Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 29. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščam vas, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospod Anton Anderlič, gospod Roberto Battelli, gospa Polonca Dobrajc, gospod Dušan Kumer in gospod Bojan Starman. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SISTEMU PLAČ V JAVNEM SEKTORJU, PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite, gospod minister dr. Virant.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, poslanci! Čisto na kratko, v kakšnem kontekstu se sprejema ta novela Zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Plačna reforma v javnem sektorju se je začela leta 2002 s sprejemom Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki so ga takrat podprle vse parlamentarne stranke. Temeljni princip zakona je bil enoten in pregleden sistem plač v javnem sektorju in pa odprava tako imenovanih plačnih nesorazmerij. Sedanja vlada je od prejšnje vlade prevzela štafeto tega projekta, seveda s to razliko, da je v prejšnjem mandatu ostalo na ravni zakonskih principov. V tem mandatu pa moramo to reformo spraviti v realno življenje, kar pa je seveda zelo težko, ker gre za eno najobčutljivejših področij za vsakogar, to je za plače. Za plače približno 150 tisoč funkcionarjev in javnih uslužbencev. Vlada je sklenila, da se najprej uredi vrh javnega sektorja, torej plače funkcionarjev in direktorjev. Namen je bil, da bi oboje začelo veljati marca 2006 in dejansko je tudi začelo veljati za direktorje v javnem sektorju, za direktorje v javni upravi, javnih zavodih, javnih agencijah, javnih skladih. Tedaj naj bi začelo veljati tudi za funkcionarje, vendar je prišlo do ustavnega spora, v katerem so sodniki izpodbijali ureditev v segmentu, ki se nanaša na sodnike. Ustavno sodišče je zamrznilo in zadržalo celotno reformo. Ne samo v spornem delu. Sporni del je bil del za sodnike in državne tožilce. Ustavno sodišče se je odločilo, da zadrži vse. Zakaj? O tem lahko pač vsakdo sklepa po svoje. Na podlagi odločbe Ustavnega sodišča smo pripravili to novelo zakona, ki omogoča prehod v nov plačni sistem za vse funkcionarje v javnem sektorju s 1.1.2008. Glede vseh ostalih funkcionarjev, razen pravosodnih, so v ta zakon prinesena razmerja, kot so bila vzpostavljena z odlokom o funkcionarskih plačah, razen v enem samem primeru, kjer pa ne prihaja do zvišanja plač, ampak do nekoliko manjšega znižanja, kot je bilo prvotno predvideno. S sodniki smo se usklajevali približno tri mesece. Usklajevanja so bila korektna, dostojna. Lahko rečem. In glede številnih vprašanj smo se uskladili, ne pa glede vseh. Usklajene so vse določbe o delovni uspešnosti in povečanem obsegu dela. To je zelo pomembno. Na ta način v sistem sodstva vnašamo nagrajevanje po delovnih rezultatih, po delovni uspešnosti. Tisto, kar je ostalo neusklajeno, pa je višina osnovnih plač oziroma izhodiščni plačni razredi. Ta del je zelo pomemben, ker predstavlja tudi sidro in izhodišče za določanje plač v kolektivni pogodbi za javni sektor. Smo v zaključnem delu pogajanj za to kolektivno pogodbo. Ta teden jih intenziviramo, od srede do petka non stop pogajanja. Nekako je dogovor med Vlado in sindikati, da tokrat zaključimo. Torej, da gremo do konca, da se ne ustavljamo več, ampak se pogajamo iz dneva v dan, dokler po možnosti še v mesecu juniju pogajanj po mnogih letih ne zaključimo. Kaj se dogaja s sodniškimi plačami v tem novem zakonu? Če razložim v grobem. Masa za fiksni del sodniških plač, to je za osnovno plačo in dodatek za delovno dobo, ostaja na približno isti ravni, s tem da v strukturi fiksnih plač prihaja do sprememb, in sicer tako, da pridobivajo mlajši sodniki, sodniki na začetku kariere, in pridobivajo sodniki prvostopenjskih sodišč, okrajnih in okrožnih. Tam, kjer je tudi največji problem s sodnimi zaostanki. In seveda, to je zelo pomembno za stimulacijo oziroma za motivacijo mladih univerzitetnih diplomiranih pravnikov, da se odločijo za sodno funkcijo. V preostalem delu pa je izjemno pomembno to, da zakon uvaja del plače za delovno uspešnost. In sicer je masa za ta del 2% na letni ravni. Poleg tega pa vsi plačni prihranki, ki jih realizirajo sodišča, recimo, zaradi porodniških odsotnosti in podobno. Vsako leto bo Državni zbor določil obseg sredstev za povečan obseg dela za odpravo sodnih zaostankov. Državni zbor bo torej lahko vsako leto v državnem proračunu - zaključujem - določil obseg sredstev, ki bodo namenjena za boljše plačilo tistih sodnikov, ki se bodo intenzivneje vključevali v odpravo sodnih zaostankov. Toliko za uvod. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora. Izvolite, prosim.
Hvala, predsedujoči. Lep pozdrav kolegom poslancem in kolegicam poslankam ter vsem, ki ste ob spremembah teh zakonov, ki jih bomo danes sprejemali skorajda v paketu. Odbor Državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 38. nujni seji obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Kolegij predsednika Državnega zbora je namreč odločil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Predstavnik predlagatelja minister Gregor Virant je podal dopolnilno obrazložitev k predlogu zakona in dejal, da se je plačna reforma v javnem sektorju začela že leta 2002, ko je v soglasju z večino sindikatov javnega sektorja bilo dogovorjeno, da se na podlagi novega Zakona o sistemu plač uredi plačni sistem tako, da bo ta enoten in da bo odpravil nekatera plačna nesorazmerja. Z odločbo Ustavnega sodišča je bilo odločeno, da mora zakonodajalec zavarovati pridobljene plače sodnikov v smislu prepovedi njihovega zmanjševanja, da stimulativni del plače ne sme temeljiti zgolj na kvantiteti ter da se sodniške plače morajo urejati z zakonom in ne z odlokom. Čeprav smo oba akta sprejeli v Državnem zboru. Torej čeprav oba akta sprejme Državni zbor, je Ustavno sodišče presodilo, da gre za formalno razliko, ki takšno odločitev utemeljuje. Predlog zakona predvideva predvsem nadaljevanje s prenovo funkcionarskih plač in omogoča prehod v nov plačni sistem za vse funkcionarje. Spremembe, ki jih ta prinaša pa se nanašajo zgolj na sodnike, državne tožilce in državne pravobranilce. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v okviru razprave ponovila pripombe iz pisnega mnenja in ponovno opozorila na nekatera vprašanja v zvezi z določbami predloga zakona, ki se nanašajo predvsem na plače sodnikov, tožilcev in pravobranilcev ter na nekatere redakcijske napake. Vendar pa so bile te pripombe že upoštevane. Slednje je bilo že upoštevano s predlogi amandmajev, ki so bili tudi na odboru sprejeti. Na seji odbora je sodeloval tudi predstavnik Sodnega sveta. Predsednik Sodnega sveta je dejal, da si je Sodni svet vseskozi prizadeval za celotno ureditev plačnega sistema sodnikov v Zakonu o sodniški službi, predvsem s pričo dejstva, da so sodniki funkcionarji s trajnim mandatom. Po mnenju sveta bi se sodniki morali tako razvrstiti v plačne sisteme od 45. za okrajnega sodnika začetnika pa do 60. za vrhovnega sodnika. Predsednik Sodnega sveta je povedal tudi, da so tekom usklajevanj bili pripravljeni na kompromisno rešitev, na osnovi katere bi okrajni sodnik začetnik bil uvrščen na 42. plačni razred. Predstavnica Vrhovnega državnega tožilstva generalna državna tožilka gospa Barbara Brezigar je poudarila, da so tožilci ves čas zagovarjali enotno ureditev plačnega sistema v javnem sektorju. Glede na uvrstitve tožilcev pa ocenjujejo, da je tožilske plače potrebno ovrednotiti glede na družbeno in osebno izpostavljeno funkcije tožilca, saj brez tožilca po njenem mnenju tudi ni kazenskega sodstva. Državni tožilci in sodniki pa morajo po tem stališču biti povsem izenačeni. Na seji je sodeloval tudi predstavnik državnega pravobranilstva. Ta je poudaril pomen razlikovanja glede uvrščanja v plačne razrede za državne pravobranilce ter tiste na zunanjih oddelkih. Predstavnica Slovenskega sodniškega društva je pritrdila že izraženemu mnenju v smislu pripomb predsednika Sodnega sveta, predvsem pa izpostavila dolžnost urejanja sodniških plač primerljivo s funkcionarji zakonodajne veje oblasti. Na sami seji so sodelovali tudi predstavniki različnih sindikatov, in sicer predstavnik Sindikata državnih in družbenih organov ter vodja pogajalske skupine. Gospod Ščernjavič je kot bistvo predloga zakona izpostavil določbo, ki pravi, da se za odpravo nesorazmerij zagotavlja dva vira, in sicer vir, ki gre iz indeksacije plač, in vir, ki sodi v sklop [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Na seji je sodeloval tudi predstavnik Konfederacije sindikatov javnega sektorja, predstavnik sindikatov slovenskih diplomatov, predstavnikom federacije sindikatov Slovenije Pergan, ki je izrazil podporo predlogu zakona. Na izražene pomisleke in vprašanja je predstavnik predlagatelja odgovarjal. Na koncu je odbor sprejel nekatere svoje amandmaje in vse člene zakona skupaj.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prosim gospo Mojco Kucler Dolinar, da nadaljuje in pove stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala. Zgodba o sistemu plač v javnem sektorju se je res začela že v letu 2002, torej še v mandatu prejšnje Vlade. Razen dveh novel se do leta 2006 zakon ni bistveno spreminjal. Novela E, pa je lansko leto prinesla novo ureditev plač funkcionarjev. Predvsem z namenom, da se uredijo in omejijo najvišje plače. Posredno pa je vplivala tudi na plače drugih uslužbencev v javnem sektorju. Tudi poslanci Nove Slovenije so že v prejšnjem mandatu opozarjali na neskladnosti preteklega sistema. Seveda je tem opozorilom pritrjevala tudi javnost. Tudi javnost je namreč dajala podporo spremembam, saj je videla, kako prihaja do nekaterih absurdnih situacij, ko so plače direktorjev, na primer javnih zavodov in javnih skladov krepko presegale plače najvišjih državnih funkcionarjev, kot na primer predsednika Vlade. Ob sprejemanju novele in odloka smo v Novi Sloveniji podprli odpravo plačnih nesorazmerij in diskriminacije. Res pa je tudi, da morda takrat Državni zbor ni dovolj upošteval opozoril sodstva, v zvezi z morebitnimi neskladji pa je bilo opozorjeno in smo opozarjali tudi nekateri poslanci, predvsem v zvezi z dokaj neuravnoteženim razmerjem med plačnimi funkcionarjev posameznih vej oblasti. In to je tudi pripomoglo k temu, da danes ponovno obravnavamo ta zakon. Plače sodnikov, tožilcev in pravobranilcev niso vezane na kolektivna pogajanja in so lahko določena samo z zakonom. Načelu neodvisnosti sodne veje oblasti ustreza torej le urejanje plačnega položaja z zakonom. Zato je tudi Ustavno sodišče odločilo, da je odlok o plačah funkcionarjev kot podzakonski predpis v neskladju s tem načelom ter tudi neskladen z ustavo. V naši poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo cilje predloga sprememb in dopolnitev sistema plač v javnem sektorju, ki je torej predvsem v smislu odziva na posamezne ugotovitve Ustavnega sodišča. Kot dodatek tem spremembam pa podpiramo tudi spremembe, ki so posledice spremenjene visokošolske zakonodaje zaradi uvajanja bolonjskega izobraževanja ter tudi določbe o prevedbi plač zaposlenih v javnem zavodu RTV. Smiselna se nam zdi možnost tudi določbe, ki omogoča naknaden pristop h kolektivnim pogodbam, ki urejajo plače v javnem sektorju. Ustavno sodišče je v svoji odločbi zapisalo, da je dosedanja zakonska določitev glede urejanja plačila za dodatno delovno uspešnost nekoliko preveč odprta, premalo jasna. Zato podpiramo tudi natančnejšo določitev v zvezi z redno delovno uspešnostjo, ko se določa obseg sredstev v višini 2% sredstev za osnovne plače. Kljub obsežnemu in dolgotrajnemu usklajevanju, tudi ministra za javno upravo, sodno vejo, pa je ostalo še nekaj odprtih vprašanj. To je bilo jasno tudi iz dosedanjega postopka, predvsem v delu, ki se dotika uvrščanja sodnikov v plačne razrede. V razpravi na matičnem delovnem telesu pa se je izkazalo, da so bila tudi mnenja med zastopniki in predstavniki posameznih sindikatov deljena glede plačne reforme. Predvsem tistim, ki so jim bila v preteklosti že zagotovljena nekatera boljša izhodišča, boljši položaj, se jim s sprejemom zakona ne mudi, tako kot drugim, ki pa računajo, da bodo imeli posamezne pozitivne učinke na plačno reformo tudi s sprejemom tega zakona, saj gre navsezadnje za urejanje plač v celem javnem sektorju. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da so predlagane spremembe zakona ustrezne in jih bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SLS bo podal gospod Marjan Drofenik.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, poslanke in poslanci, tudi tistim, ki ste pred televizorji, prav lep pozdrav! Zakon o sistemu plač v javnem sektorju je bil sprejet leta 2002 in zadnjič dopolnjen v letu 2006. Ni pa se še dokončno uveljavil v praksi, saj še niso bili sprejeti vsi potrebni podzakonski akti. Prav tako še niso zaključena pogajanja okoli kolektivne pogodbe za javni sektor. Kot je znano, je zaradi zagotovitve izplačevanja plač funkcionarjem v skladu z novim sistemom še pred sprejetjem vseh potrebnih aktov Državni zbor sprejel Odlok o plačah funkcionarjev ter spremembo še treh zakonov, ki urejajo sodniško službo, državno tožilstvo in pravobranilstvo. Nekatere določbe teh predpisov je kasneje Ustavno sodišče opredelilo za neskladne z Ustavo in Državnemu zboru določilo rok za odpravo teh neskladnosti. Današnji predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sistemu plač v javnem sektorju je namenjen predvsem odpravi omenjenih neskladnosti v skladu z odločbo Ustavnega sodišča. Odpravlja se torej neskladnost zakonskih določb, ki urejajo plače sodnikov, državnih tožilcev in pravobranilcev z Ustavo Republike Slovenije. Poleg tega zakon ureja še nekaj drugih, manj pomembnih vprašanj. Med njimi je uskladitev z novo zakonodajo o visokem šolstvu. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je ureditev plač sodnikov, tožilcev in pravobranilcev v obravnavanem zakonu smiselna in ustrezna. Ne vidimo kakšnih posebnih vsebinskih razlogov za to, da bi se ta vprašanja urejala v področnih zakonih. Na primer v zakonu o sodniški službi kot predlaga sodni svet. Menimo namreč, da je enotna ureditev plač tudi zaposlenih v pravosodnih organih v Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju smiselna. Na ta način se zagotavlja večja preglednost, primerljivost in transparentnost celotnega plačnega sistema v javnem sektorju. Predlagane rešitve zakona so po našem mnenju za sodnike, tožilce in pravobranilce ugodne, saj se jim meddrugim zagotavlja varovanje za pet odstotkov znižanja nominalne plače, ki bi jo dobivali po starih predpisih. Enotno zakon ureja tudi dodatke za pravosodne funkcionarje, in sicer so ti določeni v enaki višini, kot to velja za druge javne uslužbence. Takšno urejanje se nam zdi ustrezno. Kljub uskladitvi kar nekaj odprtih vprašanj s predstavniki pravosodne veje oblasti pa ni bilo doseženo soglasje okoli nekaterih vsebinskih sklopov. Gre za dodatek za delovno dobo in uvrščanje sodnikov v plačilne razrede. Ob tem bi radi poudarili, da pri urejanju plač pravosodnim organom pravzaprav določa tudi neke pogoje oziroma pravilo in pogajalska izhodišča pri urejanju plač vsem ostalim kategorijam javnih uslužbencev. S tega vidika se pridružujemo mnenju Vlade, da pri nekaterih vprašanjih ni bilo mogoče v celoti ugoditi zahtevam predstavnikov pravosodnih organov. Pri oblikovanju plačnega sistema moramo pravzaprav upoštevati tudi dejstvo, da se plače funkcionarjev treh vej oblasti v posameznih državah zelo različno urejajo. Iz primerljivih primerjalnih tabel, ki so predložene kot gradivo k noveli zakona, je razvidno, da so plače funkcionarjev v veliki meri odvisne ne le od bruto domačega proizvoda, ampak tudi od zgodovinskih in podobnih zunanjih okoliščin. Upoštevaje vse te kriterije je določitev plač funkcionarjev v pravosodju in obeh preostalih vejah oblasti po našem mnenju ustrezna. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo torej predlagani zakon podprli. Pričakujemo, da bodo zakon sprejeli tudi predstavniki sodne veje oblasti in da bo ta kmalu zaživel. Dejstvo je, da so si izborili nekoliko ugodnejši položaj glede na prejšnjo ureditev. Zato verjamemo, da tista vprašanja, ki niso bila v celoti upoštevana v skladu z željami, interesi zaposlenih funkcionarjev v pravosodnih organih, ne bodo razlog za nadaljnje težave pri urejanju teh vprašanj. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo podal mnenje gospod Vili Trofenik. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sistemu plač v javnem sektorju, nujni postopek, bi naj prvenstveno udejanil odločbe Ustavnega sodišča v zvezi s problematiko plač sodnikov, državnih tožilcev in državnih pravobranilcev. Predlagatelj sprememb in dopolnitev omenjenega zakona je poleg uskladitve zakona z odločbami Ustavnega sodišča predložil tudi spremembe, vezane na bolonjski študij, prevedbo plač zaposlenih v javnem zavodu RTV, naknadni pristop h kolektivnim pogodbam in uskladitev osnov plač v mesecih juliju in januarju, tudi uvrščanje funkcionarjev v plačne razrede, ki jih je do sedaj urejal Odlok o plačah funkcionarjev. Ker se spremembe in dopolnitve zakona v delu, ki se nanaša na problematiko, ki je bila predmet presoje Ustavnega sodišča, le minimalno razlikujejo od dosedanjih rešitev in ker so vse tri prizadete skupine, sodniki, državni tožilci in državni pravobranilci, izrazili nezadovoljstvo s predlaganimi rešitvami, obstaja velika verjetnost nadaljnjih sporov in ustavnih pritožb, zlasti pa nevarnost nezadovoljstva omenjenih skupin, kar bi lahko imelo negativne posledice za njihovo delovanje. Predlagatelj zakona je pripombe oziroma argumente prizadetih skupin po našem mnenju zavračal preveč enostransko. In to predvsem z argumentom obsega javnofinančnih izdatkov in nevarnostjo sprožitve plazu zahtevkov drugih skupin po spremembah ali nevarnostjo efekta snežne kepe, kot je to nevarnost, ki nedvomno obstaja, poimenoval predstavnik predlagatelja sprememb omenjenega zakona. Ob tem se postavlja ponovno vprašanje, ali je transparentnost in primerljivost plač v javnem sektorju možno doseči le z enim zakonom ali večimi, vendar medsebojno usklajenimi zakoni, in ali predlagane rešitve v zakonu res v maksimalni možni meri sledijo načelu približno enakega plačila za približno enako delo. Zaradi vsega navedenega kljub zavedanju o težavnosti problema primerne ureditve plač v javnem sektorju predlaganega zakona v naši poslanski skupini ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi, gospod minister, predstavniki Vlade! Dejstvo je, da je bil Zakon o sistemu plač v javnem sektorju, ki je bil sprejet leta 2002, dopolnjen v letu 2003, 2004, 2005 in 2006. Se pravi, vsako leto ga najmanj enkrat spreminjamo. Dejstvo je, da predlagana novela zakona odpravlja neskladnost zakonskih določb, ki urejajo plače sodnikov, državnih tožilcev in državnih pravobranilcev z Ustavo. Povezana je seveda ta sprememba tudi s spremenjeno zakonodajo o visokem šolstvu, z bolonjskim procesom in tako naprej. V imenu Slovenske nacionalne stranke želim izraziti naslednje. Prvič, s spremembo tega zakona so povezani predlogi Zakona o sodniški službi, državnem pravobranilstvu in državnem tožilstvu. Vsi se morajo spreminjati zaradi neustavnosti. Ta stavek je zelo pomemben. Morajo spreminjati zaradi neustavnosti". Takšne in podobne neustavnosti so na žalost redni dogodki v času, ko smo že tri leta skupaj, torej v času te Vlade. Spoštovani gospod minister Virant je imel v tem primeru smolo zato, ker se je lotil sodnikov. Sodniki pa veste, da se znajo potegniti zase in vedo, kaj morajo storiti zase. Poudarjam "Zase!". Na žalost pa izražam prepričanje in dejstva v imenu Slovenske nacionalne stranke, da se mnoge neustavnosti prezrejo, ker prizadene pač male, poudarjam male ljudi, ki ne znajo ali ne zmorejo izkazati pravnega interesa za presojo ustavnosti in se jim pravice kršijo iz dneva v dan, kar je seveda dokazljivo. Na žalost ravno v tej veji oblasti. V imenu Slovenske nacionalne stranke ugotavljam, da je zelo zanimivo, kako hitro je, kako hitro je Ustavno sodišče odreagiralo in rešilo zadevo, ker je šlo za predmet, ki je v njihovem interesu. Že spet je spoštovani gospod minister Virant dobil lekcijo, kako se konča zgodba, če se lotiš Svetega Grala, ki je v tem primeru slovensko sodstvo. Obenem opažamo, da se vsa pozornost pri spreminjanju plačne politike usmerja samo na sodnike, tožilce, pravobranilce. Nič, nič, nič pa na ostalih 150 tisoč javnih delavcev, ki jih - pa berite ne v oklepajih sprememba - plačne politike najbrž že najbolj prizadene. Namreč ugotovitev v Slovenski nacionalni stranki je, da se že 7 let ni nič spremenilo. Najbolj zanimivo pa je, da smo v pat poziciji. Zakaj? Gre za sklop zakonov, ki jim ne moremo nasprotovati, ne moremo. Zato, ker so neustavni in še vedno neusklajeni. Po drugi strani pa jih že spet ne moremo podpreti zaradi tega, ker spet vodijo v eno politiko, ki so si jo posamezniki gospodje iz sodne veje oblasti oblikovali sami. Da ne govorim pri tej plačni politiki o tem, kar smo že vsi pozabili: Herkules, Lukenda in tako naprej. Denar je šel. Rezultate še danes nihče med nami ni videl. Ne nazadnje, ker se mi čas izteka, naj opozorim še na eno dejstvo, in sicer to dejstvo je, da Sodni svet opozarja, da se zna zgoditi, da bodo sodniki spet šli v ustavno presojo. Zakaj? To ste seveda in bomo ugotovili sami. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Rezman Vili v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav želim vsem! In naj kar v uvodu spomnim na to, da v Poslanski skupini DeSUS nismo pripravljeni podpirati vseh predlogov zakonov, ki prihajajo v parlamentarno proceduro, kdaj pa kdaj tudi kakšnega vladnega ne. Zakon o sistemu plač v javnem sektorju je eden izmed tistih, ki sodijo v to kategorijo. Torej v kategorijo predlogov, ki ne morejo biti deležni naše nedeljene podpore. Omenjeno je že bilo, da je frekvenca spreminjanja tega zakona izredno visoka, kar je pravzaprav tudi razumljivo, saj gre za kompleksnost problematike. Gre za to, da je doslej to bilo tudi slabo in neustrezno urejeno. In gre seveda predvsem za to, da se tukaj izrazito močno in globoko posega v zelo različne interese. Kar zadeva cilj predlagatelja, da uredi enoten pregleden plačni sistem, tak, ki bi vplival tudi na večjo učinkovitost dela sodišč, na zmanjšanje zaostankov, na možnost nagrajevanja boljših, drugačnih od tistih, ki so slabi, nimamo mi nobenega predsodka. Torej, kar zadeva cilje, da. Kar zadeva izvedbe, pa ne. Mi sodimo, da izvedba pač ni takšna, kot bi lahko bila in da je pravzaprav prišlo do kolizije zaradi morebiti pretirane nepopustljivosti v pogajanjih. Verjetno bi lahko bila dosežena večja podpora temu predlogu. Seveda, če bi bilo na različnih koncih več posluha. Ne želimo sedaj obmetavati z očitki ne samo ene, ne samo druge strani. Zagotovo pa je, da je bil poizkus narejen, da bi se spreminjalo vseobsežno. Da je bilo odzivanje tudi vseobsežno. Da je bilo nasprotovanje vseobsežno od začetka tudi znotraj koalicijskih partnerjev in da je na koncu vse to moralo ustaviti Ustavno sodišče. Sedaj se pač odzivamo na to, kar je Ustavno sodišče reklo, in dodajamo v nekaterih zakonih, ki so, kot se je že povedalo, paketni, tudi kakšne drobne ali pa manj drobne novosti. Vendar ocenjujemo, da je ta temeljni problem, da se je plačni sistem za funkcionarje urejal z odlokom, kar ni v skladu z ustavo, in da se sedaj spreminja z zakonom, pravzaprav samo lepotilni popravek. Vse bistvene vsebinske dimenzije odloka so prenesene v zakon. Tista majhna odstopanja oziroma majhni popravki po naši presoji pač niso ustrezen odziv na odločbo Ustavnega sodišča. O tem govori, tako mi razumemo, Zakonodajno-pravna služba. O tem govori Sodni svet. O tem govorijo tudi nekateri drugi, ki oponirajo. Mi smo pač prepričani, da je, na primer, tudi ta argument neupravičen, da je prišlo do razlik v različnih vejah oblasti predvsem zavoljo tega, ker ene veje oblasti upravljajo tudi s sredstvi in imajo predstojništvo, druge pa ne ali pa nekoliko manj. Naj spomnimo mimogrede, da ene veje oblasti morajo iti skozi neko strokovno presojo, skozi strokovna cedila, tudi skozi politična, saj se na koncu tu v parlamentu imenovanja dogajajo. Nekaterim drugim vejam oblasti pa vse to celo ni potrebno. Tako da je ta argument morebiti prešibak, pretrhel, da bi lahko vzdržal. V Poslanski skupini DeSUS imamo tudi politične in vsebinske pomisleke, ki niso povezani z ustavnostjo. Izražali smo jih prej. Izražamo jih sedaj. Gre za spreminjanje dodatka za preteklo delo z 0,5 na 0,3%. Sodimo, da je prav, da se zavzemamo za to, da se ohranijo pravice tudi starejših delavcev, pri čemer nič ne govorimo o tem, da je treba korekcije napraviti tudi pri mlajših ali pa, kakor je bilo danes že rečeno - na nižjih stopnjah sodišč. Mi torej ne podpiramo tega zakona, ker po naši sodbi zavrača in "briskira", omalovažuje odločbo Ustavnega sodišča, ker zavrača predlagano razvrstitev v plačne razrede s strani tistih, ki so za to najbolj zainteresirani, in ker zavrača naše pomisleke v zvezi z nagrajevanjem preteklega dela. Žal, torej naše podpore temu zakona ne bo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Vsebina Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki ga obravnavamo, je zaključek nekajletnega dela in prizadevanj za ureditev plačnega sistema v javnem sektorju. Resna prizadevanja za ureditev tega sistema plač v javnem sektorju so se pričela leta 2002. Ta prizadevanja je podpirala tudi takratna opozicija. Torej tudi SDS. Lahko bi rekli, da če bi takratna največja vladna stranka pokazala nekaj več vneme, bi vsebino že lahko uredili. Še več, SDS kot takratna opozicija je bila zelo kritična do nekajkratnega odlaganja datuma pričetka veljavnosti plačne reforme javnega sektorja. Za dosego tega cilja je Državni zbor. Se pravi za uveljavitev novega plačnega sistema za funkcionarje je sprejel Odlok o plačah funkcionarjev, Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o sodniški službi, Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o državnem tožilstvu, Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o državnem pravobranilstvu. Vse to se je dogajalo v lanskem letu. Vendar, da pa sistem ne bi zaživel tako, kot je bilo predvideno, je sledila zahteva za oceno ustavnosti sodnika gospoda Aleša Zalarja in še nekaterih drugih. Ustavno sodišče je na svoji seji 7. decembra 2006 določilo, da so posamezne izpodbijane odločbe predpisov, ki urejajo plače funkcionarjev, v neskladju z Ustavo in naložilo Državnemu zboru, da neskladnosti z Ustavo odpravi v roku enega leta po objavi odločbe. Gre predvsem za skrb, ali je Ustavno sodišče izkazalo skrb za ohranitev pridobljenega nivoja plač sodnikov. In predlagana novela zakona odpravlja neskladja zakonskih določb, ki urejajo plače sodnikov, državnih tožilcev in državnih pravobranilcev z Ustavo. Zakon vključuje tiste spremembe in dopolnitve, ki so neposredno ali pa posredno povezane z uresničitvijo odločbe Ustavnega sodišča iz decembra leta 2006. Poleg tega pa še spremembe, ki so povezane s spremembo zakonodaje o visokem šolstvu v zvezi z bolonjskim procesom. Določbe o preverbi plač zaposlenih v javnem zavodu RTV Slovenija, naknadnem pristopu h kolektivnim pogodba, ki ureja plače v javnem sektorju, usklajevanje izhodiščne in osnovnih plač v mesecu januarju in juliju 2007. Cilj zakona o sistemu plač v javnem sektorju pa je vpeljava enotnega plačnega sistema za vse zaposlene v javnem sektorju. Glede uvrščanja funkcij v plačne razrede je predlagana rešitev, da se funkcija v večini primerov uvrsti v iste razrede, kot jih je uvrščal Odlok o plačah funkcionarjev. Izjema so funkcije v pravosodnih organih, kjer je prišlo do nekaterih korektur in to dvigov. In pa tudi uvrstitev generalnega sekretarja Vlade za ostale funkcionarje, uvrstitve, kot je predlagana z zakonom. Državni zbor je že določil kot primerno, ko je obravnaval Odlok o plačah funkcionarjev, rešitev pa ni bila sporna. Zaradi enotnosti, preglednosti in primerljivosti je namen zakona, da se vse elemente sistema plač uredi na enak način in v istem predpisu za plače vseh funkcionarjev, zato se s predloženim zakonom predlaga, da se tudi plače drugih funkcionarjev v celoti uredijo s predlaganim zakonom. Predlagano je, da ta zakon za vse funkcionarje določi višino osnovne plače z uvrstitvijo posameznih funkcij v plačni razred, plačilo za redno delovno uspešnost in povečan obseg dela, dodatke, preverbo osnovnih plač ter varovanje nominalne plače ob uvedbi v nov sistem. Kot element plače se delovna uspešnost uvaja tudi za sodnike, državne tožilce, državne pravobranilce, kot stimulativni element nagrajevanja, ki veljajo tudi na ostalih področjih tega sektorja. Pri tem v SDS ugotavljamo, da je predlagana rešitev sistema plač v javnem sektorju zelo podobna rešitvam v drugih, za nas primerljivih državah in v katerih so plače v javnem sektorju tako urejene že več 10 let. Podobno celovito urejene sisteme v drugih državah so izkazale dobre rezultate in so tudi primerno učinkoviti. Pokazalo pa se je tudi, da so celovite rešitve tudi edino možne. Predlagane zakonske rešitve v obravnavanem zakonu v celoti odgovarjajo na odločbo Ustavnega sodišča, zato jih v SDS podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala lepa. Zelo zahtevno je v 5 minutah govoriti o zelo kompleksnem vprašanju. Vsi namreč vemo, da gre ne samo za Zakon o sistemu plač v javnem sektorju, ampak še povezane tri druge zakone: o sodniški službi, o državnem tožilstvu in državnem pravobranilstvu, ki skupaj urejajo problematiko na podlagi odločitve Ustavnega sodišča. Zavedamo se, da je sistem plač v javnem sektorju prav in potrebno urediti, zavedamo se težavnosti tega vprašanja, vendar nas to ne bi smelo odvrniti od dejstva, da smo pozorni in kritični tudi do predlaganih rešitev, saj se nam zna zgoditi, da bodo nepremišljene odločitve imele za posledico ponovno sproženje ustavnega spora, ponovno zadržanje izvajanja zakona in neznane rešitve v bodoče. Prav je zato v zakonu, kot prvo povedati, da Zakonodajno-pravna služba ugotavlja, da predlagatelj tudi po odločitvi Ustavnega sodišča in razlogov za razveljavitev zakona ni bistveno spremenil svojega stališča in vsebine rešitev v zakonu. Če je to točno, potem se moramo ob taki ugotovitvi gotovo zamisliti, saj so lahko uskladitve z odločitvijo Ustavnega sodišča le formalne. Te so, saj je predlagatelj uredil vso bistveno tematiko v zakonu, ne pa več v odloku, kar je bila ena od ugotovitev Ustavnega sodišča, da namreč podzakonski akt, ki se sprejema po drugačnem postopku in glede katerega tudi ni možen veto, ne sme biti podlaga za odločanje o tako pomembnih vprašanjih, kot so plače sodnikov, tožilcev in pravobranilcev. Posebej kar zadeva sodnike, ker lahko to posega tudi v njihov položaj in njihovo neodvisnost. Drugič. Prav je ugotoviti, da se predlagatelj v glavnem pri urejanju problemov tega zakona sklicuje tudi na materialne okvire in ob tem povedati, da so ti materialni okviri gotovo omejeni. Da pa ob izjemno ugodnih gospodarskih gibanjih, ki jih imamo in na katere se sklicuje ta Vlada, najbrž ne smejo biti tako omejujoči, da bi imeli za posledico ponovno sprožitev ustavnega spora in ne rešitev namesto rešitve tega temeljnega vprašanja. In ob tem poudariti, da problematika ni vezana izključno samo na tisti kompleks pravosodja v širšem smislu, ki ga ta zakon s tremi drugimi zdaj rešuje, ampak da bo treba v posledici urediti tudi plače vseh javnih uslužbencev in da prav v zvezi z njimi Vlada napol priznava, da je eno tistih vprašanj, ki je lahko ustavno sporno, zelo povezano z njihovim položajem. To je dejstvo, ali bomo ali ne in kdaj začeli uvajati nižji odstotek dodatka za delovno dobo, in pri tem opozarja, saj to ne bi bil problem, če bi šlo samo za sodnike, da ne govorim o tem, da ne bi bil problem, če bi šlo samo za ostale funkcionarje. Ampak ko gre tudi za javne uslužbence, glede katerih se o ureditvi plačnega sistema zdaj predvsem pogovarjamo in kjer je polovica blizu rešitve, polovica proti predlaganim dogovorom, ki so doslej bili. To pa pomeni takšen obseg sredstev, da jih enostavno država ne more pokriti. Mislim, da je treba na to dejstvo opozarjati in povedati, da rešitev, ki bo uveljavila nižji dodatek na delovno dobo za vsa leta, ki jih je nekdo že oddelal nazaj, lahko pomeni tudi ustavno sporno rešitev ne glede na to, ali bo ustavno sporna samo za sodnike, za druge funkcionarje ali ne. Menimo torej, da je v zakonu veliko, veliko vprašanj, o katerih bi bila razprava potrebna. V naši poslanski skupini ga zato ne podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleš Gulič v imenu Poslanske skupine LDS.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, cenjeni predsedujoči, gospod minister! V Liberalni demokraciji Slovenije Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sistemu plač v javnem sektorju ne bomo podprli. Prav tako ne bomo podprli ostalih treh zakonov, ki so vezani na ta krovni zakon. Razlogi za to so bili danes že večkrat povedani skozi usta različnih kolegov, vendar bi vseeno opozoril na nekatere zadeve, ki so se tu tako zlahka povedale. Namreč, če pogledate poročilo o predlogu zakona boste videli, da je od dvanajstih tistih, ki so razpravljali, ki so bili na nek način reprezentanti različnih skupin, samo eden zakon podprl in tudi v celem zapisu pravzaprav ni povedano zakaj. Ampak samo piše, da se je strinjal predstavnik konfederacije sindikatov. Sicer pa predstavniki sindikatov delavcev zdravstva in nege, kulturnih, umetniških izvajalcev, sindikat državnih, družbenih organov, konfederacije sindikatov javnega sektorja, slovenskih diplomatov, državnega pravobranilstva, državnih tožilstev, slovensko sodniško društvo, društvo tožilcev in sam predsednik Sodnega sveta tega zakona niso podprli. Takšno je bilo torej razmerje 1:12, če pogledamo reprezentante. Obenem se kaže tudi zelo velika verjetnost, da bo tudi ta zakon, potem ko bo s Caterpiler št. 11 porazirano vse in bo sprejet šel na Ustavno sodišče. Kaj bomo s tem dosegli? Jasno je, da kadar se take zadeve urejajo - in to ni prvič, bilo je tudi že v prejšnjem sistemu, pa tudi takrat v času velike inflacije - je treba najti nek nov denar, če hočemo take zadeve urejati. Ne pa tako, da se nekaj vzame in potem na drug način da. Takšne rešitve so se doslej pokazale kot kontra produktivne. Seveda in tudi ta rešitev, ki jo prinaša gospod Virant, prav gotovo ni edino možna. Je pa v tem trenutku edinstvena. To je pa res. Zaradi tega, ker kljub temu, da je Ustavno sodišče o takšnem načinu že odločalo, se takšen način sedaj pač po drugi poti poskuša pripeljati. Seveda, ob tem dokazovanju, zakaj je to dobro, se kar naprej pojavlja prav tisto, kar v tej državi predvsem v času te vlade, vidimo, da se en del ljudi, en stan stigmatizira, da se mu seveda očita vse mogoče, enkrat Romom, enkrat sodnikom, enkrat učiteljem, vojakom, policajem in tako dalje. Vedno se najde neko manjšino, ki se jo potem stiska, če se ne da s korenčkom, pa s palico. No, sedaj je korenčka očitno zmanjkalo, pa je ostala samo palica. In tudi na druge načine se poskuša podrediti, recimo, sodno vejo oblasti. To z denarjem je seveda ena od možnosti. To so razlogi, zaradi česar seveda ne bomo podprli tega krovnega zakona, pa tudi drugih ne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, oprostite, gospod Cvikl, proceduralno vprašanje. Izvolite!
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Rad bi seveda glede na to, kar ste ravnokar začeli, povedal, da je Poslanska skupina SD vložila amandma. Mislim, da je v sistemu. Dovolite. Gre za to, da je poročilo k 21. točki prišlo včeraj pozno popoldan, da pravzaprav včeraj v toku dopoldneva še ni bilo v samem sistemu. In sicer Poslanska skupina SD vlaga amandma k 2. členu, kjer želi odpraviti nejasnost, ki je povezana s tem, na kakšen način in kdaj se bodo izdajale odločbe oziroma sklepi, s katerimi se odpravijo neskladnosti. Gre namreč za to, da je v dosedanjem besedilu 2. člena amandmirano tako, da se na koncu stavka doda besedilo, da gre za sklep, s katerim se odpravijo neskladnosti. Vendar je ta sklep nejasen. Gre za sklep, s katerim se odpravljajo neskladnosti s tem zakonom ali Odlokom o plačah funkcionarjev. Zato, gospod predsedujoči, v kolikor seveda strokovne službe še nimajo amandmaja, predlagam 10 minut odmora zato, da poslanci amandma dobijo in s tem omogočimo razpravo o tem zelo pomembnem zakonu. Ta zakon bo vplival na 150 tisoč javnih uslužbencev. Ta zakon bo vplival posledično glede na razpravo, ki se dogaja v kolektivni in panožnih kolektivnih pogodbah, na 700 tisoč preostalih zaposlenih oziroma vseh 700 tisoč zaposlenih, 150 tisoč v javnem sektorju in 550 tisoč v zasebnem sektorju, če hočete. In zato seveda je prav, da o tem opravimo ustrezno razpravo. Amandmaji, s katerimi smo mi želeli rešiti temeljne dileme, so bili žal na samem delovnem telesu zavrnjeni. Je pa v skladu s proceduro ustrezno seveda oblikovati amandma, ki sem ga ravnokar napovedal. Zato prosim predsedujoči za 10 minut odmora. Zakon je prišel v Državni zbor po nujnem postopku. Seja matičnega delovnega telesa je bila 14.6. Če se pa ne motim, je pa seveda poročilo predsedujoča podpisala nekje v toku včerajšnjega dne glede na to, da se je šele včeraj znašel na naših klopeh zelo pozno in gre za pomemben zakon in zato seveda smo šele danes dopoldne lahko pripravili ustrezen amandma tako, kot zahteva procedura. Smo pred začetkom razprave. Menim, da je povsem korektno, da nam omogočite, da izpeljemo proceduro tako, kot je to predvideno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot veste in vas obveščam tudi kot predsedujoči, da na klop do sedaj nisem dobil nobenega amandmaja, dokler se niste vi oglasili. Zato prekinjam. Upam, da bomo ta amandma v naslednjih 10-tih minutah dobili. Sprejemam vaš predlog. Prekinjam sejo za 10 minut. Nadaljevali bomo sejo ob 10.10. Obenem pa povem, če slučajno tehnično to ne bi bilo mogoče, predlagam, da prekinemo to točko dnevnega reda, nadaljujemo z naslednjo točko in skratka nadaljujemo z delom, da ne bomo zastonj sedeli v tej dvorani. Hvala.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo s prekinjeno sejo oziroma s prekinjeno 21. točko dnevnega reda. Prehajamo na razpravo o vložene amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 2. členu. V razpravo dajem ta amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo razpravljati v imenu poslanske skupine? Prijava teče. Besedo ima gospod Milan Cvikl v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz sicer, predsedujoči, ne vem, zakaj ste dali možnost samo v imenu poslanske skupine. Mislim, da ne gre še za obrazložitev glasu. Gre za razpravo amandmaja. Mislim, da se lahko vsi poslanci prijavijo, pa vendarle, jaz sem se prijavil, zato dovolite, da seveda povem najprej nekaj o amandmaju. Upam, da ga bomo dobili. Temeljno, kar želimo s tem amandmajem na nek način jasno določiti in zanima nas tudi stališče vlade, je tako imenovano ravnanje v primeru nezakonitosti. Gre namreč za to, da Vlada s tekstom 3a. člena amandmaja, za katerega Zakonodajno-pravna služba tako ali tako pravi, da iz pravno tehničnih razlogov pravi, da ne spada v ta člen, na nek način z novim besedilom dopolnjenega predloga zakona, seveda govori tudi o nekem sklepu, s katerim se odpravijo neskladnosti. Ni pa jasno, na kaj se te ne neskladnosti nanašajo. Zato smo z dikcijo, da gre za neskladnosti s tem zakonom, odlokov o plačah funkcionarjev, želeli odpraviti to tako imenovano neskladje, ki naj bi ga Vlada odpravljala, tako rekoč z odločitvami vodilnih v teh javnih zavodih, državni upravi in tako naprej. V tej zvezi se je pa seveda potrebno vprašati, koliko je res teh potencialnih neskladnosti. Citiram ministra, ki je povedal na seji matičnega delovnega telesa, da seveda ena od teh neskladnosti bi tudi bila povezana s tem tako imenovanim oziroma velika neskladnost z omejitvami, ki jih ima država, tako pravi: "bi bila tudi v tem, da v kolikor ta zakon ne bi bil sprejet," bi še vedno veljal pol odstoten funkcionarski dodatek. In minister navaja, da bi to pomenilo 120 milijonov evrov finančnih posledic na letni ravni. Jaz sicer ne vem, s katerimi številkami minister operira. Ampak po podatkih, ki jih je Vlada predočila Državnemu zboru, naj bi za plače v javnem sektorju na letni ravni porabljali, ne vem, nekih 800, 900 milijonov evrov. 120 milijonov je 12%. Sprašujem torej v tej povezavi gospoda ministra, za kako veliko neskladnost gre in ali je res, da bodo učinki sprejetja tega zakona na letni ravni pomenili, da bomo za 120 milijonov evrov privarčevali. In sicer, minister potem pravi: "To je še vedno predmet pogajanj. Ampak imamo situacijo, ko Državni zbor po nujnem postopku sprejema zakon, ki, če bo danes sprejet, bo v jutrišnjih, četrtkovih in petkovih pogajanjih pomenil pravzaprav glavni argument Vladi Republike Slovenije. Javni uslužbenci, tudi vi morate pristati na zmanjšanje tega dodatka za minulo delo z 0,5 na 0,3." Torej, sprašujem Vlado Republike Slovenije o njihovem stališču do predloga amandmaja in sprašujem Vlado Republike Slovenije tudi, od kje ocena, da bo potrebnih 120 milijonov evrov več denarja, če ta zakonodaja ne bi bila sprejeta. Mimogrede, to je tretjina tistega, kar porabljamo za oklepnike. Učinek tega nesprejetja zakona, se pravi, nadaljnje uveljavljanje 0,5% za javne uslužbence, za funkcionarje in tako naprej, pa bi pomenilo preprosto to, da bi tudi javni uslužbenci na nek način ohranili realni nivo dohodkov. Vlada Republike Slovenije, kot smo slišali danes že v uvodnih razpravah, pa tudi včeraj sem slišal tako predsednika Vlade, ki pravi, da je gospodarska situacija fantastična, da imamo zelo dobre prihodke, nad pričakovanimi. Preprosto ne razumem, zakaj tako krčevito zavzemanje za nujni postopek, zato da bi se prihranilo 120 milijonov evrov, po navedbah Vlade. Torej zakon, ki ga danes sprejemamo po nujnem postopku, bo imel nedvomno velike materialne posledice za 150 tisoč javnih uslužbencev. Tu niso pomembni funkcionarji. Pomembni so javni uslužbenci. Posledično v nadaljevanju bo imel učinek na 550 tisoč zaposlenih, ker verjamem, da bodo delodajalci argument, ki ga je Vlada kot delodajalec uspela vsiliti sindikatom javnega sektorja, v Državnem zboru dobil tudi potrditev politične volje vladajoče koalicije. Verjamem, da bodo delodajalci ta argument znali tudi vsiliti proti zaposlenim. Imamo torej zelo čudno situacijo - v Sloveniji so dobre gospodarske razmere, dobri prihodki, vendar na vsak način Vlada varčuje, pa naj stane, kolikor hoče. Kaj bo posledica tega? Povečevala se bo negativna selekcija. Potem, ko smo javne uslužbence politično podredili, jih sedaj še tudi materialno kaznujemo oziroma jim zmanjšujemo možnosti materialnih pogojev. In to seveda ni dobra popotnica glede na to, da vemo, da je teh javnih uslužbencev vse manj, da delajo pod vedno večjimi pritiski, zato bi materialno nagrajevanje moralo obstati vsaj na ravni, kot je to sedaj. To pa pomeni, z 0,5% minulega dela. Vemo, da so členi, ki bi omogočili amandmiranje tega, zaprti. Takšna je bila volja vladajoče koalicije že na matičnem delovnem telesu. Vendar bom v nadaljevanju tudi sam povedal, da bom zakon zavrnil, ga ne bom podprl, ker ne vidim nobenega razloga, da na ta način rešujete problem, ki ste ga ustvarili s tem, ko ste skušali sodnike po nepotrebnem kaznovati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister.
