partir de ahora se puedan grabar imágenes de policías, justificándolo pretendidamente en un derecho de información. Señor Elena, ¿de verdad va a permitir que se tomen imágenes y se graben imágenes a policías estando en nivel cuatro, en alerta cuatro antiterrorista? ¿En serio va a permitir que se ponga en peligro la integridad física de nuestros agentes y la seguridad de sus familias? A mí me parece, desde luego, una decisión absolutamente irresponsable. Voy terminando. Desde VOX estamos, estaremos siempre del lado de los agentes de la policía, del lado de los Mossos d'Esquadra, del lado de la ley y el orden. Y, desde luego, no vamos a estar al lado de una minoría de radicales para los que usted ha construido una serie de criterios interpretativos, una minoría que no puede poner en tela de juicio la seguridad de todos los catalanes. Y vamos a votar en contra de toda la moción, salvo, obviamente, el punto primero, que –ya lo ha dicho el señor Homrani– es una perogrullada de libro; que nos parece increíble que se tenga que poner por escrito en una moción en el Parlamento de Cataluña que «el Parlamento de Cataluña se ratifica en el compromiso de hacer prevalecer los derechos humanos y los derechos fundamentales de toda la población. Luego, resulta absolutamente obvio; faltaría más que se hiciera lo contrario. Pero a ver si ustedes se aplican el cuento a ustedes mismos, porque mucho hablar de derechos humanos, y desde luego en octubre del 2017 dieron ustedes un golpe de estado y pisotearon los derechos de la mitad de los catalanes. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat senyor Xavier Pellicer.
Bé; gràcies. Bona tarda, diputats, diputades. Ja que parlem del dret de manifestació, no volíem començar sense un petit recordatori ni passar per alt les massives mobilitzacions que s'estan duent a terme durant aquesta setmana a Còrsega, fruit de l'intent d'assassinat d'un militant independentista a la presó d'Arles, a l'Estat francès, i que actualment es troba en coma, mentre les autoritats franceses no han fet res per esclarir els fets. Com deia un dels seus advocats, Colonna és un dels detinguts més vigilats de França arran del seu estatus, fet que li impedeix estar més a prop de la seva família, però alhora l'Administració penitenciària és incapaç de garantir ni la seva protecció. Per tant, igual que el Parlament i el poble de Còrsega han mostrat en diverses ocasions el seu suport al nostre poble i als nostres anhels de llibertat, nosaltres avui, des d'aquí, també els hi volem traslladar tot el nostre suport. [[Alguns aplaudiments.]] Bé, dit això, i respecte a la moció, com ja hem traslladat en reiterades ocasions al Govern i a les forces que conformen el Govern, cal un gir de cent vuitanta graus en les polítiques de seguretat i en les polítiques policials; cal ser al costat de la gent, al costat de la mobilització, en defensa dels drets i en defensa de qui lluita i defensa aquests drets; cal desmilitaritzar, democratitzar, més transparència i més fiscalització, i alhora cal contundència contra qualsevol mala praxi policial per acabar amb la impunitat. Respecte a l'ordre públic, la protesta i les mobilitzacions no s'han de respondre amb ordre públic, s'han de respondre garantint drets, en polítiques socials, combatent les desigualtats i perseguint les injustícies. I, respecte a la informació, respecte a la investigació, cal aturar la persecució de la dissidència i de la mobilització, els seguiments, els fitxers per motius ideològics, les gravacions per motius ideològics o les identificacions. I, respecte a la transparència, llums i taquígrafs, tant pel que fa a ordres, directrius, protocols, com pel que fa a informació sobre casos concrets. I, finalment, és essencial, fonamental i necessari un mecanisme de control públic, independent, amb recursos suficients i amb capacitat de sanció per fiscalitzar les actuacions policials. En tot el que sigui avançar en aquests objectius, en tot el que sigui avançar en aquests grans principis que hem traslladat ja en reiterades ocasions durant aquesta legislatura, serem al costat del Govern. En tot