Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje. Pričenjam z nadaljevanjem 33. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: dr. Pavel Gantar, mag. Vasja Klavora, gospa Darja Lavtižar Bebler, gospod Martin Mikolič do 15. ure, dr. Marko Pavliha, mag. Anton Rop in gospod Ciril Testen. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZVAJANJU CARINSKIH PREDPISOV EVROPSKE SKUPNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Šircelj, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Prvi zakon o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti, je sprejel Državni zbor in se je začel uporabljati s 1. majem 2004, torej s članstvom Republike Slovenije v Evropski uniji. To je bil zakon, s katerim je bila v celoti razveljavljena dotedanja slovenska carinska zakonodaja, saj smo s članstvom v Evropski uniji postali sestavni del carinske unije, in kot takšni neposredno uporabljamo vse uredbe sveta in parlamenta, oziroma Evropske komisije, torej vse carinske predpise skupnosti. V zakonu o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti smo uredili tiste zadeve, ki jih carinska zakonodaja skupnosti dopušča oziroma kjer le-ta daje pristojnost za ureditev v državah članicah. V obdobju po začetku uporabe zakona, torej v dobrih treh letih in pol, so bile na ravni skupnosti sprejete določene spremembe temeljne carinske zakonodaje, ki jih s tem zakonom urejamo. Poleg tega pa so bile pri izvajanju zakona ugotovljene potrebe po njegovih spremembah in dopolnitvah, predvsem zato, da se zagotovi večjo ekonomično delovanje carinskih organov. Tako se s predlaganimi spremembami in dopolnitvami zakon usklajuje, tako z evropskimi, kot tudi domačimi predpisi. In sicer, s spremembami zakonodaje Evropske unije na področju intelektualne lastnine ter predložitve blaga carinskim organom in skupne deklaracije, kar vključuje tudi kazenske določbe. Določbe se prilagajajo tudi zaradi uvedbe evra, kot denarne enote Republike Slovenije, opredeljuje se menjalne tečaje ter usklajuje se kazenske določbe. Predlaga se uskladitev besedila z odločbo Ustavnega sodišča - ta se nanaša na besedilo 22. člena zakona ter spremembe so predlagane tudi pri postopkih vknjižbe carinskega dolga z namenom uskladitve postopka s sodbami sodišča Evropskih skupnosti. Hkrati se s predlogom zakona urejajo tudi posamezna vprašanja, ki so se izoblikovala pri dosedanjem izvajanju obstoječega zakona. Tako se zagotavlja večje ekonomično delovanje carinskih organov, omogočajo se hitrejši postopki in racionalnost pri njihovem delu. Hkrati se omogoča in vzpodbuja uporaba elektronskega poslovanja med uporabniki tega zakona in carinskimi organi. Pristojnosti za posamezna dejanja carinskih organov so v večji meri prepuščena notranji organiziranost carinske službe z namenom, da se zagotovi večja fleksibilnost in s tem omogoči večja odzivnost carinskih organov na potrebe po spremembah pri organiziranju dela, še posebej v luči pričakovanja povečanega elektronskega poslovanja, kar se v običajnem poslovanju že dogaja. Spoštovani predsednik, spoštovani poslanci in poslanke, Vlada predlaga, da Državni zbor zakon sprejme in hkrati tudi predlaga, da se zaradi tega, ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev opravi na tej seji Državnega zbora tudi tretja obravnava predlaganega zakona. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Prosim predsednika, gospoda Bojana Starmana, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa za besedo gospod predsednik. Lepo pozdravljam vse skupaj! Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 32. seji dne 6.11.2007 obravnaval tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala pripombe k 3., 4., 7. in 57. členu. Dobili smo tudi v poslovniškem roku predlagane amandmaje Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke in Demokratične stranke upokojencev, ki so vložile amandmaje k 3., 4., 7., 55. in 57. členu. Na seji so prisostvovali predstavniki Vlade. Ta zakonodaja se usklajuje z evropskimi predpisi, predvsem na področju intelektualne lastnine ter tudi s kazenskimi določbami. Prilagoditev zakonodaje je bila potrebna zaradi uvedbe evra ter v povezavi z uskladitvijo zaradi odločbe Ustavnega sodišča. Ta zakonodaja se usklajuje z evropskimi predpisi predvsem na področju intelektualne lastnine ter tudi s kazenskimi določbami. Prilagoditev zakonodaje je potrebna tudi zaradi uvedbe evra ter v povezavi z uskladitvijo postopkov vknjižbe v okviru 220. člena carinskega zakonika, ki ga je povzelo oziroma interpretiralo tudi Sodišče Evropske skupnosti in Evropska komisija. Predložena novela zakona zagotavlja bolj ekonomično delovanje carinskih organov. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je v okviru dopolnitev obrazložitve mnenja službe poudaril, da vloženi amandmaji upoštevajo njene pripombe. Te amandmaje k 3., 4., 7., 55. in 57. členu je odbor sprejel in jih uredil v dopolnjen predlog zakona, ki ga predlagamo v sprejem tudi Državnemu zboru. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Rudi Veršnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Medtem ko poslovanje naših gospodarskih subjektov z gospodarskimi subjekti iz drugih držav članic Evropske unije temelji na štirih svoboščinah notranjega evropskega trga, to so prost pretok blaga, storitev, kapitala in ljudi, je pri trgovanju z blagom iz tretjih držav še vedno treba upoštevati carinske predpise. Vendar pa tudi pri trgovanju z blagom v okviru Carinske unije načelo prostega trgovanja med članicami ne velja na splošno, ampak velja le za blago, ki je po poreklu iz držav članic in ima status skupnostnega blaga. S predlaganimi spremembami in dopolnitvami se zakon usklajuje tako z evropskimi kot tudi domačimi predpisi. Uskladitev s spremembami zakonodaje Evropske unije - tu govorimo predvsem o področju intelektualnih storitev ter predložitve blaga carinskim organom iz skupne deklaracije, skupaj s kazenskimi določbami - prilagoditev zaradi uvedbe evra kot denarne enote Republike Slovenije, opredelitev menjalnih tečajev ter uskladitev kazenskih določb, uskladitev besedila z odločbo Ustavnega sodišča, to je, preoblikovanje besedila 22. člena zakona, ter spremembe po postopkih vknjižbe carinskega dolga z namenom uskladitve postopka vknjižbe 220. člena Carinskega zakonika, kot ga interpretirata Sodišče Evropske skupnosti in Evropska komisija. V Slovenski demokratski stranki bomo Predlog zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane poslanke in poslanci, vsem prav lep pozdrav! Spremembe in dopolnitve Zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti so potrebne zaradi uskladitve tako z evropskimi kot tudi domačimi predpisi. Čeprav sta to zadostna argumenta za podporo, pa bi v Poslanski skupini Nove Slovenije vseeno izpostavili, da predlog zakona prinaša tudi rešitve, ki bodo zagotavljale bolj ekonomično delovanje carinskih organov ter hitrejše in racionalnejše postopke. Spodbuja tudi uporabo elektronskega poslovanja, kar bo omogočilo racionalizacijo v poslovanju z gospodarskimi subjekti. K uporabi elektronskega poslovanja spodbuja tudi spremenjena carinska zakonodaja skupnosti. V Poslanski skupini Nove Slovenije pričakujemo, da bo predlog sprememb in dopolnitev pripomogel k še boljšemu izvajanju carinskih predpisov, zato ga bomo, kot rečeno, podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jakob Presečnik, bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani vsi prisotni. Z vstopom Slovenije v Evropsko unijo se je spremenilo tudi poslovanje med gospodarskimi subjekti znotraj unije. Potrebne so določene prilagoditve trgu in razmeram, še posebej glede trgovanja s tako imenovanimi tretjimi državami. Današnji predlog zakona je posledica usklajevanja z evropskimi in domačimi predpisi. Zagotavlja enostavnejše, hitrejše in racionalne postopke pri delu carinskih organov, poleg tega pa predvideva elektronsko poslovanje. Natančno bi se določili ukrepi carinskega nadzora na enem mestu, kar bi omogočalo lažje in učinkovitejše delovanje carinskih organov. Iz predloga zakona so razvidne tako pristojnosti carinskih organov, kot tudi obveznosti strank v carinskih postopkih. Predlog zakona usklajuje tudi kazenske določbe z novim besedilom in določa ustrezne sankcije, ki so v skladu z uvedbo evra v naši državi. Na splošno je predlog zakona temelj za bolj ekonomično in racionalno delovanje carinskih organov, na katere so tudi prenesene določene pristojnosti. Delo carinskih organov je namreč zelo kompleksno in zahteva hitro odzivnost. Nov predlog zakona jim to omogoča in tako zaznava dejanske potrebe in zahteve na terenu. Ni namreč dovolj, da so spremembe namenjene le izvajalcu dejavnosti, storitve je po našem mnenju potrebno približati uporabnikom, tako da jih ljudje v pozitivnem smislu čutijo pri vsakodnevnih opravilih. Poslanci Poslanske skupine SLS smo mnenja, da je predlog zakona dobro pripravljen in menimo, da bo prinesel povečanje pravne varnosti, ter spremembe v pozitivno smer, zato bomo tudi glasovali zanj. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Ivan Jelen bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik, sekretar in spoštovani zbor. Temeljni cilj sprememb in dopolnitev Zakona o izvajanju carinskih predpisov sledi usklajevanju veljavne ureditve evropski pravni ureditvi in domačim predpisom ter praksi. S predlagano spremembo zakona v obstoječem oziroma s strani Ustavnega sodišča delno razveljavljenem 22. členu, se bo primerno zadostilo izreku odločbe. Ocenjujemo, da so predlagane zakonske rešitve, ki se nanašajo na pristojnosti carinskih organov za posamezna dejanja v posameznih postopkih opredeljene tako, da se bo v smislu večje fleksibilnosti notranje organiziranosti carinske službe prispevalo k večji učinkovitosti dela z večjo odzivnostjo carinskih organov. Ne nazadnje pa splošna opredelitev pristojnosti pomeni tudi, da ob prehodnih spremembah carinskega področja Evropske skupnosti v nacionalne zakonodaje ne bo potrebno implementirati sprememb, ki se bodo nanašale na pristojnost dela posameznih organov. Zaradi tega bodo postopki carinske kontrole in nadzora hitreje stekli in potekali, kar prispeva k racionalnosti glede porabe časa in denarja. Enake pozitivne učinke v racionalnosti poslovanja pa bo prispevala tudi širša oziroma splošnejša uvedba elektronskega poslovanja med državnimi organi, carino in subjekti, ki so podvrženi carinskim postopkom. Uvedba skrajšanega ugotovitvenega postopka pomeni poenostavitev administrativnega dela, ter s tem omogoča večjo učinkovitost dela carinskih organov, tudi na področju odpravljanja napak v carinskih deklaracijah. Skladno s carinskimi predpisi skupnosti se spreminjajo tudi pravila na področju pravic intelektualne lastnine za primere kršitev, in sicer se ta postopek kot poseben natančneje opredeli in na ta način naj bi se odpravile mnoge dileme in nepravilnosti, ki so se pojavljale v praksi tudi zaradi nenatančnih prevedb iz carinskega zakonika. Nedvomno bo k boljši strukturi zakona in s tem k večji javnosti vsebin prispevala opredelitev in združitev ukrepov carinskega nadzora na enem mestu. Še nekaj drugih sprememb je takšnih, ki so sprejemljive in zato potrebne potrditve. To je sprememba določil o pogojih postopkov in posledicah odvzema dovoljenja, ali licence za zastopanje v carinskih zadevah, v kolikor se ugotovi, da zastopnik dejavnosti ne opravlja v skladu z načeli dobrega gospodarja, pri čemer so rešitve oblikovane v skladu z dosedanjo prakso in izkušnjami pri izvajanju zakona. Z zakonom pa se javno pooblastilo izdajanja potrdil o neprefecionalnem poreklu blaga poleg Gospodarski zbornici potrjuje tudi Trgovinski zbornici. Vse te predlagane spremembe in dopolnitve ocenjujemo kot pozitivne, zlasti pa kot potrebne za učinkovitejše izvrševanje carinskih predpisov, zato zakon v Poslanski skupini DeSUS v celoti podpiramo.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika bomo glasovanje o predlogu zakona opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 14. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 18.25. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DVANAJSTO REDNO LETNO POROČILO VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2006 S PREDLOGOM PRIPOROČIL. 12. redno letno poročilo je v obravnavo zboru predložila Varuhinja človekovih pravic, ki jo obenem z njenimi sodelavci lepo pozdravljam. Besedo dajem Varuhinji človekovih pravic dr. Zdenki Čebašek Travnik za dopolnilno obrazložitev poročila. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! Pred dobrim letom se vstopila v prostore Državnega zbora kot nominiranka predsednika republike za funkcijo Varuha človekovih pravic. In vi ste me s 74. glasovi za in nobenim proti izvolili na položaj Varuhinje človekovih pravic. Svojo funkcijo sem začela opravljati 22. februarja 2007 in ob prevzemu funkcije od mojega predhodnika, gospoda Matjaža Hanžka, prevzela osnutek letnega poročila Varuha človekovih pravic za leto 2006. Takrat sva se z gospodom Hanžkom dogovorila, da sama ne bom posegala v vsebino letnega poročila, ki ga je pripravil on. Se pravi, poročilo je nastalo pod njegovim vodstvom, pripravljali so ga pa tedaj njegovi, sedaj moji sodelavci. Poslanci ste prejeli poročilo. To je bilo tudi obravnavano na Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti, zato menim, da ga dobro poznate, in da mi o poročilu samem ni treba posebej govoriti. Poročilo opozarja na nekatere enake ali precej podobne probleme že več let zapored. To kaže predvsem na to, da se nekateri problemi prepočasi rešujejo. Tako ponovno opozarja poročilo, pa tudi jaz, na skupine ljudi, ki so jim človekove pravice še vedno kršene [[izbrisani, sodni zaostanki, nepriznane manjšine, materialni oškodovanci druge svetovne vojne, mobiliziranci in še bi se naštelo]] . Vendar opažamo tudi napredek na določenih področjih, na primer urejanje romske problematike, kjer je še vedno ne moremo biti zadovoljni. Nekaj stvari bi sedaj v tem svojem uvodnem govoru pojasnila, se jih dotaknila, predvsem zato, ker bi jih rada posebej izpostavila. Prva taka stvar je sodelovanje državljanov pri pripravi predpisov. To je eden od problemov, ki se po zagotovilu odgovornih urejajo, vendar opozarjamo, da bi bilo treba narediti še več, saj ugotavljamo, da predlogi zakonov, predpisov, resolucij in drugi strateški dokumenti prihajajo v javno razpravo tik pred sprejemom na Vladi in tako ni dovolj časa za oblikovanje pripomb strokovne javnosti in civilne družbe. Ugotavljamo tudi, da na posredovane pripombe ni skoraj nobenega odziva oziroma predlagatelj na te pripombe ne odgovarja. Opozorila bi rada še na neke druge pripombe s strani civilne družbe, znane pod geslom "Nič o nas brez nas", kjer predvsem starejši, pa tudi bolniki želijo bolj aktivno sodelovati pri zakonodaji, ki se tiče njih. Vse države kršijo človekove pravice. Problematično je, če so te kršitve sistematične ali množične, ali jih podpira ali celo proizvaja družbeni sistem. Na primer: zamude na sodiščih so že en tak problem; posebno pereč v primerih, ko so obravnave vezane na usodo mladoletnih otrok. Države pa se med seboj razlikujejo po tem, kako se na kršitve odzovejo. Demokratične, pravne države skušajo ugotavljati vzroke za kršitve in jih odpravljati. Nekatere države pa reagirajo tako, da skušajo utišati tiste, ki na kršitve opozarjajo. Sporočila o kršitvah je treba jemati resno, ne pa zanikati njihov obstoj ali zmanjševati pomen in avtoriteto tistega, ki na kršitve opozarja. V tej luči bi rada opozorila na poskuse zmanjševanja avtoritete varuha človekovih pravic na različne načine, in te načine sem zaznala v času svojega mandata. Med temi je velik pritisk na imenovanje posebnih varuhov oziroma varuhov za posamezna področja. Pritiski na imenovanje namestnikov, zmanjšanje plač varuhu in njegovim namestnikom ali pa vztrajno napačno imenovanje institucije varuh človekovih pravic Republike Slovenije, kot urad varuha. To so nekatere od stvari, ki sem jih želela posebej izpostaviti. Iz vizije svojega dela pa ponavljam, da so prednostna področja mojega delovanja otrokove pravice in v ta namen posvečam določene aktivnosti in se pripravljamo tudi na velike projekte, kot bo pilotski projekt "Zagovornik - glas otroka", kjer bomo poskušali v tem letu, ki prihaja izoblikovati način drugačnega dela z otroki, predvsem zato, da se sliši njihov glas. Rada bi povedala, da ni moj namen, da bi kakorkoli napadala in kritizirala tiste, ki nehote ali kršijo človekove pravice zaradi tega, ker niso bili opozorjeni, temveč bi rada povedala, da svoj način dela vidim v sodelovanju. V tem, da se o stvareh, ki se mi ne zdijo v redu, ki kršijo človekove pravice ali vsaj zmanjšujejo dostop do njih, vnaprej pogovarjali in dogovorili in na ta način iskali skupne rešitve. Današnja razprava bo tekla o poročilu za leto 2006, in verjamem, da bo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]razprava. Hvala.
Hvala. Poročilo je obravnavala Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti kot matično delovno telo in pripravila predlog priporočil Državnega zbora. Besedo dajem predsednici mag. Majdi Potrata za predstavitev poročila komisije. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa dr. Zdenka Čebašek Travnik, varuhinja človekovih pravic, s sodelavcema, spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je na 27. seji 7. in 9. novembra 2007 obravnavala 12. redno letno poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2006, ki ga je ta predložil v obravnavo Državnemu zboru Republike Slovenije v skladu s 43. členom Zakona o Varuhu človekovih pravic. 12. redno letno poročilo za leto 2006 je bilo objavljeno julija 2007 v Poročevalcu št. 71. Za obravnavo na seji so člani komisije prejeli še mnenje Vlade Republike Slovenije o 12. rednem poročilu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2006 in informacijo o uresničitvi priporočil Državnega zbora Republike Slovenije, sprejetih ob 11. rednem poročilu. Članice in člani komisije so prejeli tudi delovno gradivo Osnutek predlogov priporočil, ki ga je pripravila strokovna služba komisije [[bilo jih je 34]] in Osnutek predlogov priporočil, ki ga je predložil član komisije Zvonko Černač [[bilo jih je 25]] . V večjem delu so povzemala priporočila, ki jih je pripravila strokovna služba komisije, v enem delu pa so bila drugačna. Na koncu je bilo sprejetih 27 priporočil. Varuhinja človekovih pravic je povedala, da 12. redno letno poročilo zajema oceno stanja na področju človekovih pravic, ugotovitve in mnenja varuha, podatke o delu ter opis izbranih primerov. V nadaljevanju je posebej poudarila posamezne sklope vprašanj iz letnega poročila. Predstavniki Vlade so povedali, da vsakoletno varuhovo poročilo obravnavajo z vso resnostjo in se do ugotovitev v poročilu tudi opredelijo, saj želijo, da se problemi, na katere opozarja varuh, ustrezno rešijo. Sicer pa ugotavljajo, da večina primerov, opisanih v poročilu, izhaja iz preteklih let. Po posameznih področjih pa so predstavniki Vlade povedali, da si za pripravo boljših predpisov in sodelovanje zainteresirane javnosti pri pripravi predpisov prizadeva tudi Vlada in da je v tej smeri že tudi sprejela nekaj ukrepov. Prav tako so opazni premiki na področju inšpekcijskih služb in sprejemanju zakonodaje. Predsednik Vrhovnega sodišča je povedal, da so zaostanki pri sodiščih še vedno velik in resen problem. Ti so v določenem delu tudi posledica razmeroma visokih procesnih standardov, ki jih uporabljajo slovenska sodišča, pričakujejo, da se bodo zaostanki vendarle zmanjšali, in sicer zaradi sprememb zakonodaje na področju izvršbe, na podlagi verodostojne listine določeni pozitivni učinki pa se kažejo tudi zaradi sprememb Zakona o upravnih sporih. Opozoril pa je na veliko prostorsko stisko in na pomanjkanje sodnikov. Predstavnik nevladnih organizacij je svoje pripombe strnil v tri sklope, opozoril je na izbrisane, na Rome in na ne vključevanje ali netransparentno delovanje države in sodelovanje javnosti pri pripravi predpisov. Opravljena je bila tudi razprava poslank in poslancev, v njej so sodelovali vsi člani in članice komisije, povedano je bilo, da je inštitucija varuha človekovih pravic postavljena zato, da je posebej pozorna na opozorila in mnenja državljanov. Vlada bi morala zato z vso zavzetostjo prisluhniti temu mnenju in ugotoviti, kaj je mogoče izboljšati. Prav tako imajo poslanke in poslanci posebno odgovornost za to, kako se počutijo državljani in državljanke. V razpravi je bilo tudi povedano, da se pri pripravi predpisov prepogosto zaobide mnenje zainteresirane javnosti, opozorili so še na pojave sovražnega in nestrpnega sporočanja, ne samo v medijih, pač pa tudi sicer v družbi, posebno zaskrbljujoča pa je ugotovitev v porastu revščine in pravicah zaposlenih tudi tujih delavcev. Poudarjeno je bilo, da človekove pravice niso dane za vedno in da se standard človekovih pravic spreminja in še nekaj drugih stvari, ki so zapisane v poročilu. Po opravljeni razpravi je Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti sprejela predlog priporočil, ki jih na podlagi 272. in 111. člena Poslovnika Državnega zbora predlaga v obravnavo in sprejem Državnemu zboru Republike Slovenije. Predlog priporočil je sestavni del tega poročila. Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti predlaga Državnemu zboru, da obravnava Dvanajsto redno poročilo varuha človekovih pravic za leto 2006 in sprejme priporočila, ki jih predlaga komisija. Hvala.
Hvala. Besedo dajem predstavniku Vlade, gospodu Maroltu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana gospa varuhinja s sodelavcem! Vlada Republike Slovenije ob obravnavi poročila varuha človekovih pravic za leto 2006 izpostavlja, da večina primerov navedenih v poročilu izhaja iz preteklih let. Vlada se kljub temu zaveda resnosti izpostavljene problematike, enako pa tudi svoje odgovornosti pri tem, zato je že sprejela številne ukrepe. Vlada velik del svoje pozornosti namenja preprečevanju vseh vrst nasilja v družbi in njenih celicah. Med zadnje konkretne ukrepe sodi sprejetje Zakona o preprečevanju nasilja v družini. Prav tako je Vlada oktobra 2006 sprejela Program za otroke in mladino 2006-2016, ki opredeljuje vizijo prihodnosti slovenskih otrok in mladine ter oblikuje usmeritve in ukrepe za njeno uresničitev. Program je odraz skrbi za mlado generacijo s ciljem povečanja blaginje za vse otroke v Republiki Sloveniji. Vlada se vse skozi zavzema za vzpostavitev ozračja strpnosti in medsebojnega spoštovanja, tako med posamezniki kot tudi med različnimi skupinami, ki živijo v Republiki Sloveniji. V tem okviru se zdi pomembno izpostaviti romsko problematiko, ki ji celotna vlada namenja posebno pozornost ter jo obravnava s posebno občutljivostjo. Aktivnosti so usmerjene na področje zagotavljanja in urejanja ustreznih bivalnih razmer pripadnikov romske skupnosti, izobraževanja, zaposlovanja, kulturne in informativne dejavnosti ter v smeri ustvarjanja multikulturne družbe. Pomembno vlogo pri tem ima Zakon o romski skupnosti, ki ga je na pobudo Vlade 30. marca letos sprejel Državni zbor. Zakon določa, da za uresničevanje posebnih pravic pripadnikov romske skupnosti Vlada v sodelovanju s samoupravnimi lokalnimi skupnostmi in Svetom romske skupnosti Republike Slovenije sprejme program ukrepov, s katerimi se določajo obveznosti, naloge, ki jih izvajata državna uprava in lokalna samouprava. Vlada Republike Slovenije je v sodelovanju s samoupravnimi lokalnimi skupnostmi in Romsko skupnostjo že pristopila k pripravi programa ukrepov. V ta namen je Vlada imenovala delovno skupino, ki jo sestavlja 16 članov iz različnih resornih organov, Sveta romske skupnosti Republike Slovenije in samoupravnih lokalnih skupnosti. Vlada še vedno vlaga ogromno naporov v iskanje primerne rešitve za družino Strojan. Ob iskanju ustrezne lokacije se zasleduje sledeč osnovni kriterij: lega, dostopnost, oddaljenost od naselij, infrastrukturna opremljenost, režimi varovanja ter namenska raba prostora. Pri tem se je upoštevala tudi želja družine, da se primerna lokacija poišče v bližini dosedanjega bivališča, na terenu pa so bili opravljeni pogovori s predstavniki lokalnih skupnosti. Glede zmanjšanja in odprave sodnih zaostankov ter zagotavljanja pogojev za sojenje v razumnem roku je Ministrstvo za pravosodje pripravilo program za zmanjšanje in odpravo sodnih zaostankov, projekt Lukenda, in ga predložilo v obravnavo Vladi. Ukrepi, ki jih navedeni program predvideva, se že izvajajo in že dajejo rezultate. V letu 2006 so se sodni zaostanki zmanjšali za 5%, v prvi polovici leta 2007 pa za 6,5%. pričakovati je, da bodo občutni rezultati na področju zmanjšanja sodnih zaostankov vidni v prihodnjih treh letih, ko naj bi se sodni zaostanki do konca leta 2010 v celoti odpravili. Ministrstvo za pravosodje meni, da dodatna normativna ureditev sporazumnega zunajsodnega reševanja sporov z uporabo mediacije in drugih oblik alternativnega reševanja sporov, ni potrebna. Za kazenski postopek veljavni Zakon o kazenskem postopku že sedaj določa, da sme državni tožilec ovadbo ali obtožni predlog za kaznivo dejanje, za katero je predpisana denarna kazen ali zapor do teh let, odstopiti v postopek poravnavanja oziroma sme se s soglasjem oškodovancev odložiti kazenski pregon, če je osumljenec pripravljen ravnati po navodilih državnega tožilca. Veljavni Zakon o pravnem postopku pa načeloma predpisuje dolžnost sodišča, da po prejemu odgovora na tožbo razpiše poravnalni narok. Na njem sodišče s strankami odprto razpravlja o pravnih in dejanskih vidikih spora in prouči možnost za sklenitev sodne poravnave. Ker v pravdnem postopku velja načelo dispozitivnosti strank, normativno predpisovanje zunajsodnega reševanja sporov ni ustrezno. Z normativno ureditvijo tega vprašanja pa bi tudi zavgli možnosti za razvoj zunaj sodnega reševanja sporov, ki se ga stranke poslužujejo v praksi, kar tudi omogoča Novela zakona o notariatu, da lahko tudi notar sodeluje pri izvensodnem reševanju sporov. V zvezi s problematiko izbrisanih želi Vlada poudariti, da se zaveda resnosti problema izbrisanih oseb, ter težkega položaja v katerem so se nekatere izmed teh oseb znašle in to kljub dejstvu, da je Republika Slovenija državljanom drugih držav naslednic nekdanje SFRJ dala kar nekaj možnosti za ureditev statusa v Republiki Sloveniji tako za pridobitev državljanstva Republike Slovenije kakor tudi za pridobitev dovoljenja za prebivanje v Republiki Sloveniji. Ministrstvo za notranje zadeve je že v letu 2006 zaradi odprave ugotovljene neskladnosti zakonov urejanja statusa državljanov drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji z Ustavo Republike Slovenije, pripravilo predlog ustavnega zakona o dopolnitvi ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. Z njim si želi dopolniti 13. člen ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. Ta je državljane drugih republik, ki so na dan 23. december 1990 v Republiki Sloveniji imeli prijavljeno stalno prebivališče in so v Republiki Sloveniji tudi dejansko živeli, izenačil z državljani Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije je z namenom večje učinkovitosti in usklajenosti delovanja inšpekcijskih organov, v zakonodajni postopek vložila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o inšpekcijskem nadzoru. Z uveljavitvijo navedenih sprememb zakona je vodenje inšpekcijskega sveta prevzel minister, pristojen za delovanje uslužbenskega sistema, torej minister za javno upravo. Naloge in inšpekcijskega sveta pa so usmerjene v doseganje večje učinkovitosti in usklajenosti ter strokovnosti delovanja inšpekcij. Skupno izvajanje nalog inšpekcijskega nadzora različnih inšpekcij v praksi že poteka. V poglavju varstvo otrokovih pravic, varuh med drugih ocenjuje, da bi bilo treba rejnikom omogočiti, da bi bili tudi skrbniki otrok. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pojasnjuje, da Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih med določbami o skrbništvu ne izključuje rejnikov kot možnih skrbnikov otrok. Postavitev rejnika v položaj skrbnika, je zakonsko mogoča in dopustna in se v praksi tudi pojavlja. Od okoliščin posameznega primera pa je odvisno ali se otroku postavi za skrbnike rejnika ali katero drugo osebo. Na področju priprave predpisov, je Republika Slovenija v okviru Sveta Evropske unije podprla pobudo za boljšo pripravo predpisov in izdelavo analiz njihovih vplivov ter se celovito zavzela za njeno izpolnjevanje. Tako so bili sprejeti programi ukrepov za odpravo administrativnih ovir za leto 2006 in 2007, ki zasledujeta cilje učinkovite javne uprave za državljane in gospodarstvo. Vlada se zaveda velikega pomena, ki ga ima sodelovanje državljanov v postopkih sprejemanja predpisov. Aktivna vključitev državljanov v najzgodnejši fazi priprave predpisov prispeva k večji kvaliteti sprejetih odločitev in boljši uveljavitvi le-teh. Rezultati raziskave Sposobnost regulativnega vodenja v Sloveniji, ki so jo na priporočilo Evropske komisije pripravili mednarodni strokovnjaki OECD-ja kažejo, da sodi Slovenija med države, v katerih je postopek za oblikovanje politik in pripravo predpisov pregleden in dokaj dobro strukturiran. Še pomembnejši ukrep je bil izveden ob uveljavitvi vladnega normativnega programa za leto 2007. Ministrstvo za javno upravo je zainteresirani javnosti posredovalo seznam predpisov. Zainteresirana javnost je ministrstvu posredovala odgovor, v katerem je navedla pri katerih predpisih želi sodelovati v postopku sprejemanja. Ti podatki so bili nato posredovani resornim ministrstvom, ki so zainteresirano javnost vključili v postopek. Priprava tovrstnih seznamov v tujini se je izkazala kot primerna praksa spodbujanja vključevanja državljanov v procese odločanja, saj je zelo pomembno, da se javnost povabi k oblikovanju predpisov že v najzgodnejši fazi. Na področju pravnih zadev je Vlada sprejela vrsto ukrepov za izboljšanje stanja. Prav tako je sprejela skupno metodologijo za spremljanje stanja zaostankov pri odločanju o pravnih stvareh na prvi in drugi stopnji ter pri uporabi izrednih pravnih sredstev. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo. Še enkrat lepo pozdravljeni vsi, posebej Varuhinja človekovih pravic. Zakonodaja še vedno predstavlja velik problem. Pri tem ne gre le za slabe ali pomanjkljive podzakonske akte. Sporno je njihovo sprejemanje, saj so prepogosto rezultat žrtve trgovanja s strankarskimi interesi. Navedek najdete na 16. strani varuhovega poročila za leto 2006. Namenoma sem ga izbrala kot uvod v mnenje Poslanske skupine Socialnih demokratov zato, ker me to pri tem mnenju vodi predvsem vloga Državnega zbora pri obravnavi varuhovega poročila. In kot zakonodajno telo nas mora skrbeti predvsem to, kaj varuh človekovih pravic meni o zakonodajnem postopku tako, kot se odvija v Državnem zboru. To naj bo torej intonacija. Dvanajsto letno poročilo Varuha človekovih pravic predstavlja sklep drugega mandata, torej zadnje poročilo, ki ga je podpisal Matjaž Hanžek in čeprav ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila sedanja varuhinja, ga vsebinsko ni spreminjala. Tudi v svojem uvodu je pritrdila ugotovitvam poročila o najbolj izrazitih primerih kršenja človekovih pravic v Sloveniji, hkrati pa napovedala, da bo prihodnjem poročilo pokazala svoje videnje stanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin, izhajajoč iz prioritet, ki jih je javno tudi že predstavila. Ob koncu drugega mandata Socialni demokrati ugotavljamo, da se je inštitut Varuha človekovih pravic utrdil v zavesti ljudi in da je boljše tudi poznavanje njegovih pristojnosti. Prav te določajo vplivnost in moč njegovih opozoril, zato Socialni demokrati presojamo delo varuha človekovih pravic predvsem s stališča ali je izkoristil, uveljavil in promoviral svojo vlogo in pristojnosti. Zavedamo se namreč, da je temeljni pogoj za uspešno delo prav varuhova neodvisnost od vseh vej oblasti, kajti le tako lahko ohrani svojo institucionalno integriteto, zato tudi menimo, da ni potrebe, da bi imel varuh človekovih pravic tudi izvršilne pristojnosti. Seveda pa je zato temeljno vprašanje, kako nanj gledajo tisti, na katere se pripombe nanašajo. Zato jemljemo kot sestavni del rednega letnega poročila tudi odzivno poročilo Vlade in ugotovitve o uresničevanju priporočil. Kar zadeva ta del, ki spremlja varuhovo poročilo in se nanaša na tisto, kar je bilo zapisano v 11. rednem poročilu varuha človekovih pravic za leto 2005, posebej poudarjamo, da je Državni zbor lani ob obravnavi sprejel 28 priporočil in v odzivu Vlade na to je, kakšno pojasnilo o tem, kako je Vlada uresničila priporočila samo pri 17 priporočilih. Med tem ko pri 11 priporočilih ni zapisan niti stavek o tem, kaj se je v okviru posameznega priporočila zgodilo. Dopuščamo sicer možnost, da so pripravljalci gradiva menili, da so odgovorili na priporočila že v tekstovnem delu v odzivnem poročilu, ampak tisto je vendarle odziv na poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2006. Tako kot varuhinja v predstavitvi poročila na matičnem delovnem telesu, tudi Socialni demokrati ugotavljamo, da je odziv Vlade na posamezne pripombe in opozorila varuha človekovih pravic dokaj neuravnotežen. V večini primerov je mogoče prebrati povzetek tistega, kar varuh ugotavlja, nato pa je zapisano, kaj je na ravni legalnih sredstev bilo doseženo. Kako so s posameznimi konkretnimi ukrepi na konkretne kršitve reagirali, tega pa je bistveno, bistveno manj. Zato je mogoče pritrditi ugotovitvi, da marsikdaj varuh človekovih pravic ne odigra v očeh izvršne veje oblasti tiste vloge, ki jo po Zakonu o varuhu človekovih pravic ima. Med priporočili, na katere ni reakcije, Socialni demokrati opozarjamo vsaj na dvoje priporočil. To je priporočilo, ki je govorilo o otrocih, ki so vse pogosteje žrtve spornih objav v medijih. O tem ni ničesar zapisanega, prav tako ugotavljamo, da je ostalo neodzivno tudi opozorilo na omejevanje sovražnega govora in drugih spornih vsebin v medijih in na medmrežju. Ugotavljamo pa, da je varuh človekovih pravic v svojem rednem poročilu zapisal definicijo sovražnega govora, po kateri za sovražni govor štejemo sleherni tisti nastop v javnosti, ki je uperjen v spodbujanje negativnih čustev, bom rekla, z zelo nevtralnim izrazom, do posameznih družbenih skupin in posameznikov. Druga stvar, ki bi jo radi v Poslanski skupini Socialnih demokratov omenili, kot posebno opažanje, ki zrcali odnos Vlade do varuhovega poročila, pa je dejstvo, da niti na matičnem delovnem telesu, niti danes pri obravnavi v Državnem zboru ni niti enega ministra, ki bi zastopal Vlado Republike Slovenije, pri obravnavi tega poročila. Žal tudi ne tistega ministra, ki mu je posebej zaupana skrb za uresničevanje načela enake obravnave in preprečevanje diskriminacije, mislim na ministra dr. Milana Zvera. Ne oporekamo temu, da smejo ministre pri obravnavi nadomeščati državni sekretarji, ampak varuhovo poročilo, ki je na sporedu enkrat na leto v Državnem zboru, bi si vendarle tudi na tej formalni ali simbolni ravni zaslužilo ustrezno pozornost. Upajmo, da se bo v prihodnje kaj izboljšalo. In zdaj dovolite, da opozorim še na nekatera vsebinska vprašanja, ki jih je mogoče zaslediti v varuhovem poročilu. Ni presenetljivo, da je tudi v 12. poročilu opozorjeno na najbolj dolgotrajen sistemski problem slovenske družbe, to je na izbrisane, za katere še vedno nimamo ustrezne rešitve, čeprav je na težave, s katerimi se izbrisani srečujejo, opozarjal že prvi varuh človekovih pravic Ivan Bizjak. Razumljivo je, da je ob koncu drugega mandata varuh človekovih pravic opozoril predvsem na tiste probleme, ki so sistemske narave in se vlečejo že od samostojnosti Slovenije. Na prvo takšno temo sem že opozorila, to so izbrisani. Drugi, zelo pereč problem je neizvrševanje odločb Ustavnega sodišča, saj izvršna in zakonodajna oblast prepogosto kritizirata varuhovo opozarjanje na neuresničevanje odločb Ustavnega sodišča ali pa komentirata odločbe Ustavnega sodišča namesto, da bi odločbe izvrševala. Konec leta 2006 je bilo neizvršenih še 13 odločb, za primerjavo v letu 2005 10, v letu 2004 pa 5. Zagotovo sodi med pomembnejše neuresničene odločbe Ustavnega sodišča zagotovo ta, ki sem jo že omenila, to je o izbrisanih, prav gotovo pa tudi tista, ki se nanaša na Zakon o duševnem zdravju. Zakonodaja še vedno predstavlja velik problem in pri tem ne gre le za slabe zakone ali pomanjkljive podzakonske akte, sporno je njihovo sprejemanje, saj so prepogosto rezultat žrtve trgovanja s strankarskimi interesi, sem povedala v začetku. In kar nekaj primerov iz prejšnjega leta se bomo spomnili, ob katerih civilna družba, nevladne organizacije niso mogle uveljavljati svojih pripomb in stališč. Takšno onemogočanje sodelovanja javnosti in neupoštevanje pripomb nevladnih organizacij je mogoče najbolj opazno ali zapomljivo ob pripravi Zakona o verski svobodi, Zakona o azilu in še bi lahko naštevali, omenila sem samo dva, kjer je zaradi narave dejavnosti sodelovanje civilne družbe izrazitejše. Sistemski problem so še vedno sodni zaostanki. Največ prejetih pobud se nanaša na sodne postopke. Mnoge pobude opozarjajo na čakanje od vložitve do začetka, torej od vložitve začetnega akta do prvega naroka za glavno obravnavo, varuh pa pri tem, po moje, opozarja še na pomembnejšo stvar, to je na kakovost sojenja. Opozarjam tudi na brezbrižnost državnih uradnikov do problema ljudi, še vedno so opazna pri dojemanju varuhovih opozoril, kot na nepotrebno nerganje; oprostite, kaže, da me bo glas izdal, zato bom končala; in opozarjam samo še na to, da je Poslanska skupina Socialnih demokratov vložila sedem dopolnil k priporočilom in vam jih priporočamo v sprejem. Hvala.
