Spoštovani kolegice in kolegi! Začenjam 7. sejo Državnega zbora, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti kolegi: Srečko Meh, Matevž Frangež in Roberto Battelli. Na sejo sem vabil k 1. točki dnevnega reda predsednika Vlade, ministrico in ministre ter generalnega sekretarja Vlade, to je k poslanskim vprašanjem. Potem k 2. točki dnevnega reda predsednika Vlade gospoda Janeza Janšo in finančnega ministra dr. Janeza Šušteršiča, predstavnika Državnega sveta k 15. in 16. točki dnevnega reda, k 19. točki dnevnega reda pa kandidatko za poslanko, ki ima pravico nadomeščati poslanca, ki je prevzel funkcijo v Vladi, in predstavnika Državne volilne komisije, pa seveda predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Spoštovane kolege iz Vlade in gospoda Vučka iz Državne volilne komisije lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 7. seje Državnega zbora. Predlog ste prejeli v petek, 12. oktobra 2012, s sklicem seje. Predlogov za umik točk z dnevnega reda ali za širitev nisem prejel, zato predlagam, da določimo takšen dnevni red, kot ste ga dobili s sklicem. Preverite prosim delovanje glasovalnih naprav, kajti glasovali bomo o dnevnem redu 7. seje. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 7. seje Državnega zbora določen. Prehajamo najprej na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Določitev kandidatke, ki bo v skladu s 14. členom Zakona o poslancih opravljala funkcijo poslanke namesto poslanca, ki je prevzel funkcijo državnega sekretarja Ker je bil gospod Ljubo Žnidar imenovan za državnega sekretarja na Ministrstvu za infrastrukturo in prostor, v skladu s prvim odstavkom 14. člena Zakona o poslancih ne more opravljati funkcije poslanca. Državna volilna komisija je Državnemu zboru posredovala sklep o tem, katera kandidatka ima pravico nadomeščati poslanca, ki je nastopil funkcijo državnega sekretarja. Sklep Državne volilne komisije je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo in Državnemu zboru tudi pisno poročala in predložila predlog sklepa. Poročilo ste tudi prejeli. Želi poročevalka komisije besedo? [[Ne želi.]] Prehajam na predstavitev stališč poslanskih skupin. Želi katera od poslanskih predstaviti stališče? [[Ne.]] Končali smo s predstavitvijo stališč oziroma je sploh nismo imeli. Razprava poslank in poslancev. Želi kdo razpravljati? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje. Glasovali bomo o naslednjem predlogu sklepa: v času, ko poslanec Ljubo Žnidar, ki opravlja funkcijo državnega sekretarja v skladu s prvim odstavkom 14. člena Zakona o poslancih ne more opravljati funkcije poslanca, opravlja to funkcijo v skladu z drugim odstavkom 14. člena Zakona o poslancih od današnjega dne Alenka Koren Gomboc, rojena 5. 1. 1975, stanujoča Vič 48, Dravograd. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 3. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Poslanski mandat je potrjen in novo poslansko kolegico vabim, da se nam pridruži v poslanskih klopeh. Želim vam, da bi uspešno opravljali delo poslanke. [[aplavz]] S tem prekinjam 19. točko dnevnega reda, Mandatno-volilne zadeve. Nadaljevali jo bomo v četrtek, 25. oktobra 2012. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDSTAVITEV PRORAČUNSKEGA MEMORANDUMA ZA LETI 2013 IN 2014, PREDLOGA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2013 IN PREDLOGA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2014. Med nami pozdravljam, poleg ostalih članov Vlade, predsednika Vlade gospoda Janeza Janšo in ministra za finance dr. Janeza Šušteršiča. Prehajamo na prvi del obravnave in sprejemanja predloga proračuna za leti 2013 in 2014. Na podlagi tretjega odstavka 156. člena Poslovnika Državnega zbora bosta danes predsednik Vlade in minister za finance predstavila proračunski memorandum in oba predloga proračunov. Po poslovniku o tej predstavitvi ni razprave. Besedo dajem najprej predsedniku Vlade, gospodu Janezu Janši, da predstavi navedene proračunske dokumente. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Sprejetje proračunov, proračunskega memoranduma in spremljajočih dokumentov za naslednji dve leti je eden od petih strateških korakov, ki jih mora Slovenija narediti za izhod iz krize. Verjetno nisem edini, ki bi si želel, da bi današnja predstavitev proračunskega memoranduma in predloga proračunov za prihodnji dve leti pričeli drugače, da bi lahko rekli, da je finančna in gospodarska kriza tako pri nas kot v širšem okolju za nami, da vsi kazalci razvoja obetavno kažejo, da so vzpenjajoči in tako dalje. Žal, te predstavitve na ta način ne moremo začeti, takšne slike ni ne pri nas ne v Evropi ne širše v razvitem svetu. In Vlada Republike Slovenije je proračuna za prihodnji dve leti s spremljajočimi dokumenti sprejemala v okoliščinah, ki so bile izjemno zahtevne, bolj kot kadarkoli po osamosvojitvi. Slovenija je namreč iz stabilne in rastoče države v zadnjih kriznih letih postala država z najvišjim trendom naraščanja javnega dolga v Evropi, zato so tudi dosežki fiskalne ekspanzije v obdobju 2009–2011 predvsem odraz visoke cene zamujenih priložnosti. Realni obseg bruto domačega proizvoda v državi je danes pod ravnjo izpred petih let. Po bruto domačem proizvodu na prebivalca, izraženem v kupni moči, smo izgubili že skoraj celo desetletje, danes smo na ravni leta 2003. Realni obseg investicij je padel celo na raven izpred trinajstih let, na leto 1999. Zaposlenost v državi je na ravni leta 2005, se pravi, smo tam, kot smo bili pred sedmimi leti. Po drugi strani pa je zaposlenost v javnem sektorju s 160 tisoč zaposlenimi daleč največja v naši zgodovini. Primanjkljaj sektorja države se je po silnem vzponu oziroma po močnem povečanju v prvem kriznem letu 2009, pa tudi v naslednjih dveh letih, 2010 in 2011, ohranil na visoki ravni in je lansko leto dosegel najvišjo raven po letu 1995. Vse našteto in še mnogo drugega je povzročilo močan pritisk na naš javnofinančni položaj, da je zaporeden več kot 6% proračunski primanjkljaj v letih 2009, 2010 in 2011 je povečal obseg javnega dolga v zneskih 21,9 % bruto domačega proizvoda ob koncu leta 2008, čez mejo 50 % in v treh letih smo naš javni dolg več kot podvojili. Več kot 8 milijard evrov zadolžitev iz obdobja 2009–2011 se je na koncu namesto v večji gospodarski rasti, investicijah in razvoju odrazilo z eno milijardo nižjim bruto domačim proizvodom in v 48 tisoč dodatnih brezposelnih, tako da je na tem mestu, čeprav to ni glavna tema te razprave, tudi vprašanje, kam je šel ves ta denar. Slovenija od decembra leta 2009 mehanizmu presežnega primanjkljaja Evropske unije in soočeni smo z dejstvom, da moramo danes za bistveno manj narediti bistveno več, in to v bistveno krajšem času. Še nekaj let nazaj temu ni bilo tako. Slovenija je krizo dočakala z nekaterimi strukturnimi problemi, o katerih bom govoril kasneje, pa tudi z najvišjo ravnjo gospodarske razvitosti v svoji zgodovini in kot druga najmanj zadolžena članica evroobmočja. Bruto domači proizvod na prebivalca izražen v kupni moči, je leta 2008 dosegel 91 % povprečja Evropske unije. To je bilo za 4-odstotne točke več kot leta 2004. In kar je še bolj pomembno, to je bilo za 7-odstotnih točk več kot lansko leto. Z izjemo Luksemburga, smo bili edina članica Evropske monetarne unije z obsegom javnega dolga pod 22 % bruto domačega proizvoda. Imeli smo tudi najnižje število brezposelnih v naši zgodovini, imeli smo praktično uravnotežen proračun. Vendar pa je Slovenija gospodarsko krizo dočakala tudi s številnimi strukturnimi slabostmi. Te so bile predvsem posledica preveč tako imenovanega gradualističnega oziroma postopnega pristopa k uvajanju nujnih sprememb v ekonomiji in enakega pristopa na sploh k prilagajanju toka trga dela. Visoka obdavčitev dela, nizek