Hvala lepa. Moram reči, gospod Cvikl, da ste si očitno zelo površno in na hitro te stvari prebrali in če bi vi vodili plačno reformo, upam, da bi si vzeli malo več časa in bi bili malo bolj natančni. Bom pa vseeno poskušal še enkrat razložiti ta problem dodatka za delovno dobo v javnem sektorju. Dodatek za delovno dobo v javnem sektorju danes za vse funkcionarje in javne uslužbence dejansko znaša 0,5% na leto delovne dobe. Vendar je treba eno stvar zelo jasno povedati. Pri javnih uslužbencih, ne pri funkcionarjih, ampak pri javnih uslužbencih se ta dodatek odmerja na osnovno plačo in samo na osnovno plačo. Ker se je z leti plača gradila skozi številne dodatke v panožnih kolektivnih pogodbah, dejansko dodatek za delovno dobo znaša približno 0,3, nekaj malega čez 0,3% na leto delovne dobe na celotno plačo javnega uslužbenca. Funkcionarji smo pa tukaj privilegirani, ker pri nas pa ta dodatek znaša 0,52% na vse, na kompletno plačo - na osnovno plačo in vse dodatke, s katerimi so se plače gradile oziroma dograjevale. In sedaj, ko gremo v plačno reformo, ko želimo zagotoviti transparentnost plač, to se pravi, da ne gradimo več na dodatkih, ampak naj funkcijo oziroma delovno mesto ovrednoti osnovna plača, so dodatki v masi sredstev pravzaprav marginalni z izjemo enega dodatka. To je dodatka za delovno dobo. Ko prihajamo v to, je seveda potrebno dodatek za delovno dobo na novo skalkulirati. Ena možnost bi bila, da bi ga ohranila v odstotku 0,5 na leto delovne dobe, vendar bi potem dejansko ta odstotek pri javnih uslužbencih oziroma bi ta dodatek bil višji, kot je danes. Znatno višji. Kako sem prišel do finančne posledice 120 milijonov evrov? Stvar je zelo enostavna. Med 0,3, 0,5 je razlika 0,2. Če to pomnožiš z 20 let, kot je povprečna delovna doba, to znese 4%. 4% plačne mase je 120 milijonov evrov. Kajti plačna masa v javnem sektorju ni, kot ste vi rekli, nekaj čez 700 milijonov evrov, ampak reci in piši 3 milijarde evrov na letni ravni damo za plače v javnem sektorju. In tu bi prišel do te "diskrepance". Nikakor pa to ne pomeni kakršnegakoli zniževanja plač javnim uslužbencem. Poglejte, tisti, ki se je malo poglobil v to plačno reformo, to natančno ve. Nikomur se nominalna plača ne sme znižati. V kolektivnih pogajanjih pa smo mi že tako daleč, da danes že vemo, da se bodo nekaterim plačnim skupinam v javnem sektorju plače krepko popravile, da se bodo plače krepko popravile v zdravstveni negi, torej medicinskim sestram, zdravstvenim tehnikom, da se bodo plače krepko popravile v kulturi, da se bodo plače popravile tudi v javni upravi. Recimo referentom, recimo začetnikom v 7. tarifni skupini, torej univerzitetnim diplomiranim pravnikom, ekonomistom in tako naprej, kjer imamo res problem z zaposlovanjem. Vsem tem se bodo plače popravile. Pogajanja v kolektivni pogodbi gredo proti koncu. In tudi to je Vlada upoštevala, da mora ugodno gospodarsko rast čutiti tudi javni sektor. Zato je lansko leto prvič prišlo v zgodovini, bi rekel, prišlo do dogovora med Vlado in sindikati, po katerem se poleg eskalacije, torej letnega usklajevanja plač skladno z inflacijo, dodaja še en del uskladitve iz naslova realne rasti produktivnosti. In ta sredstva bodo namenjena odpravi plačnih nesorazmerij. To je denar, za katerega smo se s sindikati že dogovorili. Zaposleni v javnem sektorju bodo participirali na gospodarski rasti. Sedaj pravzaprav razlagam to plačno prenovo iz fundamenta. Vendar to so stvari, ki imajo svojo zgodovino od leta 2002. Tisti, ki želi to razumeti, se mora pač malo poglobiti. Res je, da ta zakon vpliva na 150.000. O tem ni nobenega dvoma. Vendar nikakor ne vpliva negativno. Poglejte, če bi šli mi, recimo, z dodatkom 0,5 v širšem javnem sektorju, potem bi ne mogli odpravljati plačnih nesorazmerij. Potem bi linearno povišali plače vsem javnim uslužbencem. V reformah pa je šlo leta 2002 za to, da se odpravijo nesorazmerja. In ker so se nekateri deli javnega sektorja v plačnem sistemu že ustrezno pozicionirali, nazadnje vzgoja in izobraževanje z aneksom iz leta 2002, ki ga je prejšnja Vlada podpisala istočasno, ko je pošiljala nov Zakon o sistemu plač v Državni zbor, je sedaj čas tudi za druge. Mi ne negiramo tega, kar je šolstvo doseglo. In prav je, da so se učitelji pozicionirali s plačami tako, kot pristaja temu poklicu. Prav je tako. Vendar je sedaj čas tudi za druge, za zdravstveno nego, za kulturo in za ostale. In mi absolutno vztrajamo na tem, da bomo ta denar, ki se zbira, in polovične eskalacije in še dodatni denar iz naslova realne rasti produktivnosti usmerjali v odpravo plačnih nesorazmerij, ne pa v linearno razdeljevanje poglavij. Še enkrat, "Urbi et Orbi". Prosim, ne prihajat na dan z demagogijo o zniževanju plač in kaj jaz vem kaj, nikomur se plača ne more znižati nominalno niti za tolar. Nasprotno, deset tisočim v javnem sektorju se bodo plače, če bo kolektivna pogodba sklenjena, tako kot v približno takih konturah, kot je sedaj predvideno, lepo zviševale. In sicer, prva tranša januarja 2008, druga tranša julija 2008 in tretja tranša julija 2009.
Želi še kdo razpravljati? Replika. Izvolite, gospod Cvikl.
Poglejte, gospod minister, zelo natančno sem se poglobil v številke in v dilemo, ki jo imate vi. Vaša dilema je ta, da delate plačno reformo brez dodatnega denarja. 800, 900 milijonov je denar, ki je namenjen za plače v državnem proračunu potem, ko bo v polni meri uvedena ukinitev davka na izplačane plače. Potem imamo seveda še občinske organe in potem imamo javne zavode, za kar seveda še nimate sklenjene kolektivne pogodbe. Tako, da morava biti zelo pazljiva. Če pa že govorimo o tem, koliko denarja namenjate in ali bodo ljudje imeli realno več ali manj, je pa dejstvo naslednje. V letu 2008 je vaša predvidela za 2,9% nominalno več denarja za plače kot v letu 2007 ob 7% gospodarski rasti. In kje dobite prihranek, gospod minister? Točno tu ga dobite, ker boste seveda prevedli zadevo na nove, "razrede brez dodatkov". Pri tem pa namesto 0,5 vpeljali 0,3% dodatek. In, minister, problem je naslednji. Če se boste malo poglobili v problematiko trga delovne sile, bodo ljudje v Sloveniji, ki so do sedaj dobivali dodatek za minulo delo in so zaradi tega dražji za zaposlene, bodo delodajalci to zagrabili takoj, kar boste vi vsilili javnim uslužbencem, državnim funkcionarjem in tako naprej. In problem, ki ga ustvarjate, gospod minister, je zelo enostaven: Šli ste v plačno reformo samo z 2,9% dodatnega denarja. Zato ta zakon po nujnem postopku potrebujete spremeniti sedaj. Drugače bo pač treba ljudem dati nekaj od tega, kar je učinek gospodarskih reform. Gospodarske reforme vodijo baje v višjo gospodarsko rast. Vi pa dajete namesto 7% prirasta samo 2,9% prirast. To so številke, ki so bile v tem Državnem zboru opredeljene. In zato nasprotujem tezi, da je treba sedaj dodatek preleviti z 0,5 na 0,3%, ker šikanirate starejše zaposlene. Pa še mimogrede, kolegi iz upokojenske stranke, to bo imelo neposreden učinek na nižje pokojnine tistih, ki se bodo upokojevali čez 10 let.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Odpiram nov krog prijav. Gospod minister, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. No, da to zadevo zapremo. Spet se je izkazalo, da se niste čisto nič poglobili. Namreč, za odpravo plačnih nesorazmerij je namenjenih bistveno več kot 2%. Ta sredstva so se začela zbirati že v letu 2004 in se zbirajo iz dveh virov. Na eni strani se vsi zaposleni v javnem sektorju odrekamo delu redne letne eskalacije. Torej usklajevanja skladno z inflacijo. Na drugi strani pa Vlada temu dodaja še dodatna sredstva iz naslova realne rasti produktivnosti, in sicer, letos je na 26%, naslednje leto 0,93 in leta 2009 po dogovoru s sindikati 1,55%. To je dodaten denar za izvedbo plačne reforme, s tem da zadeva še ni zaključena, kot ste ugotovili. Do tu smo prišli v dosedanjih pogajanjih. Morda se bo ta okvir še nekoliko razprl v zaključnem delu pogajanj. V skupnem seštevku imamo na voljo za odpravo plačnih nesorazmerij približno 8% mase sredstev za plače. Torej, skupaj približno 210 milijonov evrov bo na voljo za to, da jih plasiramo v tiste panoge, v tiste dejavnosti, kjer so plače podcenjene. In to ni moja reforma. To ni naša reforma, to ni reforma te Vlade. To je ena reforma, ki, če bi imeli odgovornost, če bi čutili odgovornost do države, do davkoplačevalcev, do javnih uslužbencev, potem bi se tudi danes spomnili, da je ta reforma skupna odgovornost. S tem, da začeta leta 2002, da je bila zastavljena skupno - tedanja Vlada in tudi opozicija jo je podprla, da je velika večina sindikatov to podprla - in da je to reforma, ki jo, za katero smo vsi odgovorni in ki jo moramo skupaj spraviti do konca. Seveda pa ima ta reforma finančni okvir. Ker bi bilo pa neodgovorno do davkoplačevalcev, da bi sedaj rekli: "Bistvo plačne reforme je v tem, da vprašamo sindikate in sodnike in druge funkcionarje, kaj si želite, in bi potem vse skupaj sešteli in bi rekli, lahko vam kar rečem, cena bi bila o ho ho..." Cena bi šla verjetno tudi v milijarde evrov in bi potem rekli: "No, to je pa sedaj denar, ki ga bomo namenili za plačno reformo. Veste, plačna reforma pomeni zelo zelo tenkočutno usklajevanje na eni strani interesov davkoplačevalcev, legitimnih interesov davkoplačevalcev in na drugi strani interesov 24-ih reprezentativnih sindikatov javnega sektorja in potem še teh funkcionarskih skupin, ki svojih sindikatov nimajo, kot so, recimo, sodniki. Zgodba o dodatku za delovno dobo. Očitno pri tej zgodbi danes ne bova prišla skupaj. Vendar moram posebej poudariti, če bi bil v novem sistemu dodatek za delovno dobo v javnem sektorju 0,5%, bi ga de facto povišali. Bi de facto maso denarja za ta dodatek povišali in bi de facto naredili razlike med mlajšimi in starejšimi v javnem sektorju relativno večje, kot so danes. Šlo bi torej za povečanje. Sedaj ne gre za znižanje. Kajti preračun, kot sem že rekel, kalkulacija pokaže, da je, bom natančno govoril, ta proračun 0,33. In pogajanja še niso zaključena. Trenutno smo na 0,30. Že če bi šli na 0,4, bi to dejansko pomenilo povečanje dodatka za delovno dobo. Tako, da nikdar ne smete jemati kateregakoli elementa te plače v novem sistemu parcialno, ampak je treba vedno gledati celoto. Dejstvo pa je, da imamo mi funkcionarji danes privilegij. 0,5 na kompletno plačo je v primerjavi z učiteljem, zdravnikom, uradnikom, policistom, za nas privilegij. In temu privilegiju se funkcionarji, torej, privilegij v smislu primerjave med nami in drugimi v plačnem sistemu in ko gremo v nov enotni plačni sistem, pač temu odpovedujemo. Ja, plača gospoda Cvikla bo nižja po 1. januarju, pa ne bistveno, ampak bo nekoliko nižja. Pa ne zaradi tega, ker bi želeli biti všečni in ugajati ljudem tako, da nižamo funkcionarske plače ampak preprosto zaradi tega, ker je to edina možnost za pravičen prehod v nov plačni sistem.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Cvikl.
Poglejte, gospod minister! Podatki, ki jih je Vlada predočila Državnemu zboru, so zelo jasni. 3 milijarde 376 milijonov denarja za plače državnim funkcionarjem, državnim uslužbencem, javnim zavodom, občinskim organom v javnih financah v letu 2008 in 3 tisoč 280 milijonov v letu 2007. Prirast 2,9%, prirast nekih 80, ja 94 milijonov evrov. Res, 200 milijonov evrov se je nabralo v tako imenovanem proračunskem skladu, ampak teh 200 milijonov evrov prispevajo starejši. V povprečju več kot mlajši. Ker 200 milijonov evrov se napolni s 120 milijoni evrov dodatkov minulega dela, ki jih ne boste razdelili. Gospod minister, vaša teza, da bo minulo delo oziroma da bo zaradi tega plača posameznika višja - odvisno od njegove prevedbe, odvisno katere dodatke ste mu ukinili, katere dodatke bo neposredno posameznik imel. Nedvomno pa je jasno, da ne bo več imel posameznik, kar je imel do sedaj na osnovno plačo, več dodatka 0,5, ampak bo imel dodatek po vašem predlogu 0,3. In jaz nimam nobenega problema, da za državne funkcionarje to sprejmete. Problem sem imel, ker ste pri sodnikih šli na isto logiko, ker ste rekli: "Ne boste vi imeli nižje plače, ampak tisti, ki imajo zdaj višjo plačo bodo prispevali v fond, iz katerega boste nekateri, ki boste bolje nagrajevani, dobili višjo plačo." To je bil naš problem. Jaz se ne spuščam v zgodbo, da bomo državni funkcionarji šli. Zaradi mene lahko ukinete dodatek za minulo delo za državne funkcionarje. S tem nimam nobenega problema. Jaz imam problem, da ta argument uporabljate proti 150-tim tisočim javnih uslužbencev in da zaradi tega znotraj sistema javnih uslužbencev od starejših jemljete vir za financiranje tako imenovanih mlajših. To je zgodba vaše reforme, ker ste šli v reformo brez dodatnega denarja. In zdaj seveda minister - glede skupne odgovornosti. Res je. Skupna odgovornost vseh nas je do davkoplačevalcev. Se popolnoma strinjam! Ampak gospod minister, vaša Vlada je v zadnjih samo nekaj mesecih do teh davkoplačevalcev zelo neodgovorna in zdaj greste v spopad s 150-imi tisočimi javnimi uslužbenci. Jaz vam to toplo odsvetujem. Zato seveda sam in v poslanski skupini tega zakona ne bomo podprli. Posledice bodo seveda jasne v nekaj tednih, nekaj mesecih. Zelo zanimiva bo seveda borba potem v nadaljevanju, ko bodo delodajalci to vašo idejo zagrabili in jo ponudili skozi panožne kolektivne pogodbe za ostalih 550 tisoč zaposlenih. To so pač dejstva. Če si minister Bajuk, predsednik Vlade in vi predstavljate izpolnjevanje ukrepov iz programa stabilnosti, ki zahtevajo za približno 500 milijonov evrov zmanjšanje porabe, tako da bo 120 milijonov evrov šlo iz zmanjšane porabe, nižjega dodatka za minulo delo javnih uslužbencev, potem seveda moram povedati, da se je začelo varčevati na nepravem koncu. Zato bom temu zakonu nasprotoval, amandma pa podprl.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo.
Meni je žal. No, saj se potem ne bom več oglašal s to polemiko. Ampak prav smešno se mi zdi, kako vehementno razpravljate o nečem, kar sploh ne drži. Pa sem vam s številkami in izračuni natančno dokazal, da ne drži, pa še kar vztrajate pri svojem in izpeljujete potem sklepe ter posledice iz tega. Glejte, to je čista izmišljotina, da se denar za plačno reformo zbira iz sredstev starejših delavcev. To je popolnoma iz trte izvito. Nima nobene realne osnove. Denar prispevamo vsi zaposleni v javnem sektorju v natanko istem odstotku. Vsakega 1.7., ko se določi eskalacija, ki je nekoliko nižja kot tista, ki bi bila sicer. Vsak od nas prispeva enak odstotek v ta sklad za odpravljanje nesorazmerij. Državni proračun dodatno prispeva še del v odvisnosti od realne rasti produktivnosti. Nobenega zniževanja ni pri dodatku za delovno dobo. Glejte, zelo enostaven izračun: 0,5% od 60 je enako kot 0,3%. Ali je tako? In če se bo po novem dodatek za delovno dobo obračunaval od 100, danes se pa od 60, potem, če ga želimo ohraniti takega, kot je, moramo odstotek znižati. Saj to je tako enostavna matematika, da bolj ne more biti. Gospoda Trofenika ni. Pa bi nama mogoče tu lahko pomagal. Zadnjič sva imela že z njim neko polemiko. On je profesor matematike in nas lahko najbrž vse poučuje. Sam sem imel tudi matematiko pet običajno v šoli, tako da nimam kakšnih hudih problemov z njo. In tule je pač stvar kristalno, kristalno jasna. Poleg tega mi nismo v nobenem spopadu s 150-imi tisoči javnih uslužbencev, ampak smo za pogajalsko mizo že pet let. Če je bil kdo v spopadu, ste bili vi, ki ste bili za pogajalsko mizo od - mislim - nekje jeseni 2002 pa do konca 2004 in ste nam zapustili razliko med vladno in sindikalno stranjo v višini takrat še tolarjev 100 milijard. Torej, vi ste bili 100 milijard narazen. Mi smo pa to razliko drastično znižali. Torej, če gre kdo tu naproti sindikatom, javnim uslužbencem, zaposlenim v javnem sektorju, potem je to ta korak naredila ta Vlada. Vaša je pa ostala daleč, daleč od vsaj približne uskladitve.
Hvala lepa. Replika. Gospod Cvikl, izvolite.
Zelo na kratko. Najprej naj seveda povem, gospod minister, če se ne motim, ste bili tudi vi v tisti vladi državni sekretar. Bili ste v tisti vladi 2000-2004. In drugo. Poleg relativnega izračuna obstaja tudi množenje. 30 let krat 0,5 je 15 odstotnih točk. 20 let ali pa 10 let krat 0,5 je pa 5 odstotnih točk. In tisti, ki ima 30 let, bo namesto 15 odstotnih točk dodatka imel 10 odstotnih točk dodatka pet procentne prehrane. Obstajajo relativni in obstajajo tudi druge matematične operacije. Zadeva je zelo enostavna. Ker imate premalo denarja za to tako imenovano plačno reformo, ste posegli v zmanjšanje tega dodatka. Na to vas opozarjamo že od leta 2003 ali 2004, ko so prvi prišli s temi idejami. Zato, gospod minister, zadeva je zelo enostavna. Ker so gospodarski rezultati boljši, ker bi Vlada morala varčevati na tej točki in to na točki racionalnega delovanja v vseh postavkah državnega proračuna, ni nobenega razloga samo za 2,9 odstotnih točk povečevati mase plače. To je vaš problem. To pa morata rešiti z gospodom ministrom Bajukom in ne tukaj in pet let se pogajati s sindikati s 150 tisoč javnimi uslužbenci, med katerimi so pač ljudje, ki imajo 30 let delovne dobe in bodo zdaj prispevali 5% večji prihranek. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! V Vladi ste za nekatere vladne uslužbence poskrbeli že prej z vladnimi uredbami. Sedaj se pripravlja ta zakon. Vendar ste vi za nekatere vladne uslužbence to storili že mimo tega vladnega zakona in ste pač nagrajevali določeno število javnih uslužbencev. Recimo, Uredba o pogojih in višini dodatka za plačilo povečanega obsega, sprejeta že maja 2006, potem tukaj Uredba o določitvi pogojev in obsega dela plače za plačilo povečanega obsega dela v javnem sektorju, ki velja od 1. decembra 2006, tako da ste za Vlado kar zelo dobro poskrbeli. Se pravi, sami zase. Zato vas sprašujem predvsem: Komu je ta uredba oziroma komu sta ti uredbi namenjeni? Koliko javnih uslužbencev iz tega naslova dobiva večjo plačo? Iz katere proračunske postavke to že financirate več kot leto dni? Namreč, te plače se lahko po teh uredbah povišajo po sklepu Vlade tudi za 35%. Nekatere tudi za 50%, nekatere v letu 2007 - tukaj piše - pa celo za 65%. Tako, da bi bilo dobro, da to tudi malo pokomentirate. Res je predvsem, da boste na ta način nagrajevali - kot piše - tiste uslužbence, ki delajo na projektu predsedovanja Republike Slovenije Evropski uniji in za nekatere druge mednarodne projekte. Res pa je tudi po drugi strani, da že vrsto let nekateri v družbenih dejavnostih, posebej pa v kulturi prejemajo zelo nizke plače, ki zaostajajo za plačami v izobraževanju na vseh nivojih, s plačami v raziskovalnem in znanstvenem sektorju. Tako, da so v sindikatu kulturnih delavcev oziroma v sindikatu muzejskih uslužbencev ugotovili, da preračuni kažejo v povprečju 20% zaostajanje. Ali pa recimo, samo ena primerjava, ki sem jo že večkrat povedal v tem Državnem zboru, da knjižničar v šolski knjižnici dobi več kot 400 evrov višjo neto plačo, kot zaposleni na enakem delovnem mestu z enako izobrazbo v kulturnem zavodu. Se pravi, da so tukaj zelo velike neenakosti. Po drugi strani pa z vladnimi uredbami, kar je dosti lažje, rešujete določeno strukturo državnih vladnih uslužbencev. Pa še nekaj bi rad povedal glede dodatka na minulo delo. Z 0,5 greste na 0,3%. Jaz sem popolnoma prepričan, da bo to zelo hitro. Ponavljam, zelo hitro postal standard za vse plače v državi, za vse zaposlene v državi. Najprej boste to naredili funkcionarjem, potem 15 tisoč javnim uslužbencem, potem pa še 100 tisočem zaposlenih v gospodarstvu, v vseh družbenih dejavnostih, v privatnem sektorju itd. Skušnjave za delodajalce bodo prevelike in mislim, da bodo lahko razmišljali celo to, da bi z 0,3 šli na 0,0 - se pravi - na nič dodatka za delovno dobo. In mislim, da boste s tem ukrepom spodbudili sindikalni boj v državi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Vili Rezman.
Hvala lepa. Jaz bi rad spomnil, da smo v poslanski skupini že zjutraj povedali, da zakona ne podpiramo. Med drugim tudi zavoljo tega zniževanja z 0,5% na 0,3% oziroma zaradi tega, ker se pač znižuje nekatere pravice starejšim. Pri tem sem vesel vsake diskusije, ki nas podpira v tem procesu razdedinjenja starejših v zvezi z njihovim preteklim delom. Vendar me pa kljub temu čudi, če to na primer počno tisti, ki so v preteklih razpravah, ko smo druge zakone sprejemali, vpili na ves glas, kako bodo upokojenci sesuli državo, javne finance, kako bodo uničili gospodarstvo in kako so, če imajo 0,5% dodatka, strašno sami zoper sebe, kot da so nezaposljivi zavoljo tega. Toliko v zvezi s spominom. Kar zadeva druge stvari, bi pa pravzaprav vprašal gospoda ministra, kajti gospod minister je omenil, da se nikomur ne znižuje plača. Sedaj, če bi čisto tako bilo, potem ne bi imeli sedaj predlagane varovalke, kako je treba zavarovati plače sodnikom, da se ne bo nič znižalo. To se pravi, zakon je predvidel tudi možnost zniževanja. Sedaj to popravljamo. Drugo, kar zadeva, je dejstvo, da se za nekatere predvideva možnost znižanja plače za 0,5% odstotkov, in sicer, ne da bi branil te njihove privilegije tistih, ki imajo sedaj že več kot desetletja 80-odstotno plačo. Torej, tistim se še dovoljuje minus 5%. In pri tem bi pač prosil, da minister ne bi odgovoril na ta način, da se borim za privilegije, ampak ugotavljam dejstva, ki najbrž niso sporna in ki niso čisto v skladu s tem, kar je gospod minister v zvezi z zniževanjem plač pač govoril. Mi pa smo razen tega nasprotovali tudi temu, da se nekatera nesorazmerja ne odpravljajo. In tista nesorazmerja vizavi različnih vej oblasti in tudi nesorazmerja, na katera je opozarjal Sodni svet, pa še kdo znotraj veje sodne oblasti. To so pač naša opozorila. Jaz mislim, da ni nič napak, če se mi kdaj pa kdaj strinjamo tudi z opozorili Sodnega sveta ali kogarkoli drugega, čeprav je njihov interes s tem seveda prizadet. Pa tudi ne branimo kakšnega posebnega privilegija. Bi pa jaz branil privilegij, pogojno rečeno, delavcev v kulturi in v izobraževanju. Torej, vsem učiteljem in učiteljicam in delavcem v kulturi bi jaz privoščil, da imajo enak odstotek na preteklo delo, kot ga imamo mi. Torej, mi nismo zoper to, da se tudi njim plače dvignejo. Ni razloga, da ne bi participirali morebiti tudi na ta način pri visoki gospodarski rasti pri tem, da se nakazuje, da se ta gospodarska rast ne bo kar ustavila pri visokih dobičkih. Jaz mislim, da bi bilo pač dobro, če bi tudi tistim, ki so sedaj deprivilegirani, omogočili izenačevanje s tistimi, ki ste jih imenovali privilegirance.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Nekaj pojasnil sem dolžan. Najprej gospodu Bevku, ki ga sicer ni v dvorani. Povečan obseg dela je normalen stimulativni del plače, ki zagotavlja določeno fleksibilnost v plačnem sistemu javnega sektorja. Brez tega bi bili ujeti v neko nemogočo togost in ne bi mogli bolje nagraditi tistih, ki več in bolje delajo. In res je, da je vrsto let to veljalo samo za državni upravo. Ampak spet bom rekel, vrsto let v obdobjih preteklih vlad. V tem mandatu smo pa mi to možnost razširili na celotni javni sektor. Ali ste pozabili? Mi smo možnost plačevanja povečanega obsega dela s prejšnjo novelo Zakona o sistemu plač razširili tudi na kulturo, tudi na zdravstvo, tudi na šolstvo in tako naprej. Pljuvate v lastno skledo oziroma spomnili ste me na to, da moram povedati, kaj je bilo v tem mandatu narejeno v korist zaposlenih v javnem sektorju. Vir za ta povečan obseg dela je iz zakona razviden iz zadnje uredbe. V zakonu jasno piše: "To se financira iz plačnih prihrankov." Torej, če imamo prihranke zaradi porodniških odsotnosti in podobno, lahko iz tega naslova bolje nagrajujemo tiste, ki so bolj obremenjeni in pa za posebne projekte nacionalnega pomena. Zaenkrat imamo samo tri take projekte: ena je odprava čakalnih dob v zdravstvu, drugo je predsedovanje Slovenije EU, ko bodo uslužbenci državne uprave, nekateri, izjemno obremenjeni, na meji pregorevanja, bi si upal reči glede na to, da imamo majhno administracijo. Tretji tak projekt je pa danes v zakonu napisan. To je pa odprava sodnih zaostankov. Trije taki projekti so, kjer je zagotovljen ekstra denar za plačilo povečanega obsega dela. In to je sijajen mehanizem, ki ga v javnem sektorju rabimo. Če ga boste kdaj ukinili, boste naredili veliko, zelo nespametno potezo. Z gospodom Bevkom se v eni točki absolutno strinjava: plače zaposlenih v kulturi so podcenjene. In v vladnem predlogu kolektivne pogodbe za javni sektor je ravno kultura tista dejavnost, ki relativno največ dobiva. Torej, pomagajte pri prehodu v nov plačni sistem s 1. januarjem naslednje leto, gospod Bevk, in kultura bo dobila svoje. Vprašajte sindikaliste, predlogi, ki jih vladna stran ponuja, so za kulturo izrazito, izrazito ugodni, ravno v to smer, kot ste sami rekli, da se izenačijo, da se približajo vzgoji in izobraževanju, ki je svoje dobilo na podlagi aneksa. 0,5, 0,3. Samo še enkrat. Javnim uslužbencem se s tem nič ne jemlje. Nasprotno, če bi ohranili 0,5,, bi to pomenilo povečanje dodatka za delovno dobo in dodatnih 120 milijonov evrov. Je pa res, da jemljemo funkcionarjem. To je pa res. In res je tudi, da se v celotnem sistemu, v celotni prenovi plačnega sistema lahko nominalna plača zniža samo funkcionarju, in še to ne pravosodnemu funkcionarju in še to samo do 5%. Tako, da edini, ki lahko tu nekaj izgubi, ste vi, sem jaz ali pa drug funkcionar, ki ni sodnik. Za javne uslužbence in za sodnike je nominalna plača pač zavarovana. In zdaj spet strašiti s tem, da bo to spodbudilo delodajalce, da bodo nižali dodatek za delovno dobo v zasebnem sektorju - saj s tem predlogom so prišli v Zakonu o delovnih razmerjih, pa jim Vlada ni ugodila. V Državni zbor ste dobili ali boste dobili Zakon o delovnih razmerjih brez tega, saj to je bilo jasno in glasno povedano. Tako, da ne vzbujati strahov z nečim, česar ni. Mimogrede, ko smo pri 0,5 in 0,3. Že sindikati sami, reprezentativni sindikati javnega sektorja so že sedaj znižali svoj predlog na 0,4. To se pravi, da jim je popolnoma jasno, da že 0,4 pomeni dvig vizavi sedanjemu stanju. Če sem čisto natančen, kot sem že prej rekel, 0,33 bi bila natančna odslikava, morda imamo še nekaj manevrskega prostora za pogajanja, ampak že sindikati so spustili na 0,4. Tako da prosim, ne strašiti z nečim, česar ni.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Sam se s to problematiko ukvarjam že od začetka, ali je bilo to leta 2002 ali že prej, bi težko povedal, ampak od začetka. In upam si trditi, da bi ta zadeva lahko bila že zdavnaj zaključena, če bi prejšnja stranka predlagatelja tega amandmaja mogoče imela voljo za to ali pa če se ne bi zavedala, da pri rešitvi tako sistemskega problema ne bi bilo treba ugrizniti tudi v kakšno kislo jabolko ali pa mogoče malo manj sladko in da zadeve seveda niso črno bele. Glede same vsebine tega amandmaja bi pa rekel, da je konec koncev težko sploh kaj oprijemljivega povedati zato, ker so dejansko tudi podatki, s katerimi je predlagatelj operiral, tako potegnjeni za lase tako kot večina razprav taistega do sedaj v Državnem zboru. Pa ga ne želim žaliti. Njemu sem večkrat povedal svoje mnenje tako, da ve, da o njem ne mislim nič slabega. Vendar številke, ki jih pa stresa tu v parlamentu, so pa čisto pri vsaki razpravi, ko gre za številke, popolnoma enake. Privlečene so za lase. Nimajo nobene pametne, realne osnove. Vesel sem, da je danes po dveh letih in pol prvič priznal, da so vse njegove razprave do sedaj bile nekako mimo tega in da številke niso bile realne, ampak samo neke ekstrakte je želel prikazovati. Vesel sem, da je danes prvič sploh priznal, da zadeve niso katastrofične, ampak da gospodarska rast je pa le visoka. Ker do zdaj je vedno pri vsaki razpravi samo govoril: "Stvar se bo sesula, pripeljali boste v brezizhodno situacijo,..." Ne bom našteval. To bom kdaj drugič naštel, konkretne primere zato, ker sem si izbral celotne razprave in jih bom citiral tako, da naj ostane na splošni ravni. S tem je samo dokazal, da vse dosedanje razprave o številkah nimajo realne osnove. Še posebej bi omenil davčno zakonodajo, kjer je bilo čisto vse narobe. Vse se bo sesulo, danes pa vidimo, da statistika kaže ravno obratno in če bi bili poslušali njegove dobronamerne nasvete, kako želi rešiti zakon, potem bi pa bilo res nekaj narobe in bi bila danes statistika popolnoma drugačna. Omenil bi še samo, da so bili omenjeni starejši. Mislim, da je bila zelo podobna razprava o katastrofičnosti na začetku mandata, ko je ta Vlada pripravila nov sistem izračuna pokojninskega izračuna, se pravi za izračun pokojnin za upokojence. Takrat je bilo vse katastrofično, danes pa vidimo, da vsi priznavajo, da je ta izračun boljši. Jaz ne trdim, da je idealen, mogoče bomo našli še boljšega, ampak je boljši kot prejšnji, ampak takrat se je tudi govorilo, da je čisto vse narobe. To naj bo samo v podkrepitev in te njegove številke - z vsem dolžnim spoštovanjem - so približno take, kot da bi prišle od Sove. Nikjer niso nič evidentirane, niso zapisane. Zganja pa se velik hrup in to mislim, da je tudi osnovni namen celotne te razprave o tem amandmaju, ki nima baze. To hočem povedati. Hvala. Zato seveda jaz tega amandmaja ne bom podprl.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prijava teče. Besedo ima gospod mag. Cvikl. Prosim.
Kolegu Petanu moram seveda povedati, da številke, ki jih navajam, so številke Vlade Republike Slovenije - Ministrstvo za finance, dokumenti objavljeni v Poročevalcu Državnega zbora. To so številke, ki nam jih je Vlada poslala v septembru 2006, ko je bil predložen državni proračun. Toliko o številkah. Drugo, glede gospodarske rasti. Gospodarska rast je povezana z visokim zadolževanjem in z davčno reformo. Vendar davčno reformo, ki je dala nekaterim možnost za veliko povečanje, če hočete, predvsem potrošnje, predvsem trajnih potrošnih dobrin. In teh je zelo malo. Teh je nekaj tisoč, 10, 15 tisoč ljudi, ki bodo, kot smo že nekajkrat povedali, z zmanjšanjem na eni strani najvišje mejne stopnje dohodnine in s spremembo obdavčitve kapitalskih dobičkov v cedularno obdavčitev pridobili zelo veliko premoženje. In to danes poganja gospodarsko rast v Sloveniji. To poganja, mimogrede, tudi cene na nepremičninskem trgu. Zato imamo v zadnjih treh, štirih mesecih vsak mesec 1% inflacijo. To je tisto, kar bi nas moralo skrbeti. In zato seveda, če imate vi 7% gospodarsko rast in če ob davčni reformi od 800 tisoč davčnih zavezancev po dohodnini, ki so, recimo, predmet razprave danes, je samo 10 tisoč njih dobilo veliko davčno darilo. Drugih 790 tisoč pa so dobili iz naslova davčne reforme samo nekaj evrov na mesec, 3, 4 evre. Potem je seveda njim jemati 120 milijonov evrov iz naslova minulega dela napačna in slaba poteza. Ampak minister ne more nič drugega narediti. Prej sva se učila osnovne matematične operacije, preden preidemo na relativna števila. Iz osnovnih matematičnih operacij izhaja, da bodo prispevali k tej plačni reformi s financiranjem, z nižjimi, kot bi jih imeli, če ne bi dodatka na minulo delo zmanjšali predvsem starejši. In to je zgodba - udarjate tiste, ki imajo nižje plače, in udarjate tiste, ki so dlje časa zaposleni. Končujem s tem, da je nekaj dni nazaj nekdo nekje na nekem strankarskem shodu govoril, da je naslednji korak reforma trga delovne sile. Če bo reforma trga delovne sile po logiki tega, kar je tu predlagano, pomenila, da bomo dodatek za minulo delo najprej zmanjšali z 0,5 na 0,3 in ga spremenili iz dodatka za minulo delo v dodatek za stalnost, se bodo na trgu delovne sile ustvarili še večji problemi, kot jih imamo. In sicer problemi za tiste, ki imajo danes na trgu največje probleme. To so pa ljudje, ki 3, 6, 9 mesecev delajo začasno, niso zaposleni za stalno, ker seveda, "delojemalci tega ne želijo". In zaključujem. Gospodarska rast je nenavadno visoka, ker je nenavadno visoko zadolževanje. Na to vas opozarjamo. Poglejte si ponedeljkovo FT prilogo in boste videli. Zadolževanje iz naslova gradnje avtocest poganja rast gradbeništva. Gradbeništvo prispeva k tej gospodarski rasti neprimerno več kot v vsem preteklem obdobju. Plus vedeti morate, da ste v prvi četrtini leta imeli nenavadno milo zimo in zato smo tudi imeli visoko gospodarsko rast. Ali je ta rast dolgotrajno vzdržna, o tem bomo še diskutirali. Je pa nedvomno poganjana z zadolževanjem. In če imate visoke prihodke, potem ne varčevati na tistih, ki jim je najtežje. Ljudje z nižjimi plačami in ljudje, ki dlje časa delajo, zato, ker seveda bo to pomenilo, da bo velik del javnih uslužbencev, ko bo upokojen čez 10 let, pravzaprav v kategoriji socialno ogroženega prebivalstva. To dela vaša vlada.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman.
Ko mi v poslanski skupini DeSUS nekako skušamo ščititi interese tudi starejših, se ustvarjata dve podobi, po naši sodbi ne najbolj natančni. Na eni strani podoba, kako da so eni proti zniževanju privilegijev. In na drugi strani, kako če bi uveljavljali iste privilegije tistim, ki jih sedaj nimajo, grozimo k zrušitvi javnih financ, prevelikim obremenitvam in tako naprej. Jaz bi rad povedal, tako sem tudi prej govoril, da naša ambicija in zoperstavljanje zniževanju kakšnih privilegijev. Ampak naša ambicija je, da bi v tem velikem prerazdeljevanju družbenega bogastva, ki se je dogajalo in se še zdaj dogaja, vendarle več participirali tudi tisti, ki jim zdaj grozi ta 0,3 in za katere mi sodimo, da bi bilo prav, da bi bili izenačeni s tistimi, ki imajo 0,5 na vso plačo in ne samo na osnovo. Ali zdaj to prinesejo javne finance in gospodarska rast in vse ostalo? Pa ni samo vprašanje matematičnega izračuna, ampak tudi vprašanje naše volje, ali imamo tako strukturiran proračun, kot ga imamo sedaj, in ali imamo tako strukturirano davčno zakonodajo, kot jo imamo sedaj.
Hvala. Še kdo želi razpravljati? Gospod Samo Bevk, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Gospod minister, prej ste dejali, da so se delodajalci že obrnili do Vlade in da so zahtevali pač ukinitev tega dodatka na delovno dobo 0,5% za vsako leto. Logično je, da ste bili proti takemu predlogu. Ne bi bilo, bi rekel, korektno, da njim ugodite. Zase, za javne uslužbence pa ne. In, da bi še teh 150 tisoč še naprej imelo 0,5%. Zato je logično, da boste sedaj s tem zakonom najprej šli na 0,3% za vseh 150 tisoč javnih uslužbencev. In jaz vam, gospod minister, garantiram, ne vem sicer v kakšnem času, mislim, da boste takoj soočeni z novo zahtevo delodajalcev za znižanje tega odstotka na delovno dobo ali na 0,3% ali pa na izničenje, bi rekel, tega dodatka na delovno dobo. Tako, da skoraj grem stavit z vami, da se boste kmalu soočili s tem problemom, ne samo pri 150 tisoč javnih uslužbencih, temveč tudi pri 100 tisoč zaposlenih v gospodarstvu, v privatnem sektorju, povsod, kjer je ta sistem sedaj v veljavi, da ne govorim potem lahko še o malicah, regresu in tako dalje. Delodajalci sigurno ne bodo popustili, kljub temu, da se Vlada in vsi hvalite, kako velika je gospodarska rast v državi, v bistvu od katere pa imajo največ lastniki kapitala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Gospod minister, izvolite.
Naj vam še enkrat predočim alternativo in možne scenarije, ki jih ima tudi Vlada seveda pred seboj, ko se sedaj pogaja z reprezentativnimi sindikati javnega sektorja. Teoretično je možno. Teoretično bi bilo možno, da bi dodatek za delovno dobo zvišali na ta način, da bi ga z 0,5 na 60% plače, da tako rečem, dvignili na 0,5 na celotno plačo. Vendar bi to iz mase za odpravo plačnih nesorazmerij terjalo 120 milijonov evrov, kar pomeni enostavno, da bi zmanjkalo za odpravo realnih plačnih nesorazmerij. Seveda prišlo bi do linearnega dviga plač v vseh panogah, tudi v tistih, ki so že ustrezno pozicionirane, kot je, recimo, vzgoja in izobraževanje in zmanjkalo bi za tiste, ki so dejansko močno podcenjeni, kot je, recimo, kultura, zdravstvena nega, socialno varstvo, na primer. Če je kdo res podcenjen v sedanjem sistemu, je to, recimo, srednja medicinska sestra v domu za ostarele. Poglejte si tiste plačne liste, pa boste videli, kje moramo mi poskrbeti za zvišanje plač. In to Vlada skozi kolektivno pogodbo tudi ponuja. Če bi šli v ponudbo 0,5 na leto delovne dobe, potem bi morali znižati tisto ponudbo za zvišanje v kulturi, v sociali, v zdravstvu. To pa že najbrž razumete, da nek finančni okvir si pa vsa ta Vlada pri plačni reformi mora postaviti. To je normalna stvar. In tudi če vi v Vladi najbrž ne bili tako neodgovorni, da bi zakockali državo s plačno reformo v javnem sektorju. Torej gremo v to smer, da odpravimo plačna nesorazmerja, ampak vse čas imamo pred očmi pa tudi nek realen finančni okvir, preko katerega ne gre. In v teh zadnjih dnevih, tednih, morda celo dnevih pogajanj gre pač tudi zato, da sindikalna stran poskuša ta okvir napeti. Seveda ga poskuša in morda jim bo tudi za nekaj malega še uspelo. Ampak zaradi odgovornosti do davkoplačevalcev si pa moramo postaviti neko mejo, ko rečemo od tu naprej pa ne moremo več popuščati. In plačna reforma ne more biti seštevek želja 24-tih sindikatov, poleg tega pa še sodnikov in v končni fazi, ne vem, še nas poslancev in ministrov na primer. In mislim, da v tej zgodbi smo funkcionarji, ki se nam lahko zgodi, ki se nam bo zgodil nek rahel padec plače, nepomembni. Saj ne gre za to. Sedaj gre za plače 150.000 javnih uslužbencev. Za to gre. Jaz mislim, da tukaj res ni bistveno, ali bo, ne vem, moja plača ali vaša plača za 2, 3% nižja, ker to omogoča pač iz razlogov, ki sem jih že desetkrat razložil. To omogoča normalen prehod v nov plačni sistem brez nekih elementarnih neenakosti.
Hvala lepa. Odpiram še en krog prijav. Prijava teče. Besedo ima gospod Vili Rezman. Prosil bi, če se omejite na debato in razpravo o amandmaju. Lepo prosim!
Ne gre za to, ali se jaz borim za to, da bi imel minister malo manjšo ali malo večjo plačo ali pa jaz. Gre za to, da 0,5 pomeni tudi 0,5 za medicinsko sestro v domu starostnikov, ki ste jo omenili.
Besedo ima mag. Cvikl. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod predsedujoči, zadeva je zelo enostavna. Logika, ki ste jo predstavili, je ista logika, zaradi katere je Ustavno sodišče zavrnilo ta zakon. Ne morejo eni sodniki financirati drugih sodnikov in ne morejo eni javni uslužbenci financirati kulture, sociale in zdravstva. Kje se pa prihrani, gospod minister? Prihrani se pa na primer na postavki materialni stroški državne uprave, ki pa raste za 10%, plače pa za 2,9. In kaj so materialni stroški državne uprave? Avtomobili, novi vsi. OVSE-ju smo kupili ne vem koliko novih Audijev. Ne vem, kaj. 8 ali kateri so že itn. O tem govorim. Prirast materialnih stroškov je 10%, z 1076 milijonov evrov na 1166 milijonov evrov. Prirast plač je pa pri masi 3200 milijonov, 3,2 milijarde evrov 2,9%. Zato, da bo kultura, sociala, zdravstvo dobila več, bo to financiral tisti, ki ima nižjo plačo in je dlje časa zaposlen, ker bo imel nižji prihranek, nižji dodatek na minulo delo. To je logika. Zaradi te logike je zadeva padla na Ustavnem sodišču in verjamem, da bo padla tudi sedaj.
Gospod minister, imate besedo.
Kar se tiče materialnih stroškov v državni upravi, bi se dalo kar precej diskutirati o tem, koliko je bila kakšna Vlada varčna ali ni bila varčna.
Čeprav razpravljamo o tem amandmaju.
Izzvan sem bil pa na temo materialnih stroškov v državni upravi. Ja, sedanje Vlade. Prejšnja Vlada si je nabavila luksuzno letalo, ki se je imenovalo Falcon. Sedanja Vlada je najela storitve letalskih prevozov in najema letala, ki so tudi 20 ali 30 let stara in si lahko v živo pogledate razliko med kakšnim Falconom in temi avioni, s katerimi leti sedanja Vlada takrat, ko ne more uporabljati rednih linij. Tako, da tukaj so, vesolja so vmes, take razlike so. Pri avtomobilih smo prvič uvedli skupno javno nabavo in znižali stroške. Mobilno telefonijo smo zreducirali za 1/3 v primerjavi s preteklostjo, da ne naštevam naprej. Še enkrat bi rad ovrgel še stoprvič vašo podmeno, da bodo javni uslužbenci, ki so starejši, imajo več let delovne dobe, več prispevali v odpravo plačnih nesorazmerij. To preprosto ne zdrži. Tisti, ki to trdi, ali se ni poglobil ali ima težave z matematiko ali enostavno je pristranski, ker nekaj od tega mora biti. Tega ni. Glejte, pri funkcionarjih se znižuje plača zaradi prehoda z 0,5 v 0,3, pri čemer je sodnikom zdaj nominalna plača varovana, nam pa ne. Pri javnih uslužbencih tega ni. Zaradi tega, ker je sedanjih 0,5 na en del plače enako 0,3. Spet bom natančen, 0,33 na novo osnovo. Zaradi tega tega zniževanja ni in nihče ne prispeva zaradi svojih let delovne dobe v odpravo nesorazmerij. V odpravo nesorazmerij se stekajo sredstva v skladu z dogovorom, ki ga je Vlada sklenila z 18-timi reprezentativnimi sindikati javnega sektorja lansko leto, kjer je bilo natančno dogovorjeno, da se na to postavko steka en del redne letne eskalacije, da Vlada temu dodaja en del denarja v odvisnosti od realne rasti produktivnosti. Ta dogovor smo sklenili. Ali bomo v zadnji fazi pogajanj morda še malo razširili ta finančni okvir ali bodo sindikati zahtevali in mi pristali na to, da še malo razpremo teh pogajalskih izhodišč? Pač mislim, da nima smisla. Je prav, da jih sindikatom sporočimo, ne pa da javno z njimi operiramo. Ampak hočem pa reči, da če bomo denar, ki se zbira za odpravo plačnih nesorazmerij, dali v višji odstotek za minulo delo, nam bo zmanjkalo za odpravo nesorazmerij v osnovnih plačah, ker minulo delo pomeni linearen dvig vsem. Bistvo reforme pa je ravno v odpravi nesorazmerij. V tem, da se več da tistim, ki so bolj podcenjeni in najbolj so podcenjeni v kulturi, socialnem varstvu, v zdravstveni negi in še kje.
Mag. Cvikl, mislim, da imate repliko.
Zelo na kratko. Če bi bilo res, da varčujete, potem materialni stroški se ne bi povečali za 10% leta 2008 na 2007, 2007, 2006, ampak zmanjšali. Minister, to so vaši podatki, Vlade Republike Slovenije Poročevalec Državnega zbora - dvig materialnih stroškov. In še to, tisti, ki ima 30 let delovne dobe - 15% točk. Tisti, ki ima nič let delovne dobe - nič dodatka za minulo delo. Razlika med njima se zmanjšuje 15% točk na 10% točk, zato on, ki je starejši, prispeva več k temu varčevanju.
Hvala lepa. Gospod Samo Bevk, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Če štejete znižanje plač funkcionarjev za največji dosežek tega zakona - to ste pravzaprav prej povedali - potem je vaš projekt zgrešen in je demagoški ter populističen. Saj sem že prej povedal, da ste za vladne uslužbence, ki bodo predsedovali Evropski uniji, že pred letom dni poskrbeli tako, da bodo celo med predsedovanjem prihodnje leto imeli povečanje plač za največ 75%. Tako piše v teh uredbah, ki sem jih prej citiral. Se pravi, za nekatere ste zelo, zelo dobro poskrbeli. Nismo proti ureditvi plač v kulturi in zdravstvu. Prej ste omenjali, recimo, medicinsko sestro. Ne nismo proti temu. Zadnji čas je, da se to uredi. Vendar smo proti temu, da boste vzeli enim in potem ta denar dali drugim, da boste potem ta denar, ki ga boste privarčevali pri dodatku za delovno dobo, dali za plače v kulturi in za plače v zdravstvu, medicinskim sestram in nižjim zdravstvenim kadrom. Tako, da bi rekel, da tega zakona ne bom podprl. Tudi zaradi tega ne, ker stalno delate neke izjeme. Funkcionarjem, vsem po vrsti boste znižali plače. Sodno vejo oblasti pa ste izločili. Hvala lepa.