Hvala. Gospod Jožef Školč, bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik. Spoštovana varuhinja. Kolegi in kolegice. Mislim, da je na začetku le potrebno povedati tisto, kar se mi zdi najbolj bistveno, in je v tem poročilu sicer mimogrede, ampak je pohvalno. Varuh človekovih pravic pravi, da se stanje na tem področju le počasi, ampak vseeno izboljšuje. To oceno bi dal na začetek te predstavitve stališč, ker se mi zdi, da smo s tako oceno, ne glede na vse kar nas s tega področja muči, lahko najbolj zadovoljni. Verjetno jo lahko tudi skupaj delimo. Druga stvar, ki jo gre pohvaliti je tudi to, da so ta odzivna poročila Vlade hitra in precej obsežna. S tem seveda nočem reči, da se z vsem, kar je tam noter zapisano in s predlogi, strinjamo, ampak to le pomeni, da dobiva varuh človekovih pravic tisto potrebno težo, ki si jo želimo in da v bistvu njegova vprašanja povzročijo, če drugega ne, vsaj neke formalne reakcije. Te stvari je potrebno povedati tudi zaradi tega, ker smo v zadnjem času priča temu, da če kdo preveč naglas kritizira kakšno od situacij v Sloveniji, se lahko zgodi, da se Vlada ali kakšni ministri splašijo in grozijo z odstopom. Jaz upam, bom rekel, da ti dve pohvali zadoščata za to, da lahko opozorimo na tiste stvari, zaradi katerih varuha sicer imamo, da stalno bedi nad uresničevanjem teh pravic in tudi nad postopki, ki jih v veliki meri generira politika, pozicijska in včasih tudi opozicijska. Tisto, kar je po drugi strani zaskrbljujoče in imamo v vsakoletnem poročilu, je, da se določeni problemi vlečejo in da se določene težave kar naprej ponavljajo. Koliko je opravičila za to, je težko reči, ampak to je zagotovo stvar, ki kaže, da pa le ta tema nima vsak dan središčnega mesta, ampak ga ima samo takrat, kadar se stvari zaostrijo, da ne rečem samo takrat, kadar varuh, sedaj pač varuhinja, reagira. Nadaljnja stvar, ki je mogoče drugačna od prejšnjih poročil in je z mojega vidika vredna vse potrebne pozornosti, je ocena, da se izostruje ves tisti sklop težav, povezanih z vprašanjem sožitja z romsko populacijo v Sloveniji. Tu ne mislim samo na te težave, ki jih vsi poznamo, z družino Strojan, ampak tudi reakcije, ki so se zgodile v občinah, ki so sprejele nezakonite sklepe, pa tudi z izjavami, ki smo jim bili priče bodisi v tem prostoru bodisi od naših kolegov v medijih. Odgovornost politike za umirjanje te situacije je večja in po moji presoji ne more biti uperjena samo v Vlado. Čeravno je Vlada na tem področju povlekla poteze, za katere ne najdem razumne obrazložitve po še tako dolgem času. Ampak to je zagotovo vprašanje, ki teče skozi vse politične stranke, ki teče v dobršnem delu tudi skozi več občin kot samo to, v kateri se je ta najbolj razvpiti primer zgodil. In to je zaskrbljujoče. Tista stvar, o kateri mislim, da se lahko veliko pogovarjamo, je ocena gospoda Hanžka, da je odgovornost politike za stanje človekovih pravic lahko zelo velika. Spet seveda odgovornost politike razumem širše od tega, da tu postavljamo pod vprašaj samo vladne odločitve, da tu postavljamo pod vprašaj samo tiste stvari, ki niso bile narejene, pa bi morale biti, da ni določenih zakonskih in podzakonskih aktov. Te stvari so kar se, bom rekel, mene in kolegov v poslanski skupini tiče popolnoma izven dvoma, da stvari, na katere se opozarja, da jih je treba zakonsko urediti, da je z vsakim letom manj opravičil zato, da se rešitve ne najdejo. Problem je, da se poskuša določene teme popolnoma marginalizirati, da se poskuša za določene stvari pravzaprav celo reči, da, saj to ni problem, ali če rečem drugače, da se reče, da se določene stvari napihuje. In tega govora pa smo tudi v tej dvorani veliko deležni. Nisem prepričan, da bi bile težave z uveljavljanjem različnih svoboščin, tudi svobodo govora, o kateri niti tu ni pretirano govora ali pa z uveljavljanjem pravic Romov, izbrisanih in tako naprej, kaj manjše, če mi o tem ne bi govorili. Del politike pa misli, da je to izmišljena tema. In to je, bom rekel, posebne vrste politika, ki ji težko rečemo ignoranca, ampak to brisanje težav je vredno diskusije. To brisanje spet, ker bi rad da govorimo, bom rekel, zelo široko, teče čez vse stranke, na nek način je kalkulanstvo v določenih temah prej pravilo, kot izjema. Mi smo ta teden na Primorski univerzi dobili novega rektorja, za katerega sam osebno, in vi veste, mislim, da je bil eden od tistih, ki je premalo naredil za to, da bi se problem izbrisanih pravočasno in korektno rešil. Ta problem teče, kot vemo, že zelo dolgo. Mi imamo, bom rekel, nagrajevano politiko in tudi politike - kolege, ki so imeli v rokah dokumente, ki bi jih bilo treba pravočasno oddati v presojo Ustavnemu sodišču, pa so to zamudili. Bistveno manj problemov bi imeli, če bi nekdanji predsednik Državnega zbora naredil kar je bila večinska volja Državnega zbora. To so vse te teme, ki kažejo, da ni samo minister Mate tisti, ki išče rešitev, ki je zame povsem nesprejemljiva, ki prinaša pač ustavni zakon kot neko rešitev, ki pokriva inherentno tudi neko napako za nazaj, čeravno mu to ne bi bilo potrebno. Ta politika se na notranjem ministrstvu kar vleče kot neka konstanta. In o tem tudi kaže tukaj govoriti, mogoče je to lažje v sklopu razprave človekovih pravic kot v sklopu razprave o odgovornosti posameznih ministrov. Tisto, kar bi rad dosegel s to razpravo je, da se zavedamo, da pač človekove pravice niso tema, ki so posebej rezervirane za eno, drugo ali tretjo politično opcijo, ampak da je treba biti izjemno previden takrat, ko se dela stališča in ločnice ob tem. Sem seveda proti vsakemu kalkulanstvu s temi stvarmi, ker če kalkuliramo s človekovimi pravicami, v bistvu kalkuliramo z enim od ključnih temeljev naše ustavne ureditve. Na tej točki se mi zdi sporno tudi stališče komisije oziroma priporočilo, ki v tretji točki pravi, da Vlada Republike Slovenije in drugi državni organi naj se hitreje odzivajo na odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije, s čimer se strinjam. V 16. točki pa pravi naj, recimo, na primer za vprašanje izbrisanih čim prej sprejme ustavni zakon čeravno vemo, da ustavni zakon, ne samo tako, kot je napisan, pomeni v bistvu način, kako se izogne uveljavljanju določil iz dveh odločb Ustavnega sodišča. Iz tega vidika je tudi ta večina, ki je sprejela ta priporočila v komisiji, naredila nedopustno napako v škodo uveljavljanja človekovih pravic. Seveda bi se dalo veliko o vsem govoriti, zdi se mi pa pomembno v luči tega, kar smo poslušali te dni, priklicati v spomin tudi vse tiste obtožbe bivšega varuha človekovih pravic, češ da ravna državi sovražno, ko določena poročila o uveljavljanju določenih pravic pošilja v svet in svojim kolegom. Ti očitki so se, bom rekel, v zadnjih dneh v istem jeziku ponovili na račun medijev in mogoče tudi določenih politikov, ki posamezne teme odpirajo izven Slovenije. Če bomo pristali na to tezo, da ni mogoče o človekovih pravicah razpravljati kot o univerzalnih pravicah in da se o teh stvareh ne moremo pogovarjati z evropskimi institucijami, da se s tem ne smejo ukvarjati komisarji, ki te stvari pokrivajo, potem zelo slabo razumemo naravo človekovih pravic in nisem prepričan, če razumemo tudi temelj naše ustavne ureditve. Zato se mi zdi, da bi bilo potrebno znotraj teh priporočil, ki jih imamo, čeravno to ni potrebno samo po sebi, ampak zaradi političnih diskusij pa morebiti je, pozvati vse, naj spoštujejo avtonomijo varuha človekovih pravic in naj mu predvsem omogočijo, da čim več kompetentnih ljudi zaplete v razprave o naših težavah, ker brez teh razprav, brez dobre diskusije, brez medijev in vsega, mi vzdušja, ki ni zmeraj najbolj naklonjeno pravicam posameznih manjšin in pravicam posameznikom, ne bomo mogli spremeniti na boljše. In tukaj pa dela Vlada in njen predsednik katastrofalno in neodpustljivo napako, da vsakega, ki ga potegne za jezik in kliče na odgovornost, razglasi za sovražnika. To je nekaj, kar nas vrača daleč nazaj in bom rekel, oddaljuje pravzaprav od takih poročil, katerih smo sicer lahko veseli, da jih poslušamo, in zaskrbljeni, ker se določene težave kar naprej ponavljajo. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Marjetka Uhan bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovana Vlada, varuhinja s sodelavci, poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Pred nami je redno letno poročilo varuha človekovih pravic za leto 2006 in priložnost, da se javnost, državljani, vključno z oblastjo seznanja z delom institucije, ki predstavlja nadzornika oblasti in ki ima vse pooblastila, da opozarja, deluje ter intervenira v primeru kršitve pravic posameznikov. To je tudi priložnost za vpogled v lastno delo, kako so državljani zadovoljni z našim delom, ter priporočilo, kaj se še lahko izboljša in kaj se mora narediti, da bo postala država prostor, kjer bodo imeli vsi ljudje možnost, da se uresničujejo njihove temeljne svoboščine in pravice. V novi Sloveniji tovrstno poročilo vsako leto resno pregledamo in proučimo, tudi stališča uresničevanja temeljnega programa naše stranke. Zato bi se želeli osredotočiti na tiste dele poročila, ki predstavljajo kritiko področij, ki jih v naši stranki smatramo za ključne pri postavljanju pogojev za človekovo dostojanstveno življenje. Družina je v programu naše stranke opredeljena kot temelj družbe, kot njena osnovna celica. Predstavlja temelj razvoja vsakega otroka, njegove socializacije in ne nazadnje njegov razvoj. Ravno zato je pomembno, kakšna je ta družina in kakšne so razmere v njej. Zato nas veseli, da je varuhinja pri svojih poudarkih na prvo mesto postavila pravice otroka, in v sklopu tega urejanja družinskih razmerij in prizadevanje za zmanjšanje nasilja v družini. Čeprav naj poudarim, da se mora delati na tem, da se nasilje zmanjša na vseh področjih in vseh sferah. Pri tem pa je potrebno izpostaviti dejstvo, da si tudi aktualna oblast pred precej pogostejšimi pojavi tovrstnega nasilja ne zatiska oči. Da Vlada misli resno, je pripravila zakon o preprečevanju nasilja v družini, z namenom, da bo prinesel napredek pri preprečevanju te vrste nasilja in povečal varnost otrok in možnost za njihovo srečnejše ter varnejše otroštvo, do katerega ima pravico vsak otrok. Ker spada med osnovno pravico tudi pravica vsakega človeka do šolanja oziroma izobraževanja in pravica do svobodne izbire le-tega, bi želeli izpostaviti tudi tisti del poročila, v katerem varuh opozarja na prehitro in strokovno nepodkovano spreminjanje šolske zakonodaje. Po mnenju Nove Slovenije je ravno v teh dneh zavrnjena zakonodaja tista, ki je prinašala večjo možnost uresničevanja pravice in svobode posameznika do izbire, v tem primeru izbire šole, in prinaša boljše oziroma večje možnosti šolanja otrok, ki prihajajo iz ekonomsko šibkejših družin in katerih starši nimajo finančnih možnosti, da bi otroke poslali v šole, o katerih menijo, da je boljša vzgoja in bi imeli njihovi otroci možnost razvoja tistih vrednot in prepričanj, do katerih imajo pravico in možnost svobodne izbire. Bomo videli, če bo v naslednjem poročilu tudi pritožba katerega izmed staršev, ki so bili v teh dneh prezrti, neupoštevani. Nova šolska zakonodaja pa prav tako prinaša pomembne spremembe na področju varovanja otrok in preprečevanju spolnih zlorab v šolah. Pomemben napredek na področju varovanja otrokovih pravic pa bo vsekakor prinesel tudi družinski zakonih, v katerem se bodo urejale tudi koristi tistih otrok, ki morajo otroštvo preživljati v rejniških ustanovah ali zavodih. V Novi Sloveniji upamo, da bo v prihodnjem poročilu mogoče prebrati bistveno manj poročil o kršenju pravic otrokom. In če je družina tista, kateri v Novi Sloveniji namenjamo največ pozornosti, potem je potrebno poudariti v poročilu tudi poglavje, namenjeno reševanju stanovanjske problematike za socialno šibkejše in zlasti mlade družine. Tako poročilo, kot tudi mnenje Vlade se ustavljata pri tej problematiki. Ta problem se pojavlja v poročilih prav vsako leto. Zdi se, da je bilo na tem področju še vedno narejenega premalo. Mlade družine še vedno težko pridejo do stanovanja oziroma do primernih življenjskih razmer, kar posledično vodi tudi v to, da se mladi težko odločajo za ustvarjanje družin. Na tem področju bi morala država vložiti še več truda, da bi se mladim ponudilo več možnosti za ugodnejši nakup ali najem stanovanj. Med pomembne napredke na področju družine velja pripisati tudi dopolnjen zakon o vrtcih, ki se pripravlja. Brezplačen vrtec za drugega in vsakega naslednjega otroka je vsekakor spodbuda za starše, ki se odločajo za družino. Varuh opozarja na revščino in brezposelnost, ki ju poročilo izpostavlja kot pereč problem v družbi. Kljub znakom, ki gredo v smer gospodarskega in ekonomskega razcveta države, ki kažejo na zmanjšanje brezposelnosti, si je potrebno priznati, da revščina obstaja, da je brezposelnost, četudi se zmanjšuje. Menimo, da je premalo aktivnosti s strani služb na terenu, ki opazujejo revščino iz pisarn, namesto da bi bili aktivni na terenu. Marsikdaj je upravičen očitek, da mnogi dobijo socialno pomoč neupravičeno oziroma se ne potrudijo, da bi jo zaslužili z delom. Za mnoge, ki pa so v stiski, pa se ne ve. Ker se v Novi Sloveniji zavzemamo za socialno pravičnost, za enake možnosti za vse, za vzpostavitev dostojnih življenjskih razmer za vse ljudi, jemljemo opozorila varuha glede revščine za resno opozorilo. Ustavila pa bi se reda še pri poglavju o diskriminaciji, ki v poročilu zajema obširen del. Prepričana sem, da si prav vse stranke kot Vlada prizadevajo, da bi imeli vsi ljudje v naši državi enake možnosti pravice in svobodo. In vsekakor velja to tudi za manjšine, priseljence, tako imenovane izbrisane in tako dalje. Toda ob pregledu poročila se zdi, da je pozornost ali pretirana pozornost namenjena predvsem eni družini, ki se sooča s problemom diskriminacije. Primer te družine v poročilu izrazito izstopa. Po našem mnenju je bilo na področju romske problematike s strani države narejeno veliko dobrega. Uveljavljati se je začel nov dopolnjen Zakon o romski skupnosti. K večji jasnosti in natančnosti na področju varstva pred diskriminacijo pa prinaša tudi Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o uresničevanju načela enakega obravnavanja. Da obstajajo težave na področju reševanja manjšinske oziroma specifične romske problematike je dejstvo, ki ga ne zanikamo tudi ne v Novi Sloveniji. Toda ali je težava z eno družino resnično tako zelo pomembna, da se ji namenja tolikšno pozornost? Sprašujemo se, ali ni država naredila veliko, da bi rešila ta problem, ali ni namenila dovolj pozornosti reševanju omenjenega problema. Po mnenju Nove Slovenije je država v primeru romske problematike ravnala primerno. Žal ugotavljamo, da nekateri pozabljajo, da je potrebno pravice razumeti v ravnovesju z dolžnostmi posameznika. Državljani namreč nimamo le pravic, ampak imamo tudi dolžnosti in teh omenjena družina ni poznala vrsto let. Če bi ljudje, državljani opravljali svoje državljanske dolžnosti, bi bilo najbrž tudi manj kršitev pravic. Konflikti pa nastajajo zlasti v tej točki, ko ljudje zahtevajo zgolj pravice, na dolžnosti pa pozabljajo. Podobna problematika, ki jo poročilo izpostavi so tudi tako imenovani izbrisani. Tema se vleče 15 let. Izstopa v zadnjih poročilih, zato smo prepričani, da bi lahko pripravljen predlog ustavnega zakona, ki ga bo Državni zbor v kratkem obravnaval, lahko ustrezno rešil to problematiko. Poročilo varuha zajema še veliko drugih tem. Pri tem je potrebno poudariti, da gre za veliko problemov, ki se ponavljajo iz leta v leto: sodni zaostanki, klientelizem, problem socialnega in invalidskega zavarovanja, zdravstveno in socialno varstvo in tako dalje. Vsako poglavje zahteva podrobno obravnavo. Na vseh področjih je bilo narejenega veliko v tem mandatu, veliko na socialnem kot tudi v pravosodju oziroma zmanjševanju sodnih zaostankov in rešitvi denacionalizacijskih postopkov. Za vsako izmed teh področij pa so bila na odboru sprejeta priporočila, ki izpostavljajo najpomembnejše probleme, ki se naj jih skuša v prihodnosti rešiti oziroma popraviti. In v Novi Sloveniji kot vladni stranki se tega dobro zavedamo, poročilo varuha pa jemljemo v Novi Sloveniji kot poročilo o delovanju države in kot navodilo oziroma usmeritev k temu, kaj lahko v prihodnje še izboljšamo ali popravimo. Poročilo bomo v Novi Sloveniji podprli oziroma sprejeli.
Hvala. Gospod Stanislav Brenčič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Najprej lep pozdrav gospe varuhinji in celotni ekipi in enako predstavnikom Vlade ter vam kolegice in kolegi! Varuh človekovih pravic je nedvomno ena najpomembnejših inštitucij v vsaki demokratični državi. Pri tem ne gre toliko za naziv kot takšen, ampak zavarovalno funkcijo, ki jo vsak varuh človekovih pravic prinaša v določeno družbo. To je tista instanca, na katero se lahko obrne vsak državljan in vsak prebivalec naše države, če misli, da so mu bile na kakršenkoli način kratene temeljne človekove pravice. Zastavlja pa se nam ob tem vprašanje upravičenosti prepogostih kritik posameznih nosilcev političnih funkcij neposredno na varuha kot inštitucijo. Če primerjamo prejšnja in najnovejše poročilo, kaj kmalu ugotovimo, da obstaja gro problemov, ki se prinaša iz leta v leto. Med njimi vsekakor izstopajo prijave v zvezi s sodnimi zaostanki, policijskimi postopki ali odvetništvom. Velika nepravilnosti in huda kršenja človekovih pravic se dogajajo skozi vsa leta tudi na najobčutljivejšem področju, to je znotraj družin, kar povzroča še večje težave pri reševanju kršitev, saj družina še vedno velja za nekaj osebnega, nekaj kar je samo v sferi zasebnosti. Govorimo o na žalost najnizkotnejših dejanjih nasilja v družini ter o še posebej občutljivi temi nasilje nad otroki, ki na najbolj krut način kršijo vse konvencije in druge dokumente o otrokovih pravicah. Veseli nas, da so se tu pogledi glede tega začeli nekoliko spreminjati v duhu dandanašnjega časa in da je bil na Vladi končno sprejet Zakon o preprečevanju nasilja v družini, ki lahko učinkovito prispeva k razreševanju te problematike. Da je ta zakon resnično dobrodošel, se zavedamo tudi pri obravnavi tega zakona na matično delovnem telesu, zato smo v podporo tega šli celo na nujno sejo, samo da zagotovimo prisotnost neposredno ministrice, ki je za to področje pristojna. Pri Slovenski ljudski stranki vedno znova ponavljamo in tega ni nikdar dovolj, da je družina najpomembnejša družbena celica. In v svojem programu omenjamo naše zavzemanje za pozitivno diskriminacijo družino in ostro obsojamo vse kršitve temeljnih pravic v zvezi s tem. Družina je namreč prvo in najpomembnejše okolje, v katerem se oblikuje vsak človek. Družina nam pomeni zaupanje in varnost in kar je najpomembnejše pri tem, da stanje v družini kot celoti daje dobre ali pa lahko tudi zelo slabe temelje za duhovni zrelostni razvoj celotne družbe. Smo za pozitivno diskriminacijo družine tako v moralnem kot v materialnem smislu. Zakonodaja mora biti zato za družine spodbujevalna in ne omejevalna. Po našem mnenju je problematika nasilja in širše kršenje človekovih pravic takšne narave, da je potrebno o tem neprestano javno govoriti, če želimo doseči napredek, zato smo še posebej veseli velike zavzetosti nekdanjih varuhov in sedanje varuhinje, da se ta problematika rešuje tudi po zakonski poti. Ponavljanje enih in istih tem oziroma kršitev v varuhovih poročilih nam mora dati jasno vedeti, kaj v naši družbi je hudo narobe in od nas zahtevati odgovor, zakaj se pa tudi v letu aktualnega poročila stanje na posameznih segmentih ni vsaj zaznavno izboljšalo. Poročilo varuha omenja nezadovoljstvo, ker javnost pri pripravi predpisov različnih vrst ni vsebovana oziroma ne sodeluje dovolj. Menimo, da bi bila opažanja in izkušnje javnosti, še posebej strokovne in tako imenovanih nevladnih organizacij, lahko velik plus za zakonodajni postopek. Morda bi bilo dobro premisliti o tem, kako in katere dodatne mehanizme bi bilo potrebno zagotoviti, da bi bilo to sodelovanje pri nastajanju predpisov še bolj učinkovito. Posamezni resorji namreč po mnenju varuhinje oziroma varuha različno uresničujejo določbe 8. člena Poslovnika Vlade Republike Slovenije, ki narekuje obvezno posvetovanje z zainteresirano javnostjo. Po našem mnenju je pomoč javnosti s svojimi predlogi in izkušnjami pri nastajanju predpisov neprecenljiva. In tu se nam zastavlja vprašanje, ali mi tej javnosti omogočamo spregovoriti vsaj pri obravnavi predlogov zakonov na delovnih telesih Državnega zbora. In vprašanje, koliko smo dejansko dojemljivi za njihove poglede, njihove argumente in njihovo artikulacijo znotraj delovnega telesa. Poročilo v delu o nacionalnih in etničnih manjšinah seveda omenja tudi primer Strojan. Posebna zaskrbljenost je namenjena razširitvi in potenciranju že obstoječih stereotipov o Romih in ne nazadnje tudi o nesposobnosti policije pri tem primeru. Pri Slovenski ljudski stranki se strinjamo, da nihče nima pravice na kakršenkoli način izražati nestrpnosti in izvajati diskriminacije nad drugimi, ki živijo v Republiki Sloveniji. Tega prav gotovo ne zagovarjamo, saj smo strpna stranka, ki želi doseči spremembe po mirni in kulturno-civilizacijski poti. V primeru Strojan se je res marsikaj dogajalo, vendar ne smemo spregledati dejstva, da je bilo tudi kar nekaj narejenega v smeri dobre rešitve. Letos je bil sprejet Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o uresničevanju načela enakega obravnavanja, ki je tudi opredelil položaj zagovornika oziroma zagovornice z načelom enakosti. Sprejet je bil tudi Zakon o romski skupnosti v Republiki Sloveniji, ki pomeni, vsaj tako smo prepričani mi, kar prijeten in pozitiven korak naprej. Skladno z njim bo Vlada Državnemu zboru enkrat letno poročala o uresničevanju obveznosti glede ustvarjanja pogojev za vključevanje pripadnikov romske skupnosti v sistem vzgoje in izobraževanja, glede zaposlovanja te skupnosti, zagotavljanja pogojev za urejanje prostorske problematike romskih naselij in podobno. Priznati torej moramo, da je bilo kar nekaj narejenega, seveda pa je lahko narejenega še več in k temu moramo tudi stremeti. Poleg tega velja poudariti, da iz konkretnega primera ne moremo posploševati nestrpnosti ali odklonilen odnos do Romov v Sloveniji. Če ne želimo nestrpnih reakcij, moramo enako obravnavo zagotoviti vsem državljanom. O tem izražamo tudi prepričanje, da Slovenci nikoli nismo bili in tudi danes nismo in ne smemo biti nestrpen narod. Ne moremo govoriti o nestrpnosti do Romov nasploh, ampak je treba konkretne primere obravnavati kot konkreten problem in problematiko in ne kot nestrpnost do posamezne skupnosti. V poročilu so omenjeni še drugi primeri diskriminacije, tako na osnovi spola, verske pripadnosti, etnične pripadnosti ali invalidnosti. Slednja se nam zdi še posebej občutljiva, saj gre za ranljivo skupino prebivalstva, še posebej glede možnosti zaposlovanja. Varuh je mnenja, da je dokazovanje diskriminacije pri zaposlovanju izredno oteženo, vendar so oškodovanim na voljo nekateri mehanizmi, kot na primer: prijava inšpektoratu za delo, zagovornici načela enakosti in sklicevanje na nekatere direktive Sveta Evrope, ki terjajo od države, da določi obveznost vseh delodajalcev, da pri zaposlovanju zagotovijo razumne prilagoditve delovnih mest za invalidne osebe. Vlada pa v svojem mnenju poudarja, da se je leta 2006 v Sloveniji zaposlilo skoraj 50% več invalidov kot leta 2005, in skoraj enako toliko kot leta 2001, 2003 in 2004. Vlada je v zadnjih letih sprejela nekatere ukrepe, ki pripomorejo k izboljšanju stanja s seveda - na kar je treba posebej opozoriti - dobro konceptuiranim zakonom o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. Ob tem pa je potrebno ugotoviti še to, da v tem segmentu le beležimo še določen manjko, ta pa je nujno v tej zvezi sprejem oziroma obravnava zakona o izenačevanju možnosti invalidov. Na to nas še posebej opozarjajo že dolgoletni akutni problemi, ki so izraženi tako v zvezi slepih, kot zvezi gluhih. V zvezi z vzgojo in izobraževanjem je varuh zapisal, da so spremembe zakonodaje prehitre in premalo premišljene, poleg tega opozarja še na problem nasilja v šolah, ki se je še posebno razširilo v zadnjem času, ko smo priča mnogim kruti dejanjem šolarjev. Ob nasilju v šolah, moramo poudariti, da v Slovenski ljudski stranki pojmujemo šolo tudi kot vzgojno inštitucijo. Prizadevamo si za šolo, ki vzgaja za človeka, za medčloveške odnose in družino. Mladini moramo posredovati naše vrednote, našo kulturo, našo civilizacijo. Šola naj vzgaja za demokracijo in odgovornost. Mlade moramo vzgajati za aktivne državljane in državljanke. S področja delovnih razmerij tudi tokrat poročilo opozarja na neučinkovitost mehanizmov, s katerimi bi se bolj učinkovito preprečevalo zavržena dejanja, kot so: zavestno neredno izplačevanje plač in izvajanje psihičnega nasilja na delovnem mestu. Po vprašanju le-tega prinaša, pred kratkim sprejeta novela zakona o delovnih razmerij zelo pozitivno novost. V poslanski skupini pa smo kar zaskrbljeni nad nekaterimi razmišljanji v času naše visoke gospodarske rasti in s tem velike potrebe po dodatnem zaposlovanju, v smislu reka "dela je dovolj za vsakogar, ki le delati hoče", pri tem se kar načrtno pozablja na to, da je temeljna pravica tudi biti za opravljeno delo tudi primerno temu plačan. Moralni nivo nekaterih delodajalcev v Republiki Sloveniji je žal po našem trdnem prepričanju, sploh pa po mojem poznavanju stvari precej nizek. Pripombe so bile zabeležene tudi glede našega zdravstvenega sistema. Večina pobud se nanaša na neprimeren odnos zdravstvenih delavcev ter na pomanjkljivo obveščenost, dolge čakalne vrste, nekaj pobud je očitalo celo nepravilno zdravljenje. Še posebej odmeven je bil primer Onkološkega inštituta in v zvezi s tem na njihove bivalne razmere. Vsi vemo, da je zdravje naše največje bogastvo in da zdrav človek na omenjene težave gleda drugače kot bolan. Poslanci poslanske skupine Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da se mora stanje glede omenjenih težav izboljšati, čeprav je bilo tudi v tej smeri že kar precej narejenega. Prepričani smo, da je vsem prebivalcem Slovenije potrebno zagotoviti enak dostop in enakost zdravstvene obravnave in storitev. Za to je odgovorna država vzpostavljanjem mreže, kriterijev in tudi ali še predvsem standardov, ki bodo dovoljevali in omogočali sprotno prilagajanje demografskim in ostalim spremembam ter izzivom. Tako je potrebno vzpostaviti celovit sistem kakovosti in njenega nenehnega izboljševanja in tako bolnikom zagotoviti čim večjo varnost. Kot je bilo že ugotovljeno, poročilo varuha izpostavlja predvsem najočitnejše kršitve človekovih pravic, ki pa se vlečejo iz leta v leto. Diskriminacija na različnih področjih, ureditev položaja romske skupnosti, sodni zaostanki, policijski postopki, nasilje v družini in v družbi na splošno, pravice socialno šibkejših in otrok ter problematiko v zvezi z zaposlovanjem so teme, ki se pojavljajo v vseh poročilih od leta 2001 naprej. To so teme, ki se jim moramo najbolj posvetiti, saj z dolgoletnim obstojem v poročilih varuha dokazujejo, da so to najbolj očitne kršitve človekovih pravic. Poslanci poslanske skupine Slovenske ljudske stranke se zavzemamo za pomoč šibkejšim, to smo zapisali v svoj aktualni program stranke, ki je precej socialno naravnan. Sodelovanje Vlade, javnosti in varuha je nujno, če želimo, da se največje kršitve človekovih pravic odpravijo ali vsaj omilijo. Zato menimo, da bi bilo dobro pri tem tudi, da bi se ob obravnavi tekočega letnega poročila posredovalo v zgoščeni predstavitvi s strani posameznega ministrskega resorja tudi ukrepe za izboljšanje stanja iz poročil pred zadnjim poročilom. In ne nazadnje zelo dobrodošla bi bila prisotnost in obravnavi tekočega poročila varuha človekovih pravic tudi v naslovu ministrov samih. Na tej podlagi naj bi postajala ta knjiga tanjša, kajti občutne spremembe na posameznih področjih, ki jih poročilo obravnava, je zaznati predvsem zaradi biološke ure, kot na primer področje žrtev vojnega nasilja. Naša poslanska skupina sprejema to poročilo kot dobro in ga podpiramo. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Majda Širca bo predstavila stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Spoštovana varuhinja, kolegi, kolegici! Letno poročilo je nek pregled zaupanja Vladi v preteklem letu, njenemu spoštovanju etike in pravic, zato je ta pogled na prazne prostore oziroma na odsotnost vseh ministrov frapanten in žaljiv, kar pomeni, kljub temu da vemo, da Vlada ima danes možnost spregovoriti na naše razmisleke ob temu poročilu kar eno uro. Ta čas ima, ta odnos, ki ga odraža z odsotnostjo, je pa zagotovo zaskrbljujoč. Tako je. Nedvomno se tudi sama strinjam, kot je že kdo pred menoj, da se senzibilno za človekove pravice v družbi povečuje - na obeh straneh: tisti, ki jih na nek način v vsakem dnevu opažamo, in tisti, ki jih znotraj urada beležite in na njih reagirate. Občutljivost za naše pravice je večja, ampak kot ta nič prav tenak material priča, vendarle tako ni, kot bi moralo biti. Saj ne gre samo za leto 2006, tudi v prejšnjih letih smo se vedno srečali z opozorili, ki so bila relevantna, ne vedno odpravljena. Nekatera se vlečejo in prekladajo, ampak pomembno je, da se tudi odpravljajo. Nekdanji varuh, ki je prispeval velik del teksta k temu poročilu, gospod Hanžek, je bil slaba vest oblasti, te, prejšnje tudi, ampak te še posebej. Bil je glasen, brezkompromisen, zelo občutljiv, eni ste dejali, da je preveč občutljiv. Jaz sem zadovoljna, da varuhinja v svojem spremnem uvodnem tekstu pravi, da bo nadaljevala s to občutljivostjo, mogoče sicer bo to počela ali že počne z drugačnimi orodji. To ni važno. Važno je, da se senzibilnost za vprašanja, ki jih opaža ali ki jih drugi opažajo in se na njo obračajo, ne bo upadala. In pomembno je tudi, da sporoča, da ne bo se zadržala tudi pred politično občutljivimi temami, ko jih bo zaznala, bo ukrepala, pravi, na samem začetku. In to, opažamo, da v času, ko je prevzela mandat, tudi počne. Nas žalosti, da se v uvodnih besedah sprašuje tudi, na kakšen način ohranjati naprej samostojnost Urada varuha človekovih pravic. Omenja tudi neke postavke, ki to samostojnost lahko ogrožajo. Omenja vprašanje kadrovanja, vpliva na kadrovanje, omejevanje plač, plačne politike in neodvisnosti. Mislim, da bi to morali imeti vsi pred očmi, ne le, ko bomo v kontaktih z uradom varuhinje pri poročilih, ampak tudi sicer. V Poslanski skupini Zares smo zagotovo zaskrbljeni nad številnimi opažanji, ki so povzeta v tem letnem poročilu. Na nekatere smo poskušali na nek način odreagirati že ob tem, ko so bila izražena ne samo v povzetku, ampak med samim poročanjem, ko smo kontaktirali z varuhom, ne samo znotraj komisije, in pripravili tudi nekatere zakone, ki bi sanirali ali odpravljali tiste izsledke, s katerimi je varuh prihajal zelo glasno na dan. Vemo, da nekateri niso bili sprejeti. Že včeraj se je videlo, da eden od teh ni bil sprejet - zakon, ki naj bi saniral njegova opozorila in dognanja. Nekateri so bili prepoznavni tudi na Ustavnem sodišču kot tisti zakoni, ki niso bili primerni in so krnili človekove pravice, bili so zadržani, naj omenim, recimo, Zakon o azilu in še marsikaj od tega je bilo. Ampak dovolite, osredotočila se bom znotraj naše poslanske skupine, ko smo ta dokument proučevali, vendar le na ključne ali zaskrbljujoče momente tega poročila. To, da je varuh - mislim, da je to del še varuhovega poudarka - zaznamoval kot velik problem zamude pri pripravi zakonov, ki jih je Vlada obljubila, pa ne napisala, niti ni mogoče tako hud očitek, ker se vse te zamude da morebiti tudi opravičiti. Ampak hujši očitek je tisti, ki ga varuh in varuhinja poudarjata in s katerim se absolutno strinjamo, da gre pri pripravi zakonov za neustrezno oziroma oteženo sodelovanje javnosti, pa ne samo pri pripravi zakonov, ampak tudi drugih dokumentov; torej, brez posvetovanj in usklajevanj, brez pravega dialoga z javnostjo, še posebej civilno družbo. Še več, beremo, da smo bili v preteklosti kar v nekaj primerih soočeni z onemogočanjem in oteževanjem sodelovanja javnosti pri sprejemanju zakonov, predvsem pri javnih razpravah, ki se je poskušala, so se poskušale na različne načine omejevati. Naj vas spomnim na eno zelo pravzaprav posledično zelo kruto izkušnjo, ki se je zgodila, mislim da v letu 2005, posledično v 2006, ko je prišlo do hude krnitve javne razprave pri pripravi nekega zakona, ki ga posledično nikoli ni bilo, govorimo o zakonu o filmskem inštitutu, ko je zaradi poskusa priprave javne razprave bila stigmatizirana uslužbenka, izgubila službo, medtem ko je bila javna in civilna in strokovna javnost za pripombe k temu zakonu pozvana na zelo nesmiseln način, se pravi s pozivom, da naj v 14-ih dnevnih na elektronski način pripravi amandmaje in nič drugega, nobenih konceptualnih pripomb in tako naprej. Kar je zanimivo, pustimo, ne bomo odpirali vprašanj posledic, ki so se zgodile tudi na način, da je trenutno filmska slovenska kinematografija v popolnem razsulu. Takrat so se začeli ti dogodki, ko se je začelo odvzemati besedo strokovni in civilni javnosti, če odmislim politično, ta je tako in tako vedno bila stigmatizirana. Hudo je to, da ko je Ministrstvo za kulturo, ki je bilo pozvano, da da argumentacijo na prijavo, ki jo je varuh dobil, zakaj je prišlo do takšnega omejevanja javne besede, namesto da bi razmislilo o tem problemu, kaj je naredilo, varuha pozvalo, naj pove, kdo je to prijavo dal in se sklicevalo celo, da anonimnih prijav varuh ne sme sprejemati, kar seveda ni res. Skratka, poskus lova na čarovnice. Namesto razmisleka o tem morebiti ne bi bilo smiselno upoštevati kaj več ljudi, ki znajo več misliti kot uradniki, ki so se trudili in se še trudijo, da bi kinematografijo omejili ali celo prestavili v povsem krizno situacijo, kar se je seveda zgodilo. Druga zelo neprijetna zadeva, ki jo varuh omenja in o kateri je pravzaprav govoril tudi Državni zbor, da ne govorim o vseh ostalih inštitucijah, je vprašanje, ki ga je na nek način varuh imenoval kot aroganco javnih oblasti oziroma vladnih uslužbencev in funkcionarjev, ki meče slabo luč na delovanje demokratične in pravne države in znižuje avtoriteto vseh vrst oblasti, med državljane pa vnaša strah, nezaupanje in tako naprej. Varuh omenja številne primere, ki niso novi. Govori, recimo, o izjavi poslanca Evropskega parlamenta in pomembnega funkcionarja vladne stranke, gospoda Mihe Brejca, ob urejanju golf igrišča na kulturno in naravno zavarovanem področju Lipice. Takrat je bilo javno izraženo, da "bi bilo dobro", če citiramo gospoda Brejca in tudi varuha, "če bi v Sloveniji počasi razumeli, da če Vlada nekaj sklene, je to sklep Vlade in da so javni uslužbenci dolžni razmisliti, kako ta sklep uresničiti". In tako naprej. Res je, da morajo uslužbenci uresničevati sklepe Vlade, a ne v nasprotju z zakoni in ustavo. Zaradi tega vemo, da je bil nekdo, ki je zagovarjal stroko, to se pravi zakon in ustavo, ob službo in da se to ni zgodilo samo tam, ampak v primerljivih primerih tudi na drugih mesti. In še bolj zaskrbljujoče je, če že govorimo o tej aroganci, so vsi številni konflikti, ki so se zgodili ne samo na ravni Vlada in varuh, ampak tudi drugje. Recimo, konflikti, ki so bili izpostavljeni med Vlado in predsednikom države, med Vlado in varuhom človekovih pravic, ko je le-ta obvestil Svet Evrope, da je bilo delovanje policije in notranjega ministra ob nasilni preselitvi romske družine v begunsko taborišče nezakonito in protiustavno. Da ne govorimo tudi na pritiske na Ustavno sodišče, o katerih govori poročilo varuha človekovih pravic in tudi o tem, da so vseskozi obstajala trenja med izvršno vejo oblasti in novinarji zaradi želje politike, da bi si podredila medije, kar izvaja, pravi varuh, s spremembami zakonodaje, z menjavami svojih članov v upravnih odborih in urednikov in tako naprej. Skratka, ta aroganca, ki ni povzeta samo v aroganci, ampak v nedopustnosti, je na teh nivojih zelo zaskrbljujoča. Da ne govorim seveda o opozorilih o neurejenem statusu izbrisanih, ki prihajajo še vedno na varuhov naslov, in to, kar moti pri tem odzivu Vlade, je to, da se Vlada pohvali z ustavnim zakonom, ne pa s tistim, kar ji varuh naroči, pa ne samo varuh, kar ji je naročilo Ustavno sodišče. In še več, pravi, da se zaveda resnosti problema, kar smo danes tudi že enkrat slišali, da so izbrisani v težkem položaju, ampak da takrat so imeli v preteklosti dovolj možnosti in da bodo vse to popravili. Ampak kar popravljajo, vemo, v letu 2007 prepozno, pet minut pred dvanajsto in na neustrezen način, skratka ne ob spoštovanju odločbe Ustavnega sodišča, kar narekuje varuh in še kdo drug. Tisto, kar je zelo pomembno v tem poročilu, je eskalacija sovražnega govora. Varuh jo sicer uokvirja v podnaslov Etika javne besede, ampak to poglavje je zaskrbljujoče. In če bi o čem lahko mislil predsednik Vlade, ko je dve uri tukaj nedavno tega govoril, je prav tudi o tem, ne pa o tem, kako so krivde za napete in za tej Vladi zaupanja ne dovolj vredne situacije drugje, ne pa v napetih situacijah znotraj družbe. Kultura politične diskurza je zaskrbljujoča. In kar varuh ugotavlja je zanimivo, da pri tako imenovanem sovražnem govoru, ki ga sicer opredeljuje s primeri, opozarja na neprimernost urejenost ureditve znotraj Kazenskega zakonika, skratka opozarja točno na to, o čemer sem govorila včeraj ob predlogu spremembe 300. člena Ustave Republike Slovenije, saj tudi varuh pravi, da so rešitve znotraj Kazenskega zanika neprimerne vizavi 68. člena Ustave Republike Slovenije in da poziva k popravkom tega. Včeraj ste to zavrnili, seveda ni ne prvič, ne drugič, ko so bile rešitve ob opozarjanju na kratenje človekovih pravic, ko smo jih poskušali popraviti. Poskušali smo jih popraviti v Poslanski skupini Zares tudi takrat, ko smo hoteli zakon o služenju v Slovenski vojski nadgraditi na ta način, da se ne bi dogajali taki primeri, kot so te zgodili v letu 2006 v primeru, menda domnevnega še zmeraj, nadlegovanja v Slovenski vojski, kar je obsežno zabeleženo tudi v tem poročilu in kar smo hoteli s tem, ko je bilo možno popraviti skozi rešitve, da bi tudi zakon onemogočil take situacije, ko bi do nadlegovanja prišlo, ne pa tudi do brez posledic. Tudi o diskriminaciji na delovnem mestu, to se pravi o tako imenovanem mobingu, smo v Zares precej govorili in poskušali tudi zakonodajo reševati, kjer se reševati da. Priznam, ministrica je znotraj novega zakona, ki prihaja, o delovnih razmerjih deloma rešila to vprašanje, ampak lahko bi bilo to še bolje, ko bi bilo bolj jasno napisano in ne tako ohlapno, kjer je izgledalo, da se je pač načelno hotelo rešiti ta problem, zato da se ga reši, v praksi bo pa še vedno ostajal problematičen. Zagotovo bomo v nadaljevanju še opozorili na ključne zadeve, ki so se nam zdele v tem poročilu pomembne, ampak predvsem v luči tam, kjer jih lahko ta prostor sanira. In tukaj mislim, da ne bi smeli, ko je potrebno sanirati anomalije, ki prihajajo pri kršenju človekovih pravic, gledati, na kateri strani kdo sedi. Hvala.
Hvala. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani prisotni! Žal mi je, ampak resnično mislim, da je pred nami še eno poročilo, ki bo šlo jutri v pozabo. In to zelo resnično mislim. Dejstvo je, da je to samo še eno vsebinsko, po moji oceni ali pa po oceni Poslanske skupine Nacionalne stranke, besedilo ali pa poročilo z uporabo tako imenovanega "copy-paste" računalniškega programa in poročilo, iz katerega je možno razbrati sledeče. V Sloveniji imamo prvič, problem z izbrisanimi, kratene so jim človekove pravice. Problem imamo s pripadniki romske skupnosti, kratene so jim človekove pravice. In v Sloveniji imamo problem s tujimi delavci, kratene so jim človekove pravice. In v Sloveniji imamo problem s sovražnim govorom, tako s strani Vlade Republike Slovenije, kot strani koalicijskih poslancev in ne nazadnje velik del tega se pač pripisujejo tudi Poslanski skupini Nacionalne stranke. Bojim se, da ko se bomo srečali s poročilom za leto 2008, da bo tudi v njem navedeno, da so bile sobotne demonstracije, kjer je nekaj deset tisoč ljudi protestiralo, da se bile to le organizirani izlet v sončno nedeljo oziroma soboto se opravičujem, novembrsko. Kajti dejstvo je, da iz omenjenega poročila pred nami ne veje tisto, kar bi iz poročila s strani varuha človekovih pravic - poudarjam, človekovih pravic, ne posameznikovih, iz človekovih pravic, moralo v osnovi vejati; to je problem naše države, naših državljanov, delojemalcev, ki ne prejemajo zadostnega plačila, ki praviloma ne prejemajo plačila - ampak v tem primeru so vsaj na dobrem - , predvsem problem tistih, ki plačila ne morejo prejeti zaradi tega, ker sploh ne dobijo službe; zato ker so socialni transferji tam, kjer so, kjer je državna statistika in administracija povzročila to, da statistika nakazuje eno, realnost je popolnoma druga. Ko je bilo tako govor v okviru govornikov pred menoj in ne nazadnje varuhinje človekovih pravic, ki še vedno zelo globoko ugotavlja, da so sodni zaostanki v naši državi - jaz čestitam k tej ugotovitvi, mislim pa, da to ni avtorska ugotovitev, ampak je ta ugotovitev v podzavesti vsakega slehernega človeka že kar leta in leta. Vsi vemo, da je tudi rešitev zelo enostavna, torej da se materialnemu pravu da prednost pred procesnim pravom. Ampak ne nazadnje, tovrstno opozarjanje bo pripeljalo oziroma pripelje do tega, s čimer sem začel svoj nastop, to je, da bo omenjeno današnje obravnavano poročilo jutri, razen v dnevnem časopisu, ko bodo povzetki, šlo v globoko pozabo, v arhiv Državnega zbora, mogoče pri katerem poslancu, ki se hrani in napaja skozi kritiko družbe, v arhiv na vidnem mestu, ampak nič kaj več. Rad pa bi izpostavil tisto, kar v Nacionalni stranki najbolj pogrešamo: pogrešamo ukrepanje izven izključno in le podajanja poročil ali ocen. Zakon o varuhu človekovih pravic je eden izmed klasičnih zakonov slovenske zakonodaje. Lahko je podvržen spremembam, ampak ta težja ni bila izpostavljena ne s strani varuhinje človekovih pravic ne s strani Vlade Republike Slovenije, s strani nikogar. Po moji oceni, v kolikor bi avtorstvo prišlo s strani varuhinje človekovih pravic, bi se ji, navkljub temu da v 6. členu in pa v 7. členu, nekateri bi lahko celo tako razumeli, se dodeljuje tudi tej instituciji, ki drugače piše svojo vizijo, svoje poglede; najsibo po lastnem razmisleku ali najsibo po razmisleku različnih, v narekovajih, "liberalnih ali združenih neodvisnih institucij", ki ugotavljajo to veliko stopnjo kršitve Neslovencev v Sloveniji. Torej, da se da tudi pravica predlagateljstva nad zakoni. Ampak kakor sem rekel, že omenjeno vsebino 7. člena, ki govori o predlogih do spreminjanja zakonov, bi lahko nekdo, če bi bil varuh človekovih pravic tak, ki skuša slediti lastnim besedam na deklarativni ravni, torej v realnosti, tudi uporabil. V nadaljevanju bi rad povezal, da sem včeraj v okviru dnevnikov gledal prispevek o Državnem svetu, kjer je en izmed ustavodajnih pravnikov rekel, da Državni svet ima mnogo pooblastil, le da si jih ni znal uveljaviti v praksi zaradi tega, ker je bilo njihovo gledanje preveč togo. In bojim se, da se enako dogaja tudi v okviru instituta varuha človekovih pravic. Dejstvo je namreč - in danes zjutraj sem se pozanimal - da v okviru omenjenega člena, bolje rečeno v okviru omenjenega 46. člena Zakona o varuhu človekovih pravic, varuhu človekovih pravic dovoljuje oziroma mu daje nalogo, pristojnost, vprašaj pa je, ali varuh uporablja to možnost ali ne, citiram: "Predsednik Državnega zbora, predsednik Vlade in ministri, so dolžni osebno sprejeti varuha na njegovo zahtevo najkasneje v 48 urah." Pred nekaj urami sem zaprosil, da so mi dali podatek iz Državnega zbora, kolikokrat je bil tovrstni zahtevek od leta 2000 posredovan v Državni zbor, v kolikor res nastopa tovrstna želja po uveljavitvi principov iz naslova poročila - niti enkrat. Niti enkrat ni prejšnji varuh človekovih pravic - nimajo zavedeno v okviru Državnega zbora - uporabil te zakonske možnosti. In tu bi rad napeljal na včerajšnji pogovor v okviru nacionalne televizije v Odmevih. Torej, premalo je, da nekdo na podlagi domnev, da nima pristojnosti - je rezultat njegovega dela izključno napisano leposlovje v obliki poročila. Dejansko pristojnosti so. Če pa kdorkoli ocenjuje, da je teh pristojnosti premalo, pristojnosti za ukrepanje, gospodje, nas je 90, vsak ima pravico sprožiti iniciativo in vložiti predlog za spremembe omenjenega zakona. Po moji oceni iz naslova 6. člena Zakona o varuhu človekovih pravic ima to možnost iniciative tudi varuhinja sama, s svojimi pravniki, s svojo institucijo. In z gotovostjo lahko trdim, v Nacionalni stranki tovrstnemu predlogu, če bo prišel, da se ji dodeli ta iniciativa, ne bomo nasprotovali. Hvala lep.