pritok neposrednih tujih investicij, nizka učinkovitost terciarnega izobraževanja in naložb v aplikativne raziskave in razvoj, neučinkovito upravljanje z državnim premoženjem in še nekatere druge težave, ki izvirajo iz časov pred krizo, so botrovale prepočasnemu izboljševanju tehnološke zahtevnosti našega gospodarstva. Zato je bila konkurenčna pripravljenost gospodarstva za soočanje z močnim padcem tujega povpraševanja in domače uporabe šibka, zadolženost podjetij pa je bila na začetku krize previsoka. Seveda smo bili z vsem naštetim soočeni tudi ob pripravi proračunov za prihodnji dve leti. Če ste si ogledali predloge dokumentov, potem lahko vidite, da si je Vlada skozi te dokumente prizadevala nadoknaditi tisto, od česar smo se v zadnjih treh letih, kljub sicer drugačnemu besednjaku, pospešeno oddeljevali ter ponovno vzpostaviti zaupanje domačih in tujih partnerjev v spodobnost Slovenije, da samo obvladuje javnofinančno porabo. Do zdaj nam to, kljub temu, da smo to obljubili prvič leta 2009, potem 2010 in 2011, še vedno ni uspelo. Tudi tokrat seveda ta cilj ni enostaven, ta naloga ni lahka tudi zato, ker so bile jesenske napovedi za evroobmočje za celotno Evropsko unijo pa tudi za celotno svetovno ekonomijo slabše od spomladanskih. Napovedi so se poslabšale tudi za Slovenijo. To seveda predstavlja dodatne težave, ne samo pri pripravi proračunov za prihodnost, ampak tudi pri realizaciji proračuna za letošnje leto. Za letos je tako predviden 2 % upad bruto domačega proizvoda, kar je za dobro odstotno točko večji padec od predvidevanj spomladi. Poleg opaznega umirjanja rasti izvoza se krči tudi domača potrošnja. Vse manj ugodne so tudi širše mednarodne okoliščine, predvsem tiste, ki se napovedujejo za naslednje leto. Gospodarske razmere, kot rečeno, so negotove. Okrevanje v evrskem območju je kljub sprejetim ukrepom še vedno izpostavljeno številnim tveganjem. V najboljšem primeru bodo po letošnji recesiji dosežene skromne stopnje gospodarske rasti tako v evro območju kot celotni Evropski uniji. Vse to bo vplivalo na naše izvoznike in na vsa podjetja, ki so bodisi neposredno bodisi posredno vključena v mednarodni ekonomski prostor, to pa so skoraj vsa. V takšnih razmerah in ob omejeni dostopnosti do virov financiranja tudi v prihodnjem letu še ne moremo realno pričakovati nekega hitrega gospodarskega okrevanja. Bilo bi nerealno, če bi tako, kot v prejšnjih letih, to načrtovali in sejali iluzije. Še vedno zaustavljamo padec. Ob tem obstaja tudi precejšnja verjetnost, da se bodo morala vsa svetovna gospodarstva zaradi pričakovanja zaostrovanja političnih razmer na bližnjem vzhodu ponovno soočiti tudi z dvigom rasti cen energentov, kar bo seveda negativno vplivalo na življenjske stroške in še dodatno poslabševalo gospodarske napovedati. Naša odgovornost je, da smo na ta scenarij pripravljeni. Ob tem je treba dodati, da je v zadnjem letu Evropska unija sprejela številne ukrepe, ki delujejo v drugo smer, ki so, če že ne zaustavili pa omejili razvoj krize, da bo to imelo pozitivne posledice in da je zaradi tega zunanje okolje, ki vpliva na nas, okolje, ki deluje v obeh smereh. Nekateri vplivi so negativni, drugi so pozitivni. V predlog proračunov za leti 2013 in 2014 smo tako vključili nujne kratkoročne prilagoditve, ki bodo Sloveniji omogočile izpolnjevanje zavez v okviru postopka presežnega primanjkljaja. Po štirih letih imajo tisti, ki nadzorujejo ta ukrep in ta popravni izpit, dovolj obljub, ni več manevrskega prostora. Te stvari je enostavno treba narediti, ker to, kar mi počnemo, in naša nestabilnost ogroža tudi druge, ne samo nas. Naš cilj je seveda tudi povrnitev zaupanja vlagateljev na mednarodnih finančnih trgih in sprejetje takšnih makroekonomskih in drugih strukturnih ukrepov, ki bodo slovenskemu gospodarstvu zagotovili tudi dolgoročni potencial za rast. Na prvem mestu pa mora, kot že