Ugotavljam, da ne želi nihče več razpravljati, zato zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 13. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob polnoči. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODNIŠKI SLUŽBI - nujni postopek. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Besedo ima gospod Robert Marolt, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije predlaga v sprejem Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakon o sodniški službi po nujnem postopku, s katerim se Zakon o sodniški službi usklajuje z Ustavo ter se nadgrajujejo. Nekateri že sprejeti instituti z namenom večje učinkovitosti sodne oblasti pri odpravi sodnih zaostankov, pri projektu Lukenda ter pri zagotavljanju ustavne in konvencijske pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Potrebno je pojasniti, da glede nekaterih vprašanj res obstajajo sicer legitimne razlike med Vlado in strokovno javnostjo, kjer predhodno usklajevanje, čeprav je bilo upoštevanih kar veliko predlogov strokovne javnosti, pač ni privedlo do popolne uskladitve. V Delu, ki pomeni uskladitev z Ustavo, je predlog zakona namenjen temu, da se skladno s predvideno uskladitvijo Zakona o sistemu plač v javnem sektorju z Ustavo - kar ste obravnavali malo prej - doseže ključni cilj plačne reforme v javnem sektorju, ki pri vzpostavitvi plačnega sistema za funkcionarje in javne uslužbence. Tu so zajete pomembne določbe o napredovanju sodnika v plačnem razredu, v višji sodniški naziv na istem sodniškem mestu, o vezanosti osnovne plače na plačni razred za sodniški naziv oziroma položaj, na katerega je sodnik imenovan, o prepovedi znižanja osnovne plače v času opravljanja sodniške službe, o možnosti uvrstitve sodnika do dva plačna razreda, višja od osnovnega, ter določba o pravici do dodatkov, kot dela plače skladno z Zakonom o sistemu plač v javnem sektorju, do dela plače za redno delovno uspešnost in delovno uspešnost iz naslova povečanega obsega dela. V preostalem delu predlog zakona vključuje spremembe, s katerimi se zagotavlja učinkovita odprava sodnih zaostankov in izvajanje sodniške službe. Predlagana je dopolnitev ocene sodniške službe tako, da se upošteva tudi število sklenjenih sodnih poravnav. Poleg tega pa se nadomešča inštitut medokrajnih in medokrožnih sodnikov z okrajnimi oziroma okrožnimi sodniki, ki opravljajo sodniško funkcijo na višjem sodišču in so lahko dodeljeni na prvo stopnjo, okrajno oziroma okrožno sodišče znotraj območja istega ali drugega višjega sodišča zaradi nadomeščanja odsotnih sodnikov reševanja izrednega pripada zadev ali obravnavanja zadev v drugih utemeljenih primerih. Glede predlagane spremembe inštituta mobilnih sodnikov predlagatelj pojasnjuje, da je v zvezi s tem predvidena tudi sprememba Zakona o sodiščih, s katero bo inštitut v praksi v celoti zaživel. Predlagana je tudi pospešitev in racionalizacija razpisnih postopkov za prosta sodniška mesta, saj ugotavljamo, da glede na veljavno organiziranost kandidacijski postopki na okrožnih sodiščih trajajo do 6 mesecev, na okrajnih sodiščih pa celo v povprečju do 9 mesecev. Pri tem pa v veliki večini primerov personalni sveti okrožnega sodišča podajajo svoja mnenja o kandidatu za sodniško službo v roku, ki bistveno presega zakonsko predvidenih 30 dni, v nekaterih primerih tudi za več kot 100%. Zato predlagatelj predlaga tudi spremembo pristojnosti za izdelavo zgolj mnenj o prijavljenih kandidatih za sodniško funkcijo, kar naj bi prešlo v pristojnost predsednika sodišča. Taka rešitev je smotrna tudi z vidika števila personalnih svetov, ki jih vseh 44 okrajnih sodišč že sedaj nimajo. Glede na dejstvo, da je predsednik sodišča odgovoren za delovanje samega sodišča, je treba v takem prenosu pristojnosti iskati predvsem njegov interes in odgovornost za popolno in ustrezno stalno zasedenost sodniških mest na posameznem sodišču, kar je predpogoj za nemoteno in učinkovito izvajanje sodne oblasti in sojenje v razumnem roku. V zvezi s tem tudi pojasnjujemo, da je predvidena tudi ustrezna sprememba pristojnosti v Zakonu o sodiščih, ki bo sledila temu predlogu zakona. Čeprav se formalno gledano zgolj nekatere določbe predloga zakona navezujejo na predvideno ureditev plač funkcionarjev oziroma sodnikov s predlagano novelo Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, pa je treba ugotoviti, da tudi ureditev reforme sodniških plač zasleduje iste cilje kot ostale določbe predloga zakona: čimprejšnjo uveljavitev ureditve, s katero se vzpostavi občutek stabilnosti razmer, kar bo nedvomno pozitivno vplivalo na storilnost pravosodnih organov in odpravo sodnih zaostankov. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Odbor Državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je tudi ta predlog zakona o spremembah in dopolnitvah obravnaval na 38. nujni seji. Kolegij predsednika Državnega zbora je namreč sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Predstavnik predlagatelja je v uvodni obrazložitvi podal pojasnila, v katerih je povedal, da predlog zakona sledi cilju uskladitve Zakona o sodniški službi z odločbo Ustavnega sodišča ter skladno s predvideno ureditvijo Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, o katerem smo govorili pri prejšnji točki. Gre predvsem za določbe, ki urejajo osnovno plačo sodnika in dodatke. Rezultat usklajevanja je bila določba, da se sodnika ob izvolitvi oziroma imenovanju lahko uvrsti do dva plačna razreda višje od tistega tarifnega razreda, v katerega ga uvršča njegova funkcija, če sodni svet ugotovi, da za to obstajajo utemeljeni razlogi. V ta sklop sodi tudi določba, da se omogoča napredovanje vrhovnim sodnikom za en plačni razred ter nova definicija dežurstva in pa pripravljenosti, kar je pripravljeno tudi po vzoru zdravstvene dejavnosti. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe, ki je na seji sodelovala, je uvodoma povedala, da se s predlaganimi amandmaji odbora v pretežni meri pisne pripombe, ki jih je imela ta služba, odpravlja. Je pa opozorila na nekatera vprašanja v zvezi z Zakonom o sodiščih, pri čemer je predstavnik predlagatelja pojasnil, da je ustrezna novela Zakona o sodiščih že v pripravi. Prav tako pa je predstavnica Zakonodajno-pravne službe izpostavljala vprašanje vrednotenja neaktivnih ur, pri čemer je predstavnik predlagatelja pojasnil, da je predlagana ureditev vrednotenja in evidentiranja neaktivnih ur dežurstev ustrezna in smiselna, saj pomeni, da se neaktivne ure dežurstev v okviru polnega delovnega časa štejejo kot redno delo. S tem pa je tudi urejen način vrednotenja za tako dežurstvo. Na seji so sodelovali tudi predstavniki Sodnega sveta in pa Slovenskega sodniškega društva. Predsednik Sodnega sveta je predstavil njihovo mnenje ter povedal, da predlog zakona, ki se obravnava po nujnem postopku, poleg določb, ki se nanašajo na plačni sistem, posega tudi v nekatere sistemske ureditve sodstva. Zato bi bilo po njegovem mnenju, torej po mnenju predsednika Sodnega sveta smiselno, da se o teh vprašanjih omogoči širša razprava. Predsednica Slovenskega sodniškega društva pa je povedala, da društvo nasprotuje, da se določbe predloge zakona, ki niso neposredno povezane s plačnim sistemom, obravnavajo po nujnem postopku. Članice in člani odbora so v razpravi izpostavili vprašanje nujnosti postopka. Tako je poslanec Potrč na podlagi mnenja predstavnikov sodstva predlagal predlog za amandma odbora, s katerim bi se tisti členi predloga zakona, ki se nanašajo na plačni sistem, izločili oziroma črtali. Vendar ta predlog ni dobil podpore. Opozorjeno je bilo tudi z nekaterimi določbami v primerjavi z Zakonom o sodniški službi in pa izpostavljena je bila smiselnost zmanjševanja vloge sodnega sveta. Odbor je sprejel vložene amandmaje s strani koalicijskih poslanskih skupin ter ob koncu tudi vse člene zakona skupaj.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Marjan Drofenik v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani državni sekretar s sodelavci, poslanke in poslanci! Novelo Zakona o sodniški službi je Vlada Republike Slovenije pripravila na podlagi odločbe Ustavnega sodišča, ki je ugotovilo neskladnost nekaterih členov zakona z Ustavo. Neskladnost se nanaša na novo plačno ureditev, ki je bila tudi razlog za obravnavo Zakona o sistemu plač pri 1. točki današnjega dnevnega reda. Z zadnjo novelo Zakona o sodniški službi je bila izvedena reforma plač sodnikov. Zagotovljena je bila večja mobilnost sodnikov, pravna podlaga za reaktivizacijo upokojenih sodnikov in podrobneje urejena ocena sodniške službe. Namen predlagane novele je seveda v prvi vrsti uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča oziroma dokončna uveljavitev novega plačnega sistema v javnem sektorju. Poleg tega pa zakon prinaša še nekaj drugih - po našem trdnem prepričanju - pomembnih in potrebnih sprememb, ki naj bi dodatno optimizirale delovanje slovenskih sodišč. Glede plačnega sistema smo že pri Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju izrazili svoje strinjanje. Tako je seveda tudi pri predlagani noveli, ki po našem mnenju izpolnjuje zahteve Ustavnega sodišča in odpravlja ugotovljena neskladja z Ustavo Republike Slovenije. Tako se spreminjajo postopki za prosta sodniška mesta. Skrajševanje nekaterih rokov v razpisih je po našem mnenju nujno. Dosedanji postopki so namreč predolgi in pogosto prispevajo k dejanskemu oviranju dela sodišč. S predlogom se krepi zlasti vloga predsednika sodišča, pri katerem je razpisano prosto sodniško mesto. Predsednik sodišča je namreč tisti, ki bi po predlagani ureditvi podal oceno o ustreznosti prijavljenih kandidatov. Glede na to, da je predsednik sodišča odgovoren za učinkovito izvajanje sodne oblasti na sodišču in odpravljanje sodnih zaostankov, se nam zdi smiselno, da v tej povezavi prevzame tudi večjo odgovornost pri izbiri novih sodnikov. Seveda bi bilo dobro dolgoročno to pristojnost v primeru neodgovornega ravnanja predsednika sodišča tudi ustrezno sankcionirati. Nedvomno je, da predlagana rešitev prispeva tako k učinkovitosti in krepitvi vloge predsednika sodišča, kot tudi povečevanju njegove odgovornosti za uspešno delo sodišča. Predlagani zakon sodnikom odpira tudi možnost za hitrejše napredovanje. Kot oblika stimulacije sodnikom, ki bodo uspešno reševali sodne zaostanke. Ta rešitev je dobrodošla. Vendar velja opozoriti, da hitro reševanje sodnih zaostankov ne sme biti razlog za manj kvalitetno delo posameznega sodnika, saj bi to lahko pomenilo dejansko podaljševanje postopkov zaradi uporabe rednih in izrednih pravnih sredstev, ki bi temeljila na napakah sodišč oziroma sodnikov. Na podlagi povedanega je jasno, da v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagano novelo zakona podpiramo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Bogdan Barovič v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice, kolegi, predstavniki Vlade. V imenu Slovenske nacionalne stranke najprej rečem, da je bilo v uvodu lepo slišati, sicer da gre za uskladitev Zakona o sodniški službi z Ustavo. Ampak jaz bi pa rad rekel, da gre za ureditev Zakona o sodniški službi zaradi neustavnosti. Vsebina je ista. Ampak sliši se drugače. Dejansko smo spet pri enem od zakonov, ki so neustavni in ki jih je treba urediti. Kar se plačnega dela tiče, se nima smisla ponavljati, ker je čas dragocen. Povedali smo svoje že pri prvem zakonu. Kar se tiče vsebine tega zakona, ki ponovno ali pa že spet ali pa nadaljuje odpravo sodnih zaostankov, projekt Lukenda, v imenu Slovenske nacionalne stranke sprašujem in končno želim dobiti en odgovor. Imeli smo projekt Herkules, imeli smo projekt Lukenda. Že spet imamo projekt Lukenda, ki se nadaljuje. Imamo tisoče načinov stimulacij, rezultatov ni. Ne vem, če so. S spoštovanim gospodom državnim sekretarjem sodelujeva že kar nekaj let. Želim mu pomagati, hočem, da se sistem delitve okrajnih, okrožnih sodišč razporedi tako, da bo hitrejše reševanje brez Lukende in Herkulesa. Odziva na žalost še ni. Pustimo to. V imenu Slovenske nacionalne stranke želim samo opozoriti na tisto, kar je opozoril Sodni svet. Na začetku je bilo poudarjeno s strani predsedujočega, da gre, poudarjeno, nujni postopek. No ja, nujni postopek vsekakor opravičujejo spremembe, kot so določbe o uvrščanju sodnika v plačne razrede, določba o napredovanju sodnikov, dežurstva in pripravljenost. Vse ostale spremembe v tem zakonu, o katerem danes govorimo, poudarjam, vse ostale spremembe, ki jih prinaša sprememba Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodni službi, posegajo globoko v sistemsko ureditev sodstva. Zato nujna obravnava ni primerna. Potrebna bi bila širša razprava. Sodni svet predlaga, da se določbe, ki niso vezane na izvedbo plačne reforme, izločijo iz tega postopka in se obravnavajo po rednem postopku. In to bi bilo edino prav. Sodni svet prav tako opozarja na neenakopravnost oziroma neenakost sodnikov, ki bodo v bodoče izvoljeni na sodniška mesta okrajnih sodnikov v primerjavi s sodniki, ki so že bili izvoljeni in uvrščeni v začetne plačilne razrede. Če imamo opozorilo sodnega sveta, ki je zelo pomembno glede globokega posega v vsebino, glede ločenosti nujnega in rednega postopka, vsaj Državni zbor kot zakonodajna veja oblasti bi moral biti tisti, ki bi to moral upoštevati. To ni izmišljotina Slovenske nacionalne stranke. To je ugotovitev Sodnega sveta. Ampak očitno tudi Sodni svet ne pomeni nič v nekem hitenju, v neki puščici, ki drvi nekam in posledice bodo in so seveda jasne. Še enkrat, najhuje pri vsem tem pa je, če takšen zakon podpreš, naj bi ga podprli zato, ker s tem popravljamo neustavnost. Ne moreš ga podpreti, ker ni dober, ker postopek ni pravi, ker so ugotovitve Sodnega sveta in marsikoga takšne. Po drugi strani pa ne moreš nasprotovati temu zakonu, ker bomo sicer dobili jutri ali pojutrišnjem očitek, da podpiramo neustavni zakon. In takšnih igric, veste, saj to niso neumne, to so zelo pametne pogruntavščine, se v Slovenski nacionalni stranki ne bomo šli. Res ne. Ker reči, mi imamo neustavni zakon, zdaj smo ga pa popravili, na hitro smo nekaj spisali, in zdaj podprli to, da boš pokazal, da si proti neustavnosti. Seveda je to krasna igrica. Ampak tako ne gre. Na takšen način v zakonodajni veji oblasti ne moremo delati. In v Slovenski nacionalni stranki smo zgroženi nad takšnimi postopki. To je zdaj drugi zakon, pa še imamo naslednjega in še enega, ki so popolnoma po enakem principu. Eden je neustaven, drugi je pa zdaj ustaven. Podpri ga, čeprav je pa slab. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa. No, ker danes dopoldan govorimo pravzaprav o veriženju posamičnih zakonov, ki so fundirani pač v enem, v Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju, je jasno, da se bodo pojavljali tudi enaki ali podobni pomisleki pri različnih predlogih zakonov. Pri nekaterih pa se pojavljajo še dodatni pomisleki. Kar zadeva Poslansko skupino DeSUS, so pomisleki v zvezi z usklajenostjo zakona z ustavo bili povedani že pri prejšnjem zakonu. Sodimo, da so bili očitki o tem, da ni bilo ustrezno korenitih adaptacij zakona, da je možno pri tej oceni vztrajati in da tudi sedaj ne bo nič bolje. Skratka, šlo bo za manjše popravke, ki principa, ki bistva v ničemer ne bodo spremenili. Seveda ne gre v tem zakonu samo za slabosti. Gre tudi za kakšne dobre rešitve, ki jih Poslanska skupina DeSUS podpira, pa naj gre za to, da se predlagatelj trudi povečati učinkovitost, da se trudi zmanjšati sodne zaostanke, pospeševati projekt Lukenda, da gre za ohranjanje sodne funkcije tudi po ukinitvi sodne službe ali še česa drugega. Skratka, nekatere stvari podpiramo. Vendar v bistvenem namenu pa tudi ta predlog zakona ne bo zadostil naših pričakovanj. Glavni namen je namreč uskladitev z ustavo, zaradi tega veriženja neskladnosti, vendar bodo plače ostale, čeprav drugje zapisane, ne v odloku, ampak v zakonu, pač po vsebini enake oziroma razvrstitve v plačni razred bodo ostale skoraj enake. Gre torej le za nekatere omilitve. Drugo, kar je novo v tem zakonu, pri čemer so bili številni pomisleki dani, pa je ta prilagoditev manj pomembnih sprememb, kakor je zapisano v uvodu, ki pa se ne zdijo vsem tako zelo nepomembne. Gre za prenos pristojnosti. Danes že omenjeno oporekanje, da je nujni postopek pravšnji za te spremembe in mislimo v Poslanski skupini DeSUS, da je možno pritegniti tako opozorilom Zakonodajno-pravne službe v parlamentu, ki je govorila o koliziji različnih zakonov, ki jo povzročamo s tem in smo potem primorani vlagati nove zakone, ki bodo popravljali kolizije. Možno je pritegniti tudi Sodnemu svetu, ki pač govori o tem, da je ta nujni postopek neustrezen v zvezi s spreminjanjem nekaterih pristojnosti. Ampak ne govorijo samo o postopku. Postopek je sicer, če malo parafraziram, rokohitrski. Bistvo rokohitrstva pa je v tem, da se nekaj spremeni, ne da bi drugi prav videli, zakaj gre, ampak da gre tudi za to, da to ni potrebno. Če bi to bilo potrebno, potem se seveda tudi mi ne bi upirali tem spremembam. Tako pa bomo najbrž doživeli spremembo Zakona o sodiščih zaradi tega, ker zdaj počenjamo nekaj, kar ni potrebno. Sodni svet sodi, da zaradi tega tudi ne bo večje učinkovitosti. Sodi, da ne bo kakšne posebne razbremenitve oziroma da bodo predsedniki sodišč celo razbremenjeni, celo dodatno obremenjeni, čemur najbrž ni mogoče oporekati, in nekako nakazuje, da gre za razvrednotenje Sodnega sveta in tudi personalnega sveta, in sicer na račun večje avtoritete predsednikov sodišč. Vprašljiv je poseg v to samo upravo, ki jo je vzpostavil sodni sistem. Torej, zakaj Poslanska skupina DeSUS ne more prispevati svojih glasov v podporo temu zakonu? Zato, ker prvič, pač očitamo tako, kot pri prejšnjem zakonu nedosledno spoštovanje odločbe Ustavnega sodišča, tako rekoč zabliskiranje te odločbe. Drugič, gre za naš očitek o neustreznem prenosu pristojnosti in nujnosti tega postopka. Tretjič, se nam zdi, da je pravzaprav prišlo, da prihaja občasno do tega, da smo zadovoljni že s sleherno spremembo samo, da se nam ne obeta očitek ustavne pritožbe. To pa ne more biti nekaj, kar bi s sprejemanjem nove zakonodaje mi podpirali.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, kolegice, kolegi, predstavniki Vlade. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke podpira predlagani Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o sodniški službi. Ustavno sodišče je s svojo odločbo, ki se nanaša na tista določila, ki urejajo plače sodnikov, državnih tožilcev in državnih pravobranilcev, povzročila potrebo po spremembi tudi Zakona o sodniški službi, ki ga danes obravnavamo. Predlagani zakon zagotavlja sistemsko ureditev na področju plač funkcionarjev, kot je pripravljena v noveli Zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Zato se z obravnavanim predlogom črtajo tisti deli dosedanjega zakona, ki se sklicujejo na ureditev v Odloku o plačah funkcionarjev in kolektivni pogodbi za javni sektor. Poleg tega obravnavani zakon skrajšuje nekatere predpisane roke, s čimer bodo postopki za imenovanje novih sodnikov hitrejši. Poslanci Slovenske demokratske stranke pozdravljamo tudi krepitev vloge predsednika sodišč, kar bo zagotovilo večjo učinkovitost in seveda tudi odgovornost posameznih sodnikov, kot tudi samega predsednika sodišča. Ker je težnja po odpravljanju sodnih zaostankov še vedno zelo prisotna in prednostna naloga v Sloveniji, je zato dobrodošlo, da predlagani zakon z nekaterimi spremembi še dodatno omogoča večjo storilnost sodišč, ne da bi bila s tem ogrožena kakovost sojenja. Zato je pomembna novost zagotavljanje stalnosti sodnikov na sodiščih nižjega ranga. Ob tem pa se zagotavlja tudi stimulacija tekočega reševanja sodnih zaostankov. V cilju hitrejšega odpravljanja sodnih zaostankov je tudi sprememba, ki se nanaša na pravni institut medokrajnih in medokrožnih sodnikov, ki bodo lahko za določeno dobo dodeljeni na drugo okrajno oziroma okrožno sodišče, pri čemer bo o tem odločal predsednik višjega sodišča, če bo šlo za razporeditev znotraj območja višjega sodišča. Če pa bo šlo za razporeditev na območje drugega višjega sodišča, pa bo o tem odločal predsednik Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Torej vloga predsednika je, kot že rečeno, bistveno bolj poudarjena kot doslej. S tem pa bo tudi on sam bolj neposredno vplival na bolj ali manj uspešno delo sodišča, ki ga vodi in seveda ob tem tudi na učinkovitost odpravljanja sodnih zaostankov znotraj območja sodišča, ki ga vodi. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo torej predlagani zakon podprli v pričakovanju, da bo ta zakon še dodatno ob že doslej sprejetih zakonih in drugih ukrepih, ki jih izvaja Ministrstvo za pravosodje, kot tudi sama sodna veja oblasti pospešil delo sodišč, ki bodo tako v prihodnje postala bolj učinkovita, njihovo delo pa kakovostno.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Spet po nujnem postopku in z argumentacijo, da gre zgolj za uskladitev z Zakonom o sistemu plač v javnem sektorju in z odločbo Ustavnega sodišča, danes obravnavamo spet enega od zakonov, ki s predlaganimi spremembami globoko posegajo v sistemsko ureditev sodstva, ki bi nedvomno terjala širšo in temeljito razpravo, v kateri bi tudi prisluhnili argumentiranim pomislekom subjektov, na katere se te spremembe nanašajo. Že glede uvrstitve sodniških plač v plačni sistem, ki sicer velja za javne uslužbence, imamo pomisleke. Glede preostalih sprememb Zakona o sodniški službi, ki jih sprejemamo po nujnem postopku pa imamo sploh zelo resne pomisleke oziroma jim nasprotujemo. Da ne govorim o tem, da se spremembe Zakona o sodniški službi in še nekaterih drugih s tega področja v tem mandatu vrstijo kar po tekočem traku in praviloma po nujnem postopku. Njihov poglavitni smoter pa je očitno zagotoviti večji vpliv ministra za pravosodje. Torej, politike in izvršne oblasti na kadrovanje v sodstvu. Naj spomnim samo na zaplete pri imenovanju predsednika Okrožnega sodišča v Ljubljani in potem vpliv na krčenje pristojnosti kolegijskih organov v sodstvu, na krčenje pristojnosti in vloge Sodnega sveta in tako naprej. Predlog zakona prenaša pristojnost oblikovanja mnenj o kandidacijskih postopkih s personalnih svetov na predsednike sodišč. Čeprav so se personalni sveti v zadnjih 15-ih letih uspešno uveljavili in je obseg njihovih pristojnosti ustrezen in uravnotežen tako v odnosu do predsednikov sodišč, sodnikov in do Sodnega sveta. Ni torej nobenih prepričljivih argumentov za prav takšne predlagane spremembe. Glede predloga, da bi Sodni svet sodnika ob izvolitvi in tudi imenovanju na višje sodniško mesto lahko uvrstil za en ali dva plačna razreda višje, če bi za to obstajali utemeljeni razlogi, je treba opozoriti, da se uvaja neenakost sodnikov, ki bodo v bodoče izvoljeni na sodniška mesta okrajnih sodnikov, v primerjavi s tistimi sodniki, ki so že bili izvoljeni in uvrščeni v začetne plačne razrede. Prav tako ni resnih razlogov za prenos pristojnosti odločanja o rednem napredovanju sodnikov v plačne razrede in o napredovanju višjih in vrhovnih sodnikov v naziv svetnika po devetih letih opravljanja sodniške funkcije na višjem oziroma vrhovnem sodišču iz Sodnega sveta na predsednike sodišč. Kateri so dejanski razlogi za krepitev pristojnosti in pooblastil predsednikov sodišč tudi v odnosu do personalnih svetov in Sodnega sveta? Če to vprašanje povežemo z nedavnimi zadnjimi spremembami zakona, ki so utrdile položaj ministra za pravosodje pri imenovanju predsednikov sodišč, je odgovor na dlani. Da je nesprejemljivo, da bi o tako resnih posegih v sistemsko ureditev sodstva odločali po nujnem postopku, sta opozorila in utemeljila tudi Sodni svet in Slovensko sodniško društvo, ki mnogim predlogom ugovarjata tudi z vsebinskega vidika. Predlagatelj pa za te ugovore nima posluha. Tudi zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov predloga tega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Mojca Kucler Dolinar v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa. Dosedanje razprave kažejo, da je v javnosti, pa tudi v Državnem zboru težko govoriti o sodniških plačah. V Sloveniji velja ustavno načelo delitve oblasti na zakonodajno, izvršilno in sodno vejo. Sodna veja je tista, ki mora biti neodvisna, nepristranska, temelj pravičnosti in tudi najmočnejši steber pravne države. Nekateri ob tem opozarjajo na občutek navidezne lagodnosti poklica, ki se ga pri tem posplošeno dojema, češ da, saj ko enkrat je izvoljen nekdo na mesto sodnice ali sodnika, ga ne more nihče več spraviti s položaja. In tudi tovrstno razmišljanje se je nekje razraslo do te mere, da je sodniški poklic dejansko postal manj cenjen in temu primeren je tudi odnos do plačila sodnikov za njihovo delo. Kljub vsemu morajo sodniki za svoje delo dobiti ustrezno plačo. V tem pogledu mora biti plača primerljiva z drugimi plačami funkcionarjev. Ni pa tudi nepomembno, da je v primerjavi z nekaterimi drugimi poklici sodnikom delno tudi onemogočeno, da pridobivajo nekatera druga sredstva še iz drugih virov. Ne zgolj s plačo, kot na primer zdravniki, odvetniki in podobni poklici. Predvsem pa se pojavlja problem in pa evidentno vprašanje, velike težave in visoke fluktuacije, kar povzroča, da se izkušeni sodniki odločajo, da odidejo na bolje plačana delovna mesta ali pa celo zapuščajo sodniški poklic. Zgoraj našteti problemi in dileme so vedno odprte in se vedno odpirajo pri sprejemanju sprememb glede ureditve plačnega sistema sodne veje oblasti. Zato kot zakonodajalec gotovo nismo v lahki situaciji. Po eni strani biti občutljiv na težnjo po ohranjanju najboljših strokovnih kadrov, najboljših pravnikov v okviru sodniških vrst. Po drugi strani pa moramo upoštevati tudi dejstvo, da moramo tudi ta poklic ustrezno umestiti v sistem, ki bo primerljiv z ostalimi funkcionarji oziroma javnimi uslužbenci. Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o sodniški službi se torej navezuje že na prej obravnavan Zakon o sistemu plač v javnem sektorju. Poleg ureditve plačnega sistema prinaša še določene rešitve, ki težijo k zagotovitvi stalnosti sodnikov na sodiščih nižjega položaja. Tukaj gotovo moramo v naši poslanski skupini poudariti in priznati ministru za pravosodje, da je bil z določbo 11. člena in pa z njim povezanim 32. členom storjen bistven korak naprej. Ministrstvo za pravosodje se namreč zaveda vseh problemov na nižjih sodiščih, na okrajnih sodiščih in s spremenjenimi določbami skuša doseči večjo zasedenost in interes, da sodniki ostajajo na tej ravni sodne veje oblasti, ko je predlagana možnost napredovanja v višje plačilne razrede v okviru te stopnje oziroma v okviru okrajnih sodišč. Prav tako se je predlog zakona približal kompromisnemu predlogu, ki ga je predlagal sicer v sistemu plač v javnih uslužbencih sodni svet. Rezultat usklajevanj s Sodnim svetom je, da se sodnika lahko uvrsti tudi do dva plačna razreda višje od tistega plačnega razreda, v katerega je uvrščena njegova funkcija, če Sodni svet ugotovi, da za to obstajajo posebej utemeljeni razlogi. V naši poslanski skupini podpiramo tudi predlagane rešitve v zvezi s skrajševanjem razpisnih rokov za nove sodnike, krepitvi vloge predsednika sodišča in pa tudi poenostavitvi instituta mobilnih sodnikov. V Poslanski skupini Nove Slovenije tako upamo, da bodo kljub nekaterim pomislekom Sodnega sveta in sodniškega društva spremembe zakona zaživele v praksi in pozitivno vplivale na delo sodnikov in reševanje zadev. Zavedamo pa se, da bo potrebnih še nekaj sprememb, ki bodo sistem postavile v ravnovesje, ki pa niso odvisne samo od tega zakona. Spremembe bomo podprli.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 13. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM PRAVOBRANILSTVU - PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade gospodu Robertu Maroltu, državnemu sekretarju.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Vlada Republike Slovenije je predložila Državnemu zboru v obravnavo tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državnem pravobranilstvu, s katerim se po nujnem postopku spreminjajo oziroma dopolnjujejo določene določbe Zakona o državnem pravobranilstvu, kar je prav tako nujno za učinkovito delovanje državnega pravobranilstva kot zastopnike interesov države in javnega interesa predvsem pred sodišči. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah tega zakona, v katerem je večina določb napotitvene oziroma definicijske narave, predstavlja predvsem uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča glede plačnega sistema funkcionarjev iz decembra 2006 in vsebuje potrebna sklicevanja oziroma uskladitev s predlagano novelo sistemskega zakona s področja plač v javnem sektorju, kar ste obravnavali na začetku današnjega dne. S predlaganimi spremembami želi Vlada Republike Slovenije doseči predvsem naslednje cilje: Prvič: odpraviti neskladja prve alineje 35. člena zakona z Ustavo Republike Slovenije, Drugič: urediti plačni sistem državnih pravobranilcev primerljivo z ureditvijo ostalih funkcionarjev v pravosodju. Seveda ob smiselnem upoštevanju posebnosti državnega pravobranilstva, da državni pravobranilci niso del sodne veje oblasti in da jih Ustava, za razliko do, na primer, državnega tožilstva niti ne omenja in torej pri urejanju njihovega položaja vključno s plačami in drugimi prejemki ostaja širše polje proste presoje. Tretjič: uskladiti določbe Zakona o državnem pravobranilstvu skladno s predvideno uskladitvijo Zakona o sistemu plač v javnem sektorju z Ustavo tako, da se doseže ključni cilj plačne reforme v javnem sektorju, ki je v vzpostavitvi skupnega, transparentnega in legitimnega plačnega sistema za funkcionarje in za javne uslužbence. Bistvene rešitve iz predloga zakona so v skladu s predvideno sistemsko ureditvijo plač funkcionarjev v Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju bo plača državnega pravobranilca sestavljena iz osnovne plače, ki ustreza plačnemu razredu za funkcijo, na katero je imenovan. Drugič, dela plače za delovno uspešnost, ki obsega redno delovno uspešnost in delovno uspešnost iz naslova povečanega obsega dela. In tretjič, dodatkov kot dela plače. Vrste pogojev in višine dodatkov bodo tako kot za ostale funkcionarje v pravosodju določeni v sistemskem Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju. Predlog zakona pa vsebuje tudi zelo pomembno določbo, in sicer neposreden dostop državnega pravobranilstva do uradnih evidenc javnega sektorja z namenom izvrševanja zakonsko določenih nalog državnega pravobranilstva. Na ta način se bo povečala učinkovitost delovanja državnega pravobranilstva. Prav tako pa se bo razbremenilo delo državnih pravobranilcev, sodelavcev državnega pravobranilstva in seveda tudi drugih udeležencev v javnem sektorju glede posredovanja podatkov, ki jih državno pravobranilstvo potrebuje pri svojem delu. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora. Prosim.
Odbor Državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je tudi predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državnem pravobranilstvu obravnaval na svoji 38. nujni seji. Zakon je v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je namreč sklenil, da se zakon obravnava po nujnem postopku. Predstavnik predlagatelja je v svoji uvodni obrazložitvi dejal, da je njegov osnovni namen zlasti uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča glede plačnega sistema funkcionarjev in s predlagano novelo sistemskega zakona s področja plač v javnem sektorju. Na seji je sodeloval in se vključil v razpravo tudi predstavnik Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Ta je opozoril na potrebo po uskladitvi 15. uveljavitvenega člena v smislu črtanja dela besedila. To njegovo pripombo je odbor v obliki predloga za amandma odbora tudi upošteval ter ga tudi sprejel. K predlogu zakona je bilo, kot rečeno, sprejet ta predlog za amandma odbora in pa tudi amandma, ki so ga podale koalicijske poslanske skupine. Člani pa so tudi sprejeli preostale člene zakona.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Mojca Kucler Dolinar, želite v imenu poslanske skupine Nove Slovenije? Imate besedo.
Hvala. Bom tudi sama na kratko povedala, ker očitno so se ostali predgovorniki odjavili. Torej v poslanski skupini podpiramo spremembe Zakona o državnem pravobranilstvu. Nanaša se na odpravo neskladja z ustavo glede ureditve plačnega sistema. Same določbe so predlaganega zakona predvsem napotilne narave, saj napotujejo na spremenjeni Zakon o sistemu plač. Podpiramo rešitve, ki jih zakon predvideva, vključno z določitvijo plačnih razredov, tudi z določitvijo neposrednega dostopanja pravobranilstva do podatkov v informatizirane vpisnike sodišč, registre in druge uradne evidence ter druge novosti, ki jih ta zakon prinaša. Tako da bo naša poslanska skupina spremembe zakona podprla. Hvala.
Gospod Marjan Drofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani! Z zadnjo novelo Zakona o sistemu plač v javnem sektorju se bodo na primerljiv in enoten način uredile plače državnih pravobranilcev in seveda tudi vseh drugih funkcionarjev na področju pravosodja. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem pravobranilstvu tako ureja le temeljna vprašanja oziroma temeljne pravice, ki so osnova za natančnejšo ureditev v Zakonu o sistemu plač. Tu dejansko ni kaj dosti diskutirati. Edina druga bolj vsebinska sprememba predlagane novele je jasno določena enakost izhodiščnega plačnega razreda za državnega pravobranilca oziroma pomočnika državnega pravobranilca z izhodiščnim plačilnim razredom za posamezne sodnike. Na ta način se ustrezno, predvsem pa primerljivo glede na odgovornosti in naloge ureja izhodiščni plačilni razred za državne pravobranilce. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagani zakon podpiramo. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 13. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM TOŽILCU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Marolt, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci! Vlada Republike Slovenije je predložila Državnemu zboru v obravnavo predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državnem tožilstvu, s katerim se po nujnem postopku spreminjajo oziroma dopolnjuje manjše število določb Zakona o državnem tožilstvu, katerih sprememba je potrebna, da bi lahko plačna reforma tudi na področju državnega tožilstva, kot je predlagano v besedilu predloga Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sistemu plač v javnem sektorju, sploh lahko delovala na področju funkcionarjev v državnem tožilstvu. Predlog zakona je namreč tako kot predlog novele Zakona o sodniški službi in novele Zakona o državnem pravobranilstvu povezan z navedeno predlagano novelo Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o državnem tožilstvu so pretežno napotitvene narave. Napotujejo na uporabo določb Zakona o sistemu plač v javnem sektorju oziroma glede na specifiko državno tožilske službe urejajo določene inštitute, kot na primer dežurstvo, pripravljenost, kateri konkretni dodatki bodo razdelani v sistemskem Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju. Poleg tega predlog zakona predstavlja tudi upoštevanje odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki je dne, 7. decembra lansko leto, razveljavila del plačne reforme na področju državnega tožilstva. Tri spremembe iz predloga zakona pa resno niso povezane s plačno reformo. Na primer sprememba, da je tožilsko osebje, torej javni uslužbenci na tožilcih vključeno v sistem kadrovske evidence in ne osebne evidence, kot to velja za funkcionarje, da ne bo več posebne ureditve sistemizacije mest državnih tožilcev in pomočnikov državnih tožilcev, temveč bo uvedena običajna ureditev kadrovskega načrta, kot to velja za delovni javni sektor po Zakonu o javnih uslužbencih. Še naslednja sprememba se nanaša glede neposrednega dostopa državnih tožilstev do informatiziranih uradnih evidenc in drugih zbirk podatkov javnopravnih organov. Navedene spremembe niso sistemske narave. Predstavljajo pa manjše dopolnitve zakona. Tukaj bi samo še to pojasnil, da je glede neposrednega dostopa državnega tožilstva do uradnih evidenc in drugih zbirk podatkov javnega sektorja, treba poudariti, da se bo prav na ta način tudi dodatno povečala učinkovitost državnega tožilstva in administrativno razbremenili zaposleni in upravljavci podatkov v javnem sektorju. Državnemu tožilstvu bo tako na primer omogočen tudi neposreden dostop do kazenske evidence, evidence zaprtih oseb in do vseh drugih evidenc, ki se vodijo v javnem sektorju. Hvala.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Hvala. To bo tudi zadnje poročilo v okviru poročil sprememb in dopolnitvah zakona, ki smo jih obravnavali na naši 38. nujni seji. Predstavnik predlagatelja je tudi pri predlogu Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državnem tožilstvu podal dopolnilno obrazložitev, v kateri je poudaril, da predlog zakona se spreminja oziroma dopolnjuje predvsem v zvezi z manjšim številom določb, katerih sprememba pa je potrebna, da bi lahko plačna reforma na področju državnega tožilstva, kot je bila predlagana v besedilu Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sistemu plač v javnem sektorju, sploh lahko delovala na področju državnega tožilstva oziroma funkcionarjev v državnem tožilstvu. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je predstavil pisno mnenje te službe. Na sami seji je sodelovala tudi generalna državna tožilka gospa Brezigar, ki pa je sicer izpostavila predvsem člen, ki tokrat ni bil v obravnavi. Opozorila je namreč, da je novela Zakona o sodniški službi v 74. členu predvidela spremembo, ki govori o tem, da sodniku po zakonu preneha sodniška služba z upokojitvijo, vendar najpozneje, ko dopolni 70 let starosti, sodniška funkcija pa ne in da tožilci tudi predlagajo, da bi se v bodoče v njihovem zakonu to uredilo na enak način kot tudi v Zakonu o sodniški službi. Članice in člani odbora o predlogu zakona niso razpravljali. Je bil pa sprejet en amandma, podan s strani koalicijskih poslanskih skupin. Ob koncu pa tudi vsi predlagani členi zakona skupaj in jih odbor tudi predlaga tudi temu spoštovanemu zboru, da jih sprejme.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Dimitrij Kovačič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa, za besedo gospod predsednik. Kolegice, kolegi, predstavniki ministrstva. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke podpira Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o državnem tožilstvu. Razlogi za to so podobni kot pri Zakonu o sodniški službi, kar se tiče uskladitve z odločbo Ustavnega sodišča. Ker se uvaja sistemska ureditev na področju plač funkcionarjev, znotraj katere je tudi ureditev plač državnih tožilcev. Zato se nam zdi prav, da za sistemizacijo znotraj posameznih državnih tožilstev ne bodo veljala več dosedanja določila zakona o državnem tožilstvu, pač pa splošna pravila, ki veljajo za javne uslužbence. Tudi na področju državnega tožilstva je potrebno, kljub zagotovljeni neodvisnosti posameznih tožilcev pri svojem delu težiti k čim večji učinkovitosti in uspešnosti, pri čemer ima lahko vodja posameznega tožilstva zelo pomembno vlogo. Generalni državni tožilec ali tožilka pa je vrhovni vodja, ki usmerja delo celotnega tožilskega aparata. Zato je zelo primerno, da novela zakona sistemsko predpisuje pristojnost generalnega državnega tožilca oziroma tožilke, ki odloča o vseh dodatkih za vodje državnih tožilstev. S tem se tudi tukaj poudarja odgovornost posameznih vodij okrožnih in višjih tožilstev, seveda pa tudi samega generalnega državnega tožilca oziroma tožilke. Poslanci Slovenske demokratske stranke pričakujemo, da bo ob že uveljavljenih zakonodajnih spremembah in drugih ukrepih pravosodnega ministrstva, kot tudi znotraj samega tožilstva tudi predlagana novela zakona pomenila majhen korak na poti k večji učinkovitosti dela tožilcev v naši državi. Zato bomo obravnavani zakon tudi podprli. Hvala.
Hvala. Gospa Mojca Kucler Dolinar bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o državnem tožilstvu podprli.
Hvala za tako kratko in jasno obrazložitev. Gospod Marjan Drofenik pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, poslanke in poslanci! Tudi priprava novele Zakona o državnem tožilstvu je posledica odločbe Ustavnega sodišča, ki se nanaša na nov plačni sistem v javnem sektorju. Sprememba zakona je torej potrebna za zagotovitev izvedbe plačne reforme oziroma za zagotovitev uveljavitve sprememb Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki smo ga prav tako obravnavali danes. Predlagani zakon vsebuje le nekaj členov. Gre za člene, ki so napotilne narave, saj se tudi za državne tožilce uporablja Zakon o sistemu plač v javnem sektorju, ki jasno ureja tudi plače tožilcev. Natančneje se s predlagano novelo ureja zlasti področje dežurstva kot posebne oblike dela, s katero državni tožilec opravlja usmerjanje predkazenskega postopka, ter druga nujna dejanja po Zakonu o kazenskem postopku in tudi drugih zakonih. Podobno zakon ureja tudi pripravljenost državnega tožilca. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke na predlagano novelo nimamo pripomb in bomo zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 13. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ŠTIPENDIRANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Ker predstavnika Vlade zaradi zelo hitrega poteka seje še ni v dvorani, prekinjam sejo za 5 minut, da se nam pridruži. Sejo bomo nadaljevali ob 12.23.