Hvala. Gospod Franc Žnidaršič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, spoštovana varuhinja s sodelavci, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Obravnava poročila varuha v Poslanski skupini DeSUS sloni na prepričanju, da mora varuh ob svojem delovanju braniti človekove pravice in temeljne svoboščine vsem, ki so jim kršene, predvsem pa najbolj ranljivim skupinam prebivalstva. Poročilo dokazuje, da so človekove pravice pri nas še vedno kršene, in to ne le redkokdaj. Vemo, da je za spremembe na bolje potreben čas, potrebne so analize stanja, ki nas mora skrbeti, in terjajo ukrepe, da bi učinkoviteje in hitreje odpravili ugotovljene pomanjkljivosti, nepravilnosti in s tem krivice, povzročene še vedno premnogim posameznikom. Kršenje človekovih pravic redkim še ne pomeni, da se tisti redek potem bolje počuti. Z vidika posameznika je kršitev človekovih pravic katastrofa, za katero moramo biti občutljivi in moramo storiti vse, da se problem reši. Iz precej obsežnega poročila želimo v naši poslanski skupini izpostaviti težave, ki prizadevajo starejšo populacijo ljudi, stanovanjske probleme, zdravstveno problematiko, socialno varstvo ter varstvo otrok in mladine. To pa ne pomeni, da smo do drugih področij, ki jih v poročilu ne manjka, neobčutljivi, pač pa ugotavljamo, da se določene zadeve permanentno ponavljajo in vlečejo iz enega v drug mandat, ostajajo nerešene kljub prizadevanju, da bi se sporno in nemogoče stanje odpravilo. Na področju stanovanjskih vprašanj se najemniki neprofitnih stanovanj še vedno spopadajo s previsokimi stroški. Problemi so na področju zagotavljanja normalnih stanovanjskih pogojev za življenje najšibkejšim, se pravi, gre za socialne probleme na tem področju, gre tudi za nujo po boljših rešitvah v stanovanjskem zakonu. Podpiramo seveda pobudo varuha v tem smislu, da bi zakon rešil nedorečenosti in težave na tem področju. Gotovo pomeni dejstvo, da je 34 4-članskih družin v samem mestu Ljubljana, živečih na 20 kvadratnih metrov stanovanja, pač ta podatek govori o tem, da tukaj stvari še niso rešene. Na drugi strani je kar 900 stanovanj takšnih, ki imajo enega člana, ki tam stanuje, in 100 kvadratnih metrov stanovanjske površine. Na področju delovnih razmerij je stanje slabo - zaradi kršitev delovnopravne zakonodaje in kršitev kolektivnih pogodb ter pogodb o zaposlitvi, ki pa se pojavljajo s strani delodajalcev v tako množičnem številu tudi zaradi neučinkovitosti kontrolnih mehanizmov in inšpekcijskih služb. Bojimo se, da bo kršitev ob uvajanju večje fleksibilnosti na trgu delovne sile še več, kršitelji pa bodo ostajali nesankcionirani. Nad 70% novo zaposlenih ima delo za določen čas, kar bi moralo skrbeti tudi državo, ne samo prizadete, na daljši rok pa tudi delodajalce, katerih dobički so v rokah delavcev, ki bodo prej ali slej uporabili vsa sredstva, da izkoriščanje preneha. Zato je nujno potrebno in prav, da se ozaveščenost delavcev veča na eni, in potreba po učinkoviti inšpekciji ustreznih služb na drugi strani. Na področju pokojninskega in invalidskega zavarovanja ponovno v poročilu posebej bode v oči problem nemoči državljanov BiH, ki svojih pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja po 15-ih letih še vedno ne morejo uresničiti, zaradi neuresničenih bilateralnih sporazumov in birokracije. Glede na to, da ta problem ni prvič obravnavan v poročilu varuha, bi bil že skrajni čas, da se stvari uredijo, kljub težavam, ki jih imamo že z uveljavljanjem zasluženih vendar hudo okleščenih pravic naših državljanov, s težavami posameznikov pri ugotavljanju dosežene pokojninske dobe in nadzorom nad delodajalci, da redno odvajajo svoje prispevke, zadeve nasledstva na tem področju ko gre za osnovne človekove pravice pa rešimo hitro, po možnosti pred smrtjo onih, ki na to čakajo toliko časa. Še vedno se kljub prizadevanjem Ministrstva za zdravje in napovedanim reformam na tem področju mnoge težave na zdravstvenem področju nadaljujejo. Pri tem ne moremo mimo dolgih dob za reševanje problemov na področju zdravniških in invalidskih komisij. Nemalo je primerov nepravilnega zdravljenja in škripa odnos do bolnikov, veča se število bolnišničnih okužb. Pri tem moramo poudariti, da sistem zdravstvenega varstva na področju izvajalcev deluje razmeroma dobro in da je velika večina vseh, ki tam delajo, takih, ki imajo ustrezen odnos in ki v svoji stroki storijo vse, kar je ta hip na področju medicinske znanosti najboljše. Posebej in ponovno je treba opozoriti na še vedno trajajočo agonijo z zakonom, ki naj bi uredil področje duševnega zdravja. To je pravna praznina, kar si seveda v demokratični pravni državi ne smemo privoščiti v nedogled. Opozoriti je potrebno na vse večji porast fizičnega, psihičnega nasilja, ki je opazno ne samo v družinah nad starostniki, pač pa tudi med mladostniki samimi, ki se dogaja tako rekoč na ulicah, šolah, predvsem pa je tu zaskrbljujoče neustrezno ukrepanje ali pa neukrepanje strokovnih sodelavcev in delavcev na področju vzgoje in izobraževanja. Več bo potrebno na sploh postoriti v zvezi z izboljšanjem trialoga med šolniki, starši in otroci. Pogreša se ustreznejša zakonodaja za učinkovitejšo ureditev družinskih razmerij, predvsem z vidika varstva otrok, zato menimo, da je potrebno dati ustrezno podporo za okrepitev inštituta zaupne oseb in uveljavitev zagovornika otroka. Težke materialne razmere mnogih družin in posameznikov, ki se kažejo v vedno večji številčnosti socialne ogroženosti najšibkejših pripadnikov naše družbe se iz leta v leto, ne samo individualno ponavljajo, ampak je revščina že kar krepko prisotna v našem prostoru, saj nekaj manj kot desetina ljudi živi pod pragom revščine. Posebej izstopajo družine s šolajočimi se otroci, samske osebe. Med temi prevladujejo brezposelni moški, ki imajo tudi zdravstvene težave in starejše osebe, med katerimi prevladujejo samske ženske. 40% teh slednjih na pragu revščine je resnica, pred katero si ne bi smeli zatiskati oči. Ponavljanje zgodbe o blaginji dela revne državljane še nesrečnejše, ker vsi vemo, da rezultati minulega dela upokojencev in sedanjega dela slabo plačanih delavcev izginjajo v žepe delodajalcev in tankega sloja bogatih. Veliko dejstev dokazuje, da je resnična slika revščine hujša, kot jo dojema država in kot jo prikazujejo statistični podatki. Mnogi revni namreč svojo revščino skrivajo, ker jih je sram, da bi jo videli tudi drugi. Vsekakor bi v duhu socialne države, kakršna naj bi Slovenija bila, morali zagotoviti dostojno življenje vsem državljanom, zato je smiselno in nujno pripraviti ustrezne korekcije socialno-varstvenih prejemkov in odpraviti vzroke, ki vodijo v čedalje večje razslojevanje ter poglabljanje in preplavljanje revščine v državi. Veseli nas dejstvo, da se posamezniki v vedno večji meri zavedajo svojih pravic in si prizadevajo svoje pravice uveljaviti pri pristojnih organih, je pa na žalost še vedno vse preveč primerov, ko kljub prizadevanjem in uveljavljanju upravičenci ne naletijo na korektne odzive odgovornih in se morajo v takšnih primerih obračati na varuha človekovih pravic, še vedno pa je dosti takšnih pravnih predpisov, ki so z vidika temeljnih človekovih pravic pomanjkljivi in nezadostni. Priporočila Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti bomo v poslanski skupini podprli, prav tako bomo podprli dopolnila, ki zadevajo sodne zaostanke, izbrisane, plačevanje prispevkov za socialno varnost, delovnopravno zakonodajo in merila za prag revščine, prepričani, da ne ostane le pri besedah in dobronamernosti zapisanega. Za konec želim povedati, da napadi na varuha ali neslani komentarji njegovega dela in predlogov govorijo o tem, da varuha potrebujemo. V mojih očeh inštitut varuha z napadi nanj raste. Varuh je neodvisna inštitucija v naši državi, ki naj brani človekove pravice in mi to podpiramo. Ugotovitve varuha o neuresničevanju odločb Ustavnega sodišča vidimo mi še v luči ne samo ignorance in neuresničevanja pač pa tudi primitivne komentarje moramo poslušati v zvezi z odločbo Ustavnega sodišča in celo norčevanje kakor vidimo zadnji ustavni zakon, ki naj bi rešil problem izbrisanih za nekaj 10 primerov, vsi drugi pa naj pozabijo, da se jim je storila krivica. Seveda mi tistega zakona ne bomo podpirali, podpirali bomo varuha človekovih pravic v njegovih prizadevanjih, da bi država na vseh nivojih te tudi uresničevala. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bogomir Zamernik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospa varuhinja s sodelavcema, spoštovani kolegice in kolegi, predstavniki Vlade, vsi, ki nas spremljate prav lep pozdrav vsem skupaj! Jaz bom poskušal biti čim bolj natančen in se osredotočiti na problem, ne na osebo, ne na neke politične ocene kogarkoli že ali tistega, ki je kritiziran ali pa tistega, ki kritizira, kajti, če lahko hudomušno, tako kot otroci radi rečejo, kar iz tvojih ust prileti, to si ti. Če daješ neke pavšalne ocene kako je varuh slab ali pa če varuh da oceno kako je nekdo drug slab, je to stvar njegovega osebnega pogleda in se bom poskušal temu, kot sem rekel, kar se da izogniti, kajti tudi to je mogoče eden od razlogov, o katerih je prej govoril kolega Peče, da poročilo gre v pozabo. Če bi se bolj osredotočali zelo koncizno, natančno na probleme, bi mogoče stvari ne šle tako hitro v pozabo, kot pa če gremo samo kdo bo koga. Zato seveda se slabo počutim, ko poslušam tovrstne ocene. Pa če začnemo tukaj pri sebi. Fascinantno in nedopustno, ne vem kakšni izrazi so še bili uporabljeni je to, da tukaj ni nobenega ministra, tako je bilo rečeno. Celo bi se lahko strinjal, jaz bi rad, da bi bil minister tukaj. Ampak od nastanka slovenske države je ob četrtkih, ob tej uri seja Vlade. To najbrž vedo, če bi šli na ulico ljudi vprašati, velika večina. Prav gotovo pa morajo to vedeti člani kolegija. In seveda tukaj jaz lahko rečem samemu sebi dobro jutro, ker pač našemu predstavniku na kolegiju nisem rekel: Veš kaj, ali ne bi bilo bolje, da bi naredili to sejo v sredo ali pa v petek, takrat, ko bi pač ministri lahko prišli sem? Zato malce pepela po lastnih glavah ne bi nič škodilo. Potem nadalje take pavšalne ocene. V neki službi je nekdo izgubil zato, ker je zagovarjal zakonske rešitve. Pa to je, če je to res, zelo zaskrbljujoče. Ampak, kaj mi manjka? Manjka mi, kdo, kdaj, kje, kakšne zakonske rešitve je zagovarjal in zakaj je potem izgubil službo. Ampak, da ne bom še jaz zapadel pod ta vpliv nekih splošnih ocen, bi to poročilo, ki ima številko 12 in ga je v pretežni meri pripravil prejšnji varuh, varuhinja pa je podala samo nekatere poudarke po svojem izboru in pa vizijo ravnanja inštitucije pod njenim vodstvom. Torej, želim se osredotočiti na to. Zelo me veseli, tako mene osebno, kot tudi našo poslansko skupino, da je na prvo mesto svojih poudarkov varuhinja postavila otrokove pravice. Tega sem zelo vesel. Tukaj so stvari, ki dejansko niso dobre, ampak o tem bi govoril kasneje, v nadaljevanju. Zato mi dovolite, da se vrnem na začetku dve leti nazaj, na, pod narekovaj jubilejno deseto poročilo varuha, kjer sem v imenu poslanske skupine nekako v ospredje postavil problem sodnih zaostankov. Slišali smo predstavnika Vlade, zelo me veseli, da se je vrnil med tem časom, kajti imam vprašanje, ki ga bom navedel v nadaljevanju. Takrat, če se spomnite, kolegica Zalokarjeva, smo dosegli dokaj visoko stopnjo soglasja. Nismo, vsi skupaj nismo bili zadovoljni - spomnite se primera Smolnikar - s tovrstnim ravnanjem vsi skupaj nismo bili zadovoljni in smo rekli, nekaj je treba narediti. In nekateri ste imeli pomisleke, da to pač ni bilo modro, ampak vendarle nekaj se je zgodilo in poslušamo predstavnika Vlade, ki pravi, sicer za poznanje drugače kot pa predsednik Vrhovnega sodišča, ki je na seji Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti dejal takole, ni v popolnosti zadovoljen, tudi mi nismo še v popolnosti zadovoljni s stanjem na sodišču, ampak predsednik sodišča pravi tako. Tako kot citiram: "Tako kot že prejšnja leta, je sodstvo navedeno kot tisto, s področja katerega dobiva varuh največ pritožb in pobud." S tem seveda nismo zadovoljni. Na to opozarjamo sodnike." Najbolj pomemben del pa pravi tako. "Imamo pa že določene pozitivne učinke oziroma izkušnje s spremembo Zakona o upravnih sporih. Pripad na Vrhovno sodišče se je v prvi fazi izvajanja tega zakona bistveno zmanjšal, kar je bil eden od osnovnih namenov zakona." Podobna novela se pripravlja pri Zakonu o pravdnem postopku. Tudi tukaj se pričakujejo podobni pozitivni učinki. Stvari se torej vendarle prepočasi, po moji oceni, ampak izboljšujejo. Tudi na ostalih področjih, moram priznati, da sem bil kar malce v skrbeh, ko smo pri obravnavi poročila na seji komisije, prišli do točke, ko bi naj predstavniki Vlade odgovarjali. Tisti, nekateri ste tukaj, ki ste bili tam, veste, da od začetka ni bilo odgovorov na vsa izpostavljena vprašanja varuhinje. No, vendarle potem, mislim, da so v večji meri vsi predstavniki Vlade odgovorili na vprašanja. In ali ni že to odgovor, spoštovana varuhinja, na vaše, predvidevam da retorično vprašanje, ali je varuh sploh potreben? Nihče ni govoril o tem, da varuh ni potreben. Očitno je tudi današnja razprava in to kar se je dogajalo na seji komisije, zadosten dokaz, da varuh je potreben. Seveda, če bi poslušali nekatere nastope, bi lahko ugotovili, da mogoče varuh ne bo potreben potem, ko bo mandat zaključila ta Vlada. Takrat mogoče bo vse v najlepšem redu, ampak močno se bojim, da temu ne bo tako, in da bo institut potreben še dolgo časa. Torej potreben je tudi zato, da dobimo odgovore na nekatera vprašanja. Prej sem že najavil, predsednik Vrhovnega sodišča, kot sem ga navajal že prej, je med drugim dejal še tole, ponovno citiram: "Veliko smo si obetali od novih zaposlitev, ki jih je obljubljal projekt Lukenda in jih je tudi finančno omogočil, ampak zapletlo se je pa pri tem, da enostavno med mladimi pravniki, pa tudi starejšimi seveda, ni interesa za sodniško službo. Zunaj Ljubljane," pravi, "imamo strašne težave dobiti sodnike, tako da nekatera sodišča delajo z manj kot 50% zasedenostjo." Zahvaljujem se strokovnim službam, ki so mi omogočile tovrstno prezenatacijo, imate jo tudi na klopeh. In nadalje pravi: "Na očitke varuha reagiramo tudi sproti. Kar pa se tiče sistemskih težav, predvsem govorim o zaostankih, pa ne morem obljubiti, da bo kaj bolje." Tu je pa ta pomembna razlika, pri kateri so mi zagorele rdeče luči, tako kot že na sami seji komisije. Kajti, jaz sem član Mandatno-volilne komisije in seveda po spominu sem vedel, da smo producirali sodnike, no mogoče ni najboljša primerjava, ampak kot Kristus iz vode vino. Vsako sejo Mandatno-volilne komisije, skoraj vsako, smo imenovali nekaj sodnikov. Zato sem si pridobil podatke, ki jih imate pred seboj oziroma na ekranu. Zahvaljujem se tistim, ki ste mi jih poslali. In to kar pravi predsednik Vrhovnega sodišča, da ne more obljubiti, da se bo v zvezi z zaostanki kaj zgodilo, in je seveda v nasprotju tako s temi podatki višanja števila sodnikov, če odmislimo pripombe, ki jih je dal pred leti Norman Dukof, ko je rekel, da v Sloveniji si je zadevo zelo dobro pogledal, ampak da slovenski sodnik reši 220 zadev, nemški pa 700. Govorim na pamet, mogoče je kakšna številka drugačna. Lahko si dobimo te ocene Normana Dukofa. Če odmislimo to, bi bilo mogoče dobro danes dobiti nekega neodvisnega Dukofa od nekod drugod, da bi pogledal današnje stanje s to razliko števila sodnikov. Iz 570 1996 leta na 1.100 okroglo, no, kakšen manj, letos. Zato seveda zaenkrat še bolj verjamem predstavniku Vlade, ki pravi, da se število zaostankov že zmanjšuje, 5, 6%, če sem si prav zapomnil, in da pričakujete, da bo še večji učinek pa potem, ki bodo ti zakoni, ki te jih prej omenjali, sprejeti, dosežen čez dve, tri leta, ko naj bi bil cilj, da zaostankov več ne bo. Aleluja! To kar pravi predsednik Vrhovnega sodišča ni točno v tej smeri. Ampak toliko o tem. Gospa varuhinja se strinjate, da če je bilo to doseženo, da je bil inštitut varuhinje popolnoma upravičen v preteklosti in ker so žal še stvari, ki jih je še treba popraviti, je enako upravičen tudi v prihodnosti. Upam, da tukaj več nobene dileme ni. In zdaj k temu, kar sem napovedal že na začetku. To, za kar sem vesel, da je varuhinja kot svojo prioriteto postavila na prvo mesto, varovanje otrokovih pravic. Že samo zaradi tega ta seja ne sme iti v pozabo. Kajti stvari, ki se na tem področju dogajajo, proti temu se je treba zoperstaviti z vsemi svojimi močmi, ki jih lahko tukaj ne glede na pripadnost leve, desne, sredine, zelene, rdeče, kakršnekoli, moramo prestopiti in preseči. Zadeva je seveda mogoče toliko bolj aktualna zato, seveda to ne pomeni, da ni bila pomembna že prej, ker je to neposredno povezano tudi s tematiko, ki nas je krepko zaposlovala v neposredni preteklosti, izobraževanje otrok, ki ga včasih spremlja, žal tudi, nasilje med vrstniki. V poročilu je na enem od delov zapisano, starši so prepričani, da je nasilja v šolah veliko, ukrepanje strokovnih delavcev pa prepočasno in neučinkovito. Mimogrede, veseli me tudi vaša obljuba, gospa varuhinja, ko pravite, da je tudi nasilje pojav, ki bo vsaj v prvem delu vašega mandata osrednja točka vašega dela. Tudi tukaj imate našo popolno podporo. Ko govorimo o problemu medvrstniškega nasilja, se je seveda potrebno v celoti strinjati z navedbo državne sekretarke, ki tudi sedi tukaj z nami na seji komisije, da šola sama po sebi se ne more v celoti zoperstaviti tem pojavom in da pozdravlja vsa ministrstva, ki delajo v to smer zmanjšanja tega in tudi pobudo varuhinje človekovih pravic, da ta problem razumemo kot kompleksen in da se ga kot takega tudi lotimo. Torej, medvrstniško nasilje obstaja in je dejstvo. Kaj pa k temu prispeva? Prav gotovo ne koristi to, kot ugotavlja tudi v poročilu varuhinja, da sistem na splošno bolj kot otroka ščiti številne odrasle vpletene v posamezni primer in sicer tako tiste starše, ki odpovedo, kot strokovne delavce, sodnike, pooblaščence, izvedence. Breme vseh nepravilnosti, ki so v nasprotju z otrokovo koristjo pa nosi otrok in seveda s tem posledično celotna družba. Kakšno popotnico, se sprašuje varuhinja, damo takemu otroku? Kakšni popotnico mu damo? Kakšne so možnosti, da se krog preko njegovih otrok in seveda v tej mladi državi se je ta krog kdaj mogoče že zgodil? Kakšne so možnosti, da se bo ta krog preko teh otrok ponovno ponovil? Velike, zelo velike, zaključuje. Jaz pa dodajam, kakšen brezbrižnež bo mogoče rekel, to se mene ne tiče. Takih primerov je malo. To ni problem, ki bi bil aktualen, ki bi bil v nebo vpijoč. Ni nekaj, kar bi se na splošno dogajalo. Kaj pa se dogaja na splošno? Na splošno je zelo trenutno družbeno sprejemljivo, da je najboljša novica zelo slaba novica. In s takimi, pod narekovajem, Slovenskimi Novicami smo mi in naši otroci, lahko si pogledate, zasuti na vsakem slehernem koraku. To, kar se vrti tukaj gor, je samo približno en teden krat dva, v enem tednu približno, 13 je teh oziroma 12 je teh slidov, se pravi v enem tednu imamo približno 12 takih naslovov. Če jih ne dobimo doma, gremo na arabsko jadrnico ali pa na Manhatten, če nimamo doma takih senzacionalističnih novic. Ampak žal se dogaja tudi pri nas. Vidite. Umoril, požgal, samomor, živega zakopal, morilska zabava. In to pač smo vzeli za svoje. Brez tega ne gre. O, pa še kako da gre! Borzni indeks se ne bi nič zmanjšal, če bi to zmanjšali. Vlada, ne vem, naredimo raziskavo, mogoče na FDV-ju, kaj bo se zgodilo s podporo Vladi. Ali bo padla ali bo rasla, če bodo Novice objavljale manj takih naslovov. Verjamem, če bo to delal FDV, da [[...]]No, O.K., sem rekel, da se bom vzdržal komentarjev. Kaj, če poizkusimo, kot so Teden boja proti tobaku, Teden boja proti alkoholu, Z vetrom v laseh, S športom proti dogi. En mesec Državni zbor odpove tovrstne stvari, se pravi odpovemo časopise, ki tako senzacionalistično poročajo. Zakaj govorim senzacionalistično? Zato, ker je to termin iz poročila varuha. Mislim, da se to lahko ustavi, da se ne bo komu preveč usedlo. Meni je bilo hudo, ko sem to gledal, ker drugače ponavadi tega ne spremljam. Pa se mi zdi, da zato ravno tako normalno lahko živim. V poročilu je naveden primer nedopustne objave nadaljevanke v enem od takih tabloidov. O dveh otrocih, domnevnih žrtvah spolne zlorabe. Otroka, sta bila v člankih brezobzirno zlorabljena kot objekt senzacionalističnega poročanja. Že ko sem samo to prebral v poročilu varuha, me je zmrazilo po hrbtu. Ko pa sem si pridobil, tudi z vašo pomočjo oziroma s pomočjo urada varuha, za kar se vam tudi zahvaljujem, članke, o katerih govori ta navedba v poročilu, sem se moral pa fizično prisiliti, da sem to sploh lahko prebral in na bruhanje mi je šlo vmes. Take zgodbe, podobne zgodbe spremljajo naši otroci in mi zraven. No, še en primer. Pred kratkim smo v naš kraj, ker je malce odmaknjen iz urbanega naselja, preko satelita dobili možnost spremljanja slovenskih komercialnih programov. In zgodi se, da pridem ob šestih zvečer domov, in je Svet na Kanalu A. Najprej nekaj zelo krepkih na račun Vlade, v isti sapi potem z mobitelom posnet prizor nasilja v šoli, in v nadaljevanju dva razbijača, neka rekonstrukcija dveh razbijačev, ki sta se pripeljala pred neko gostilno, šla noter, vse pretolka, pretepla, ne vem kaj vse, in se odpeljala naprej. V roku 5-ih minut. Še celo več, po predvajanem posnetku tega nekvalitetnega posnetka z mobitelom, je bil predvajan posnetek, ki je bil sicer zaigran, ampak to je bilo samo tako mimogrede povedano tako, da tisti, ki je samo vizualno spremljal, je mislil, da je tudi to resnica. In očitno, da to mi želimo producirati. Zakaj? Ne vem. Ampak seveda, zdaj vem, da sem na tankem ledu. Nekdo bo rekel: "No, zdaj je pa še Zamernik tisti, ki želi urejati medije kako naj pišejo." - daleč od resnice je takšna trditev. Jaz razumem, da tisti, ki želijo zaslužiti, naredijo to s čimer zaslužijo. Vprašanje, ki si ga postavljam je: Zakaj ljudje želimo to spremljati? Zakaj želimo to sebi in našim otrokom? Če niste prebrali te knjige, ali če niste pogledali filma z istim naslovom "The secret" - "Skrivnost" vam toplo priporočam. Bojda so to skrivnost poznali že velikani, ki so pomembno zaznamovali našo zgodovino: Platon, Shakespeare, Hugo, Newton, Beethoven, Lincoln, Emerson, Edison, Einstein. No, in samo en stavek iz te knjige vam bom prebral: "Ne le da z mislimi ustvarjate svoje življenje, temveč vaše misli pomembno prispevajo tudi k ustvarjanju sveta. Če ste do zdaj menili, da ste nepomembni in da nimate nobene moči na tem svetu, pomislite znova. Vaše mišljenje dejansko oblikuje svet okoli vas." To, kar ste prej gledali na zaslonih pomembno oblikuje svet okoli nas. Ali si takšnega želimo? Jaz si ga ne želim. In gospa varuhinja, zato ponovno poudarjam, vso mojo podporo imate, da nehamo z ustvarjanjem tovrstnega sveta. In kot, da temu ni dovolj. Učiteljica potem vpraša 7, 8 let starega otroka v šoli "Ali ste gledali poročila?", če ni informiran je že malo okarakteriziran za vsaj čudnega, če ni "in". Hči, ko smo se o tem pogovarjali, mi je prebrala misel, ki jo ima napisano na zvezku, in pravi takole: "Neverjetno je kako ti lahko ena sama atomska bomba uniči dan, in neverjetno je kako lahko slabe besede uničijo dobre ljudi. Čudno pa je, da se ne enemu, ne drugemu ne odrečemo." Kaj ko bi se mi odrekli temu?! Vprašanje, ki sem ga prej izpostavil, zakaj ljudje to tako radi spremljamo. Ali je to neke vrste poistovetenje z žrtvami, ki jih gledamo iz daljave - to se meni ne dogaja, ampak dogaja se sosedu, otroku mojega znanca. Okrog 500 jih umre na cestah, na srečo nekaj manj, ampak če bo tak trend še naprej, se bo zgodilo tako. Približno toliko jih naredi samomore. Kaj pa, če k temu prispevamo s tem, da je to pač tako, ker dokler se ne zgodi meni, kot da se ni zgodilo. Poskusimo to prekiniti tu noter. In če smo dosegli rezultat po dveh letih na področju sodstva in če ga bomo dosegli na področju tega, bom iskreno zadovoljen in prepričan sem, da ga ni med nami, ki ne bi bil. Zakaj to želimo, ta primerjava, večvrednost, manjvrednost. Ampak ta primerjava, tovrstna, prinaša to - kadar se primerjamo, izgine vsa manjvrednost in večvrednost, kadar ne primerjamo, potem smo, samo smo. Sprijaznimo se s tem, da bodo vselej nekateri lepši, bolj nadarjeni, bolj močni, bolj pametni, navidez bolj srečni od nas, in nasprotno, vselej bodo ljudje, ki bodo v teh rečeh pod nami. Kdo pa smo, pa ne odkrijemo tako, da se primerjamo z drugimi, ampak tako, da pogledamo, ali izpolnjujemo lastne zmožnosti, kakor najbolje vemo in znamo. Vprašajmo se, kaj želimo za naše otroke. Ali si želimo, da bi bili zdravi v vseh ozirih, verjetno kljukica; ali želimo, da bi bili srečni, kljukica; da ne bi bili nervozni, da bi se čutili izpolnjene, da ne bi bili nasilni in da ne bi bili deležni nasilja ter da bi našli namen svojega življenja. Ampak kje se naj naučijo tega, če pa jih zasipamo s tem in jih sprašujemo, ali ste to gledali? Ali si ne želimo, da se ne bi počutili stalno nekaj krive? Moj otrok se včasih kar počuti krivega, ker je ta Vlada tako zanič, ker se nočete na nič ozirati. Na srečo jih poskušam od tega odvrniti, da oni pač niso krivi. Ampak, veste, ne gre samo zame, gre za 500 tisoč ljudi ali ne vem koliko, ki so to Vlado podprli. In zdaj nekateri to naredijo zelo javno in jasno. In si predstavljate pogovor med dvema otrokoma: "Ha, tvoj foter je pa tole vlado podprl, ki je čisto zanič. Veste, kol'k boljše bi bilo, če bi bil naš tam gor." Tu si moramo vsi reči, kaj počnemo. Ja, tule, vidim, se nasmihate. Ampak ne govorim samo nekomu, govorim vsem nam, ker resnično verjamem v to, kar govorim. Vprašanje, še eno vprašanje, lepo prosim, da ne bo to sedaj predmet prepira, niti slučajno ni moj nastop namen to, da se bosta sedaj gospa Pečan in gospod Kokalj skregala. Prosim. Pomembno vprašanje: Kaj je bolj pomembno to kaj vem, ali to kaj občutim, kako se počutim? Rekli boste, to kako se počutim je, seveda, v neposredni popolni povezavi s tem kaj vem. Drži. Ampak če se počutim slabo, res slabo, če ne maram samega sebe mi vse znanje na tem svetu ne koristi popolnoma nič. Lahko sem doktor ekonomije, sociologije, prava, česar koli, lahko dosežem vse funkcije v državi, tej in prejšnji, potem pa na koncu ugotovim, da se najbolje počutim ko si dam zelenje na glavo in sem med ljudmi, ki se znajo drobno radostiti in občutiti veselje pri majhnih stvareh. In če je tako, zakaj ne bi v družinah, v vseh inštitucijah: vladnih, nevladnih, katerih koli vsaj z enako pozornostjo kot temu kaj in koliko vem, namenili tudi temu kaj in kako občutim. Naj nam bo cilj prekinitev vladavin nizkotnih človeških nravi. Globoko verjamem, da nas je veliko, vedno več, ki prisegamo in živimo pozitivne vrednote, ki lahko ljudi naredijo boljše. Da se ne bodo več toliko napajali v pomilovanju, nevoščljivosti, strahu, zaničevanju, laži, zaprtosti, egoizmu, z eno frazo pometanju pred tujim pragom. Kajti, ko prevzameš odgovornost za svoje življenje v svoje roke, takrat se šele začne življenje. Nekateri pravijo, da na to nimamo vpliva, ampak to, kar sem vam prebral prej, jaz v to ne dvomim. Zakaj poudarjanje pomena pozitivnih naravnanosti ter tradicionalnih civilizacijskih vrednot objektivno povečuje možnost, da se bodo nove generacije Slovencev smiselno približale svojim vrstnikom iz primerljivega sveta, ter da na ta način osmislijo svoje življenje, številnim drugim pa pri tem pomagajo. Ne zato, ker bi jim to nalagal zakon, ali pa kakšen drug predpis, ampak zato, ker se zavedajo, da popolne sreče ne bodo mogli uživati dokler bodo ljudje okoli njih nesrečni. Počasi bolj zaključil. Vsem nam poslankam in poslancem tukaj je mladenič iz Postojne pred kratkim poslal svojo knjigo, ki je bila zbir dogodkov njegovega potovanja okrog in okrog sveta, ne sicer v 80 dneh, ampak mislim, da v dveh letih. Vse skozi mi je pošiljal maile, ki sem jih z zanimanjem bral. Potem pa je nam vsem skupaj poslal to knjigo in pismo. Mogoče se kdo spomni tega pisma. Dejal je takole, tisti, ki ne veste, odšel je brez denarja v svet, samo z dobro voljo, zaupanjem vase in s kitaro, pa je preživel, celo več. Izpolnjen je prišel nazaj pri 23 letih, pa ni zaključil še uradne fakultete. Rekel je v tem pismu takole: "Prosim vas, rotim vas, navdihnite slovenski narod, da sledi sanjam, ki so večje od naših pričakovanj. Povejte jim, da v kar verjamemo, da je mogoče doseči. Povejte jim, da lahko prihodnost ustvarjamo sami in potem sledimo nerazumno velikim načrtom, ki smo si jih postavili in ob tem se počutimo veliki, povezani in izpolnjeni, kot narod. Vse moje misli lahko uporabite kot svoje, če se vam bo zdelo, da lahko koga navdihnete, da se vsak državljan zave kako velik in čudovit narod smo." Ali smo v stanju to narediti brez, se bom grdo izrazil, "prebacivanj" levo - desno? Naša poslanska skupina bo podprla predloge priporočil, ki jih imamo na mizi, kakor tudi nekatere predloge opozicije, ki gredo v smer izboljšanja stanja. Hvala lepa za vašo pozornost!
Hvala. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev, ki jo bom vodil v skladu z razporedom, ki ste ga prejeli. Neprisotnih ne bom pozival. Nekateri so tudi zamenjali imena, bom opozoril. Gospa dr. Čebašek Travnik, vi se lahko prijavite kadarkoli v razpravi, vmes ali pa govorite na koncu. Besedo dajem gospoduj Zvonku Černaču. Prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi, vsi ostali prisotni! Ne samo jaz, verjetno marsikdo med vami do danes ni verjel, da smo v letu 2007 sposobni tudi malo drugače razpravljati o poročilu Varuha človekovih pravic. Jaz sam sem pri sebi pričakoval, da bomo na tako stopnjo prišli mogoče čez kakšne tri mandate in sem zelo vesel, da danes razpravljamo malo drugače. Vesel sem tudi, da smo ob poročilu, ki je zadnje poročilo nekdanjega varuha človekovih pravic, slišali tudi drugačen pristop, bi rekel neko svežino oziroma drugačen pogled nove varuhinje, z drugačnimi poudarki. Slišali smo, da so poudarki na otrokovih pravicah, na sodnih zaostankih, na sodelovanju državljanov pri pripravi predpisov, se pravi na tej širši demokraciji, ki je gotovo zelo pomembna, na učinkovitejšem delu inšpekcijskih služb, na problemu revščine in tudi o Romih in izbrisanih. Vendar ne kot osnovni problem, ampak kot eno izmed tistih področij, ki so del tega poročila. In mislim, da ta pristop omogoča lažjo in bolj uravnoteženo razpravo o tistih problemih, ki so resnični problemi te družbe, ne tistih, ki jih nekateri vidijo, predvsem tisti, ki moram reči, da so malo že odtujeni od realnega življenja, ki jih vidijo oni kot resnične probleme. Verjetno iz vsega tega kar smo lahko prebrali in kar smo slišali izhaja ena temeljna ugotovitev, Slovenija na pragu tretjega tisočletja nedvomno dosega visoke standarde na področju spoštovanja človekovih pravic, visoke standarde, ima probleme kot vsaka družba in jih bo imela tudi v bodoče, ne glede na to katera opcija bo na oblasti. Gotovo je k temu pomembno prispeval tudi institut Varuha človekovih pravic. Pomembno prispeval zaradi tega, ker je skozi svoj način delovanja, skozi to vlogo nekega amortizerja uspel zagotavljati dvig standardov, ki smo mu priča v zadnjem obdobju. Moram pa reči, da se v zadnjem obdobju, predvsem v zadnjih mesecih soočamo z nekaterimi problemi, ki v poročilu sicer niso tako eksplicitno izpostavljeni, so pa zelo pomembni za ohranitev demokratičnih standardov v naši državi, zelo pomembni, da bom jasen bom povedal o čem govorim. Govorim o pravici do spoštovanja zasebnosti, tudi v tem smislu do komunikacijske zasebnosti, na sploh o eni izmed, po mojem mnenju, najosnovnejših človekovih pravic in najbolj občutljivih. Nezakonita prisluškovanja, ki so se dogajala v času Ropove Vlade, pa tu namerno ne bom izpostavljal Ropovih klevet, ne bom govorilo prisluškovanju Kosa novinarju tudi ne bom govoril o Lukšičevih eksperimentih, ne, čeprav bi lahko na vsakem od teh primerov zelo podrobno razčlenil kaj je resničen problem v smislu spoštovanja človekovih pravic in to tisti problem, ki ga mi v naši družbi žal ne zaznavamo ali pa ga tisti prostor, ki nam ustvarja javno mnenje ne zaznava zaradi takšnih ali drugačnih razlogov. Izpostavil bi na tem mestu samo tisto, kar se mi za celotno politično in družbeno sfero zdi najbolj bistveno. Nezakonit poseg v komunikacijsko svobodo je po mojem mnenju eden najhujših posegov v človekove pravice, kar je pa še hujše v tem primeru je, če tak poseg politika zlorabi in to preko medijev, kot je hudo, s tem se boste strinjali predvsem tisti, ki se sedaj na moji desni smejite, če politika, in v Sloveniji to ni vladna politika, da ne bo nesporazuma, vpliva na medije tako daleč, da postanejo posamezni novinarji piar služba strank, katerih člani in simpatizerji so lastniki medijev. In med temi jih je, registri so javni, gotovo največ iz Pahorjevih Socialnih demokratov in iz Golobičeve Zares LDS, največ v Sloveniji. In tam je po mojem mnenju iskati ta pritisk na novinarje, ne pri predsedniku Vlade, za katerega smo v ponedeljek slišali, da niti popravka v skladu z Zakonom o medijih v enem od teh medijev ne more objaviti. Zdaj bi pa rad nekaj več besed povedal o tistem, o čemer je že bilo govora in o čemer je govorila tudi varuhinja človekovih pravic. Omejil bi se na štiri zadeve. Dve, ki se mi zdita zelo bistveni in dve, ki ne bom rekel, da nista tako bistveni, sta tudi pomembni, ampak to nista problema, ki jih ne bi bilo mogoče rešiti. Zelo hitro jih je mogoče rešiti in eden od teh drugih dveh problemov, ni tisti, ki naj bi stalno, venomer iz seje v sejo, iz razprave v razpravo obremenjeval in zaposloval. In nas pred javnosti kažejo v neki čudni luči, s tem, ko o tem razpravljamo kot o problemu, da tega problema ne znamo ali pa nočemo rešiti. Seveda ga ne znamo rešiti, ker ga ni. Problema ni. Problema, da Romi nimajo ustreznega statusa v tej državi, oprostite, ni. Vsak status, vsak položaj se da izboljšati in tako velja tudi za ta. In mislim, da instrumenti, ki so bili začeti v preteklosti, pripomorejo k temu vsak dan bolj, iz leta v leto, da se tudi ta položaj izboljšuje. In tako je prav. Tako kot je prav, da se izboljšuje položaj vseh socialnih struktur v tej državi. Glede sodnih zaostankov bi povedal samo sledeče. Mislim, da ni več problem v tem, kaj moramo narediti mi v tem Državnem zboru, kaj naj naredi Vlada, tudi tukaj se morajo zgoditi določene odločitve. Nikoli vse odločitve niso dokončne, vendar je zdaj glavni problem v tej sami sferi, v pravosodju samem. Vzorci obnašanja kot jih poznamo iz preteklosti so tisti, ki jih bo potrebno počasi spremeniti, tudi ta sistem, ki je po svoji strukturi gotovo eden izmed bolj rigidnih sistemov, se bo moral navzeti tega novega duha in začeti delovati bolj učinkovito. In tukaj je ključ uspeha. Tukaj je ključ uspeha in kljub tem statističnim procentom, ki govorijo, koliko se je sedaj v zadnjih letih zmanjšalo število teh sodnih zaostankov, mislim, da se ne smemo slepiti. Ta problem se ni bistveno izboljšal. To je problem, ta problem ostaja. In potrebno bo k njemu resno pristopiti, rešijo ga pa lahko predvsem tisti, ki so ključni v tem procesu in to so udeleženci tega sistema sami. Tudi smo videli, da ni več problem ne kadrovska struktura, ne materialni pogoji, mislim, da so to stvari, ki so se do take stopnje pripeljale in izboljšale, da niso več ovira, ampak da je problem v načinu delovanja procesiranja in tako naprej. Naša naloga tukaj v tem Državnem zboru in naloga Vlade je, da čim prej postori še tisto, kar nas pri tem omejuje, to je, da spremenimo predpise, ki dajejo prevelik poudarek nepotrebni proceduri, ki ni v funkciji doseganja pravne varnosti. Drugo področje, ki se ga želim dotakniti so pa gotovo socialne pravice oziroma socialni status ljudi v tej državi. Če bi gledali samo statistične podatke, potem bi lahko rekli super nam gre. Odlična gospodarska rast, zmanjšala se je stopnja brezposelnosti, daleč najbolj navzdol v zadnjih letih, ljudje so dobili nazaj voljo do življenja, vedno več otrok se rojeva. Pojavil se je problem v vrtcih, ni več prostora. Se pravi, nek optimizem vlada tudi skozi statistične in skozi realne pokazatelje v resničnem življenju. Tudi, če pogledamo EU 25, je samo še Nizozemska pred nami glede stopnje registrirane revščine. Ampak v resničnem življenju pa mislim, da je položaj bolj kompleksen in da v največji meri zadeva tiste, ki so po letu 1990 postali lastniki podjetij v tej državi. Postali so na nek hiter način, brez neke tradicije, glavni motiv pri večini teh, vsa čast redkim izjemam, ampak so zaenkrat žal redke, je v doseganju čim večjega dobička, tudi na plečih zaposlenih. Ne bom rekel, da se to dogaja povsod, vendar se dogaja in nova politika tretjega tisočletja bo lahko gradila samo na ustreznejši participaciji vseh, ki sodelujejo v teh procesih. S tem se bomo morali tudi mi v tej državi soočiti in predvsem tisti, ki imajo moč, vpliv, oblast in v končni fazi lastnino teh podjetij. Z ustrezno prerazporeditvijo bomo lahko dosegli večje učinke in tudi ta cenzus tako imenovane neustrezne socialne razslojenosti dvignili. Iz tega razloga smo tudi med temi priporočili komisije, ki jih jaz vsa podpiram, tudi nekatere amandmaje Socialnih demokratov podpiram, smo zapisali to 25. priporočilo, da naj Vlada s spremembo zakonodaje zagotovi transparentnost pri prejemanju socialno varstvenih prejemkov tako, da bo odločanje o vseh na enem mestu in da bo s tem omogočen ugodnejši položaj za najbolj ogrožene. Ta zadeva se mi zdi zelo pomembna in mislim, da ni dobro, da bi bila spet predmet nekih manipulacij. Treba bo stvari urediti na tak način, da bodo od urejenega sistema največ imeli tisti, ki naj bi iz tega sistema tudi največ črpali. Glede Romov mislim, da je v zadnjem obdobju bil sprejet zakon, da je bila sprejeta vrsta ukrepov, ki so stanje izboljšali. Nikoli ne bo vse v najlepšem redu, vendar če poslušate tiste, na katere se te stvari nanašajo, vam bodo sami povedali, da je temu tako. In še nekaj besed glede izbrisanih. Moj osebni pogled, poudarjam, to je moj osebni pogled je, da tega problema ni bilo, dokler se ni zgodil na tej formalni ravni. Vsem, ki so to želeli je bil s 13. členom Ustavnega zakona o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije omogočena pridobitev ustreznih pravic oziroma ureditev statusa, vsem. Tisti, ki iz takih ali drugačnih razlogov tega niso uresničili, se lahko v postopku, ki naj bi s to spremembo ustavnega zakona se zgodil, izkaže, da so imeli take ali drugačne objektivne okoliščine in si tega statusa takrat niso mogli urediti. In to je prav, da se naredi. Ne pristajam pa na tezo, da ni mogoče tega urediti drugače, kot tako, kot izrecno veleva odločba Ustavnega sodišča. Sprememba ustavnega zakona je dovoljena, je mogoča, ni v nasprotju z odločitvijo Ustavnega sodišča, ker zasleduje popolnoma enak namen, ureditev položaja, in enkrat za vselej bi to točko umaknila z dnevnega reda dnevne politike. Vsi razlogi govorijo v prid temu, da se ta problem uredi na tak način - vsi razlogi. Izvorno je nastal z ustavnim zakonom, zahteva sprememba visoko politično stopnjo soglasja, se pravi usklajevanje in nikoli več se problem ne bo pojavljal. Ljudje, ki so pa zares prizadeti, bodo imeli urejen status. Jaz osebno podpiram sprejem priporoči. Kakšno besedo bom rekel tudi pri amandmajih. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Koren, namesto Drobniča.