rečeno, Slovenija nadaljevati s konsolidacijo javnih financ in dolgoročno zajeziti javnofinančni primanjkljaj pod mejo 3 % in se tudi potem v naslednjih letih približati našim zavezam iz ratificiranega fiskalnega kompakta, kar seveda pomeni uravnotežen proračun. To seveda pomeni, da bomo prisiljeni zmanjševati primanjkljaj tudi pod 3 %, ker za razliko od tega, kar se v zadnjih tednih in mesecih v Sloveniji velikokrat sliši. Novo evropsko pravilo ni 3 %, ampak je 0 % presežnega primanjkljaja z minimalno toleranco. Ob teh ukrepih, ki so predlagani, je nekaj bolečih. Vlada se tako zaveda, da je prilagajanje mase plač v javnem sektorju meja možnega in vzdržnega skrajno nepopularen ukrep. Vemo, da smo se temu oziroma da se je Slovenija ali pa prejšnja vlada temu v zadnjih letih zaradi tega izogibala, vendar je nujen. Javni sektor doslej, roko na srce, vsi kazalci tako kažejo in vsi vemo, da je tako, krize ni občutil tako drastično kot gospodarstvo. Obseg zaposlenosti se je v zasebnem sektorju moral prilagoditi krizi. V gospodarstvu se je število zaposlenih znižalo drastično. Število stečajev se je vsako leto krize glede na prejšnje leto pravzaprav podvojilo. Nasprotno je število zaposlenih v javnem sektorju raslo in se je v času od nastopa krize povečalo za 8 tisoč. Torej je treba v prihodnjih dveh letih z restriktivno politiko zaposlovanja zmanjšati maso plač, javni sektor pa racionalizirati na ekonomično in racionalno raven. Povedano drugače, ne glede na to, kaj si želimo, kaj mislimo, da bi bilo dobro, javni sektor je lahko velik samo toliko, kot si ga lahko država privošči. V zadnjih letih temu ni bilo tako, zato smo se drastično zadolževali, zdaj pa tudi te možnosti praktično ni več. Kot posledica krize in seveda pristopa k reševanju krize so se v zadnjih letih zmanjševale investicije oziroma sredstva zanje. Vsi vemo, da so investicije nujne za gospodarsko okrevanje in zaradi tega v proračunih za prihodnji dve leti bistveno povečujemo indeks investicij v odnosu do plač in materialnih stroškov. V času, ko bi te investicije nujno potrebovali je Slovenija tudi slabo investirala razpoložljiva evropska sredstva v obstoječi finančni perspektivi. Veliko teh sredstev je še na voljo in to je glavni vir teh investicij. Če pogledamo nekaj primerjav, mislim, da jih imate tudi na ekranu, javnofinančna politika v mandatu 2004–2008 je temeljila na relativno višji rasti investicij in materialnih stroškov, na zniževanju transferov in na relativno zmernem povečevanju mase plač. V zadnjih treh letih pa je bil trend obrnjen. Se pravi, imeli smo relativno višjo rast sredstev za plače. Povečevali so se tudi transferji, delno kot odgovor na zaostrene gospodarske razmere oziroma naraščajočo brezposelnost, vendar pa je ta izhajala izključno iz gospodarstva. Samo gospodarstvo je izgubljalo delovna mesta. Relativno močnejše je bilo zniževanje investicij in materialne porabe. Torej tistega dela proračuna, ki je fleksibilen, kjer je pač najlažje zarezati brez tega, da se takoj pozna, brez tega, da se sprejema boleče zakone in prilagoditve. Cena za takšno ravnanje seveda pride šele čez nekaj let. In tista leta so sedaj. Z zmanjšanjem državnih investicij je seveda prišlo tudi do izrinjanja proračunskih izdatkov s pomembno razvojno vlogo. Ta primerjava proračunskih politik na teh treh ključnih postavkah, stroški plač, materialni stroški, investicije, govori sama zase. Druge rešitve oziroma druge usmeritve kot obratne od te, ki nas je pripeljala v to krizo oziroma na rob prepada, pravzaprav zaradi napačnega reagiranja na krizo enostavno ni. Če si zašel in hočeš spet najti pravo pot, moraš verjetno nekaj časa hoditi nazaj. Vsa naša prizadevanja bomo zato v tem proračunskem obdobju usmerili v to, da bomo to relativno zniževanje mase plač nadomestili z rastjo sredstev namenjenih investicijam. Ob tem pa je treba povedati, spoštovani