el que sigui avançar en aquests plantejaments de major transparència, de desmilitarització, aquest gir de cent vuitanta graus, aquesta democratització dels cossos policials, aquesta garantia de drets, hi serem. En aquest sentit, donarem suport a la pràctica totalitat d'aquesta moció. Sobretot, volíem remarcar, per això, que, pel que fa als nous criteris d'aplicació de la llei mordassa per part del Departament d'Interior, la nostra posició és clara: no s'ha d'aplicar la llei mordassa en cap cas, mai. En tot cas, en aquest punt ens abstindrem i restarem a l'espera de veure com es concreten aquests criteris i de quines aplicacions pràctiques tenen pel que fa a les sancions que ja s'han imposat, que estem parlant de vora 300.000 euros en el moviment per l'habitatge. Però bé, en tot cas, pensem que cal aquest gir de cent vuitanta graus, i pensem, sobretot, que cal remarcar..., i per això també donem suport al punt que s'ha transaccionat, de derogar la llei mordassa i no modificar, perquè pensem que al modificar el que s'està fent és comprar un marc, que al final és un marc de persecució de la dissidència, de repressió i de persecució de la mobilització, que és el marc de la llei mordassa. Per tant, nosaltres estem per la derogació I una darrera reflexió. En reiterades ocasions se'ns ha dit que posem el focus en Interior o que posem el focus en la policia respecte a les polítiques, per exemple, en l'àmbit dels desnonaments. En la moció que presentàvem anteriorment, parlàvem de modificació de protocols de drets socials, necessitats urgents de canvis de mecanismes, i se'ns deia que els terminis no eren realistes, que les propostes no eren realistes, que calia més temps, que amb un mes no n'hi havia prou... Porten un any de govern. Si no volen que tot recaigui en el desallotjament final, s'han de posar les piles com a govern en els drets socials, s'han de posar les piles com a govern en els canvis de protocols. I no es pot fiar a un tribunal superior de justícia que l'únic protocol que ha canviat en aquest darrer any respecte als desnonaments és que ara també obre el torn de tarda de desnonaments. No ens podem posar en mans de la justícia. Avui precisament vèiem com es derogava la llei de regulació de lloguers. Ja sabem que de l'Estat no en podem esperar més, i ja sabem que dels tribunals, tampoc. Per tant, per nosaltres la via és clara: si no volem posar el focus en les actuacions policials, aturem-ho abans i, per tant, que tot el Govern es conjuri per aturar els desnonaments. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Bé, gràcies. Gràcies, presidenta. Vull començar aquesta intervenció amb dues prèvies també, després de sentir algunes de les intervencions, perquè és una moció que ens parla de drets fonamentals. La primera és mostrar el nostre suport als membres de la Mesa del Parlament de la passada legislatura que seran jutjats per una cosa tan inversemblant com poder parlar, poder debatre, poder votar en aquesta cambra. Per tant, quan parlem de drets i de democràcia, crec que no podem normalitzar situacions com aquesta. I la segona és que el fet que existeixi una legislació, que aquesta legislació sigui avalada per un tribunal constitucional que no ens deixa parlar de tot en aquesta cambra no implica ni molt menys ni que aquesta legislació sigui justa ni que la seva aplicació no pugui donar lloc a clars abusos de poder, com passa amb la llei mordassa. Dit això, bé, en aquesta moció que ens presenta Esquerra Republicana crec que fan bàsicament dues coses. La primera és –ho ha dit el diputat El Homrani, no?