Lep pozdrav, lep dober dan vsem predstavnikom Vlade, varuhinji človekovih pravic s sodelavcema in vsem poslankam in poslancem. Jaz sem prepričan, da živimo v državi, ki ima zelo visoko stopnjo človekovih pravic. In, ker ima zelo visoko stopnjo teh pravic, je po eni strani razumljivo, da se tudi kršenje teh pravic pojavlja v naši družbi. Če ne bi imeli, ali če bi imeli zelo malo človekovih pravic, potem bi bilo tudi kršitev teh pravic zelo, zelo malo. Menim, da pa ne bi bilo pošteno, da bi ob današnji obravnavi tega poročila šlo v Slovenijo sporočilo: "Pri nas je vse narobe, pri nas je enormno kršenje človekovih pravic, pri nas bi bilo potrebno vse spremeniti." Moram reči, da tu podpiram kolega Zamernika, da moramo tudi danes, ob tej temi, dejansko pogledati stvari v oči in to s pozitivnimi očmi, in tudi na ta način najti eno ustrezno rešitev, ustrezno pot, boljšo pot za naprej. Poročilo je zelo obsežno, v njem je zajetih veliko področij. Jaz se bom v svoji razpravi dotaknil samo dveh stvari, ker mislim, da enostavno ni možno, da bi o vsaki stvari razpravljal. Še eno splošno zadevo bi najprej želel reči. Je ta ugotovitev, ki je bila danes že nekajkrat izpostavljena, da se stanje, čeprav počasi, izboljšuje. Jaz mislim, da je to prva dobra pozitivna stvar, ki je prav, da jo Slovenke in Slovenci slišijo - stvar se, čeprav počasi, izboljšuje. Prvo področje, ki se ga želim dotakniti, je področje sodstva in teh sodnih zaostankov, s katerimi se ubadamo že vrsto vrsto let. Jaz sem se že parkrat vprašal, kakšno bi bilo stanje danes, če ne bi v zadnjih letih resno pristopili k temu in veliko storili za to, da bi odpravili te sodne zaostanke. Prepričan sem, če tukaj Vlada in naš minister Šturm ne bi intenzivno delali, bi bili danes v neprimerno večjih zaostankih kot pa smo. In mislim, da se je zadeva pričela premikati v pravo smer, in da je na obzorju svetla točka, ki kaže, da se zadeva vsakj v enem doglednem času bo izboljšala. Se mi pa ob tem postavlja eno vprašanje. Kaj pa je z nami Slovenci, da ima sodišče toliko dela? In tukaj mislim na obe strani, na obtožene in tiste, ki so toženi. Ali res ne znamo živeti drugače, jaz bi rekel ne znamo živeti normalno, da bi zadeve uredili sami v pogovoru, mirno, ampak moramo vedno več stvari reševati s pomočjo sodišča. Mislim, da je potrebno, da se najprej spremenimo mi vsi, vsak posameznik, od poslanca v Državnem zboru, pa bom rekel do vseh ostalih prebivalcev, ki živimo v Sloveniji. In druga tema, o kateri želim spregovoriti, je nasilje. In to nasilje povsod. Jaz sem si tudi pri nasilju dal tri točke, tri vrste nasilja se bom še posebej dotaknil. In prvo je, nasilje na cesti. Dal sem ga na prvo mesto zato, ker mogoče v tem poročilu o tem nasilju ni govora. Jaz sem vsak dan dve uri in pol, včasih tudi tri ure, na cesti in moram reči, da opažam iz dneva v dan je tega nasilja vedno več. Vedno več živčne, nervozne vožnje, hupanja, žmrkanja, tekanja iz enega pasu na drug pas, še posebej zjutraj imamo na dvopasovnici tri pasove, kjer posamezniki drvijo po odstavnem pasu in ogrožajo ostale udeležence v prometu. Verjetno varuhinja še ni dobila nobene prijave s strani voznika, ki se čuti na cesti ogroženega, ki čuti nad sabo nasilje s strani določenih voznikov. Kaj je vzrok, sprašujem? Zopet je vzrok v človeku, v osebnosti, ki ne more nič potrpeti, ki ne more nič počakati, ki mora svojo jezo, energijo znašati tudi nad drugimi. Drugo nasilje, sem si dal - nasilje v šoli, nasilje med mladostniki. Tu moram reči, da me to še posebej skrbi. Kam smo prišli, da moramo v šoli imeti varnostne službe. Da pride otrok iz šole, pa tudi že iz vrtca, domov pretepen, ustrahovan, pod takšnim pritiskom, da niti svojim staršem ne upa povedati kaj se mu je zgodilo, kaj se z njim dogaja. Kaj je vzrok? Kdo je vzrok? Spet smo, vzrok je pri ljudeh. Tretje nasilje - nasilje v družini. Ugotavlja se, tudi iz poročila izhaja, da je tega nasilja veliko. Moram reči, da tega enostavno ne morem razumeti. Nasilje v družini, tam kjer naj bi vladala ljubezen, kjer naj bi vladalo razumevanje, kjer naj bi vladalo spoštovanje, tako med možem in ženo, kot med starši in otroki, in to v vseh smereh. Zakaj tega ni, ali je vedno manj v družini? Zopet smo pri nas samih, pri ljudeh, vrednotah, ki jih dajemo otrokom od rojstva in naprej, dokler sprejemajo in črpajo, dolga leta. Tudi starejši se še vedno brusimo in sprejemamo svoje mnenje. In ko govorimo o človekovih pravicah se meni prav pri tem nasilju v družini postavilo tudi vprašanje oziroma nekje sem prišel do spoznanja, da je pač tu pomanjkanje ljubezni, pomanjkanje spoštovanja. Otrokove pravice so tudi človekove pravice. In otrok ima pravico do ljubezni svoje matere, otrok ima pravico do ljubezni svojega očeta. Če bo otrok v mladosti deležen te ljubezni, potem bo manj teh ljudi, ko smo prej govorili, ki povzročajo, da je kršenja človekovih pravic veliko. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanko Cvetko Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana varuhinja s sodelavci, predstavniki Vlade, kolegi in kolegice. Ker je tole zadnje poročilo preteklega varuha človekovih pravic, dovolite, da povem svoje mnenje o njegovem delu, za katerega menim in ocenjujem, da je bilo izjemno kvalitetno in da je postavilo zelo visok prag tudi za bodoče varuhe in varuhinje v Slovenije, ter tudi, da je pri svojem delu marsikaj odpiral na nov način, z novimi metodami, ki so bile včasih bolj, včasih pa tudi manj uspešne in tudi med nami odmevne. Vsekakor pa je institut varuha z delom gospoda Matjaža Hanžka veliko pridobil v očeh javnosti, v to sem trdno prepričana. V zvezi s poročilom, ki ga danes obravnavamo, pa bi najprej rada opozorila in pozdravila, kot so že tudi nekateri moji predhodniki, izbor, ki ga je naredila varuhinja, pri čemer se bom sama še posebej skoncentrirala oziroma opozorila na pobudo v zvezi z vprašanjem sprejemanja zakonov in vključevanjem civilne družbe, nevladne sfere, stroke, kvalificirane javnosti in podobno pri sprejemanju zakonov. Jasno je, da tako varuh kot tudi varuhinja izpostavljata, da imamo tu nek demokratičen manjko. Da sicer Vlada ima v svojem poslovniku zapisano na nek način, kako naj vodi te postopke v času priprave zakona, preden jih dobimo v parlament, da pa se sami med seboj očitno tega nekateri držijo bolj, drugi manj, vsekakor pa se svojega lastnega poslovnika Vlada mnogokrat ne drži. Pri tem se mi zdi, da je še posebno problematično področje, ki ga tudi sama pokrivam, to je področje zdravstva, o čemer tudi v samem poročilu marsikaj napisano, s čimer se tudi sama strinjam in kjer menim, da so opozorila varuhinje, da smo dolžni tu, v parlamentu, razmišljati o tem, da se pripravi tudi ustrezen zakon, ki bo natančno določil in predpisal, kakšne so faze, kako in koga je treba vključiti v postopke sprejemanja zakona, da je takšen zakon v tej fazi razvoja naše demokracije nujno potreben. Kajti očitno to ni nekaj, kar bi ministri in ministrice že kar apriorno spoštovali, ampak se včasih tudi neprijetnim razpravam na ta način izogibajo. Seveda prihaja do ignorance in neupoštevanja te civilne družbe pri pripravi zakona. Najbolj eklatanten primer na tem področju se dogaja tudi v tem trenutku, to je Zakon o bolnikovih pravicah, ki je bil v celoti pripravljen brez upoštevanja civilne družbe, stroke, javnosti, in smo bili na to opozorjeni z njihove strani šele, ko smo zakon tukaj že obravnavali. Takrat so začela z vseh strani na nas prihajati pisma in opozorila, kaj se dogaja. In na področju, kjer se pravzaprav govori o bolnikih in pacientih se ni o tem - mi želimo o tem pripraviti zakon brez njih in oni pravijo, da nič brez njih - ne dovolimo. Moram reči, da tudi v tem trenutku, ko se ta zakon na nek način popravlja in dopolnjuje, nimamo jasnih zagotovil - in še enkrat pozivam, ker vidim, da je tudi državni sekretar iz tega resorja, iz Ministrstva za zdravje, da vendarle vključite tudi pri popravkih in pripravah teh popravkov zakona zdaj in popravite napako prejšnjega ministra, civilno družbo in stroko k tem popravkom, kajti za zakon je napovedano, da ga bomo obravnavali na odboru že 5. decembra. Pri tem je treba reči, da se mnogi poslužujejo, predvsem pa to ministrstvo v preteklosti, predvsem načina, da pravzaprav zakon objavijo samo v najožji formi oziroma v najšibkejši obliki na internetu in to je zanje vse. Niti ni obrazložitev, tudi ko civilna družba pošlje neka priporočila, neke predloge, ni nikakršnih odgovorov, ni kontaktov, ni sestankov in ničesar. In mislim, da če se to ne dogaja na drugačen način, se bo pač potrebno poigrati, pripraviti zakon in to na ta način urediti. Kajti, nedopustno je, da se to tako velikokrat krši in da gre za tako prezirljiv odnos tako do javnosti kot do civilne družbe, to je velik demokratični manjko, na katerega smo pri tem bili opozorjeni. Ker sem že ravno pri Zakonu o bolnikovih pravicah, bi vendarle želela izpostaviti in ponovno pozvati tudi varuhinjo, da skupaj ponovno razmislimo o tem, da si prav ta civilna javnost, civilna družba želi varuha bolnikovih pravic v eni osebi kot avtoriteto, kot nekoga, ki bo predstavljal zanje resnično osebo, ki jim bo pomagala pri kršenju teh pravic. In v tem smislu pozivam varuhinjo, predvsem pa njene sodelavce, da vendarle ponovno razmislimo, ali je resnično, ker poznam njihovo stališče, da varuh ni primerna rešitev, kajti bile naj bi neke pravne zadrege v zvezi s tem, da varuh ne more zastopati individualnih oseb v individualnih postopkih, pač pa je varuh samo nekdo, ki ukrepa in poziva državne inštitucije. Jaz osebno menim, če bo zakon točno določil, katere so njegove pristojnosti, potem bo tudi jasno, kako in kaj in do kod lahko on tudi zastopa bolnike oziroma paciente. V tem smislu ponovno pozivam, kajti alternativi sta samo dve: Ali ta velika, gromozanska 76-članska komisija - v kateri, smo slišali po najnovejših stališčih, ki so bila predstavljena v medijih, in kjer sem tudi sama prisostvovala - bo imela skoraj dve tretjine članov zdravniška stroka. Jaz v tem ne vidim prave možnosti, da se bodo v resnici bolnikove pravice zaščitile samostojno, neodvisno in korektno. Ne nazadnje, že znotraj Zdravniške zbornice bi se v tem trenutku marsikaj rešilo, pa vprašajte bolnike in paciente, če zaupajo tem - po tem. In seveda na to opozarja tudi edina varuhinja, ki sedaj obstaja v okviru mestne občine Maribor, da takšna oblika, ko bodo pravzaprav sami zdravniki edini in v večini varovali bolnikove pravice, da prav gotovo to ne bo prava in ustrezna rešitev. In v tem smislu je izjemno pomembno tudi vaše stališče, kako na tej drugi stopnji. O zastopnikih smo se pa očitno že nekako poenotili, da so primerna oblika, ki deluje na pokrajinski ravni in kjer je najbolj neposredna možnost tudi razrešitve večine teh sporov že na tej ravni. Ker je o tem marsikaj napisanega v poročilu, se mi zdi korektno, da bi danes vendarle ponovno o tem rekli kakšno besedo, kajti stvari bodo v naslednjih dneh očitno tekle zelo hitro, čeprav sem bila sama zagovornica tega, da bi si vzeli morda kakšen dan več časa, potem ko smo ta zakon pripravljali 10 let, ne bi bilo nič hudega, če bi ga sprejeli v januarju in ne v decembru, in si vzeli čas tako za civilno družbo, tako za ponovni premislek in seveda tudi za pogovor z varuhinjo človekovih pravic v zvezi z njenim stališčem na tem področju. Dotaknila pa bi se še dveh problematik. Ena je bolj aktualna. In sicer, se mi zdi, da nekako zgodba v zvezi s temi nesrečnimi otroci iz Zdenske vasi ni v javnosti dobila pravega epiloga, čeprav je varuhinja dala izjemno jasno sporočilo, da kršitev ni, se mi zdi, da pri ljudeh marsikaj vzbuja zelo čudne občutke, da vendarle vse stvari sicer so lahko morda celo pravnoformalno korektne, odločbe prave, ampak način, kako se je to udejanjalo - ljudem se ne zdi pravi. Zdi se mi prav, da bi danes gospa Čebaškova vendarle se še nekoliko s tem ukvarjala, ker mislim, da je en sum ali ena majhna kritika še vedno ostala tudi tu na vašem institutu. Predvsem me pa zanima načelno - ali so centri za socialno delo, ki so mnogokrat na tapeti, ali so centri za socialno delo resnično lahko edini in edini verodostojen organ, ki se ukvarja z vprašanjem posvojitve in rejništvom - sami kot taki. Kajti, očitno je, in vse večkrat to opažamo, ker takšne zgodbe se kar približno na 6 mesecev ponavljajo, neke afere, da so tu težave. Tu me zanima tudi vaše mnenje - ko ste raziskovali ta primer - , ali so v resnici centri lahko edini, ki to izpeljejo v redu. Meni osebno se zdi, da tudi vprašanje tako imenovanih anonimnih posvojitev, ki potem potekajo na tak način, da so ostale šolske torbe na licu mesta in igrače še doma, se mi zdi zelo zelo hud poseg. In me zanima komentar z vaše strani. Še zadnja stvar je pa vprašanje tako imenovanih metod personalizacij, to je pa zadeva, ki se tiče policije in ki smo jo z izjemno težavo v parlamentu sprejemali, imeli ogromno pomislekov, sedaj pa se uporablja v Sloveniji izjemno različno. V vsaki policijski upravi imajo svoje vatle in, recimo, ena policijska postaja to predpisuje za športne dogodke pravzaprav konstantno za vse. Konkretno, na domžalskem nogometnem igrišču je to pravzaprav že praksa iz tedna v teden, kot da imamo najbolj, bom rekla, podivjano športno publiko v Domžalah, imamo pa prave komorne gledalce, sem in tja pa kdo pride od drugod. In to je izjemno občutljiva zadeva. Ljudje, ko pridejo na eno nogometno tekmo, morajo pokazati osebno izkaznico, da dobijo vstopnico. In še več, niti med polčasom ne smejo zapustiti stadiona, ampak morajo, bom rekla, ostati tam. In zdi se mi, da Ministrstvo za notranje zadeve ni pripravilo ustreznih podlag, da bi to zadevo enotno reševali v Sloveniji, da bi imeli neke kriterije in merila. In takrat smo govorili, da bo ta metoda prej izjema, vendar žal v praksi postaja pravilo - vsaj nekje. Sama mislim, da imamo v Sloveniji bistveno bolj problematične kraje, pa jih imamo vsi v zavesti z bolj huligansko navijaško publiko, vendar žal to se dogaja samo nam v Domžalah. In mislim, da je to tudi vzrok, ko se mnogi sprašujejo, kdo ljudi odvrača od nogometnih igrišč. Prav gotovo ni prijetno na takšen način biti izpostavljen in je to tudi, po moji oceni, poseg v določene človekove pravice, ki se ga tako zlahka v Sloveniji poslužujemo iz dneva v dan in iz tedna v teden. Hvala lepa.
hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Kristijana Janca.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovana varuhinja s sodelavci, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Razprav je zanimiva in verjetno bo trajala in bo zanimiva, kajti sedem ur pomeni to, da je to področje poslanskim skupina, poslancem zagotovo pomembno. In kakršnokoli razmišljanje o potrebnosti instituta je tu povsem odveč. Ta institut Slovenija potrebuje, da lahko opozarja na določena opozorila, mnenje državljanov, ki se jim dogajajo krivice in prav je, da o tem tudi odgovorno razpravlja Državni zbor. Prepričan sem, da to poročilo in ta razprava ne bo šla v predal, kot so nekateri rekli, ampak bo šla zagotovo med nas, med inštitut varuhinje, Vlado in vse tiste, ki smo nekako odgovorni ali soodgovorni za to področje, ki se dotika naših državljanov. Človekove pravice, vemo, kako so pomembne, tudi v Evropi kot taki, da so to temelj vsake demokratične družbe in je prav, da jih nekako skupaj, s skupnimi močmi poskušamo izboljševati. Verjamem, v to sem prepričan, govorim pa bolj glede na okolje, iz katerega prihajam, da te stvari gredo na bolje, da je vedno manj takšnih in drugačnih - seveda napake se pa pojavljajo, zagotovo nekatere bolj v večjih urbanih središčih, mogoče nekatere manj v manjših središčih, kjer se mogoče te stvari ne dogajajo toliko ali pa v manjšem obsegu, morda pa celo niso še odkrite, da bi prišli do glasa tistega, ki bi se ga mogoče opozoril na take ali drugačne težave. Jaz mislim, da odziv Vlade po mojih ocenah v teh treh letih je bil v pravo smer, da smo dovolj teh stvari poskušali strpno reševati v duhu tega, kar je bilo prejšnje poročilo, kar se nam dogaja tako v Sloveniji na posameznih področjih in da se temu sledi. Da se poskuša biti boljši kot včeraj, ampak pričakovanja so še vedno večja, kot so realne možnosti, kot je možnost vseh teh skupnih naporov, da se to ublaži oziroma se temu ugodi. Je pa res, danes je bilo že o tem kar nekaj povedanega, tudi name se velikokrat obračajo državljani, občani - sodni zaostanki. To je še vedno velik problem kljub vsem naporom, ki jih je ta Vlada naredila v zadnjem času; še vedno so za ljudi te čakalne vrste predolge, preden se nek primer, takšen ali drugačen, zaključi. To traja predolgo, predolgo tudi zato, očitno, ker smo Slovenci postali v teh stvareh takšni, da bi za vsakršno malenkost najraje šli kar k odvetniku in na sodišče, ne da bi prej poiskali kakršnekoli kompromise, se pogovarjali, poiskali rešitev izven sodnih dvoran, izven odvetniških storitev, ki so vedno dobro zaračunane - morda je tudi to en problem. Ampak vendarle bo tega verjetno Državni zbor bo težko rešil. To je neko stanje v družbi, ko mislimo, da moramo za en košček meje, pol metra gor ali pa dol, takoj na sodišče. Rešitve so bistveno enostavnejše, ne nazadnje tudi sam sem kar pri številnih takšnih problemih sodeloval, pa lahko rečem, da smo jih kar nekaj uspešno rešili na nivoju lokalnega vidika, brez sodišča in odvetnika. Jaz upam, da se bo tudi z vsemi temi ukrepi tukaj kaj izboljšalo, je pa verjetno tudi to, da ima naša družba visoke procesne standarde, kar je mogoče tudi prav, po drugi strani pa včasih te stvari zapleta in oddaljuje končne rezultate sodišča do naših občanov, do pravnih subjektov in tako naprej. O revščini smo že govorili, tudi sama varuhinja. Seveda je to pomembno vprašanje, da se povečuje, to me malce skrbi. To me res skrbi, čeravno bi rekel, da nimam tega občutka v okolju, da se to res povečuje, ampak vendarle vem, da so primeri, ko se nekako njihov glas ne sliši oziroma se ne želijo izpostavljati. Ta revščina obstaja in ta revščina je. Da ne govorimo o tistih pokojninah, sploh o kmečkih, ki so katastrofalno nizke, da ne govorim o tistih in drugačnih - če se navežem na naslednjo poglavje, socialna varnost, socialna zgodba, ker morebiti transparentnost prejemnikov še vedno ne velja. Jaz sem o tem tudi že nekajkrat razpravljal v tem Državnem zboru, tudi bili so neki namigi, da se bo to vendarle nekako uskladilo na enem mestu, prejemki taki ali drugačni. Žal, tega še danes nimamo. In tu se dogajajo določene krivice, dogajajo določeni socialni prejemki osebam, ki morda do njih niso upravičeni, pa jih dobijo, tisti, ki bi bili upravičeni, pa jih mogoče celo ne dobijo. To so problemi, to so težave v družbi. In da se te premoženjske in druge zadeve urejajo na različnih področjih v naši družbi, ne na enem mestu, kjer bi imeli lahko posameznika in družino, da res vidimo, ali je to tako, kot je, ali ni. Žal, vsaka institucija dela za sebe, po svoje, in potem vsak po svoje išče na različnih naslovih take in drugačne vire, včasih bolj uspešno, včasih manj uspešno. To, mislim, da je generalni problem, ki bi ga morali urediti na enem mestu, tako kot imamo neke druge zadeve vse na enem mestu, gospodarstvo, na primer, tudi te pravice vse na enem mestu. Pa bi bilo bolj pošteno, bolj transparentno, bolj pravično in tako naprej. Pa žal tega še ni in ta kritika po mojem stoji. Kar se tiče šolstva in nasilja v šolah, o tem je bilo že nekaj povedanega. Mislim in upam, da ni tako hudo, kot nekateri govorite, čeprav vem, da nasilje obstaja. In kaj je hujšega kot nasilje nad otroki, nad našimi otroki, hujšega si ne znam predstavljati, ampak tudi to se dogaja, vendar upam, da čim manj in da bomo vsi skupaj k temu pripomogli, da bo tega manj. Še ena zadeva se mi zdi tudi zelo pomembna - stanovanjska problematika. O tem smo tudi veliko govorili v Državnem zboru, tudi Vlada je nekaj korakov naredila v pravo smer, kako mladim družinam, predvsem pa tistim šibkejšim členom naše družbe, omogočiti neko normalno bivanje. Koraki so, rezultati so delni, bom rekel, po moje še ne zadovoljivi, kar še posebej velja za urbana središča, za mesta, kjer kronično primanjkuje stanovanjskih enot. Nekoliko lažje je to na podeželskem delu, na tistem koncu, kjer je morda to povpraševanje nekoliko manjše, kajti, žal, preseljevanja oziroma odseljevanja je vedno več, vse več mladih beži proti centrom, proti Ljubljani, in, normalno, tam se puščajo prazne stanovanjske površine, v Ljubljani se pa iščejo nove. In seveda to nesorazmerje med povpraševanjem in ponudbo je bistveno večje v urbanih središčih. Ampak tudi to bomo verjetno težko ustavili, morda deloma s pokrajinsko zakonodajo - morda, če jo bomo sprejeli. Vendar vseh teh trendov zagotovo tudi ta družba in ta Vlada ne more ustaviti, ta priliv v središča bo vedno večji in manj seveda obratno, iz Ljubljane proti podeželju, če hočete. Kar se tiče družine. Družina se mi zdi ena zelo pomembnih vrednot in je osnovna celica vsake družbe, tako ali drugače. Mislim pa, da je v današnjem času kar v neki krizi. Definitivno je v krizi, v prvi vrsti zato, ker postajamo družba, v kateri moramo pač delati, ne vem, deset, dvanajst ur na dan in preprosto časa več ni. Otroci so v šoli, kolikor so v šoli, tam so po sedem, osem ur že v večini primerov. Potem doma, koliko smo lahko skupaj na teden, izračunajte vsak pri sebi. Tisti, ki še imate oziroma imamo šoloobvezne otroke, to občutimo vsak dan; da ne govorim o tistih, ki smo poslanci pa župani, ki to občutimo še toliko bolj. Ampak vendar, to je problem današnjega časa. Ne nazadnje se tudi dogaja, da so ti stiki in te vrednote nekako zašle v tem času kapitalizma, za katerega smo se odločili, in pač ni več tistih zlatih časov, ko so naše žene ali možje delali od šestih do dveh, pa so bili od dveh popoldan vendar več z družino, z otroki, jih vzgajali in tako naprej. Vse več te vzgoje prihaja zdaj v šole, vrtce in tako naprej in računamo, da bodo šole in vrtci vzgojili naše otroke. Morda se motimo, potrebujejo tudi očeta in mater, ampak žal je tega vedno manj. To je splošen problem družbe kot take in družina je zapostavljena. Da ne govorim o problemu, o fenomenu, pa ne samo Slovenije - izvenzakonske skupnosti. To je posebno poglavje, katerega se do sedaj še nismo dotaknili, zakaj tako drastično narašča ta zadeva. Verjetno so tudi kakšni ekonomski razlogi, ne samo družbeni pojavi. Več je razlogov, ampak o tem se nismo pogovarjali in se ne želimo pogovarjati, ker ta stvar je sama po sebi umevna. Poroke v Sloveniji upadajo, nisem povedal nič novega, in verjetno tudi v prihodnje ne bo nič boljše. Na koncu, vse te stvari so pomembne, tudi mnoge druge, ki so bile že naštete in še bodo naštete v današnji razpravi. Mislim, da je prav, da se jih resno lotimo, zavedamo, vsak poslanec zase kot Vlada, in zagotovo bo tudi varuhinja ob naslednjem poročilu, ko bo prišla v Državni zbor ob letu osorej, videla ali ugotovila, da smo vendarle vsi skupaj naredili korak naprej. Močno si želim, da gredo stvari v pravo smer naprej. Se pa bom tudi nekako posul, pa mi dovolite, kolegi poslanci, tudi mnogo iskric prihaja v tem Državnem zboru med nami poslanci, ko smo včasih pri tistih pomembnih vprašanju družbe, ko sprejemamo pomembno zakonodajo, preveč razdeljeni. To ni dobro. Ni dobro, da se včasih ne znamo poslušati - ne eni ne drugi, nobenega ne izvzamem - in da se včasih celo neprimerno obnašamo v tem krogu, v tej hiši, ki bi morala biti vzor našega poslanstva našim državljanom, našim ljudem, pa žal mnogokrat temu ni tako. Mislim, da je tudi pri sprejemanju zakona včasih premalo volje in iskanje kompromisov, da bo zakon takšen, da ga bo sprejelo čim večje število poslancev v Državnem zboru - ne samo pozicije, ampak tudi opozicije. Tukaj vsi skupaj vlagamo premalo naporov, tudi Vlada, poslanci, poslanske skupine. Tukaj obstajajo še možnosti, da bi vendarle našli več razumevanja in več posluha drug do drugega, kajti ne nazadnje zakonodaja, ko je sprejeta, velja za vse državljane, ne samo za koalicijo ali opozicijo. Tukaj bi bilo vredno dati več napora. Prepričan sem, da bi bilo s tem večje zadovoljstvo, več sinergije in na koncu še boljša zakonodaja, kot jo sicer imamo oziroma jo sprejemamo. Prepričan sem, da imam to srečo, da sem veliko med občani in poslušam njihove probleme, stiske in kaj ni dobronamerno kot občani želijo županu, poslanci povedati. Mislim, da je ta posluh do njihovih težav meni blizu, poznan in ga poskušam tukaj večkrat povedati. Govorim pa to za svoje okolje, ki ni enako drugim okoljem iz drugih koncev Slovenije. Ampak za moje okolje je takšna praksa in takšen način, za katerega bi želel, da bi bilo v tej hiši čim manj prepira in čim več dobrih zadev v smislu tudi tega izjemno pomembnega področja, kot so človekove pravice. In na koncu tudi potrjuje, da nismo najbolj idealni, javno mnenje Državnemu zboru - rejting, ni najbolj visoko napisan. Potrudimo se, da bo ob letu osorej nekoliko večji. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Zmaga Jelinčiča Plemenitega. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Mene zelo veseli, da imamo pred seboj to letno poročilo varuha človekovih pravic, predvsem zaradi ene zadeve: zato, ker je to zadnje poročilo varuha človekovih pravic, ki se je zelo boril za razne človekove pravice, predvsem raznih marginalnih skupin, pozabljal pa je, da je varuh človekovih pravic Republike Slovenije. In se za slovenske državljane, običajne, tiste, ki plačujejo davke, ki skrbijo za svoje otroke, ki otroke pošiljajo v šolo, za tiste se pač ni brigal. Zanimivo je, da v svojem poročilu kar na petih straneh parlamentira s poslancem, ki je bil na televizijski oddaji v zvezi s Cigani, to sem jaz -na petih straneh. Ostala problematika ga pač ne zanima. Nikjer v tem poročilu nisem zasledil tudi besedice o grozljivi zadevi, ki se ji reče pedofilija. Niti besedice! Ne vem, zakaj! Morda ima svoje razloge. Verjetno jih ima, ker drugače si ne bi mogel misliti. Tega se ne omenja, kajti v Sloveniji sodna veja oblasti pedofilije, če pedofile že kaznuje, jih kaznuje praviloma s takšnimi smešnimi kaznimi, pogojnimi, če so sploh kaznovani. Tudi se ne spušča gospod Hanžek v razpravo o tem, da je pravzaprav v pravosodju ena grozljiva napaka, in to je, da imajo naši sodniki in tožilci tako imenovani "dosmrtni mandat". Nek sodnik je pri 30-ih letih, ko nima nobenih življenjskih izkušenj, izvoljen za sodnika in on deli pravico, levo, desno, po navadi narobe, slabo, zelo slabo - lahko povem iz svojih lastnih izkušenj - , ker mnogo sodnikov ne pozna niti zakonodaje, kaj šele kaj drugega, ampak, ko se zmotijo, potem pač rečejo: "Motiti se je človeško." To je bila celo izjava neke bivše ministrice za pravosodje, neke bivše tožilke, češ motiti se je človeško. In o tem "motiti se je človeško" s strani sodne veje oblasti v tem poročilu - ničesar! Ničesar v tem poročilu tudi ne o nasilju v šolah. Nasilje v šolah se spreobrača in ni več nasilja učiteljev nad učenci, kot je bilo to v 18. stoletju, ampak je nasilje otrok, učencev nad učitelji. Nič se ne sme reči, nobenega učenca ne sme nihče poslati ven iz razreda, če dela kakšen "kažin" - in kaj? Nič, vse je v redu! Človek ima občutek, da je tudi morda temu bivšemu, hvala bogu bivšemu ombudsmanu, bolj do tega, da se slovenska šola amerikanizira v tistem najslabšem pomenu besede. Da se amerikanizira v tistem smislu, kot so v ameriških "slemih" tiste šole, ko učenci pretepajo učitelje in ne vem kaj še vse. Ko pride starš v šolo, v Ameriki se to dogaja, ima pa še pištolo za pasom - če boš ti mojemu otroku kaj naredil, te bom pa še ubil. Zanimivo je, da to našega bivšega ombudsmana ne zanima, ampak dobro. Šel je in mislim, da je to zelo dobro, da je šel. Upam, da sedanja gospa, nova ombudsmanka, ne bo delala takih neumnosti in napak. Konec koncev, zaenkrat nič slabega o njej. Ko gospod Hanžek govori o pravicah manjšin, se zelo zavzema za pravice manjšin, ampak ne pozablja pa, da imajo, recimo, ravno te manjšine v Sloveniji ene specifične pravice, in sicer da imata tako italijanska kot madžarska manjšina nekaj nedopustnega, po evropskih normah nedopustnega. To je dvojna volilna pravica. Najprej imajo volilno pravico iz pozicije manjšine, kjer izmed sebe izberejo svojega, tudi direktnega predstavnika v parlamentu, potem imajo pa še eno volilno pravico, da gredo lahko izbirati svojega političnega predstavnika v parlamentu. Tega Evropa ne pozna. In kot kaže, o tem se naši gospodje, tudi evropski poslanci v Evropi, ne govorijo, ker to je nekaj lepega, dobrega, pozitivnega, ne vem kaj še vse. Ko bi le tako zelo skrbeli za svoje ljudi in za svoje državljane! Tega ni. Tudi, če pogledamo te ciganske svetnike, dajmo, vzemimo statistiko. Veliko jih je odstopilo, nekaj jih je šlo že v zapor, nekaj jih čaka, da bodo šli v zapor, konec koncev so pa predmet poslovanja v občinskih odborih oziroma v občinskih svetih. Dela se biznis, komu bo kdo dal kakšen glas in kaj bo za to dobil. Ne vem, če je to namen pravice, in ne vem, če je to namen demokracije in demokratičnosti v posamezni državi. Zanimivo pa je, da gospoda Hanžka ne boli to, da, recimo, na Evropskem sodišču za človekove pravice se slovenskega jezika ne uporablja. Saj smo vendar vstopili v Evropsko unijo, kjer naj bi bili enakopravni! Ampak tam je samo francoščina pa angleščina. Zanimivo je pa to, da v tekstu piše samo francoščina in angleščina, ampak če greste pogledat sodbe, ki so jih dobili nemški državljani, je ravno tako napisano v nemščini. To se pravi, tukaj "ne štima" nekaj z dejanskim stanjem, kot nam je prikazano tukaj notri. Seveda se gospod Hanžek zelo zelo močno zavzema tudi za Cigane. Ne zanima ga, kaj je res in kaj ni res, ne zanima ga konec koncev tudi, da je pisatelj Trdina pisal o Ciganih, ne o Romih, pa ne vem, ali zdaj lahko pričakujemo, hvala bogu, verjetno ne več, ampak, če bi Hanžek ostal, bi verjetno morali skuriti vse knjige Janeza Trdine, ker je govoril o Ciganih ne o Romih in še kaj je napisal o njih. Verjamem, da gospod Hanžek tega ni prebral, ker to je slovenska klasika, on bere kaj drugega, morda tudi kaj belgijsko navdahnjenega, zagotovo pa ne slovenske klasike, drugače bi to zadevo poznal, ne pozna tudi kakšnih opernih del, kjer še vedno govorijo o Ciganu baronu ne pa Romu baronu. Zanimivo je tudi da se ne spušča v centre za socialno delo, centri za socialno delo so leglo neurejenih razmer, od koder v veliki meri prihaja cela vrsta problemov pri neurejenih družinah, kajti namesto da bi te zadeve urejali, jih urejajo zelo po svoje, nedodelano, ne znajo, ne vedo, nočejo, ne vem kaj, ampak pojdite malo med ljudi pa vprašajte jih, ne tiste, ki se tukaj pritožujejo, ampak tiste razžaljene in ponižane, ki ne bodo nikamor več prišli in ki jih je vedno več v Sloveniji. Nič se ne spušča tukaj na probleme tistih ljudi, ki komaj preživljajo dneve, ker nimajo denarja, ker ne morejo živeti, ker ne morejo kupiti hrane, ker ne morejo otrokom kupiti šolskih potrebščin in podobnega, žal prihajamo v takšna obdobja, ampak to njega ne briga, brigajo ga pa, recimo, tako imenovani izbrisani, pa vemo, da je večina teh ljudi prišla v ta status zaradi špekulacije in zaradi poskusa, da bi čim več profitirala najprej takoj po osamosvojitvi, ko so še upali in verjeli, da bo JLA udarila nazaj in zmagala in bodo oni dobili krasne pozicije, potem pa, da jim bo ne vem kdo dal neke dodatne pravice. Tožbe, ki jih vlagajo ti ljudje proti državi Sloveniji, to vse dokazujejo. Nekatere politične stranke, ki jih bolj zanima, da bi imeli razni azilanti in izbrisani, ne vem kdo še vse, žepnino, tisti tudi to podpirajo; pa vendar, jaz upam, da se bodo naši državljani vsaj do naslednjih volitev "zbrihtali", pa bodo razmisli, komu kdo želi dobro in za koga se kdo bori. Skratka, jaz še enkrat pravim hvala bogu, da je to zadnje poročilo tega gospoda. Želim mu mirno prebivanje v preostanku njegovega življenja, bilo bi dobro, če bi med tem časom, ko ne bo imel kaj početi, še kaj prebral, kakšno slovensko klasično knjigo, pa še kakšno drugo klasično knjigo - in pa hvala bogu, svojih neumnosti ne bo več trosil na okoli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Mira Petka. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani zbor, spoštovani vsi prisotni! To poročilo je pripravil zdaj že bivši varuh človekovih pravic Matjaž Hanžek. Mislim, da je pripravljeno dobro, predvsem je pomembno to, da se stanje na tem področju izboljšuje. Za razliko od svojih nekaterih kolegov sam dobro ocenjujem delo Matjaža Hanžka, seveda je imel tudi posamezne obvodne poti in "strele mimo", vendar v celoti je delo dobro opravil, dal je pečat tej instituciji, naredil je to institucijo prepoznavno. Današnja aktualna varuhinja človekovih pravic je ob svojem nastopu napovedala drugačen način dela. To je razumljivo. Seveda, Matjaž Hanžek je eden in edinstven, in težko ga je posnemati. Človekove pravice pa so univerzalne, ne glede na to, kdo je varuh človekovih pravic v danem času. Skrbi pa me delo današnje varuhinje človekovih pravic. Namreč, nedavno je sodelovala na eni od tiskovnih konferenc ene od političnih strank. Zanima me, ali bo to postala njena praksa, ali lahko tudi druge politične opcije računamo, da bo sodelovala na naših tiskovnih konferencah, ali pa je bila zlorabljena? Če se namerava iti politiko, potem je bolje, da gre na volitve, in se tam dokaže. Še posebej me skrbi njena neodzivnost v primeru Ranc. Ugotovljeno je bilo, da je šlo v primeru Ranc za eklatantno kršitev človekovih pravic novinarske svobode, in od varuhinje človekovih pravic nisem slišal nobenega odziva. Verjetno bo to zapisano v letnem poročilu za 2007, vendar bo to takrat že precej "pase". Prav tako nisem slišal njenega odziva na primer Sova, na kršitev človekovih pravic, nedopusten poseg v komunikacijsko zasebnost bivšemu vodji opozicije Janezu Janši. Da ne bom varuhinji delal krivice, ker je na tem položaju šele dobro leto dni, bomo pač počakali, da to funkcijo - oziroma slabo leto dni - , da bo to funkcijo opravljala nekoliko daljše, dlje časa in da bomo videli kakšno poročilo bo pripravila za leto 2007 in jo bomo lahko takrat bolj kompetentno ocenjevali. Poročilo, ki ga je pripravil Matjaž Hanžek, z vsemi priporočili pa bom potrdil oziroma sprejel. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanca Bojana Kontiča. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa varuhinja človekovih pravic, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. Že v uvodu, v imenu poslanske skupine, je bilo povedano bistvo naših ocen, bistvo naših pogledov na zadnje poročilo varuha človekovih pravic, torej Matjaža Hanžka. Tudi sam ocenjujem njegovo delo kot dobro. Če se spomnimo, v preteklosti je za varuha človekovih pravic in to inštitucijo malokdo vedel, po njegovem nastopu je ta inštitucija postala prepoznavna, in tudi upoštevanja vredna. In, če zdaj nekoliko o vsebini tega poročila. Med najbolj opaznimi in resnimi problemi je še vedno vprašanje diskriminacije. Število zadev, ki jih obravnava poročilo v letu 2006, se je skokovito povečalo. Pomembno je tudi, da je posamezne nepravilnosti oziroma pritožbe dobival in bil nanje tudi opozorjen tudi na področju delovnih razmerij, v povezavi s kršitvijo pravic v zvezi z zaposlitvijo zaradi rednih in izrednih odpovedi o zaposlitvi in šikaniranj s strani delodajalca. Nekaterim delodajalcem se zaradi neučinkovitosti kontrolnih mehanizmov, torej premalo inšpektorjev za delo, počasnost postopkov pred sodišči, neuvajanje kazenskih postopkov zoper delodajalce, ne zdi potrebno spoštovati zakonodajo. Pri tem naj opozorim tudi na najbolj aktualne in najbolj pereče težave v tem trenutku, ki pa jih bo vsebovalo verjetno poročilo varuhinje za leto 2007. To so tujci, ki so zaposleni v Republiki Sloveniji, o razmerah, v katerih živijo. Verjetno bo morala varuhinja to sama opaziti oziroma zaznati, ker ti ljudje se ne pritožujejo, ti ljudje enostavno živijo in delajo tukaj v Sloveniji pod pogoji, ki jim jih narekuje delodajalec. Nekateri to označujejo tudi za sodobno suženjstvo. Opozorjeni smo tudi na eskalacijo sovražnega ali rasističnega govora. To je bilo še posebej zaznano pred volitvami leta 2004. Ob tem varuh izpostavlja ignorantsko vlogo organov, ki so zavezani preganjati tovrstna kazniva dejanja, predvsem tožilstva. To je večino prijav zavrglo. Ob vseh dogodkih organi oblasti niso zaznali niti enega kaznivega dejanja oziroma ravnanja, motiviranega z etničnim sovraštvom. Pomembna ugotovitev je, da je pri načrtovanju politike enakosti spolov dosežen pomemben napredek. To je dobro. Glede varstva otrokovih pravic je bilo že kar nekaj povedanega v tej dvorani in tudi pozornost, ki jo namenja varuhinja v tem svojem prvem delu mandata otrokovim pravicam, je hvalevredno. Tudi o stanovanjskih vprašanjih je bilo že povedano. In tudi stanovanjska vprašanja so v letu, ki ga obravnava to poročilo, ostala pereč problem. Mlade družine in materialno šibkejše družine imajo slabe možnosti za reševanje stanovanjskega problema in ta zadeva se ni izboljševala v tem obdobju. Je pa pomembno, da se je število pobud s strani tistih, ki občutijo to kot največjo težavo v svojem življenju, morda tudi krivico, ki se jim godi, zmanjšalo za 1/3. Pomembno je tudi opozorilo glede pokojninsko-invalidskega zavarovanja, ki ostaja še vedno problem. Tudi v letu 2006 se je varuh ukvarjal s temi težavami, posamezniki so še vedno preslabo seznanjeni s pravicami in postopki njihovega uveljavljanja pri Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Pomembno poglavje, pomembna aktivnost, dejanje, delovanje tudi na področju socialnega varstva. Ocena predsednika Vlade, da imamo v Sloveniji 10% ljudi, ki živijo v revščini, torej pod pragom revščine, je pomemben podatek. Seveda, če ga primerjamo z drugimi državami, lahko ugotovimo, da je drugje še slabše, ampak to ni razlog za to, da bi mi sprejeli odločitev, da se s to težavo ne bomo ukvarjali. Razlog za našo aktivno vlogo je, vse dokler revnih v Sloveniji ne bo več, torej teh primerov ne bo več. Višina denarnih nadomestil, denarnih pomoči, ne omogoča dostojnega življenja. Pri tem je treba povedati, da dostojnega življenja mnogim ne omogoča več niti plača, ki jo dobijo za delo, pokojnina, ki jo dobijo za to, kar so delali v preteklosti. Tudi ti ljudje postajajo socialno ogroženi oziroma sestavljajo teh 10% socialno ogroženih ljudi, ki živijo pod pragom revščine. To pa je še posebej zaskrbljujoče. Ponovno tudi soglašam z ugotovitvijo varuha, ki zagovarja pooblastila, ki naj zagotovijo učinkovito izvrševanje nalog, zaupanih policiji, v demokratični, pravni državi. Pri tem pa je nujno, da se država zave, da je treba pustiti pri miru posameznika, ki spoštuje pravni red. Vse ostale, pač tiste, ki kršijo pravni red, je treba sankcionirati. Vendar ko govorimo o policijskem delu, naj ponovno povem, kot sem to storil že nekajkrat v preteklosti, niso samo pooblastila, so tudi opremljenost policistov, so tudi plače policistov in vedno bolj tudi število policistov v posameznih policijskih postajah. Vedno znova opozarjam na to, da se število policistov v policijskih postajah zmanjšuje, da preventivnega delovanja policije na terenu ni več in da se bo zadeva še bistveno poslabšala z novim letom, ko bodo določeno število policistov vsekakor potrebovali tudi za varovanje, glede na to, da bomo predsedovali Evropski uniji, in se bo to preventivno delovanje tudi zaradi tega v prihodnosti lahko zmanjševalo. Seveda pa ni naključje, da bi naj s 1.1.2008 stopil dejansko v veljavo novi Zakon o občinskem redarstvu, ki bo zadeve kot eno izmed nalog naložil lokalnim skupnostim. Torej, javni red in mir bo v pristojnosti lokalnih skupnosti. Kako se bo to izvajalo, pa je že drugo vprašanje. Glede zdravstva, tudi tu je nekaj vprašanj. Pravice iz zavarovanj, mnogi pacienti iščejo možnost ozdravitve tudi v tujini in mnogim se zgodi, da so njihove vloge za povrnitev stroškov zavrnjene. Poznam vsaj en tak primer v Velenju, ko je mladostnik poiskal svojo rešitev v tujini, pa zdaj nima možnosti, da bi povrnil stroške, čeprav je dokazljivo, da se mu je zdravstveno stanje potem izboljšalo. V poročilu so zgodbe, ki jih piše življenje. In le srečni smo lahko tisti, ki v te zgodbe nismo tako ali drugače vpeti. Včeraj sem bil, ne razočaran, ker razočaran v tem Državnem zboru nisem več že nekaj let, ampak bil sem žalosten, ko sem poslušal razprave okrog žepnine za prosilce za azil. Tako v spominu nekje sem imel, da podpisujem včasih, takrat ko pač nadomeščam župana, račune za azile za pse, za mačke. In lahko vam povem, da smo včeraj govorili o 10 evrih žepnine za ves mesec za posameznika, ki zaprosi za azil, pri tem seveda spregledali, kdo so ljudje, ki prosijo za azil, spregledali, da so to ljudje, ki bežijo iz svoje domovine, če jo sploh imajo, ki bežijo zato, da rešijo golo življenje, golo preživetje in mi smo rekli z veliko demagogijo, da pri tem ne spoštujemo ljudi, ki so revni pri nas, da s tem ne odpravljamo revščine v Sloveniji in to kot argument navajali za to, da se teh 10 evrov mesečno ne da tem ljudem. Kot sem dejal, bil sem žalosten, ne pa razočaran, predvsem ko sem razmišljal o tem danes, da recimo oskrbni dan za psa, pa naj mi nekdo reče, da nisem s tem sovražnik ali pa tisti, ki ne razume živali - imam doma in psa in mačko in papagaja, pa verjetno se še kaj najde, tako da mi tega ni moč očitati. Ampak 10 evrov, skoraj 10 evrov je oskrbni dan v azilu za psa in skoraj 4 evre za mačko, ki jo pazijo, ker jo ljudje najdejo kot zapuščeno, pa je to predvsem odgovornost tistih lastnikov, ki pustijo te živeli. Najprej si jih izberejo, da zadostijo svojim otrokom, potem jih pa vržejo iz stanovanja na prosto in s tem naj se ukvarja lokalna skupnost, tako smo zapisali v zakonu. Hotel sem povedati primerjavo. Za mnogo manjši denar mi zagotavljamo dnevni topel obrok za tiste, ki obrok potrebujejo, ker nimajo dovolj sredstev, da bi si ta dnevni obrok zagotovili. Zato bo te primerjave so lahko zelo grobe, lahko se tudi grobo slišijo, ampak resnica v življenju je približno taka. In za konec, malo za šalo, malo zares. Prepričan sem ali pa lahko se zgodi, da bo v poročilu za leto 2007, ki ga bo pripravila varuhinja človekovih pravic, seveda, po izteku tega leta, zapisano tudi to, kakšne krivice so se zgodile Vladi oziroma predsedniku Vlade v tem obdobju.