kolegice in kolegi, da proračunska politika ne more biti izoliran ukrep, kot tak ne deluje. Ta, ki jo mi predlagamo, je načrtovana ob upoštevanju nujnih dodatnih ukrepov. Je ena od petih strateških korakov. Ostali ukrepi so sanacija bančnega sistema, stabilnost pokojninske blagajne, varna prožnost na trgu dela ter učinkovito in transparentno upravljanje z državnim premoženjem. Našteto je temelj za stabilnost domačega ekonomskega sistema pa tudi za ponovno rast, zato je Vlada sprejela in obravnavo ter sprejem Državnemu zboru v preteklem mesecu poslala več zakonskih predlogov, vse to pa z namenom, da zagotovimo dolgoročno stabilnost javnih financ in ustvarjanje pogojev za gospodarski razvoj. Bančni sektor se sooča s problemom kapitalske neustreznosti in šibkim kreditnim potencialom, pretežni del gospodarstva, ki se je krizi sicer prilagajal in ima v osnovi dobre temelje, se sooča s prezadolženostjo in posledično s kreditno nesposobnostjo. Kapitalske naložbe države so razpršene med različne upravljavce, upravljanje pa je neučinkovito in drago. Pokojninska blagajna je permanentno strukturno neuravnotežena. To je tudi posledica njene obremenjenosti s transfernimi izplačili, ki niso povezani s pokojninami, niti nimajo materialne osnove v preteklih plačilih v pokojninsko blagajno. Vsi izpostavljeni problemi so vzajemno povezani in so pogojeni, saj učinkovito upravljanje s kapitalskimi naložbami ni mogoče brez saniranega bančnega sektorja. Tudi sanacija bančnega sistema ne prinaša bistvene dodane vrednosti brez hkratne sanacije ostalega gospodarstva oziroma brez spremembe okolja, ki omogoča ponovno rast gospodarstva. Sanacija gospodarstva ima omejen učinek, če se gospodarstvo sooča s togim trgom dela, prav tako pa je tudi zaupanje potrošnikov nizko in sprejemljivo, če trg dela ne zagotavlja tudi ustrezne varnosti zaposlitve. Vse skupaj na koncu povečuje primanjkljaj na strani javnih financ, ki je še dodatno okrepljen z dolgoročno nestabilnostjo pokojninske blagajne. Prav zaradi te vzajemnosti in sopogojenosti, ni nobena skrivnost, se je Vlada odločila za celovit splet ukrepov ekonomske politike, ki se navezujejo na izpostavljena žarišča ohromljene stabilnosti domačega ekonomskega sistema. Povsem na kratko nekaj besed o vsaki izmed njih. Ti ukrepi, poleg proračunov še ostali štirje, so strateški odgovori na okoliščine, v katerih se nahajamo. Brez sanacije slovenskega bančnega sistema ni možno računati na pozitivno gospodarsko rast, tudi če naredimo vse ostalo, niti ni mogoče predvideti, kaj bo s podjetji, ki so danes v težavah zaradi kreditov, ki jih ne morejo pravočasno odplačevati, sicer pa imajo zdrave temelje. Dosedanji model reševanja krize v bančnem sektorju se je izkazal kot neučinkovit. Gre za model dokapitalizacije. V zadnjih treh letih so slovenski davkoplačevalci preko odločitev Vlade in Državnega zbora v državne banke usmerjali nove in nove stotine milijonov evrov. Banke še vedno proizvajajo zgubo, hkrati pa imamo v Sloveniji banke, ki niso v državni lasti, ki so delovale v enakih okoliščinah zaostrenih gospodarskih razmer in ki ustvarjajo dobiček, pa jih ni nihče dokapitaliziral, davkoplačevalci niso nobenih milijonov vlagali vanje. Tudi njihove matere, če gre za tuje banke, ki so v drugih državah, praviloma niso bile deležne te pomoči, ker so pač reagirale na krizo in niso čakale na državno pomoč, ki so jo bile sicer deležne državne banke. Torej, model dokapitalizacije bank se je izkazal kot neučinkovit in drag za slovenske davkoplačevalce, Vlada je zato sprejela Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Zakon temelji na izločanju slabih bančnih naložb in njihovem prenosu na neodvisno institucijo. Zagovorniki internega izločanja slabih terjatev in zagovorniki nadaljnje dokapitalizacije državnih bank vse do danes niso odgovorili na preprosto vprašanje, kako lahko nekdo, ki