Spoštovane poslanke, poslanci! Nadaljujemo sejo. Med tem se nam je pridružila gospa ministrica za delo, družino in socialne zadeve, gospa Marjeta Cotman. In ima seveda kot predstavnica Vlade besedo za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Področje štipendiranja je bilo doslej urejeno le v nekaj členih zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Tokrat prvič sistem štipendiranja se ureja v samostojnem zakonu. Instrument, ki omogoča pridobitev državne štipendije, izraz "republiška štipendija" se zamenjuje z "državno štipendijo", je vstopni cenzus, ki je odvisen od dohodka štipendistovi družini na družinskega člana v odnosu na minimalno plačo. Predlagamo dvig cenzusa s 130% bruto zajamčene plače na prelaganih 60% minimalne plače na družinskega člana. V sedanjem načinu izračuna dohodka na družinskega člana se upoštevajo vsi bruto dohodki, v predlaganih spremembah pa se upošteva neto dohodki na družinskega člana. Navedena sprememba omogoča 10 tisoč novih štipendij. Zneski štipendij in dodatkov štipendijam se bodo zvišali, vendar selektivno, odvisno od ciljev, ki se želijo doseči. Tako se bo za 11% dvignila državna štipendija za dijake in študente, za 22% se bo v primerjavi s sedanjim zneskom pri državni štipendiji zvišal najvišji dodatek glede na dohodke v družini, z 21,7% se bo zvišal dodatek na izobraževanje. V predlogu zakona je predvideno, da bodo v državni štipendiji na prvi stopnji odločali centri za socialno delo, ki imajo v svojih računalniških bazah večino podatkov o štipendistih in njihovih družinah že v postopku za otroški dodatek. V predlogu zakona se opušča nekatere dosedanje kriterije za pridobitev Zoisove štipendije, ohranja pa se učni oziroma študijski uspeh. Poleg uspeha so važni pozitivno mnenje učiteljskega zbora in šolske svetovalne službe, za študente pa uvrstitev med najboljših nekaj odstotkov v svoji generaciji. Ne glede na uspeh se uvaja tudi nov kriterij za izjemne dosežke. S tem v zvezi je treba posebej poudariti, da se bo povečala Zoisova štipendija za dijake in študente, ki so poleg tega še socialno šibkejši. Po predlogu zakona bo namreč Zoisovi štipendiji pripadal tudi dodatek glede na dohodek družinskega člana, ki ga po veljavnem sistemu nimamo. Nanovo pa je uveden tudi dodatek za vrsto in področje izobraževanja, ki omogoča zaposljivost glede na potrebe gospodarstva in trga, ki ga do zdaj prav tako ni bilo. Predlog zakona omogoča sofinanciranje kadrovskih štipendij, ki jih podeljujejo delodajalci in nosilci regijskih štipendijskih shem ali lokalne skupnosti, občine. S tem se bo vplivalo na uskladitev ponudbe in povpraševanja po kadrih posameznih regij in na znižanje strukturne brezposelnosti. Podjetja bodo bolj spodbujena za kadrovsko štipendiranje in načrtovanje kadrov v regiji, izšolani kadri pa se bodo vračali iz univerzitetnih središč v regijo. Predlog zakona uvaja tudi zbirno mapo, predlog zakona na novo uvaja tudi nagrado za prispevek k trajnostnemu razvoju družbe, ki znaša od 500 do 5 tisoč evrov dijaku ali študentu, ki bo z izjemnimi dosežki prispeval k trajnostnemu razvoju družbe na gospodarskem, družbenem in okoljevarstvenem področju. Sredstva za izplačevanje državnih štipendij, Zoisovih štipendij in sofinanciranje kadrovskih štipendij in nagrad za prispevek k trajnostnemu razvoju družbe zagotavlja proračun Republike Slovenije. Zoisove štipendije se izplačujejo iz sklada, za sofinanciranje kadrovskih štipendij se iz državnega proračuna zagotavljajo sredstva v Skladu za razvoj kadrov in štipendije iz naslova Evropskega socialnega sklada. Sklad bo pridobival sredstva iz koncesijskih dajatev po Zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti iz sredstev evropskosocialnega sklada, dohodkov od upravljanja s prostimi denarnimi sredstvi sklada in drugih virov. Gre za prvi sistemski zakon s področja štipendiranja, ki bo povečal število prejemnikov štipendij in na ta način omogočil študij večjemu številu mladih, tudi socialno šibkejših družin, zniža obseg dela preko študentskih servisov in tudi na ta način omogočil hitrejše dokončanje študija in čimprejšnji vstop na dela. Hvala.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. In poročilo ste prejeli v pisni obliki. Sledi prestavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Maria Pozsonec bo predstavila stališče Poslanske skupine narodnih skupnosti. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Štipendiranje je do sedaj urejene le v 6. členu Zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti ter s Pravilnikom o štipendiranju, ki je izdan na njegovi podlagi. Podzakonski akt pa ne more urejati vsega razvejanega sistema štipendiranja, ker je to predmet zakonske regulative. Uveljavljanje sistema štipendiranja in drugih pomoči, ki so namenjene štipendistom, je tako nepregleden, saj ga urejajo različni predpisi. Zaradi tega je administrativno in institucionalno razdrobljen ter posledično drag. Predlog novega zakona o štipendiranju zajema upoštevane dohodke v neto zneskih, skupni dohodek družine in družinske člane, ki se upoštevajo pri izračunu, pa ureja v skladu z ugotovitvami vladne delovne skupine za pripravo reform socialnih transferjev in Službe Vlade Republike Slovenije za razvoj. Predlog zakona prinaša tudi bistveno večjo vključitev dijakov in študentov v sistem štipendiranja. V Sloveniji se je v zadnjih 15-ih letih skupno število dijakov in študentov skoraj podvojilo, število štipendij pa v istem obdobju padlo s 68.979 na 60.578. Če želimo spremeniti to neugodno razmerje, je potreben dvig vstopnega cenzusa za pridobitev republiške štipendije. Predlog zakona omogoča izobraževanje večjemu številu revnejših dijakov in študentov ter sofinanciranje kadrovskih štipendij, ki jih podeljujejo delodajalci in nosilci regijskih štipendijski shem. Predlog zakona predvideva tudi preoblikovanje Zoisovih štipendij in zato opušča nekatere kriterije za pridobitev Zoisove štipendije, kot je bilo testiranje intelektualne nadarjenosti, kot vstopni kriterij pa se ohranja učni oziroma študijski uspeh. Poleg uspeha uvaja pozitivno mnenje učiteljskega zbora in šolske svetovalne službe za dijake, za študente pa uvrstitev med najboljših nekaj odstotkov študentov v svoji generaciji. Ne glede na uspeh se uvaja nov kriterij za izjemne dosežke na posameznem področju družbenega življenja tako za dijake kot študente, ki jih morajo izkazovati vsake dve leti. Predlagane rešitve so skladne z okvirom gospodarskih in socialnih reform, ki ga je sprejela Vlada Republike Slovenije, v njem pa je poudarjena potreba sofinanciranja kadrovskih štipendij in povečanje sofinanciranja regijskih štipendijskih shem s strani države, preučitev preoblikovanja Zoisovih štipendij ter njihova uveljavitev kot štipendij za nagrajevanje študijske in obštudijske dosežke. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Alenka Jeraj bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Lep pozdrav ministrici, kolegicam in kolegom. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo, da na mladih svet stoji in da je naloga države, da čimbolj poskrbi za te mlade, da jim omogoči pogoje, da dosežejo želeno izobrazbo, s čimer si bodo zagotovili zaposlitev in konkurenčnost na trgu dela. Zato je potrebno, da se celotni šolski sistem odziva na potrebe družbe, zlasti gospodarstva, in da se zagotovi medsebojno sodelovanje med izobraževalnimi in znanstvenimi ustanovami, javnimi zavodi in gospodarstvom. Z okvirom gospodarskih in socialnih reform, v katerem je poudarjena potreba sofinanciranja kadrovskih štipendij, povečanje sofinanciranja regijskih štipendijskih shem s strani države in drugih ukrepov, so bile določene usmeritve za področje štipendiranja in tudi Zakona o štipendiranju, ki ga danes obravnavamo. To področje je bilo do sedaj urejeno v različnih dokumentih, različnih zakonih in pravilnikih in tak sistem je bil nepregleden in razdrobljen. Zato je po našem mnenju skrajni čas, da smo dobili zakon, ki bo to občutljivo in zelo pomembno problematiko uredil sistemsko. In kaj prinaša Zakona o štipendiranju? Do sedaj so upravičenci vloge za pridobitev štipendije vlagali na zavodih za zaposlovanje, sedaj se to prenaša na centre za socialno delo, saj na centrih v svojih bazah že imajo dokumente oziroma večino podatkov, ki so potrebni tako za odločanje o otroškem dodatku kot tudi za odločanje o štipendiji in njeni višini. To pomeni racionalizacijo in pocenitev dela države, obenem je pa to tudi pocenitev za uporabnike, ki jim ne bo treba dvakrat vlagati in nositi različnih dokumentov na dva konca. Tako urejen sistem zagotavlja tudi lažje izvajanje nadzora nad dodeljevanjem in načrtovanjem sredstev. Novi zakon prinaša tudi večje število štipendij. Kljub povečanju števila tako dijakov kot študentov smo bili v zadnjih letih priče stalnemu zniževanju števila štipendij, drastičnemu na področju kadrovskih štipendij, ki pa edine zagotavljajo pravo povezavo med izobraževanjem in gospodarstvom in tudi sledijo trendom na trgu dela, kar posledično pomeni tudi večjo zaposljivost ali nezaposljivost mladih. Z namenom, da bi zagotovili več štipendij, dodatnih 7 tisoč štipendij, vsebuje predlog zakona nov način določanja vstopnega cenzusa. Do sedaj je bil ta cenzus vezan na zajamčeno plačo in je predstavljal izločitveni kriterij, zaradi katerega štipendije niso mogli dobiti tudi nekateri dijaki in študenti iz socialno šibkih družin. Dvig vstopnega cenzusa na 60% minimalne plače pa bo vplival na povečanje števila štipendij v revnejših družinah, obenem pa je predlagano tudi izrazitejše povečanje dodatka glede na dohodek v družini štipendista. V razpravi na seji odbora je bilo tudi s strani Študentske organizacije Slovenije predlagano, da bi določili dva različna vstopna cenzusa, osnovnega in višjega za tiste, ki se šolajo izven domačega kraja. Treba je opozoriti, da smo podobno ureditev pred leti že imeli, dokončno pa je bila potem odpravljena v letu 1998, ko se je cenzus izenačil za vse kandidate, ne glede na kraj šolanja, pa se je ta razlika uredila z drugimi dodatki, torej za oddaljenost od kraja študija, subvencijami v študentskih domovih in podobno. Z zakonom se bo za 11% dvignila do sedaj republiška, poslej pa državna štipendija. Za 22% se bo pri državni štipendiji zvišal najvišji dodatek glede na dohodke družine, kar pomeni tudi višje štipendije za revnejše. Za 21,7% se bo zvišal dodatek za področje izobraževanja. Zanimanje delodajalcev za dodeljevanje kadrovskih štipendij je v zadnjih letih izrazito upadalo. Delodajalci niso imeli pravih ekonomskih spodbud, da bi se odločali za kadrovske štipendije, sedaj se to spreminja, saj bodo v 50% sofinancirane s strani države. To bo zagotovo pozitivno vplivalo na enakomernejši razvoj regij in tudi vračanje študentov po zaključku šolanja v regijo, pri čemer bo posameznik s svojim znanjem prispeval tudi k zmanjševanju razvojnih razlik. Pozitivni trend smo lahko zasledili le pri Zoisovih štipendijah oziroma štipendijah za nadarjene. Tu se opuščajo nekateri kriteriji, na primer testiranje intelektualne nadarjenosti, ohranja pa se učni oziroma študijski uspeh. Namen štipendiranja je povečanje kadrovskih štipendij, zato se nam ob navedenem zdi nerazumljivo, da Študentska organizacija Slovenije, točneje njeno vodstvo in posamezniki, nasprotujejo sprejemu zakona, ki bo prinesel več štipendij, prinesel dvig štipendij in zagotovil boljše pogoje za učenje in študij. V naši poslanski skupini bomo zakon o štipendiranju skupaj z vloženimi koalicijskimi amandmaji podprli.
Hvala. Gospa mag. Majda Potrata bo predstavila stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, poslanke in poslanci! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo zakon o štipendiranju podprla, seveda bi pa želeli, da bi bili predlagani trije amandmaji tudi podprti, ne glede na to, da samo eden od predlogov izhaja iz koalicijskih vrst. Zakaj tako naše pričakovanje? Po seji Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide je postalo jasno, da zakon ne uživa podpore v takšni obliki, v kakršni je vložen, tudi s strani Študentske organizacije Slovenije. Ta je opozorila, da je bil novembrski dogovor in predlog zakona v bistvu drugačen od tega, kar je sedaj predmet sprejema v Državnem zboru. Če prisluhnemo študentom, menijo, da so v okviru 7. redne seje Sveta Vlade Republike Slovenije za študentska vprašanja zakon uskladili z Vlado Republike Slovenije. Naj opozorim na to, sicer banalno dejstvo, ampak vendarle; tedanji predlog je imel 95 členov, zdajšnji predlog ima 74. Ne rečem, da zaradi tega besedilo ni doživelo mogoče konciznejše dikcije, ampak vendarle to je čisto statističen podatek o tem, da je besedilo vendarle bilo spreminjano. Študentje opozarjajo, da sta predvsem dve določbi v zakonu sporni. Prva je ta, ki se nanaša na obseg prihodkov, ki se vštevajo v družinsko osnovo, na podlagi katere se ugotavlja upravičenost do, po novem, državne štipendije. Usklajena verzija je predvidevala, da se v družinsko osnovo vštevajo dohodki iz naslova študentskega dela, zmanjšani za posebno olajšavo, določeno z zakonom o dohodnini, različica, ki jo obravnavamo, pa zajema te prihodke v celoti. Druga sprememba se veže na pogoje, ki jih mora Zoisov štipendist dosegati za ohranitev te štipendije. Mnenje Študentske organizacije Slovenija je, da če študent pridobi Zoisovo štipendijo na podlagi visokega povprečja, po novem je to povprečje 8,5 za študenta, 4,1 za srednješolca, za vstop v Zoisovo štipendijo pa je povprečna ocena 4,5 mu ohranjanja visokega povprečja zadostuje za ohranjanje štipendije ob upoštevanju drugih pogojev zakona. In ravno to sedaj predlog amandmaja koalicijskih strank odpravlja, da sicer ohranja nadzor nad izpolnjevanjem pogojev, upošteva pa alternativnost, se pravi, ni kumulativnih pogojev. Ne moremo sicer reči, da amandma koalicijskih strank po našem mnenju odpravlja vse slabosti - gre namreč za zadnjo alinejo, kaj se bo znašlo pod tem naslovom "izjemni dosežki", ampak vendarle, izboljšava je opazna. Gre za to, da smo Socialni demokrati v okviru partnerskega sodelovanja nekatere stvari v usklajevanju vendarle lahko povedali in na nekatere opozorili, nekatere so bile tudi upoštevane, ne pa vse, seveda. Menili smo, da Zoisova štipendija ne more biti socialni korektiv in da mora biti vezana na uspeh in dosežke. Smo pa zadovoljni, da vendarle v delu je dodatek za socialno šibkejše študente. Upoštevano je tudi to, da se da kasneje in pogosteje vstopati v sistem Zoisovih štipendij. Predlagali smo, da o dodelitvi Zoisovih štipendij odloča štipendijski sklad in ne center za socialno delo. Tudi v zvezi s starostno omejitvijo pri zmožnosti za obdelavo smo imeli pripombe; ampak, kot rečeno, nekatere so bile upoštevane, vse pa ne. Menimo pa, da vendarle v zakonu ostaja vrsta stvari, ki jih bo s podzakonskimi akti ali s posebnimi sklepi ali odloki urejalo ministrstvo in nismo prepričani, da je taka rešitev vedno dobra. Ob koncu naj pa rečem, da zakon sam večjega števila štipendij ne bo prinesel, za to bo treba zagotoviti tudi več sredstev in upam, da bo to šlo. Hvala.
Gospod dr. Mitja Slavinec bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani prisotni! Med nastajanjem, v fazi priprave tega zakona, smo dobili občutek, da gre za vzorno voden postopek, za dobro proceduro pri pripravi zakona. Vključena je bila zainteresirana javnost, vključene so bile študentske organizacije, zakon je bil usklajevan, tudi s strani tistih oziroma s tistimi, ki že sedaj izvajajo aktivnosti na področju štipendiranja, in obetal se nam je dober zakon. Zaradi tega smo bili seveda tudi zadovoljni, ko smo dobili informacijo, da je zakon usklajen tudi s študentskimi organizacijami ter tistimi, komur so štipendije namenjene. Žal pa smo potem videli, da je v sklepni fazi, torej, ko je zakon bil dan v proceduro, predlagatelj vanj vnesel spremembe, popravke, in to takšne vsebinske narave in takšnega pomena, da zakon ni več sprejemljiv za študentsko organizacijo in da taki obliki zakona nasprotujejo. Zaradi tega so bili vloženi amandmaji k določenim členom: 13., 16., 24. V Poslanskem klubu LDS poslanci ne nasprotujemo generalno sprejetju tega zakona, vendar podpiramo amandmaje, ki so bili vloženi in ki na nek način zakon vsaj delno vračajo v tisto prvotno, usklajeno obliko in ki vsaj delno zagotavljajo to, da bodo štipendij deležni tisti, ki jih po eni strani najbolj potrebujejo, in po drugi strani tisti, ki si jih tudi najbolj zaslužijo. Govorimo tako o socialnih štipendijah po eni strani, državnih, kakor o štipendijah za nadarjene, torej Zoisovih štipendijah. In prav zaradi tega še toliko bolj poudarjamo, da se bo zakon v prvotno fazo oziroma se bo približal tisti usklajeni varianti zakona ob sprejetju vloženih amandmajev. V Poslanskem klubu LDS zaradi tega podpiramo te amandmaje in na ta način tudi izražamo pričakovanje, da bo podobno odreagiral tudi predlagatelj. Zakaj? Poglejte, če je zakon že bil usklajen, če je zakon kot takšen bil ocenjen kot primeren in če zakon kot takšen potem res zagotavlja štipendije, tudi večje število štipendij po eni strani, potem je nesmiselno - mogoče iz bojazni, da bo zmanjkalo sredstev ali kaj jaz vem kakšnih - da ga korigirate na tak način, ki potem, recimo, udari ravno tiste, katerih ne bi smel. Torej, ki, recimo, s cenzusom o študentskem delu prizadene prav tiste, katerim je to študentsko delo iz socialnega vidika potrebno in nujno za sam študij. In da bo stvar še hujša, prizadene tudi svojce, torej brate, sestre, celotno družino. In tudi to, kljub seveda razlagi zakonodajalca, torej predlagatelja, da gre za socialne transferje, da se s tem zadeve na nek način poskušajo poenotiti z drugimi, ampak vseeno tu vidimo, da prihaja do določenih anomalij. In zaradi tega se nam zdi še toliko pomembneje, da z amandmaji zakon naredimo tak, da bodo res do štipendij upravičeni tisti, kot je uvodoma povedano, ki si jih po eni strani najbolj zaslužijo in po drugi strani, ki jih tudi najbolj potrebujejo. Torej, kot rečeno, Poslanski klub LDS sprejetju zakona ne nasprotuje, seveda ob podpori vloženim amandmajem k prej omenjenim členom. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavcem, spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Pred nami je novi zakon o štipendiranju, vloženega je ogromno dela, veliko usklajevanj. Lahko povem, da je Poslanska skupina Nove Slovenije pri tem konstruktivno sodelovala. Štipendije so tisti potrebni ukrep, s katerim se zagotavljajo sredstva za izobraževanje dijakov in študentov iz družin z nižjim socialnoekonomskim statusom, usmerja učence in dijake na šole z deficitarnostjo, kar na dolgi rok bolj usklajuje ponudbo in povpraševanje med poklici, in vpliva na povezovanje dela in študija. Spremembe štipendiranja so nujne, ker se v Sloveniji srečujemo z dolgotrajnim, manj uspešnim študijem, vključno z visokim osipom na fakultetah. Zato mladi prepozno vstopajo v zaposlitev, težave so pri iskanju zaposlitve, vse je za določen čas, kar tudi vpliva na zmanjšanje možnosti oblikovanja mladih družin. Zato je potrebno: prvič, smiselno urejanje študentske prehrane; drugič, štipendijska politika in druge oblike finančne stimulacije študija, ki bodo motivirale študente k odgovornemu študiju, da se bo doba skrajšala - je žal ena najdaljših v Evropi; tretjič, stimulacije in ukrepi za hitrejše vstopanje v zaposlitev, tudi tu so slovenski mladi na slabšem; četrtič, štipendije morajo postati povezovalec študentov in gospodarstva, število teh štipendij je v Sloveniji premajhno; petič, ureditev študentskega dela, da ne bo dejavnik zmanjševanja uspešnosti študija in nelojalna konkurenca na trgu dela; šestič, že v času študija pridobivanje praktičnih znanj. V tej smeri je Vlada sprejela reforme, ki zasledujejo zgoraj navedene cilje in cilje Lizbonske strategije. Eden od teh zakonov, ki implementirajo strategijo, je Zakon o štipendiranju. Do sedaj je bilo štipendiranje urejeno, razdrobljeno v Zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, podrobneje pa se je ta materija urejala s Pravilnikom o štipendiranju. Predlog zakona, ki ga obravnavamo danes, bo sistemsko uredil področje štipendij, cilj ministrstva pa je tudi, da se poveča število prejemnikov štipendij. Zaradi spremenjenega načina obračunavanja transferjev se tudi cenzus za pridobitev državne štipendije, ki bodo nadomestile republiške, veže na minimalno plačo in ne več na zajamčeno plačo. Ambiciozen načrt, da se zagotovi večjo dostopnost štipendij širšemu krogu dijakov in študentov, zahteva, da se cenzus spremeni s sedanjih 130% bruto zajamčene plače na družinskega člana na 60% bruto minimalne plače. S tem naj bi se število štipendij povečalo za okoli 10.000. Država želi stimulirati predvsem socialno šibke in jim omogočiti lažjo pot pridobivanja izobrazbe. Sredstva se zvišujejo za več kot 21 milijonov evrov, s čimer lahko zavrnemo vse očitke študentov, da jim država ukinja štipendije. Predlog zakona v nadaljevanju ureja še Zoisove štipendije za nadarjene dijake in študente, ki imajo nadpovprečni uspeh ali dosegajo izjemne dosežke na posameznem področju družbenega življenja. Dosežke bodo izkazovali vsako leto, kot že do sedaj. Poleg državnih in Zoisovih štipendij pričakujemo, da se bo povečalo tudi število kadrovskih štipendij, katerih število se je po letu 1990 drastično zmanjšalo s takratnih več kot 30.000 prejemnikov na borih 7.000 prejemnikov v letu 2004. S kadrovskimi štipendijami se želi vzpostaviti predvsem zgodnja vez med delodajalcem in štipenditorjem za prenos novih znanj in tehnologij, navsezadnje pa bodo delodajalci lažje zaposlovali ljudi, s katerim imajo že predhodne izkušnje in so že utečeni v določenem delovnem procesu. Predlog zakona predvideva posredno sofinanciranje kadrovskih štipendij in mi pričakujemo, da bo to poleg drugih pozitivnih učinkov dovolj velika stimulacija, da se bo več delodajalcev odločilo za to obliko štipendiranja. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da gre Zakon o štipendiranju v pravo smer in da se bo z vsemi naštetimi novimi ukrepi povečalo število štipendij. Materialna skrb za preživetje se bo zmanjšala, tako da se bodo lahko dijaki in študentje nemoteno posvetili študijskim obveznostim. Zakon pozdravljamo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Marjan Drofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica, poslanke, poslanci, spoštovani študentje na galeriji! V Sloveniji nimamo v zakonu pregledno urejenega štipendijskega sistema. Štipendije so opredeljene v Zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, podrobneje pa določa merila za pridobitev štipendij podzakonski akt, in sicer Pravilnik o štipendiranju. Razprave o tem, da v Sloveniji potrebujemo dober in predvsem pregleden štipendijski sistem, so že zelo stare, zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozdravljamo dejstvo, da imamo danes pred seboj zakon o štipendiranju, ki je pregleden in katerega cilj je spodbuditi razvoj štipendijskega sistema v Sloveniji in zagotoviti štipendije vsem, ki jih potrebujejo. Preden povem nekaj besed o samem zakonu in njegovih rešitvah, bi rad spregovoril o idealnem štipendijskem sistemu. Idealni štipendijski sistem ali če sem še nekoliko širši, idealen sistem študija, štipendiranja in vseh spremljevalnih ukrepov bi bil tisti, ki bi zagotovil kvalitetno in hitro študiranje, čimprejšnje doseganje kvalitetne izobrazbe, veliko usposobljenih mladih strokovnjakov. Predvsem bi štipendijski sistem moral omogočiti vsakomur, da dokaže svoje sposobnosti. Dejstvo, da nekdo prihaja iz nerazvitega dela Slovenije, daleč od centra, ne sme in ne more biti razlog za to, ali bo posameznik študiral ali ne. Cilj mora biti, da lahko vsak človek razvije svoje potenciale, saj je to tudi za državo in družbo najbolj optimalno. Idealno bi torej bilo, da bi vsakomur omogočili študij, seveda v skladu z njegovimi sposobnostmi, in da bi vsak posameznik doštudiral v predvidenem času in se zaposlil. Trenutno stanje zaradi podaljševanja let študija, tako z vidika izgubljenih priložnosti kot z vidika stroškov države in posameznika, je nevzdržno. Treba je študij omogočiti, neupravičeno neštudiranje študentov pa, jasno, sankcionirati. Predlagani zakon je ravnan v smeri omogočanja dostopnosti študija čim več mladim posameznicam in posameznikom. Zlasti so dobrodošli ukrepi za povečevanje števila kadrovskih štipendij, saj je to področje, ki je sedaj v Sloveniji še zelo nerazvito. Z ustreznim kadrovskim štipendiranjem se lahko tudi bistveno pripomore k bolj premišljenemu odločanju mladih za izbiro poklica. Razpoložljivost velikega števila štipendij na določenem področju bi bila namreč jasen znak, da je na nekem področju potrebno veliko novih strokovnjakov in da gre za perspektivne poklice. Poleg tega so kadrovske štipendije zanimive tudi z vidika zagotavljanja prakse šolajočim in obenem garancija za prihodnjo zaposlitev, s tega vidika pa pomemben element varnosti za mladega dijaka oziroma študenta. V kadrovskih štipendijah vidimo veliko priložnosti za skladen razvoj posameznih območij iz Slovenije. Podeljevanje teh štipendij preko regijskih štipendijskih shem bo prispevalo k usklajevanju interesov med lokalnim gospodarstvom oziroma delodajalci, državo in štipendisti. Posebej pomembna lastnost kadrovskih štipendij je, da se bodo kadri iz centrov vračali nazaj v regijo, iz katere prihajajo, in tam začeli delati ter na ta način tudi prispevati k razvoju svoje domače regije. To bo gotovo pomemben korak k bolj enakomernemu razvoju Slovenije. Seveda sam zakon tega še ne zagotavlja. Treba bo zlasti poskrbeti za ustrezno promocijo možnosti, ki jih bo prinesel novi zakon o štipendiranju. O tem bo treba seznaniti tako lokalne skupnosti kot delodajalce in ostale. Potreben bo koordiniran pristop in tukaj bo moralo svojo vlogo odigrati predvsem pristojno ministrstvo. Predlagani zakon po našem prepričanju popolnoma ustrezno ureja tako kadrovske kot tudi Zoisove štipendije oziroma štipendije za nadarjene. V utemeljitvi predloga zakona o štipendiranju je predlagatelj zapisal, da se na podlagi [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]novega cenzusa pričakuje povečanje števila državnih štipendij za okoli 10 tisoč. Glede tega povečanja števila štipendij so bili v dosedanji razpravi izraženi določeni pomisleki, predvsem v povezavi z upoštevanjem dohodkov, na podlagi katerih se izračunava cenzus za pridobitev državne štipendije. Glede na to, da je cilj predlaganega zakona povečanje števila štipendij, je treba poudariti [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave]] [[...]], da povečanje v skladu z napovedmi predlagatelja vsekakor pričakujemo. Če tega povečanja ne bi bilo, bo potrebna takojšnja sprememba zakona. V zvezi s tem smo v poslanski skupini vložili tudi amandma, o čemer več v nadaljevanju oziroma pri razpravi o amandmajih. Naj zaključim s tem, da zakon v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo in da pričakujemo po njegovem sprejemu tudi konkretne aktivnosti za to, da bo zakon tudi dejansko zaživel. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Majda Širca bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Hvala. Lep pozdrav vsem prisotnim. V Sloveniji se lepo sliši rek o Sloveniji, ki naj bi pristala na vrhu, na svetilniku sveta. Ta pot pa vemo, da vodi skozi znanje, znanje vodi skozi učenje, učenje vodi skozi čimbolj solidarno in skozi čim boljše pogoje za učenje. In smo pred zakonom, za katerega mi je žal, da ni usklajen na tak način, kot naj bi bil oziroma bi želeli, da bi bil. Konec koncev nas tudi žalosti, da je pri usklajevanju z uporabniki, če lahko tako rečem, tega zakona prišlo do kratkega stika, saj po usklajevanju je bilo predloženo drugo besedilo. Zato ni čudno, da je gospa ministrica dobila včeraj še en, zadnji obisk, zadnji poskus in dovolite, da poudarim, kaj so bili razlogi za to, da bi še zadnjič prisluhnila pripombam študentov. Študentje so jo vprašali, kako bo stroške življenja, recimo v višini okrog 400 evrov mesečno, pokril štipendist, ki prejema 200 evrov štipendije, študentskega dela pa ne bo smel opravljati, ker bi z njim presegal cenzus in izgubil štipendijo. Govorim seveda še o temeljnih in odprtih amandmajih in za nas tudi problematičnih delih zakona. Študentje so jo vprašali, so vprašali gospo ministrico, ali se ji zdi pravično, da bo zaradi opravljanja študentskega dela brata ali sestre študentka ali študent presegel cenzus in s tem izgubil pravico do štipendiranja, štipendije. In študentje in študentke so jo vprašali, ali se zaveda, da ima študentka in študent, ki ne biva v študijskem središču, dosti večje stroške, kar bi bilo potrebno in pravično upoštevati že pri podeljevanju štipendij. In tukaj so glavne rezi, glavne odprtine tega zakona, za katerimi upam, da se bomo v razpravi srečali v pozitivni luči in s tem tudi popravili te odprte dileme zakona, kar bo seveda tudi odločalo pri glasovanju znotraj naše poslanske skupine, ali zakon podpremo ali ne. Naj poudarim, da 24. in 48. člen, upam in predpostavljam, da bo saniran, vsaj deloma glede na amandmaje tudi naše oziroma koalicijske, ki so nastali tudi po razpravi na odboru. Ampak, vendarle naj še enkrat poudarim; dijaki in študenti, ki prebivajo izven kraja študija, imajo zagotovo glede na dijake in študente, ki prebivajo v samem kraju študija, višje stroške, to vsi vemo, njihov materialni položaj pa je lahko primerljiv, običajno je primerljiv. V tem primeru bo veliko težje zagotoviti dostopnost do študija za tiste dijake in študente, ki prebivajo izven kraja svojega stalnega prebivališča, saj lahko malenkostno presegajo cenzus za pridobitev državne štipendije, na drugi strani pa s tem avtomatično izgubijo dodatke za prevoz in bivanje, ki bi jih državna štipendija zagotavljala v primeru, da bi imeli malenkostno manjše dohodke. In glede na dejstvo, da sta poglavitna cilja Zakona o štipendiranju povečanje števila štipendij ter zmanjšanje obsega študentskega dela, menimo, da bo aktualno besedilo zakona doseglo nasproten učinek, skratka, zmanjšanje števila štipendij, in da bo začaran krog, ki ne bo privedel do pridobitve štipendij, zelo, zelo nevaren. In še to, projekcija števila novih državnih štipendistov, ki je bila opravljena tekom priprave zakona s strani Inštituta za ekonomske raziskave, je med družinske prihodke štela dohodke iz naslova študentskega dela, zmanjšane za olajšavo, in ne v celoti, kakor predvideva zakon. Torej tak zakon v praksi ne bo prinesel dodatnih štipendij in če je kaj problem, je prav to. Še enkrat poudarjam, da tudi iz drugih razlogov glede na razvoj dogodkov pri sprejemanju teh amandmajev bo tudi naše odločanje o podpori zakonu primerno glasovanju. Hvala.
Hvala. Gospa Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi in tudi gostje na balkonu in doma pred sprejemniki. Jaz bom začela z besedami, ki nam jih je želel včeraj vcepiti v glavo predsednik Vlade Janez Janša. Strokovna javnost je imaginarna, potemtakem je zakon res usklajen. Vendar, če pogledamo sam razplet dogodkov 16.11.2006 je bil zakon resnično usklajen, tudi s strokovno javnostjo oziroma, če hočete, s tistimi, ki so pravzaprav najbolj zainteresirani za to, da je zakon kvaliteten, dober in da dejansko zasleduje cilje, resnično zasleduje cilje, ki so zapisani v obrazložitvi samega zakona. Ampak se je žal dogajalo kasneje, bom rekla, po vzoru že videnega v tem mandatu, ko se je prvotno usklajen zakon, potem ko je prišel v Državni zbor mimo strokovne, mimo zainteresirane javnosti, spremenil. Ne nazadnje sem tudi sama dobila v roku nekaj dni po elektronski pošti najmanj pet verzij Zakona o štipendiranju, dnevno. Na vsaki novi verziji je pisalo "novo", "zadnja verzija". Sprašujem, kdo je potem, ko je bil zakon že usklajen, zakon spreminjal. Pa bi želela dobiti odgovor, kajti na matičnem delovnem telesu je gospod Drobnič, predstavnik Direktorata za trg dela in zaposlovanje, dejal, da je zakon v vseh bistvenih elementih še vedno usklajen in je usklajen. Pa vendar, spoštovane kolegice in kolegi, temu ni tako. Ne nazadnje mojim besedam pritrjujejo tudi številni amandmaji, ki so bili vloženi na seji matičnega delovnega telesa predvsem s strani opozicije, pa tudi predstavnika koalicije ter ne nazadnje tudi na današnji seji imamo kar nekaj ključnih amandmajev, ki spreminjajo neusklajen zakon v vsebino, ki pa bi dejansko zasledovala cilje zakona. Dejstvo je, da je Zakon o štipendiranju tako za dijake kot tudi študente eden izmed najpomembnejših zakonov. Predvsem ko govorimo o republiških oziroma socialnih štipendijah ali, če hočete, po novem tako imenovanih državnih štipendijah, je treba poudariti, da gre za pomembno pomoč države posamezniku oziroma njegovi družini. Je torej štipendija, ne vem, če hočete, morda tudi neke vrste socialni korektiv ali po drugi strani lahko tudi pomembna spodbuda dijaku, študentu k čim bolj rednemu izobraževanju. No, dejstvo je, in to je pokazal čas, da je obstoječi sistem potreben določenih korektivov. Vlada Republike Slovenije se je odločila, da bo pripravila sistemski zakon na tem področju popolnoma na novo. Tudi zato so bila usklajevanja tako dolgotrajna in tako pomembna. Rekla bom, da je v osnovi sicer pohvale vreden trud nove ministrice za delo, družino in socialne zadeve, ki je našla toliko konsenza ali posluha pri doseganju konsenza z najbolj pristojnimi na tem področju. Pa vendar, kot že rečeno, zakon je neusklajen in zato zakon v ključnih momentih ni dober. Ne bom govorila o vseh tistih dobrih stvareh, ki jih zakon prinaša, kar smo slišali ne nazadnje iz besed ministrice, pa tudi koalicijskih predstavnikov: da pa je zakon specialen in bo dejansko omogočil 7 tisoč novih štipendij, da bo višin štipendij prav za vse večja. Pa me zanima, spoštovane kolegice in kolegi, kdo v tem državnem zboru danes ve, kakšna bo nova višina, povprečna višina štipendije. Tega podatka ni, ker niso bili opravljeni izračuni. In kot smo slišali maloprej, tudi projekcije, ki so bile opravljene, so, roko na srce, zaradi neusklajenega zakona neustrezne. V Slovenski nacionalni stranki smo že na seji matičnega delovnega telesa vložili kar nekaj amandmajev, ki po ustaljeni praksi vladne koalicije niso bili sprejeti. Nekaj pomembnih amandmajev čaka na sprejem danes na tej seji Državnega zbora. Če bodo amandmaji sprejeti, bomo v Slovenski nacionalni stranki pristopili k podpori zakona, v nasprotnem primeru temu zakonu podpore ne bomo dali.
Hvala. Mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar s sodelavcem, kolegice in kolegi! Sedaj veljavni sistem štipendiranja in drugih pomoči, ki so namenjene dijakom in študentom, je nedvomno nepregleden, po našem mnenju preveč razdrobljen ter pomanjkljivo normiran, saj je to področje urejeno le z nekaj členi v zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti ter v pravilniku, zato je skoraj nujno in skrajni čas, da se ta materija celovito uredi v krovnem zakonu. Poleg tega sedanja ureditev ne sledi čedalje večjemu številu študentov ter pade na števila kadrovskih štipendij, saj je opaziti, da so delodajalci čedalje manj navdušeni za vlaganje v tovrstne človeške vire. Področje štipendiranja je izrednega pomena tudi zato, ker je štipendija pogosto edina možnost za študij oziroma nadaljevanje šolanja za marsikakšnega dijaka in študenta. Rešitve, ki so predlagane v tem predlogu zakona, kot so povečanje števila štipendistov na podlagi novega vstopnega cenzusa, ki je, odvisno od dohodkov štipendistovi družini na družinskega člana, v odnosu na minimalno plačo, stimulacija socialno šibkejše mladine za študij z višjimi dodatki k štipendijam glede na dohodek, spodbude v zvezi s pospeševanjem dodeljevanja kadrovskih štipendij, predvsem s sofinanciranjem le-teh in druge, pa bodo po našem mnenju pripomogle k odpravi problemov v zvezi s pomanjkanjem štipendij ter tudi k večji dostopnosti študija ter posledično tudi zmanjšanju obsega študentskega dela. Pri tem v poslanski skupini ne nasprotujemo študentskemu delu nasploh, kajti pri delu nabirajo potrebne izkušnje za delo samo in ob študiju, ki ga redno opravljajo, to lahko samo koristi. Ob tem se morajo študentje zavedati, da pa je njihova poglavitna obveznost in odgovornost, da redno izpolnjujejo študijske obveznosti. Kljub načelni podpori predlaganemu zakonu pa se poslanci DeSUS-a ne strinjamo s predlogom predlagatelja, da se pri izračunu dohodka na družinskega člana upoštevajo vsi navedeni dohodki, saj bi na podlagi take metodologije izračuna mnogi dijaki in študentje presegli cenzus za državne štipendije, kar pa je v nasprotju s ciljem predlaganega zakona, to je povečanje števila štipendistov ter stimulacijo socialno šibkejših otrok za šolanje in študij. Namreč, mislimo na tisto ne tako tanko plast onih, ki bi za majhne denarce presegli cenzus in tako ostali brez možnosti za pridobitev državne štipendije. Po predlagateljevih besedah naj bi se namreč pri izračunu upoštevali vsi prejemki dijakov in študentov, ki jih prejmejo preko pooblaščenih organizacij oziroma delodajalcev, ki na podlagi koncesijske pogodbe posredujejo občasna in začasna dela, upošteval pa naj bi se tudi otroški dodatek. Ocenjujemo, da je uvrstitev teh prejemkov sporna in bi se moralo upoštevati dohodek tako, da bi bil upoštevan v takšni višini, kolikor bodo presegli posameznikovo davčno olajšavo, to je 2800 evrov, kakor je določena z zakonom o dohodnini. Zato bomo podprli ta amandma, ki to vprašanje rešuje, pa tudi tista dva, ki smo jih podpisali kot koalicijske amandmaje, zato da bi ta zakon, potem ustrezno izboljšan, lahko brez slabe vesti v celoti tudi podprli. Lepa hvala.
Hvala. Končani smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 18.6.2007. V razpravo dajem 13. člen in amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prijava za razpravo o 13. členu in amandmaju teče. Gospod Janc, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica, sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi, študentje, dijaki. Slišal sem uvodne predstavitvi poslanskih skupin o zakonu na splošno, ki ga v bistvu vsi na nek način podpirajo. To se mi zdi dobra popotnica k današnji razpravi k amandmajem, ki so se pričeli, ki si jih želimo na nek način tudi v tem zakonu, ki je po moje oceni dober, pozitiven, daje določene konkretne ukrepe po tistem, ko smo govorili takrat, ko smo popravljali tako imenovano delo študentom, in rekli: mora država narediti nekaj več. To je posledica te zgodbe, ker se je Vlada odločila, da pripravi neke novosti, predvsem v tistem duhu, kako lahko zagotovi več štipendij, kako lahko zagotovi bolj pravičen dostop do teh štipendij za študente in dijake, kako lahko revnejšem slojem; družinam, študentom in dijakom omogoča več sredstev za enakovredno šolanje, itd. O kadrovskih štipendij v Sloveniji veliko govorimo, žal pa je tukaj statistika zelo klavrna. Upadanja so velika, kadrovskih štipendij je v bistvu zelo malo na voljo, če pa že so, pa so žal tudi podatki, ki kažejo, da ni pravega povpraševanja po njih. Naj povem o primeru, ko govorim o tem 13. členu, pa bom potem šel naprej. Danes je na voljo relativno veliko štipendij kadrovskih pa se ob dobrih pogojih, ki so na voljo za delodajalca, kot je pomoč države, lokalne skupnosti žal ne odziva. To je vprašanje tudi - zakaj ni odziva? Očitno je pač kadrovanje prihodnosti v trenutnem času podjetništva, kapitalizma zagotovo ne aktualna zadeva: Ali pa tudi: če so na voljo kadrovske štipendije, pa ni kandidatov ali kandidatk. To imam iz primera, ko imamo tako imenovano Posavsko štipendijsko shemo, kjer občine združujemo eno tretjino, država eno tretjino denarja, delodajalec pa samo eno tretjino denarja, ampak tudi teh spodbud, ki jih dajeta občina in država, študentje in delodajalci, žal, ne izkoriščajo. To je zanimiva stvar, ko govorimo o štipendijskem zakonu. Jaz upam, da bo v prihodnje kaj boljše, da bo več motiva z ene in druge strani, da to priložnost, ki jim država in občina ponudi, v tej zgodbi tudi izkoristijo. Pa da se navežem na 13. člen, ki je v razpravi. V Slovenski ljudski stranki trdimo in smo prepričani in težko me bo kdo prepričal drugače, da je biti študent iz Sevnice ali Ljubljane enako - študent v kraju šolanja v Ljubljani ali pa Mariboru. Definitivno! Tudi sam sem to poskusil v preteklosti, pa je bilo bistveno manj pogojev, kot jih je danes za študente, in hvala bogu, da je tako, kakor je. Ta 13. člen je popolnoma jasen in čisto v tistem duhu, kako lahko enakovredno ponuditi študentu iz Sevnice in iz Ljubljane približno enake pogoje, čeravno še tukaj ne bodo enaki pogoji. Verjemite mi, tudi če bomo - in upam, da bomo - ta naš amandma podprli, še vedno bo v privilegiranem položaju študent, ki živi v Ljubljani, v okolici Ljubljane, kot pa študent, ki živi v Sevnici, Beli krajini, Prekmurju ali kje drugje. S tem bi pa lahko popravili to zadevo in tudi dali možnost tistim študentom in študentkam, dijakom, ki prihajajo iz drugih okolij Slovenije, da lahko enakovredno nastopajo na tej štipendijski zadevi, če se oba, ki dobita štipendijo, tudi potem lahko enakovredno postavljata. V primeru, da študenta ne dobita, eden in drugi, izpade tudi iz postopka prevozov in ostalih dodatkov pri bivanju. Torej, zopet je na škodi študent, ki prihaja izven ljubljanske regije, kot sem že rekel, iz Sevnice. Zato bi bilo prav in pošteno in korektno, ko govorimo o nekem skladnejšem regionalnem razvoju, uravnoteženi Sloveniji, Sloveniji enakih pogojev, vsem dostopno za tega ali onega, potem tudi imejmo v vidu te kriterije, ki so po mojem dovolj oprijemljivi, jasni, da imajo tudi študentje iz cele Slovenije približno enake pogoje za vstop v katerokoli fakulteto, pa tudi dijaki v srednje šole. Zato bi bilo težko najti te prave argumente, da ta stvar ni skladna, da ni primerna in da to ni res. Naj mi kdo pove in potrdi, da so stroški študentov v Ljubljani enaki kot stroški dijaka, študenta iz Sevnice. Niso in nikoli ne bodo! S tem pa deloma ublažimo te zgodbe in približamo k bolj enakovrednemu položaju študenta iz ene in druge regije do kraja šolanja, kjerkoli se pač šola - Ljubljana, Maribor in tako naprej. Zato, spoštovana ministrica, predlagam in upam, da boste v svoji razpravi potrdili, zakaj morebiti ni bil sprejemljiv ta naš amandma k 13. členu, ki po mojem prepričanju daje tisto, kar smo se pogovarjali tudi takrat o štipendijskem delu, ko smo imeli takšne in drugačne pripombe, kot da je pač prva in glavna naloga študentov, da seveda študira, ne pa da dela. Tudi s tem se strinjam, da je osnovno poslanstvo študenta študij. Ampak, če ni dovolj "cvenka" v žepu, je treba tudi delati. To je bilo, je in zagotovo tudi bo. Ampak tukaj zdaj mislim, da sledi država temu cilju, da poskuša več ponuditi iz vreče državnega denarja študentom. Dajmo to narediti še bolj pošteno in enakovredno do vseh študentov, kjerkoli živijo v Sloveniji, do kraja šolanja, kamorkoli se odločijo. Hvala.
Hvala. Gospod Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Prav lep pozdrav. Predlog Slovenske ljudske stranke, pravzaprav nekako zveni všečno. Žal pa moram reči, da nekako loči cenzus med tistimi, ki študirajo v kraju študija, in tistimi, ki študirajo izven kraja študija. Zakaj? Zaradi tega, ker študentje tako ali tako dobijo dodatke na to, da je njihov kraj študija izven njihovega domačega kraja, tako za bivanje kot tudi za prevoz na mesto študija. V 30. členu so ti dodatki glede na osnovno štipendijo, na osnovno državno štipendijo 54 evrov, za bivanje v višini 79 evrov in za prevoz v primestnem oziroma medkrajevnem prometu v višini 93 evrov. Zadeva je pravzaprav zaradi teh dodatkov na nek način nekonsistentna, ker bi tisti študentje, za katere bi v skladu s tem amandmajem veljal višji cenzus, dobivali tako dodatke, kot imeli višji cenzus - se pravi, nivo upravičenosti do štipendije. Glede na to, da praktično ni nasprotovanja samemu zakonu, da se želi z amandmaji nekako še izboljšati položaj študentov. V tem primeru pa je zadeva nekoliko nekonsistentna - jaz tega amandmaja ne bom mogel podpreti. Sam se bolj nagibam k tistim mnenjem, ki so bila tudi povedana v razpravi in pravzaprav bi jih pričakoval v prvi vrsti s strani študentov, namreč, da bi vlaganja države in podjetij v njihov študij bila bolj učinkovita. Kako to doseči? Enostavno, da je štipendija ene vrste, če lahko poenostavim, plača, ki je izplačana v naprej, za to plačo pa je treba izpolniti določene obveznosti, študijske obveznosti v tem primeru. Če pa obveznosti niso izpolnjene, je pa treba to vnaprej izplačano plačo vsaj v neki meri vrniti, ker pač delo ni bilo opravljeno. Mislim, da glede na to, da Vlada in ministrstvo bistveno izboljšuje sedanji sistem štipendiranja, konec koncev ni več osnova za cenzus zagotovljena, ampak je minimalna plača, da se štipendije tudi na ta način povečujejo in se širi krog upravičencev, število študentov, da bo treba v dogovoru predvsem s študenti, pa tudi z davkoplačevalci, predvsem z gospodarstvom, preiti na bolj motiviran način štipendiranja. Štipendiranje, v tem primeru z zagotovljenimi štipendijami, ki krijejo vse stroške študija, seveda pa zahtevajo izpolnjevanje študijskih pogojev, bi potem odpravilo vse te dodatne predloge in želje po še povečevanju raznoraznih dodatkov in morda različnega obravnavanja. S tem bi tudi dosegli, da vsi študentje, ne glede na njihove pogoje, seveda se tudi upošteva socialni status, imajo zagotovljeno dovolj sredstev, da v minimalnem, optimalnem času študija končajo svoj študij in postanejo, tako kot se je včasih reklo, uporaben člen naše družbe, gredo v poslovni svet in začnejo svojo poslovno in delovno kariero. Iz teh razlogov mislim, da ta amandma ni primeren, da ga sprejmemo. Mora pa Vlada, verjetno za naslednji mandat, razmišljati o kakšni bistveni, tako kot sem rekel, spremembi načina štipendiranja. Zavrniti moram tudi očitke, da sprememba zakona ni usklajena. Bila je sicer usklajevana in dovolj visoko usklajena, v celoti pa ni, ker dodatne zahteve in želje so prihajale, vseh žal ni bilo možno izpolniti. Tako kljub temu, da nekateri amandmaji morda ne bodo potrjeni, smo lahko veseli tega zakona in tudi študentje, da bodo imeli boljše možnosti za pokrivanje stroškov svojega študija. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Potrata, imate besedo.
Hvala za besedo. No, omenila sem, da je priprava sistemskega zakona o štipendiranju zagotovo koristna, drugo vprašanje pa je, ali smo z vsemi rešitvami v tem predlogu zakona tudi zadovoljni. 13. člen določa pogoje za pridobitev državne štipendije. Nastavljen je na vstopni cenzus, ki izhaja iz minimalne plače. Jaz ne želim obujati razprave o tem, kako se v Sloveniji določa minimalna plača in kakšna je njena višina, ampak vendarle to je minimalna plača in 60% minimalne plače na družinskega člana za vstopni cenzus ni takšna višina, ki bi pretirano odpirala število upravičencev za državno štipendijo. Docela novo vprašanje se začenja s tem, ali lahko dodatki rešujejo vprašanje določitve vstopnega cenzusa in tiste razlike, ki jo hoče odpreti amandma Slovenske ljudske stranke. Socialni demokrati ta amandma podpiramo zaradi tega, ker menimo, da dodatki, tako kot jih določa 14. člen, ki govori o višini državne štipendije in našteva pet različnih dodatkov, ki jih lahko dobi posameznik na to osnovno štipendijo, so za nas ravno problematični ti dodatki. Zaradi tega, ker število dodatkov stvari dela vendarle nekolikanj nekoliko nepregledne, mislimo pa, da dodatek za izobraževanje zunaj stalnega prebivališča, če ta zajema prevozne stroške, ne more nadomestiti tistega problema finančnega, ki nastaja, če posameznik ne študira v kraju svojega bivanja. To pomeni celo vrsto drugih ugodnosti ali nujnih stroškov, ki nastajajo, če ne živi v kraju. Zdaj, poglejte, dodatki za vrsto in področje izobraževanja - torej, to je popolnoma nedefinirano, dodatek za vrsto in področje izobraževanja. Zdaj trenutno je v trendu podpiranje naravoslovja in tehnike. Kaj če se nam bo zgodilo, da bomo opazili med deficitarnimi poklici neke čisto druge? Kako hitro bomo lahko s štipendijsko politiko reagirali na drugačne zahteve trga, ko se vendar ve, da se strokovnjak oblikuje nekaj časa? Mislim, da je bilo že na odboru pojasnjeno, da bi bilo dosti bolje vezati to razliko v stroških, ki jih ima študent, če študira v kraju bivanja in če biva zunaj kraja študija, in določiti tako, kot je tu, s tem da pa seveda še vedno prepušča predlagani amandma določilo o tem, kako bo razporejen tisti razpon 5% minimalne plače za pridobitev državne štipendije, podzakonskemu aktu. No to, da bo nekaj prepuščeno podzakonskemu aktu, pa ni ravno nekaj, s čimer bi bili Socialni demokrati zadovoljni v polni meri, predvsem zaradi tega, ker, poudarjam, je preveč stvari, ki jih bo ob tem zakonu urejalo veliko število podzakonskih aktov. S tem zvezana je pa seveda tudi nepreglednost. Hvala.
Hvala. Gospa Jerajeva.
Hvala za besedo. Od mojih kolegic in kolegov smo slišali kar nekaj besed o tem, ali je zakon usklajen ali ni usklajen. Jaz sem že na odboru povedala, da ob obisku študentov v naši poslanski skupini nam je bilo zagotovljeno, da je zakon usklajen. Na pogovor z nami so prinesli štiri amandmaje, dva od teh smo sprejeli in jih potem tudi potrdili na odboru, dva pa sta po našem mnenju bila neustrezna in eden od teh je danes amandma oziroma predlog Slovenske ljudske stranke, amandma k 13. členu. Mi tega amandmaja ne bomo podprli, tudi prejšnjič sem že povedala, da smo tako ureditev že imeli, namreč, leta 1991, in ves čas od takrat je bila razlika med tem, ali študent oziroma dijak študira v kraju stalnega prebivališča ali ne. To se je konstantno potem spreminjalo in dvigovalo, se pravi, različno za tiste, ki so v kraju stalnega bivališča tudi študirali, in različno za tiste, ki so izven kraja stalnega bivališča. Leta 1998 pa je bilo to usklajeno, in sicer če pogledate magnetogram v razpravi o Zakonu o zavarovanju za primer brezposelnosti v letu 1998. Takrat je bilo s strani vladnega predstavnika - mislim, da pa je bil v tistem času minister za delo, družino in socialne zadeve gospod Rop -, je bilo povedano, da ocenjujejo, da je različni vstopni cenzus v pravico neutemeljen, skratka, da razlikovanje med študenti, ki bivajo v kraju šolanja, in tistimi, ki se vozijo oziroma ne bivajo v kraju šolanja - da bi moral biti ta cenzus za vse enak. Na to je opozoril tudi varuh človekovih pravic, da pač ne more biti ta cenzus različen, ampak mora biti enoten za vse študente. Skladno s tem je bil tudi zakon v tem smislu popravljen. Omenili ste že, da so določeni dodatki, na podlagi katerih se določene večje stroške priznava tistim, ki študirajo izven kraja svojega bivanja. Kolegica Tavševa je prej rekla, da ne vemo, koliko bo znašala štipendija. Zneski v zakonu so absolutni in so določeni, določeno je tudi, koliko bodo znašali dodatki, tako da to ne bo držalo. In morda samo še besedo o tem, da je bil na odboru o amandmaju, podobnem amandmaju, ki je bil takrat vložen, da imamo različna vstopna cenzusa, povprašan tudi predstavnik Zakonodajno-pravne službe, ki je obrazložil da oziroma menil, da bi s tem uvedli neenakost in tega predloga ni podprl oziroma opozoril, da bi lahko nastale težave, o katerih sem že povedala. Tako mi tega amandmaja ne bomo podprli. Menimo, da so stvari urejene pravilno, torej da je vstopni cenzus za vse enak, potem pa se za tiste, ki se vozijo iz oddaljenih krajev, to urejajo z dodatki. Hvala.