Hvala. K besedi pa vabim poslanca Antona Kokalja.
Hvala lepa. Najprej bi izrazil zadovoljstvo, ker ta točka dnevnega reda parlamentu omogoča, da govorimo lahko precej na široko, kar nam ob zakonodaji, ki je bolj ozko, jasno usmerjena, to ni omogočeno pogosto. Zato se mi je tudi zdelo dobro, ko sem prej gospoda Zamernika poslušal, da je odprl temo. Namreč, človekove pravice so zelo široko področje in zdi se mi prav, da je enkrat na leto možnost, da v parlamentu tudi izmenjamo pogled poslancev in naredimo neke vrste družbeno analizo. Gotovo se pač vsi ne držimo samo tega dokumenta, in to se mi ne zdi nič narobe. Tudi celo, da izrazimo svoja čustva ob določenih zadevah, kot je storil moj predhodnik se, mi ne zdi nič narobe in se mi zdi to v redu. In mogoče bi izhajal kar iz tega, kar je prej gospod Kontič omenjal, kako včasih dlakocepimo pri določenih pravicah, mogoče niti ne neposredno človekovih in smo zelo robustni do zadev, ki imajo veliko večji pomen na vsakdanje življenje ali pa na neko zadovoljstvo, bom rekel, vsakdanjega življenja določenih skupin ljudi. Sam menim, da je ta institucija varuha, kot je bilo že danes omenjeno, vsekakor potrebna, mislim pa, da obravnava problematiko precej površno. Ampak to ni kritika, to je pač dejstvo, ta institucija se gotovo ne more ukvarjati z vsemi dimenzijami življenja bolj poglobljeno, vendar eden od vidikov, za katerega pa bi vseeno bilo dobro, če bi bil v samo poročilo za naprej vključen, če bi se to dalo vsaj do neke mere, je ugotavljanje vzrokov za dejstva, ki so navedena kot kršitev človekovih pravic. Mislim, da je ugotavljanje vzrokov pot tudi k reševanju teh dejstev, teh kršitev, o katerih se potem pač pogovarjamo in jih potem bolj ali manj tudi spretno poskušamo plasirati v svojo politično govorico in svoj politični marketing vsake politične skupine. Seveda tudi to ni nič narobe. Mislim, da se razumemo in znamo to prebrati. Sam sem razpravljal - ne vem, ali lansko leto ali predlanskim - o tem, da manjkajo določene vsebine. Moram reči, da tudi gospod Hanžek je določene vsebine vseeno vnesel v to poročilo. Eno je vsekakor vidik klasične tradicionalne družine, ki se ga posredno omenja pri poglavju otrok in mladih v vzgojnih in vzgojnoizobraževalnih zavodih, kjer ugotavlja, da ti otroci oziroma da postopek poteka po neki inerciji, ki je bil uveljavljen v sistemu prej še v, bom rekel, nedemokratičnem sistemu, ki je pač uveljavljal vrednote, ki niso bile tradicionalne, in se je poskušalo izločati ta skupnosti vidik, družinski vidik pri reševanju problemov. Tudi takrat, ko ima družina probleme, se je poskušalo izločiti in reševati problem preveč individualno in ta način reševanja še vedno obstaja. Se ne vključuje družine kot tisto, ki jo je treba kot celoto obravnavati in na ta način tudi najbolj učinkovito lahko pomagamo otroku. Sprašujem se, kaj je vzrok, recimo, za stopnjevano nasilje v šolah. Zdi se mi, da je to veliko bolj pomembno, kot zgolj analizirati, kakšne vrste nasilja so - tudi to je pomembno - ampak iskati predvsem vzroke. Kaj je vzrok za pedofilijo? V kakšnem obsegu se pojavlja v Sloveniji, kakšne vrste je in od kod prihaja? To je neke vrste problem razvitih družb. Zakaj prihaja do takih, bom rekel, nenormalnih pojavov v družbi? Zakaj prihaja v Sloveniji do tako visoke stopnje samomorilnosti? To področje je bilo malo bolj raziskano, ampak odgovorov na to ne iščemo. Potem se omenja v poročilu tudi nasilje v družini, očitno je to večji problem, kot se vidi navzven. In tudi tu je treba poiskati vprašanje, zakaj se ta problem pojavlja, zakaj se ta kršitev človekovih pravic pojavlja. Depresije, anoreksije med mladini - je zelo veliko problemov. Po eni strani to je moj pogled na zadevo, si tolmačim do neke mere takšno situacijo tudi s tem, ker imamo že v naslovu tudi varuha človekovih pravic, jaz bi dodal še "in dolžnosti". Mislim, da nobena pravica ni samo individualna in nobena pravica ni absolutna, vedno je uravnotežena, ne bom rekel omejena, ampak uravnotežena s pravico nekoga drugega oziroma tudi z dolžnostjo, ki jo neka pravica lahko - neka pravica je trajnostna ali pa vzdržna, če ima za sabo tudi dolžnost, ki jo podpira. In se mi zdi, da je prišlo do neke mere tudi v Sloveniji do tega neuravnoteženja. Navedel bom nekaj primerov o katerih se javno ne sme govoriti, ker so to tabu teme in se tudi odsvetuje politikom, da govorijo o temah, ki so mejne, tudi to, da so postavljene nekatere teme, tabu teme in da o njih mediji pravzaprav sproščeno in raziskovalno ne pišejo, nekaj pomeni. Gotovo je tudi to del odgovora - kje so vzroki, ne vem. Mi imamo, če se omejim na otroško populacijo pa na njihove pravice, mi imamo izrazito razvit način razmišljanja, ne samo o šoli, ampak tudi danes smo poslušali v družbi, pravic. Če poslušate šolske parlamente, tudi način dela s temi mladimi s strani mentorjev, je v veliki večini usmerjen v pravice. Pri čemer pa nas sodobna doktrina uči, da imajo otroci pravico tudi do postavljanja meja in otroci na svoji poti dozorevanja iščejo meje in če teh meja ne postavljamo, s tem pač otrokov ne vzgajamo. Dobro, to je en sistemski problem, ki po mojem otrokom ne pomaga k temu, da bi našli neko ravnotežje pri svojem poklicnem življenju in na sploh pri svoji uresničitvi v življenju. Poleg tega je bilo že prej omenjeno, tudi tisti, ki smo mogoče učili v zadnjih letih v šoli, se izrazito pojavlja potreba otrok po obeh starših. Kakorkoli se to sliši staromodno - to je dejstvo. Recimo, predvsem pomanjkanje očetov, o tem se govori kot o problemu v sodobni družbi, to ni omenjeno neposredno v tem poročilu, povedal sem, da je omenjena družina kot tisto okolje, ki je najbolj zdravo, ki je najbolj naravno, da se določene zadeve lahko sanirajo. Vendar o tem, da je neka klasična oblika družine skozi cel državni sistem tista oblika, ki lahko prepreči največ deviantnih oblik, največ problematike, tega se na nek način ne omenja več v našem družbenem prostoru. To je postala neka tabu tema, to je postala nesodobna tema, nekako hitro dobiš vtis, da to spada mogoče v eno stoletje nazaj. Vendar dejstvo je tako, tisti, ki se srečujemo z otroki, tisti, ki smo mogoče poučevali, pa se ne bi s tem hvalil, jaz sem izrazito videl večje probleme otrok, ki nimajo popolnih družin, kot tistih otrok, ki imajo popolne družine. Pri čemer nočem idealizirati klasične družine, ker se srečuje z mnogimi problemi, kot je bilo že povedano. Vendar vseeno otroci potrebujejo ob sebi oba spola, da se lahko kolikor toliko normalno razvijajo. Mogoče bi, kot sem že rekel, omenil vsaj eno stvar, za katero bi želel, če bi se dala na nek način vključiti tudi v poročilo. Stvar je seveda zelo sporna, to je problem splava v Sloveniji. Ne želim moralizirati, ampak sprašujem se preprosto z vidika člana tega nacionalnega telesa, narodnega telesa, kaj naredimo, da bi se manj teh, bom rekel, dejanj odvilo pred našimi očmi, dobesedno lahko temu rečem. Kaj se da tukaj preventivno narediti več, kaj se da narediti takrat, ko je problem že tukaj? Vemo, da imajo nekatere države v Evropi razvite sisteme pogovorov, ne bom rekel prepričevanj, ampak vsekakor mislim, ne samo glede na demografsko sliko, tudi glede na mentaliteto, ki jo sporočamo, glede na našo miselnost, ki jo starejši sporočamo otrokom. Mi imamo tukaj celo generacijo otrok, ki se zavedajo, da so imele srečo, da niso bile splavljene. Jaz govorim to kot dejstvo in ne vem, kako bodo ti otroci razmišljali, ko bomo mi stari, ko bomo precej odveč tej družbi. Meni bi se zdelo precej normalno, da bi razmišljali podobno, kot razmišlja naša generacija o tistih otrocih, ki pač pridejo, pa so nam nekako odveč. Jaz mislim, da bi tukaj morali vsaj nekaj več storiti za to, da se uvede nek inštitut pogovora s tistimi, ki so v dilemi, s tistimi ženami ali pari, ki so v dilemi in se poskuša kakšno situacijo rešiti na bolj pozitiven način, kot avtomatsko splaviti otroka. Zdi se mi škoda. Po eni strani veliko parov čaka na otroke, zakaj ne bi dobili slovenskega otroka, po drugi strani me pa nihče ne bo prepričal, da to ne prinaša za seboj precej velikih življenjskih travm ljudi, ki pač splavijo iz takih ali drugačnih razlogov. Sam sem že večkrat slišal na lastna ušesa ljudi, ki so mi rekli, žal mi je, da nimam še kakšnega. In se mi zdi škoda, ker Slovenija vseeno premore, v povprečju govorim, relativno visok standard za kakšnega otroka več v družini. Seveda s tem nočem odpirati tega vprašanja z vidika pravic, ampak predvsem z vidika preventive tistega, kar lahko kot pozitivno gesto naredimo. Odpira se mi še eno vprašanje, ki pa je v tem poročilu tudi omenjeno, kar mislim, da je tudi pozitiven korak in bi ga veljalo, bi veljalo s tem razmišljanjem tudi nadaljevati. To je svoboda vesti. Mi smo na nek način podedovali miselnost, da je ta verska dimenzija človeka privatna zadeva. In to pač vlečemo naprej, v imenu formalne ločitve cerkve od države. Dobro, to je res, dokler se ena pravica začne uveljavljati na račun pravice drugega, gotovo postajajo meje. Vendar takrat ko pa otrok - bom dal primer zopet otroka - ki veruje, kakorkoli že kdo na to gleda, ne sme izražati verskih čustev, v najbolj osnovni obliki, recimo v šoli ali v družbi. Potem vzgajam o na nek način shizofreno osebo in s tem ne pripomoremo, po mojem, k enemu splošnemu zdravju v družbi in se mi zdi, da je ta govorica kršenja svobode, nekoga, ki ne veruje, da je kršena s tem, da nekdo mogoče na nek nevsiljiv način izraža svojo pripadnost ali pa svojo religiozno dimenzijo, da še vedno ostaja tukaj pravzaprav kršena pravica do izražanja svoje verske dimenzije. In tukaj beremo o problemih v zvezi z izdajanji dovoljenj pri izvajanju konfesionalnega pouka v javnih osnovnih šolah. Jaz sicer statistike ne vem, ampak vem, da na podeželju velika večina otrok hodi k verouku in zdi se mi absolutno nenormalno, da se tem otrokom, ko se konča šolski pouk, ne bi dovoljevalo opravljati miroljubne verske dejavnosti, ki otroke uči nekaj pozitivnega, nekaj etičnega in nekaj pozitivnega za to družbo v tistih prostorih, za katere pač vsi plačujemo preko svojih davkoplačevalskih stroškov, tudi prispevke. Se mi zdi, da ostaja to v družbi še vedno neke vrste tabu tema, neka meja se je postavila in o tem se pravzaprav ne govori. Če o tem govoriš, jasno, si napaden, ampak mediji tukaj nimajo poguma, da bi raziskali to zadevo statistično, pa tudi malo bolj strokovno. In tudi neka primerjava z drugimi državami tukaj ne bi škodila. Mogoče bi se potem ta napetost, ki se pojavlja, ko se začne govoriti o tej konfesionalni dimenziji človeka, pri nas normalizirala. Jaz bi si to zelo želel, ker mislim, da ne pripomore k dobremu, ne enemu ne drugemu. Predvsem pa mislim, da ne pripomore k dobremu otrokom, ki so vzgojeni v tem verskem kontekstu, ker so prisiljeni avtomatsko doma tako, v šoli pa tako. Ta dvoličnost, ki jo na nek način prisiljujemo, ni dobra. Seveda, zdaj ne govorim o tem, da bi morali to izražati na nek vsiljiv način, ampak tiste nevsiljive geste, ki pa človeku pri tem mogoče pomagajo, pa mislim, da bi bilo dobro, če bi se naša družba toliko odprla. Nikakor ni dobra teza "Če jaz nečesa nimam, tudi ti ne smeš imeti." Zaključil bi mogoče s tem, da noben sistem in nobena zakonodaja ne moreta nadomestiti neke osebne integritete ali osebne etike. In zato bi nasploh rekel, da ko se v Sloveniji diskusija dotakne ponovno te religiozne dimenzije, pa zdaj ni važno katera religija, pravzaprav ta diskusija ne pripomore k temu, da bi že s samo vzgojo in samim vzdušjem kreirali mogoče eno vzdušje ali okolje, ki preventivno deluje glede kršenja človekovih pravic. Mislim, da smo v največji meri, mi sami, vir kršitve sami sebi in svojim bližjim. Zato se mi zdi, da, mogoče samo, kot razmišljanje, da bi v tej smeri, s strani vseh nas bilo dobro razmišljati in tiste malo izjemne pojave v naši družbi, ki nas v našo škodo razlikuje od drugih povprečnih držav, tako v Evropi, kot po svetu, poskušamo na nek način, tudi javno, o njih bolj sproščeno govoriti. Poleg tega, pa je bilo prej omenjeno tudi izpostavljanje nekaterih skupin, pravic skupin ljudi. Dobro, jaz se lahko strinjam, da so tu izpostavljene nekatere skupine ljudi, manjšine, mogoče tudi izbrisani, kar je hit tema v Sloveniji in tako naprej. To je prav, da je izpostavljeno. Vendar ne more biti izpostavljeno na škodo širše problematike v Sloveniji. Sicer, pa lahko rečem, kar se tiče sistemskega vidika; prej je bilo izrečene precej kritike tudi na pravosodni sistem. Jaz vseeno mislim da v danih razmerah, ko vemo, da se ne da dela sodišč in celotnih postopkov čez noč spremeniti, pa vseeno mislim, da je minister za pravosodje tu le naredil nekaj potez in se približal ljudem, in poskuša pospeševati te postopke. Je pa seveda tudi vprašanje, s katerim bi se lahko vsi skupaj ukvarjali - kje so vzroki, da se le Slovenci toliko poslužujemo sodišč? Gotovo je tu tudi en vzrok na katerega ne Vlada, ne sodišča, ne ministrstvo ali kdorkoli, sistemsko ne more vplivati. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Drofenika. Izvolite.
Spoštovani namestnik varuhinje, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani podpredsednik, poslanke in poslanci. Ko sem prebiral poročilo, sem ugotovil, da je sicer kritično, da je podrobno, vendar priznam, da je dobro. Bil sem po svoje presenečen, ko sem spremljal delovanje varuha človekovih pravic gospoda Hanžka, sem včasih njegove javne reakcije na nekatere probleme v takratnem aktualnem trenutku večkrat smatral za pretirane in tudi neuravnotežene. Vesel pa sem, da je tudi sam ocenil v poročilu, da se stanje kršenja človekovih pravic v naši družbi postopno izboljšuje. Na vsak način in z vsem srcem podpiram prizadevanja in aktivnosti varuhinje človekovih pravic, obsojam kakršnokoli politično ali drugačno vplivanje na delovanje. Pričakujem pa tudi, da se oglasi tudi takrat, ko je neusmiljeno in neupravičeno napadena neka institucija ali pa ko je neka institucija delovala protizakonito ali neetično, vendar ker je na drugi politični strani, se ali tolerira ali pa se jo tudi brezmejno napade. Človekove pravice so tudi po mojem mnenju tiste pravice, ki jih moramo negovati in si za njih prizadevati. Še posebej pomembno je, da si prizadevamo za človekove pravice in jih varujemo predvsem pri tistih, ki si težko ali pa si tudi ne morejo zagotavljati le-teh sami oziroma so občutljivejši. To so predvsem otroci, ostareli, bolniki, invalidi, kakor tudi vsi tisti, ki se iz takšnih ali drugačnih razlogov znajdejo na robu družbe. Ker mi primanjkuje časa, bom na koncu rekel le to, podpiram tudi priporočila, ki so sestavni del poročila, ki jih je sestavila Komisija za peticije, kakor tudi poudarke varuhinje. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanca Mirana Potrča. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani namestnik varuha človekovih pravic, kolegice in kolegi! Korektno ravnanje Državnega zbora predpostavlja prav gotovo resno obravnavo poročila varuha človekovih pravic, kar vsako leto v zadnjem času vedno bolj delamo, vendar je to komaj prvi korak. Še pomembnejši bi bil, da temeljna opozorila, ki jih varuh izraža v svojem poročilu, vključujemo v svoja stališča in da jih ne vključimo samo takrat, če imamo za to tehtne razloge, na katere nas opozori tudi Vlada, ali da nekaj tehnično ni mogoče ali da je urejeno, ali da probleme enostavno vidi na drug način, ne pa s političnim preglasovanjem, kar na žalost še vedno pogosto delamo. In tretje, kar kaže v največji meri naš odnos do spoštovanja institucije varuha, je, da naša priporočila sami, predvsem pa Vlada preko svoje aktivnosti, čim prej uresničimo. Če tega ne storimo, potem samo iz leta v leto ponavljati iste sklepe, ne pomeni veliko niti v odnosu do varuha, še manj pa tudi do našega lastnega ravnanja. Dobro je, da smo se v zadnjem času lotili tudi ocene, koliko so priporočila, ki jih sprejema Državni zbor uresničena. Vendar v tem pogledu najbrž zelo in pa v celoti zadovoljni še ne moremo biti. Dobra polovica morda ja, slaba polovica ne. Mislim, da bi lahko bilo boljše. In zdaj k tistemu delu, ki je po mojem najpomembnejši. To je k tem priporočilom, ki so bila sprejeta in tistimi, ki so bila z naše strani poslanske skupine še dodatno predlagana. Omejil se bom na nekaj vprašanj. Ne rečem, da so edina pomembna, vendar se mi zdi, da so. Prvo je priporočilo pod točko 18., predvsem povezano z materialnimi oškodovanci druge svetovne vojne. Jaz bi rad opozoril, da smo, ne samo mi, ampak tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov v stalnih kontaktih z njimi in da gre resnično za skupino državljank in državljanov, sodi se, cca. 150 tisoč, o katerih vsi lepo govorimo, za rešitev problema ne naredi nihče nič. Ta beseda je trda, nič, ampak za rešitev res ne. Vsi se s tem ukvarjamo. Ampak rešitev je še zelo daleč. Niti v mednarodnih kontaktih je doslej ni bilo, še manj v domači aktivnosti. Jaz bi rad opozoril, da bomo imeli priložnost v krajšem času tudi ob Zakonu o zaključku izvrševanja Zakona o podržavljenju premoženja o tem razpravljati, če bomo želeli in da se bo takrat pokazal naš odnos ali bližje naročimo Vladi, da se opredeli do poročila medresorske skupine, ki je že več kot dve leti narejeno. In v tem poročilu obstojajo podlage za odločanje, ne bom rekel vse, ampak mnoge da, pa Vlada tega ne da na dnevni red in se o tem ne odloči. Mislim, da je to ena stvar, ki jo kaže poudariti. Drugo, v točki 20., kjer govorite o stanovanjskih oziroma kjer govorimo o stanovanjskih razmerah. Preko 2 300 najemnikov v denacionaliziranih stanovanjih, med 150 in 200 hišnikov v enakih stanovanjih nima v skladu s stanovanjskim zakonom enakopravno urejenega svojega položaja. Jaz ne trdim, da se ne rešuje, ampak rešuje se zdaj 15, 16 let in mi menimo, da je treba denacionalizacijo in izvajanje zakona pospešiti na tej točki. Mislim, da je to slabo in da bi morali o tem pospešiti naše aktivnosti. Tretje je točka 21., ki govori o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Pomembna, prava, z enim dostavkom, ki bi ga morali upoštevati. Če bomo sklepali enake sporazume kot smo jih sklenili že s Hrvaško in mislim, da z Bosno ne bomo rešili problema, ampak ga bomo rešili v manjšem delu. Nerealno je namreč pričakovati, da se pokojnine, ki so bile opravljene v bivši skupni državi urejajo na enak način, kot pokojnine, ki so bile zaslužene, recimo, v Nemčiji ali kjerkoli drugje. Ker so tudi socialne prilike v teh državah različne. In nam se dogaja, da sklenemo sporazum, ki je korekten in da upokojenec pri nas dobi za dve tretjini delovne dobe dosežene v Sloveniji dvotretjinske slovenske pokojnine in za tretjino dosežene v Bosni tretjino bosanske pokojnine, poenostavljam in po domače govorim. To je formalno korektno. Vsebinsko pa pomeni, da ima vsaj polovico ali še več prihodkov v tistem delu, koliko je pokojnina iz bivše druge republike manj in da je materialno prizadet, ne da bi za to bil karkoli sam kriv. Takšne sporazume imamo. Če bodo tudi naslednji, ki nam še manjkajo s Srbijo, Makedonijo, Črno goro sklenjeni na enakih principih, potem bomo imeli delno rešitev, te skupine ljudi pa bodo še vedno prikrajšane in v neenakopravnem položaju. Še na kratko bi o treh sklepih, ki jih mi dodatno predlagamo rad spregovoril. Prvi se nanaša na točko 16.a, torej ureditev položaja izbrisanih. Mi pač menimo, da bi bilo prav, vsaj to korajžo in ta odnos do Ustavnega sodišča v Državnem zboru uveljaviti, da bi opozorili, da je prav, da se odločba Ustavnega sodišča uveljavi. Kako jo bomo uveljavili, ali imamo ob tem vsak svojo predstavo, tudi možno, ampak da enostavno odločitev Ustavnega sodišča ignoriramo tako daleč, da govorimo o ustavnem zakonu, ki ga vsi imamo in glede katerega vemo, da ne uresničuje odločbe Ustavnega sodišča, ampak jo spreminja in ignorira, to je pa, recimo, za spoznanje preveč, za odnos teh dveh inštitucij. Drugo, točka 18.a, jaz zelo zelo podpiram predlog, da se dokončno, obljubljeno nam pa je bilo, da je bilo že nekajkrat dokončno, uredi vprašanje plačevanja prispevkov za delovno dobo. In da se res ne dogodi več, da nekdo ob odhodu v pokoj ugotovi, da je sicer delal, da pa na ZPIZ-u nimajo evidentirane njegove delovne dobe in plačanih prispevkov za krajši ali daljši čas njegove delovne dobe iz neznanih razlogov, osnovni razlog je pa znan. Njegov delodajalec prispevkov ni plačal. Delavec, inšpekcija in drugi tega pravočasno tega niso ugotovili. In se mnogokrat potem za nazaj to težko, ali pa ne da ugotoviti. To bi res morali urediti tako, da se takšni primeri ne bi več dogajali. Zadnje je točka 31.a, ki govori o vprašanju meril za ugotavljanje ali zagotavljanje praga revščine. Mi smo v zadnjih dneh, posebej zaradi prej velike inflacije, do katere je prišlo v zadnje pol leta v državi, posebej zaradi tega, ker je ta inflacija nesorazmerna in se posebej hitreje kot splošna stopnja inflacije povečujejo cene življenjskih potrebščin, cene hrane in podobno, prišli do spoznanja, da vse kar je urejeno v našem sistemu, verjetno ni dobro. Upam, da nam bo sedaj priznano s strani Vlade, da so bila naša opozorila ob Zakonu o socialnih transferjih opravičena, in da obljube, ki jih je dajala Vlada, da ta zakon ne bo imel nobenih posledic za standard ljudi in tistih, ki dobivajo socialne transfere, da te obljube niso bile točne. Morda res zajame pod drugimi predpostavkami, pred predpostavko manjše inflacije, ampak tudi če bi bila manjša inflacija, posledice bi bile samo manj boleče. Sedaj so pa res, res boleče za skupino ljudi, ki prejema najnižje te prejemke in mislim, da bi bilo treba tukaj nekaj storiti, in da bi bilo potrebno, ne samo [[...]]Prosim? Jaz sem mislil, če mogoče bi rad gospod Sok, da malo počakam. Bi bilo treba ne samo ugotoviti primernost vseh predpisov, ampak tudi končno uskladiti zakon, ki je sedaj že predlagan in za katerega upamo, da se je Vlada okoli njega dogovorila, ne pa, da je to eden od predlogov, ki ga bo DeSUS vložil, v koaliciji boste glasovali pa proti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanko Evro Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Pred seboj imamo torej Dvanajsto redno poročilo Varuha človekovih pravic. Gre še za zadnje poročilo s strani nekdanjega varuha, gospoda Hanžka. Seveda znotraj poročila je nek prerez stanja človekovih pravic, tudi se kažejo neke pritožbe državljanov iz različnih področij. Na koncu pa varuh tudi navaja nekatere posamične primere, ampak žal nekaterih pa noče navesti. Tukaj niso zapisani, čeprav so na urad varuha prišle večkrat urgentne stvari, pa tukaj notri niso zapisane. To jaz ne govorim kar tako na pamet. Sama sem se pred kratkim srečala z gospodom, ki je večkrat urgiral na institucijo varuha glede obravnave verujočih in njim kršenih pravic glede žaljenja verskih čustev, pa se je gospod Hanžek, tako je bilo rečeno, le sprenevedal in neka uradnica na uradu varuha je celo dejala temu gospodu, da vernikov je pa ja toliko, da se lahko sami zagovarjajo. Če to ni velika aroganca brez primere, potem ne vem, kaj je. Ob tem primeru se ne gre tudi čuditi, da se v tem poročilu vedno znova ponavljajo skorajda ene in iste teme; verjamem, da z novo varuhinjo temu ne bo več tako. Tako smo priče v tem poročilu romski problematiki, seveda z njo povezani družini Strojan, pa izbrisani, sovražni govor, govori se tudi o omejevanju medijske svobode oziroma pritiskih na novinarje, ki se danes očitno kažejo v tem, da je Slovenija oblatena v institucijah v tujini, in to ne kakršnihkoli, ampak v institucijah oziroma pri tistih najvišjih državnikih, predsednikih držav, predsednikih vlad in parlamentov. Socialni demokrati se seveda lahko smejete in nasmihate, vi to najbolje poznate. Hanžek namreč v poročilu pravi, da so ves čas neka trenja med izvršno vejo oblasti in novinarji zaradi želje politike, da bi si podredila medije. Pravi, da naj bi se po njegovem izvajali pritiski na medije oziroma novinarje, pri tem pa gospod Hanžek ne navede nobenega konkretnega primera. Kako naj potem z vso resnostjo in verodostojnostjo jemljemo te njegove ugotovitve? V poročilu nekdanji varuh tudi zapiše, da prihaja do poskusov preprečevanja nadzora, s tem ko se želi odpraviti protikorupcijsko komisijo, ki naj bi jo potem nadomestila komisija v Državnem zboru. Seveda je takšno dojemanje stvarnosti težko razumeti, če vemo, da protikorupcijsko komisijo v tej državi vodi gospod Drago Kos, ki je očitno na to funkcijo prišel zaradi nekih političnih uslug v preteklih letih. Danes pa je ta gospod Kos še posebej aktualen v zadevi novinarja Ranca, ki mu je nezakonito prisluškoval, in šele po osmih letih se je to dokazalo v prid novinarju Rancu na sodišču. Skratka, v tej državi se s takšnimi zadevami, tudi protikorupcijskimi, ukvarja človek, ki sam očitno ne spoštuje pravice do komunikacijske zasebnosti. Ne spoštuje tudi z Ustavo Republike Slovenije zagotovljenih pravic in očitno tudi ne spoštuje integritete posameznika. In tu se resno sprašujem oziroma resno sprašujem vas, gospa varuhinja, kako to, da se sami niste odzvali na to razsodbo sodišča - da vam ne bom delala krivice, mogoče se še boste -, kajti tu je zagotovo prišlo do posega v novinarjevo zasebnost. Ampak, gospod Kos je šel v teh obtoževanjih še naprej. Pravi, da se ne čuti odgovornega za takšna ravnanja, ampak on je celo dejal, da v kolikor ne bomo javno nehali govoriti o njegovem spornem delovanju, ki se je, po mojem mnenju, v tem primeru izkazalo za neetično in verjetno bi moral gospod Kos razmisliti tudi o kakšnem odstopu s tega položaja, dejal je, da bo ven dal neke obremenilne zadeve za SDS. Se pravi, s strani gospoda Kosa se v tej državi pojavljajo resne grožnje. In glede na to, da je bil gospod Kos, če se ne motim, šef kriminalistične službe in verjetno tudi dobro pozna njene metode delovanja, me seveda ne bi čudilo, če bi se zgodila v nadaljevanju kakšna stvar, ki ne bi bila resnična, ampak morda podtaknjena. Toliko o teh grožnjah s strani gospoda Kosa. In tukaj vas, gospa varuhinja, tudi sprašujem, če mi boste lahko na koncu vendarle odgovorili. Ali se vam zdi normalno, da ljudje, ki so na takšnih funkcijah, grozijo ljudem, ki opozarjajo, da je bila neka stvar nepravilno storjena oziroma, da opozarjajo tudi na njegova ravnanja, glede na to, da gospod Kos opozarja na nepravilna ravnanja drugih? Vendar, da se ponovno vrnem nazaj na izhodišče. Z gospodom Hanžkom je bilo tudi kar nekaj težav, saj po mojem mnenju ni obravnaval vseh skupin oziroma vseh ljudi enako, kar se kaže tudi skozi to zadnje poročilo. Nekaterim je posvečal bistveno več pozornosti. Meni se zdi, da je na posameznika, v tem primeru bom rekla - navadnega človeka, kdajpakdaj pozabil, imel pa je izjemno veliko časa za tako imenovane marginalne skupine. Da pa me tukaj v tem Državnem zboru ne bi kdo napačno razumel, seveda je prav, da opozarja, če so bile kršene neke pravice Romom, izbrisanim, istospolnim - vsekakor. Prav je, da na to opozarja. Vendar pa bi po mojem mnenju moral vsaj s približno enako intenziteto obravnavati tudi probleme tistih, ki morda njemu niso bili tako blizu ali tako izrazito pri srcu. Vendar pa tukaj vendarle opažamo, z novo varuhinjo, konkreten pozitiven premik, premik na bolje. Iz njenih uvodnih besed je razbrati, da bo delovala tudi za druge ljudi, za druge skupine. In prav je tako, kajti varuh je tista oseba, ki mora biti odprta za vse ljudi, in ne samo za nekatere. V poročilu se ponovno odpira vprašanje Romov. Vlada je v ta namen naredila, po mojem mnenju, pomembne in tudi bistvene korake naprej, seveda bo na tem področju potrebno storiti še marsikaj, ampak kljub vsemu je bil sprejet Zakon o romski skupnosti, ki na celovit način ureja to področje in pri nastajanju tega zakona so sodelovale tudi nevladne organizacije, pa tudi predstavniki romskih skupnosti. Glede tega gredo stvari vsekakor v pozitivno smer in seveda je po mojem mnenju zato toliko bolj nerazumljivo, da se načrtno v tujini ustvarja nek vtis, da imamo v Sloveniji taborišča za Rome oziroma da se gremo neke vrste getoizacijo. Se pa strinjam, da je potrebno zagotovo nameniti še več pozornosti vzgojno-izobraževalnemu področju Romov, kajti le izobrazba in nek spremenjen način, sistem vrednot lahko zagotovo pripomoreta k večji socializacij Romov. Bi se pa za konec dotaknila še enega področja, ki ga varuh v svojem poročilu tudi omenja, in sicer gre za nasilje v družbi in tudi nasilje v družini. Gospod Hanžek pravi, da je bilo na tem področju storjenega premalo, seveda se vsi strinjamo tudi sama, da je nasilnih dejanj preveč, da bi morali najti neke mehanizme, kako jih zajeziti in zato je pohvalno, da bomo naslednji mesec v Državnem zboru obravnavali Predlog zakona o preprečevanju nasilja v družini. Z njim se bo v prvi vrsti, po mojem mnenju, tudi povečala neka vloga centrov za socialno varnost, skratka dobili bomo zakon, ki bo po mojem mnenju pripomogel, da se bodo tudi na tem področju začele neke stvari odvijati v boljšo smer. Jaz bom podprla vsa priporočila, tudi nekatere amandmaje Socialnih demokratov, za katere menim, da so dobri in lahko pripomorejo k izboljšanju stanja na področju človekovih pravic.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo. jaz moram reči, da sem resnično bila, ne bom rekla ravno navdušena, ampak z zanimivostjo sem poslušala nekatere ne navdušujoče, ampak navdihnjene ekspozeje mojih poslanskih kolegov pred menoj. Ampak, me ob tem skrbi, ker marsikatera beseda, ki je bila izrečena kaže na dvojno moralo. Nekaj je tisto, kar ste izrekli, spoštovane kolegice in kolegi, nekaj pa je tisto kar se odraža v vaših dejanjih. In tukaj me žalosti. Tukaj me žalosti, da ne sledite svojim velikim, lepim besedam. Kar se tiče samega poročila varuha človekovih pravic - tudi sama najdem marsikatero pomanjkljivost, ampak verjamem, da so konkretni primeri ali spisi dosti bolj obsežni, kot so zajeti v poročilu. Zato se ne bom dotikala posameznih zadev, ki so opisane, ampak bom govorila na splošno. Skrbi me, ko pravite, da so nekateri, da je problem pedofilije; pa mi je tudi v tem kontekstu žal, da ga varuh človekovih pravic ne zajema v svojem poročilu. Celo več, v tistem delu, ko se dotika nasilja nad otroki, spolnega nasilja ne omenja, kot, da ga v naši družbi ni. Pa je! Spolno nasilje je blazno velik problem. In s tem je seznanjena tudi nova varuhinja človekovih pravic. Ko pravite, da je pedofilija problem razvitih družb. Ne zgolj in samo problem razvitih družb, spoštovane kolegice in kolegi! Veste, če bi bilo to res, potem bi zelo rada slišala realen odgovor - zakaj potem toliko spolnega nasilja, pedofilije v totalni inštituciji, ki se ji reče cerkev, pa nisem hotela omenjati tega, sploh ne, ampak sem bila napeljana na to zadevo. Sem bila. Zato, ker tudi v poročilu, če ga vzamem v roke, med ustavnimi pravicami, ko je izpostavljen problem oziroma napotek Vladi - Vlada naj v sodelovanju z nevladnimi organizacijami zagotovi programe za seznanjanje oziroma ozaveščanje prebivalcev o človekovih pravicah, nevladne organizacije na sploh, na splošno. Ampak, ali veste kaj je odgovor Vlade Republike Slovenije na ta napotek Varuha človekovih pravic? Vlada odgovarja, kot da je v naši državi kršena samo človekova pravica, ki se ji reče "verska svoboda". Samo o tem govori Vlada Republike Slovenije v odgovoru na človekove pravice v naši državi na splošno. Ampak to je nepošteno! In potem je toliko bolj nepošteno, da nekateri govorite o neki morali. Veste, človekove pravice so dosti bolj kršene na vseh ostalih področjih. Na čisto vseh ostalih področjih. To si upam trditi s tega mesta. Zakaj se nihče ne vpraša kaj je z otroki? Tudi tukaj je dvojna morala pri nekaterih poslanskih kolegih, ki sedijo na oni strani. Ko je kolega pred menoj, mislim, da je bil predstavnik Nove Slovenije dejal, da nobena institucija ne more nadomestiti osebne etike. Ja, v tem pogledu se 100% strinjam z njim. Prav nobena institucija ne more nadomestiti osebne etike posameznika. In, v tem kontekstu; pa bom potem prenehala govoriti o teh zadevah; bi samo spomnila, samo spomnila, pa verjamem, da ste si, ali si je marsikdo ogledal včerajšnjo oddajo BBC-ja po televiziji. Resnično oddajo. Kardinal Ratzinger je za osebno etiko ali človekove pravice skrbel 20 let s tistim skrivnim dekretom, tajnim dekretom, da se je moralo o spolnih zlorabah otrok molčati in ta človek je danes papež. To je moralna etika. Nadaljevala bom in se preselila na drugo področje, področje socialne problematike, ki po moji oceni ni dovolj podrobno zajeto v samem poročilu. Bojim se, da tudi vladni ukrepi, imamo odgovore, tudi na to je opozoril Varuh človekovih pravic, imamo odgovore Vlade Republike Slovenije, ki se sklicuje na socialne ukrepe, pozitivne učinke socialnih ukrepov v naši državi. Ampak veste kaj je pozitiven učinek socialnih ukrepov, ki jih je sprejela ta Vlada? Zakon o socialnem varstvu, ki je določil nek cenzus. 61 evrov, po obrazložitvi Ministrstva za delo, družine in socialne zadeve naj bi 61 evrov zadoščalo za samostojno preživetje otroka. Zakaj ni Vlada odgovorila na opozorila Varuha človekovih pravic, bom rekla, z realnim odgovorom, tistim odgovorom, ki ga daje vsakdanje življenje. Zakaj Vlada preprosto ni povedala, da je mogoče pripravljena prisluhniti opozorilom 12% ljudi, tistih, ki živijo pod pragom revščine, ali dodatnih 40% ljudi, ki so, bom rekla, na minimalnih osebnih prejemkih. Nekateri pravite, da je v naši državi veliko shizofrenije, depresije in tako dalje, da so za to krive tudi razmere, ki govorijo o tem, da je vse več enostarševskih družin. Ampak to pomeni, da smo danes v točki, ko delamo razlike med enostarševsko družino in tako imenovano popolno družino. Ampak tudi na to je opozoril varuh človekovih pravic, da so enostarševske družine tiste družine, ki so ekonomsko socialno ogrožene. Ampak to očitno ne skrbi predstavnikov Vlade in vladne koalicije. Vsaj na podlagi odgovora, ki ga je Vlada dala na to opozorilo, jaz ne razberem, da bi bil to problem za vlado in da je vlada na podlagi tega opozorila pripravljena v naši družbi sprejeti neke pozitivne ukrepe na področju zakonodaje. In da se mogoče obrnem tudi na novo Varuhinjo človekovih pravic, jaz bom rekla, da sem vsaj iz njenih uvodnih obrazložitev ali besed razbrala, da bo resnično se spremenila politika, predvsem bom šla na pravice otrok. Politika te vlade, te države na področju otrokovih pravic. Ampak veste, poslušala sem pred dnevi v eni televizijski oddaji odziv varuhinje oziroma Urada varuhinje človekovih pravic na primer, po moji oceni zelo očitne kršitve otrokovih pravic, šlo je za primer Zdenske vasi. Takrat je rekel namestnik varuhinje, pravim javno, da ker je šlo za mladoletne otroke, niti ni potrebno, da otroci izrazijo svoje mnenje. Se pravi, da uradna državna inštitucija upošteva slovensko zakonodajo in Konvencijo OZN o otrokovih pravicah, da ima otrok v vsakem primeru pravico, da se izrazi o svojem mnenju. Ne, to je prezrla uradna inštitucija, to je z nasmehom na obrazu rekel celo namestnik varuhinje človekovih pravic. In varuhinja je ugotovila, da kršitev s strani uradne državne inštitucije ni bilo. Jaz se sprašujem na čigavi strani imamo varuha, varuhinjo človekovih pravic. Zato, kot je nekdo, mislim, da s strani SLS pred menoj rekel, zato, da bo varuhinja, ko je napadena inštitucija se postavila na stran inštitucije in jo branila ali zato, da bo varuhinja branila posameznika, človeka, otroka. Tudi zato spoštovane kolegice in kolegi pravim, da je v naši državi potrebno ustanoviti urad otrokovih pravic. In, če ste rekli, spoštovana gospa varuhinja, da vi načeloma nasprotujete tej rešitvi, da vas bo potrebno prepričati, da boste začeli razmišljati drugače. Ampak veste koliko časa se samo v Slovenski nacionalni stranki trudimo, da bi pokazali, kakšna je razlika med človekovimi in otrokovimi pravicami. Če temu ne bi bilo tako, če ne bi potrebovali otrokovih pravic, potem preprosto ne vem, zakaj imamo Konvencijo o otrokovih pravicah, če imamo že Konvencijo o človekovih pravicah.