– buscar el suport parlamentari d'aquesta cambra per a l'anunci que ens va fer el conseller en el canvi de criteris en l'aplicació per part del Departament d'Interior amb relació a la llei mordassa. I, per altra banda, el que fan és instar el Govern de la Generalitat a que insti el Govern de l'Estat a que derogui la llei mordassa, desenvolupi una legislació més garantista i compleixi amb els estàndards internacionals de respecte als drets humans. Bé, nosaltres estem d'acord amb totes dues coses i, per tant, doncs, votarem a favor íntegrament d'aquesta moció. Deixin-me dir-los, per això, algunes coses, eh? Pel que fa al primer bloc, és cert que, si bé l'arrel del problema és la llei mordassa –i després m'hi referiré amb més detall–, també és cert que aquest canvi de criteri es podia haver fet abans i que els consellers que l'han precedit ens deien que no era possible fer-ho. Per tant, també amb això el que estem demostrant és que moltes vegades allò que ens diuen que no es podia fer al final resulta que sí que es podia fer, i qui estava aplicant la llei mordassa a Catalunya i dirigint els Mossos d'Esquadra era qui era. I ara vostès ens demostren que es poden fer les coses d'una altra manera. I, per tant, en aquest sentit, ho celebrem. D'altra banda, sí, també és..., creiem, no?, i és cert que hem d'exigir al Congrés dels Diputats la derogació de la llei mordassa. També és cert que el Parlament de Catalunya crec que hem de demanar al nostre Govern, al Govern de la Generalitat, que desplegui polítiques públiques transformadores en matèria de seguretat ciutadana. I ho dic perquè a vegades, amb aquesta obsessió que tenen els grups que donen suport al Govern per portar-nos aquí al Parlament mocions instant el Govern de la Generalitat que insti el Govern de l'Estat a fer no sé quantes coses, sembla que s'estiguin expulsant algunes responsabilitats. I nosaltres el que volem i el que creiem és que, si bé és veritat que la legislació estatal no pot ser una camisa de força que ens constrenyi a l'hora de desplegar les nostres polítiques com a institucions catalanes en allò que tenim competència, com és el cas que ens ocupa i, a més a més, tenint una policia integral com són els Mossos d'Esquadra, la forma de fer això i la forma d'actuar en una llei que no ens ha de constrènyer i de fer polítiques transformadores, des de la nostra conselleria d'Interior, és a través d'una llei del sistema de policia de Catalunya que hem de fer en aquest Parlament. Per tant, posem-nos feina aquí, a les nostres institucions. Però, en fi, parlem si volen, en el poc temps que em queda, de la llei mordassa, perquè, òbviament, no vull obviar el tema central d'aquesta moció. El primer que els he de dir és que, efectivament, el Govern de l'Estat crec que va tard amb aquesta qüestió, però que, tot i això, també és veritat que a dia d'avui els grups parlamentaris al Congrés dels Diputats estan treballant i estan arribant a acords i hi estan havent avenços que esperem que siguin significatius i que creiem que també cal posar-los en valor. És veritat que no en tot s'està arribant a acords. També és veritat i saben vostès que en algunes qüestions el nostre grup parlamentari està molt més a prop de les posicions d'Esquerra Republicana que no pas de les posicions del PSOE, com, per exemple, pel que fa a les deportacions en calent i moltes altres qüestions. Però, dit això, sí que m'agradaria posar l'accent en quatre elements que per nosaltres són centrals. Molt ràpidament, eh? El primer, la necessitat de garantir el dret a la reunió pacífica, que inclou les manifestacions no comunicades. La protesta pacífica no pot ser perseguida i ni molt menys pot ser sancionada. La segona, les imatges. Els cossos policials són servidors públics, fan una funció pública i, per tant, han de poder ser enregistrats per qualsevol ciutadà i, molt més en una democràcia, pels mitjans de comunicació, que han de poder fer lliurement aquesta tasca. La tercera, les identificacions. Cal acabar amb les identificacions per perfil racial –crec que és evident–, i cal garantir que totes les diligències policials han de ser motivades, proporcionades, amb un temps màxim de dos hores a comissaria, i cal acabar també amb la presumpció de veracitat de les declaracions dels agents, perquè és un dels grans problemes que tenim avui en dia, que després es deriva al poder judicial. I, per últim, tot el que fa referència –acabo, presidenta– als protocols d'actuació policial, que, efectivament, aquí a casa nostra també tenim molta feina per desenvolupar en aquest sentit. I, com ja hem fet altres vegades, emplacem la conselleria d'Interior a fer-ho. Gràcies.
Finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Muchas gracias, presidenta. Buenas tardes, conseller. La verdad es que yo tengo que reconocer que me emociona ver a Esquerra Republicana reivindicando los derechos fundamentales recogidos en la Constitución española. De verdad que me emociona muchísimo, y estamos muy contentos de este cambio, de este giro de Esquerra Republicana hacia los valores constitucionales. Estaría bien que, además de reivindicarlos aquí, ustedes también los cumplieran. Eso sería ya una maravilla. Decía el señor El Homrani que el primer punto prácticamente es de Perogrullo. Sí, tan de Perogrullo que ustedes no lo cumplen. Y, por tanto, nosotros no vamos a dar apoyo a una moción que es una completa hipocresía, y yo creo que incluso una tomadura de pelo. O sea, aquí las únicas vulneraciones de derecho que se han cometido y que han sido reconocidas así por la justicia son las del separatismo hacia el resto. Tanto que ustedes amenazaban con esos apoyos internacionales que iban a llegar, con esas condenas internacio... No ha llegado ninguna –ninguna. Las únicas, insisto, las del separatismo, que vulnera una y otra vez los derechos del resto de catalanes. La última, por ejemplo, con esta sentencia que reconoce el derecho de los alumnos catalanes a estudiar también en el veinticinco por ciento de lengua vehicular en español. De hecho, en Europa están muy atentos a si ustedes van a cumplir o no con esta resolución y van a investigar si ustedes están incumpliendo y pisoteando de nuevo derechos civiles, en este caso de los alumnos catalanes y también de sus familias. Por tanto, muy de Perogrullo, muy de Perogrullo, pero ustedes no cumplen absolutamente nada. Y es una pena –es una pena–, porque, además, que vengan aquí a darnos lecciones de derechos fundamentales, de verdad que les digo que es un atrevimiento por su parte. Miren, Esquerra Republicana y su socio, los señores de Junts, y también de la CUP, han protagonizado la vulneración de derechos más grave vista en democracia. Ustedes pretendieron eliminar de un plumazo los derechos políticos y la ciudadanía de millones de catalanes. Ustedes, para llevar a cabo el famoso procés, pisotearon los derechos de los diputados de esta cámara; presumieron incluso también de haber robado los datos personales de los catalanes, que, por cierto, no sabemos quién tiene esos datos; han alentado también el vandalismo contra las instituciones, y creo que todos nos acordamos del señor Torra con el famoso «pressioneu, pressioneu; también el señor Torra, que cabe recordar que era en aquel momento el presidente de la Generalitat, era el que lideraba los cortes de carretera. Un presidente de la Generalitat cortando carreteras. Quiero recordar también cómo diputados o exdiputados de esta cámara, como el señor Sabrià, instaban a la ciudadanía a ocupar una infraestructura esencial como es el aeropuerto de Barcelona; daban instrucciones de cómo tenían que burlar a la policía y a los Mossos d'Esquadra. Ustedes también han justificado la presión contra los trabajadores públicos, como, por ejemplo, los Mossos d'Esquadra o los jueces, etcétera. Sinceramente, que vengan hoy aquí a hablarnos del respeto a los derechos fundamentales me parece, insisto, de chiste –de chiste–, aunque no hace gracia, porque es realmente grave. Y, para la gente que nos esté escuchando y quizá no conozca la realidad de Cataluña como los que vivimos aquí, que nadie crea que esto es una cosa del pasado y que ya ha terminado. No, no. Y pongo el ejemplo –que ya se ha hablado aquí también esta tarde– de la Meridiana. Los vecinos, los comerciantes, los restauradores de la Meridiana, que llevan dos años soportando cortes indiscriminados diarios que han afectado a su economía, a su calidad de vida, a la convivencia del barrio. Y al final, gracias al trabajo, gracias a la constancia y a las denuncias de los vecinos, han conseguido, por fin, que el Govern traslade los cortes. Y ¿qué ha pasado? Sorpresa. ¿Qué ha pasado? Bueno, pues que resulta que el