Hvala. Gospod Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Ko smo bili na seji odbora, smo lahko slišali, in danes se tudi ponovno ponavlja, interpretacija tega. Dejstvo je, da so nam študentje na tem odboru jasno povedali, da vsebina, ki je bila usklajena, je v dokončni obliki, ko je prišla v Državni zbor, doživela spremembe. To je bilo dejstvo, ki smo ga tam lahko slišali. Ne morem komentirati dejstev, kaj se je dogajalo v posameznih poslanskih skupinah, ampak dejstvo je bilo in tam je bilo to izrečeno. Danes imamo priložnost, da določene vsebine korigiramo in amandma k 13. členu to predstavlja. Jaz bi želel opozoriti na dejstvo, ki je bilo danes tukaj rečeno, da tisti dijaki ali študentje, ki bivajo izven svojega kraja, so upravičeni do posameznih dodatkov. Eden izmed dodatkov je tudi vezan na dejstvo, da tisti, ki biva izven kraja šolanja, imajo pravico do povečanega zneska. Ampak prvi pogoj mora biti pa izpolnjen, to pa je štipendija. To pomeni, če štipendije ni, tudi dodatkov ni. In ideja tega amandmaja je ta, da nek študent, ki bo prihajal od dlje, ali pa dijak, ki bo prihajal od dlje, izven samega mesta zavoda, v katerem se izobražuje, ne bo opravičen do tega dodatka, če bo za zelo malo vrednost presežen ta mejni cenzus 60%. In ideja tega amandmaja je, da se predlaga interval tega cenzusa, pogoje, merila pa seveda predlaga oziroma zapiše ministrstvo, pristojno za delo. Torej, poanta tega amandmaja je v tem. In nemogoče je trditi, da je načelo enakosti spoštovano v primeru, če nekdo ima štipendijo in dobi dodatek, nekdo, ki pa za en samcat del preseže cenzus - bivata v istem kraju, imata enake materialne osnove za pridobivanje štipendije, hkrati pa ne bo imel nobene pravice do dodatka na oddaljenost od kraja bivanja. To je poanta tega amandmaja. Postavlja se vprašanje, ali smo mi v Državnem zboru pripravljeni to razliko sprejeti. Ali vidimo razliko, da materialni status nekega študenta, dijaka, bom poskušal geografsko primerjati, iz samega mesta študija, neposredno ob tem zavodu, v primerjavi z nekom, ki živi, recimo, 60, 70 kilometrov stran - je zadeva enaka? Prav gotovo se lahko tu strinjamo, da temu ni tako. In vprašanje se postavlja, ali bomo na ta način omogočali to, o čemer vedno govorimo: enako dostopnost do študija. Po mojem prepričanju ne. Tu bi želel samo spomniti na diskusije in predloge zakonov, ki jih je vlagala prejšnja opozicijska stranka SDS, ki je predlagala zakone za subvencioniranje prevozov, za subvencioniranje prehrane, danes, recimo, pa tako trdo pozablja na to, kar je bilo takrat tako všečno predlagati. Torej predlagamo nek interval, znotraj katerega se naj določijo merila, da se lahko opraviči upravičenost do tega dodatka. To je poanta. O tem, ali se število povečuje ali ne, ni ministrstvo postreglo z nobenimi številkami na samem odboru. Predstavniki predlagatelja govorite, da bo toliko in toliko štipendij več. Ko sem pa vprašal, zakaj je otroški dodatek med prejemki in če ga izključimo, kakšna bo razlika v številu prejemnikov štipendij, odgovora ni bilo. To pomeni, da ni izračunov, ki bi potrjevali potem tudi kasneje obravnavani amandma k 2. členu, ki bo o tem govoril. [[Oglašanje v dvorani.]] Kolega Petan, mislim, da boste dobili besedo in boste lahko komentirali tudi to, kar jaz navajam. Torej, ideja tega amandmaja, še enkrat ponavljam, je v tem, da se za tiste s podobnim materialnim statusom in ne živijo v istem območju, kjer se izobražujejo, določi interval. In ta interval pravzaprav potem omogoči pridobivanje dodatkov za oddaljenost od kraja študija. In zdi se mi smiselno, da to razliko priznamo. Da priznamo, da nam je do tega, da se omogoči enaka dostopnost ali čim bolj enaka dostopnost do študija in da seveda uresničujemo tudi ta cilj, ki ga zapišemo kot enega izmed temeljnih, torej, da se bodo tisti, ki bodo študirali, vračali domov, v okolja, iz katerih izhajajo. Vprašam pa se, ali nekdo, ki prihaja študirat v Ljubljano in se izobražuje v težjih okoliščinah, bo imel interes, da bo svojo družino gradil v okolju in omogočal ali ne omogočal svojim, recimo, otrokom na enak način otežene dostop do študija. Jaz mislim, da je ta cilj znotraj te vsebine bliže dosegljiv. Zato bi bilo smiselno, da v koaliciji še enkrat razmislite o tem, da podprete amandma ene vaše koalicijske stranke in na ta način izpolnimo v bistveno večji meri možnost dosegljivosti, dostopnosti do študija pod enakimi pogoji vsem. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 13. členu in tem amandmaju? Odpiram ponovno prijavo. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala. Jaz bi želela sedaj to še malo konkretizirati s številkami. Že prej sem rekla, da je za določitev cenzusa postavljena minimalna plača. Ali sploh vemo, o kakšnih številkah se pogovarjamo? Če je minimalna plača 125.052 SIT ali 521 evrov in 83 centov, to pomeni 75.000 SIT oziroma 313 evrov. In če gledamo 65 je 339 evrov, za predstavo, to je 81 in še nekaj tisoč SIT. Gre za razliko približno 6.000 tolarjev oziroma 26 evrov in to je tisti razpon, ki ga bodo lovili tisti, ki bodo kandidirali za državni štipendijo, če bodo živeli oziroma študirali v kraju, ki ne bo hkrati njihov kraj bivanja. In to je bistvenega pomena. Že tako ali tako se mi ob obetu številnih visokih šol, da ne rečem celo univerz, zastavlja vprašanje, kaj bo sploh s toliko opevano mobilnostjo študentov. Mi bomo tiste, ki so iz socialno manj spodbudnih okolij, pač prisilili, da bodo študirali na tistih visokih šolah, ki so v kraju njihovega bivanja. Kaj bo to pomenilo za njihovo kariero, za njihovo poklicno pot, je drugo vprašanje. Kaj če se bo v enem kraju nabilo nekaj istovrstnih šol? Vprašanj, ki sem mi zastavljajo še v zvezi z drugimi rečmi, ki so tu določene v zakonu o štipendiranju, ob tistih dodatkih, ki jih nekateri tako hvalijo. Seveda so dodatki določeni! Ampak dodatki so usmerjeni na neko posamezno skupino in za nek določen namen, ampak znova poudarjamo tisto, kar smo tisti, ki podpiramo ta amandma, že poudarjali: dodatki lahko pridejo šele na že dodeljeno štipendijo, za to si je pa treba dobiti priložnost in zato podpiramo ta amandma. Hvala.
Hvala. Gospod Drobnič.
Hvala lepa za besedo. Ta amandma meri na to, da bi pravzaprav kateremukoli študentu ali dijaku v Republiki Sloveniji zagotovili enake vstopne možnosti za šolanje. V tem se pravzaprav skriva ta ambicija. Ko so pred 102. letoma gradili, zgradili največjo stavbo na Balkanu, to so Škofovi zavodi v Šentvidu, so pravzaprav razmišljali enako. Katerikoli dijak, osnovnošolec, ki se podaja naprej v študij, naj ne bo oviran, zlasti pa ne tisti, ki imajo intelektualne potenciale, da bi jih socialno-ekonomski status pahnil, da ne bi mogli uresničiti svojih talentov, torej svojega poslanstva. In seveda ne samo to, tudi zagotavljanje kvalitetnega študija, intenzivnega študija, racionalnega študija in šolanja - to, kar se dogaja pravzaprav pri nas in je cilj, da izboljšamo. Na začetku je moj poslanski kolega poudaril nekaj teh cilje: dolgotrajno šolanje, neenake možnosti, pozno vključevanje mladih, nepovezanje šole in seveda delodajalcev. Štipendijski zakon je pravzaprav tisti mehanizem, tisti ukrep, ki naj bi uresničil te cilje. In vprašati se moramo, glede na te izpostavljene probleme: na začetku dolgotrajnost študija, nepovezanost študija, zmanjšanje kadrovskih štipendij, socialno-ekonomski statusi - ali so primerni ali ne, ali bomo s tem zakonom, tudi konkretno s tem določilom, prišli do tega cilja. To je vprašanje. Ne, kaj misli koalicija in kaj misli opozicija. Morda celo, grem naprej - ali res vse tisto, kar predlagajo študentje, res dosega ta polni cilj? Nekateri njihovi predlogi - da, drugi pa morda - ne. In tiste predloge moramo tudi mi predložiti, da bodo dosegli ustrezne cilje. Seveda s temi besedami merim na tisti usklajeni zakon 16. novembra. Imel je inštrumente za doseganje vseh teh ciljev in to je naša odgovornost, odgovornost tako imenovane srednje generacije, odraslih. Mladi imajo zagon, imajo strast, starejši, zrelejši pa moramo imeti ustrezno modrost in tudi pripravljene rešitve. In to dvoje je možno združiti skupaj v dober zakon. Ja, ali bo torej ta amandma pripeljal - v prvi vrsti je potrebno čisto jasno povedati, da ta amandma določa drugačen vstopni kriterij ne pa dodatke na izobraževanje, dodatki na izobraževanje so določeni v drugem členu. To je. Še vedno tisti, ki ima ta vstopni cenzus, če bi bil amandma sprejet, to ne pomeni alternative ali podvajanja, to pomeni samo, da nekdo pridobi štipendijo, ki je sicer ne bi, potem pa bi dobil še ta dodatek, ki pomeni večje stroške življenja, večje življenjske stroške. Ti dodatki so jasno postavljeni zato, da bi se zagotovilo kateremukoli dijaku ali študentu, kjerkoli biva, približno enake vstopne šanse za študij, zato da tudi ne bi bilo nujno, da se tako intenzivno vključujejo v študentsko delo. Študentskega dela je izrazito preveč v Sloveniji, tudi študentsko delo je dejavnik k temu, da študij ni zadosti učinkovit. Ne samo to! Tudi študentska prehrana - sprejemali smo, poudaril sem, da to so spremembe. Ali pa bodo te spremembe pripeljale do cilja? Lahko jih bomo čez eno leto izmerili. Lahko jih bomo izmerili in tudi pri tem zakonu bomo izmerili rezultat, tudi tega določila. Da se izmeriti glede na vstopne kriterije. Torej stimulacija za to. Razbremenili bi bistveno lahko tudi te vstopne kriterije, ki so postavljeni kot socialno-ekonomski nivo s tem, če bi bilo seveda bistveno več kadrovskih štipendij. S tem bi breme padlo nekam drugam. Vendar, ali so stimulacije za kadrovske štipendije? Ali je ta instrument? Ker ga ni, je potem vse obešeno na ta kriterij. Ali je v okviru štipendij motivacijski dejavnik za to, da bodo prej zaključili šolanje? Ali bi mogoče tudi kakšen takšen dodaten ukrep, ki bi zavezoval štipendista, da v kakšen primeru vrača, vsaj en del, zaradi neuspešnosti študija ali za slabšo uspešnost študija - v obliki posojil? Posojila so tista, jasno dokazano, tudi v uvodu zakonu je navedeno, da so posojila tisti inštrument, ki pomembno izboljšujejo učinkovitost študija in skrajšujejo študij. In to sem jaz pogrešal in to jaz pogrešam. Te inštrumente. In vsi ti inštrumenti lahko pripeljejo do dobrega cilja. Denimo, da bi imeli v Sloveniji toliko štipendij kadrovskih, kot jih je sedaj državnih. Pa da bi imeli toliko državnih sedaj, kot jih je bilo v tistih zlatih časih. In da bi imel poleg tega še vsak študent možnost izbire posojila, kajti v dobi globalizacije je pomembno, da uvedemo tak inštrument. Kajti tisti, ki imajo visoke dohodke, ni bistveno in pomembno, da se jim zagotovi štipendija, kajti iz samih lastnih dohodkov lahko zagotovijo otrokom, jih to ne ovira, da zagotovijo otrokom študij. Ampak damo jim pa lahko na izbiro posojilo. Tako. To je pravzaprav vsa poanta tega amandmaja. Zelo veliko pravzaprav odpira, zelo veliko dilem.
Hvala. Gospod Janc. Oprostite, gospod Pojbič.
Spoštovani! Torej tudi sam osebno ocenjujem, da gre tukaj za všečen amandma, ki pa ima po moji oceni več lukenj in pa napak. In sicer, prvič. Predlog zakona vsebuje naslednje dodatke: dodatek glede na dohodek v družini štipendista, za vrsto in področje izobraževanja, za učni oziroma študijski uspeh, dodatek za štipendiste s posebnimi potrebami ter dodatek za izobraževanje zunaj stalnega prebivališča. Dodatki in pogoji so dokaj natančno opredeljeni. Torej imamo omenjeni dodatek za izobraževanje zunaj stalnega prebivališča že opredeljen v predlogu zakona in bi šlo verjetno za podvajanje. Štipendistu, ki se izobražuje zunaj kraja stalnega prebivališča, pripada dodatek za bivanje v višini 79 evrov ali prevoz v primestnem ali medkrajevnem prometu v oddaljenosti petih kilometrov in več do kraja izobraževanja od kraja stalnega prebivališča, in sicer v višini največ 93 evrov, odvisno od oddaljenosti od kraja izobraževanja, in subvencije za prevoz po drugih predpisih. Poleg tega pa bodo vedno obstajale pripombe, da so nekateri malenkostno pod cenzusom, ne glede na to, ali je cenzus 60, 70, 80 ali je kakšen drug odstotek. Drugič, poudaril bi mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Navajam: "Ta člen se nanaša na individualne pravice, na pravico posameznika do vstopa do štipendije. In tukaj ne gre za pozitivno diskriminacijo, ampak bi lahko povzročil dejansko neenakost glede na kraj bivanja, povzročanje enakosti vstopnega cenzusa za pravico do štipendije. Torej z vidika tega načela in enakosti se zdi ta določba sporna." Konec navedbe. Hkrati se strinjam tudi z njihovo navedbo, da obstajajo za to spodbujanje regionalne različnosti drugi načini regionalne sheme, povrnitev stroškov in tako naprej. In pa tretjič, glede tako imenovane pozitivne diskriminacije. Zakaj študentska organizacija ni podobne rešitve predlagala na primer pri noveli Zakona o subvencioniranju študentske prehrane, kjer bi se lahko odločili za dohodkovni cenzus ali pa tudi dostopnost glede na oddaljenost od kraja šolanja. Menim, da gre za nekonsistentno delovanje študentske organizacije. Glede na vse navedeno, amandmaja ne morem podpreti.
Hvala. Gospod Janc.
Hvala lepa še enkrat za besedo, spoštovani predsednik. Poglejte, tako preprosta zadeva, če hočeš razumeti, ni niti všečna, ni populistična, ampak je čisto takšna korektna. Slovenija je majhna dežela, ampak so med njimi velike razlike. Velike razlike in mislim, da so to kolegi pred menoj zelo lepo in jasno povedali. Za kaj v bistvu pri tem amandmaju gre? Nekateri ste malce zašli, sploh ni to bistvo tega amandmaja; bistvo amandmaja je, da bi za študente in dijake, ki se šolajo izven kraja svojega bivališča, glede na oddaljenost zagotovili višji cenzus, višji cenzus. Samo to je to. Ne, da boste to pa ono, pa neke pravice, pa tako naprej, višji cenzus za tistega, ki živi v Beli krajini, ali pa za tistega, ki živi v Ljubljani. Škarje in platno ima pristojno ministrstvo, ki bo določilo na osnovi oddaljenosti, ne vem, na osnovi razvitosti regij, če hočete, tega ali onega, bo določilo natančne kriterije, kdo, pod kakšnimi pogoji lahko. In zdaj, če oba študenta, dijaka v kraju šolanja ali izven kraja šolanja ne bosta dobila te štipendije, tudi takšnih je bilo veliko, bo v bistveno slabšem položaju tisti študent, dijak, ki živi na obrobju naše lepe domovine Slovenije. Ali je to pošteno? Ni pošteno, gospodje, ni pošteno! In bistveno razliko ima tisti študent, ki se že tako težko odloči, dobi sobo v Ljubljani in tako naprej, materialno pa te nihče ne vpraša, kako. Naš cilj družbe pa je, da bomo pač z vseh koncev Slovenije bili izobraženi, pametni, dobri in imeli enake pogoje. To je bistvo tega amandmaja, nič drugega, nič všečen, populističen, komu manj pravic ali več. Ni res, preprosto - enako, čisto preprosto! In če se hoče razumeti in se dobro prebere ta amandma, je čisto lahko vsakemu razumljiv. In dober je zato, ker ta parlament ne glede na koalicijo, opozicijo in ne vem koga - s tem amandmajem želimo narediti še boljši zakon, ki pa sem ga uvodoma pohvalil:- je dober, je pozitiven, prinaša novosti, prinaša tisto, kar smo govorili o študentskem delu, kjer smo včasih zelo kritični in tako naprej, da pač študenti preveč delajo in tako naprej. Ta zakon prinaša konkretne pozitivne stvari. In zakaj ne bi bil ta zakon še boljši, še bolj pošten do vseh dijakov in študentov v Republiki Sloveniji? To je namen tega. In če mi kdo lahko reče, da temu ni tako, da ti mehanizmi ne držijo, da ne veljajo, da Zakonodajno-pravna služba govori svoje, da, morda ima kakšne pomisleke, saj jih je že velikokrat imela v preteklosti, pa smo kljub temu sprejeli tisti amandma in tisti zakon, gospe in gospodje. Bodimo pošteni! Konec koncev govorimo o mladih, študentih, dijakih, večji podpori, bolj pravični podpori, enaki dostopnosti, materialnih pogojih, študentje imajo težke pogoje in tako naprej. Pomagajmo! Od besed k dejanjem! Danes je priložnost, da te besede udejanjimo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Slavinec, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav! Slišali smo o enakih vstopnih možnostih, o všečnosti tega amandmaja, ampak poglejmo, kaj konkretno ta stvar pomeni. Ne gre za všečnost, nikakor ne, saj amandma ima svoje trdne temelje in v konkretnih primerih tudi rešuje konkretne probleme in zagotavlja ne enake vstopne možnosti, ampak enakovredne vstopne možnosti, pravičnejše možnosti za študente iz različnih območij Slovenije. Še enkrat poudarjam, razmere in možnosti po celotni Sloveniji niso enake in zaradi tega je treba to upoštevati. Podobno imamo tudi razliko pri cenzusu za vstop v študentske domove, prednost morajo imeti tisti, ki se na študij vozijo iz bolj oddaljenih krajev. Nekateri, na primer, tudi mraz prenašajo težje kot drugi, zaradi tega morajo začeti prej kuriti. Prav tako je študij za nekatere objektivno dražji kot za druge, zato jim je treba pri študiju pričeti prej pomagati in jim prej odobriti štipendijo, torej pri blažjem pogoju. Razlika 5% znaša točno - približno bomo rekli, ne točno -, toliko, kot je povratna vozovnica iz Murske Sobote do Ljubljane in nazaj. Če malo zaokrožimo, je 300 evrov teh 60%. Pa predpostavimo, da ima sedaj nekdo 300 evrov povprečja v Ljubljani, nekdo drug jih pa ima 320 v Murski Soboti. Če se vsaj enkrat na mesec želi prepeljati iz kraja bivanja v kraj študija in nazaj, ima objektivnih fiksnih stroškov 25 evrov, da bomo lažje računali, ki jih nekdo v Ljubljani nima. V štartu bo on moral plačati, za razliko od tistega, teh 25 evrov, njegovi bodo stroški za teh 25 evrov višji, in če to odštejemo od tistih 320 smo na 295. V bistvu vidimo, da je v slabšem položaju kot nekdo v Ljubljani s 300 evri, in točno to je vsebina tega amandmaja. Točno to zagovarja ta amandma, ki korigira vstop, ki omogoča, da tisti, ki so upravičeni do pomoči, tisti, ki so upravičeni do štipendije, in še pomembneje tisti, ki so upravičeni do dodatkov za oddaljenost pri teh štipendijah, da sploh štipendijo lahko dobijo in potem te dodatke. Eno so dodatki, ki kompenzirajo efektivno dražji študij, ampak treba je omogočiti, da bodo tisti, ki so do teh dodatkov upravičeni, sploh lahko dodatke dobili. In na koncu poudarjam še samo to, da v drugem odstavku tega amandmaja še zmerja obstaja možnost ministra, da ta razpon vrti od 60% do 65% glede na situacijo, glede na ekonomske možnosti, glede na obseg proračuna, jaz se zavedam, da je to verjetno glavna omejitev, pa tudi tej bi se dalo izogniti tako, da bi se teh 65% na eni strani za dva in pol znižali, na drugi strani za dva in pol zvišalo, če je ekonomski problem oziroma obseg razpoložljivih sredstev razlog, zakaj nekateri temu nasprotujete; ampak poudarjam še zmeraj, ta varovalka, ta korekcija ostaja in lahko minister v tem razponu določi s podzakonskimi aktom, kako se bo vrednotila oddaljenost študentov od kraja študija. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Veršnik.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Glede omejitev je vedno problem. Te omejitve so vedno za nekatere previsoke, za druge prenizke; skratka, tukaj mislim, da bomo težko našli skupni imenovalec, kjer bomo vsi zadovoljni. Vedno nekdo pade nad tisti neugoden kriterij in to je vedno bilo in to vedno tudi bo in kakršnakoli iluzija popravljati to za 5, za 2, za 3 - jaz mislim, nekje je treba postaviti mejo. In ministrstvo se je odločilo, da je vstopni cenzus 60%, in karkoli zdaj diskutiramo, pomeni, da so lahko eni prikrajšani, drugi ne - skratka to je zelo, zelo relativno vprašanje. Mene veliko bolj veseli to, da se da velik poudarek tudi na kadrovske štipendije in da tisti, ki niso prišli v ta cenzus, bodo imeli možnost poiskati kadrovske štipendije, ki so po mojem mnenju tudi bolj kvalitetne, saj omogočajo stalen kontakt s podjetjem, kjer bodo dobili tudi zaposlitev, imajo priložnost se predhodno zaposliti, opravljati neka priložnostna dela in s tem tudi mogoče kaj zaslužiti za svoj študij; in to, kar je najvažnejše, nekje jim omogoča, da bodo na koncu študija imeli kam iti v službo in nadaljevati svojo kariero. Kar se tiče samih teh dilem se jaz ne bi posebej ustavljal. Meje so vedno problem in te bodo tudi vedno ostale. Zakon v splošnem mislim, da je dober in da vodi v tisto pravo smer, da zagotovimo, da bodo študentje študirali, ne pa delali in skrbeli za svoje finančno premoženje. Njihova osnovna naloga je ta, da čim prej doštudirajo in da se vključijo v družbo s svojo izobrazbo in svojimi možnostmi. Ne morem reči, da ta 13. člen ni sprejemljiv, je sprejemljiv, vendar nekje je treba reči: tu je meja in tukaj moramo pač se s tem sprijazniti. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Žgajnar Tavš, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz moram reči ali pa replicirati, kakorkoli hočete, tistim, ki niso dojeli - kar nekajkrat smo slišali, pa bom rekla, zelo natančno, z velikimi črkami, v prispodobi govorim, zapisane besede, ki so lažje berljive, kaj pomeni ta amandma. Veste, eno je pravičnost pri cenzusu, drugo pa je pravičnost pri štipendijah. Pod številko ena in pod številko dve. In ko se bere zakon, je treba brati zakon v celoti, vseh 71 členov. In ta amandma je nedvomno en korak naprej k večji pravičnosti pri cenzusu. In jaz trdim, tudi sama sem bila študent, tudi sama sem zaradi nekaj tolarjev izgubila štipendijo socialno, republiško štipendijo, vozila sem se in so bili stroški ali pa stroški moje družine bistveno večji kot stroški nekoga, ki živi, biva in študira v Ljubljani. Zato pravim, da če se pogovarjamo, če imamo možnost oblikovati bolj kvaliteten in pravičnejši zakon, da potrdimo danes ta amandma. Jaz sem prepričana, da ne bo nikogar od vas, spoštovani koalicijski poslanci, tisti, ki nasprotujete temu amandmaju tako izrecno, pa čeprav verjamem, da sploh ne veste, zakaj, da vas ne bo bolelo srce, niti glava, če boste rekli "da" amandmaju. In mogoče zgolj še tistim, ki operirate z izrazi kot so absolutne številke. Treba je najprej razumeti, kaj absolutna številka pomeni in kaj dejansko pomenijo številke, ki so zapisane črno na belem v predlogu zakona, in seveda tiste številke, ki se bodo oblikovale zgolj na koncu besed v zakonu ali pa na podlagi podzakonskega akta oziroma pravilnika. Tudi tukaj je bistvena razlika.
Hvala. Še gospod Štebe iz tega seznama.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Vsi se strinjamo, da zakon bistveno izboljšuje pogoje. Seveda pa se tudi strinjamo, da te štipendije, predvsem za tiste dijake in študente, ki so v slabšem socialnem položaju, nikakor ne nadomeščajo, v absolutnih zneskih, njihovih stroškov, še posebej, če upoštevamo posamezne primere - oddaljenost in pogoje za bivanje tudi v kraju študija, ker so ti tudi zelo različni. Jaz ne dvomim v dobronamernost tega amandmaja, nikakor! In tudi meni je blizu, ampak poglejte, gospodje in gospe, mi enostavno uvajamo dva različna cenzusa za pridobitev štipendije v celoti, treba je bilo brati seveda tudi člene od 27. naprej, kjer so razni dodatki, ki se ne nanašajo samo na dodatke v zvezi z bivanjem izven kraja študija. In tukaj dejansko je neke vrste, jaz mislim, da je to prehuda beseda - diskriminacija, vsekakor, ampak neka razlika za tiste socialno šibkejše študente in dijake iz družin, ki dosegajo do 60% minimalne plače v povprečju v družini, in tiste, v skladu s tem amandmajem, ki so - se pravi, za vse velja -, in za tiste, ki bi sedaj v skladu s tem amandmajem loči dva različna cenzusa, ki pa se srečata točno na 60%. In od 60% do 65% o tem odloča seveda ministrstvo s podzakonskimi akti, ne vem, če je to Vlada potem, do 60% pa je zadeva urejena v zakonu za vse tiste, ki bivajo izven kraja študija. Menim, da je bolj bistveno, da skupaj z bolj odločnimi reformnimi ukrepi, ki bi jih morali predlagati pravzaprav študentje, gremo v smer bolj smiselnih naložb, če lahko rečem v kapitalskem smislu, denarja, ki ga država namenja tako za štipendiranje kot za pokrivanje stroškov študija. Ker tisti stroški so pa še bistveno večji. Poleg tega pa mislim, da če bi spodbudili gospodarstvo, da bi se povečale kadrovske štipendije, ki bi po "defoltu" in po logiki stvari bile bistveno ugodnejše od teh državnih štipendij, ki pač samo uvajajo nek socialni korektiv, dobronameren, ne pa zadosten. Želimo si vsi več, da bi to nekako sprostilo del virov, ki jih pač država namenja za državne štipendije in tudi za Zoisove štipendije, ki so pomembne zaradi tega, da se spodbuja neke vrste vrhunskost. Jaz sem prepričan, da Vlada in tudi ministrstvo bo v primeru možnih virov, prihrankov ali učinkovitejšega študija, imela voljo predlagati tudi ta klasičen višji cenzus. Poleg tega pa, če pogledate razvpiti delovni osnutek [[interno]] Zakona o visokem šolstvu, eden od členov govori o tem, da je treba poskrbeti za subvencioniranje prevoza študentov v kraj študija. Žal, kljub vsemu ne bom podprl tega amandmaja, seveda pa apeliram na Vlado in ministrstvo, pa tudi na študente, da iščemo bolj odločne reformne ukrepe na način, da se omogočijo tudi ugodni krediti za študij in da ta ugodnost pomeni dolgo dobo vračanja v primeru, da kandidat študent po opravljenem študiju pridobi zaposlitev, v nasprotnem seveda ne, da se del tega vrača in da se na ta način nekako bolj motivira kvaliteten študij in hitro opravljen študij ter čimprejšnja zaposlitev, kar je seveda dobro za vse akterje, ki smo v tem primeru vključeni. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Ker je še interes za razpravo o 13. členu in amandmaju, ponovno odpiram možnost prijave. Gospod Janc, izvolite.
Hvala lepa še enkrat. Spoštovane kolegice in kolegi! Ko poslušam razprave vseh razpravljavcev, ugotavljam, da je vsem vam ta amandma zelo blizu, da je v bistvu to, kar zagovarjamo v tem parlamentu in tudi Vlada zagovarja, da gre v to smer. In v končni fazi nisem slišal pravega argumenta proti temu amandmaju, ampak neka prepričanja znotraj strank so pač malce drugačna. Vendar verjamem, ker je do današnjega glasovanja še nekaj časa, da bo prevladal razum, v dobro naših dijakov, študentov, od Bele krajine pa do Prekmurja pa od Jesenic do Sevnice, če hočete. Dajmo to razumeti v dobro tega. Mislim, da to ni tako finančen zalogaj, ni taka ovira, ki bi kogarkoli obremenjevala, kajti na koncu ima škarje in platno, kot sem že povedal, ministrstvo, ono bo določalo tiste kriterije, ki bodo - po posavsko govorim, "pili vodo". Zato prosim in apeliram na vse poslanske skupine, poslanke in poslance, sprejmimo to, ker je zagotovo pošteno, dobro, enaka dostopnost, pravičnost, uravnoteženost med vsemi, ki bodo kandidirali s tem višjim cenzusom za te štipendije. Ko ga pa ne bodo dobili, zopet ne bo enakega položaja. Tisti študent iz kraja šolanja in tisti izven kraja šolanja, ko ne bo uspešen pri štipendiji, bo zopet tepen tisti, ki je izven Ljubljane. Ali je to pošteno? Ni. Toliko argumentov, kot je bilo tu povedanih v prid temu amandmaju, verjamem, da se bo to čim prej zgodilo. In verjamem tudi v to, kar je pred menoj govoril predhodnik - kadrovske štipendije. To je velika slovenska kriza. Resna kriza. Kljub vsem pogojem, ki jih dajemo, dajejo nekatere občine in pokrajine oziroma država in ni neuspešno in dogaja se to danes, zelo mnogo, vsaj govorim iz mojega okolja, ko študentje odhajajo na študij kamorkoli, v Ljubljano, Maribor, in končajo študije, nazaj se več ne vračajo. Kaj to pomeni za tista okolja brez tega intelektuala, ki ga ima Slovenija, ki ga bo imela? In s takimi zadevami kadrovskimi, bi morda koga lažje pripeljali nazaj, od koder je odšel na študij v Ljubljano. Ampak, to je že druga zgodba, ki je ne paše v ta amandma, je pa zelo resna, zaskrbljujoča, kajti s tem se ta intelektualni odliv preveč veča iz leta v leto povečuje. Regije, ki pa so na obrobju Slovenije, pa ostanejo brez tega prepotrebnega potenciala za razvoj svojih okolij. Zato še enkrat na koncu po vsej razpravi, ki je in ki še bo, ne vidim pravega argumenta proti in predlagam, da podpremo ta amandma, do časa glasovanja pa še poskusite se uskladiti med poslanskimi skupinami - tisti, ki še ne verjamete v to zagotovo, ampak večina mislim, da že. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Slavinec.
Hvala lepa. Pridružujem se predgovorniku. Vsi se poskušajmo osredotočiti na vsebino in ne na predlagatelja. Torej, ta amandma bo pripomogel k decentralizaciji, bo seveda pripomogel tudi k zmanjševanju bega možganov iz manj razvitih območij Slovenije, bo pripomogel k skladnejšemu regionalnemu razvoju in vse to še vedno samo kot opcija. Z amandmajem se dikcija oziroma vsebina zakona ne spremeni na škodo nikogar, ampak ministru daje dodatne možnosti, ministrici v konkretnem primeru, resornemu ministru daje dodatne možnosti, ki jih bo lahko izkoristil ali ne. Zato še enkrat moj poziv koaliciji; pa če drugo ne, glejte, ta amandma ne prihaja iz opozicije, prihaja iz koalicijskih vrst, tako da ga toliko lažje podprete. In če ga tudi v opoziciji podpiramo, potem prav gotovo je en širši konsenz. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Germič.
Hvala lepa za besedo, še enkrat. Jaz bi seveda kolege in kolegice želel opozoriti na eno dejstvo. Mi smo glede na zapisan cenzus 60% minimalne plače zapisali v 27. členu tudi dodatke, glede na odmik od te številke 60%. Torej smo priznali, da niso vsi tisti, ki so upravičeni do štipendije po cenzusu 60%, enaki. Torej, priznavamo različen socialen status posameznega prejemnika državne štipendije. Sedaj se pa vprašam in bilo je zelo lepo rečeno, kaj pomeni razlika med enim študentom iz Ljubljane in iz Murske Sobote in kje so absolutni zneski. In mi poskušamo v bran tega amandmaja, ki v drugem odstavku govori o tem, da minister upošteva dva elementa, torej dva elementa: prvi je oddaljenost, drugi, ki je pa prav gotovo tudi zelo pomemben, pa je razvitost regij. In jaz upam, da nam je vsem več ali manj poznan indeks razvojne ogroženosti, ki je bistveno različen v odvisnosti od oddaljenosti, recimo, lahko rečemo od središča. Če samo rečemo osrednja slovenska regija ima indeks 8,7 na eni strani, medtem ko ima pomurska 159,5. In če sedaj k temu dodate te številke, potem samo po sebi govori o tem, da ne želimo, da bodo tisti, ki bodo oddaljeni od kraja študija, imeli enake možnosti dostopnosti do študija. Torej, če ne poskušamo narediti neke korekcije v odvisnosti od teh dveh kriterijev oddaljenosti in razvojnosti regije, ne bomo omogočali ključne ideje, torej čim bolj enakovrednega, enakopravnega dostopa možnosti za študij. In 60%, jaz se lahko strinjam, pač nekje je ocena, kam se postavi meja. Ampak ta meja bo glede na iste materialne možnosti enaka za tistega, ki bo neposredno ob mestu študija živel, in v primerjavi s tistem, ki bo ne vem koliko, 10, 50, 100 ali pa še več kilometrov stran. In to poskuša popraviti ta amandma z dvema kriterijema, katera pa natančneje opredeljuje ministrstvo za delo, družino in socialo, zato da znotraj tega intervala poskuša najti čim bolj korektno rešitev. To je ideja. In če želimo videti razlike v okviru 60% cenzusa, ne razumem, da ne želimo videti razlike v odvisnosti pri istem tem pogoju v odvisnosti od oddaljenosti bivanja od mesta študija. In če nekdo v tej hiši misli, da so stroški za tiste enaki, potem mislim, da 1 plus 1 v Državnem zboru nikoli ne drži, da je to 2, čeprav kolega Rudi Moge mogoče s kakšnim dokazom lahko včasih dokaže tudi nasprotno. In pobuda s tem amandmajem je dana. Če bomo to razliko sprejeli, potem bomo omogočili to, kar danes vam tukaj poskušamo razlagati. Če ne, pač tega dejstva ne želite slišati in ne želite slišati in ne želite krepiti tega, da bi posameznikom omogočali, da se odločajo za to, da izkoristijo svoje najboljše potenciale. Kajti marsikoga, ki se bo odločal za študij, boste pri tem usmerili za to, da se bo odločal za neke fakultete ali neke smeri študija, zato ker bo zaradi oddaljenosti neka izbrana želja nedosegljiva. In mislim, da pri Slovenkah in Slovencih je to nedopustno ravnanje. Mali smo, dajmo omogočiti razvoj vsakemu in to je eden izmed kriterijev, eden izmed možnosti. Zato dajmo razmisliti še enkrat in potrdimo ta amandma. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Barovič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Govorimo o amandmaju k 13. členu, ki ga bom zelo natančno prebral in ga bom dopolnil z absolutizmom. Nekateri imate radi absolutne številke. "Državne štipendije se dodelijo upravičencem, ki izpolnjujejo splošne pogoje iz tega zakona in pri katerih povprečni mesečni dohodek na družinskega člana v preteklem koledarskem letu pred vložitvijo vloge ne presega 60% minimalne plače, kar je 312,60 evra, v istem obdobju za tiste upravičence, ki se šolajo ali študirajo v kraju svojega stalnega prebivališča, in od 60 do 65% minimalne plače, kar je 338,65 evra za tiste upravičence, ki se šolajo in študirajo izven kraja svojega stalnega prebivališča." Torej, mi se danes prepričujemo in prepiramo in prebiramo v državnem proračunu, v številkah, za borih 26,05 evra. 26,05 evra ne privoščimo ljudem, ki, in sedaj se vežem na drugi odstavek, ker očitno tudi nekateri tega ne razumejo, zakaj je drugi odstavek, ki govori o tem, da je sploh višji cenzus pogoj, da nekdo štipendijo dobi. Potem pride tako imenovani očitani 14. člen zakona v poštev. Kaj mi pomaga 14. člen zakona, ki mi daje še dodatke za A, B, C, Č, D, če sploh štipendije nima! Mi govorimo o tem, da cenzus da možnost nekomu, da štipendijo dobi. Sedaj upam, da vam je jasno. Ne vem, kakšne veze so imeli Škofovski zavodi pri gospodu Drobniču, seveda je pa največja neumnost, ki sem jo slišal "posojilo je odločen inštrument za doseganje cilja". No, in sedaj mi povejte, da nekdo, ki želi otroku omogočiti šolanje, pa nima denarja, da bi mu ga plačal; denarja nima, ker nima vira prihodka. Ker nima vira prihodka, mu banka posojila ne bo dala. Mislim, logika! Revež naj gre na banko, prosi za posojilo za štipendijo in bodo rekli, koliko imaš plače, in bo rekel, dobim 100 evrov ali 200 podpore - oprostite, ne dobite posojila. In to pomeni: oprostite, vaš otrok ne bo študiral. Fino, krasna politika, odlična! Vese, kaj je posojilo? Globalizacija - je rekel gospod Drobnič. Posojilo je seveda v globalizaciji izreden in fin prihodek banki, ki jo briga za enega študenta, ki bi rad študiral, pa ne more. In ne mi govoriti, da je posojilo inštrument! Kar pomeni obratno, da je štipendija potuha! To je logika primarnega, sekundarnega; logika primerjave. Torej, štipendija pa potuha potem. In kadrovska štipendija, spoštovane gospe in gospodje, jaz bom z velikim veseljem poslušal čez mesec dni, če mi boste našteli 100 podjetij, če živite v svojem okolju in s svojim okoljem, ki se sploh še zanimajo za kadrovsko štipendiranje, ki so sploh še sposobna dajati kadrovske štipendije! Povejte mi, jaz bom z velikim veseljem poslušal seznam in pregledal spisek teh podjetij. Briga ta podjetja in te zasebnike, privatnike, menedžmente, menedžerje nove za kadrovske štipendije! Nič jih ne zanima! Zanima jih poceni izkoristek delovne sile, po uporabi zavrzi, tovarno zaprejo in gredo domov. To delajo lahko zato, ker nimajo izobraženih ljudi, ker jih nočejo zaposlovati, ker edino kar lahko - vse lahko ukradeš človeku, pameti mu pa ne moreš. In seveda, vi se pa bojite, da bi bilo čim več pametnih. Vi se bojite, da bi bilo čim več pametnih zato, ker se vsi pametnih bojijo, ker imajo pamet in bodo takšne izkoriščevalce enkrat zbrcali ven. Pa to ni socializem, pa to ni komunizem, to je realnost. Posojila - banke dajejo posojila za takšne obresti, da se vam zmeša. In naj jih dobi en revež, ki ne more plačati študentu niti bivanja, niti nič, niti nič, naj gre po posojilo, da ga bodo še tam zbrcali. Gre pa, še enkrat pravim, za 26,05 evra, ki jih nekateri med nami, pa bom zraven, mirno, mirno spijemo v enem dnevu v kakšnem lokalu. Vsi skupaj.
Hvala. Gospa Širca.
Hvala lepa. Pravzaprav kar sem hotela povedati, je pred menoj povedal že gospod Barovič in lahko samo podčrtam ali rečem - malo treznosti bi bilo potrebno tukaj. Razlika, ki jo v drugem odstavku najdemo oziroma tudi v prvem, ki govori od 60 do 65%, ki je seveda še potem odvisna od dveh faktorjev, se pravi, od razvitosti regije in od oddaljenosti šolanja, znaša 26 evrov. In sedaj se o teh 26 evrih pogovarjamo že kar nekaj časa in ne razumem tega neposluha pri tej tako nežni korekciji. Hkrati pa tudi ne razumem, da obstaja tišina na strani Vlade. Konec koncev je sama Vlada v obrazložitvi zakona, ko je morala predočiti različne prakse v tujini, navedla države, ki upoštevajo, kjer govorijo, da je višina pomoči študentom in študentkam odvisna od kraja bivanja v času študija, in od tega tudi, ali študentje živijo s starši ali ne. Se pravi, ali je zunaj svojega kraja bivanja ali ne. In da povečan znesek finančne pomoči je v nekaterih državah namenjen tudi študentom, ki se vpišejo na izobraževalno inštitucijo daleč od uradnega prebivališča. Takšna ureditev je na primer v Italiji, Avstriji, na Portugalskem, najbrž še kje. To se pravi, naslombe pri proučevanju tujih praks so bile, niso bile pa seveda razumljene. Poudarjam, še enkrat, kar je bilo danes rečeno - 26 evrov razlike za določevanje cenzusa, očitno še vsi mešate to, ali gre za višino štipendije ali ne, ampak cenzusa za sploh možnost pridobitve štipendije. Hvala.
Hvala. Gospodu Gabru ni uspela prijava, zato mu dam sedaj besedo.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Sam osebno ne mislim, da je 26 evrov pri cenzusu nekaj, kar je mogoče kar tako spregledati, cenzusi so pač povsem realne stvari in niso zelo spregledljivi. Tisto, na kar pa opozarjam Vlado in o čemer tukaj po mojem danes govorimo, je pravičnost sistema, ki ga postavljamo. Najbolj nazorno je o tem vprašanju govoril doslej kolega Slavinec, ko je opozoril na to in pa potem kolegica Barbara Žgajner Tavš, na dve točki, na katerih je treba pravičnost preveriti. Eno je pravičnost pri višini štipendije in dodatkov skupaj - to zakon ureja. Ne ureja pa in ne lovi pravičnosti v točki vstopa; tam, ko gre za to, ali bo nekdo štipendijo sploh dobil ali ne. O tem bi se morala koalicija znala dogovoriti. To se da z mehanizmi, ki so v zakonu, tudi z dopolnili v tretjem branju, urediti povsem elegantno. To razlikovanje, ki upošteva dejstvo, da je strošek nekoga, ki je oddaljen od kraja študija, v izhodišču drugačen od tistega, ki študira tam, kjer pač tudi živi, to tukaj ni upoštevano. Seveda gre za zelo rafinirane mehanizme, zato povzroča to nekaj težav tudi pri sprejemanju teh mehanizmov. Za študentke in študente je to, mislim, da lekcija na precej visoki ravni o tem, kaj pomeni sistem razlikovanja, pozitivnega razlikovanja, kaj tudi pomeni Rolsov koncept razlikovanja. O tem tukaj govorimo. Jaz torej bom podprl ta amandma, razloga sta dva: ker je potrebno pravičnost vzpostaviti tudi v točki dostopa do štipendije in sedaj tega nismo ulovili s tem, kar je v zakonu zapisano. Drugi razlog je pa ta, da je večja pravičnost, socialna, v družbi definitivno povezana s tistimi kraji, ki so bolj oddaljeni in ki so socialno šibkejši. Če hočemo pravičnost dvigniti, je potrebno dopustiti večjemu številu tistih, ki iz teh krajev so, da vstopijo v sistem štipendiranja. Sistem je, tega ne bomo odpravili, ampak bomo pa vsaj rahlo zmanjševali. Škarje in platno imate v rokah, z odstotki se vse to da urediti, celo za isto količino denarja.
Hvala. Je še interes za razpravo o tem členu in tem amandmaju? Ja. Odpiram prijavo za razpravo o 13. členu in amandmaju Ljudske stranke. Gospod Rezman, izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa. Saj ne bom veliko časa potrošil, samo da nekaj besed rečem v podporo tej boniteti, ki jo namenjamo študentom. Bom pri tem morebiti celo nekoliko populistični in demagoški, ampak prav namerno to storim tako, da se vnaprej zavedam, da je možen očitek na mojo diskusijo. Tudi poslanci in poslanke smo pozitivno diskriminirani z ozirom na to, kaj mi dobivamo v tem državnem zboru. Na primer tisti, ki smo dovolj oddaljeni, imamo le vstopni cenzus v kilometrih za to, da lahko imamo v Ljubljani stanovanje in na tej osnovi dobimo dodatek za ločeno življenje in vse ostalo, kar pač k temu sodi. Ne vem, zakaj ne bi te pozitivne diskriminacije, ki si jo mi privoščimo in niti enega samega poslanca ali poslanke nisem slišal nikoli nasprotovati zoper to, privoščili tudi študentom. Ne za to, ker bi hoteli biti dobrohotni, ampak zato, ker jim najbrž po objektivni naravi stvari gre. In je razlika v tem, ali nekdo študira in stanuje v istem kraju ali ne, ne samo po materialnih stroških, tudi po tem, da so bistvene razlike v socialnem okolju, da je to velik hendikep, da so bistvene razlike v času, ki ga izgublja za to, ker mora priti v nek drug kraj, nekdo drug pa medtem lahko, recimo, študira ali pa morebiti preko študentske napotnice pridobiva sredstva za to, da bo prihranil, da bo šel na usposabljanje tudi v tujino. Torej, če zdaj povem, zakaj sem mislil, da sem malce demagoški, zato, ker vzemimo te iste kriterije pri sebi, pa bomo videli, da to, kar sebi zagotavljamo, študentom v tem trenutku ne bi želeli dati.
Hvala. Gospa Jeraj.
Čisto na kratko. Res, razlike je, in nobeden od nas ni rekel, da ni razlike med študenti, ki bivajo v Ljubljani, na primer, in tistimi, ki se od nekje drugje pripeljejo in potem tu živijo. Tudi ni problem v 26 evrih na študenta. Problem je v tem, zame to ni pravično, če damo različen vstopni cenzus za ene kot za druge, ker se nam bo zgodilo enako - po kakšni logiki in kako bomo upravičili, da nekdo štipendije ni dobil, z določenim dohodkom v družini, nekdo drug jo je pa dobil. Zame to ni nobena pravičnost in nobena enakost. In na to je takrat opozoril varuh človekovih pravic, da je to neenako, če mora nekdo imeti tak dohodek, drug pa drugačnega, če gledamo to pač z druge strani. Dobro, jaz verjamem, glede na to, da je bil cenzus prej vezan na zajamčeno plačo in se je zdaj spremenil v minimalno, da bomo razširili tiste upravičence, ki bodo dobili. In bo zdaj dobilo štipendije veliko več ljudi, posledično tudi veliko več študentov in dijakov dodatke, ki iz tega naslova gredo. Jaz v to verjamem. In na koncu se nam bo spet zgodilo, da bo stvar romala na Ustavno sodišče, ker nekdo s 60% ne bo dobil, nekdo z 62% bo pa dobil. In kaj bomo takrat odgovorili - o pravičnosti in o ne vem čem? In to, da se usklajujejo in da se skrbi za razvoj regije, za to so regijske sheme, za to se namenja dodaten denar, da se bodo dajale kadrovske štipendije. Res jih v zadnjih letih ni bilo prav veliko, ampak zdaj jih država sofinancira. In glede na vse spremembe v gospodarstvu mislim, da se tudi gospodarstvo zaveda in opozarja na to, da ne dobiva kadra, ki ga potrebuje. In najbrž s temi spremembami to delamo, jaz v to verjamem, zato tega amandmaja ne morem podpreti.