Hvala lepa. K repliki ali k razpravi? Razpravi. Izvolite. Pri tem pa mi dovolite, da vas prosim, da tako kot ostali poslanci tudi vi stojite.
Tukaj bi rada samo dala repliko na to izvajanje. Bojim se, da je gospa poslanka bila zavedena s poročanjem medijev, ki so o tej zadevi, tudi o poročanju varuha poročali bom rekla manipulativno. In verjamem, da je bilo tako razumeti, kot ste vi predstavili. Namreč izjava gospoda Dolčiča je bila iztrgana iz konteksta in celotna novinarska konferenca, ki je bila pri nas organizirana je dostopna, zvočni posnetek in se lahko vsak prepriča, kaj je gospod Dolčič rekel. Dejansko sem odreagirala takoj. To, kar govori civilna iniciativa, da so me vabili, je čista laž. Lahko povem. Lahko preverite vso prispelo pošto in boste videli, da takih pobud in povabil ni bilo. Kar se tiče samega primera, seveda, zaradi varstva podatkov, kajti vsi postopki pri varuhu so zaupne narave, ne morem točno povedati, kaj se je dogajalo. Ampak moji sodelavci so preverili stanje pri vseh vpletenih uradnih državnih inštitucijah. Kajti samo nad temi in varuh nadzor. In to kar smo ugotovili, ni to kar mediji poročajo in mi smo jasno povedali kako in kaj smo ugotovili. Skratka, gospod Dolčič je mnogokrat citirano vprašanje ali smo mi govorili z otrokom, odgovoril, da mi kot varuh nismo govorili z otrokoma, nismo jih hoteli dodatno obremenjevati z obiskom, seznanjanje z novimi osebami, ker varuh v samem postopku ne more in ne sme nadomestiti dela strokovnih institucij. Samo zato, da bi šli gledati kako s tem človekom v resnici je oziroma s tema otrokoma v resnici je, pa mi ne moremo dodatno zlorabljati otroka. Torej pozivam vse, ki vas ta zadeva zanima, da si poslušate novinarsko konferenco ali pa, da pokličete mene osebno, me vprašate in vam bom rade volje odgovorila na vse podrobnosti. Samo toliko. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Nadaljujemo na podlagi seznama prijavljenih. K besedi pa vabim poslanko Majdo Zupan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana gospa Varuhinja s sodelavci, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Institut Varuha človekovih pravic razumem kot zaščito vsakega posameznika, vsakega človeka in prav je, ga sprejemamo z vso skrbnostjo in pomagamo na ta način izboljšati sistem, saj varuhinja v svojem poročilu poskuša z opozarjanjem in kazanjem na slabosti v družbi in državi stvari tudi izboljšati. Poslanci se moramo vprašati in tudi znati odgovoriti, kako živijo, kako se počutijo državljani in državljanke in pri tem imamo dolžnost, da opozarjamo Vlado, da z vso zavzetostjo prav tako prisluhne poročilu, da stvari izboljša in nepravilnosti tudi odpravi. Država namreč s svojo močjo težko zaznava probleme ali pa jih celo zaznava šele na opozorila iz drugih strani. Problemi, ki se vlečejo kot opozorila skozi vsakoletna priporočila Državnemu zboru, so si iz leta v leto približno enaka in v letošnjem poročilu v glavnem izbirajo problemi iz preteklih let. Nekatera področja se rešujejo hitreje, nekatera nas bodo spremljala še vrsto let. Sama bi se omejila na dva, tri področja. Vesela sem, da se je na področju denacionalizacije močno premaknilo, saj se je od zadnjega poročila število nerešenih zadev na upravnih enotah zmanjšalo od 1397 na 936, tako da skupni obseg rešenih zadev znaša že 96%. To je lep uspeh in mislim, da bomo tako lahko tudi nadaljevali. Varuhinja v letnem poročilu za leto 2006 tudi ugotavlja, da so postopki s tega področja v sklepni fazi. Še vedno so velik problem sodni zaostanki, vendar moram reči, da se je prav v tem mandatu marsikaj premaknilo, postorilo in se stvari izboljšujejo. Treba bo pa še vsekakor precej narediti. Velika skrb je izražena tudi na področju socialne diskriminacije, ki ima svoj obraz v revščini, brezdomstvu, ter vsi tisti problemi, ki iz tega izvirajo. Socialna politika države se kaže tudi v njenem odnosu do starejših, do invalidov, bolnih, žensk z majhnimi otroki, Romov in podobno. Med največjimi problemi je še vedno stanovanjski problem. Težko je priti do stanovanj zaradi zelo visokih cen, pa družine in posamezniki, ki zaradi različnih okoliščin izpadejo iz cenzusa državnih pomoči. Pogosto so zelo revni, vendar njihov položaj ni izmerljiv. Neposredne posledice revščine so lakota, brezdomstvo in pomanjkanje osnovnih dobrin, kar vodi v socialno izključenost, večjo obolevnost in večjo umrljivost. Prva žrtev revščine so otroci, ki jih ne oropa le igrač, počitnic, oblek, ampak tudi zdravega načina življenja v varnem zavetju družine. Finančna stiska v družinah pogosto vodi tudi v porast nasilja in zlorabo alkohola. Napačno pa bi bilo, da bi ustvarjali samo črno sliko. Te dni namreč lahko na več mestih preberemo, da vsak osmi Slovenec živi v bedi. Ne bi bilo prav, da bi s tem manipulirali in vzbujali napačno predstavo, da bi se zjutraj zbujali ob pozdravu "dobro jutro, revščina", kot se je že pred časom to zgodilo. Vlada je v svojem mandatu že marsikaj postorila na tem področju. Ne bom naštevala vseh ukrepov, bilo jih je kar veliko, vendar mislim, da jih bo treba še izvajati. Zdi se mi, da bi morala država širše poseči v vse pore, s tem da bi spodbujala mrežno sodelovanje vseh, ki na tem področju lahko karkoli postorijo, ker je državno upravljanje prevečkrat neprožno in birokratsko. Na vsak način menim, da je potrebna večja angažiranost vseh vladnih institucij, ustvarjati boljše vzdušje solidarnosti in medsebojne soodvisnosti, pri čemer pa je treba imeti tudi ustrezen odnos do tako imenovanih stranpoti, menedžerskih odkupov in drugih spornih problemov, ki se pojavljajo na tem področju. Poročilo varuhinje za leto 2006 sprejemam in ga podpiram. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam, poslanka Zupan. K besedi pa vabim poslanca Dušana Kumra. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana varuhinja s sodelavci, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani kolegice in kolegi. Najprej bi rad izrazil svoje mnenje in stališče, čeprav ste nekateri, predvsem v začetku današnje razprave se zaklinjali, da je način razpravljanja danes mnogo drugačnejši, kot je bil v preteklosti, vendar jaz še vedno ne pristajam na način diskusije in dialoga, ko najprej prisoliš verbalno klofuto ali zaušnico, in nato se laskaš dokler ta bolečina pri tistemu, ki si mu prisolil to verbalno zaušnico ne neha in celo pričakuješ, da te bo pohvalil. To je le malo preveč, in zato bom samo dva konkretna primera - tisti, ki ste govorili o pritiskih in grožnjah. Mi smo v preteklem oziroma tem tednu imeli dvakrat priložnost. Mi smo imeli priložnost dve uri v tem Državnem zboru poslušati, ko je predsednik Vlade na svoj, svojstven način izražanja, seveda grozil novinarjem in opoziciji, in smo mu dali legitimno zaupnico, in smo to stvar rešili. Seveda je tudi druga grožnja in pritisk, ki je dobila konsekvenco včeraj. Na pritisk in grožnjo poslanca največje poslanske stranke - SDS, gospoda Grimsa, je bil včeraj odstavljen z mesta urednika Studia ob 17. novinar Sandi Frelih. To so konkretni primeri, ki se zdaj dogajajo, tako, da ni treba nazaj govoriti o primerih. Lahko, ker so evidentirani, ponavljati, ampak dajmo na aktualnih, ki se dogajajo. Če grozi, tako, kot je bilo malo prej rečeno, gospod Kos, kot predsednik protikorupcijske komisije, ta Državni zbor izvoli tega predsednika protikorupcijske; prosim vas, poslance, če menite, da so to dovolj tehtni razlogi - dajte predlog in bomo o tem razpravljali, da seveda gospoda Kosa razrešimo te funkcije protikorupcijske komisije, etc, etc, da ne naštevam naprej. Moja razprava danes, v zvezi s tem poročilom, pa se ne bo dotikala konkretnih primerov in ponavljanja, ki so evidentirani v tej zeleni knjigi, ampak bi rad, tudi z vašo pomočjo, prišel do dveh temeljnih odgovorov na vprašanja, ki jih bom zastavil. In sicer, temeljno vprašanje, na katerega se ob takšnih razpravah, kot je današnja, samo po sebi išče odgovor je - zakaj sploh imamo varuha oziroma varuhinjo človekovih pravic, zakaj ga sploh potrebujemo, če imamo v sistemu vse ostale inštitucije in organe? Menim, in to je moje mnenje, da predvsem zato, ker je varuh tisti pomemben ali eden najpomembnejših vmesnih členov med državljani in državljankami, ki zaidejo v takšne ali drugačne težave, tudi, ko se jim dogajajo krivice, da opozori državo, državne organe in njene institucije, predvsem institucije oblasti, ki v veliki meri lahko tem ljudem največ tudi pomagajo in jim pomagajo priti tudi iz teh težav. To je po mojem mnenju tista najpomembnejša naloga Varuha človekovih pravic in sel sklop teh problemov, vprašanj, krivic, ki se ljudem dogajajo, je zajetih, ne rečem, da je to vse, je zajetih tudi v tej zeleni knjigi. In prav zaradi tega je potrebno poročilo in vsa njegova priporočila jemati zelo resno in z veliko mero občutka za enakost in pravičnost tako med državljani kot na relaciji ali pa komunikaciji in reševanju teh problemov med državljanom in državo oziroma njenimi institucijami. Torej tako kot je danes že bilo rečeno, človekove pravice niso nikoli in v nobeni točki dokončno in za vedno dane. In varuhova naloga in njegovih ali pa naloga varuhinje in njenih sodelavcev je, da evidentira in opozarja pristojne organe v državi, da je ta dokončnost prej bolj blizu kot pa oddaljena. Naša naloga v tem Državnem zboru poslancev pa je, da jih upoštevamo, ko sprejemamo zakonske podlage, ko ustvarjamo pogoje in razmere za to, da se ljudem bolj ali manj dogajajo krivice ali iz tega izhajajo kakšni drugi njihovi problemi. In s tem je povezan drug problem, na katerega bi rad opozoril, glede tudi na včerajšnjo razpravo, ko smo govorili o azilu, je naše mnenje, naš pogled, se pravi poslank in poslancev, ki sedimo v tem najvišjem zakonodajnem telesu, na socialnem področju, to se pravi, je izredno občutljivo. Gre za naš odnos do statusa teh ljudi, ki se znajdejo v takšnih ali drugačnih težavah, ki živijo, tako kot je večkrat rečeno, tudi danes je bilo rečeno, na robu preživetja, pa naj gre za zaposlene, ki prejemajo mizerne plače, naj gre za tiste, ki sploh nimajo dela, naj gre za tiste, ki prejemajo socialno pomoč, naj gre za izbrisane, naj gre za azilante, etc., etc., da ne naštevam naprej. In seveda med nami poslanci in poslankami v Državnem zboru, ki zaslužimo spodobno veliko in nimamo problemov. In zame se postavlja, ko o teh stvareh diskutiramo, ta medsebojna relacija, ta občutek in sam imam večkrat občutek, da težko razumemo kaj pomeni preživeti enemu državljanu, državljanki Slovenije z 200, 300 evri na mesec. Občutek imam, da se premalokrat prelevimo v njihovo kožo, ko ne samo diskutiramo, tudi sprejemamo, še enkrat bom poudaril, pomembne zakonske odločitve, ki ustvarjajo pogoje in razmere, da bi bile njihove težave in nepravice, s katerimi se soočajo, manj prisotne. Največkrat delamo v tem pogledu ravno obratno, spuščamo se, in tako smo se tudi včeraj spustili, na spolzka tla politiziranja, neproduktivnega dialoga in tako dalje. Smo pa lahko mi, poslanke in poslanci, tisti, ki lahko izdatno vplivamo na to, da se bo nekaj več, ko že govorimo o tem socialnem statusu, ljudi premestilo iz tistih, ki so bolj bogati, k tistim, ki imajo manj pod palcem. Mi postavljamo pravila igre in pogoje kot zakonodajno telo. Zato so težave ljudi v veliki meri tudi odvisne od tega, kar mi počenjamo v tem Državnem zboru. Zato še enkrat, podpiram poročilo in tudi vsa tista priporočila, ki priložena k poročilu, in upam, da tudi nekatere sugestije iz današnje široke razprave - sodni zaostanki, policijsko ravnanje, nasilje v družini, še posebej nasilje nad otroki. In tu bi rad samo dodal, tudi v Državnem zboru ne manipulirati z otroki. Moji otroci, ker niso versko katoliško usmerjeni, zaradi tega niso shizofreni. So verni, verujejo, na žalost v svoj jaz in svoje sposobnosti, ampak dovolite in prepustite jim, da tudi imajo to svojstveno vero. In zaradi tega niso shizofreni, tako kot je danes bilo rečeno v razpravi. Namreč, vse to so teme in področja, na katerih je kršenje človekovih pravic stalnica. Zato so to področja, ki morajo biti prioriteta tudi vseh drugih organov in institucij v državi, ki lahko te negativne trende zmanjšajo. Torej, če je možno marsikaj izbrisati tako na papirju kot v raznih evidencah, takšnih ali drugačnih, problemov, težav in krivic, ki se dogajajo ljudem, ni možno izbrisati z ničemer. Lahko se pa odpravijo in omilijo tudi z našo aktivnostjo, tudi z našim treznim pogledom v tem Državnem zboru.
Hvala. Besedo bi moral dati dr. Slavku Gabru, vendar ga ni v dvorani. Besedo ima poslanec Alojz Sok. Izvolite.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Nimam veliko časa, malo več kot minuto. Torej, varuh res ni v tem svojem poročilu obdelal področja aktualne inflacije, pa je potem to gospod Potrč dopolnil, tako da je sedaj, mislim, to poročilo celovito. Izpostavil bom samo dve stvari. Mislim, da je po več letih tudi na pripombe varuh tokrat v obravnavano problematiko le dodal nekaj, in sicer, bom kar prebral. Zapisal je: "V več zadevah smo morali pobudnike opozarjati tudi na pomen varstva verske svobode, opozorjeni smo bili na žalitve verskih čustev z medijskimi objavami, antisemitskimi grafiti in na izraze sovražnosti v elektronskih medijih", in potem v oklepaju piše: "med drugim tudi proti katoličanom." Če proti katerim, potem v glavnem poteka propagandna v tej državi proti katoličanom. Ne mine točka, ne mine seja, da tega ne bi poslušali, tudi moj predgovornik je to zlorabil in uporabil za napad v tej smeri, pa tudi tam gospa iz SNS-ja, ki niti priimka sedanjega papeža ne ve izgovoriti, ve pa, kaj je napisal in ve povedati na katerem segmentu je aktualni papež naredil napako. Torej, vsaj naučite se kako se piše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz verjamem, da ste, spoštovani koleg Sok, dojeli bistvo, ki sem ga želela izpostaviti. Bistvo je, da se spolne zlorabe otrok dogajajo na vseh segmentih, tudi v totalnih ustanovah kakršna cerkev, nedvomno je. In v kolikor si bomo vsi skupaj zatiskali oči, v kolikor bo tudi v naši družbi veljalo dvojno pravilo, za državne inštitucije, državo nekaj, za cerkev in cerkvene inštitucije nekaj, toliko časa bo spolnost, spolno nasilje tabu in to leta 2007 ni več dopustno. Tudi na to opozarja varuh človekovih pravic. In jaz sem prepričana, da bo prihodnje leto, ko bomo obravnavali novo poročilo, v to poročilo zajeto še več tovrstnih problemov oziroma da bo to področje, ki si zasluži, si zasluži posebno poglavje, da ga bo tudi dobilo.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. K besedi vabim poslanca Janka Vebra.
Hvala za besedo in tudi lep pozdrav vsem. Želim govoriti o poglavju 2.9 - stanovanjske zadeve, kjer je v poročilu varuha človekovih pravic zelo jasno zapisano, da se prav na področju reševanja mladih družin in materialno šibkejših ne rešuje stanovanjskih problemov in to je nekako poskušalo negirati tudi Ministrstvo za okolje in prostor, ki je odgovorno za to področje, z navedbami, ki govorijo o tem, da recimo najemniki v najtežjih materialnih razmerah lahko prejemajo subvencijo tudi do višine 80% najemnine. Res je, lahko, vendar dejstvo je, da v Sloveniji je zelo malo občin, ki so pristojne za to, da se odločijo v skladu s stanovanjskim zakonom ali bodo se odločile za subvencioniranje teh najemnin ali ne, predvsem v neprofitnih stanovanjih je to najbolj odprto vprašanje. In mislim, da je tak odgovor premalo dorečen, lahko je sicer nekaj kar daje možnost, po drugi strani pa bi seveda pričakoval tudi od Vlade da ali vsaj opozori občine, da je potrebno aktivneje pristopiti k subvencioniranju najemnin, ker je položaj socialno najšibkejših predvsem v stanovanjih, kjer plačujejo profitne najemnine izjemno izjemno težak. Število občin pa, poudarjam, je zelo majhno, ki so se odločile za to, da bodo subvencionirale najemnine v profitnih stanovanjih. Tako da bi želel opozoriti predstavnike Vlade, da vendarle analizirajo tudi to področje, tudi ta problem in poskušajo pri nadaljnji spremembi stanovanjskega zakona tudi upoštevati to dejstvo in dati ustreznejši odgovor, ki bo bistveno bliže tako mladim, kot tudi socialno šibkim družinam. Tudi sicer navedbe, da se je v Zakonu o nacionalni stanovanjsko varčevalni shemi pristopilo k uvedbi nepovraten subvencije za mlade družine, ki si z nakupom ali gradnjo stanovanja prvič rešujejo svoje stanovanjsko vprašanje, je sicer lepo slišati in je lepo zapisano, vendar dejstvo je, da s temi subvencijami dosegamo vsega mogoče en ali dva kvadratna metra stanovanjske površine, in žal nič več. Želel bi ob tej priložnosti opozoriti tudi na to dejstvo, ki bo najbrž da pri naslednjem poročilu Varuhinje človekovih pravic se odrazilo na način, da se je število vseh tistih, ki so si želeli rešiti stanovanjski problem, pa si tega ne bodo mogli dokončno rešiti, ali pa si ga rešujejo, pa zaradi najetih kreditov in zaradi naraščajoče inflacije in tudi zaradi dejstva, ker je Vlada predlagala predvsem z davčno reformo ukinitev 6% olajšave pri dohodnini, spravila približno 100.000 družin v zelo negotov položaj, ker pač kar čez noč ostajajo pravzaprav brez tiste olajšave, na katero so računali tudi, ko so najemali ta kredit. In če k temu dejansko dodamo dejstvo, da imamo v Sloveniji zelo visoko inflacijo, in da bodo banke zagotovo odreagirale na to inflacijo in ko ugotavljamo, da plače ne sledijo tej inflaciji, bo stanje na tem področju jutri še veliko bolj resno kot je danes. Zato bi hkrati nekako tudi izkoristil priložnost, ko še nismo sprejeli proračuna za leto 2008 in 2009, da vendarle Vlada prisluhne tem opozorilom varuha človekovih pravic in tudi tem, sicer krutim dejstvom, da se inflacija povečuje in da se bo to predvsem poznalo pri tistih, ki so najeli kredite in jih bodo morali odplačevati, pa bo to veliko težje, ker bodo tudi banke obresti poviševale. Priložnost imamo tudi v letošnjem letu, da že oddamo odgovor na ta konkreten problem in upam, da bomo tudi v teh dneh, predvsem že v soboto, ko bo Odbor za finance obravnaval konkretne predloge, ki jih predlagamo Socialni demokrati za razrešitev tega problema, saj govorimo o desetih milijonih evrov, ki jih želimo nameniti za to, da se ta problem umili, da bo prišlo do tega, da bo tudi večina v parlamentu prisluhnila tem problemom in potrebam, pa nenazadnje potem tudi na proračunskih sejah, ki jih imamo v ponedeljek in torek. Skratka nekatere stvari lahko zelo hitro začnemo reševati in ne čakamo na to, da se bi recimo ponovno zapisalo, da se ta opozorila varuha človekovih pravic, ki se nanaša na mlade družine in na materialno šibke družine, ponavljajo iz leta v leto, iz poročila v poročilo. Mislim, da bi bilo prav, da tudi na tem področju naredimo resen rez in začnemo ta problem resneje reševati kot se ga je reševalo do sedaj. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Milenka Ziherla. Ga ni. Besedo ima poslanec Drobnič. Ga ni. Besedo ima poslanec Anton Anderlič. Ga ni. Besedo ima poslanka Breda Pečan. Je ni. Besedo ima mag. Andrej Bručan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Zelo vesel sem, pravzaprav danes lahko tukaj pozdravim novo varuhinjo človekovih pravic, kolegico Čebašek Travnikovo. Jaz mislim, da je institucija Varuha človekovih pravic tako pomembna, da je današnja razprava o tem poročilu za leto 2006 ob njeni prisotnosti še toliko bolj pomembna. Tudi gre za tako resno institucijo, eno najresnejših v državi, da ji moramo posvetiti čim več pozornosti in tudi odreagirati na vse tiste stvari, ki se v teh poročilih pojavljajo. Nekatera od teh se pojavljajo tudi že za isto stvar v zadnjem času večkrat. Jaz tudi danes ne bi govoril o izbrisanih. Tukaj se popolnoma strinjam s kolegom Černačem, ki je že pred menoj to temo nekako obdelal. Nekaj besed pa bi vseeno rekel o civilni družbi, ki naj bi bila izključena pri dogovarjanjih o različnih zakonih in drugih aktih, ki se sprejemajo. Moram reči, da je civilna družba dobrodošli sogovornik pri vsakem sprejemanju zakonodaje, vendar je pri tem potrebno upoštevati, da je ta civilna družba pri svojih predlogih realna, in da ta civilna družba ne zastopa interesov posameznih političnih skupin, celo včasih z istimi besedami in z istimi stavki. Se pa strinjam, da je vloga civilne družbe v državah, kjer imajo dolgotrajnejšo demokracijo kot pri nas, nekoliko drugačna in zato je ocena z njihove strani včasih z naše civilne družbe tudi napačna. Kar se tiče človekovih pravic na sploh pa mislim, da je ena prvih pravic, ki jih imamo vsi ljudje, da smo obveščenih o dogajanjih po pravici, po resnici in na način, ki ni zavajajoč. V zadnjem času lahko opažamo kar prepogosto take zavajajoče nekatere podatke, komentarje o nekaterih zadevah, ki seveda z realnostjo nimajo nobene povezave. Prav to je eden osnovnih problemov, ki jih bo v prihodnje moral varuh človekovih pravic tudi urediti oziroma popraviti, tako kot se sedaj dogaja sigurno ni pravilno. Gre za to, da ima vsak človek pravico, da je obveščen o dogajanju na realen resničen način. Danes je bilo govora tudi v zvezi z zdravstvom. Tu sem sam dolga leta udeležen na različnih procesih, ki se dogajajo. Lahko ugotovimo, da je v zadnjem času ali v zadnjih dveh, treh letih so se številne stvari spremenile na boljše. Tega v tem poročilu, žal, ni opaziti. Tu je moja pripomba na to poročilo, ki je v celoti sprejemljivo, ampak prav v tej točki pa bi lahko imel pripombo, predvsem pripombo, da se tiste stvari, ki so se dejansko na tem področju v zadnjih letih bistveno spremenile in izboljšale, niso omenjene. Govori celo o Onkološkem inštitutu, ki je, hvala bogu, v tem letu se je ves projekt realiziral, govori o čakalnih dobah, ki so se bistveno skrajšale v tem času, v zadnjih dveh, treh letih in tudi dostopnost do zdravstvenih storitev se je bistveno izboljšala z napori, ki so bili narejeni na različnih nivojih in v različnih smereh. Vesel sem, da bo drugo poročilo lahko prav na tem področju že bistveno boljše in bo, če bo upoštevalo, jaz sem prepričan da bo, realno stanje kakršno danes je. Danes sem bral v enem časopisu, da naj bi se v kratkem skrajšale čakalne dobe za megnetno resonanco. Tu verjetno kakšnih, razen za Ljubljano, ne bo kakšnih posebnih naporov, ker so te kar zelo zelo skrajšane v zadnjih treh letih, in sicer je skrajšanje za mnogokratnik 3. To je iz 12 mesecev povprečno sedaj na tri do štiri mesece za celo državo, kar pa je že primerljivo z ostalimi državami v Evropi. Prepričan sem, da bo poročilo že za leto 2007 na nekaterih področjih, ki so tu še nekako ocenjena kot neprimerna ali kot ne dobro izvedena že bistveno bistveno boljše. Tudi kar se tiča zakonodaje so omenjeni trije zakoni [[...]]
Kolega Bručan, dovolite, prosim. Državni sekretar se vi norčujete iz Državnega zbora? Ali vam je dovoljeno na sejah Vlade telefonirati? Nadaljujte prosim, oprostite.
Prekinil ste mi misel. Na vsak način gre za tri zakone, ki so tu omenjeni, Zakon o duševnem zdravju, Zakon o bolnikovih pravicah in Zakon o zdravilstvu; eden od teh je že sprejet, dva sta tik pred možnim sprejetjem. In prav ta zakon, o katerem smo danes že nekaj slišali, Zakon o bolnikovih pravicah, je eden tistih zakonov, ki se varuha človekovih pravic izrazito tiče. Tu se bo treba precej jasno odločiti o nekaterih nejasnostih ali nerešenih zadevah v predlogu zakona. Ta predlog zakona ima nekatere rešitve, ki jih je mogoče še spremeniti. Zato je ta čas, ta mesec dni, ki je zdaj za to dodeljen, prav dobrodošel. Vendar je treba najti boljše rešitve od teh, ki so predlagane. Mislim, da je prav na področju zagovornikov in varuha bolnikovih pravic lahko najti predvsem v izvedbi predlaganega zakona nekatere spremembe, ki bodo pripeljale do tega, da bodo zagovorniki bolnikovih pravic ali pa pacientovih pravic manj odvisni od trenutno vladajoče oblasti oziroma koalicije. In to, mislim, je tudi naloga varuha človekovih pravic v prihodnje. Je pa res, da je treba tu jasno povedati, da dogovarjanja v zvezi z varuhom bolnikovih, pacientovih pravic potekajo že dalj časa in da bo treba tu postaviti neko zelo jasno stališče s strani varuha človekovih pravic, ki je bilo meni v najinih razgovorih v preteklosti že enkrat rečeno, da pač s strani varuha človekovih pravic oziroma varuhinje človekovih pravic v bistvu ni podpore novoustanovljeni instituciji varuha bolnikovih pravic. In tako mnenje je bilo tudi že, ko je bil še varuh človekovih pravic nekdo drug. Tako da je treba te stvari po mojem v prihodnje precej jasno začrtati in ko bo to zelo jasno začrtano, bo tudi odločitev lažja in hitrejša. Saj navsezadnje tudi varuh bolnikovih pravic na državni ravni ni institucija, ki bi jo apriori odklanjali, vendar se nam je zdelo v preteklosti, tudi ob tem, ko je to poročilo bilo napisano, da je taka rešitev pač boljša, boljšega in bolj sprejemljivega predloga pa za to ni bilo. Upam, da bodo vse te stvari v kratkem rešene, da se bodo po tej plati lahko zaključili postopki tudi za Zakon o duševnem zdravju, za katerega smatram enako kot varuhinja človekovih pravic, da je eden najpomembnejših zakonov, ki je bil že večkrat tik pred realizacijo, pa v končni fazi, vsaj v mandatu te Vlade, v tistem zadnjem času, ko naj bi bil zakon sprejet, vedno z ene strani še nekako osporavan. Upam, da bodo vse te stvari dejansko v kratkem rešene in da bomo lahko drugo leto že imeli tudi na tem področju poročilo, ki bo tudi bolj pozitivno od tega, ki je sedaj. In nekatere stvari iz tega poročila, ki so leta 2006 še označene, kot nerešene, že rešene. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. Danes beležimo skoraj natanko 10 let od prve obravnave poročila varuha človekovih pravic, in to za leto 1995. Namreč, varuh je takrat potreboval kar 2 leti, da je Državni zbor sprejel njegovo poročilo in ga obravnaval. Takratni varuh, Ivo Bizjak, je predstavil svoje prvo poročilo, pred natanko 10-imi leti, za leto 1995. V dvorani ni bilo niti enega predstavnika Vlade, razpravljalo pa je 5 poslancev. Kolegica Beblerjeva v imenu matičnega odbora, potem pa še pokojni poslanec Delak v imenu DeSUS-a, Jakič iz LDS in kolega Ribičič in jaz v imenu takratne Združene liste oziroma današnjih Socialnih demokratov. In ko smo sprejemali tisto prvo poročilo varuha človekovih pravic je bilo v dvorani, ob glasovanju prisotnih 48 poslank in poslancev, in seveda razumljivo, vseh 48 je to poročilo podprlo. Manjkalo je 42 poslank in poslancev. Namreč takrat, pred 10-imi leti, je to sejo, ko smo obravnavali poročilo varuha človekovih pravic, obstruirala opozicija oziroma bolje rečeno del opozicije. In sicer takratna SDS in SKD. Bojkotirali pa so razpravo tega poročila zaradi tega, ker so hoteli, da bi tisti dan bila neka druga seja, na kateri bi obravnavali predlog Resolucije o protipravnem delovanju komunističnega totalitarnega režima in predlog Zakona o odpravi posledic komunističnega totalitarnega režima. To je bil razlog, da je takratna tako imenovana desna opozicija obstruirala prvo obravnavo poročila varuha človekovih pravic. In ker smo v tem tednu že videli, kako je predsednik Vlade tukaj za govornico kazal časopisne članke in kako je kolega Grims razkazoval povečan plakat glasovanja izpred, takrat 11 let, leta 1996, sem si tudi jaz priskrbel glasovanje iz tistega časa, samo 48 poslank in poslancev, brez prisotnosti takratnih poslank in poslancev SKD-ja in SDS-a, samo vladni poslanci so bili takrat in mi kot opozicija prisotni. In še nekaj zanimivega. Priskrbel sem si tudi fotokopijo naslovnice osrednjega slovenskega časnika Delo, ki je temu poročilu namenil tri vrstice na prvi strani in na drugi strani 16 vrstic. Tako so takrat v glavnem obravnavali to poročilo in mene veseli, da je danes drugače. Kolega Jerovšek, lahko rečem, da od takratnih parlamentarnih strank v Državnem zboru je edino današnja Socialna demokracija to poročilo vzela resno in se temeljito pripravila na to diskusijo. Si lahko preberete magnetograme, ti magnetogrami so ohranjeni in nam ne morete ničesar očitati. Vi pa ste rajši hoteli obravnavati tako imenovano lustracijsko zakonodajo. Toliko o tej 10-letnici prve obravnave varuha človekovih pravic v Državnem zboru. Je pa tudi 10 let od tega, ko sem postal član Komisije za peticije in potem v njej ostal dva mandata. Prvi predsednik komisije je bil Zoran Lešnik, poslanec DeSUS-a. In v tistem obdobju od leta 1996 oziroma točneje 1997 do 2000 je imela komisija 17 sej. Obravnavali smo predvsem informacije, ki so prihajale na to komisijo, vsebinske, ki so jih ljudje v stiski poslali na Državni zbor. Imeli smo tudi, bi rekel, politično kakšno občutljivo temo, tudi o Romih smo govorili, vendar nikdar ni diskusija eskalirala do takih, bi rekel, ekscesov, kot se to dogaja v času tega mandata. Spomnim se celo, da je predsedujoči te Komisije za peticije imel na mizi v sejni dvorani, kjer smo to razpravljali, celo pehar svojih jabolk iz svojega sadovnjaka. Naslednja komisija je bila že bolj zanimiva. Vodil jo je opozicijski poslanec, Zoran Lešnik je bil koalicijski poslanec takrat, DeSUS je tako vedno v Vladi in Ljudska stranka, da ne bo pomote. Tako je takrat v mandatu 2000-2004 to komisijo vodil poslanec Janez Drobnič, opozicijski poslanec. Ta komisija je že imela 29 sej v tem mandatu. In postala je nekako instrument opozicije. Drobnič si je posebno z nekim občutljivim občutkom izbiral teme, ki jih je potem tudi nadgrajeval v samem delu Državnega zbora. Ampak mi koalicijski poslanci, bil je tukaj Božič, potem Merlo, Čeligoj, smo praktično vedno podprli sklepe, ki jih je predlagal predsednik te komisije. In smo zahtevali od Vlade, da mora to narediti, da mora spremeniti ta zakon itn. Se pravi, kljub temu, da niso bile najbolj prijazne teme do koalicije, smo mi sklepe zelo aktivno podpirali. Ampak to je bila že komisija, ki je postajala vedno bolj instrument opozicije. Danes pa imamo komisijo, ki ima malo daljše ime, do danes človekove pravice in jo vodi moja spoštovana kolegica, mag. Majda Potrata. No in tukaj smo imeli pa že kar 29 rednih sej, 10 nujnih sej, eno javno predstavitev mnenj, se pravi ena izredno velika dinamika dela. Ampak jaz se ne morem znebiti občutka, da se je pa ta, če je bila to prej komisija kot instrument opozicije, je ta komisija danes postala instrument koalicijskih poslancev v tej komisiji. In sicer značilnost dela, vsaj v zadnjem obdobju je, da koalicijski poslanci začnejo vabiti in zahtevajo, da se vabijo na zaslišanje na to komisijo poslanci Socialnih demokratov in funkcionarji Socialnih demokratov. Tako imamo zahteve, da so prišli, kolega Rop, pa kolega Veber že prej in sedaj boste pred to inkvizicijsko komisijo ali čarovniško komisijo, koalicijski poslanci pripeljali tudi našega podpredsednika Igorja Lukšiča. In ker ste tako po mojem mnenju zlorabili to komisijo in iz teh sej se težko vrneš brez ran, kajti s svojo večino sprejmete vse sklepe, tako da bi bilo najboljše, če bi uveljavili tudi tisti preizkus z vodo pred stoletij, namreč govorim o čarovniškem preizkusu nedolžnosti, in kako je bilo takrat, ko so neko čarovnico obtožili in so potem preizkušali ali je kriva ali nedolžna. In so jo vrgli zvezano v vodo. Če je potonila in se utopila, je bil to dokaz, da je nedolžna, če pa je izplavala, je bil to dokaz, da je kriva in so jo sežgali na grmadi. Spoštovani kolegi, jaz predlagam, da bi se rajši tisti, ki ste iz koalicije člani te Komisije za peticije malo bolj zgledovali, če že ne po Janezu Drobniču, pa vsaj oziroma če že ne po Zoranu Lešniku, pa po vsaj Janez Drobniču in mislim, da bi morali nekako normalizirati delo te komisije, da bi se res ukvarjala s človekovimi pravicami, ne pa, da postaja vedno in vedno bolj instrument koalicije in kjer se kot pravilo zaslišujejo v zadnjem obdobju poslanci in funkcionarji Socialnih demokratov, če ne se bodo morali tudi poslanci in naši funkcionarji zateči k varuhinji človekovih pravic. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Nisem razumel. Kdo se je oglasil? Mislim, da niste bili imenovani. Ste bili? Potem se opravičujem, nisem bil dovolj pozoren. Imate repliko. Izvolite.
Čisto na kratko bi rad kolegi Bevku povedal, da očitno zelo čudno razumemo demokracijo v tej hiši. Vse kar delamo poslanci tako imenovane vladajoče koalicije, kot nas vi imenujete in v tem imenu sem se tudi jaz prepoznal, delamo na podlagi Poslovnika, ki ste ga vi v prejšnjem mandatu sprejeli. In priporočila, ki jih imamo danes na mizi so bila v 95% sprejeta soglasno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanski kolega Jožef Jerovšek. Izvolite.