separatismo sigue cortando la Meridiana, a pesar de que este corte está desautorizado. Y, señor Elena, no me haga que no con la cabeza porque las imágenes están ahí, y estamos viendo cómo siguen cortando la Meridiana, además con declaraciones tan desafortunadas como la del señor Bentanachs, riéndose y ridiculizando el trabajo de la policía. Dice: «No, no, no os preocupéis, que esto... Los de los Mossos no pintan nada. El señor Elena no pinta nada. Esto lo decía el señor Bentanachs, que además se inventa él una historia rocambolesca de cómo se rompen esas multas, que, la verdad, me gustaría saber de dónde se saca esa idea el señor Bentanachs. Pero es que de nuevo se vuelve a deslegitimar el trabajo de los Mossos d'Esquadra, de nuevo vuelven ustedes a socavar el principio de autoridad de los Mossos d'Esquadra. Insisto: no nos estamos refiriendo a cuatro personas anónimas que se vayan allí a la Meridiana. No, no. Nos estamos refiriendo a diputados de esta cámara, a la propia presidenta del Parlamento, que se han personado en esos cortes en un claro acto de llamamiento a la desobediencia. Yo me pregunto dónde quedan los derechos fundamentales de los vecinos de la Meridiana. ¿Esos no les importan, a ustedes? ¿Esos no hay que reivindicarlos? ¿Esos no hay que protegerlos? Lo dicho, es hipocresía, esta moción, en estado puro. Y, miren, del dicho al hecho, en su caso, hay un trecho sideral, tan grande como el que va del separatismo a la democracia. Gracias.
I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Chakir el Homrani.
Diputats, diputades... Em posicionaré ràpidament sobre les esmenes. En primer lloc, la de Ciutadans és l'exemple de no entendre la moció, de no entendre que parlem de drets fonamentals, no de qüestions concretes. I, fins i tot quan ell mateix situa l'acció prevaricadora, suposo que està acusant de prevaricació el Consell d'Europa quan envia una carta al president de la Comissió d'Interior del Congreso, a la presidenta del Congreso i al president del Senat situant que hi ha una conculcació de drets. Ells també prevariquen. Igual que deuen prevaricar els membres de l'examen periòdic universal i els altres organismes de Nacions Unides quan situen les seves greus preocupacions pels límits que representa la llei mordassa. Segur –segur. És el dia a dia –el dia a dia. Senyors, el pitjor no és no veure-hi, el pitjor és no voler veure-hi. Per desgràcia, a vegades passa que tens limitacions físiques, però el no voler-ho és el que més em sobta. I em sobta per diversos motius, perquè quan el diputat Espadaler parla d'inseguretat jurídica, quina és la inseguretat jurídica per a una persona que acabarà arribant al Tribunal Europeu de Drets Humans i li donarà la raó perquè hi ha jurisprudència al respecte? Aquest no té inseguretat jurídica? Quina és la inseguretat jurídica per a una persona que convoca una manifestació, que no ha fet res i que l'acusen per fets d'un tercer sense cap prova? Això és inseguretat jurídica. I és que es manca, en inseguretat jurídica. Vostès diuen: «És que hem presentat esmenes per clarificar. No. Han presentat esmenes per eliminar..., tal com recull la carta del Consell d'Europa enviada al Congrés dels Diputats al febrer del 2022. Han fet esmenes per cobrir les seves vergonyes. I aquest és el problema. I el problema és que, si escolta totes les intervencions que s'han fet al llarg d'aquesta moció, l'hauria de preocupar molt estar situat al costat de VOX, Ciutadans i el PP. És això el que l'hauria de preocupar –és això el que l'hauria de preocupar. [[Aplaudiments.]] I, per cert –presidenta, tres segons–, hi han coses de les que procuro no parlar –hi han coses de les que procuro no parlar. Vostè ha dit que deslegitimem la policia. Vostè ha dit que no hi ha... Com ho ha dit? «Res de perfils racials. Si us plau –si us plau–, el que li demano és que no parlem de que no hi han perfils racials a una persona que l'ha parat la policia, la Guàrdia Civil i els Mossos d'Esquadra demanant-li els seus papers. [[Algú diu: «Molt bé!]] Si us plau...