Hvala. Ker je še interes po razpravi o tem členu, ponovno odpiram možnost prijave. Gospod Janc, izvolite.
Se opravičujem, ampak ne vem, za kateri amandma ste to razlagali, kako je nepravičen do koga. Mislim, da je dosti jasen, preprosto in enostavno napisan in pove jasno, kdaj, kdo, kje in kdo ima zadnjo besedo - ne poslanci, ampak ministrstvo. Le-to bo določilo na osnovi oddaljenosti in na osnovi regije pravila igre in bo postavilo temelje, kako bo to pravično in pošteno. Ali je pravično, če izgubita oba, kandidat oziroma študent ali dijak v Ljubljani in v Sevnici, ne dobita štipendije? In potem tistemu iz Sevnice odpade tako prevoz kot bivanje? Je to pošteno, gospodična ali gospa? To ni pošteno! Mislim, toliko govoriti o tem, je po mojem že dostikrat povedano in se samo ponavljamo nič kolikokrat vsi skupaj. Jaz verjamem in prepričan sem, da bo do glasovanja prišel zdrav razum v naše glave in da bomo glasovali pošteno, v dobro tistemu, kar izboljšuje. Tisto je bilo tolikokrat povedano: dostopnost, enakost, poštenost, pravičnost in tako naprej in da bodo vsi študentje naše lepe domovine imeli enake pogoje in možnosti, čeprav tudi s tem še vedno ne. Še vedno bodo velike razlike med študentom v Ljubljani, ki se v Ljubljani šola, kot pa tistega iz Bele krajine, ki se vozi v Ljubljano in živi v Ljubljani in tako naprej. Ampak tu pokažimo vsaj delček razumevanja do tega. Kar pa se tiče, kolega, stanovanja - ja, res je, tisti poslanci, ki smo malce oddaljeni, imamo pravico do stanovanja, gospe in gospodje, pa ga drago plačamo, to pa veste, to niste povedali. Drago ga plačamo, zato tudi nekateri nismo te pravice koristili, ker je pač predrago. In tega mnogi Slovenci ne vedo. Mislijo, kakšen bonitete vse imajo ti poslanci. Ko jim pa razložiš zadevo - a, saj to pa ni tako. Žal temu ni tako. Stanovanje moram pošteno plačati kot vsak državljan Republike Slovenije. Samo pravico imam, da ga dobim, če sem oddaljen več kot toliko od Ljubljane. Hvala lepa.
Hvala. Želite repliko, čeprav niste bili imenovani? Izvolite.
Pomensko je samo zame šlo. Jaz nisem govoril o tem, da mi nimamo pravice. Pravico imajo tudi študentje stanovati, pa tudi plačati morajo. Saj jih nihče ne vabi, da bi stanovali zastonj, ali da bi se z javnimi sredstvi zastonj vozili. Imajo pravico, ampak imajo tudi stroške.
Hvala. Gospa Žgajner Tavš, izvolite.
Hvala lepa. Dovolite, da tudi jaz berem tisto, kar je zapisano v amandmaju. Pa se bom osredotočila na drugi odstavek amandmaja. Drugi odstavek jasno in glasno govori, spoštovane kolegice in kolegi: Minister, pristojen za delo, v tem primeru ministrica, s podzakonskim aktom glede na oddaljenost od kraja šolanja in razvitosti regije, v kateri ima upravičenec stalno prebivališče, podrobneje predpiše višino cenzusa v razponu od 60 do 65% minimalne plače za pridobitev državne štipendije. Tudi to je treba upoštevati. To določilo, ki je sestavni del amandmaja. Da ne boste rekli, da se gremo neko nepravičnost med študenti, bodočimi potencialnimi upravičenci. Ministrica, pristojna za delo s podzakonskim predpisom določi, pomembna je oddaljenost kraja bivanja od kraja šolanja. Tako imenovani potni stroški, sedaj če povem čisto poenostavljeno, po domače rečeno. Zanima me tudi, kaj boste rekli, konkretno spoštovana kolegica, pri naslednjih dveh amandmajih. Ali bo, v kolikor amandmaja ne bosta sprejeta, štipendijo na podlagi predloga zakona res dobilo več ljudi? Jaz močno dvomim v to, ali pa moja logika, pa boste rekli, ne vem, da pač ne znam logično razmišljati - tudi prav. Ampak tudi izračuni govorijo meni ali pa mojemu razmišljanju v prid. V kolikor bomo otroške dodatke in ne vem kakšne dohodke vse še šteli v skupni dohodek družine, potem ne vem, na podlagi kakšnih izračunov je lahko do štipendije upravičenih več ljudi. In ne nazadnje samo še ena zadeva, ki bi jo želela izpostaviti, pa bom potem prekinila v razpravi pri tem amandmaju, pa naj se sliši še tako populistično, ampak to je dejstvo: slišali smo, približno 26 evrov je tisti razpon od 60% do 65% minimalne plače. Približno 26 evrov. Če je na podlagi sprejetega amandmaja, govorim hipotetično, novih upravičencev 1000, se pravi 1000 dijakov in študentov, pridemo do številke 26.000 evrov. Pa mi povejte, kakšen znesek je to na letni ravni v okviru državnega proračuna, ob dejstvu, da ta ista vlada na drugem področju, na Ministrstvu za šolstvo blazno povečuje sredstva za 100% financiranje zasebnega šolstva? Ne vem ta logika ali pa ta politika, šolska politika, mi ne gre skupaj. Pa mi dajte razložiti, zakaj takšna dvojna morala: na eni strani, ko govorimo o socialnih transferjih ali pa o socialnem korektivu, socialni pomoči države, sistemu, ki je pohvale vreden v naši državi. Na drugi strani pa bomo govorili o 100% financiranju zasebnega šolstva - tukaj pa je vse lepo in prav. Stroški pa niso primerljivi, verjemite, da ne.
Hvala. Gospa Potrata.
Hvala. Ker je bilo toliko govora o dodatkih, naj povem, da so vrste dodatkov za Zoisove štipendije enaki, kot so dodatki za državno štipendijo. Kakšni so ti dodatki, kako se usmerjajo, je določeno res, kot je kolega Štebe povedal, v nekaterih drugih členih, ki nosijo višjo številko kot ta, o katerem razpravljamo. Ampak, oglasila se nisem zaradi tega, pač pa zato, da bi povedala, da obstajajo raziskave, ki govorijo o tem, da je od socialnega porekla študenta v marsičem odvisna tudi njegova uspešnost pri študiju, zaradi tega ker je pričakovati, da je socialno spodbudnejše okolje tudi boljši substrat za doseganje boljših rezultatov. Torej imajo tisti tudi več možnosti dobiti Zoisovo štipendijo. Če pa govorimo o tem, da hočemo s štipendijsko politiko spodbujati tudi skladnejši regionalni razvoj, če govorimo o spodbudah, potem bi morali tisti, ki o tem govorite zelo radi v drugih kontekstih, ta amandma k 13. členu podpreti zaradi tega, ker je nemogoče misliti, da v nekem manjšem območju potrebujejo večjo količino istovrstnih strokovnjakov, potrebujejo različne in ti različni se morajo v različne kraje študija voziti. Nič ne pomaga, če gredo vsi na celjsko logistiko študirat, pa bodo potem na Kozjanskem delali, nič ne pomaga, ker na Kozjanskem še kakšne druge strokovnjake potrebujejo. In o tem govorimo. Jaz sem opozorila, da gre za vstopni cenzus med 60% in 65% za 26 evrov razlike. Ja, zdi se mi pomembno. Lahko to tudi minimaliziramo in rečemo, ni bistveno. Ali pa reče kdo, da to je bistveno. Ampak poglejmo, kako visoka je pa kadrovska - pardon, kadrovska mora biti najmanj toliko kot državna štipendija visoka. Za študenta znaša 54 evrov v absolutnem znesku brez dodatkov, Zoisova 94 evrov za študenta v prvem letniku. Torej, če samo te razlike gledate, v vsakem primeru je tisti, ki je boljši, nagrajen. Zato kolega Štebe, govoriti o državnih štipendijah, o odličnosti. Odličnost je zvezana s Zoisovo štipendijo. Ta nagrajuje izjemne dosežke. Mi pa vemo, da kdo zaradi različnih razlogov kot študent tudi ni tako zelo uspešen lahko, zato ker mora več delati ali kaj vem kaj še vse drugega, bo pa lahko kasneje zelo dober strokovnjak. In o teh se pogovarjamo in te potrebujemo. In mislim, da bi le kazalo razmisliti o nekem mehanizmu, ki se mu reče pozitivna diskriminacija. Se da to razliko [[...]]Gospod Pojbič no, saj ste sami z onega konca pri državni meji doma in tam nismo ravno, se ravno ne kopljemo v medu in mleku, verjetno. Poznava socialne probleme iz svojega kraja. Tako da bi kazalo o teh stvareh malo razmišljati. Hvala.
Hvala. Je še kakšen interes po razpravo o tem členu? Še. Odpiram ponovno prijavo. Bi pa prosil, da vsi, ki želite še razpravljati, se prijavite sedaj in ne potem, ko bo gospa Pečanova končala. Izvolite, gospa.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Moram reči, da je ta razprava o amandmaju k 13. členu izjemno zanimiva, in mislim, da bi bilo prav, če bi povezali amandma k 13. členu z amandmajem k 16. členu zaradi tega, ker sta med seboj izjemno tesno povezana. Jaz bi iz čisto praktičnega stališča povedala, da vsi tisti študentje in dijaki, ki gredo študirati izven svojega kraja oziroma se šolati izven kraja svojega bivanja, seveda so ob tem, da je cenzus izredno nizek, torej osnova je 125 tisoč nekdanjih tolarjev - jaz pač ne znam dobro računati v evrih. In ko računaš, da je nekaj okrog 75 tisoč tolarjev 60% na člana družine, če gre za tričlansko družino, se pravi, samo en otrok v družini, je to 225 tisoč tolarjev. Se pravi, slabih 1000 evrov je družinski dohodek, v katerega po 16. členu gre vse. Vse. Otroški dokladi, zaslužek študenta, socialne pomoči in ne vem kaj še vse. Se pravi, da v bistvu družina, ki pošlje svojega otroka na šolanje v Ljubljano, recimo, pa da ne bom Primorske naštela, ker moram se pritožiti zaradi tega, ker Primorska ni bila omenjena, od Pirana do Maribora ali Prekmurja, nekje. Dobro, pri nas imamo univerzo. Kaj pa tam, kjer ni univerze v bližini? Kaj pa tam tisti, ki hoče iti študirati nekaj, česar na Primorski univerzi ni? In recimo, če ima veliko sreče in dobi prostor, posteljo v študentskem naselju, najnižja najemnina v študentskem naselju je, koliko je meni znano, okoli 11 tisoč 500 tolarjev, se pravi 50 evrov. 4 evre mu ostane od štipendije. 4 evre mu ostane od štipendije! Dodatek je potem še enih 25, 26 evrov na račun tega, da živi izven kraja bivanja. Torej, starši s 1000 evri bodo temu otroku, ki ima, dajmo reči, suma sumarum v prvem letniku tako ali tako ne more dobiti nagrade za učni uspeh, zaradi tega, ker pač še ne računajo - enostavno morajo starši dodati iz tistih 1000 evrov še najmanj 150 evrov, da lahko otrok sploh preživi v Ljubljani; ob vseh študentskih bonih in ob vseh teh pomočeh, ki jih lahko ima. Čisto drugo je, če živiš v kraju, kjer je šola ali fakulteta, zaradi tega, ker če drugega ne, se lahko z "biciklom" pelješ v šolo in nazaj. Najmanj, kar je. Medtem ko pa prav gotovo nekdo iz Osilnice se ne more peljati v Ljubljano z "biciklom" in ne more se vsak dan tja peljati. Lahko se pelje dvakrat na leto zaradi rekreacije. In zaradi menim, da je ta amandma, ki so ga vložili kolegi iz Ljudske stranke in potem k 16. členu, kjer tudi črta nekatere prihodke, ki so popolnoma nelogično vključeni v cenzus. Zakaj je nelogičen? Zaradi tega, ker meni je pojmljivo, da recimo nekdo, nek študent, kjer mu starši skupaj zaslužijo 1000 evrov, zato da on lahko sploh štipendijo dobi, ima skozi to prepoved, skozi 16. člen prepoved študentskega dela. Zaradi tega, ker sicer naslednje leto izgubi štipendijo. Vemo pa, da potrebuje dvakrat več ali pa celo dva - in polkrat več pri najnižjih možnih stroških, ki nastajajo v kraju študija. Torej jaz moram reči, da se mi zdi dejansko že ob tem, da so cenzusi tako nizki, kakor so, se mi zdi nemogoče, da ne bi podprli tega amandmaja. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Džuban.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz razumem ta amandma in razpravo okoli tega amandmaja predvsem v smeri dodatka za šolajoče izven kraja svojega stalnega bivališča. Gospa ministrica, to nemalo že mučno situacijo bi lahko presekali, če bi svetovali koalicijskim poslancem, da podprejo ta amandma, ker ne bi - obljublja nič. Mislim, da je na to opozorila tudi že kolegica iz Slovenske nacionalne stranke. Imate še, na osnovi drugega odstavka tega amandmaja možnost, da na koncu, če se zgodi, da proračun spraznite za šolajoče z denarjem za privatne fakultete recimo, ki imajo po novem absolutni primat in da rečete, da so vaši kriteriji na osnovi drugega odstavka takšni, da pač ni dodatka za šolajoče izven kraja stalnega bivališča. Ali druga špekulacija. Koalicijski poslanci bi morda morali vedeti. Obisk Vlade po Sloveniji je rekel, da bomo imeli 14 pokrajin in da bo vsaka pokrajina imela svojo univerzo in da bomo verjetno po pokrajinah imeli veliko fakultet. [[...]] [[Vmesni klic iz klopi.]] Predsednik Vlade je tako pri nas rekel: "Imeli boste pokrajino in svojo univerzo." Pomeni, da bomo imeli veliko možnosti šolanja svojih otrok v svoji pokrajini, ki ima ne toliko dolge relacije, ampak pogoj bo, da bomo imeli univerzo; bilo je rečeno celo, da bo to zelo hitro. In seveda bo imela večina možnost šolanja v domačem kraju in potem ta rešitev Slovenske ljudske stranke ne bo potrebna. Seveda, ta rešitev razselitve univerz pa tudi ne pogojuje, da tega amandmaja ni treba podpreti, ampak bo v tem primeru brezpredmeten. Seveda tukaj se zastavlja mnogo vprašanj, ampak tečejo stvari v tej smeri in še zmeraj ni razloga za to, da ne bi brez skrbi podprli amandma Slovenske ljudske stranke v besedilu, ki je pred nami. Hvala lepa.
Hvala. Je še kakšen interes? Še vidim roko, zato ponovno odpiram možnost za prijavo. Gospod Cvikl, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi predvsem pozval v zvezi s to razpravo, ki je bila okrog 13. člena zelo bogata, da slišimo mnenje Vlade. Vlada ima dovolj časa, da se oglasi, kadarkoli lahko dvigne roko, in da ministrica pove, ali jo je javno očitanje, poziv študentov, včeraj pred vašim ministrstvom, prepričalo. Nekatere poslance koalicije, opozicije tudi to je. Tako tudi predlagam, predsedujoči, da nam Vlada, če tako želi, pove, kakšen problem, kakšen zadržek ima s sprejemom tega amandmaja, zato da po nepotrebnem ne izgubljamo časa. Se bom pa seveda še oglasil v nadaljevanju pri 16. členu. Hvala.
Hvala. Smatram, da ni več interesa. Dajem besedo gospe ministrici.
Hvala lepa. S tem zakonom se Vlada resnično lahko pohvali, kajti ne poznam vlade v Evropski uniji, ki bi zagotovila eno četrtino več državnih štipendij oziroma bi zagotavljala štipendije socialno šibkim. Glede na to, da imamo 38 tisoč državnih štipendij in da povečujemo državne štipendije s tem zakonom na 10 tisoč, je ta zakon resnično vreden pohvale in smo lahko ponosni na njega in tudi študentje. Glede amandmajev k 13. členu, pa bi rada pojasnila, kot je bilo danes že omenjeno, tudi pripombe Zakonodajno-pravne službe in k temu smo zavezani vsi, da spoštujemo ustavnost in zakonitost, da bi s tem amandmajem, v kolikor bi ga podprli, ki se nanaša na individualne pravice, bila lahko sporna zaradi enakosti pred zakonom. Že danes je bila pripomba glede primerjave poslanec - študent. Tega se nikakor ne da primerjati, kajti poslanec mora tudi vstopni cenzus izpolniti, da je izvoljen, tako mora tudi študent. Vstopni cenzus mora biti za vse enak, tako kot je za poslance, da so izvoljeni, mora biti tudi za študente vstopni cenzus enak, zato da ne kršimo načela ustavnosti. V 14. členu predlaganega zakona je določeno, da dobijo dodatek izobraževanja zunaj stalnega bivališča. Poleg tega dodatka, ki je bil danes že večkrat omenjen, so še ostali instrumenti štipendistov, ki se izobražuje zunaj kraja stalnega prebivališča, pripada bodisi dodatek za bivanje v višini 79 evrov bodisi dodatek za prevoz v primestnem ali medkrajevnem prometu, in sicer v višini največ 93 evrov. Znesek je odvisen od oddaljenosti od kraja izobraževanja in subvencije za prevoz po drugih predpisih 30. člena predloga zakona. Ministrstvo pa bo tudi s podzakonskim aktom podrobneje predpisalo kriterije za določitev tega dodatka. Sprejem predlaganega amandmaja bi povzročil, še enkrat poudarjam, neenakopravno obravnavo kandidatov za pridobitev štipendije, saj mora biti vstopni cenzus za vse enak. Pripombe so bile tudi glede regionalne razvitosti oziroma prikrajšanje študenta, ki stanuje v Sevnici oziroma Lendavi, v primerjavi s tistim, ki stanuje v Ljubljani. Lahko je obratno. Lahko tudi tisti, ki v Ljubljani stanuje in izhaja iz regionalno zelo razvite pokrajine ali dela, gre študirati tudi v Maribor, gre lahko študirati v Koper oziroma Novo Gorico, ki je manj razvita. Tako ta sistem regionalizma ne zdrži. Končni cilj tega zakona je v bistvu, da se vsi obravnavajo enako. In dodatki, ki so določeni glede na tiste, ki bivajo izven kraja, so zagotovljeni. Če primerjamo sam Zakon o subvencioniranju študentske prehrane in ga primerjamo s tem, moramo upoštevati točno načelo enakosti. Kajti tisti, ki prebiva v Ljubljani, če bi šli po vašem principu, ki predlagate amandma, potem bi tudi tisti iz oddaljenejših krajev morali imeti večjo subvencionirano prehrano, ne pa enake kot tisti, ki biva v kraju, kjer ima stalno prebivališče in se študira v kraju. Tudi tukaj je spoštovano načelo enakosti in tudi tukaj ga obravnavamo. Zato moramo načelo enakosti upoštevati pri vseh zakonih, ne samo pri tistih, ki nam odgovarjajo. Subvencionirano je tudi samo bivanje študentov. Tudi tukaj država prispeva svoj del k bivanju. Glede regionalnih razlik v Sloveniji pa moram poudariti še to, da v tem zakonu predvidevamo tudi kadrovske štipendije, ki bi pokrile regionalizem oziroma da bi se kadri vračali v regije, kjer primanjkuje določenih kadrov. Za to bo država prispevala 50% kadrovske štipendije, da bi se stimuliralo tudi štipendiranje tistih, ki prihajajo iz manj razvitih regij. Pa tudi glede cenzusa, ali nekdo presega evro ali dva evra, ima možnost pridobiti kadrovsko štipendijo, ima možnost tudi pridobiti Zoisovo štipendijo. Zato imamo tudi več vrst štipendij in s tem zagotavljamo predvsem enakost vseh pred zakonom. Hvala lepa.
Hvala. V razpravo dajem 16. člen in dva amandmaja Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Odpiram prijavo. [[Oglašanje v dvorani.]] Spoštovani poslanci, prej sem zaključil razpravo poslancev o 13. členu in amandmajih in odpiram novo razpravo. Gospod Gaber, izvolite.
Gospod predsednik, verjetno se boste sedaj hudovali, ampak diskusija, ki je tekla pri prejšnjem členu, je pomembna, mislim, da tudi za razumevanje enakosti v tej državi in posebej za razumevanje pravičnosti. Tako da bi prosil, če nam pustite ta stališča vendarle pojasniti. Gospa ministrica, pojmovanje pravičnosti, ki ga tu predstavljate, pojmovanje enakosti, je samo eno od možnih pojmovanj, ki ga poznajo v tej sferi. In jaz bi si drznil reči, da je to, ki ga je tudi služba zapisala in ste jo vi navajali, kar nekaj staro. Novejša pojmovanja pač že kar nekaj časa vedo, da je potrebno enakost, še posebej pa pravičnost, meriti glede na okoliščine. In tu smo danes govorili o tem, da je treba v dveh točkah preveriti pravičnost ureditve: ena je seveda višina štipendije, in to urejate dobro in vsa čast za to urejanje. Drugo je pa točka pravičnosti v tisti točki, ko gre za to, kdo ima dostop do štipendije. In tu je strošek nekoga, ki živi zunaj centra, kjer študira, pač v izhodišču, kot je dokazal kolega Slavinec, večji. In dajmo se dogovoriti in to upoštevati, na ta način bo zakon še boljši. Ne vem, če je treba mrtvo vztrajati pri stvareh, ki že zdavnaj niso več edina resnica na tem svetu.
Hvala tudi vam. Preden dam besedo poslanskemu kolegu Jožetu Drobniču in preden dam možnost proceduralnega predloga kolegu Cviklu, bi rad opozoril ministrstvo, da se lahko vključi v razpravo, kadarkoli bo želelo. Kolega Cvikl, izvolite, proceduralno.
Gospod predsedujoči, moj proceduralni predlog je naslednji. Mi smo razpravljali o 13. členu, poslanci so razpravljali. Sam sem pozval gospo ministrico in potem seveda pričakujem, da je to razprava - gospa ministrica nekaj pove, potem pa mi na njo lahko pač nekaj razpravljamo. Gospod predsedujoči pred vami nam ni dal možnosti, zato pričakujem - dve proceduralni možnosti sta: ali se vrnemo k 13. členu ali pa, da dovolite razpravo pri 16. členu, ki bo seveda tudi povezana s 13. členom. Jaz pa ne morem dovoliti oziroma se strinjati s tem, da se razprave v Državnem zboru s posameznim amandmajem končajo takrat, ko vlada svoje pove. Potem to ni razprava. Vlada je eden od razpravljavce, ministrica se je prvič, če se ne motim, oglasila v tej zvezi, dala nam je neke izjave, o katerih imam jaz veliko dvomom, teza enakosti pred zakonom, kot je navedla, bi pomenila, da ni nobenega razloga, da so slovenske občine sofinancirane iz državnega proračuna med 10 do 70%. To seveda ne vzdrži, preprosto ne vzrži in gre za zelo banalno stvar, gospa ministrica. Seveda, če ta teza enakosti velja, kot ste vi tukaj predstavili, potem seveda moramo res priti v situacijo, kot je to razložil gospod Džuban. Ker tisti, ki ne morejo štipendije oziroma ker ne morejo skupaj s štipendijo, ki je verjetno ne bodo dobili, in s svojimi viri, ki jih imajo, si privoščiti šolanje izven kraja bivanja, tja pač preprosto ne bodo šli. In to pomeni zapiranje univerz, zapiranje šolujočih študentov v -poenostavljeno povedano - domače kraje. Ali je to spodbujanje zasebnih univerz v Novi Gorici - tega pa še ne vem. Ampak, tako zelo čudno to izgleda. Novogoričani naj kar v Novi Gorici na zasebnih univerzah študirajo, ker tako ali tako jim ne damo štipendij, da bi šli študirati v Ljubljano. Tako da predsedujoči, jaz mislim, da je gospod predsednik Državnega zbora naredil proceduralno napako, zaprl je razpravo neposredno po tem, ko je ministrica svoje povedala, ne da bi omogočil poslancem razpravljati o vsebini njenega odgovora. Upam, da nam boste dovolili v nadaljevanju, da bomo o tem govorili ob razpravi, ki sledi. Hvala.
Hvala tudi vam za vaš predlog. V zasledovanju vsebine, ki ste jo podali v okviru vašega proceduralnega predloga, sem pred vašim predlogom opomnil gospo ministrico, da se lahko vključi v razpravo kadarkoli, torej ni treba čakati na zadnji moment. Jaz vas bom iz tega naslova to tudi prosil, da storite. Kar se tiče same vsebine k 13. členu, torej prejšnjega člena, jo je predsednik Državnega zbora zaprl. Verjamem pa, da vsak izmed nas lahko razširi vsebino 16. člena v zasledovanju svojega cilja. Iz tega naslova nadaljujemo s prijavami, in sicer ima besedo poslanec Janez Drobnič. Izvolite.
Hvala lepa, da ste popravili moje ime, ker sicer ste v prvi najavi omenil Jožeta Drobniča, ki bi pa utegnil biti lahko tudi moj brat, ampak on ni izvoljen v ta parlament. Če si je vlada zadala 10 tisoč novih štipendij, potem seveda morajo iti tudi kriteriji v tej smeri in zato je pa potrebno narediti zelo dobre simulacije, natančne simulacije, ki pa so razmeroma kar težavne [[...]] [[Zvoki iz dvorane.]] [[...]] [[Kako, ali me opozarja že ura, da naj vstanem?]] Torej natančne simulacije. Glede na obstoječe sedanje kriterije in glede na spremenjene kriterije, ki so sedaj navedeni, lahko predvidevamo, da ne bo dosežen cilj. To se da izračunati. Če bi pa sprejeli amandmaje pod številko 13, torej 13. člena, potem pa bi se z obema, s 16. členom, pa tej številki približali. Zakaj? Zato, ker so sedaj v podzakonskih aktih nekatere olajšave, ki pripeljejo bistveno več štipendistov v ta krog prejemnikov. Če vi ne upoštevate teh kriterijev, ki so v podzakonskih aktih trenutno in so s sistemskega vidika neprimerne - ni ustrezna ureditev, vendar je legalna -, potem seveda boste dobili manj štipendij. Potem je težko vnaprej napovedovati: bo 10.000. Jaz sem vesel in študentje bodo tudi veseli, državljani bodo veseli. Moramo pa vprašati, ali bo ta pot pripeljala do cilja. Potem, če želimo doseči vaš cilj, moramo sprejeti oba amandmaja. Drugi amandma k 16. členu je podoben, kot sem ga vložil v prvem branju na matičnem delovnem telesu s ciljem, da dobimo 10.000 štipendistov. Samo s sistemskega vidika boste pa rekli, da to ni ustrezen amandma zato ker ruši konsistenten sistem socialnih transferjev in takšna olajšava ne pride v poštev. Ampak samo ob pogoju, da se to upošteva, otroški dodatek, bo prišla do tega cilja. To sem bil dolžan pojasniti. Sedaj pa se je treba odločiti, ali pa iti z drugačnim kriterijem, vstopno možnostjo, da se dvigne cenzus, generalno. Ni pa mogoče eno brez drugega.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo. V nečem se pa strinjava, kolega Drobnič. Tudi jaz namreč globoko ali pa zelo trdno stojim na stališču, ki ste ga pred menoj izrekli vi. V kolikor želimo doseči cilj, zapisan v zakonu, potem je treba oba amandmaja, ki smo ju vložili v Slovenski nacionalni stranki k 16. členu pod številko ena in pod številko dve, sprejeti. Pa bom dala sedaj čisto banalen primer, ki je zelo lahko razumljiv, tudi s številkami, če hočete. Po sedanji ureditvi se ne upošteva študentsko delo v okvir skupnega dohodka družine, od katerega bi se seveda izračunala štipendija, vsaj v celotnem obsegu ne, tako kot predlagate vi, ministrica, z novim zakonom. Zadeva je zelo jasna. Ta amandma je pripravljen tudi na podlagi zakona o dohodnini, ki govori v 113. členu o posebni olajšavi. Mislim, da je rešitev zelo enostavna in da bi rešitev dejansko pripomogla k temu, da bi dosegli 7.000 ali pa 10.000 novih štipendij, kolikor jih obljubljate. Ne nazadnje, veste, ni pošteno, če vzamemo štiričlansko družino: študent ali pa dva študenta, nekdo dela prek študentskega servisa, se pravi opravlja študentsko delo, dobi za študentsko delo plačilo. In zaradi tega plačila, osebnega plačila študenta, ki se bo po novem vštel v skupni dohodek družine za izračun višine štipendije oziroma cenzusa, zaradi tega študentskega dela, lahko drugi študent - njegov brat ali pa sestra - izgubi pravico do štipendije. To ni pošteno. Po drugi strani pa me zanima še ena, ne vem, rekla bom - nesmisel, nesmisel vladnega početja. Po eni strani smo danes nič kolikokrat slišali, da bi želeli omejiti študentsko delo. Tudi ukrepi, ki so zapisani v Zakonu o štipendiranju, naj bi bili usmerjeni ali pa naj bi šli v tej smeri. Po drugi strani pa smo samo pred časom ali pa čisto na začetku mandata, ko se je Vlada že začela pripravljati na predsedovanje Evropski uniji, slišali, da bomo ravno za čas predsedovanja zaposlovali študentsko delovno silo. Na kakšen način bo plačana študentska delovna sila? Ali bo država zlorabila študentsko delovno silo? Jaz vem, da se v okviru Ministrstva za zunanje zadeve že pogovarjajo in da naj bi se začela že izobraževanja ali usposabljanja študentov za študentsko delo v času predsedovanja. Pa mi razložite ta nesmisel vladnega početja!
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Milan Cvikl. Izvolite.
Hvala lepa. 16. člen je s svojimi alinejami, z izjemo prve alineje, da se med dohodek štejejo obdavčljivi dohodki po zakonu, ki ureja dohodnino, čisti nesmisel in uvaja neenakost pred zakonom. V Sloveniji ureja davčne obveznosti iz naslova osebnih dohodkov in seveda s tem povezanih prejemkov Zakon o dohodnini. Vse, kar ste v nadaljevanju našteli je seveda povezano s tistim, kar sicer pravite, da naj bi, kako že pravite, "poenotena večja transparentnost in enostavnejša shema socialnih transferov", in s tistim, kar ste, gospa ministrica, če sem vas pozorno poslušal, rekli v svoji uvodni predstavitvi, da je cilj tudi zmanjšati obseg študentskega dela. In res, uveljavitev oziroma ohranjanje tretje alineje, da se študentsko delo brata, sestre upošteva v dohodek družine in zato negativno vpliva na možnost pridobitve štipendije brata, od sestre oziroma sestre od brata je čista anomalija. Lahko gremo še naprej. "Posredno ugotovljeni dohodki in prejemki, ko se ugotovi, da oseba oziroma družina v določeni višini plačuje za blago ali storitve, ki niso povezane s preživetjem." Lepo vas prosim! Kako boste to ugotavljali? Družina gre na Karitas ali pa na Rdeči križ, dobi v naravi določene prejemke in vi boste to odštevali od dohodnine. Zato seveda, gospa ministrica, predsednik Vlade, ki je ta zakon na svoji seji sprejemala - mi imamo za opredeljevanje obsega dohodkov Zakon o dohodnini. Za Zakon o dohodnini imamo Davčno upravo Republike Slovenije, kolikor pač neodvisna je še, imamo davčne napovedi, imamo kontrolo. Vse, kar ste tu dodali, je - ne vem, kdo bo to izvajal? Republiški zavod za zaposlovanje, ki mu bodo posamezniki prijavljali, da ima družina XY še posredno ugotovljen dohodek in prejemek, ker nekdo dela pri pospravljanju trave po košnji na tej kmetiji in je zato dohodek večji? Ali pa so šli v "talon", kot pravijo, in tako naprej. Mislim, ustvarjate dejansko nemogočo situacijo. In zato je vse, kar spada v ta skupni dohodek družine, prva alineja, ker so to obdavčljivi dohodki. Že to, da rečete, da spadajo obresti od dolžniških vrednostnih papirjev in obresti na denarne depozite pri bankah in hranilnicah za družine, ki želijo imeti štipendijo brez 1.200 evrov odbitne postavke v Zakonu o dohodnini v celoti, je čista anomalija. Babica je varčevala za svojo, bom tako rekel, vnukinjo ali pa za pogreb in njene obresti boste vštevali v dohodek. Kdo vam bo te podatke dajal? Banke poročajo samo od 1.200 evrov naprej; o tem smo imeli veliko razpravo. Zanimivo pa je, da ne vključujeta pa obresti od denacionalizacijskih obveznic, tega pa niste vključili. Verjamem, da gospod Štrovs in nekateri, ki so bili proti temu v neki drugi diskusiji, niso za to. Tako da, mislim, zgodba je popolnoma skregana z logiko davčne uprave, logiko dohodnine in kaj so dohodki. Zato priporočam, seveda, da podpremo tako amandma k 16. členu, za črtanje devete alineje prvega odstavka, da črtamo tretjo alinejo, s tem pustimo člen odprt in v tretjem branju črtamo vse, razen prve alineje. Ali pa bomo ustvarili dodatno Davčno upravo Republike Slovenije za štipendije. Ker, gospa ministrica, pustimo zdaj, da ste šli tako daleč, da ste vključili tudi izločanje doživljenjske mesečne rente, ki jo posameznik prejme po Zakonu o žrtvah vojnega nasilja in tako naprej, gre za nekaj pet otrok in za njih imamo posebno alinejo. In seveda boste morali gledati, ali so slučajno oni že tisti, ki lahko to štipendijo dobijo ali ne. Naj jo dobijo! In naj poleg doživljenjske mesečne rente imajo še štipendijo. Invalidnine, nadomestila za invalidnost in tako naprej. Ustvarili boste enormno birokracijo in ustvarili boste dodaten aparat, ki vas bo stal več, kot so stroški, ki so povezani z novimi štipendijami. In ob tem razlagate, da boste povečali število štipendistov. Če se to v polni meri uveljavlja, ne bo nihče dobil štipendije. Ker ljudje, veste, za vikende marsikje delajo in to so posredno ugotovljeni dohodki in prejemki. To so posredno ugotovljeni dohodki in prejemki in zato ministrica, prosim, predlagam, da podpremo te amandmaje in potem v tretjem branju črtamo vse, razen prve alineje. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospa ministrica, boste odgovorila na postavljene dileme? Izvolite.
Hvala lepa. Pri ugotavljanju dejanskega materialnega stanja družine se morajo upoštevati vsi prejeti dohodki s katerimi družina dejansko razpolaga, tudi dohodek iz študentskega dela, ne glede na obdavčljivost. Zaradi tega menimo, da upoštevanje predlaganega amandmaja ni možno, saj bi sicer prikrili del dohodka družine oziroma dejanski material družine, položaj družine na podlagi katerega se podeljuje štipendija. Moramo nekaj vedeti, da državna štipendija je socialni transfer in zato jo moramo enačiti z ostalimi socialnimi transferji. Tudi pri dodelitvi otroškega dodatka, tudi pri dodelitvi denarne socialne pomoči, ker sta oba socialna transferja, se upoštevajo tudi dohodki iz študentskega dela. In ravno tako je štipendija, državna štipendija, socialni transfer in tudi tukaj gre za načelo enakosti spoštovanja pred zakonom. Glede amandmaja, glede otroškega dodatka, velja enako. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve se ne strinja s predlaganim amandmajem, saj ureditev k predlogu zakona učinkovito preprečuje kopičenje socialnih transferjev. Dužine, ki prejemajo več socialnih transferjev, denarno socialno pomoč, otroški dodatek, potem državno štipendijo, pogosto dosegajo oziroma presegajo dohodke družin, ki prejemajo minimalne osebne dohodke in ravno zaradi tega je tukaj enakost pri socialnih transferjih enaka. Ministrstvo meni tudi, da se morajo pri ugotavljanju dejanskega materialnega položaja družine upoštevati vsi prejeti dohodki s katerimi družina dejansko razpolaga, tudi otroški dodatek, ki je tudi socialni transfer. Zaradi tega menimo, da upoštevanja predlaganega amandmaja ni možno, saj bi sicer prikril del dohodka na podlagi katerega se podeljuje štipendija. Vsekakor pa navedena rešitev v zakonu ne poslabšuje materialnega stanja enoroditeljskih družin, temveč celo izboljšuje njihov položaj. Zaradi dviga cenzusa pri državni štipendiji bodo imeli zato več možnosti za pridobitev štipendije. Prav tako zakon ureja dodatek glede na dohodek družini štipendista. Ta rešitev in dvig vstopnega cenzusa za pridobitev državne štipendije bosta najpomembneje vplivala na dodatno zagotavljanje ustreznejšega materialnega položaja socialno šibkejših študentov. Zato teh dveh amandmajev ne podpiramo.
Hvala lepa. Odprli bomo nov krog za prijavo. Izvolite, prosim. Torej, v razpravi imamo 16. člen ter dva amandmaja Poslanske skupine SNS. Prijavljenih pa imamo 5 poslancev, [[..]] [[oglašanje iz klopi.]] [[...]]se opravičujem, 4 poslance in 1 poslanko. Hvala, kolega Bajc. Besedo ima poslanec Mitja Slavinec. Izvolite. Kolega Slavinec, prosim.
Hvala lepa za besedo. Res je, po eni strani smo slišali razlago predlagatelja - ministrice, glede socialnih transferov in tudi glede tega kako so na davčni ravni te zadeve urejene, vendar smo prej po drugi strani, že slišali več nasprotnih argumentov in najmanj kar lahko trdimo je, da rešitev takšna kot je sedaj, da rešitev v kolikor amandma ne bo sprejet ni življenjska, ni življenjska in tudi ne zagotavlja nekih perspektiv in ni stimulativna. Po drugi strani pa lahko na dolgi rok nekomu, vsaj vsako drugo leto onemogoči, še hujše pa je, da jih prisili, da se vsako leto preživljajo izključno s študentskim delom preko katerega imajo nekateri toliko povedati, pa sam v študentskem delu ne vidim toliko slabega, sploh ne smemo posploševati in dati negativni prizvok študentskemu delu zaradi nekaterih zlorab, nasprotno, študentsko delo lahko in dobro bi bilo, če bi v čim več primerih res pomenilo začetek ene dobre kariere, začetek kariere, ki si jo študentje začnejo ustvarjati že v času študija, če si lahko poiščejo študentsko delo, ki je povezano z njihovim študijem, če si že na tem nivoju lahko pridobivajo praktično izkušnje. Kaj bo pa sedaj to pomenilo? Da jim to ta praksa na nek način, v kolikor so imeli to srečo, da so jo povezali s samim študijem, ki jim tudi olajša gmotni položaj, ki jim omogoči, da lažje študirajo, vsi tukaj prisotni se zelo dobro zavedamo, da samo s štipendijami, pa kakorkoli velike so in kolikor dodatkov jim bomo dali, študenti ne morejo preživeti. To je dejstvo. V primeru socialno šibkejših staršev in drugih podpornikov jim to študentsko delo s katerim si olajšajo študij, s katerim si nekateri celo omogočijo študij, potem v drugi fazi odvzame štipendijo. In kaj se bo zgodilo? Dvoje, ali bodo edini vir za študij imeli samo iz naslova študentskega dela, ali pa ne bodo delali, ali bodo delali pod kakšnim tujim imenom. Spodbujate torej točno tisto proti čemur želimo nastopiti, proti zlorabam študentskega dela. Narobe svet in začaran krog. Zakaj začaran krog? Zaradi tega, ker če študent, prebije cenzus izgubi štipendijo, potem bo naslednje leto še bolj prisiljen sam poskrbeti za svoj položaj, za svoje gmotno stanje, po domače povedano, za sredstva s katerimi bo lahko študiral in bo še bolj presegel cenzus. Res je, da imamo različne vrste štipendij, ampak res je tudi, da so različne vrste štipendij namenjene različnim delom študentske populacije in le majhen delež tisti, ki spada v presečno množico in lahko kandidira za ene, druge ali tretje. Prav zaradi tega so različne štipendije, da se poveča unija te množice, ne pa da iščemo samo tisti majhen delež socialno šibkih in zelo uspešnih in nadarjenih, recimo, ki bi lahko imeli Zoisovo ali državno. Potem so po tretji strani, se taki, ki so zelo deficitarni in je gospodarstvo zainteresirano in padejo še v kadrovski del teh štipendij. Vidimo torej, da ta amandma res ključno pripomore k temu, da bodo štipendije dobili tisti študentje, ki jih najbolj potrebujejo, da bodo štipendije dobili tisti študentje, ki bodo ob svojih izven šolskih, obštudijskih aktivnostih še dodatno poskrbeli tako za svoj materialni položaj, kakor tudi za svojo kariero in si že v času študija izboljševali študija svoje zaposlitvene možnosti. In zaradi tega bodimo življenjski in tam vrata odprimo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam, kolega Slavinec. Besedo pa ima poslanec Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Veliko tega je bilo že rečeno in se pri tem členu nisem želel preveč vmešavati v diskusijo. Ta člen bomo v naši Poslanski skupini nepovezanih poslancev podprli, kot tudi predhodni člen. Rad bi jasno povedal predvsem to, da štipendije takšne kot so, vseh vrst, predvsem študentom, deloma tudi dijakom, ki stanujejo izven kraja bivanja, seveda ne zagotavljajo preživetja, ampak so nek prirastek, ki omogoča in nekoliko izboljšuje pogoje, predvsem pri študiju izven svojega kraja in tako naprej. Tega se je treba zavedati. Samo od štipendije pravzaprav nihče ne bo mogel doštudirati, to vemo vsi. Ta logika, ki je tu postavljena je seveda zelo vprašljiva, prav zaradi tega, kar je deloma že bilo rečeno. Namreč, upoštevanje prihodkov študentskega dela, celotnih prihodkov v ta prihodek družine. Predvsem bi omenil to, študent, ki iz enega ali drugega razloga ne more dobiti štipendije se seveda napoti na delo, zato ker dela, seveda, prebije cenzus, kot je že bilo rečeno in potem še naprej ne more dobiti štipendije in mora še bolj delati. Hkrati je pa in to je sedaj paradoks na katerega bi želel opozoriti, je pa to, celo določena perverzija, da se iz študentskega dela financira tudi štipendijski sklad. Torej, tisti, ki ne morejo dobiti štipendije, zato delajo in financirajo tiste, ki dobijo štipendijo. To je pa res malo preveč. In jaz mislim, da morate to zadevo ukiniti, če je cilj tega zakona povečati število štipendij za 10.000 in štipendistov seveda tudi štipendistk, potem je treba reči to, kar je rekel poslanec Drobnič, sprejeti oba predloga, amandmaja in še bolj razpreti možnosti štipendiranja. V družbi, ki se hitro razvija, ki temelji na znanju, da ne bom ponavljal floskul, je to seveda nujno. Pa seveda je nujno tudi odpraviti to perverzijo za tiste, ki ne morejo dobiti štipendij ali pa tudi s štipendijo morajo še vedno delati, prebijejo status in potem delajo in financirajo druge, ki imajo štipendijo. Temu se moramo upreti, tega ne smemo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Milan Cvikl.
Hvala lepa. 16. člen, žal mi je, da je ministrica odšla, ima zelo enostavno obrazložitev. Pravi: K 16. členu: Navedeni dohodki vlagatelja in družinskih članov - gre za vse dohodke in prejemke, ki so vir dohodnine; mimogrede napaka, ne gre za vir dohodnine, ampak so obdavčljivi in so osnova za dohodnino ter problem druge taksativno naštete dohodke in prejemke. Nikjer drugje v nobenem zakonu niso ti drugi taksativno našteti dohodki in prejemki tako razširjeni, kot v zakonu o štipendiranju. In zato ponavljam prejšnjo ugotovitev. V Sloveniji velja, da so v povprečju dohodki v denarju približno 800 evrov, poleg tega pa velja pri izračunavanju kupne moči v Sloveniji, in to je eden od razlogov zakaj smo tako, bi rekel, dolgoročno vzdržni, da ljudje prejemajo tudi do 400 evrov mesečno tako imenovanih lastnih prihodkov, ki so jih ustvarili z lastnim delom; prihodki iz lastnih vrtov, sadovnjakov in tako naprej. Vi vse to vključujete v družinski dohodek. In perverzno je seveda to, da bodo študentje v družinah, ki imajo nižje dohodke, s tem bolj udarjeni, ker imajo seveda te družine več dohodkov v naravi. Te dohodke po določbah posameznih alinej sedaj vključujete, zato predlagam, da podpremo oba amandmaja in s tem si v tretjem branju damo možnost, da ta člen v celoti popravimo. Drugače pa ste seveda na glavo postavil cel pravni red v Sloveniji. Drugače je treba popravljati dohodninski zakon in seveda pri dohodninskem zakonu ustrezno vključiti vse to, kar je tu sedaj vključeno, oziroma se pač odločiti, kaj je osnova in kdo bo to preverjal. Ali bomo res imeli še en Durs za oblikovanje, ugotavljanje prihodkov na člana družine zaradi določb tega zakona? Podpiram amandma in v tem delu seveda ne bom podprl predloga zakona.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. No, ministrica je, tako pri prvem amandmaju k prejšnjemu, 13. členu, kot tudi pri teh dveh amandmajih k 16. členu zelo lepo, najbrž tudi všečno gledalkam in gledalcem in verjamem, da tudi marsikomu v tej dvorani, posploševala zadeve. Ne bom se dotikala njenega predhodnega izvajanja, ko je govorila o vstopnem cenzusu. Naj samo spomnim, da obstajajo, veste, tudi pri poslancih posebni pogoji, pa še kje, kljub splošnemu cenzusu. Ampak dovolj o tem. Kar se pa tiče konkretno teh dveh amandmajev v okviru 16. člena, ministrica pravi, kopičenje socialnih transferjev ni dopustno. Pa temu ni tako, saj nenazadnje živimo v socialni državi, spoštovane kolegice in kolegi. Ta Vlada se je na velika usta hvalila, kako zelo prijazno zakonodajo je naredila velikim družinam. Pa mi povejte, kaj bo z velikimi družinami, če bo sprejet Zakon o štipendiranju v takšni obliki, kot jo predlaga Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve! Ko se bodo šteli čisto vsi dodatki, ki jih dobi velika družina, čisto vsi socialni prispevki. Ali se bo ministrica takrat res lahko na tako velika usta hvalila, kako dobro politiko vodi, politiko, ne vem, ki je naklonjena velikim družinam, ki je naklonjena spodbujanju rojstev v naši državi. Rada bi opozorila, da ko govorimo o otroškem dodatku na eni strani in o štipendiranju na drugi strani, gre za dva socialna transferja ali pa socialna korektiva, ki ju ne moremo primerjati v tem kontekstu ali pa na tak način. Veste, zgolj primer, starši imajo možnost, ali uveljavljajo otroški dodatek ali ne. Podobno je pri štipendijah. Ali se bodo potemtakem starši odločili, da ne bodo uveljavljali otroškega dodatka, ker bi presegli cenzus za pridobitev državne štipendije? To z drugimi besedami pomeni, spoštovane kolegice in kolegi, da zopet varčujemo na račun sociale. Dva amandmaja, ki ju ponujamo v Slovenski nacionalni stranki, se odmikata od te, bom rekla, tržno usmerjene politike, ki varčuje na račun sociale. Ni pošteno in ni dobro. Pa mi je žal, da nisem imela priložnosti, tudi v okviru matičnega delovnega telesa, morda kakšne besedice ali dve še reči o vlogi centrov za socialno delo, ki jih bodo po novem dobili s tem zakonom. Veste, tudi tista politika oziroma politika, ki nalaga centrom za socialno delo odmik od svetovalnega dela, svetovalnega socialnega dela in jim nalaga zgolj operativno delo, je slaba politika, kajti ta politika na drugi strani pomeni, da bomo dobili koncesionarje za svetovalno delo, ki pa jih bo treba plačevati. Ali si želimo v naši državi tega? Jaz pravim, da ne. Zato, spoštovane kolegice in kolegi, še imate čas, da razmislite, premislite, tudi zaradi konkretnih argumentov, ki sem jih navedla in pristopite k podpori teh dveh amandmajev.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Vilija Rezmana. Izvolite.