Hvala lepa. Ker mi bo zmanjkalo časa bom takoj prešel na bistvo stvari. Ne bom govoril o poročilu, ker je bilo ugotovljeno, da je enako, vendar en del, to se pravi etika javne besede je bila danes omenjana in tu je tudi poglavje komuniciranje z javnostjo in da varuh deluje proaktivno. In ker gre za avtoriteto in moralna avtoriteta naj bi bila varuh, me zanima oziroma se sprašujem zakaj nisem zasledil, da bi se varuhinja odzvala na nekatere moralno, vrednotno tako sporne izjave v preteklem času. Ena je bila par dni pred volitvami plasirana namensko. Ob predstavitvi neke knjige je gospa Spomenka Hribar izjavila, da trgovina z orožjem ima enako negativno moralno težo kot povojni poboji. To je grozljivo moralna in vrednotna teza in nisem zasledil, da bi se kdorkoli odzval. Druga je objavljena v današnjem Delu. Gospod Kos pravi: "Sam se ne čutim moralno odgovornega ob omejevanju novinarske svobode, ob prisluškovanju, nadziranju novinarjev." Tudi tu upam, da se boste odzvala. Ker če do tega ne bo prišlo, potem bom tudi jaz sam začel dvomiti kaj to pomeni, da se pojavljate na tiskovni konferenci skupaj s poslanko iz Poslanske skupine Zares, LDS, ko je predstavlja Zakon o nestrpnem govoru in kljub temu, da je kolegica Širca znana po svoji nestrpnosti, ampak ona misli, da so drugi nestrpni. Moram reči, da je bivšega izjemno dobrega poslanca večkrat okrcala za rokodelca oziroma ga je imela striktno za rokodelca in ga žalila. In teh žalitev in nestrpnega govora iz njenih ust bi lahko povedal marsikaj. Ampak, ta dva primera, ki sem jih navedel, sovražnega govora, ki celotno slovensko družbo zadevata, pa morata dobiti odziv. Enostavno si ne morem misliti, da bi nekdo, ki bi želel biti moralna avtoriteta o tem ne želel in upam, da se boste danes odzvali na te vaše ocene tukaj pred tem zborom. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanca Ljuba Germiča, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa varuhinja s sodelavci, kolegice in kolegi! Dovolite mi, da najprej izrazim pohvalo za pripravljeno poročilo in vsebino, ki iz njega izhaja. Pri tem pomeni nekako nadgradnjo predhodnih poročil in uspešnosti dela varuha v zadnjem obdobju. Seveda pa nam takšno poročilo pravzaprav pomeni odsev tega ali smo uspešni pri sprejemanju zakonov in njihovem izvrševanju v okviru državnih organov z vidika uresničevanja človekovih pravic. Jaz bi se dotaknil samo ene vsebine, ki jo navajate kot problem v okviru vašega poročila, ki pa se kaže skozi način dela vlade, na različnih resornih ministrstvih, na nekaterih bolj na nekaterih pa manj. Govoril bom o možnosti sodelovanja civilne zainteresirane javnosti v postopkih sprejemanja zakonodaje. Jaz bom opozoril na to, da v mnenju Vlade glede na to vašo opozorilo, Vlada sama priznava, da so med posameznimi ministrstvi velike razlike. Govoril bom o tem, da določena ministrstva več ali manj spoštujejo tudi poslovnik, ki ga je Vlada v okviru te vsebine sprejela, nekatera ministrstva pa več ali manj tega ne počno. To se odraža tudi v odzivu na vaše poročilo v mnenju Vlade, kajti zelo zanimivo je, da na področju Ministrstva za zdravje ugotavljate, da vrsto pobud, ki ste jih vi naslavljali na Ministrstvo za zdravje, pravzaprav ni imelo nobenega odgovora. Torej, da ste vi tekoče opozarjali ob posameznih primerih, Ministrstvo za zdravje, da seveda obstajajo pereči problemi, ampak več ali manj je v vašem poročilu zaslediti, da nekih odzivov z Ministrstva za zdravje ni bilo. Hkrati tudi z mnenja Vlade je zelo zanimivo, da govorite, da posamezni resorji nekako z aroganco z nekim občutkom motenja njihovega ustaljenega dela sprejemajo vaše pobude. In zanimivo je, da sta posebej poudarjeni dve ministrstvi, Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve in Ministrstvo za zdravje. Konec koncev lahko priznamo pohvalo Ministrstvu za delo, ki se odzove v mnenju Vlade na takšno vaše opozorilo, medtem ko Ministrstvo za zdravje niti ne čuti, da bi v mnenju Vlade komentiralo takšen, bi rekel, negativen komentar odzivnosti na vaše predloge in komentarje. Seveda to skrbi zato, ker imamo potem posledično zelo velike probleme v fazi sprejemanja zakonov in v fazi uresničevanja zakonov. In seveda na področju Ministrstva za zdravje rezultati neuspešnega zakonodajnega postopka kažejo velike probleme tudi v praksi. In jaz se z vami zelo strinjam, ko v okviru poudarkov o vašem osebnem izboru zelo visoko postavljate tako področje šolstva, kot področje zdravstva. In za področje šolstva ugotavljate, da je kar veliko težav vezanih na kritiziranje odnosa med učitelji in učenci, pri čemer opozarjate, da je moteče prehitro spreminjanje zakonodaje. Mi v opoziciji smo na to opozarjali, torej ves čas tega mandata, da seveda na šolskem polju je nemogoče sprejemati zakone, ki bistveno posegajo na to polje, hitro, brez upoštevanja zainteresirane strokovne javnosti. In tukaj smo zelo veliko opozarjali na to, da se spreminjajo, brez kritične ocene, kriteriji za vpis v srednje šolstvo. In tukaj imate iz vašega poročila jasno videno, kar nekaj pritožb, kjer opozarjate na to, da prihaja in do kršitev zakonodaj in opozarjate na dejstva, da seveda niso bili vsi učenci v prestopu v srednje šole v enakem položaju, kajti pravila so se spreminjala vmes. In seveda tukaj se pa sedaj sprašujem, kajti danes je bilo toliko govora o tem, kaj čutimo in kaj vemo. Vprašam se ali vladajoča koalicija tega ne ve, ali tega ne čuti? Če to ve, pa tega ne čuti je to slabo. Če pa tega tudi ne ve, se pa vprašam ali je bil nagovor predsednika Vlade v dvournem nastopu pravzaprav odhod mimo aktualnih problemov, ki tarejo slovensko družbo. In seveda posledično, ali lahko pripišemo probleme odnosa učitelj-dijak, učitelj-učenec ravno hitrosti sprejemanja zakonodaje, ki niso premišljene in seveda potem v realnem svetu producirajo določene probleme. Zelo zanimivo je slišati ali pa prebrati v mnenju Vlade tudi komentarje glede na dolgoletne nerešene probleme. Jaz bi tukaj opozoril na eno področje, o katerem vi govorite v poglavju Omejitev osebne svobode, v podpoglavju Osebe z duševnimi motnjami, kjer opozarjate, da je velik problem, ker zakona o duševnem zdravju ni. Ampak zanimivo v mnenju Vlade je, da Vlada niti z besedico ne komentira te ugotovitve. Prvič, na tak način odnos Vlade do tega problema. Torej, na strani 47. je naslov brez kakršnegakoli teksta. In tukaj imamo peticijo, torej peticijo, ki jo je vložilo 974 podpisanih za ureditev stabilnega delovanja programov duševnega zdravja v skupnosti in zakonsko ureditev na področju duševnega zdravja. Kako lahko razumemo na eni strani to ignoranco, da Vlada niti ne komentira opozorila, za katerega je 10-letna zgodovina jasno poznana, na drugi strani je bilo veliko korespondence med odborom in ministrstvom, ki je obljubljalo že v normativnem programu leta 2005, 2006, da se ta zadeva uredi. V letu 2007 pa kot odziv na vaše poročilo za leto 2006 niti besedice. Kako lahko ocenjujemo takšen odnos uspešnosti dela tega ministrstva? V nadaljevanju bi se dotaknil tudi obravnave Zakona o pacientovih pravicah in Zakona o zdravilstvu. Ta dva zakona vi eksplicitno navajate kot primera, kjer zainteresirana javnost, kljub temu, da bi želela biti intenzivno vključena, ni bila uslišana pri uresničevanju besedil, vgradnji teh besedil v zakonska besedila. In s čim se srečujemo? Srečujemo se s konkretnimi pripombami posameznikov na različnih stopnjah. In danes bo zanimivo slišati ali bo, glede na to, da imamo že videno prakso, da je Ministrstvo za šolstvo umaknilo en zakon, zaradi katerega je bilo v Sloveniji prelitega veliko črnila, torej Zakon o organizaciji vzgoje in izobraževanja, in je bil ta umik z nekim pričakovanjem, da se bo civilna in strokovna sfera povabila k sodelovanju, na drugi strani pa lahko vidimo, da gre pravzaprav za en manever na kakšen način Vlada tega ne želi. In seveda, sami ugotavljate, da razmere narekujejo, torej sodelovanje javnosti v zakonodajnem postopku urediti v zakonu. Torej, sprašujemo se, ali je stanje toliko slabše, da bomo zdaj za to sodelovanje potrebovali zakon? In, ali se je to stanje v okviru tega triletnega mandata te Vlade toliko poslabšalo, da moramo to res urediti z zakonom, glede na to, da se zainteresirano javnost ignorira? Na preizkusu je ta Vlada ravno pri Zakonu o pacientovih pravicah. Mi imamo vrsto odprtih vprašanj. Do danes ni bilo odgovora na to, kako obravnavati pravice, ki izhajajo iz obveznega zdravstvenega zavarovanja in so pokrite v okviru zdravstvene zavarovalnice, in tako imenovane obče pravice, ki jih ureja ta zakon. In zanimiv je vaš primer, ki ga navajate, to je pravica do zdravila. Na kakšen način bo obravnavan ta problem, ko bo sprejet Zakon o pacientovih pravicah? Govorimo o tem, da je to pristojnost postopka v okviru Zakona o zdravstvenem varstvu, zdravstvenem zavarovanju, ki je pristojno za zdravstvene zavarovalnice. Hkrati pa, ali je možno to pravico ločiti od pravice, ki govori o tej splošni dostopnosti, kakovostni obravnavi in tako dalje, ki pa jo bo obravnaval Zakon o pacientovih pravicah. Zainteresirana in strokovna javnost opozarja: "Rešitve v tem zakonu niso dobre". Vaše poročilo govori o tem, da je treba spremeniti kulturo ravnanja Vlade do zainteresirane javnosti. Tu je zdaj konkreten primer. Ali bo ta Vlada sposobna narediti korak nazaj, ki je edino racionalen, ki omogoča kvalitetno pripravo tega zakona, zato da jutri ne boste imeli v poročilu po sprejetju tega zakona bistveno več takih primerov, ko se bodo pravice urejale pravzaprav dvotirno, ne, da bo urejanje pravic bistveno lažje, ampak bomo imeli dvotirnost. Kajti pričakovati je, ko bo imel nekdo pripombo v zvezi s pravico do zdravila, ali bo uporabil oba postopka, in kaj se bo dogajalo, če bo takšen postopek v koliziji. To opozarjamo v okviru tega poročila in tudi glede na mnenje Vlade, ki govori o tem, da nekateri resorji te Vlade z aroganco, z negodovanjem sprejemajo vaše pripombe. In Ministrstvo za zdravje je tu eno izmed tistih, na katere se to nanaša. Hkrati pa tudi praksa kaže, da Ministrstvo za zdravje vsaj v preteklem obdobju ni bilo tisto, ki bi upoštevalo zainteresirano javnost v fazi priprave teh zakonov. Zato pričakujem, da bo tudi obravnava tega poročila danes prispevala k temu, da bomo obravnavo Zakona o pacientovih pravicah lahko obravnavali tudi skozi današnjo diskusijo, skozi opozorila, da pritegnemo zainteresirano javnost k oblikovanju zakonov, da bomo dobili take zakone, ki bodo omogočali, da bodo vaša poročila tanjša, da bodo ljudje imeli manj problemov pri uresničevanju svojih pravic in bo čim manj postopkov, ko boste govorili o njihovih kršitvah. Zato želim še enkrat izraziti pohvalo vašemu poročilu. Seveda je nemogoče povzeti vse vsebine, opozoril sem predvsem na to, da slovenska javnost pričakuje - in slovenska javnost je dovolj zrela, da se čuti sposobno sodelovati v zakonodajnih postopkih -, naj bodo ta vaša opozorila v okviru vašega poročila dovolj tehtna, dovolj jasna, zato da bo Vlada v različnih postopkih sprejemanja zakonov temu tudi sledila. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Aleš Gulič.
Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, gospod predsedujoči, cenjena varuhinja človekovih pravic! Danes, če sem prav prebral dnevni red, razpravljamo o poročilu. Seveda poročilo podpiram. Po mojem mnenju zajema dovolj jasno vse tisto, kar je v Sloveniji vprašljivo kar se tiče uresničevanja človekovih pravic. Res je, da že tako dovolj obsežno, pravzaprav če bi vključevalo vse zgodbe, bi bilo še bolj obsežno in potem bi tu razvili še bolj globoke, pod narekovaji, "filozofske" razprave s spomini in še kaj drugega. Mene pri obravnavanju človekovih pravic v Sloveniji najbolj zanima tisto, kar se dogaja z njimi v parlamentu, se pravi pri zakonodajnem postopku. Tukaj smo velikokrat priča zniževanja standardov, kakršne je Slovenija že dosegla. V tem tednu se je to zgodilo kar nekajkrat. Dogaja se na socialnem področju, dogaja se na zdravstvenem področju, dogaja se tudi na tistih področjih, kjer se država vpleta v medčloveške odnose, kar je pod standardom, kakršnega je Slovenija že imela in na katerega je, ne vem, Ivan Tavčar opozarjal v svoji znameniti povesti Štiri tisoč. Tam lahko preberete kam gre Slovenija in mislim, da se lahko to zgodi že za našega življenja. Končal bi z znamenitim latinskim rekom, ki je vezan tudi na zakonodajo, ki se je sprejemala v tem Državnem zboru. Ne bom rekel ravno, da gre za gospoda Bručana, njega prevečkrat pravzaprav uporabim za to, ampak bom rekel kar na sploh "Ceterum censeo legem regimenis esse delendam". Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima mag. Borut Sajovic. Ga ni. Besedo ima poslanec Feri Horvat. Besedo ima poslanec Milan M. Cvikl. Ga ni. Besedo ima poslanec Jožef Školč. Izvolite prosim. Se odpovedujete. In besedo mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo. Dovolite, da najprej nekaj splošnih opažanj izrečem. Kar dobrodejno dene, da človek lahko ugotovi, kako lahko podoba vpliva na sprejemanje vsebine. Spoštovana gospa dr. Zdenka Čebašek Travnik, ne jemljite tega kot osebno žalitev, ampak danes je bilo mogoče v razpravi slišati, kako drugačno je naše razpravljanje in to je bilo zvezano verjetno z izkušnjami preteklih let, ko je bila oseba varuha človekovih pravic pravzaprav glavni predmet obravnave poročila. Dejstvo pa je, da je tudi to poročilo pisal isti človek, le da ga ni sedaj z nami v dvorani. In obžalujem, da se nad ta dejstva nismo mogli dvigniti in to je verjetno tudi botrovalo zelo ugodni oceni tega poročila Dvanajstega rednega za leto 2006, ki ga je izrekla poslanska kolegica, pa potem do sedaj, svojo sodbo v poročilu nekoliko korigirala in ni s tem poročilom več zadovoljna tako kot je bila še takrat, ko je mislila, da je imela vaša roka in vaše oko glavno skrb nad tem poročilom. Obžalujem, da je tako. Zaradi tega, ker človekove pravice so univerzalne pravice, so pravice slehernega med nami in to, da v Sloveniji spoštujemo človekove pravice, je bil temeljni pogoj za to, da smo bili sprejeti v Evropsko unijo. Od tod naprej se lahko sprašujemo tudi ob mnenjih inštituciji iz Evrope, kaj sami s seboj in z drugimi počnemo v tej državi, za katero pravimo, da je dežela na sončni strani Alp. In drznem si trditi, da je veliko znamenj za to, da smo na tisti začetni stopnji demokracije obstali v zadnjih časih, kjer večina diktira mnenje in se ne zmeni za manjšinske skupnosti, kar je razvitejša stopnja demokracije in da se še manj zmeni za dialog s civilno družbo. Vse to o čemer govorim [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]je mogoče povedati in razbrati ob razpravah o tem poročilu. Da pa mi ne bo tam kolega Štebe dajal lekcije o nestrpnem govoru mi dovolite, da vam citiram definicijo nestrpnega ali sovražnega govora tako kot je zapisana na 23. strani poročila varuha človekovih pravic za leto 2006 - mislim, da je to prav povedati. Varuh je opozarjal na to, da je zelo težko ločevati med svobodo govora in med sovražnim govorom, zato se mu je zdelo potrebno definirati sovražni govor in zanj pravi: sovražni govor izraža mnenja in ideje, ki so ksenofobične, diskriminatorne, rasistične ali spodbujajo k nasilju. Zajema govorno, pisno in nebesedno komunikacijo, parade in simbole, ki ponižujejo in spodbujajo diskriminacijo ali nasilje. Nič od tega ni bilo zaobseženo v mojem dosedanjem govornem nastopu. Zato bom nadaljevala tako kot sem si zastavila namreč, da bom uveljavljala svobodo govora. In mislim, da je vredno povedati, da je naloga varuha človekovih pravic, da varuje posameznika, varuh človekovih pravic ni varuh inštitucij, še manj državnih inštitucij. Zato me prav nič ne preseneča, da v tem poročilu ni mogoče brati o velikih dosežkih te ali kakšne prejšnje Vlade, ampak da iz tega poročila beremo o stiskah, krivicah, težavah ljudi, pa tudi celih skupin. Jaz bi bila zadovoljna, če bi v tem poročilu takih primerov bilo manj. Zadovoljna bi bila, če ne bi prebrala v tem poročilu, da je upad primerov v varuhovem poročilu morebiti zvezan tudi s tem, da so nekateri že obupali nad tem, da bi lahko uveljavili svojo pravico. Da je varuhovo poročilo pravzaprav zrcalo samo tistih primerov, v zvezi s katerimi so se posamezniki obrnili na varuha, ne pa vseh kršitev človekovih pravic, ki smo jim priča ta čas. In dovolite, da še na eno stvar reagiram. Govora je bilo o tem, da zakaj govori varuhovo poročilo samo o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah ne pa o dolžnostih. Ja, zato, ker je to inštitut varovanja pravic in mora opozarjati na kršitve pravic in temeljnih svoboščin, saj je tudi Konvencija o človekovih pravicah, ni o dolžnostih. Tako, da to bi bilo dobro vedeti, ko se ukvarjamo s komentiranjem in razpravljanjem o tem poročilu. In bolje bi bilo, če se nam ne bi dogajalo, da na posamezna priporočila organi sicer odgovorijo, napišejo dve strani teksta o tem, kateri zakon so sprejeli, na koncu pa na tisto priporočilo, ki ni govorilo nič drugega, Vlada naj določi dolgoročno strategijo vključevanja Romov v družbo, je po dveh straneh teksta napisano: "menimo, da posebna strategija ni potrebna, ker je sprejet zakon". To pa je zdaj drugo vprašanje ali je ustrezna reakcija ali ne, so tudi reakcije ministrstev, ki konkretno odgovarjajo na posamezna vprašanja, so pa tudi reakcije ministrstev, ki se jim sploh ne zdi vredno odgovoriti na pripombe. Eno od teh je bilo že omenjeno, no, saj kakor kažejo izkušnje preteklih let se v glavnem tri ministrstva vedejo tako bolj "pišmevuhovsko" , bi rekla, do poročila varuha človekovih pravic, nekatera druga ministrstva pa kažejo kar precej prizadevanja vsaj reagirati na tisto kar je v poročilu zapisano. Znova hočem opozoriti na vlogo nevladnih organizacij in na pobudo varuha naj bi vendarle zakonsko uredili postopek ali zahtevo za to, da nevladne organizacije oziroma civilna družba sodeluje pri pripravi zakonov. Zdaj, kar je treba vsekakor tudi povedati, recimo ob enem segmentu, kjer ugotavljamo velik napredek pri uresničevanju načela enakih možnosti, vsaj kar zadeva enako obravnavo žensk in moških. No, bi že rekla, da je treba vedeti, da smo v neki mednarodni analizi, v kateri je bilo v vzorec zajetih 128 držav, pristali kar zadeva enakopravnost žensk na 99. mestu. Ampak, o tem se pri nas ne govori, zato, ker to je eden od kazalnikov, po katerih so enakopravnost žensk ugotavljali, je bila tudi participacija žensk v politiki. Zdaj pa samo še, ker mi bo zmanjkalo časa, besedo ali dve o priporočilih. Priporočila, ki jih je pripravila strokovna služba so sledila poročilu. Nanašajo se na tiste stvari, ki jih je poročilo videlo kot najbolj kritične in pomembne. Žal, vsa priporočila niso bila sprejeta in zato smo Socialni demokrati vložili priporočila, ki v večini primerov sledijo tistim, ki so bila izpuščena ali preoblikovana. Ampak nečemu pa se ne morem izogniti. Namreč v poglavju Socialno varstvo smo imeli v predlogu priporočil priporočilo, ki je po moje kazalo na tisto, kar je v naši družbi in tudi v varuhovih poročilih zelo pogosto omenjeno, namreč vprašanje revščine. Tam smo imeli pripravljeno priporočilo naj Vlada Republike Slovenije preveri ustreznost meril za ugotavljanje praga revščine oziroma socialne vzdržnosti. Temu ustrezno korigira višine socialno varstvenih prejemkov ter pripravi potrebne sistemske ukrepe za odpravo vzrokov neutemeljenega razslojevanja oziroma siromašenja prebivalstva. To priporočilo ni bilo sprejeto, pač pa so koalicijski poslanci predlagali priporočilo, ki ga imate sedaj zapisanega pod številko 25 in ki je pravzaprav priporočilo kakršnega bi verjetno pisal kak vladni uslužbenec, saj govori o tem kaj je treba narediti za dosego vseh podatkov na enem mestu. Pa še kakšno bi se našlo o tem, ko govori o socialnih pomočeh, kako je vendarle treba predvsem nadzor nad njimi vzpostaviti, ne pa se vprašati ali so te dovolj ali ne. Hvala.
Hvala. Gospod Aurelio Juri ostal ste brez minut. Želi predstavnik Vlade besedo? Gospod Marolt, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Vlada Republike Slovenije je s posebno skrbnostjo proučila vse izpostavljene konkretne primere v poročilu. Pomanjkljivosti, ki jih je bilo mogoče odpraviti so že sanirane, za ostale pa so ali bodo sprejeti nadaljnji ukrepi. Pri tem naj pojasnim, da so bili v tem obdobju, torej v letošnjem letu bodisi na Vladi sprejeti številni zakoni. Nekateri od teh zakonov pa tudi že v parlamentu ali pa so v postopku pred vami, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Vlada Republike Slovenije tudi ugotavlja, da so bili v letu 2006 na številnih področjih sproženi mnogi ukrepi, ki so doprinesli, kot pravi k hitrejšemu reševanju, ki zadeva spoštovanje človekovih pravic in pravno varnost v državi. Vlada Republike Slovenije ob tem izraža svojo jasno namero, da bo tudi v prihodnje v okviru svojih pristojnosti posebno pozornost namenila spoštovanju človekovih pravic, zakonitosti in pravni varnosti. Če dovolite, bi še nekaj poudaril o pravosodju, o sodnih zaostankih, kar je bilo izpostavljeno tekom današnje razprave kot eden izmed velikih problemov naše države. Res je, sodni zaostanki so še vedno velik, še vedno pereč problem. Ne smemo pa pozabiti, kdaj so nastali sodni zaostanki, kdo je odgovoren za sodne zaostanke. Sodni zaostanki so nastali ob reformi sodstva v letih 1994, 1995, 1996. Torej, za sodne zaostanke so odgovorni tisti, ki so sodelovali pri delu ministrstva, pri delu vlade, pa tudi Državni zbor v takratni sestavi. Mi smo se sodne zaostanke resno, temeljito in zelo odgovorno namenili zmanjšati in jih odpraviti. In imamo resen, ambiciozen cilj odpraviti sodne zaostanke do konca leta 2010. Vendar mislim, da je vsem jasno, kako so določene pristojnosti Vlade, ministra za pravosodje, Državnega zbora in tudi samega sodstva. Ministrstvo za pravosodje je v skladu z veljavno zakonodajo pristojno in odgovorno za pripravo zakonodaje s področja pravosodja, za zagotavljanje prostorskih in tehničnih pogojev in tudi za izobraževanje v okviru novega centra za izobraževanje v pravosodju. Pri tem naj poudarim, da smo že v lanskem letu pripravili zakon o zagotavljanju pravice do sojenja v razumnem roku. Ta zakon je bil v Državnem zboru sprejet že v lanskem letu, začel se je uporabljati s 1.1. letošnjega leta. Pri tem naj poudarim, da ima je Evropsko sodišče za človekove pravice v Strasbourgu v številnih svojih odločitvah letos, tudi v svoji zadnji odločitvi pred dobrimi desetimi dnevi, poudarilo, da Republika Slovenija od 1.1.2007 dalje zagotovljeno učinkovito sredstvo za zagotavljanje pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Poleg tega smo v lanskem letu sprejeli še več kot 15 zakonov, vse z namenom poenostavitve sodnih postopkov, pospešitve sodnih postopkov in pa racionalizacije poslovanja. Poleg tega je šla zakonodaja tudi v smeri krepitve vloge in odgovornosti predsednikov sodišč, predsednikov neposredno višjega sodišča in pa seveda predsednika Vrhovnega sodišča ter tudi Sodnega sveta. Kajti zavedati se moramo in ne smemo pozabiti, kot je bilo poudarjeno, sodni zaostanki se resnično še premalo zmanjšujejo. Mi resnično pričakujemo, enako kot vi, spoštovani poslanci in spoštovane poslanke, kot je bilo omenjeno med današnjo razpravo, da bo sodstvo res tudi samo proaktivno pristopilo k odpravi sodnih zaostankov, kajti sodne primere, sodne spise primere, sodne spise lahko rešujejo samo sodniki, sodno osebje oziroma sodišča. In tukaj je tudi vloga, odgovornost predsednikov sodišč, ki morajo poskrbeti, da bo na vseh sodiščih zagotovljena pravica do sojenja v razumnem roku. Zato smo tudi v lanskem letu v skladu s pristojnostmi, zagotovili dodatne prostore, dodatne prostorske pogoje, dodatno opremo za delo sodišč. Pa bi samo nekaj poudaril. V lanskem letu smo zagotovili 13.700 kvadratnih metrov dodatnih poslovnih prostorov za delo sodišč, poleg tega smo na tako imenovanem internem trgu, torej na brezplačnem trgu znotraj državne uprave dodatno zagotovili 9000 kvadratnih metrov poslovnih prostorov. Sodstvo je v lanskem letu dobilo več kot 22000 dodatnih poslovnih prostorov, med drugim smo kupili tudi parcelo za novo sodno stavbo v Ljubljani, kajti prostorska problematika v Ljubljani je resnično pereča, vendar smo za začasno reševanje prostorske problematike v Ljubljani tudi s temi ukrepi zagotovili dodatne prostore. Poleg tega smo za investicijsko vzdrževanje izpeljali več kot 80 projektov adaptacij, prenov objektov pravosodnih organov po Sloveniji. Zagotovili smo 62 dodatnih, popolnoma opremljenih razpravnih dvoran po Sloveniji. Zagotovili smo pohištvo za sodnike, sodno osebje, zagotovili smo prostore tudi za nov centralni oddelek za izvršbo na podlagi verodostojne listine, ki bo predvidoma začel delati s 1.1.2008, da se bodo postopki na področju izvršbe odpravili. Prostorski pogoji so, naloga in odgovornost pa je na sodstvu, da sodne zaostanke odpravi. Pri tem naj poudarim, da je Vlada sprejela tudi ukrepe, da se število sodniških mest poveča v treh letih, torej v letu 2006, 2007 in 2008, za 175 sodnikov in 250 sodnega osebja vsako leto, torej dodatno 750 sodnega osebja v teh treh letih. Zagotovljena so sredstva, vendar pa smo žal naleteli na neuspešne razpisne postopke za okrajne sodnike, za sodnike na prvi stopnji. Moramo poudariti, da se je kadrovska baza izčrpala. In uspešnost razpisnih postopkov za okrajne sodnike, torej sodnike na prvi stopnji, v letošnjem letu je komaj 54,43%. V lanskem letu je bila 88%. Dejansko so nekatera sodišča, ki imajo velike zaostanke, so razpisni postopki neuspešni. Konkreten primer, Okrajno sodišče v Mariboru. Že celo leto ponavljamo razpisne postopke, trikrat, štirikrat, in še vedno nimamo oziroma še vedno primanjkuje 15 sodnikov. V zvezi s tem tudi proučujemo možnost, da bi znižali starostno mejo za sodnike začetnike, kar je tudi Vlada pri pogajanjih s sindikati za ureditev plačnih razmerij v prvi polovici letošnjega leta ponudila. In sedaj je ravno predsednik Vrhovnega sodišča oziroma strateški svet sodstva sprejel stališče, da bi se starostna meja za sodnike začetnike znižala, kot je tudi v drugih ali pa, lahko rečem, v 14. članicah Evropske unije ni določena spodnja starostna meja, ampak vsak po opravljenem pravniškem državnem izpitu lahko začne oziroma kandidira za prosto sodniško mesto. Kar se tiče službenih nadzorov, kot je tudi opozorjeno v temu poročilu, mi tudi pojasnjujemo. Službeni nadzor je ukrep sodstva samega. Sodstvo samo: sodniki, predsedniki sodišč, predsedniki neposredno višjega sodišča in pa na koncu tudi sodni svet so odgovorni in izključno pristojni za zagotavljanje kvalitete in obsega dela sodnikov. Tukaj se Vlada in minister za pravosodje ne more in ne sme vmešavati. Omenjen je bil tudi upravni spor. Upravni spor, nov zakon o upravnem sporu je sprejet. Kot je bilo že danes omenjeno, je prinesel določene učinke k večji učinkovitosti sodišč, k večji pospešitvi sodnih postopkov in k hitrejšemu zagotavljanju varstva pravice do sojenja v razumnem roku. Pri tem poudarjamo, da imamo tudi na Ministrstvu za pravosodje v pripravi spremembo zakona o pravdnem postopku, tudi z namenom pospešitve sodnih postopkov in pa zagotavljanje dokončnega odločanja na drugi stopnji, kot je bil danes že omenjeni gospod Dukof, kot je gospod Dukof in ostali predpristopni nemški svetovalci, ko še nismo bili člani Evropske unije, opozarjali in predlagali. Pri tem bi poudaril, da smo pripravili še določene druge zakonodajne spremembe oziroma so v pripravi druge zakonodajne spremembe, tako Zakona o sodnih taksah, Zakona o brezplačni pravni pomoči, novela zakona o odvetništvu in pa še drugi zakoni, vse z namenom še nadaljnje pospešitve, še nadaljnje racionalizacije sodnih postopkov, da bi lahko prišli z odločanjem in sojenjem v razumnem roku v naslednjih treh letih, tako kot imajo to urejeno v sosednji Avstriji in Nemčiji. Na koncu bi pa samo še nekaj poudaril ali pa citiral. V zadnji številki Pravne prakse, kjer celo nekdanji državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje za področje zakonodaje, gospod Jenull, danes vrhovni državni tožilec, v uvodniku poudarja, da je bilo v mandatu sedanjega ministra za pravosodje gospoda prof. dr. Lovra Šturma narejenega več, kot je bilo v kateremkoli dosedanjem pravosodnem mandatu. Hvala.
Hvala. Gospod Zinrajh.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, spoštovana gospa varuhinja! Pozdravljamo in spoštujemo poročilo varuha človekovih pravic kot pomembne segment, ki veliko prispeva na področju človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Če bi se dotaknil kar poglavja nacionalnih in etničnih manjšin, se je morda malo nerodno zapisalo, da namreč organi pregona niso ukrepali v primeru Strojan na primeren način oziroma organi oblasti niso zaznali niti enega kaznivega ravnanja, motiviranega z etničnim sovraštvom, kaj šele, da bi ga javno obsodili. Seveda je tu treba povedati, da je motiv storilca psihično gibalo, ki ga vodi k storitvi ali pri storitvi kaznivega dejanja. Policija je ob dogodkih, povezanih z romsko družino Strojan, obravnavala številna kazniva dejanja. Med drugim je zaradi suma storitve več kaznivih dejanj na pristojno okrožno državno tožilstvo vložila več kazenskih ovadb na podlagi devetega odstavka 148. člena Zakona o kazenskem postopku in poročil na podlagi desetega odstavka istega člena tega zakona. Ob tem pa je pet kazenskih ovadb bilo vloženih zaradi suma storitve kaznivega dejanja vzbujanja sovraštva, razdora ali nestrpnosti, ki temelji na kršitvi načela enakosti po 300. členu Kazenskega zakonika Republike Slovenije. Naslednje, česar se želim dotakniti, je sodba Evropskega sodišča za človekove pravice v primeru Matko proti Sloveniji. In sicer bi rad povedal, da je novela Zakona o državnem tožilstvu znotraj posebne skupine tožilcev na Vrhovnem državnem tožilstvu uvedla specializiran oddelek, ki je izključno krajevno in stvarno pristojen za pregon vseh kaznivih dejanj, ki jih storijo uradne osebe, zaposlene v policiji oziroma druge uradne osebe, zaposlene na področju notranjih zadev, v z zakonom določenem pristojnem organu v ministrstvu, pristojnem za obrambo, ki ima pooblastila policije v predkazenskem postopku, in seveda uradne osebe, ki so napotene v misijo v tujini. In s tem, menimo, da smo prispevali nekaj k pripombam, ki jih je varuh imel. Naslednje poglavje govori o zahtevi za oceno ustavnosti policijskega pooblastila pri ugotavljanju identitete. Varuh v poročilu navaja, da je vložil zahtevo za oceno ustavnosti pooblastila ugotavljanja identitete, in sicer prvi odstavek 35. člena Zakona o policiji je določal, da policisti lahko ugotavljajo identiteto osebe, ki s svojim obnašanjem, ravnanjem, videzom ali zadrževanjem na določenem kraju ali ob določenem času zbuja sum, da bo izvršila, izvršuje prekršek, kaznivo dejanje, ter osebe nad katero izvaja pooblastila iz 41. člena tega zakona. Pooblastilo je po oceni varuha preveč nedoločno, saj policistom omogoča ugotavljanje identitete tudi zgolj na podlagi videza. Na podlagi teh pripomb in odločitve Ustavnega sodišča, da je bil prvi odstavek 35. člena Zakona o policiji v neskladju z ustavo, je notranje ministrstvo v sodelovanju s Policijo, kot organom v sestavi, pripravilo predlog spremembe navedenega člena, v katerem je razloge za izvedbo pooblastila ugotavljanja identitete še natančneje določilo. Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o policiji, v katerem je bila izvzeta tudi omenjena sprememba tega 35. člena, je začel veljati 9.8. lansko leto. Varuh kot enega izmed največjih problemov slovenske družbe, ki se ponavlja že dlje časa in je presegel meje države, saj se z njim redno ukvarjajo tudi mednarodne inštitucije za varstvo človekovih pravic, navaja problematiko državljanov drugih držav, naslednic nekdanje SFRJ, katerim je po osamosvojitvi Republike Slovenije v registru stalnega prebivalstva prenehala prijava stalnega prebivališča in so bili preneseni v evidenco tujcev. Potem bi želel predlagati vsem, ki tako pogosto imenovan termin "izbrisani" uporabljajo, da ga opustijo. Ne samo, da ni pravi odziv tega, kar za seboj nosi, tudi ni adekvaten opisu dejanskega stanja nasploh. Posebej je zadeva problematična, če o tem govorijo tujci. Če namreč ta izraz direktno prevedeš v zelo uporaben evropski jezik, angleščino, "erased", pomeni nekaj povsem drugega o čemer je na tem segmentu govora. Ministrstvo za notranje zadeve Republike Slovenije želi poudariti, da se zaveda resnosti tega problema, v katerem so se nekatere izmed teh oseb znašle, in to kljub dejstvu, da je Slovenija državljanom drugih držav naslednic SFRJ dala kar nekaj možnosti za ureditev statusa v Sloveniji, tako za pridobitev državljanstva, kakor tudi za pridobitev dovoljenja za prebivanje na našem ozemlju. Državljanom drugih republik nekdanje SFRJ je bila po osamosvojitvi dana možnost pridobitve slovenskega državljanstva pod ugodnimi pogoji in ohranitvi dotedanjega državljanstva, in sicer vse do 25.12.1991, ko se je iztekel rok za vložitev prošenj za sprejem državljanstva pod olajšanimi pogoji iz 40. člena zakona o državljanstvu. Želel bi povedati, da je Vlada pred kratkim vložila rešitev, kot jo vidi iz te zagate, in sicer ustavni zakon. Zadeva teče znotraj parlamentarne procedure in ali bomo uspeli zagotoviti dvotretjinsko večino za potrditev tega zakona, je pa posebno vprašanje. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Želi še kdo v imenu Vlade? Gospod Žiberna, izvolite.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Lepo pozdravljene gospe poslanke in poslanci! Gospa varuhinja lep pozdrav! Na ministrstvu smatramo, da je vsaka pripomba varuha v prvi vrsti priložnost, da se izboljšamo in tudi s tega vidika gledamo zapisano v njegovem poročilu. Na kratko bi rad spomnil, da smo že kar precej ukrepov naredili, da se te stvari dejansko izboljšajo. Tako bi rad povedal, da je v prvem delu varuh opozoril na predolge postopke pred zavodom za zdravstveno zavarovanje oziroma njihovimi zdravniki in komisijami, kar pa bo moral urediti sam zavod oziroma v njegovi odgovornosti generalni direktor. V primeru zakona o pacientovih pravicah oziroma zakona, ki naj krovno določa pravice pacientov, je bilo danes že precej govora. Poslanci ste se o marsičem že izrazili. Rad bi samo povedal,da že dosedanja zakonodaja marsikje določa pacientove pravice, vendar bo nov zakon, ki je v parlamentarni proceduri, in sem prepričan, da glede na številne interese in pripombe, ki se jih začuti in so izraženi, da bomo lahko skupaj z vami izdelali resnično za paciente in državljane zelo uporaben zakon. Glede pripombe o premajhnem vključevanju civilnih združenj in vseh zainteresiranih v pripravo zakonov, bi povedal, da je lahko ta stvar tudi nekoliko relativna, ker izrazito natančno predpisanih norm v tej obliki ni, kar pomeni, da lahko ena stranka smatra, da je bilo že dovolj vključenih, hkrati pa se vidi, da se pojavljajo novi in novi interesenti in podajajo nove in nove pobude, četudi nekoliko v zapoznelem roku. Vendar tudi take stvari v praksi zakona o pacientovih pravicah razumemo kot dobronamerne in se bomo skupaj potrudili, da bi v tem in tudi v bodočih primerih se zadeva izboljšala. Glede Onkološkega inštituta je pravzaprav stvar že realizirana. Lahko samo poudarim, da so se postopki nabave opreme in drugega tudi vlekli zaradi zakonodaje, ki je bila zelo nerodna in je omogočala številne stranpoti. V tem času, veste, da ste tudi že sami sprejeli nov zakon, ki je v marsičem boljši in tudi dejansko tovrstna javna naročila lahko hitreje potekajo. Glede zadnjih dveh stališč o konkretnih pritožbah dveh strank v postopku oziroma bolnikov, seveda pa je edino pravilno, da povemo, da če gre v primeru odškodnine s strani pacienta do posameznega zdravstvenega zavoda je potreba z vseh strani, da se informira tako stranko, da mora tak zahtevek primarno vložiti neposredno pri tistem zdravstvenem zavodu, ki je objektivno partner v tem odnosu in tudi sicer v drugih zadevah se mi zdi pravilno, da bi vsak, če ima nevšečnost pri nekem izvajalcu, najprej to nevšečnost poskušal razrešiti tam, kjer je pač nastala. Če boste imeli kakšno dodatno vprašanje, smo vam na razpolago, vendar menim, da to je bistveno, kar sem hotel povedati. Hvala.
Hvala. Gospod Štrovs.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane gospe in gospodje poslanci, gospa varuhinja človekovih pravic s sodelavcema! Dovolite mi, da povem nekaj v odgovor na vprašanje, ki se nanaša na področje Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Mi smo hvaležni za vse ugotovitve varuha človekovih pravic kot avtoritete na tem področju in kot tistega, ki na tej izjemno dolgi fronti med željami in potrebami, na eni strani, in vzdržljivostjo davkoplačevalcev ter močjo države, na drugi, najde tiste šibke točke, kjer je treba nekaj storiti. In mi verjamemo, da tam, kamor kaže varuh, je treba nekaj storiti. In to dejansko, ne glede na to, kako so bili izzivi razglašeni, smo vsak primer, na katerega je varuh opozoril, tudi v prejšnjih letih, reagirali, pogledali, kaj je na stvari in če se je le dalo, popravili, ne samo tisti primer, ampak vse podobne. Ministrstvo je v tej situaciji, da pokriva skoraj milijon denarnih dajatev, ki gredo vsak dan upokojencem, otroški dodatki so tukaj, socialne pomoči, starševski dodatki in štipendije. Skoraj milijon je ljudi je občutljivih in živi od tega in reagira na vsako težavo, ki se potem pojavi. In težko je ugotoviti, kje gre za neko utemeljeno pritožbo, kje pa ne. In varuh dejansko da težo in ugotovi, kje je tisto, kjer je dejansko treba reagirati z večjo močjo, kot s tisto rutinsko, delovno odgovornostjo, ki jo ima vsak državni urad, ki izvaja pravice, ki gredo posameznikom. Zdaj o konkretnih zadevah je tudi treba nekaj povedati. In ravno v teh primerih, ki so bili tudi tukaj danes izpostavljeni, se lahko vidi, kako so stvari, ki niso še popolnoma zakonsko urejene, mogoče kompleksne. Če reagiramo na neko samopobudo nekoga in popravimo oziroma spremenjeni zakon velja za vse, lahko napravimo na primeru teh, ki imajo pokojnine, ki so deloma zaslužene tudi v drugih republikah nekdanje Jugoslavije, tudi precejšnje težave. In marsikdo od upokojencev, ki v Sloveniji sedaj prejema pokojnino tudi na račun tistih obdobij dela v nekdanji Jugoslaviji, izračunano točno na takšen način, kot je bilo ves čas, ko je prebival v Sloveniji in delal tukaj, se nekoliko boji [[...]]konvencije. Lahko rečem, da tudi v primerih, kjer smo to že izvedli in na katere opozarja varuh v poročilu za leto 2006, vsaj za tiste, ki so bili zatečeni, ni bila stvar tako huda, ker vso tisto izgubo, ki se je pokazala zaradi manjšega nivoja pokojnin na račun obdobij na Hrvaškem, se je pokrila iz našega državnega proračuna. Vendar to velja samo za tiste, ki so bili zatečeni. Za tiste, ki se pa sedaj opokojujejo, pa ne. In to je treba verjetno še nekako rešiti in to je zelo dobra pobuda. Tudi pri tem nivoju, spodnjem nivoju socialnih prejemkov, ki ga mi imenujemo ta minimalni dohodek prebivalca, je treba biti nekoliko pazljiv. Že sedaj pravijo, da je pretirano veliko število tistih, ki so pod tem pragom, ki je postavljen, ne na 60 evrih, ampak na 205 evrih. Če ta prag dvignemo, se bo število se še povečalo. In ta prag glede na primerljive države Evropske zveze, ki imajo podoben bruto domači proizvod, ni nizek, lahko zatrdim, in tudi dejansko obstajajo podatki. Tisto, kar je nujno in kar tudi sledi iz poročila Varuha človekovih pravic, je pa neka nujna pozornost in nek nujen odnos, ki gre mogoče tudi preko tiste stroge uradniške, računalniško podprte logike. In v teh primerih, kjer je stvar tudi zakonsko nekoliko ohlapno rejena, je to lahko zelo koristna usmeritev, ki ji velja slediti. Tako mislim, da v odnosih z varuhom ni ministrstvo v tej situaciji, da bi se nekako postavila vedno neka defenzivna država, da bi se čutila motena, ampak je že doslej vzelo vse pobude resno in je skušalo vse tiste težave proučiti in jih uporabiti tudi s predlogi zakonov, o katerih je škoda to govoriti, saj jih poznate kot jaz, saj ste jih vi obravnavali in vi sprejemali. Tisto, kar je bolj pomembno, je res tista množica konkretnih primerov, ki jih moramo vsak mesec obravnavati na takšen način, da do motenj sploh ne pride in da vi o tem sploh ne veste, da sistem deluje brez posebnosti. Kjer so pa posebnosti, se pa zahvaljujemo varuhu človekovih pravic, če nas pravočasno na to opozori, da lahko reagiramo in stvari popravimo. Hvala.
Hvala. To je bila dodatna obrazložitev s strani Vlade. Gospa varuhinja, dr. Čebaškova imate besedo. Izvolite.