je s podeljevanjem nezavarovanih in slabih kreditov banke spravil v sedanjo situacijo, danes garant njihovega uspešnega reševanja. Če opustimo vse druge razloge. V Vladi smo tudi zato prepričani, da je neodvisno upravljanje nujen pogoj učinkovitega upravljanja slabih terjatev. Tisti, ki so za slabo terjatev odgovorni, lahko z njo upravljajo kvečjemu tako, da učinkovito zakrijejo sledi lastne osebne odgovornosti, kar bi bil ključen motiv. Tudi sanacija bančnega sistema sama po sebi seveda ne bo zagotovila popuščanje kreditnega krča. Mnoga slovenska podjetja so prezadolžena in brez ustreznega deleža lastniškega premoženja, ki bi omogočalo dodatno kreditiranje razvoja. Sanacija bančnega sistema je torej nujen, ni pa zadostni pogoj. Odločati se bo morala tudi kapitalska ustreznost podjetij, nujne so nove naložbe, nujne so tuje investicije. Ko govorimo o kapitalskih naložbah države, najprej vidimo, da se te razpršene med upravljanje petih različnih institucij. To upravljanje je neučinkovito, drago in nepregledno. Dogaja se, da različni upravljavci iste državne naložbe odločajo na skupščinah povsem nasprotno, celo konfliktno in neracionalno. Tudi v teh časih se izplačujejo nagrade, podpisujejo se dolgoročne pogodbe, dejansko se ogrožajo delovna mesta, pa za to nihče ne odgovarja. Veliko težavo predstavlja tudi prepletenost zasebnih interesov med člani uprave in nadzornih svetov, ki predstavljajo odmik od dobrih praks na področju korporativnega upravljanja. Vsemu temu se izogibamo z rešitvami, ki smo jih zapisali v Zakonu o slovenskem državnem holdingu, saj tako stanje sistemsko znižuje vrednost državnega premoženja in odvrača interes tujega kapitala po investiranju v slovenska podjetja. Tako gospodarstvo kot delno tudi bančni sektor se danes soočata z omejitvami na trgu dela, ki izvirajo iz problema dualnosti, katerega neposredne žrtve so predvsem mladi, zaposleni za določen čas. Predlog zakona o delovnih razmerjih in Predlog zakona o urejanju trga dela, zato zagotavljata varno prožnost z ustreznejšim zagotavljanjem varstvo pravic delavcev, predvsem pa znižujeta administrativne in stroškovne obremenitve podjetij in uvajata učinkovitejši nadzor nad kršitvami. Nove rešitve bodo v okviru celovite reforme trga dela prispevale k višjemu deležu zaposlenih za nedoločen čas, se pravi v stabilnih oblikah zaposlitve, kar je ključni cilj ne samo posameznika, ampak tudi države. Slovenija je danes še vedno na vseh mednarodnih primerjavah na vrhu po togosti na trgu dela, kljub temu, da imamo na drugi strani, ko gre za zaposlitve, predvsem mladih za določen čas, velikansko prožnost, divjo prožnost brez vsakih pravic, ampak v teh mednarodnih primerjavah se to seveda ne vidi, niti to nikomur doma ne koristi. Smo na vrhu po togosti na trgu dela. Na te mednarodne primerjave se lahko vsak posameznik požvižga, vendar so ravno te primerjave eden ključnih dejavnikov pri odločanju, ali bo kdo od zunaj v Slovenijo investiral ali ne. Te naključnih dejavnikov v tem trenutku, ki odvrača tuje investitorje, da bi vlagali, da bi več vlagali, ali da bi sploh vlagali v slovenska podjetja. V povezavi s trgom dela se seveda soočamo z vprašanjem prehod od aktivnega k neaktivnemu prebivalstvu in vprašanje stabilnosti pokojninske blagajne, dolgoročne stabilnosti. Naša pokojninska blagajna je ujeta v škarje med obdobjem plačevanja v blagajno pred upokojitvijo in prežetostjo pokojninske blagajne z izplačili, ki niso pokojnine in nimajo ustrezne materialne podlage v preteklih plačilih. V naši pokojninski blagajni je kar 48 takih kategorij. Zagotoviti moramo torej sistem, ki ne bo samo stabilen, ampak tudi pravičen. Sistem, ki bo tudi v prihodnjih letih omogočal upokojencem prejemanje pokojnin, ki bo ustavil trende v zadnjem času, ko se pokojnine znižujejo, da bodo tudi tisti, ki se bodo upokojevali v prihodnjih letih, lahko upravičeno