Hvala. Ministrica je prej omenila, da je zakon dober in tisti, ki podpiramo ta dva, pa še kakšnega od amandmajev, s tem ne zanikamo tega, da so in ambicija in večina določil zakona dobri. Mi želimo preprosto s podporo amandmajem še kaj izboljšati. Temu pa verjetno ni mogoče kaj očitati - poizkusu, da se izboljša. Ministrica je omenjala tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe. Poznamo to mnenje Zakonodajno-pravne službe. To je mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki ne zankazuje, da ne bi smeli ob njem kaj razmisliti. Moj razmislek govori o tem, da je vztrajanje pri popolnoma enakih pogojih, pri popolni enakosti ob različnih dejanskih pogojih, dejanskih stanjih, krivično. Enakost velja takrat, kadar gre za primerljiva enaka stanja in za primerljive enake pogoje. Kadar pa vztrajamo pri enakosti, pri povsem različnih pogojih, pa je to krivično. In zato imamo instrumente, ki jih rečemo pozitivna diskriminacija in ta dva amandmaja po mojem pomenita točno to, da popravljata nekaj kar v dejanskosti ni povsem primerljivo. In še očitek v zvezi z vstopnim cenzusom v parlament. Seveda so vsi parlamentarci bili izvoljeni. Ampak ob neenakih pogojih. Na primer, nekaterim je bilo potrebno zagotoviti 15 podpisov nekaterim pa tisoč. Tudi tukaj je bila pozitivna diskriminacija upoštevana. Niso popolnoma enaki formalni pogoji. Jaz pač predlagam, da te amandmaje podpremo.
Hvala lepa. Sprašujem prisotne poslanke in poslance po novem krogu. Prosim za prijavo. Besedo ima poslanec Alojz Sok. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, spoštovani gospod sekretar, ministrica! Torej, ko poslušamo to razpravo se mi zdi, da smo poslanci v oddaji Piramida, da gre za to kdo bo javnost bolj prepričal, da ima prav. Ampak, poglejte, treba je, zaradi objektivne obveščenosti prebrati nekaj finančnih posledic tega zakona, za katerega pa v istem stavku poslanci, ki ga kritizirajo, govorijo, da je dober. V letu 2007 je za državne štipendije, ki so državni transfer, se pravi iz proračuna, zagotovljeno 73 milijonov in 800 tisoč evrov. Ko bo ta zakon leta 2009 v celoti začel veljati in bo zagotovljeno za približno 10.000 državnih štipendij več denarja, bo potrebno iz proračuna nameniti 94.657 tisoč evrov, kar pomeni več kot 21 milijonov več za državne štipendije. Če pogledamo situacijo pri Zoisovih štipendijah je obseg teh sredstev v letu 2007 16 milijonov in 100.000, v 2009 bo potrebno k temu dodati več kot 9 milijonov evrov. Za nagrade dijakov bo treba v letu 2009 zagotoviti 1 milijon 850 tisoč evrov več, pri sofinanciranju kadrovskih štipendij bo v letu 2008 povečanje za 1 milijon in 800 tisoč in potem do leta 2012, 2013 3 milijone 755 tisoč. Seštejte kakšni so ti večji stroški. Tu pa poslušamo gospoda Cvikla, ki govori o babicah, o košnjah trave, ne vem, če ve kaj pomeni kositi travo po naših bregovih in tako naprej. Poslušamo takšne ugotovitve kot sta jih povedala dr. Gaber in dr. Slavinec, v letu 2007 ugotavljata, da je šolanje za tiste, ki prihajajo v univerzitetna mesta od zunaj dražje, ja, to vemo na podeželju že več kot 100 let, seveda je dražje, če ne živiš v kraju kjer je šola, potem moraš marsikaj več plačati. In tisto, kar je za nas, ki prihajamo iz teh odročnih krajev, pomembno, je, bolj kot same štipendije, ki se bodo povečale, to, da ustvarjamo nova delovna mesta, da se bodo ti ljudje vračali, da bodo tam imeli službo, ker če ne bomo tega ustvarili, potem kmalu ne bo za nikogar več dražje, ker bodo vsi živeli v mestih in bo podeželje prazno. In to je skrb današnje Vlade in to mora Vlada tudi skozi resolucije, skozi programe in tako naprej zagotavljati, da razvijamo ta dejansko policentrični razvoj in da zagotavljamo nova delovna mesta. Torej, jaz moram reči, da so nameni tega zakona samo pozitivni in da so finančne posledice tega zakona za to državo velike, to pa si seveda lahko tudi privoščimo, ker je trenutno gospodarska rast velika in Slovenija naglo napreduje na tem področju, lahko pa skrbimo za to ali bomo to vedno dosegali ali ne, to pa je drugo vprašanje. In če danes ne bomo vlagali v samo gospodarstvo, potem, seveda, se bojim, da ne in potem tudi o vseh tistih socialnih transferih za katere nekateri pravite, da so še premalo, še morajo biti večji in tako naprej. Jaz se strinjam, samo je potrebno ustvarjati gospodarske pogoje za to. Lahko rečem samo, da te namene Vlade in ministrstva, v skrbi za povečanje sredstev za štipendije, lahko samo pozdravim in se seveda popolnoma strinjam, da se morajo vsi ti socialni transferji seštevati, če hočemo, da bomo enkrat tudi vedeli koliko kdo v tej državi iz proračuna prejema. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospa ministrica, izvolite.
Dodala bi še nekaj glede enakosti vseh socialnih transferjev [[...]]Kot sem že omenila, se pri denarni socialni pomoči in pri otroškem dodatku upoštevajo vsi prihodki družine in bi se morali tudi pri državnih štipendijah, ki so socialni transfer. Za primerjavo: denarna socialna pomoč znaša 205 evrov, pri štipendijah pa za dijake po starem zakonu z vsemi maksimalnimi dodatki, to se pravi, da je socialno šibek in da je tudi dober dijak, znaša 275 evrov, po novem zakonu pa za dijaka znaša republiška oziroma državna štipendija z maksimalnimi dodatki 290 evrov, kar je povečano za 14,24%. Ravno tako je pri študentih, staro stanje - po zdajšnjem zakonu je 294,79 evra, po novem 308 evrov, gre za povečanje za 13,21%. Pri Zoisovih štipendijah je še večje povečanje, za študente znaša staro stanje štipendije z maksimalnimi dodatki 427,92 evrov; novo stanje štipendije z maksimalnimi dodatki znaša 442 evra, razlika je 14,08%, z zdajšnjo ureditvijo. In če to primerjamo z denarno socialno pomočjo, ki znaša 205 evra in ima enake pogoje, da se seštevajo vsi dodatki družine. Mislim, da se moramo tudi zamisliti nad temi podatki. Hvala.
Hvala tudi vam. Jaz pa odpiram nov krog za prijavo. Izvolite prosim. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Ministrica, rekli ste, da se moramo zamisliti nad temi številkami, ki ste jih malce prej omenili. Ja, ampak jaz hočem poudariti, da štipendija, pa čeprav jo danes imenujemo socialni korektiv, je namenjena družinam - ko govorimo o državnih štipendijah ali socialnih ali republiških, kakorkoli hočete - tistim družinam, ki so socialno šibkejše ali pa socialno šibke družine. Upam, da se v tem pogledu z menoj strinjate. Zato ni korektno na tak način primerjati podatkov. Gre za pomoč države, in jaz pravim, hvala bogu, da imamo dobro razvit sistem socialne pomoči. Slišali smo koliko ta zakon v proračunu povečuje sredstva, konkretno za širše področje, široko področje štipendiranja, ampak po drugi strani je potrebno upoštevati dejstvo, dejstvo, ki ga je pred kratkim, mesec ali dva nazaj javno izrekla ministrica, gospa Cotmanova, da kljub veliki gospodarski rasti, na katero zelo radi opominjate, kljub veliki gospodarski rasti v Sloveniji vse več ljudi živi v odvisnosti od socialnih prispevkov oziroma pomoči. Ministrica, upam, da mi boste v tem delu prikimali, ker je mogoče to vašo izjavo najti tudi na Slovenski tiskovni agenciji. Tako da, ne zavajati! Zato vas prosim, tudi v imenu velikih družin, za katere ste se tako zelo zavzemali v okviru Zakona o socialnem varstvu, Zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Veste, s tem zakonom, jih boste pa oškodovali. Tisto, kar ste jim tam dali, jim boste zdaj tukaj vzeli. Ali je ta politika res pravična, dobra?
Hvala lepa. K besedi vabim gospo ministrico. Izvolite.
Po zadnjih podatkih Centra za socialno delo se je število prejemnikov denarne socialne pomoči zmanjšalo iz 62 na 52 tisoč, to je pa posledica tega, da se je tudi brezposelnost zmanjšala [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in to so zadnje številke.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Breda Pečan, izvolite.
Hvala. Zelo na kratko. Jaz štejem ta porast sredstev za štipendiranje za neposreden vložek v razvoj gospodarstva Slovenije. Brez kadrov nikoli ne bomo imeli uspešnega gospodarstva in te štipendije omogočajo šolanje mladih ljudi. Drugo kar je, pa bi rekla še nekaj, da ko govorimo o populizmu in o prepričevanju, jaz mislim, da je ravno ta debata namenjena temu, da eden [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]drugega prepričamo, da sprejmemo pač tisto, kar nam posamezne poslanske skupine predlagajo v sprejem in zaradi tega mislim, da je pametno, da se poslušamo tudi, ne da samo govorimo.
Hvala. To je tudi namen parlamentarne razprave. Odpiramo pa še en krog prijav. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Pavel Gantar. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bom zelo kratek. Mene je nekoliko zmotilo to, kar je ministrica rekla, sicer povsem korektno z vidika birokratskih pristojnosti in tako naprej, da so štipendije socialni korektiv. Jaz bi rekel, da se v tem razlika v našem razumevanju in dojemanju štipendij. Jaz jih seveda ne jemljem kot socialni korektiv, ampak kot investicijo v človeški kapital, kot investicije v vednost, v znanje, v kreativnost, v pogoje, s katerimi bi pravzaprav, v smislu dolgoročne naložbe v prihodnost, ustvarjali boljše pogoje za te ljudi in hkrati seveda za celotno slovensko družbo in s tem tudi za gospodarstvo. V tem smislu, se mi zdi, da je vse naše nerazumevanje in vsi naši nesporazumi. Če bi gledali na štipendije kot na investicije v človeški kapital v znanje in vednost in kreativnost, se ne bi tri ali štiri ure prepirali okoli tako minimalnega vprašanja kot je ali naj sprejmemo ta dva amandmaja ali ne.
Hvala vam. Gospa ministrica, izvolite.
Jaz bi samo popravila, socialni transfer je samo državna štipendija. Za nadarjene imamo Zoisove štipendije, kjer ni tega socialnega cenzusa, ravno tako ga ni tudi pri kadrovskih štipendijah samo o državnih štipendijah govorimo kot o socialnem transferju. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Rudolf Petan.
Hvala za besedo. Strinjal bi se s spoštovanim kolegom pred menoj, ki je govoril o štipendiranju z nekega drugega vidika. Se strinjam, ampak želel bi nekaj drugega povedati. Danes smo res govorili o stvareh, ki pri celi zadevi mogoče res ne pomenijo čisto nič. In tu smo dejansko zaradi drevesa izgubili pogled na gozd. Tudi sam sem, ko sem razmišljal ali se naj prijavim, sem želel povedati nekaj podobnega kot je povedal kolega Sok. Namreč, če bomo dobili približno 10 tisoč štipendij več, je to bistvo vsega. Vse ostalo je v drugem planu. Je pa navsezadnje pomembno tudi kako se bodo dodelila ta sredstva. Ampak tisto kar sem želel povedati je: Kaj sploh želimo zasledovati, kateri cilj ali cilje pri štipendiranju? Prav gotovo je to, da omogočimo šolanje čim več mladim, glede na njihovo zainteresiranost, na katero šolo se želijo vpisati. To je eno. Ampak ob istočasnem zasledovanju potreb trga dela. Zakaj sem to povedal? Danes je v enem od slovenskih časopisov, ne bom delal reklame za enega, čisto cela stran o zaposlovanju, o problemih in o štipendiranju. In govoril bom o štipendiranju. In če to preberete, boste vsi tisti, ki ste govorili, kako se naj mladi vračajo v svoje okolje, tudi na podeželje, našli odgovori v bistvu tam. Ampak za kaj gre? Gre za neskladje med ponudbo, to se pravi med iskalci zaposlitve in pa med potrebami. Zakaj? Zato ker je bila naša politika usmerjanja napačna. In še danes, če se boste spomnili, kakšen kraval se je zagnal, ko sta dva ministra za šolstvo in visoko šolstvo želela nekoliko predstaviti problem, tematiko na področju zaposlovanja, ko sta želela predstaviti kje so velike potrebe in kje je zaposlitev možna. Cel kraval je bil, zato ker je šla usmeritev v naravoslovne poklice ne pa v družboslovne. In sedaj mi dovolite, da vam posredujem podatke za dve regiji, ki veljata za najbolj nerazviti in smo tudi danes o njih govorili. Gre za pomursko statistično regijo, kjer je v tem trenutku iskalcev zaposlitve 8.162. Nekatera podjetja ponujajo veliko število delovnih mest, ki bi jih lahko takoj zapolnili pa ne samo tista z najnižjo izobrazbeno stopnjo, tudi z najvišjo, ampak enostavno ne morejo dobiti delavcev. In samo en primer: 1.800 brezposelnim z višjo, a neustrezno izobrazbo, so poslali ponudbo za prekvalifikacijo na neko drugo področje, od tega se jih je javilo samo 20. Zdaj vas bom pa vprašal, zakaj pa imamo 1.800 takšnih ljudi z višjo strokovno izobrazbo, ki so bili napačno usmerjeni? Tam, v osnovni šoli se že začne usmerjanje za poklic. Nekaj je takih, ki jih ne moremo preusmeriti in so trdno odločeni, kaj bodo šli študirat, pol je pa takih, ki bi se lahko, če bi jih predstavili, kje so možnosti. In dovolite mi, zdaj smo pa direktno pri štipendiranju, na Koroškem je zadeva podobna. Iščejo ogromno število vseh vrst poklicev, vseh nivojev, od najnižjega, četrte, pete, šeste, sedme, osme stopnje, pa jih ne najdejo. Po drugi strani je pa še nekaj tisoč nezaposlenih, takšnih, ki so spet, seveda, v glavnem družboslovci, da vam ne berem. Ampak poglejte, kaj bodo naredili. Jeseni bodo tako že tretjič razpisali kadrovske štipendije Koroške štipendijske sheme, s katerimi hočejo pritegniti mlade k odločanju za regijsko najbolj perspektivne poklice. Pa smo tukaj. To se pravi, štipendiranje ni samo to, kako bomo razdelili ta kolač, pa tudi ne samo to, če bomo dali 20 milijonov ali še 25 milijonov več evrov za štipendije, tudi usmeriti jih moramo, jim dati prave informacije o tem, da bodo vzeli štipendije tudi tisti, ki mogoče ne vedo, kaj bi, pa nimajo informacij, kje je največja možnost zaposlitve. To se pravi, lahko tudi štipendiramo otroke, pri čemer že vnaprej vemo, da sploh ne bodo nikoli dobili zaposlitve ali pa bodo morali kasneje v proces ponovnega prešolanja in ponovnega štipendiranja za druge poklice. To se pravi, moramo se vprašati pri celi zadevi tudi malo širše in pa mogoče pri pravilnem usmerjanju že v osnovni šoli, za kaj se bodo otroci sploh odločali, za katere poklice. In to je tudi povezano s štipendiranjem, in še kako. Pametne države oziroma državne institucije ne delajo tako, da delajo propagando za neke poklice, pa dajejo štipendije za poklice, s katerimi potem otroci, ko bodo končali šolanje, ne bodo mogli nikoli dobiti službe. Tudi o tem moramo kaj reči ali pa se mogoče zamisliti, kako te zadeve stojijo. Ampak pri nas je bilo v preteklosti pri poklicnem usmerjanju prav gotovo nekaj narobe, pa mislim, da tudi še zdaj ni vse čisto. Ampak ta dva ministra, ki sem ju omenil, sta pa prav gotovo šla v pravo smer, vihar nasprotovanj je bil čisto odveč. Jaz bi rekel, da bi moral biti vihar nasprotovanj že prej. Zakaj že prejšnji ministri niso tega naredili? Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Odpiram nov krog za prijave. Izvolite. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa. No, ministrica, dovolite, pa resnično nočem biti žaljiva ali nesramna, vendar ste zopet priredili podatke ali pa jih niste povedali v celoti, ko ste hoteli odgovoriti na moje vprašanje oziroma moje izvajanje. Omenili ste in se zopet pohvalili, da se je število prejemnikov denarne socialne pomoči zmanjšalo. Če se ne motim, pa če sem pravilno ujela številko z 62.000 na 52.000, ja, ampak ob tem ste pozabili povedati, da smo z zakonom zaostrili pogoje za pridobitev denarne socialne pomoči, da dejansko človek po novem zakonu bistveno lažje izgubi denarno socialno pomoč. Po drugi strani tudi niste jasno povedali koliko ljudi, prejemnikov denarne socialne pomoči, se je dejansko zaposlilo, se pravi šlo v aktivno zaposlitev, niti niste povedali koliko je tistih ljudi, ki so izgubili denarno socialno pomoč, pa so doma brez pomoči države. In ne nazadnje, pozabili ste povedati tudi podatek, pa ga vedno znova pozabljate, ko omenjate koliko se je zmanjšalo število brezposelnih v naši državi, ljudje, ki delajo na Zavodih za zaposlovanje vedo, da se podatki oziroma ljudje brišejo ali pa prestavljajo iz ene evidence v drugo, pa čeprav so brezposelni se ne vodijo kot brezposelni. Veste, to je problem. In ko sem prej govorila, da je vse več prejemnikov socialnih transferov oziroma socialne pomoči, jaz nisem govorila izključno o denarni socialni pomoči. Dovolite, bom citirala prispevek: "Brez socialnih prispevkov bi danes na robu revščine živelo 42% Slovencev." To je podatek, ki je zaskrbljujoč, zato pravim, da ni pošteno kar tako govoriti in brisati socialnih transferov in zato pravim, da ni pošteno, da ste v ta Zakon o štipendiranju vključili čisto vse in dejansko oškodovali ljudi, ki živijo od teh prispevkov, socialnih transferov. Zato še enkrat poudarjam, ministrica, saj ni nujno, da se amandmaja sprejmeta tudi v zakonu v tretji obliki oziroma v tretjem branju, ampak v kolikor se ta dva amandmaja danes podpreta ostane člen odprt in je možno najti neko skupno, smotrno, konstruktivno rešitev, ki ne bo šla v smeri oškodovanja enih oziroma če hočete konkretno, ki za marsikoga ne bo pomenila slabšega stanja od tistega, ki velja danes.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem zaključujem razpravo v povezavi s 16. členom in dvema amandmajema Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. V razpravo pa dajem 24. člen ter amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev ter amandma poslanskih skupin: SDS, NSi, SLS in DeSUS. Prosim za prijavo. Besedo dajem poslancu Pavlu Gantarju. Izvolite.
Hvala lepa. Ni veliko prijavljenih. Jaz bi samo obrazložil naš amandma in kontekst. Gre za tretji odstavek 24. člena, ki govori o Zoisovih štipendijah in ta tretji odstavek, tako kot je bil spremenjen na odboru, pristojnem matičnem telesu, govori, da morajo prejemniki Zoisove štipendije na posameznem področju družbenega življenja dokazovati izjemne dosežke vsako šolsko oziroma študijsko leto. Kaj sedaj to pomeni? To pomeni preprosto to, da se Zoisove štipendije podeljujejo načeloma samo za eno leto. In vsako leto na novo se moraš kvalificirati za te štipendije in seveda podrediti vse svoje študijske dejavnosti samo temu, da boš dosegel te izjemne dosežke, se izkazal in da boš lahko obdržal to štipendijo. Jaz verjamem, da so se tisti, ki pridejo do Zoisovih štipendij, recimo na fakultetah, že izkazali v srednji šoli z odličnimi ocenami, seveda, z deli in dosežki, ki presegajo običajno dijaško znanje in vedenje in da so ocenjeni kot nadarjeni, perspektivni ljudje, ki jim je potrebno dati takšno priložnost in takšno štipendijo. In prav gotovo je nesmiselno, da od njih, tudi glede na to kaj študirajo, zahtevamo takšne dosežke vsako leto. In tega mogoče na nekaterih študijskih področjih tega niti ni mogoče storiti. In zato, seveda, se celo lahko zgodi to, da se bo ta sposobnost in kreativnost sprevrgla samo v to, da se lovi ustrezne dosežke in se seveda zanemarja realni, kvalitetni, vsebinski študij in tako naprej. Zato menim, da je najpomembnejši kriterij selekcija za dobitnike te štipendije, njihov pretekli uspeh in potem jim moramo dati to priložnost, ki jo naj skozi ta leta študija tudi izrabijo in uporabijo in s tem seveda upravičijo to štipendijo. Jasno je, da če zgrešijo splošne pogoje štipendiranja jim te stvari tako ali tako ne pripadajo več. Zato preprosto v naši poslanski skupini predlagamo, da se ta tretji odstavek preprosto črta. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Želi še kdo razpravljati v povezavi s 24. členom ter dvema amandmajema, ki prihajata s strani različnih predlagateljev? Kolega Alojz Sok. Bom odprl postopek, ker vidim, da vas je več zainteresiranih. Izvolite. Besedo ima poslanec Alojz Sok.
Hvala lepa. Čisto na kratko. S tem amandmajem nepovezanih poslancev se ne morem strinjati. Tisti, ki dobi Zoisovo štipendijo mora vsako leto pač doseči neko povprečno oceno, da lahko to štipendijo ohranja. Sicer je pa tako, da bi lahko dobil to štipendijo, pa potem seveda delal s tistim minimumom naprej. Ta štipendija pa je pač namenjena za tiste študente, ki hočejo nekaj več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Mitja Slavinec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Torej, izjemni dosežek - izjemni dosežek je nekaj, kar je prav gotovo rezultat enkratnega dogodka, enkrat v letu in ne zdi se mi prav, da lahko ta enkratni dogodek, ki se enkrat na leto študentu, dijaku posreči ali pa tudi ne, potem razvrednoti in tudi izniči rezultate celoletnega prizadevanja in dela, kar se odraža v povprečni oceni. Gre za meritev in vsaka meritev je obremenjena z napako, tudi meritev znanja, kar v tem primeru je in v kolikor je ta meritev samo ena je napaka toliko večja. Zaradi tega se mi zdi še toliko bolj nedopustno, da morajo vsako leto ponovno dokazovati ta enkratni izjemni dosežek. Jaz kot fizik bi se v srednji šoli verjetno odločil za državno tekmovanje iz fizike, bodoči fizik takrat, in bi se prav gotovo tako, kot tudi sem se, saj iz lastne izkušnje govoril, za to tekmovanje pripravljal, ampak recimo, da bi me na poti iz Murske Sobote v Ljubljano kjer so ta tekmovanja običajno bila, glede na stanje kakršno na pomurskih cestah v tem trenutku imamo, doletela prometna nezgoda in se tekmovanju iz objektivnih razlogov ne bi mogel udeležiti. In glejte izgubil bi Zoisovo štipendijo kljub izpolnjevanju vseh ostalih kriterijev. Ni prav. To določilo prav gotovo ni prav, ni življenjsko in s takšnimi določili ne delamo usluge študentom, ne delamo usluge najboljšim študentom - tistim, ki so potencialni kandidati za prejemanje Zoisove štipendije, še zmeraj namreč trdim, da Zoisova štipendija ne sme biti zgolj denar, ne sme imeti zgolj finančne vrednosti ampak seveda mora pomeniti tudi določeno priznanje, nenazadnje čast najboljšim in jih tudi na ta način motivirati, da si v šoli prizadevajo za doseganje nečesa nadpovprečnega in hkrati seveda biti vzor in motivirati ostale, da se bodo zavedali, da je na fakulteti tudi ocena višja od 6. Enkratni dogodek, doseganje enkratnega dogodka je tudi odvisno od študijskega področja, od smeri študija, če govorimo sedaj za študente. Na nekaterih študijskih področjih je teh možnosti veliko več, kot na drugih. Na nekaterih jih torej lažje dosežejo, kot na drugih, hkrati pa opozarjam, da je v času študija teh možnosti bistveno manj, saj tudi institucionaliziranih oblik tekmovanj in vsega, en člen višje od naštetega, bistveno manj, kot v srednjih šolah in zaradi tega je že tudi tu to še toliko bolj izključujoč kriterij, ki pa bi, tako kot do sedaj, moral biti predvsem eden izmed tistih kriterijev, ki bi najboljšim dodatno omogočil pridobitev te štipendije, ki kaže na njihovo ekselentnost, na njihovo nadpovprečnost na enem določenem področju in na tem področju potem seveda lahko pričakujemo, da bodo tudi kasneje, po dokončanem študiju, vodilni in na tistem področju dosegali najboljše rezultate. Zaradi tega je pomembno spodbujati študente, dijake, že v času študija, da si izberejo svoje področje in težijo, da so na tem področju med najboljšimi, vendar to moramo delati življenjsko in ne moremo od nekoga pričakovati, da bo vsako leto državni prvak in samo eden iz generacije je lahko državni prvak. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Marijan Pojbič.
Hvala predsedujoči. O Zoisovih štipendijah, ter o pogojih za njihovo pridobitev in ohranjanje smo se tako v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, kakor tudi v koaliciji, pogovarjali kar nekaj časa. Najprej smo se skupaj z Vlado odločili, da pri Zoisovih štipendijah ne bomo uvedli dohodkovnega cenzusa, saj menimo, da je znanje neodvisno od finančnega stanja, ter bi po našem mnenju ob tej rešitvi prišlo do napačnih posledic. Na predlog Slovenske demokratske stranke smo se tudi na seji matičnega delovnega telesa zavezali, da do današnje seje pripravimo predlog, ki bo jasen in nedvoumen. S tem amandmajem želimo jasno zapisati, da so za prejetje in ohranjanje Zoisovih štipendij napisani točni pogoji. Torej pogoji so, da ima učenec v zaključnem razredu osnovne šole povprečno oceno najmanj 4,5 ali več, da je bil identificiran kot nadarjen učenec ali ima v srednji šoli povprečno oceno najmanj 4,1 ali več, ter je bil prav tako identificiran kot nadarjen dijak, ali da je maturant z izjemnim splošnim uspehom, ali ima v visoko šolskem ali višje šolskem izobraževanju povprečno oceno najmanj 8,5 ali več ter ali je glede na povprečno oceno uvrščen med najboljših 5% študentov v svoji generaciji ali pa je dosegel izjemne dosežke na posameznem področju družbenega življenja, ne glede na letnik šolanja. Z amandmajem s strani poslanskih skupin koalicije k 24. in 48. členu smo dosegli, da je sedaj jasno zapisano, da se pogoji med seboj izključujejo, kar v praksi pomeni, da na primer študentu, ki ima doseženo povprečje, ni treba doseči tudi izjemnega dosežka na posameznem področju družbenega življenja. Torej, gre za alternativo, ki dijakom in študentom omogoča, da Zoisovo štipendijo prejmejo ob doseganju enega izmed pogojev. Študent tako lahko dobi Zoisovo štipendijo tudi v primeru, ko nima doseženega povprečja, nima izjemnega dosežka, ampak je uvrščen med najboljših 5% študentov v svoji generaciji, kar bo povečalo možnost za pridobitev Zoisove štipendije predvsem študentom tistih študentskih programov, ki so težji oziroma kjer so napori študentov za dosego povprečja za pridobitev Zoisove štipendije težje dosegljivi. Osebno menim, da bo ta predlog zelo dobro sprejet med študenti, na primer, prava, medicine, strojništva ter ostalih programov, ki so med študenti poznani kot težji programi. Torej, sam bom podprl amandma poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke in DeSUS k 24. členu, prav tako pa tudi amandma istih poslanskih skupin k 48. členu, saj gre za medsebojno uskladitev, ki gre v prid Zoisovim štipendistom. In na koncu, intenca tega zakona je povečanje števila štipendistov, kar posledično pomeni skrajšanje dobe študija in zmanjšanje študentskega dela. Prepričan sem, da je to interes vsake vlade, in ta vlada tudi to izkazuje in na tak način izraža skrb za mlade. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Majda Širca. Izvolite.
Hvala. Res je, po urah in urah zelo čudne razprave na odboru je prišlo do popravka tega člena, kot ga je razložil sedaj tudi gospod Pojbič in kot je sedaj v neki obliki predlagan s strani koalicijskih poslanskih skupin. To se pravi čeboste to sprejeli, nekdo štipendije nekdo ne bo mogel izgubiti v prihodnje, če se mu bo lahko upoštevala povprečna ocena oziroma tudi izjemni dosežek. Medtem ko je v osnovnem zakonu bil ta izjemni dosežek velika zaostritev, s tem da vemo, da ti izjemni dosežki, kot so zapisani, niso tako lahko dosegljivi in pridobljivi, kot morebiti na prvi pogled zgleda. Kajti če bi bilo tako in če slučajno ne en ne drug amandma, ki sta predlagana k 24. členu, ne bosta sprejeta, potem bi rezultirala situacija tudi v tako logiko, da, recimo, Einstein, ki ni imel dovolj povprečne ocene, ne bi mogel dobiti štipendije zaradi tega, ker bi izjemni dosežki ostali tako merjeni, kot so v predlogu zakona. Namreč, izjemne dosežke je nekoliko težko dokazovati, recimo, če ga gledate na področju umetniških dejavnosti ali strokovnih publikacij, ki jih tudi zahteva ta člen kot enega izmed kriterijev, ni enostavno pridobiti. Študent se lahko vključi v razstavo, če je organizirana. Organizirana pa je, recimo, in možnost ima v obdobju štirih let, nagrajevanje le-te, svojih izdelkov, pa toliko manj. Vseeno pa menim, da je oblika, kot smo jo predlagali mi, to se pravi, da se črta ta tretji odstavek, boljša kot tista, ki je predlagana s strani koalicijskih poslancev. S tem, da priznam, da tudi ta odpravlja tiste nejasnosti, ki so pomenile ali eno ali drugo oziroma da se pri preverjanju in potrjevanju štipendije - Zoisove štipendije - lahko upošteva bodisi povprečna ocena bodisi izjemni dosežki po vseh kategorijah. Je pa potrebno povedati, da če nič ne bo sprejeto, če ne bo nič spremenjeno, potem je velika nevarnost, da štipendisti, ki so recimo izjemno nadarjeni za določeno področje, te nadarjenosti pa v toku procesa ne morejo ali ne zmorejo dokazovati - o tem je bilo danes že govora - do vsega tega, da ne morejo priti na tekmovanje, ker konec koncev je tudi možno, potem štipendijo izgubijo in tukaj ni logike. Zato je edina logika, da je bistveno bolje, da se to umakne. Sama mislim, da vsako šolsko leto pomeni tudi kar velika, bom rekla, lovljenje papirjev in dokazovanje svoje uspešnosti, ampak ker se zavedam realnosti in realnega stanja v Državnem zboru, razumem da bo nek kompromis tam dosežem in tega pozdravljam. Hvala.
hvala tudi vam. Želi še kdo razpravljati? [[Nihče.]] Potem zaključujem razpravo o 24. členu in amandmajih dveh poslanskih skupin. Mi pa prehajamo oziroma v razpravo dajem 48. člen in amandma štirih poslanskih skupin: SDS, NSi, SLS in DeSUS ter amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim za prijavo. Besedo ima kolega Pavle Gantar. Izvolite.
Mi smo v našem amandmaju predlagali, da se člen, ki se nanaša na mirovanje, spremeni tako, da omogoči, da če je razlog mirovanja starševstvo, predlagamo, da se, v kolikor se oba starša strinjata, da se to mirovanje nanaša na oba starša ne samo na enega neodvisno od tega kateri dobiva po drugi zakonodaji starševski dodatek. Predlagamo, če izhajamo iz tega, da so družine izvenzakonskih skupnosti enake, da sta oba starša, v tem primeru recimo študenta, odgovorna za vzgojo otrok, da si delita delo, potem je nesmiselno vezati ta status mirovanja štipendije samo na tistega, ki ima starševski dodatek, ampak verjetno na oba, če se s tem tudi oba strinjata. Zato predlagamo, da ta naš amandma sprejmete. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Želi še kdo razpravljati? Nihče. Potem razpravo zaključujem. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru točke glasovanj, to je čez pol ure, in sicer ob 16.50. Do takrat prekinjam sejo zbora.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da pred glasovanjem preverijo delovanje glasovalnih naprav. Kot veste, mora na desni strani vložene kartice goreti rumena lučka. Nadaljujemo prekinjeno 21. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SD k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti 44. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in s tem z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagan amandma ni bil sprejet, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 13. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 22. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodniški službi. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni mogoče vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba in Vlada Republike Slovenije nista opozorili, da bi bil zakon zaradi amandmajev sprejetih na matičnem delovnem telesu neusklajen. Zato prehajamo na glasovanje. Obrazložitev glasu. Odpiram postopek za obrazložitev v imenu poslanskih skupin. Izvolite, prosim. Besedo ima Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala. V imenu Slovenske nacionalne stranke naj povem, da bomo temu zakonu nasprotovali. Ne toliko zaradi tega, ker smo ga tako kot predhodnega iz neustavnega preoblikovali v ustavnega, kolikor bolj zaradi postopka. V obrazložitvi je Slovenska nacionalna stranka jasno povedala mnenje, tudi strokovnih sodnih krogov, da je en del, torej ta del, ki je vezan na plačni del, potrebno obravnavati po nujnem postopku, da pa spremembe posegajo globlje in zaradi tega posega v globino, bi moral biti zakon obravnavan po rednem postopku. Ker je to prisila, torej spremeniti nekaj, kar je neustavno v ustavno, kar na pamet, čeprav je to slabo in posega v globino - torej izkoriščanje te materije, ustavne prepovedi - in izkoriščamo zdaj to zato, da bomo kar na hitro nek zakon sprejeli, bomo v Slovenski nacionalni stranki zakonu nasprotovali.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, 28 poslancev pa je zakonu nasprotovalo. (Za je glasovalo 44.)(Proti 28.) Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 23. točko dnevnega reda, to je z obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državnem pravobranilstvu Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 19. (Za je glasovalo 48.)(Proti 19.) Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 24. točko dnevnega reda - to je obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državnem tožilstvu Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zakon zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 20. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Mi pa nadaljujemo prekinjeno 13. točko dnevnega reda - druga obravnava predloga zakona o štipendiranju. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. In sicer prvič, prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke k 13. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 35. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o prvem amandmaju Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke k 16. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 34. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Se opravičujem! Amandma je sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem amandmaju Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke k 16. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 41. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine nepovezanih poslancev k 24. členu. Ob tem vas opozarjam, da v kolikor bo amandma sprejet, postane amandma pod število 2 k istemu členu brezpredmeten. Prosim pa za prijavo k obrazložitvi glasu. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Miran Potrč. Izvolite. Besedo ima poslanec Miran Potrč, izvolite. Besedo ima poslanec Pavel Gantar. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ker domnevam, da utegnete zavrniti amandma Poslanske skupine Zares in sprejeti amandma koalicije, bi vas rad opozoril, da je ta amandma koalicije pravzaprav po mojem vedenju napačen oziroma ne pozna realnega dejstva. Namreč, kot mi je znano, je minister Zver ukinil povprečno oceno, in seveda zdaj ne boste mogli uveljavljati kriterija povprečne ocene pri presoji, da obdrži nekdo ali dobi to štipendijo. Zato te povprečne ocene pač ni, ne velja. Tudi na fakultetah nima nekega formalnega statusa, zato seveda predlagam in pozivam poslanke in poslance, da sprejmejo naš prvi amandma, ki pogoj, po katerem Einstein nikoli ne bi mogel biti Zoisov štipendist, vendarle ukinejo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. V imenu Poslanske skupine DeSUS bo stališče podal kolega Franc Žnidaršič. [[Se odpovedujete.]] Besedo ima poslanec Geza Džuban. [[Se odpovedujete.]] Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 45. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 24. členu. Opomba, amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istih predlagateljev k 48. členu pod številko 1. Če amandma ne bo sprejet, je amandma k 48. členu pod številko 1 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti 1. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 48. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine nepovezanih poslancev k 48. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 46. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih in s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. V nadaljevanju dajem besedo ministrici, gospe Cotmanovi, v kolikor želi podati predlog za nadaljnji postopek obravnave.
Hvala lepa. Predlagam, da se na tej seji opravi tretja obravnava zakona.
Torej prehajamo na odločanje o navedenem predlogu zakona. Sklep ne bo sprejet, v kolikor mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Proceduralni predlog? V tem trenutku se srečujemo s proceduralnim predlogom, ki ga je dala v predlog oziroma obravnavo ministrica in sedaj bomo o tem odločali. Kot sem rekel, prehajamo na odločanje o navedenem predlogu sklepa. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot ena tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 14. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v četrtek, 21. junija letošnjega leta, v okviru glasovanj. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerem bodo vključeni sprejeti amandmaji in kvalificirani predlagatelji bodo lahko vložili amandmaje do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda - na glasovanja o proceduralnih predlogih poslank in poslancev v okviru točke Vprašanja poslank in poslancev. V skladu s predlogom poslanca Saša Pečeta bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa. Državni zbor bo na naslednji redni sejo opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje Saša Pečeta v zvezi s prodajo državnega premoženja v stvarni obliki. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, priti 46. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Jožefa Školča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa. Državni zbor bo na naslednji redni sejo opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje gospoda Jožefa Školča v zvezi z obravnavo predlogov zakonov po nujnem postopku. Glasujemo. Navzočih je 72 poslancev, za je glasovalo 26, proti 46. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Milana M. Cvikla, bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa. Državni zbor bo na naslednji redni sejo opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje mag. Milana M. Cvikla v zvezi z odpravo posledic koruptivnih dejanj. Odpiram postopek za obrazložitev glasu. Izvolite k prijavam. Besedo ima poslanec mag. Milan M. Cvikl. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Upam, da bodo poslanke in poslanci predvsem vladajoče koalicije podprli proceduralni predlog. S tem proceduralnim predlogom bo dana ta možnost, o kateri ste nekateri govorili v pripravah na to sejo, češ, gospod Janez Janša bo v okviru poslanskih vprašanj in odgovorov odgovarjal na očitke o klientelizmu, korupciji in v tej zvezi tudi sumih oškodovanja državnega premoženja. Včeraj seveda nismo dobili zadovoljivega odgovora. Gospod predsednik Vlade ni znal povedati, kaj bo naredila Vlada, da bo odpravila negativne posledice korupcije. Zvečer je o tem govoril več, povedal je, da so v njegovi stranki nekateri izbrali denar, drugi pa program. Torej, verjetno drži teza nekdanjega vernika predsednika Vlade, gospoda Jožeta P. Damijana, citiram: "Pomembno mi je, če bo ta spor," spor med gospodom Janezom Janšo in gospo bivšo državno sekretarko, "zdaj eskaliral, ali bo prišlo do razkritja določenih primerov korupcije, ki so se dogajale oziroma bi se po trditvah nekaterih lahko dogajale." Imate možnost s potrditvijo proceduralnega predloga, da daste priliko predsedniku Vlade, da odgovori na očitke gospe državne sekretarke in ne da zgolj s tako imenovanim grozilnim pismom, kjer pravi, da se bo uporabilo tudi podatke iz dosjejev SDV-ja in Sove, sedaj preprosto grozi. Predsednik Vlade je odgovoren za to, da je izginilo nekaj 100 milijonov evrov, 200 milijonov pri Mercatorju, do 200 milijonov pri Slovenski industriji jekla, pri helikopterskih prevozih in tako dalje. Zato velja podpreti proceduralni predlog in dati predsedniku Vlade možnost odgovoriti na očitke o dejanjih, za katera gospa državna sekretarka pravi, da niso pravi, četudi je ona pred dvema letoma, dve leti bo tega, pisala zapisnik, kjer so se te afere začele. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jožef Jerovšek. [[Se odpoveduje.]] Torej lahko preidemo na glasovanje? Odpiram postopek za prijavo obrazložitve glasu v lastnem imenu. Izvolite. Besedo ima poslanec Branko Grims. Izvolite.
Hvala za besedo. Moram reči, da sem besed gospoda Cvikla zelo vesel, kajti skupaj z za zunanjepolitični ugled Slovenije nezaslišano škodljivim izpadom, ki ga je imel njegov kolega Rop, krasno postavljata na laž tisto rdečo nit, ki se vleče zadnjih nekaj mesecev v poročanju večine medijev, češ da LDS je bila agresivna, arogantna in grda, SD pa je umirjena, dobra in čudovita. Ja, kje pa danes sedita ta dva gospoda - v Poslanski skupini SD, kamor sta nesla vse svoje izročilo, tisto negativno izročilo agresivnosti LDS, kritizerstva, ustvarjanja afer. In moram reči, da je s tega vidika njuno nastopanje v zadnjih dneh prava osvežitev, predvsem pa za Slovenijo zelo poučno. Dobro jutro, Slovenija! Seveda pa bom glasoval proti.
Hvala lepa. Kolega Cvikl, ne bom vam dal obrazložitve glasu, postopek sem ravnokar odprl, nočem odpirati razprave, zato vam ne dam besede. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 46. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Mitja Slavinca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za obrambo gospoda Karla Erjavca na poslansko vprašanje dr. Mitje Slavinca v zvezi z mobilno vojaško bolnišnico role 2. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 45. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Barbare Žgajner Tavš bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje dr. Lovra Šturma na poslansko vprašanje gospe Barbare Žgajner Tavš v zvezi z ustanavljanjem družinskih sodišč. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 46. (Za je glasovalo 29.)(Proti 46.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Darje Lavtižar Bebler bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje dr. Lovra Šturma na poslansko vprašanje gospe Darje Lavtižar Bebler o razlogih za spremembe Zakona o sodišču in Zakona o odvetništvu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 46. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Boštjana Zagorca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor gospoda Janeza Podobnika na poslansko vprašanje gospoda Boštjana Zagorca v zvezi s sanacijo gudronskih jam. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 46. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Majde Širca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija na poslansko vprašanje gospe Majde Širca v zvezi s Filmskim skladom Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 45. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Srečka Prijatelja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Andreja Bajuka na poslansko vprašanje gospoda Srečka Prijatelja o razlogih za spremembe postopkov pri odprodaji deleža KAD-a in SOD-a. Odpiram postopek za prijavo v imenu poslanskih skupin. Izvolite, prosim. Kolega Milan Cvikl. Izvolite, prosim.
Jaz bom v svojem imenu povedal samo to, da ocenjujem, da je potrebno podpreti razpravo o tem. To je razprava o umikanju države iz gospodarstva in o neuveljavitvi Zakona o javnih financah. Določbe Zakona o javnih financah natančno govorijo, kako naj bi KAD in SOD to prodajala, zato so tudi sprejete ustrezne določbe statuta SOD-a in KAD-a, gre za seveda javne postopke, gre za transparentnost - temu ni tako. Zaradi tega se ustvarjajo velika potencialna oškodovanja, predvsem za male delničarje, in kot smo videli na primerih, očitno tudi zlorabe. O tem govori pismo Andrijane Starina Kosem.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 46. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Pavla Gantarja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor gospoda Janeza Podobnika na poslansko vprašanje dr. Pavla Gantarja v zvezi z notranjo revizijo sanacije plazu v Logu pod Mangartom. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 46. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo na 34. TOČKO DNEVNEGA REDA, in sicer MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Zbor bo v okviru te točke obravnaval: prvič, predlog predsednika Republike Slovenije za imenovanje guvernerja Banke Slovenije; drugič štiri predloge Sodnega sveta za izvolitev v sodniško funkcijo; tretjič dva predloga sklepa o spremembi sklepa o imenovanju članov Sveta fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji; četrtič dva predloga sklepa o imenovanju člana Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi 7. alineje 6. odstavka 17. člena zakona o RTV Sloveniji. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih predlogih. Kot rečeno, prehajamo prvič na Predlog predsednika Republike Slovenije za imenovanje guvernerja Banke Slovenije. Predsednik Republike Slovenije dr. Janez Drnovšek je z dopisom 8. junija letošnjega leta predlagal Državnemu zboru, da za guvernerja banke imenuje dr. Marka Kranjca. V zvezi s tem vas obveščam, da ste prejeli pismo predsednika države. Besedo dajem predstavnici predlagatelja gospe Magdaleni Tovornik, za dopolnilno obrazložitev predloga. Izvolite.
Lep dober dan želim! Spoštovani gospod predsedujoči, cenjene poslanke in poslanci! Danes boste odločili o tem, ali je kandidat dr. Marko Kranjec, ki ga predsednik Republike Slovenije predlaga za guvernerja Banke Slovenije, primeren za opravljanje te zahtevne in za državo pomembne naloge. Dr. Marko Kranjec je po vrsti sedmi izmed strokovnjakov, ki jih je predsednik dr. Janez Drnovšek povabil h kandidaturi za guvernerja Banke Slovenije. Ker je postopek za imenovanje guvernerja trajal kar več mesecev, naj spomnim, da je za pridobivanje kandidatov za guvernerja predsednik Republike Slovenije najprej objavil javni poziv. Izmed dveh prispelih predlogov je izbral tistega kandidata, ki je imel več izkušenj in se je že izkazal z enim mandatom vodenja te ustanove, in to prav v obdobju, ko je Slovenija uspešno uvedla novo monetarno enoto evro. Predsednikov prvi predlog, kandidat Mitja Gaspari, v Državnem zboru žal ni bil deležen zadostne vaše podpore. Z izborom mag. Gasparija izmed dveh prijavljenih kandidatov je bil javni poziv oziroma razpis v skladu s predpisi pravno zaključen. Ker pa je predsednik želel čim prej predlagati novega kandidata, je za izbiranje kandidatov sklenil - ne ponoviti javnega poziva, ampak uporabiti drugo, vendar enakovredno zakonsko možnost, da kandidata poišče med visoko strokovnimi in politično nevtralnimi strokovnjaki tega področja. Postopek za pridobitev kandidatov je bil ves čas transparenten, javen in predvsem zakonit, v skladu z Zakonom o Banki Slovenije. Ne glede na to, da omenjeni zakon ne predvideva predhodnih posvetovanj z vodji poslanskih skupin ali z vodjo koalicije, jih je predsednik republike opravil za vse tiste kandidate, ki so kandidaturo sprejeli - bili so štirje. V primeru mag. Mitja Gasparija in dr. Jožeta Mencingerja se je posvetoval z vodjo koalicije gospodom Janezom Janšo v primeru Andreja Ranta in dr. Marka Kranjca pa z vodji poslanskih klubov. Spoštovane poslanke in poslanci, dr. Marko Kranjec je tretji kandidat, ki ga predsednik Republike Slovenije predlaga v izvolitev temu Državnemu zboru. Kandidat je dr. ekonomskih znanosti, specializiran za področje financ in javnih financ. Do leta 1990 se je pretežno ukvarjal z ekonomskim raziskovanjem in svetovanjem. Kot makroekonomist je bil zaposlen v OECD s sedežem v Parizu, pri Svetovni banki v Washingtonu, bil je minister za finance v prvi Demosovi vladi v obdobju 1990-1991, kasneje pa kar šest let viceguverner v Banki Slovenije. V letih 1998-2002, ko je Slovenija opravljala zelo pomembno usklajevanje za vstop v Evropsko unijo, je bil veleposlanik Republike Slovenije pri Evropski uniji v Bruslju. Po izteku mandata se je vrnil v Ljubljano in je deloval kot profesor na univerzi. Bogato znanje dr. Marka Kranjca so izkoristile številne mednarodne organizacije, saj je kot svetovalec deloval za OECD, Svetovno banko, FAO, Mednarodni državni sklad in druge organizacije. Področja njegovih aktivnosti so bila zelo različna, od financ, davčne politike do analize projektov, ekonomike zdravstva, kmetijstva in še bi lahko naštevala. Njegovo široko znanje in izkušnje so gotovo razlog tudi za povabilo v Strateški svet za gospodarski razvoj pri Vladi Republike Slovenije, katerega član je. Predsednik Republike Slovenije, zato dr. Marka Kranjca predlaga za guvernerja Banke Slovenije in pričakuje vašo cenjeno podporo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Jože Tanko bo podal stališče poslanske skupine SDS. Izvolite, prosim.