Diputat, se li ha acabat el temps.
...com a mínim, acceptem el problema. [[Aplaudiments.]]
Doncs, acabat el debat, els faig avinent que procedirem, tot seguit, a la votació de les mocions que hem substanciat aquesta tarda, els punts 20 i..., fins al 23 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació del sector agrícola i ramader (continuació)]] [[302-00105/13]] Començarem votant la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació del sector agrícola i ramader. Votarem, en primer lloc, els punts 1, 2, 3, 4, 5 i 7.d. Comença la votació. Aquests punts no han quedat aprovats amb 17 vots a favor i 108 vots en contra. Votem ara el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt no ha estat aprovat amb 10 vots a favor i 114 vots en contra. Votem ara els punts 7.a, 7.b i 7.e. Comença la votació. Aquest punt tampoc ha quedat aprovat amb 13 vots a favor i 112 vots en contra. I, finalment, votem el punt 7.c. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat amb 13 vots a favor, 108 vots en contra i 4 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la fauna salvatge i la seva incidència en el món agrari (continuació)]] [[302-00108/13]] Passem a votar la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la fauna salvatge i la seva incidència en el món agrari. Votem, en primer lloc, els punts 1, 5 i 6. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 118 vots a favor i 7 abstencions. Votem ara el punt número 3. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 114 vots a favor i 11 vots en contra. Votem ara el punt número 7. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat amb 50 vots a favor, 62 vots en contra i 13 abstencions. Finalment, votem la resta de punts de la moció. Comença la votació. La resta de punts han quedat aprovats amb 125 vots a favor. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la gestió de les alternatives habitacionals per a les famílies desnonades (continuació)]] [[302-00107/13]] Passem a votar la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la gestió de les alternatives habitacionals per a les famílies desnonades. Votem, en primer lloc, el punt número 1. Comença la votació. U, punt número 1. El punt número 1 no ha quedat aprovat amb 14 vots a favor i 111 vots en contra. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 no ha quedat aprovat amb 14 vots a favor, 79 vots en contra i 32 abstencions. Votem ara el punt número 3. Comença la votació. El punt número 3 no ha quedat aprovat amb 20 vots a favor, 73 vots en contra i 32 abstencions. Votem ara el punt 3 bis. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 63 vots a favor i 62 abstencions. Votem ara el punt número 4. Comença la votació. Aquest punt ha obtingut 62 vots a favor i 63 abstencions. Passem a votar el punt número 5. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat amb 59 vots a favor, 62 vots en contra i 4 abstencions. I, finalment, votem el punt número 6 de la moció. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 107 vots a favor i 17 vots en contra. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el garantiment dels drets fonamentals en les mobilitzacions (continuació)]] [[302-00110/13]] I, finalment, passem a votar la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el garantiment dels drets fonamentals a les mobilitzacions. Comencem votant el punt número 1. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 119 vots a favor, 2 vots en contra i 4 abstencions. Votem ara els punts 2 i 3. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats amb 76 vots a favor i 49 vots en contra. Votem ara els punts 4 i 5. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats amb 69 vots a favor, 49 vots en contra i 7 abstencions. I, finalment, votem els punts 6, 7 i 8 de la moció. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats amb 76 vots a favor, 17 vots en contra i 32 abstencions. Moltíssimes gràcies. I aixequem la sessió.