računali na stabilno pokojnino. Predlagani zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je korak v tej smeri. Sprejetje vseh teh petih strateških ukrepov do konca tega leta je v tem trenutku za Slovenijo ključnega pomena. To ni samo stališče Vlade, to ni samo nekaj, kar se pravzaprav tudi brez kakšnega širšega ekonomskega znanja vidi na daleč, to je tudi uradno stališče Evropske komisije, Evropske centralne banke in Mednarodnega denarnega sklada, treh institucij, ki niso tuje, so tudi naše, ker je Slovenija del vsake od teh, je pa njihovo mnenje zelo pomembno in med drugim vpliva tudi na bonitetne ocene države in na to, koliko je vredno naše državno premoženje oziroma naša srebrnina. Sprejetje in uveljavitev teh ukrepov do konca leta pomeni tudi možnost samostojnega normalnega vračanja naših, sicer visokih dolgov in normalnega funkcioniranja javnih financ. Sprejetje pomeni tudi dvig gospodarskega in poslovnega optimizma, ki je po teh letih krize načet, in vsi ti ukrepi bodo – ne samo posredno, ampak tudi neposredno, še posebej proračuna za prihodnjih dve leti – omogočili rast investicij in s tem tudi povezana nova delovna mesta oziroma ustvarjanje novih delovnih mest. Mi vsa ta leta krize ponavljamo, da je najboljša socialna politika za Slovenijo ne povečevanje socialnih transferov, ampak odpiranje novih delovnih mest, in končno je treba narediti korak v tej smeri. Republika Slovenija se je prejšnji teden dobro predstavila investitorjem v Združenih državah in v Londonu. Rezultat te predstavitve je uspešna izdaja globalne dolarske obveznice. Zanimanje investitorjev je bilo visoko, tudi najuglednejših, in prav zaradi tega smo se uspeli zadolžiti ceneje, kot bi se v tem trenutku zadolžili na evrskem trgu. Kljub temu pa bi bila cena zadolžitve lahko še bistveno nižja, če bi Slovenija pravočasno vpisala fiskalno pravilo v ustavo. Ob tem je treba povedati tudi to, da je delegacija Ministra za finance investitorjem, ki so se udeležili sestankov, in tistim, ki so to spremljali preko spleta, predstavila ukrepe, ki jih Slovenija v tem trenutku še sprejema, za izhod iz krize, ki so zajeti tudi v predlogu proračunskih dokumentov za prihodnji dve leti in ki niso še uveljavljeni. Mi smo ob tej operaciji svojo kredibilnost ponovno, vendar tokrat zadnjič, postavili na tehnico. Tisti, ki smo jim te ukrepe predstavili, so verjeli, da bodo uveljavljeni, ampak, kot že rečeno, zadnjič vnaprej. Za naslednjič bodo dejansko morali biti uveljavljeni in seveda tudi bodo, tako ali drugače, ker sicer se Slovenija ne bo mogla normalno prebijati skozi to razburkano morje krize in bo izgubila del svoje suverenosti. Dovolite mi, da ob koncu potegnem črto pod nekaterimi predstavljenimi argumenti. Najprej je treba povedati, da je sprejetje predlaganih proračunov prilagoditev javnofinančne porabe v smeri ciljev, katerim se je Slovenija formalno zavezala že leta 2010. Trebna je poudariti, da predlagana proračunska politika ne pomeni razgradnje socialne države in ukinjanje javnega sektorja, ampak so to ukrepi, ki ohranjajo tako eno kot drugo, tudi dolgoročno, tako da se približamo ekonomskim možnostim, da uskladimo oboje in naredimo nekaj ne samo v korist tej, ampak tudi prihodnji generaciji tistih, ki bodo morali odplačevati večino od teh milijard, za katere smo se zadolžili v zadnjih letih. Predlagani ukrepi v bistvu še vedno ne predstavljajo nekega varčevanja v tem smislu, da bi mi dajali nekaj na stran za prihodnost. Slovenija se bo morala tudi v naslednjih dveh letih še vedno zadolžiti za milijardo evrov na leto, ker bomo še vedno imeli proračunski primanjkljaj, tudi če bo ta pod 3 odstotki, to je še vedno milijarda. Sprejetje predloženih proračunov za prihodnji dve leti, prvič, predstavlja jasen signal domačim in tujim gospodarski partnerjem, da se je Slovenija ukrepov lotila resno in preudarno in, drugič, predstavlja