Moram povedati, da sem zelo zadovoljna z današnjo razpravo oziroma nad to razpravo, ki je bila vsestranska, zanimiva in kaže, da poslanci vidite pomen človekovih pravic in tudi pomen sodelovanja z varuhom človekovih pravic. Dejansko smo na isti strani, oboji nadziramo delovanje države, smo v nekakšni nadzorni funkciji tudi nad izvajanjem človekovih pravic. Posebno sem vesela množične podpore k predlogu za bolj transparentno sprejemanje zakonodaje in verjamem, da boste ustrezni zakon sprejeli čim prej. Na ta način bomo prišli do bolj kakovostne zakonodaje, ki bo vodila do bo boljšega uresničevanja človekovih pravic, in tako nadaljevali z ugledom tega na tem področju že pridobivamo v Evropi. Odgovorila bi na dve skupini vprašanj, ki se nanašajo po eni strani na aktualne dogodke, povezane z varuhom človekovih pravic, po drugi pa na letno poročilo 2006. Preden pa začnem s tem, bi pa na kratko povzela način dela varuha. V osnovi je varuhovo delo posvečeno reševanju pobud. Pobude so pritožbe posameznika, ki se pritožuje nad nekim državnim organom ali inštitucijo, da mu je prizadel ta organ neko krivico oziroma da je kršil neko pravico. To je osnova. Seveda pa delamo tudi na bolj sistemskih nalogah. Ena od takšnih je, pa tega ni danes noben omenil, odzivanje na aktualno problematiko. 13.11. smo gostovali v Državnem zboru s posvetom na temo okolje in človekove pravice in se ob tej priliki ponovno zahvaljujem Državnemu zboru in posebej gospodu predsedniku, da nam je to omogočil. Med druge oblike dela štejemo tudi lastne pobude varuha, tudi pobude za sprejem ali pa spremembe zakonov. Naše letno poročilo je lahko osnova, na podlagi katere boste poslanci, če se boste tako odločili, predlagali zakone. Če pa se bomo mi odločili, da bi tudi predlagali kakšen zakon ali spremembo, ga bomo ponudili poslancem, da ga preučijo in sprocesirajo naprej. Rada bi povedala nekaj o mojem sodelovanju s poslanci. Že ob pogovorih oziroma med pogovori pred izvolitvijo sem povedala, da želim sodelovati z vami. In povedati moram, da se je name obrnilo že več poslancev, tako pisno, po telefonu ali kar preko medijev. Vsak od njih je od mene dobil odgovor. Vsak, ki je želel priti do mene, je imel to možnost. Ob prvem možnem skupnem prostem terminu sem sprejela vsakogar, ki je želel priti do mene, in vsakemu je bilo tudi prepuščeno, ali bo o svojem obisku pri meni poročal javnosti. Ker je bila prej omenjena skupna izjava z gospo Majdo Širca, povem, da ni šlo za novinarsko konferenco politične stranke, temveč za podporo varuha človekovih pravic določenemu zakonskemu predlogu. To pa je, vsaj po moji oceni, proaktivno delovanje v smislu, kot ga je prej omenil gospod Peče. Na novinarski konferenci, ki jo je priredila stranka Zares v isti vsebini, pa je sodeloval gospod Hanžek, tedaj že prejšnji oziroma takrat ni bil več v funkciji varuha človekovih pravic. Moje delovanje je usmerjeno v varovanje človekovih pravic. Trudim se, da pri tem ostajam zunaj posameznih političnih opcij. Da mi to nekako uspeva, se med drugim kaže iz medijskih poročil, kjer me kritizirajo tako levi kot desni mediji. In to mi je nekako vodilo. Sestala sem se tudi z nekaterimi ministri. Z nekaterimi na njihovo pobudo, druge sem povabila sama, ker sem ocenila, da se bomo kakšnega problema lažje lotili, če naredimo to v medosebnih pogovorih, kot preko medijev. Lahko povem, da sem nekatere ministre povabila, pa se še niso utegnili odzvati. Z nekaterimi ministri smo naredili že nekaj pomembnih korakov v smeri izboljšanja ali pa izboljšanja pogojev za uresničenje človekovih pravic, in še posebej otrokovih pravic. Z nekaterimi ministri smo opravili tudi novinarske konference. Zdaj pa o aktualnih dogodkih. Nekaj jih bom na kratko pokomentirala. Ponovno vabim poslance in poslanke, da me kontaktirajo, kadarkoli se jim bo zdelo, da moja reakcija ni v redu. Mislim, da bi na ta način lahko razrešili marsikateri nesporazum, marsikatero nepotrebno pojavljanje v medijih. Nepotrebno mislim zaradi tega, ker se stvari samo še bolj zapletajo in ne prispevajo k razčiščevanju. Če sami ne utegnejo ali ne utegnete, lahko to naredijo vaši sodelavci. Zdaj pa na konkretne zadeve. Zdenska vas. Naloga varuha človekovih pravic je, da preverja delovanje državnih institucij v odnosu do posameznika. To nalogo sem opravila tako v primeru Zdenske vasi kot tudi, ko sem šla z ekipo sodelavcev v Ambrus in se tam pogovarjala z vsemi vpletenimi, torej tudi s krajani. Ti so mi povedali, da sem bila prva iz Ljubljane, ki sem jim prisluhnila. Če kdo meni, da varuhinja ne sme povedati, da je neka državna ustanova delovala zakonito, naj mi to, prosim, obrazloži. Seveda ne trdim, da vsi centri za socialno delo delajo zakonito, pravilno in etično sprejemljivo. O tem, o njihovih napakah in neustreznem reševanju primerov bom pisala v letnem poročilu za letošnje leto. In o teh slabostih centrov sem se že pogovarjala tudi z ministrico Cotmanovo. Na ministrstvu jim ne bo treba čakati, da izide naše poročilo, ampak lahko slabosti začnejo odpravljati že prej. Glede aktualnosti, zakaj nisem ničesar rekla v primeru Sova. To spet ne drži. Bila sem na 8. izredni seji Komisije za peticije ter človekove pravice in enake možnosti. Ta seja še ni zaključena. Na sejo sem bila povabljena in na tej seji sem tudi povedala svoje mnenje, ki ga lahko poslanci brez težav tudi dobite, vsaj jaz mislim tako. Kaj je v primeru novinarja Ranca? Preverili smo v naši bazi podatkov in gospod Ranc ni dal pobude varuhu človekovih pravic. Če te pobude nimam, nimam niti njegovega dovoljenja, niti gradiva, dokumentov, na podlagi katerih lahko govorim. Če bo gospod Ranc ali kdorkoli, ki so mu bile kratene pravice na podoben način, kršene pravice na podoben način, če bo želel, da skupaj spregovoriva o tem v javnosti, sem to pripravljena narediti. Sodba je sicer zelo pomembna, saj je sodišče ugotovilo kršitev človekovih pravic. In prav je tako, da imamo pravno državo, da imamo sodišča in da ta sodišča ugotovijo, da so bile pravice kršene. Varuh ne more komentirati sodb sodišč, saj bi s tem posegal v neodvisnost sodišč. Povem pa še, da so se pri meni oglasili nekateri novinarji, mi zaupali svoje zgodbe, dali pobude, vendar niso želeli, da se o njihovih pobudah javno izrečem. In njihovo odločitev seveda moram spoštovati, kajti postopek pri varuhu je zaupne narave. Potem glede poslovanja Evropskega sodišča za človekove pravice v slovenskem jeziku. To je problem. Na ta problem so me opozorili iz Evropskega sodišča človekovih pravic in me osebno prosili, naj poskušam dobiti ljudi, ki bi se prijavili na razpis za to delo v Strasbourgu. Do danes odziva ni bilo, čeprav sem po nekaterih poteh to ponudbo razširila tako med mladimi diplomanti kot po nekaterih drugih poteh, drugače pa je razpis tudi objavljen na spletni strani Evropskega sodišča. Če za koga veste, ki bi rad še v Strasbourg na to sodišče pa je pravnik, je zelo pravi čas, da se prijavi. Mislim, da je ta razpis odprt še nekaj dni. Sedaj pa na vprašanje posebnega varuha. Varuh človekovih pravic ima različna področja dela. In če bomo te pravice razdeljevali, se moramo vprašati, kaj potem ostane varuhu človekovih pravic, kajti po ustavi varuh pokriva vsa področja. Pri tem mu pomagajo namestniki, pa vendar smo se z ustavo opredelili za enotno institucijo Varuha človekovih pravic. In če gremo na posamezna področja. Varuh že sedaj opravlja delo na področju pacientovih pravic ali pa na področju otrokovih pravic. In vprašati se je treba, kaj bi poseben varuh delal drugače, kot delam jaz s svojimi sodelavci. Služba varuha je organizirana tako, da omogoča timsko delo, kar bi po razložitvi postalo mnogo bolj težavno. O tem nam pričajo delitve varuhov v drugih državah, ki pa sedaj ponovno združujejo službe varuhov, ker je tako bolj učinkovito in tudi bolj ekonomično. Za posameznega pobudnika je tudi zelo pomembno, da ve, na koga se s svojo težavo lahko obrne. V primeru, da je varuhov več, se ti morajo razdeliti področja in tudi kompetence. Ker pa je veliko pobud mešanih po področjih, bodo te pobude oziroma vloge potovale od enega do drugega varuha. Nekaj podobnega vidimo že sedaj, ko se posamezne državne službe izrekajo, da niso pristojne ali pa, po drugi strani, bi prišlo celo do konfliktna med pristojnostmi posameznih varuhov. Kolegi iz tujine, kolegi varuhi, ombudsmani mi svetujejo, da naj institucija ostane enotna, da pa jo kaže okrepiti, če je to potrebno. In za to spremembo okrepitve sem se že odločila in upam, da bo državni zbor podprl moje predloge po dodatnih sodelavcih oziroma sredstvih. Sedaj pa še nekaj besed o izpostavljenih temah. Problem personalizacije smo že obravnavali in še ga bomo. In zato pozivam vse, ki imajo to težavo, ki so osebno se soočili s takim načinom, bom rekla nakupovanja kart za nogometno tekmo, da nam pišejo ali nas pokličejo. Mi bomo proučili delovanje policije, preverili njihove zakonske podlage, predvsem pa ugotavljali ali gre pri tem za kršitve človekovih pravic. Gospa Irglova je prej povedala o nekem pobudniku, ki ga jaz ne smem imenovati zaradi varovanja osebnih podatkov. Če bi se obrnila tudi name, bi ji posredovali odgovor, tako kot smo ga vsem drugim, ki jih je pobudnik angažiral. In teh ni bilo malo. Seveda v javnosti ne morem govoriti, kaj vse je varuh človekovih pravic naredil v njegovem primeru in tudi ne morem govoriti kakšno je trenutno stanje stikov z njim. Niso pa ti stiki, bom rekla, prekinjeni. Ne morem javnosti govoriti ne o vsebini, ne o posameznih korakih. Gospod pa lahko govori o tem in pove samo tisto, kar on želi povedati. In to je njegova pravica in mu je nikakor ne mislimo odreči. Kar se revščine tiče, sem že večkrat javno in jasno povedala. Revščina v Sloveniji je problem. Vsak dan, ampak dobesedno vsak dan dobivam pobude ljudi, ki mene kot varuha, ker jim ime varuh nekako ponazarja eno pot, da bi prišli do finančnih sredstev, da jim rešim neke težave. Vsak dan imam taka pisma in vsak dan se sprašujemo, kako so postavljeni cenzusi, kako so postavljene poti, da ljudje ne morejo priti do toliko sredstev, da bi lahko dostojanstveno preživeli. Mi smo nastavili posebno zadevo, splošno zadevo, revščina, in o tej zbiramo podatke, tako da lahko pričakujete kaj več tudi v našem poročilu. In še nekaj besed o ugledu Slovenije. Pred kratkim me je obiskal vodja UNHCR, v Budimpešti ima svoj sedež, in me je opozoril, da takrat še predlagani, sedaj pa že sprejeti zakon o azilu pomembno znižuje standarde za potencialne prosilce za azil. Prosil me je, da pristojne opozorimo, da tega zmanjšanja ne bi naredili oziroma da bo to dejstvo, če bo ta zakon sprejet, na Slovenijo vrglo drugačno luč. On je prišel do mene z angleškim prevodom našega predloga zakona in mi pokazal posamezne točke, ki so za to mednarodno organizacijo sporne. Tudi to je način, po katerem se širi glas o Sloveniji. Še ena minuta mi je ostala. Mogoče še nekaj besed o viziji mojega dela. Kot omenjeno, otroci ostajajo moja prva skrb in v ta projekt vlagamo veliko energije, veliko dela, veliko srčnosti. In moji sodelavci, ki se pripravljajo na izvajanje projekta Zagovornik - glas otroka, to počnejo v sodelovanju z drugimi, poskušajo mobilizirati čim več ljudi po Sloveniji, ki bodo lahko v oporo otrokom, tistim otrokom, ki jim opore ne more dati njihova družina, njihovo okolje, njihova šola. Kot varuhinja tudi opozarjam na nasilje. In to, da govorim o nasilju, ki se pojavlja povsod, tudi na cesti, seveda zame ni nič novega. Prepričana sem, da ste mnogi od vas tudi žrtve nasilja v prometu, tudi jaz sem. In zato kot varuhinja podpiram tudi civilno pobudo na tem področju, kot je na primer organizacija Varna pot, ki prav tako skrbi za otrokove pravice. In še in še bi lahko naštevala teh aktivnosti in sprašujem se res, kaj bi lahko posebni varuh za otrokove pravice ali pa za posebne pravice delal [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Hvala.
Hvala. Končali smo splošno razpravo. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih k priporočilom, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z dne 21. novembra 2007. Izvolite, gospa Širca, imate proceduralni predlog.
Mogoče je nenavaden, ampak vendarle mislim, da je umesten moj predlog. Danes si je Vlada, ki ni prisotna, oziroma šele sedaj je ministrica prišla, vsi ostali ministri, niso se udeležili oziroma zgolj državni sekretarji, čeprav vemo, da je seja Vlade davno že mimo, gospod Zamernik. Glede na to, da Vlada ni izkoristila vsega prostora, sama varuhinja je imela pa dokaj malo časa, in ker je toliko časa ostalo, sem pa razumela, da ste lovili dodeljene oziroma odrejene ali pač dogovorjene minute, bi predlagala, da če niste mogli odzvati se na dolgo naše nastopanje, odstopimo varuhinji še nekaj minut. Hvala. Ki jih Vlada očitno ne bo izkoristila, kot je nameravala. Hvala.
To je nenavaden predlog in ga ne dam na glasovanje. Mi vemo, kakšen je ritem in kakšen je režim porabe časa. Bi pa omenil to, da imajo na voljo za razpravo samo LDS 26 sekund, Nova Slovenija 10 sekund, gospa Pozsonceva vi imate pa pet minut in Slovenska nacionalna stranka minuto 49 sekund, ki je ni tukaj. Zaradi predlagam, da vse amandmaje dam hkrati v razpravo in sprašujem, ali kdo od teh, ki imate še čas, želi razpravljati? Od prisotnih lahko razpravljajo LDS, Nova Slovenija in gospa Pozsonceva. [[Ne.]] Gospod Školč, želite? Izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem že v uvodnem nastopu povedal, da so tisti sklepi, amandmaji delno to rešujejo, v kontradikciji. Po eni strani se pričakuje od vseh, ki spremljajo to poročilo, da naj bi čimbolj natančno izvrševali odločbe Ustavnega sodišča, po drugi strani je pa [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]sklep, da naj bi odločbe glede izbrisanih rešili z ustavnim zakonom. Ta dva sklepa sta v nasprotju, zato mislim, da je mogoče sprejeti samo začetni sklep [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Želi še kdo od Nove Slovenije? Ima še 10 sekund? [[Ne.]] Zaključujem razpravo o amandmajih in priporočilih v celoti. O amandmajih in priporočilih v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MATIČNI EVIDENCI ZAVAROVANCEV IN UŽIVALCEV PRAVIC IZ POKOJNINSKEGA IN INVALIDSKEGA ZAVAROVANJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa Cotman, izvolite, imate besedo.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci. Vlada predlaga sprejem spremembe in dopolnitev zakona o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Podatki, ki se vodijo na podlagi veljavnega zakona, so potrebni za priznavanje in odmero pravic in obveznosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Veljavni zakon poleg temeljnih načel za vodenje potrebnih evidenc podrobno ureja vrste evidenc, nabor podatkov, obveznosti zavezancev za posredovanje podatkov, način vodenja postopkov in postopke za pridobitev in zagotavljanje pravilnosti podatkov, pravice zavarovancev in varovanje osebnih podatkov in nenazadnje tudi sankcije za zavezance, ki podatkov ne posedujejo v predpisanih rokih in ne zagotovijo pravilnosti podatkov. S spremembami zakona sledimo razvoju tehnologije in spremembam predpisov na drugih področjih, ki so z matično evidenco povezani. Obenem zmanjšujemo administrativne obremenitve pravnih in fizičnih oseb, ki jim ta zakon nalaga določene obveznosti. Predlagane spremembe zakona uvajajo tudi elektronsko sporočanje podatkov o plačah in nadomestnih plač oziroma o zavarovalnih osnovah, vendar s prehodnim obdobjem enega leta. Vsi zavezanci bodo tako imeli dovolj časa za potrebne priprave. Z namenom, da se izvaja učinkovit nadzor nad posredovanjem podatkov za matične evidence, bo zavodu podeljen status prekrškovnega organa v skladu z zakonom o prekrških. Zaradi uskladitve obeh navedenih zakonov, se spreminjajo tudi določbe o globah za prekrške v zvezi s posredovanjem podatkov. Zavodu se omogoča, da podatke o zavarovancih popravi po uradni dolžnosti v primerih, ko so popravki podatkov v matični evidenci potrebni zaradi sprememb veljavnih predpisov ali zaradi prenehanja poslovanja zavezanca, pod izrecnim pogojem, da se s takimi popravki ne posega v obstoj zavarovanja in pravice zavarovancev. Zavarovanci bodo o vsaki spremembi podatkov obveščeni, učinkovito pravno varstvo pa jim je zagotovljeno po Zakonu o varstvu osebnih podatkov.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Prosim predsednika, gospoda Brenčiča, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav gospe ministrici z ekipo! Odbor je predmetni zakon obravnaval na 31. seji 7. novembra 2007. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja z generalno direktorico Direktorata za delovna razmerja in pravice iz dela na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, gospo Romano Tomc, s predstavnico Zakonodajno-pravne službe, Metodo Hrovat Pirnat, in predstavnikom Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, generalnim direktorjem Marjanom Papežem. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe. Ta je predlog zakona proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom z zakonodajno-tehničnega vidika in dala pripombe k 3. členu, s katerimi je opozorila predvsem na jasno določitev obveznosti obveščanja zavarovanca in zavezanca. K predlogu zakona s strani kvalificiranih predlagateljev ni bilo vloženih amandmajev, odbor pa je na predlog predlagatelja zakona in na podlagi zakonodajno-pravnega mnenja oblikoval in sprejel dva svoja amandmaja. V okviru razprave o 3. členu in predlogu za amandma odbora je predstavnica Zakonodajno-pravne službe opozorila, da se s predlogom za amandma sicer odpravlja negotovost v zvezi z obveščenostjo zavarovanca o spremembi podatkov, vprašanje glede zavezanca pa ostaja. Predstavnica predlagatelja je pojasnila, da so s predlogom za amandma odbora sledili mnenju Zakonodajno-pravne službe, saj so odpravili pravno negotovost obveščanja zavarovanca, ki se ga bo o spremembi podatkov moralo obvestiti. Glede zavezanca pa je menila, da je njegovo sodelovanje potrebno in smiselno takrat, ko lahko s svojimi podatki pomaga pri skladnosti podatkov v matični evidenci. Dodatno varstvo zavarovanca in tudi zavezanca zagotavlja nov tretji odstavek, ki eksplicitno določa, da ti popravki podatkov ne vplivajo na obstoj ali potek zavarovanja. Poudarila je, da gre za nebistvene tehnične podatke in spremembe, zato meni, da bi bilo obvezno obveščanje zavezancev tudi z vidika odprave administrativnih ovir zelo vprašljiv ukrep. Po krajši razpravi je Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, kot že rečeno, sprejel svoja amandmaja k 3. in 6. členu, ki sta vgrajena v dopolnjeni predlog zakona, ki je pred nami. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica s sodelavci, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Z vzpostavitvijo portala "Vem, vse na enem mestu" lahko samostojni podjetniki po najkrajši poti preko interneta opravijo prijavo priprave na obračun prispevkov za socialno varnost in prijavo podatkov samostojnega podjetnika pri obvezno pokojninsko in invalidsko ter zdravstveno zavarovanje, zavarovanje za starševsko varstvo, zavarovanje za primer brezposelnosti in o sklenitvi delovnega razmerja. Posredovanje in sprejemanje podatkov o obdobju zavarovanja, plači oziroma zavarovalni osnovi in nadomestilih plače ter o plačanih prispevkih, pa morajo delodajalci zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje še vedno posredovati po elektronski in klasični papirnati poti, kar je določen paradoks, glede na zgoraj omejen portal "Vem...". Novela zakona, ki jo danes obravnavamo, skuša popraviti ravno ta paradoks, in sicer z uvedbo posredovanja in sprejemanja podatkov o obdobju zavarovanja, plači oziroma zavarovalni osnovi in nadomestilih plače ter o plačanih prispevkih izključno v elektronski obliki. Podobno obliko posredovanja podatkov pozna tudi zakon o davčnem postopku glede posredovanja davčnega obračuna. Rok, do katerega morajo delodajalci prilagoditi sisteme pošiljanja, je 1. januar 2008. Za male delodajalce, ki imajo manj kot 10 delavcev, pa se ta rok podaljšuje do 1. januarja 2009. S spremembo zakona bo Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje postal tudi prekrškovni organ. Zavod bo lahko zaradi sprememb predpisov in definicij predpisanih podatkov sistematično popravljal podatke, vendar pa ti popravki ne bodo smeli vplivati na potek pravic iz zavarovanja in obveznosti. Novela zakona o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bo omogočila sodobnejše posredovanje podatkov, ki so pomembni za socialno in pravno varnost zavarovancev. Z elektronskim posredovanjem podatkov se bodo stroškovno razbremenili delodajalci podatkov, kar bo prineslo pozitivne učinke za gospodarstvo. Podatki bodo pravilnejši in ažurnejši, kar bo omogočalo tudi krajše postopke pri priznavanju pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, pri odmeri pravic pa bo manj napak. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlagane spremembe zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Stanislav Brenčič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Predlog te novela v bistvu zasleduje en sam cilj. Ta pa je ustvarjanje pogojev za učinkovito zbiranje podatkov, ki so Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje potrebni za izvajanje zavarovanja skozi matične evidence ter da se s poenostavljenim načinom zagotovi pravilnost in popolnost podatkov po uradni dolžnosti, sočasno razbremenitvijo zavezanca oziroma dajalca podatkov. S takim pristopom pri posredovanju oziroma pridobivanju podatkov se zagotavlja večjo ažurnost in, kar je še bolj pomembno, se vzpostavlja popolnost matične evidence. Zmanjšuje, pa se tudi stroški, ki jih imajo v zvezi s posredovanjem podatkov zavezanci. Manjše spremembe osnovnega zakona pa so s to novelo potrebne tudi zaradi vzpostavljanja možnosti posredovanja podatkov, potrebnih za izvajanje zavarovanja v elektronski obliki. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo predmetno novelo podprla. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Spoštovani predsednik Državnega zbora! Spoštovana ministrica s sodelavko, kolegice in kolegi! Predlagane spremembe in dopolnitve v naši poslanski skupini podpiramo, saj smo mnenja, da so primerne ter vsekakor koristne za zavod, ki kot skrbnik potrebnih podatkov zbira informacije o plačanih prispevkih, je pa ta zakon dober tudi za zavezance in zavarovance, ki podatke dajejo in jih potrebujejo pri uveljavljanju pravic. Predlagani način elektronskega posredovanja podatkov ima vrsto koristnih posledic, manj birokracije, večja je preglednost in seveda zmanjšanje stroškov. Za zavezance, ki za elektronski način posredovanja podatkov še niso ustrezno opremljeni, bo dovolj časa, da se v enem letu pripravijo. Medtem lahko kdo drug po pooblastilu te podatke na enak način posreduje. Druga pomembna sprememba se nanaša na popravke podatkov v evidenci, ki so marsikje nepopolni ali nepravilni, kar je seveda dobro in bo v bodoče evidenca vseh podatkov bolj pregledna, bolj natančna in tudi zato bolj pravično uprabna. Ne dvomimo tudi v to, da bodo podatki uporabljeni in zbirani, pa tudi sporočani, pravim naslovnikom v skladu z varstvom osebnih podatkov. Dileme o tem, ali naj se obvešča tudi zavezanec nimamo. Dovolj je, da so o podatkih o plačanih prispevkih obveščeni zavarovanci, da lahko pravočasno reagirajo, če zaslutijo, da je s tem kaj narobe. Obvestilo zavarovancu je za nas dovolj veliko pravno sredstvo oziroma dovolj velika zaščita v tem smislu, da se lahko začne postopek za urejanje nejasnih zadev. Ne nazadnje smo zadovoljni, da zakon uvaja tudi sankcije za tiste, ki podatkov ne posredujejo pravočasno ali pa niso taki, kot bi morali biti. Zakon je zato nujno potreben in ga bo Poslanska skupina DeSUS enotno podprla. Vemo, da je danes situacija taka, da pokojninski zavod pogosto ne ve, kdo je plačal in kdo ne želi plačati, pa tudi mnogi zavarovanci niso vedeli, da za njih delodajalec ne odvaja potrebnih prispevkov in se je to marsikdaj izkazalo šele, ko so prišli uveljavljati svoje pravice ali so odšli v penzijo in takrat ugotovili katastrofalno dejstvo, da o njih, ne samo da ni podatkov, ampak da tudi niso bili plačani prispevki. Mislimo, da bo to vplivalo tudi na lažjo in temeljitejšo izterjavo prispevkov, kajti vedeti je treba, da je lani bilo neizterjanih kar 25 milijard slovenskih tolarjev bivših prispevkov. In to ni tako majhen znesek za pokojninsko blagajno, ki zaradi tega tudi lahko uporablja ta primanjkljaj in neizterjano vsoto kot podlago za to, da se tistim potem zmanjšujejo lahko pravice, ki pa so plačali. Mislimo, da bo pravičnost v nadaljevanju v letih, ko se bo ta sistem prijel, uveljavil in bo stekel, potem pravičnost pri spoznavanju vseh pravic zavarovancev in obveznosti delodajalcev večja, s tem pa bo tudi bo konec teh, velikih dilem okrog tega kaj pripada posameznemu upokojencu, ki je plačeval prispevke oziroma ki je delal, bi zanj prispevki morali biti plačani, pa danes marsikdaj niso bili. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Tomaž Štebe bo predstavili stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Pred nami je po skrajšanjem postopku sprejemanje novele Zakona o matični evidenci na področju pokojninskega zavarovanja, ki kot temeljno spremembo oziroma novost prinaša uvedbo posredovanja in spremljanja podatkov v obdobju zavarovanja o plači oziroma o zavarovalni osnovi in nadomestilih plače ter o plačanih prispevkih izključno v elektronski obliki. Le-ta sprememba pa začne veljati za vse subjekte s 1.1.2009. Po obravnavi na matičnem odboru smo prišli do, po mojem mnenju, dobre rešitve, ki ne prinaša različnih rokov za uveljavitev za različne subjekte. Pomembna sprememba in novost je, da se Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije podelijo pristojnosti prekrškovnega organa, posebej pa je stališče učinkovite in uporabnikom prijazne uprave pomembna novost, da se ta ZPIZ-u omogoči v primerih, ko so popravki podatkov v matični evidenci potrebni zaradi sprememb veljavnih predpisov ali zaradi prenehanja poslovanja zavezanca, pod pogojem, da se s takšnimi popravki ne posega v obstoj zavarovanja in pravice zavarovancev, da te podatke popravi po uradni dolžnosti. Ta rešitev je pomembna tudi s stališča, da v tem informatiziranem svetu dosedanja oblika elektronskega zapisa ne ustreza zahtevam elektronskemu arhiviranju dokumentov in tudi ni primerna za dolgoročno hrambo. Obstaja tudi pomoč oziroma varovalka, da je za zavezance oziroma dajalce podatkov, ki za takšen način z uveljavitvijo sprememb ne bodo ustrezno opremljeni, predvidena možnost pooblastila drugi pravni ali fizični osebi, ki posredovanje podatkov kot storitev opravi v njihovem imenu. Ker gre za ravnanje z osebnimi podatki, bi poudaril, da je gradivo usklajeno s pristojnimi ministrstvi in tudi z informacijskim pooblaščencem. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je ta rešitev le nadaljevanje dela te Vlade, ki se je zavezala, da bo vzpostavila visoko stopnjo konkurenčnosti na trgu elektronskih komunikacij, ki naj bi Slovenijo uvrstila vsaj med prvo polovico evropskih držav po kriterijih, relevantnih za ocenjevanje razvitosti informacijske družbe oziroma elektronskega poslovanja. Rešitev novele zakona po mnenju naše poslanske skupine zasleduje tudi cilje pospeševanja razvoja in uvajanja novih tehnologij ter aplikacij v informacijski družbi, predvsem pa se nam zdi smiselno nadaljevanje poti, ki vodi k medsebojni vzpostavitvi povezljivosti in ažuriranja elektronskih baz podatkov različnih področij na stroškovno optimalen način, ki bo transparenten, hiter, učinkovit ter za državljanke in državljane prijazen. Zaradi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagano novelo zakona podprli, saj podpiramo prizadevanje Vlade Republike Slovenije, da je elektronsko opismenjevanje in povezovanje v sedanjem času pomemben pokazatelj razvitosti posamezne države in prijaznosti njene administracije. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica in sodelavka, spoštovane poslanke in poslanci! Poslanska skupina Socialnih demokratov Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja ne bo nasprotovala. Nenasprotovanje pa je povezano pravzaprav z zaupanjem v to, da so rešitve, ki so utemeljene v večji enostavnosti in učinkovitosti, v resnici tudi take, da bodo zagotavljale maksimalno varnost. Za kaj gre? Že junija leta 2005 smo Socialni demokrati s poslanskim vprašanjem opozorili na zelo pereč problem, s katerim so se srečevali posamezniki, ker so bili neplačani prispevki za socialno varnost na pravice zaposlenih iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja ter zdravstvenega zavarovanja. In čeprav so določbe ustreznih zakonov [[Zakon o evidencah na področju dela, Zakon o davčnem postopku, Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in drugih]] ali morda prav zaradi njihove nedorečenosti je prihajalo do tega, da Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje zaposlenim, ki so imeli delovno dobo za upokojitev, to delovno dobo priznal le, če je delodajalec plačal prispevke. Ugotovilo se je pa marsikdaj ob upokojitvi, da delodajalec zanje določeno obdobje ni plačeval prispevkov, zaposleni pa o plačevanju niso vedeli, saj so prejemali neto plačo. In prav zato Socialni demokrati menimo, da se je takim nepravilnostim treba izogniti in da vsak, ki je v rednem delovnem razmerju, mora biti prepričan, da njegov delodajalec korektno obračunava in plačuje prispevke. Zato menimo, da je temeljna naloga takega poenostavljanja postopkov pri vodenju elektronske evidence, da mora biti to vse usmerjeno k uporabniku, k varovanju njegovih pravic. In upamo, kot rečeno, da je sistem naravnan tako, da bo zavarovanec v resnici lahko zaupal temu sistemu, ne da bi trepetal, da bo šele ob upokojitvi vedel, kaj se je s plačili prispevkov dogajalo. Prihaja namreč kljub vpeljavi in zagotavljanju, da so evidence dobre do evidentnih napak, včasih take napake zagrešijo tudi sodišča pri izvršbi. In če posameznik ne bi pogledal v svojo hranilno knjižico ali na svoj račun, niti ne bi vedel, da so mu opravili izvršbo. Kot rečeno, računamo s tem, da so s popravkom, ki je bil sprejet z amandmajem zdaj ta zagotovila dana. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, čez pol ure, to je ob 17.50. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 17.50.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Prosim, da zasedete svoja mesta. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti v okviru rednega postopka Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati. Zato v skladu 139. členom Poslovnika Državnega zbora prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovanje o zakonu teče. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 52 , proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je z obravnavo 12. rednega letnega poročila varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2006 s predlogom priporočil Prehajamo na odločanje o poglavjih in vloženih amandmajih. Najprej odločamo o prvem amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k drugemu poglavju predlogov priporočil. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Gospa Pečanova, izvolite.
Hvala za besedo. Poslanska skupina Socialnih demokratov je ta amandma vložila predvsem zaradi tega, ker se od sprejema zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji pravzaprav ni kaj dosti zgodilo. Menimo, da na osnovi poročila varuha človekovih pravic za lansko leto lahko ugotovimo, da bi premiki na tem področju lahko bili dosti večji in hitrejši, če bi Vlada takoj pripravila, praktično že ob sprejemu zakona, tudi program ukrepov, ki bi zagotovil uresničevanje ciljev in vizije, lahko rečemo na nek način, zakona o romski skupnosti. Med drugim je pomembno to, da je prav področje uresničevanja pravic romske skupnosti zelo povezano z eno od temeljnih človekovih pravic, in to pravic, ki so najbolj vezane na otroka, to je pravica do šolanja, izobraževanja. V okviru romske skupnosti bi lahko bistveno izboljšali razmere znotraj te etnije v Sloveniji, če bi zagotovili opismenjevanje zelo velikega števila ali pa deleža nepismenih Romov, naših državljanov, ki so že odrasli. Da ne govorimo o otrocih, ki neredno ali marsikdaj celo sploh ne obiskujejo šole. In bi tu država zagotovo lahko naredila zelo veliko, kajti dejstvo je, da izobražen, informiran človek je človek, ki se lahko zelo hitro socializira, in se zaradi tega potem lahko izognemo mnogim težavam in problemom, ki se pojavljajo zaradi nesocializiranega dela naših državljank in državljanov. Seveda vas pozivamo, da ta amandma k 2. poglavju podprete. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 37. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 2. poglavju predlogov priporočil. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 37. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 4. poglavju predlogov priporočil. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 37. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o prvem amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 2. poglavju predlogov priporočil, in sicer k 6. poglavju. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 36. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k istemu poglavju predlogov priporočil. Gospa Pečanova, v imenu poslanske skupine, izvolite.
Hvala lepa. Poslanska skupina je že pri Predlogu zakona o matični evidenci, ne vem točno, kakšen je naziv zakona, gre za ta zakon, ki smo ga ravnokar obravnavali, o matični evidenci plačevanja prispevkov za socialno varstvo, je podprla zakon in tudi amandma, s katerim je dopolnil ta zakon v drugi obravnavi. Vendar pa menimo, da bi morala Vlada poostriti nadzor nad delodajalci in sproti preverjati, kaj se pravzaprav dogaja z nakazovanjem, s plačevanjem prispevkov za socialno varnost delojemalcev, ki so pri njih zaposleni. Tukaj je treba povedati, da ne gre samo za nekatere majhne delodajalce, ki zaposlujejo do 10 delavcev, ampak tudi za zelo velike. Verjetno ste zasledili, da se je ne tako dolgo tega zgodilo, da so v nekaterih podjetjih, ki zaposlujejo tudi več tisoč delavcev, nastale iz neznanega razloga luknje v nakazovanju prispevkov za socialno varnost in da delavci o tem sploh niso bili obveščeni. To se potem pogosto odkrije šele takrat, ko delavec ali gre potrdit zdravstveno izkaznico ali pa nebodigatreba gre v pokoj in ugotovi, da mu manjkajo cela leta pokojninskega zavarovanja oziroma plačanih prispevkov za pokojninsko zavarovanje. Zato predlagamo, da bi nadzor nad izpolnjevanjem obveznosti za plačilo prispevkov s strani delodajalcev za socialno varnost njihovih delavcev bilo kar se da trdo nadzorovano in predvsem tudi neplačevanje sankcionirano. Predlagamo, da ta amandma podprete. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Glasovanje o amandmaju teče. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 2. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov za novo 7a. poglavje predlogov priporočil. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 1. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 11. poglavju predlogov priporočil. Gospa Pečanova, v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala lepa. Malo za šalo, malo bom tudi nadoknadila mojo neprisotnost v času razprave, tako da mislim, da je prilika, da sedaj vas pozovem, da v skladu tudi konec koncev s predlaganim zakonom, ki ga je vložila poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev, ki s tem pravzaprav nekaj podobnega zahteva od Vlade. Namreč, da bi bilo usklajevanje socialno varstvenih prejemkov bolj življenjsko, bolj prilagojeno dejanski situaciji v naši državi in predvsem, da bi s tem preprečili vedno večje razslojevanje in povečevanje revščine. Dejstvo je, da so metode, merila za ugotavljanje praga revščine zastarela, izhajajo še iz leta 2004, in se samo znesek, ki je bil takrat ugotovljen, revalorizira iz leta v leto, odvisno od tega, na kakšen način je bilo do zadnje spremembe Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji pravzaprav izvajano, najprej v skladu z rastjo plač ali pa z rastjo cen življenjskih potrebščin, sedaj pa na osnovi razlike med inflacijo pred preteklim in v preteklem letu. Se pravi, enkrat na leto. V tem primeru, kolegi iz Poslanske skupine DeSUS so mi razložili, da januarja meseca se bodo ti prejemki revalorizirali z manj kot 3% rasti, ker razlika med predlansko in lansko inflacijo naj bi bila okrog 2,6% do 2,8%, dejansko so se pa cene v povprečju dvignile, vsaj do sedaj, za 5,1%. Ljudje, ki dobivajo, reci in piši, nekdanjih 50.000 tolarjev, se pravi nekaj nad 200 evrov edinega vira za preživljanje, zagotovo z 2,8% ali 2,7% porasta tega zneska ne bodo mogli kaj dosti bolje živeti kot sedaj. Zato predlagamo, da naj Vlada Republike Slovenije vendarle preveri ustreznost meril za ugotavljanje praga revščine in socialne vzdržnosti in da s tem tudi na osnovi tega korigira z enkratnim dejanjem višino minimalnih socialnovarstvenih prejemkov in potem tudi prilagodi način usklajevanja teh prejemkov z inflacijo. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 33. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih k predlogu priporočil. Prehajamo na odločanje o predlogu priporočil k 12. rednemu letnemu poročilu varuha človekovih pravic za leto 2006 v celoti. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da so priporočila v celoti sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega - s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda - na vprašanja poslank in poslancev. V skladu s predlogom poslanca gospoda Saša Pečeta bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje gospoda Saša Pečeta v zvezi s potekom privatizacije Nove Kreditne banke Maribor. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za 17, proti 38. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Jožef Školča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje gospoda Jožefa Školča v zvezi s posredovanjem podatkov o Sloveniji v tujino. V imenu poslanske skupine, gospod Školč, izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa. Jaz bi spoštovane kolege in kolegice rad opozoril, da v tistem odgovoru gospoda Janše in tudi kasnejšem nadaljevanju seje ni bilo odgovorjeno na zelo jasna vprašanja, kdo so tisti posamezniki, ki Slovenijo blatijo v tujih deželah. Gospod premier je opozoril samo na seznam 571 podpisnikov peticije, ni pa potrdil, da bi druge podatke, ki Slovenijo mečejo v drugih zadevah v slabo luč, v tujino posredovali ti isti ljudje. Mislim, da gre za pomembno vprašanje in da si je premier vzel veliko časa, da se ukvarja s temi 571 podpisniki, ni si pa vzel niti minute časa, da bi odgovoril na drugo vprašanje oziroma druga vprašanja. Zelo bi bilo dobro, če bi mu ustregli in omogočili, da se razprava o teh vprašanjih nadaljuje, da se ne bi Državni zbor spet naenkrat znašel v situaciji, ko se bo kdo splašil in bomo spet tukaj vsi nekako prikazani kot tisti, ki Sloveniji želimo slabo. Kdor želi Sloveniji dobro, naj ta predlog podpre, da se stvari razčistijo in da lahko brez trohice suma en na drugega lahko delujemo naprej. Gre za zelo pomembne stvari, ki po mojem, če res ostanejo vržene in na pol odgovorjene, v javnost res mečejo slabo luč na predsednika Vlade in tiste, ki takšne razprave ne omogočajo. Spomniti bi moral tudi vas [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]gospod predsednik, da ste mi svetovali, da za določena vprašanja dosežem, da se opravi razprava v okviru instituta poslanskega vprašanja. Sedaj imate možnost, da to razpravo podprete. Na izpisu bom pogledal tudi za vas, kako ste glasovali, gospod predsednik. Predlagali ste mi, naj se poslužim tega instituta.
Hvala. Še kdo? [[Ne.]] Glasujemo. Glasovanje o predlogu sklepa teče. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 38. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Miran Potrča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbora bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje gospoda Mirana Potrča v zvezi z delom predsednika Vlade. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 37. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Barbare Žgajner Tavš bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje gospe Zofije Mazej Kukovič na poslansko vprašanje gospe Barbare Žgajner Tavš v zvezi z neizpolnjevanjem pogodbenih obveznosti. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 39. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Janka Vebra bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za promet mag. Radovana Žerjava na poslansko vprašanje gospoda Janka Vebra v zvezi z učinki sprememb vodstva Darsa in Slovenskih železnic. Gospod Veber, izvolite, v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo. Rad bi samo na kratko spomnil vse prisotne, da je minister za promet pravzaprav nekako tudi sam bil naklonjen temu, da se ta razprava opravi, pa ne samo v neposredni povezavi z učinki glede na kadrovske zamenjave v Družbi za izgradnjo avtocest kot tudi v Slovenskih železnicah, ampak tudi sicer pri izvajanju, kot se je glasilo moje vprašanje, dinamike izgradnje avtocest in tudi drugih programov, ki so vezani na razvojne osi. Ena od pomembnih ovir za učinkovito gradnjo infrastrukture se je pokazala Natura 2000, kot nepremostljiva ovira za številne razvojne projekte oziroma infrastrukturne naprave. Tako je Natura 2000 zagotovo ena od tistih, ki ne tangirajo samo smeri 3.A razvojne osi proti Kočevju, ampak tudi v vseh ostalih območjih Slovenije. In prav bi bilo, da se Državni zbor seznani s temi posledicami in težavami, s katerimi se bomo srečevali prav pri vseh umestitvah infrastrukturnih objektov v prostor. Danes je mogoče še čas, da na to opozorimo tudi s trezno razpravo tukaj v Državnem zboru in potem poskušamo to uveljaviti tudi pri Evropski komisiji, kajti zavedati se moramo, da bo pravzaprav Bruselj imel neposredno pristojnost nad dovoljenji in upravljanji z Naturo 2000 tudi tukaj v Sloveniji. Kar tako prepustiti odločanje nekomu daleč s tega prostora, mislim, da je vendarle dovolj pomembno opozorilo, da poskušamo opraviti že v tej fazi to razpravo in potem nadaljevati v skladu z zaključki, ki bodo pri tej razpravi sprejeti. Predlagam, da dejansko podprete to razpravo. Lahko še enkrat povem, tudi minister Žerjav se je strinjal s temi težavami in pričakuje tudi neke rešitve iz te razprave. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 38. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Vilija Trofenika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za promet mag. Radovana Žerjava na poslansko vprašanje gospoda Vilija Trofenika v zvezi z gradnjo hitrih cest. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 35. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Milana M. Cvikla bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Andreja Bajuka na poslansko vprašanje mag. Milana M. Cvikla v zvezi z odzivom na inflacijo. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 38. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. In končno prehajamo na predlog sklepa, da bo Državni zbor na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Andreja Bajuka na poslansko vprašanje gospoda Sama Bevka v zvezi z davčnimi olajšavami za odpravo posledic naravnih nesreč. Glasujemo. Glasovanje o predlogu teče. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 36. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE MAKEDONIJE O MEDDRŽAVNIH POSVOJITVAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 1. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO DRŽAVE IZRAEL O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA IN PREPREČEVANJA DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA IN PREMOŽENJA S PROTOKOLOM. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI MEDNARODNE KONVENCIJE PROTI UPORABI NEDOVOLJENIH SNOVI V ŠPORTU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - to je s tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pravniškem državnem izpitu, v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 20. novembra 2007, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavano ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 33. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Lahko noč.