Spoštovani! Najprej nekaj o izglasovanem sklepu Državnega zbora, ki je od predsednika Državnega zbora zahteval pojasnilo v skladu s 107. členom Ustave in 223. členom Poslovnika Državnega zbora. Predsednik oziroma ta zahteva je bila predvsem dana zato, ker je prišlo do vrste zapletov pri predlaganju in glasovanjih o kandidatih. Prišlo je do vrste zapletov med predlagateljem in tudi med tistimi, ki v Državnem zboru odločamo o tem. Dejstvo je, da je predsednik republike postopek predlaganja kandidatov za guvernerja začel dovolj zgodaj, to se pravi pol leta pred iztekom mandata, kot vse kaže, pa se bo ta postopek zaključil tri mesece po roku. To se pravi, da bomo potrebovali kar približno devet mesecev, da bomo dobili guvernerja Banke Slovenije. Kot je že predstavnica Urada omenila, sta se na razpis javila dva kandidata, guverner, dotedanji guverner, in eden izmed kandidatov, ki je dejansko presenetil, to je dr. Boštjan Jazbec. Treba je povedati, da je bil dotedanji guverner gospod Gaspari visoko favoriziran kandidat predsednika republike, vendar na tajnem glasovanju ni dobil podpore in sledile so potem kritike tako Državnega zbora, poslanskih skupin in na Državni zbor se je v celoti zvračala krivda za neuspeh. Po našem mnenju v celoti neupravičeno. Še večje presenečenje oziroma večje presenečenje za slovensko javnost je bilo predlaganje naslednjega kandidata za guvernerja, gospoda Ranta. To je bilo presenečenje za politiko, za javnost, za stroko, za novinarstvu. In čeprav je gospod Rant že več let viceguverner, ga prav nihče od teh ni prepoznal kot kandidata za guvernerja. Temu primerno je bilo tudi glasovanje. Javnost se je spraševala, zakaj je predsednik republike povsem prezrl drugega prijavljenega kandidata, dr. Boštjana Jazbeca. Nihče mu ni oporekal strokovnosti, formalne izobrazbe, nihče ni ugotovil ničesar oporečnega v njegovi karieri, nihče mu ni pripisoval političnosti. In nekega uradnega pojasnila glede tega nismo prejeli. Očitno je bila njegova edina pomanjkljivost mladost. Se pravi, vrlina, na katero so nekdaj toliko stavili liberalci. Predsednik republike je po neizvolitvah oziroma neuspehih svojih kandidatov sporočal, da bo nastala institucionalna kriza, da bo vsak naslednji kandidat manj ugoden oziroma sprejemljivo od predhodnika, da je Evropa presenečena nad odločitvami Državnega zbora, da ne bo predlagal več nobenega kandidata. Kasneje se je premislil, dal pisno sporočilo, da bo kandidata predlagal tako, da ga bomo lahko volili že na aprilski seji, vendar predloga ni bilo ne za aprilsko niti ne za majsko sejo, prav zaradi tega smo se v koalicijskih strankah tudi odločili, da povprašamo predsednika, zakaj nastajajo vsi ti zapleti. Koalicija in tudi druge poslanske skupine so večkrat predlagale tudi, da bi predsednik opravil pogovor s poslanskimi skupinami, to je bilo nekako prezrto, so bili pa s temi predlogi seznanjeni nekateri drugi, ki neposredno ne sodelujejo v postopku odločanja. Mislim, da je pohvalno, da se neodvisne veje oblasti med sabo obveščajo, vendar mislim, da bi morala ključna komunikacija potekati med predlagateljem in tistimi, ki o teh predlogih odločajo. Ob tem so ustavni pravniki, ob teh zapletih, tudi večkrat opozorili na neprimerno rešitev, neustrezno rešitev, s katero se je ustavne pristojnosti predsednika razširilo s posamičnimi zakoni. Te razširitve, ta razširitev pooblastil prinaša tudi težave in zaplete, predvsem takrat, kadar je neustrezna komunikacija. Nekatere druge evropske države, ki imajo podobno ureditev, kot jo ima Slovenija - naša je sicer po njihovi povzeta - imajo vlogo in pristojnosti predsednika republike določene drugače in v nobeni državi, primerljivi državi, nima predsednik republike toliko kadrovskih iniciativ kot ravno pri nas in s temi zadevami tudi nikjer ni toliko problemov in zapletov. Ta ureditev, ki je pri nas, je dejansko posebna in ima vgrajene mehanizme za povzročanje konfliktov. Menim, da bi ob teh zapletih, do katerih je prihajalo v zadnjem času, bilo potrebno razmisliti tudi o tem, kako bi izboljšali sistemske in zakonske pogoje, da bo Slovenija izboljševala, ne pa krnila svoj mednarodni ugled. Mislim, da je ta povezovalna vloga, ne pa kadrovska vloga predsednika, bistveno bolj pomembna. Tudi zahtevo, ki je bila sprejeta na majski seji, je treba razumeti izključno v tej luči. Državni zbor je institucija, ki odloča o pomembnih zadevah, in Državnemu zboru je naložena naloga presojanja in odločanja, tako o predlogih Vlade kot o predlogih predsednika republike, in Državni zbor pač mora to nalogo opraviti po svojih najboljših močeh. Vendar kakršnakoli je odločitev, ta odločitev je vedno odločitev Državnega zbora. Seveda ne morem ob tem mimo pojasnila, ki ga je poslal Urad predsednika Republike Slovenije, še preden je bil na Državnem zboru sprejet sklep. Se pravi, kljub temu da je kasneje v svojem dopisu predsednik napisal, da je sklep nekoliko nejasen, je bilo več ali manj vsem v Uradu predsednika Republike Slovenije in tudi predsedniku kristalno jasno, za kaj pri tem predlogu gre - tako glede kadrovskih postopkov kot tudi teh zakonodajnih oziroma pravnih podlag za te stvari. Skratka, ta pristop, odgovor predsednika v tej luči ni ravno primeren, lahko bi ravnal drugače in ne ponovil dopisa, ki je bil posredovan z urada, ki za to niti ni bil vprašan niti za komunikacijo z Državnim zborom ni neposredno pristojen. Vendar dejstvo je, da je ta zahteva pospešila iskanje kandidata. Sedaj smo prišli do predloga, ki ima veliko podporo v Državnem zboru. Treba je tudi povedati, da je predsednik republike tudi bistveno spremenil način komunikacije z Državnim zborom. Mislim, da je ta način bistveno bolj primeren, bistveno boljši in rezultat imamo sedaj pred sabo. Po naši presoji je kandidat dr. Marko Kranjec kandidat, ki ima odlične domače in tuje reference. Postavljal je temelje slovenski valuti, zelo pomembno je bil udeležen pri postavljanju temeljev davčne reforme, ki jo je sprejela ta vlada. Mimogrede, ta reforma daje odlične rezultate, kar nekaterim sicer ni všeč, vendar hvala bogu, da je tako. Moram tudi reči, da je dr. Kranjec sodeloval pri vrsti projektov, tudi v tujini kot tuji svetovalec, kot nosilec posamičnih nalog, in ima tudi po tej plati mednarodne izkušnje. Moram pa reči, da računamo, da bo s prihodom dr. Marka Kranjca na čelo Banke Slovenije tudi bistveno več pozornosti posvečene nadzornim funkcijam in drugim nalogam Banke Slovenije, da bo delovanje bančnega sistema varčnejše in zanesljivejše, da bo tudi cenejše in da se bo začelo tudi konkretno ukrepati proti povzročiteljem nepravilnosti in nezakonitosti v bančnem sistemu. Seveda pa pričakujemo tudi precej manj vzvišen odnos do Državnega zbora, ki po zakonu mora biti seznanjen z delovanjem bančnega sistema in tudi Banke Slovenije. Ima našo polno podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Miran Potrč bo podal stališče Poslanske skupine SD. Izvolite, prosim.
Gospod podpredsednik, gospa višja svetovalka v kabinetu predsednika republike, kolegice in kolegi! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo predlog, da se za guvernerja Banke Slovenije izvoli dr. Marka Kranjca, podprla. Njegove strokovne reference so korektno, objektivno podane v pisnem predlogu, ki nam ga je posredoval dr. Janez Drnovšek, predsednik Republike Slovenije, bile pa so obrazložene tudi danes v uvodni obrazložitvi. Gospod dr. Marko Kranjec je poznavalec delovanja Banke Slovenije, sodeloval je kot strokovnjak v mnogih mednarodnih inštitucijah, je profesor ekonomskih znanosti za področje javnih financ, bil je tudi naš politični predstavnik v Svetu Evrope in v Evropski skupnosti. Težko bi našli razloge zaradi katerih bi lahko glasovali proti. Pri tem pa naj povemo, da je gospod predsednik republike tudi pred kandidatom in pred kandidaturo dr. Marka Kranjca izbiral kvalitetne predloge. Dva od teh, o katerih smo imeli možnost glasovati v Državnem zboru, je Poslanska skupina Socialnih demokratov podprla; to je kandidata gospoda Gasparija in gospoda Ranta. Vendar po našem mnenju in takratni oceni, ki je ne spreminjamo, ker nista bila po godu, po okusu in po politični pripadnosti blizu vladajoče koalicije, nista dobila potrebne večine glasov. Poslanska skupina Socialnih demokratov ne bo izrabljala današnjega trenutka za dolgo razglabljanje o zgodovini skoraj šestmesečnega predlaganja in volitve guvernerja Banke Slovenije. Naša želja je, da danes končno na podlagi konkretnega in kvalitetnega predloga guvernerja Banke Slovenije izvolimo, da pa druga vprašanja, ki se ob tem pojavljajo, tudi vprašanja, povezana za sistemske rešitve in za način uporabe zakonitih določb po postopku, pustimo za kakšno drugo priložnost, čeprav smo poslanke in poslanci Socialnih demokratov pričakovali, da je zahteva za pojasnilo oziroma odgovor predsednika republike na dosedanji potek predlaganja, imenovanja kandidatov bila dana predvsem zato, da bi vladajoča koalicija lahko opravičila svoje dosedanje ravnaje. Vsak tisti, ki je spremljal potek, bo vedel, da to opravičilo ne more biti ustrezno. Jaz pa upam, da ne glede na to bodo danes doseženi cilji in bo Republika Slovenija dobila guvernerja svoje Banke Slovenije, ki bo hkrati sodeloval tudi kot član v svetu Evropske centralne banke. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Poslanec Rudolf Moge bo podal stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Gospa Magdalena Tovornik, spoštovane gospe in gospodje poslanci, lep pozdrav! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije smo prepričani, da je predlog predsednika primeren, logičen in dober, zato ga bomo z veseljem podprli. Dr. Marko Kranjec je primeren kandidat predvsem zaradi tega, ker je politično neodvisen kandidat, ki ima potrebno strokovno znanje za vodenje Banke Slovenije in je bil med letoma 1991 in 1993 viceguverner in član Sveta Banke Slovenije. Prav tako je dr. Marko Kranjec veliko prispeval k finančnemu in gospodarskemu osamosvajanju Slovenije ter k uvedbi tolarja. V novih okoliščinah je pomen in vloga fiskalne politike bistveno večja in vloga Banke Slovenije spremenjena. Njena osnovna vloga je nadzor, njena osnovna vloga je analitična, in to dela Banka Slovenije in to mora delati Banka Slovenije, če želimo uspešno ekonomsko politiko v Sloveniji. Kot strokovnjak na področju javnih financ lahko veliko prispeva k delovanju Banke Slovenije, kot predstavnik Republike Slovenije v Evropski centralni banki pa lahko veliko vpliva na stanje evropskih financ zaradi svojega znanja in tudi zaradi svojih izkušenj iz mednarodnih organizacij, kot so Svetovna banka, Mednarodni sklad in OECD. Imenovanje novega guvernerja Slovenije spremlja Mednarodni denarni sklad in mednarodna bonitetne agencije kot je služba "Standard and ... Poor's", ki so pri bonitetnih ocenah države zapisale tudi dejstvo o neizvolitvi prejšnjega guvernerja. Zato je zelo pomembno za ugled in javno mnenje v finančnem svetu, da Slovenija po vstopu v evroobmočje končno dobi guvernerja Banke Slovenije. Žal pa so dejanja te koalicije že vidno škodila ugledu Slovenije v finančnem svetu. Za povrnitev zaupanja Slovenk in Slovencev, državljanov Republike Slovenije v finančne institucije predlagamo, da podpremo neodvisnega kandidata dr. Kranjca. Poslanski klub LDS ga podpira in bo soglasno glasoval za njegovo izvolitev. Spoštovane kolegice in kolegi! Ob koncu sage o izvolitvi guvernerja Banke Slovenije in glede na izraženo voljo poslanskih skupin pa lahko dodam še naslednje. Ko smo šli na maturo, smo iz vsega srca zapeli, "Gaudeamus igitur, iuvenes dum sumo" Veselimo torej se, dokler smo mladi. Ko bomo začeli glasovanje, pa lahko olajšamo, zavzdihnemo "Gaudeamus igitur, kandidatum habemus" - "Veselimo se torej, imamo kandidata". Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Kolega Jožef Horvat bo podal stališče Poslanske skupine Nova Slovenija. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci, spoštovana gospa Tovornikova, lepo pozdravljeni tudi v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije. Z eno dobro voljo in z dobrim razpoloženjem začenjam to predstavitev stališča Poslanske skupine Nove Slovenije, ker se po nepotrebnih zapletih na primeren način odvija za Slovenijo pomembna zgodba. Ustava Republike Slovenije v 152. členu določa Slovenija ima centralno banko. V svojem delovanju je ta banka samostojna in odgovorna neposredno Državnemu zboru. Centralna banka se ustanovi z zakonom. Guvernerja centralne banke imenuje Državni zbor. Večina v parlamentu je tista, ki ji večina državljanov na parlamentarnih volitvah izrazi zaupanje. To ne pomeni zgolj zasedanje parlamentarnih sedežev v tej dvorani, temveč tudi veliko odgovornost. Med drugim nam ustava nalaga odgovornost imenovanja guvernerja, centralna banka pa neposredno odgovarja Državnemu zboru. Za uvod je te navedbe pač treba razumeti. Slovenija je edina od mladih članic Evropske unije, ki ji je uspelo izpolniti maastrichtske kriterije in prevzeti evro. To bi nas vse v Sloveniji moralo bolj navduševati, navdajati s ponosom, prispevati k evropski prepoznavnosti, predvsem pa k nacionalni samozavesti. Kdo ima zasluge? Danes gotovo ni čas, da bi delali ranglisto ljudi ali inštitucij, ki so najbolj zaslužni za ta resnično velik uspeh naše države. Mednarodna prepoznavnost Slovenije se mora tudi prek delovanja Banke Slovenije in njenega guvernerja v evroobmočju okrepiti. Za Banko Slovenije se je s 1. januarja 2007 začelo v vsebinskem smislu novo obdobje: guverner Banke Slovenije nastopa v svetu guvernerjev Evropske centralne banke kot oseba z lastnim prepričanjem in osebno integriteto. Banka Slovenije mora prevzeti pomembnejšo vlogo pri regulaciji in predvsem nadzoru slovenskega finančnega sektorja. Ta mora biti jasna predvsem z vidika odgovornosti za vzpostavljanje finančne stabilnosti v gospodarstvu. Banka Slovenije je verjetno edina izmed redkih nacionalnih bank v evroobmočju in širše, ki po našem mnenju nima dovolj razvite raziskovalne dejavnosti. Le-ta je ključna pri vsebinskih vprašanjih sodelovanja Banke Slovenije in njenega guvernerja v organih Evropske centralne banke. Še bolj pomembna pa je vloga podrobnega analitičnega znanja pri vzpostavljanju potrebne finančne discipline in koordinacije z nosilci ekonomskih politik v državi. Zaradi majhnosti slovenskega prostora je nujno, da se koordinacija in komunikacija med Banko Slovenije in Vlado Republike Slovenije poveča. Banka Slovenije ima izreden informacijski kapital, ki ga ne izkorišča za večjo podporo slovenskemu finančnemu sektorju pri vstopu na tuje trge. Še manj pa je usklajeno delovanje z Vlado, ki bo zaradi spremenjene vloge Banke Slovenije v evroobmočju igralo pomembno vlogo pri gospodarski in politični prepoznavnosti Slovenije v mednarodnem okolju. Veseli smo, da smo dobili kandidata dr. Marka Kranjca, kandidata za guvernerja Banke Slovenije. Njegove reference doma in v tujini so izjemno bogate. Najprej se ga spomnimo kot ministra za finance v Peterletovi oziroma Demosovi vladi. Priznavamo mu velike zasluge za finančno in ekonomsko osamosvojitev Republike Slovenije. Sloveniji bo še kako prišla prav njegova izkušnja iz delovanja v OECD. Naj ponovim, da je Slovenija dobila povabilo za začetek pogajanj za vstop v 30 najrazvitejših držav na svetu. Davčna reforma, ki jo je v lanskem letu sprejel Državni zbor in danes že kaže svoje pozitivne učinke, je tudi delo dr. Marka Kranjca. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo velikokrat govorili v postopku izbiranja kandidata za guvernerja Banke Slovenije, da za nas prvi krog izbire še ni zaključen. Takrat, vsi se spomnite, se je na poziv predsednika države prijavil gospod Gaspari in dr. Jazbec. Predsednik države je v razgovoru povedal, da je po njegovi oceni dr. Jazbec premlad - toliko bolj to zadevo izpostavljam, ker je prejšnji govornik prav mladost poudarjal. Mi sprejemamo to predsednikovo presojo in predsednikovo odločitev, da je dr. Jazbec premlad. To odločitev je treba spoštovati, čeprav Slovenke in Slovenci smo imeli in imamo veliko mladih ljudi, ki jih danes pozna svet. Tudi v preteklosti jih je poznal svet ali pa vsaj nekdanja država, v kateri smo živeli - Socialistična federativna republike Jugoslavija. Takrat smo bili zelo ponosni, ko smo imeli predsednika predsedstva SFRJ - Slovenca, zelo mladega - in bili smo tudi zelo ponosni, ko smo imeli guvernerja Narodne banke Jugoslavije Slovenca - relativno mladega. Ampak zaključujem ta del, spoštujemo v Poslanski skupini Nove Slovenije, spoštujemo odločitev predsednika republike, da je dr. Jazbec za funkcijo guvernerja Banke Slovenije premlad. Pogledi dr. Marka Kranjca predvsem na varčnost pri trošenju proračunskega denarja so zelo blizu pogledom Nove Slovenije. Poslanska skupina Nove Slovenije je po opravljenem temeljitem razgovoru z gospodom Kranjcem prva javnosti sporočila, da ga bo podprla, in pri tem ostajamo in mu želimo veliko uspehov na zelo pomembni funkciji. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Kolega Jakob Presečnik bo podal stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik! Gospa Tovornikova, spoštovane kolegice in kolegi. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo podprla predlog predsednika republike, da Državni zbor za novega guvernerja Banke Slovenije imenuje dr. Marka Kranjca. Zaradi poznavanja dosedanjega dela kandidata smo se o njegovi kandidaturi pozitivno izrekli že pred razgovorom o kandidatu s predsednikom republike, nespremenjena pa je naša odločitev tudi po razgovoru oziroma predstavitev kandidata v poslanski skupini. Nasprotno, še bolj smo prepričani, da je naša odločitev pravilna. Z vstopom v evroobmočje se delno spreminja funkcija Banke Slovenije. Poglavitna naloga je nadzor bančnega sistema, nemoteno opravljanje plačilnega prometa, sodelovanje z Evropsko banko, sodelovanje z nacionalnimi bankami, še predvsem v naši neposredni soseščini. Naša monetarna politika bo toliko uspešna, kolikor bodo pravi ukrepi Banke Slovenije in bolj kot bo ustrezna politika države na davčnem in plačnem področju. Predpogoj za usklajene ukrepe pa je seveda dobro sodelovanje med Banko Slovenije, Vlado Republike Slovenije in Državnim zborom. Dosedanje delo dr. Marka Kranjca v mednarodnih in domačih monetarnih krogih in njegove zasluge pri monetarnem osamosvajanju Slovenije dajejo zagotovilo, da bo politika Banke Slovenije in sodelovanje z ostalimi inštitucijami države in mednarodnimi finančnimi ustanovami zagotavljala ustrezno gospodarsko rast in da bo Slovenija ostala trdna članica držav evroobmočja. Kot rečeno, Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo kandidata za guvernerja Banke Slovenije dr. Marka Kranjca podprla. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. In kolega dr. Matej Lahovnik bo podal stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! V imenu naše poslanske skupine bomo zares kratki in zares jedrnati: dr. Marka Kranjca bomo podprli. Ima ustrezne strokovne reference, dovolj izkušenj, ne boste verjeli, ampak ne moti nas, da je bil minister v Demosovi vladi, ne moti nas niti to, da je bil član strateškega sveta v Janševi vladi. Če je strokovnjak dober, je pač dober in zato ga bomo mi v naši poslanski skupini Zares tudi podprli.
Hvala lepa. Jaz bom podal stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Torej, spoštovani prisotni, poslanke, poslanci, predstavnica predsednika Republike Slovenije! Ni bil moj namen, da se oglasim, posebej v teh momentih, kadar vodim sejo Državnega zbora, rad bi pa le izpostavil nekaj tistih, po moji oceni, pomembnih dimenzij ali pa vsebin, ki smo jim bili priča danes tekom te razprave ali ne nazadnje tekom razprave v zadnjih šestih mesecih. Seveda je prav, da naša država dobi kvalitetnega kandidata, seveda je prav, da Republika Slovenija, posebej v obdobju, ki je pred nami, pridobi tistega, ki bo vodil inštitucijo, ki se imenuje Banka Slovenije. Ni pa po moji oceni prav, da je pri celotni zgodbi toliko blefa in toliko slepljenja, najsibo slepljenja s strani Državnega zbora, predsednika republike ali pa obratno, predsednika republike v odnosu do Državnega zbora. Ničkolikokrat je bilo v zadnjem obdobju omenjeno predvsem s strani poslank in poslancev, kakšen slab način izbire, evidentiranja in potrjevanja kandidata za guvernerja Banke Slovenije imamo. Ampak, kdor o tem, pa po moji oceni, tarna, potem ne more imeti mirne vesti. Državni zbor je sprejel pravila, pravila veljajo že nič koliko let in vsi točno vemo, kaj je naloga koga; da je naloga predsednika republike ena in da je naloga Državnega zbora druga; da sta vmes nekompatibilni in da noben ne more posegati v področje drugega. Zato govoriti in se sklicevati, da je sam postopek pripeljal do tega, da se Državni zbor in ne nazadnje Republika Slovenija s tem odprtim vprašanjem srečuje že tri, štiri, šest mesecev, je neodgovorno, posebej neodgovorno, kadar to trdi nekdo, ki vodi najmočnejšo politični opcijo v tem Državnem zboru. Če bi bilo to res tako velik problem, potem bi pristopil k spremembi zakonodaje, ki določa ta pravila. V nadaljevanju pa bi rad izpostavil še tisto, kar mislim, da je bilo mnogokrat v zadnjem obdobju vsebina govorov katerekoli poslanske skupine. Mi bomo glasovali tako, ali pa mi bomo glasovali tako. Gospodje in gospe, glasovanje o guvernerju Banke Slovenije se odvija tajno, se odvija v kabinici, kamor gre vsak posamezen poslanec sam. Zato govoriti in očitati, mi smo tako, vi niste tako, je neodgovorno s strani tistih, ki so dali uvodne obrazložitve v imenu poslanskih skupin. Jaz verjamem, da bi bil marsikdo izmed vas presenečen, če bi se videlo, ampak se ne vidi, kajti ravno to je čar tajnega glasovanja v demokraciji, kako so posamezniki glasovali in ker so se našli tisti resnični akterji, ki so nasprotovali prvemu ali pa drugemu predlogu. In dovolite za konec, da spregovorim še o samem kandidatu. V Nacionalni stranki ocenjujem, da smo ravnali odgovorno v primeru gospoda Kranjca in smo javno spregovorili, poslanka in pa poslanci, o njegovi podpori šele po opravljenem razgovoru z njim in pa šele potem, ko je predsednik republike sploh podal svoj predlog za guvernerja. Torej, nismo prehitevali dogodkov, kakor vas je storila velika večina poslanskih skupin v tem državnem zboru. Vesel pa sem in verjamem, da so bili tudi moji poslanski kolegi v okviru Slovenske nacionalne stranke veseli, ker smo se našli na vsebini - tisti, ki se bo odvijala v okviru naše države jutri, pojutrišnjem in v naslednjih dveh letih, to je področje privatizacije bank. Veseli smo, da se guverner - če ga tako že imenujem ali pa kandidat, če vam je ljubše - strinja z idejo, ki jo je Državni zbor uzakonil leta 1994, torej, ki govori o participaciji državljank in državljanov pri saniranju oziroma pri lastninjenju nekoč že saniranih bank, ki so potekale iz naslova izplačanih oziroma izdanih obveznic. V povezavi s to zgodbo moram reči - in bog ne daj, da bi kdorkoli razumel kot opravičilo, saj se v okviru poslanske skupine ne rabimo opravičevati nikomur, ne tu, nikjer drugje, za svoja dejanja ali pa svoja glasovanja -, da je bil to tudi razlog. Zakaj? Govoril bom o inštituciji poslanske skupine, se ni pozitivno opredelila, inštitucija poslanske skupine, pozitivno opredelila do prvega predloga, gospoda Gasparija, in do drugega kandidata. Ampak v tem primeru na podlagi pogovorov, ki smo jih imeli, in glede na vedenje o pristojnostih in dolžnostih bodočega guvernerja, da ima on v rokah tisti odločilni končni akt o privatizaciji - ki se imenuje soglasje o kvalificiranem deležu za pridobitev določenega lastniškega deleža v okviru, najsibo Nove Kreditne banke Maribor, kjer bo privatizacija potekala -, verjamemo, da lahko ravno skozi takega kandidata dosežemo bolj transparentno privatizacijo Nove Kreditne banke Maribor, predvsem pa mimo parkiranega kapitala že danes znanih oseb. Kot pa sem rekel, verjamem, trditi pa ne morem - verjamem, da bodo poslanka in poslanci Slovenske nacionalne stranke dali svoj glas, kajti vsebinsko se strinjajo na tej najpomembnejši točki s predlaganim kandidatom za guvernerja Banke Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Zahvaljujem se gospodu Sašu Pečetu in mu obenem tudi napovedujem zamenjavo, kot sledi po razporedu. Besedo ima gospod mag. Žnidaršič v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa Tovornik! Kolegice in kolegi! Ker sta kar dva predstavnika poslanske skupine kar počez govorila o dosedanjem ravnanjem koalicije ob tem vprašanju, želim poudariti, da je to krivično do naše stranke, ki je podprla oba že prej predlagana kandidata in korektno ravnala ves čas pri postopkih, ki so tekli na to temo imenovanja guvernerja Banke Slovenije. In sedaj k predlaganemu kandidatu. Dr. Marko Kranjec je brez dvoma vrhunski strokovnjak na svojem področju in zato tudi primeren, da ga imenujemo, da končno izglasujemo to zadevo. Mi bomo njegovo kandidaturo podprli predvsem iz treh razlogov: prvič zato, ker je brez dvoma tretji izmed kvalitetnih in sposobnih kandidatov za to funkcijo; drugič zaradi tega, ker spoštujemo inštitucijo in sposobnost, visoko sposobnost presoje predsednika države pri imenovanju kandidatov, in tretjič zaradi tega, ker je čas, da dobimo končno guvernerja Banke Slovenije in popravimo načet ugled Slovenije v mednarodni, predvsem evropski javnosti, kamor spadamo. In to so ti razlogi, da ne bi ponavljal vseh drugih razlogov, ki tečejo v smeri sposobnosti kandidata - ponovno poudarjam, naša poslanska skupina bo korektno podprla z vsemi štirimi glasovi kandidata, čeprav ga nismo povabili na razgovor, smo smatrali, da to ni potrebno in da bi mu jemali čas. Naše spoštovanje ima, enako predlog in računamo, da bo danes ta zgodba zaključena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Cenjeni ostali prisotni! Danes smo že poslušali o tem: res je, po več mesecih se končuje saga - po nekajmesečnem iskanju guvernerja centralne banke. V tem postopku so bili po nepotrebnem javno izpostavljeni mnogi ugledni strokovnjaki in to izključno zaradi, po moji oceni, neprimernega postopka. Za postopek v smislu predlaganja guvernerja centralne banke, pa ni odgovoren ta državni zbor, ampak predlagatelj. V tem primeru je to predsednik države. Ne bom rekel nič novega, ponovil bom še enkrat, kar sem povedal že ob priliki enega izmed teh kandidatov. V primeru, ko gre za delitev pristojnosti pri sprejemanju odločitev, je treba doseči nek konsenz, nek dogovor, uskladitev stališč, česar ni mogoče dosegati preko medijev, prek javnosti, prek tega, da nekdo reče: "To je moj predlog, če ga ne boste izglasovali, pripišite sebi svojo odgovornost." Na tako stališče, mislim, da se je nedostojno postavljati, še posebej v primeru, ko gre za najvišje institucije v tej državi. V tem postopku se je zelo jasno pokazalo, kam nas pripelje nesposobnost dogovarjanja, nezmožnost usklajevanja stališč. In dobro je samo to, da smo na koncu prišli do kandidata, za katerega je glede na te javne odzive moč pričakovati soglasno podporo. Edino to je v vsem tem postopku dobro, vse ostalo pa mislim, da je bilo zelo slabo, da je bil Državni zbor oziroma poslanke in poslanci po nepotrebnem izpostavljeni, da se nam je očitalo celo, ali imamo pravico ravnati po Ustavi, ki v 152. členu določa, da guvernerja centralne banke imenuje Državni zbor. To ni dobro. Osebno nisem nikoli in tudi ne moje kolegice in kolegi "osporaval" predsedniku načina, ki ga je ubral, vendar pa se je moral zavedati, da je z neprimernim načinom prevzel tudi odgovornost za te rezultate. Drugo, kar se mi zdi nesprejemljivo, pa je, da predsednik ni pripravljen mnenja, o katerem lahko beremo v številnih medijih, pojasniti v Državnem zboru. Se mu mogoče zdi izpod časti priti med nas, med izvoljene predstavnike ljudstva? Ali se je mogoče postavil nad 107. člen Ustave oziroma nad odločitve tega Državnega zbora? Spomnimo se, na prejšnji seji smo na podlagi 107. člena, ki govori o tem, da na zahtevo Državnega zbora mora predsednik republike izreči mnenje o posameznem vprašanju, sprejeli določen sklep. In nismo dosegli realizacije tega sklepa! Upam, da temu ni tako, želim si tudi, da bi nam predsednik države večkrat povedal svoje mnenje, ne preko medijev, ampak tukaj, v Državnem zboru. Verjetno potem takšne izjave, kot smo jim bili priče v preteklih mesecih, ne bodo več potrebne. Predlaganega kandidata bom pa podprl, ne samo zaradi številnih njegovih strokovnih kvalitet in osebne drže, ki jo izkazuje, pač pa tudi zaradi tega, ker je v predstavitvi povedal, da primera banke SIB, neustrezne prodaje banke SIB in vsega, kar se je dogajalo v povezavi s tem, silnih milijonov, milijard oškodovanja ne bi bilo, če bi takratno vodstvo centralne banke, torej guverner, ne izdal sklepa o tem, da je dovolil njeno prodajo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Cvikl.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospod Kranjec je sedmi kandidat predsednika Drnovška, potem ko sta dva kandidata bila tukaj zavrnjena. Mislim, da ni potrebno govoriti tudi o tem, kot je povedala gospa predstavnica predsednika republike, da je vsaj o enem kandidatu, gospodu Gasparijem, bilo izvedeno posvetovanje pri samem predsedniku vladajoče koalicije in naj bi mu dal podporo. Podpora se je, kot je poznano, izjalovila. Poznano je tudi, da smo takrat postavili pod vprašaj vse dobre rezultate Banke Slovenije. Potem pa je prišlo do druge kandidature. In pojavilo se je kar nekaj poslanskih vprašanj. Poslanec Miro Petek, 1.3.2007 Vladi Republike Slovenije glede poslovanja podružnice NLB v tujini. Rok za odgovor - 6. april 2007. Odgovora še ni. Poslanec Miro Petek, Vladi Republike Slovenije, NLB, LHB, Frankfurt, rok za odgovor 10. april 2007, odgovora še ni. Dimitrij Kovačič - poslovanje NLB, rok 16. april 20907, odgovora še ni. Rudolf Petan - zelo podobno, rok 19.4., odgovora še vedno ni. Poslanec gospod Černač - 15.3., Vladi Republike Slovenije glede kolizije interesov v Banki Slovenije, rok za odgovor 20. april 2007, odgovora še ni. Dimitrij Kovačič, Vladi Republike Slovenije glede preiskav haaških tožilcev v nekaterih bankah na ozemlju bivše SFRJ - rok za odgovor 20. april 2007, odgovora še ni. Jaz to imenujem javna eksekucija gospoda Ranta. Pojavil se je gospod Mencinger. Tudi gospodu Mencingerju je bilo jasno povedano, da nima podpore; gospodu Mencingerju, podpredsedniku prve Demosove vlade, seveda nekomu, ki ima svoja stališča. Pojavil se je gospod Veljko Bole, član Sveta Banke Slovenije v času, ko je bil član Sveta Banke Slovenije tudi gospod dr. Marko Kranjec; in z dr. Markom Kranjcem sta oblikovala veliko predlogov za instrumente Banke Slovenije, ki so zmanjšali inflacijo in pripeljali Slovenijo, kjer je. Dr. Dušan Mramor, minister za finance prejšnje vlade, ki je izvedel davčno reformo, ki je v letu 2005 in 2007 zagotovila visoke davčne prihodke, stabilnost slovenskih javnih financ, potem ko smo fiksirali tečaj evra, in seveda zagotovila to, da smo evro prevzeli. In nazadnje dr. Mrak, pogajalec Slovenije skupaj z dr. Arharjem v letih 1992 - 1994, 1994 - 1996, pogajalec, ki je zagotovil mednarodno finančno utrditev Slovenije z razrešitvijo problema tako imenovanega neidentificiranega dolga, ki je seveda dolgoročno zagotovil slovenskim bankam sanacijo in tako naprej. Šest eminentnih slovenskih ekonomistov, tehnokratov, strokovnjakov, katerih značilnost pa je samo ena - da so pokončni. In dr. Kranjec seveda spada v to skupino sedmih. Je nekoliko starejši, je nekoliko samosvoj, je pa tudi načelen gospod. Je nekdo, ki se je seveda pridružil odstopu dr. Mencingerja, potem ko so Mencingerja zaradi nekih neumnosti nagnali iz Demosove vlada, in verjamem, da bo dr. Kranjec znal biti samosvoj, samostojen, neodvisen guverner Banke Slovenije in v tem [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave]] [[...]]kontekstu je ta saga te javne eksekucije posameznikov sedaj končana. Upam, da boste dr. Kranjca potrdili in s tem bomo seveda skupaj ohranil neodvisnost Banke Slovenije. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Žnidaršič.
Jaz ne nameravam dolgo razpravljati in tudi nimam navade, da bi polemiziral s koalicijskimi kolegi, ampak moram reči, da kdorkoli v dosedanjih postopkih išče krivdo pri predsedniku, mu moram reči, da sem prepričan, da ni storil ničesar, kar bi bilo narobe in ne bi smel, in je storil vse, kar je moral. In zato imamo danes tretji predlog tukaj, o katerem lahko glasujemo. Tako mislim, da bi o teh postopkih in ravnanjih kogarkoli za nazaj kazalo prenehati razpravo, mi bomo danes opravili tretjo izbiro, mislim, da bo uspešna, in bi s tem lahko zaključili. Tako v tem smislu sam razumem takšne razprave, ki se ves čas vračajo nekam v kritiko predsedniku države, kot neokusne in neprimerne za Državni zbor in jih zato odklanjam. Hvala.
Gospod Bojan Kontič, izvolite prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kot vedno do sedanj bom tudi tokrat izbiri predsednika republike zaupal in glasoval za njegov predlog. Tudi mene ne moti postopek, soglašam z mag. Žnidaršičem. Pri tem bi dodal le še kdo, da vsakdo, ki se je pač odločal drugače, kot je pričakoval predsednik republike, seveda, poišče razloge za to, zakaj se je odločil drugače. Govoriti pa, da je postopek razlog za to, da nekoga ne potrdiš, je pa milo rečeno, vsaj smešno. Tudi če bi bil postopek izpeljan, bi verjetno odločitve imele podoben epilog, kot se je zgodilo v preteklih glasovanjih, le da morda predsednik posameznika, če bi tako odločil po posvetovanju, ne bi predlagal, ker bi že prej vedel, da za to nima podpre. To je edina možnost, ki jo dopuščam in bi bila tudi izvedljiva znotraj tega postopka. Argumentov, zakaj glasovati za kandidata, ki je danes predlagan, je bilo dovolj. Niti enega argumenta proti ni bilo navedenega in jaz resnično pričakujem, da smo tokrat vsi povedali to, kar mislimo, in da bo tudi rezultat glasovanja temu primeren. Kajti do sedaj se vedno ni zgodilo tako, kot je bilo napovedano. Zato poslovnik sicer dopušča in razprave in obrazložitve glasu, so možne, ampak kar nekako nenaravno, če lahko uporabim ta izraz, je, da najprej razpravljamo in govorimo o tem, ali kandidata podpiramo ali ne, potem pa o tem tajno odločamo na tajnem glasovanju. Tu je ena vrsta nelogičnosti, na katero sem pač želel opozoriti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Dobro je za Slovenijo, če danes dobi guvernerja, in v to sem prepričan, da se bo to danes tudi zgodilo. Že kot otrok sem bolj cenil okus in pa vsebino bonbona kot pa ovitek in pa škatlo in da je to v življenju pravo načelo, potrjuje tudi ta zgodba izbire guvernerja. Predsednik države je trikrat predlagal dobre kandidate. Tisti, ki mu seveda niso in mu ne zaupajo, so iskali "dlako v jajcu" in različne razloge, kako predsednika in njegovo izbiro politično diskreditirati; da s postopkom, s proceduro ni bilo prav nič narobe potrjuje ravno današnji primer, za katerega sem prepričan, da bo zgodba uspešna in da vsi tisti, ki so seveda govorili eno, delali pa drugo, da bodo danes dobili na nek način zadoščenje. Dr. Marko Kranjec je seveda oseba, ki uživa polno zaupanje, tako kar se tiče strokovne javnosti, je strokoven, in ima tudi vse osebnostne kvalitete, da bo dober guverner, in z veseljem ga bom podprl. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Miran Potrč. [[Se odpovedujete.]] Zaključujem razpravo. Želite? Oprostite. Ne. Zaključujem razpravo in prehajamo na izvedbo glasovanja. V skladu s petim odstavkom 37. člena Zakona o Banki Slovenije o imenovanju guvernerja Banke Slovenije Državni zbor odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora, vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so: Franc Jazbec, Aurelio Juri, Rudolf Moge in Martin Mikolič. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Ali kdo temu predlogu nasprotuje? Ugotavljam, da ne. Prehajamo na odločanje o takšni sestavi komisije. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 32. člena Poslovnika Državnega zbora bo poslankam in poslancem vročena glasovnica tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži beseda "za" ali "proti". V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanke oziroma poslanca ni jasno razvidna. V skladu s petim odstavkom 37. člena Zakona o Banki Slovenije bo predlagani kandidat imenovan, če bo zanj glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci boste izpolnjeno glasovnico oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizah ob v kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslanke, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasite v sobi 217, kjer bomo prevzeli volilni material. Glasovanje se bo pričelo ob 18.30 in bo trajalo do 18.40. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se zberete v sobi 217. Prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 18.50.
Spoštovane poslanke in poslanci, nadaljujemo sejo. Prehajamo na obravnavo prekinjene 34.A točke, to je na predlogom predsednika Republike Slovenija za imenovanje guvernerja Banke Slovenije Prebral vam bom zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za guvernerja Banke Slovenije. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora Republike Slovenije dne 19. junija 2007. Razdeljenih je bilo 77 glasovnic, oddanih je bilo 77 glasovnic, neveljavna je bila 1 glasovnica, veljavnih je bilo 76 glasovnic. Za je glasovalo 74 poslancev, proti sta glasovala 2 poslanca. [[Aplavz.]] Na podlagi izida glasovanja je bil z večino glasov vseh poslancev izvoljen za guvernerja Banke Slovenije dr. Marko Kranjec. Guvernerju Banke Slovenije dr. Marku Kranjcu čestitam in mu želim uspešno delo. Prehajamo na obravnavo predlogov Sodnega sveta za izvolitev v sodniško funkcijo. Sodni svet je Državnemu zboru predložil štiri predloge za izvolitev kandidatk in kandidatov v sodniško funkcijo na sodniška mesta treh okrajnih sodnic in okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Ilirski Bistrici in Kranju. Predloge je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala ter predložila predloge sklepov. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospoda Srečka Ritonje na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Ilirski Bistrici. Glasujemo. Glasovanje teče. Glasovalo je 60 poslank in poslancev, za 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Milene Turuk na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju. Glasujemo. Glasovanje teče. Glasovalo je 59 poslank in poslancev, za 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Barbare Nerima Pretnar na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju. Glasujemo. Glasovanje teče. Glasovalo je 61 poslank in poslancev, za 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Metke Keršmanc na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembi sklepa o imenovanju članov Sveta fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija, in sicer se kot predstavnico uporabnikov iz vrst invalidskih organizacij razreši gospo Eleno Pečarič. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o spremembi sklepa o imenovanju članov Sveta fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 3. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembi sklepa o imenovanju članov Sveta fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija, in sicer se za predstavnico uporabnikov imenuje gospod Klaudijo Poropat. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o spremembi sklepa o imenovanju člana Sveta fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju člana Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Besedo dajem gospe Majdi Širca za predstavitev stališča Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Razumem, da bi najbrž radi domov, ampak vendarle zaradi vprašanja sestave programskega sveta smo enkrat šli na referendum. In zaradi tega, kako deluje programski svet in da pravzaprav deluje že nekaj mesecev, če ne skoraj pol leta, okrnjeno, da mu manjkajo trije, dolgo časa štirje člani, bi se morali tudi zamisliti. Kajti vemo, da v Programski svet RTV Slovenija so lahko imenovane osebe, ki s svojim znanjem, ugledom, z dosežki na kulturnem, izobraževalnem in kateremkoli drugem področju družabnega življenja pripomorejo h krepitvi ugleda javne RTV Slovenija. Dragi kolegi in drage kolegice! Mogoče vam je ta tema postranskega značaja. Mogoče vam je postranskega značaja, vidim, da ste dovolj neskoncentrirani, ampak jaz si bom vseeno dovolila, kajti vest mi ne da, da ne bi izrazili svojega stališča do procedure, kako se zapolnjujejo štiri manjkajoča mesta, ki naj bi krepila ugled javne RTV Slovenija, kajti ugled je treba krepiti, ker je vse bolj omajan. Zapleti z imenovanjem nadomestnih članov so veliki in trajajo in trajajo, razpisi se ponavljajo. Ponujenih imen je vse manj in tudi kredibilnost kandidatov je vse manjša. Toda, kaj se dogaja pri že v tretje izvedenem razpisu? Za obdobje štirih let je v Programski svet Mandatno-volilna komisija oziroma vladajoča koalicija, ki ne potrebuje več "plonk listkov", saj je kandidatov, kot sem rekla, vse manj, ponovno drugič oziroma celo tretjič potrdila kandidata, ki ni dobil potrebne večine; tako, kot če bi predsednik države vedno na novo po vsaki zavrnitvi predlagal istega guvernerja za Banko Slovenije. Koalicija bi se zagotovo jezila, zakaj se ne posvetujemo oziroma posvetuje in kaj trmari in kaj se gre. Tiste poslanske skupine, ki nismo v partnerstvu za prospariteto države, smo na Kviazu razložile, da poleg koalicijskega kandidata obstaja še kakšno drugo kredibilno ime, ne le tisto, ki ga je predlagal Svetovni slovenski kongres. A Marjana Terpina imamo ponovno na mizi, ponovno na odločanje. S prejšnje seje je bilo vprašanje umaknjeno, mogoče je bilo potrebno komu roke nekako zmehčati, da bo sedaj ta kandidat podprt. Skratka; želite ga oziroma se opravičujem, gospod Granda ga želi. Mi se pač čudimo, zaradi tega, ker imamo nekaj razlogov, da se bomo vzdržali oziroma nekateri bomo glasovali proti. Mogoče tudi zaradi tega, ker bi bil, recimo da, kršen zakon, ki govori o temu, da je treba regionalno zastopanost upoštevati tudi v programskem svetu. Lahko tudi zaradi tega, ker smo na spletnih straneh njegovega življenjepisa našli oznako, da gre za politično osebo, lahko pa tudi zaradi tega, ker menimo, da je bilo kar nekaj boljših kandidatov, čeprav in smo jih, kot sem že rekla, nekateri na Kviazu tudi predlagali. Ampak še enkrat poudarim, da je zaskrbljujoče dejstvo, da je ta institut imenovanje programskega sveta, ki je bil v teh dvoranah in ki je bil postavljen na ogled pred celo slovensko javnostjo, ko smo se ukvarjali s tem, ali zakon podpreti ali ne, ko je bil referendum, je imel drugačen status, kot ga ima danes, v katerega očitno noben skoraj ne več želi oziroma naj bi bil tam samo tisti, ki si ga pozicija želi. Tako je bilo glasovanje, tako bo, prepričana sem, tudi danes. In še nekaj o kredibilnosti kandidatov, ki je bila takrat, ko se je zakon sprejemal, postavljena na prvo mesto tega zakona. Da je majhna, lahko pogledate tudi v prijavah za eno in drugo manjkajoče nadomestno mesto; mesto za tiste, ki niso prenesli, da ostanejo v programskem svetu, kjer se je izkazalo, da nimajo ne moči oziroma kjer se je izkazalo, da zaradi protesta proti nestrpni oddaji oziroma izraženi nestrpni oddaji ne morejo več ostati v takem telesu. Skratka, vse manj je kandidatov. Konec koncev nekateri so utemeljevali svojo kandidaturo - ne na tisti kredibilnosti, ki bo mogla seči v dvig, ki naj bi svojim ugledom in dosežki na kulturnem, izobraževalnem, znanstvenem in drugem področju krnili oziroma krepili ugled. Ampak so bili tudi taki, ki so rekli, da jim je dovolj, če so komunikativni ali pa če poslušajo želje svojih otrok. Hvala.
Hvala lepa. Rad bi povedal še to, da je bilo sprva mišljeno, da gospa Majda Širca predstavi stališče k 1. točki, je pa ustno in kasneje tudi - opravičujem se, ker smo spregledali v teku glasovanj ta vaš dopis - prosila, da pove svoje mnenje k 2. točki. In zato prosim, da to sprejmete kot njeno obrazložitev k 34.e točki in ne kot k tej točki, o kateri sedaj razpravljamo. Drugih prijavljenih k razpravi ni, zato razpravo zaključujem. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o imenovanju gospoda Petra Rudla za člana Programskega sveta RTV Slovenije na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija za čas do izteka dvoletnega mandata Programskega sveta RTV Slovenija, konstituiranega v letu 2006. Ob tem vas obveščam, da bo na podlagi devetega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija sklep sprejet, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je poslank in poslancev 66, za je glasovalo 55, proti 1. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju člana Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi sedem alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju gospoda Marjana Terpina za člana programskega sveta RTV Slovenija na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija za čas do izteka štiriletnega mandata Programskega sveta RTV Slovenija, konstituiranega v letu 2006. Ob tem vas obveščam, da bo na podlagi devetega odstavka 17. čelna Zakona o RTV Slovenija sklep sprejet, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 2. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko rednega reda in prekinjam 29. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.