tudi signal, da smo se sami sposobni reševati iz te krizne situacije in da smo tudi sami sposobni po zaustavitvi padca generirati nov razvoj. Proračunski dokumenti, ki so pred vami, neposredno s številkami dokazujejo tudi to, da prilagoditve, ki so pač nujne zaradi manjših prilivov in zaradi manjše možnosti zadolževanja, ker smo dosegli limite, so kljub temu še vedno socialno vzdržne, da ni nobene nevarnosti, da bi kakšen družbeni podsistem zaradi tega razpadel. Treba se je zavedati, če želimo ohraniti suverenost, moramo obvladovati zadolženost. Tisti, ki je visoko zadolžen in ki tega dolga ne more vračati v rokih, v tranšah, v skladu s pogodbo, ki jo je podpisal, ali obvezo, ki jo je sprejel, ni več suveren. Upnik odloča o marsičem, kar mora ta, ki je dolžan, narediti za to, da bo enkrat vendarle ta denar vrnil. Slovenija je tukaj na robu, na skrajni točki. Če naredimo še en korak, naše zadolženosti ne bomo več obvladovali. In tega ne bomo sposobni, če bomo ohranjali prepričanje, da je treba to krizo še naprej zgolj prezimiti, da bo minila sama od sebe, da ni treba nič žrtvovati. Ta metoda se pač ne bo več obnesla. To je metoda, ki nas je pripeljala na rob prepada in na to točko, ko ni možno delati več korakov v isti smeri. In ne nazadnje, nenavadno je, da kljub dejstvu, da se je celotna Evropa in velik del razvitega sveta sploh soočal s finančno in gospodarsko krizo v zadnjih treh letih, je to v Sloveniji ostalo nekako neopaženo. Pri nas smo zelo malo razpravljali o tem, kakšne ukrepe so morali v tem času sprejemati drugi. Pravzaprav praktično ni bilo vesti o tem, kako so morale nekatere države v tem času za 30 % znižati plače v javnem sektorju, pa tudi javni sektor ponekod za 30 %. Pri nas se ni poročalo o tem, kako so šle številne države v smer, ko danes enostavno nimajo več na desetine institucij, ki so še obstajale pred tremi ali štirimi leti, ni se poročalo o tem, kako so države, ki so to naredile v prvem letu krize, danes iz nje in kako se normalno razvijajo, kako spet povečuje tudi zaposlenost v javnem sektorju, kako plače tam rastejo in tako dalje. Mi smo živeli v nekem zaprtem prostoru, balonu, kjer se o teh stvareh pravzaprav ni govorilo, videli smo samo slike protestov, če je kakšna vlada predlagala kakšne varčevalne ukrepe ali pa restriktivne ukrepe, kakšen je bil pa rezultat tega in izhod, o tem se pa ni poročalo. Nobeden od teh protestov ni ustvaril nobenega denarja, povsod so te ukrepe več ali manj sprejeli, tako ali drugače, in samo tiste države, ki so čakale predolgo, so šle tudi čez rob. Nam to ni treba. Imeli smo dovolj velike rezerve, da tudi v tej situaciji ne bi smeli biti. Smo pač, in bila bi še dodatna neumnost, če bi dejansko kljub vsem opozorilom, kljub vsem tem tujim izkušnjam naredili še en korak preveč čez ta rob prepada. Če želimo ohraniti suverenost, moramo obvladovati našo zadolženost. Imamo polno dobrih primerov ali pa primerov dobrih praks, kjer se jim je izšlo, pa so bili tudi v težjem položaju, kot smo mi, in predlagam, da gledamo tja. Tukaj gre za našo prihodnost. Ta je danes še vedno odvisna od nas, samo od nas, od naših odločitev in po dobrih 20 letih imamo ponovno priložnost potrditi svojo odločenost, da še vedno stopamo po poti suverenih odločitev. Tako kot pred dvajsetimi leti gre tudi tokrat za suverenost naše države in naše skupnosti. Ukrep, ki je pred vami, proračuna za prihodnji dve leti, vodi stran od krize, vodi na pot ponovne rasti, zato Vlada predlaga, da proračuna, spremljajoče dokumente podprete. Hvala lepa.
Zahvaljujem se predsedniku Vlade. Sedaj dajem besedo še ministru za finance dr. Janezu Šušteršiču za dodatno obrazložitev memoranduma in proračunov za leti 2013 in 2014.
Spoštovane poslanke in poslanci, predsednik parlamenta, predsednik Vlade, kolegi ministri in ministrica! Dovolite mi, da nekoliko natančneje predstavim posamezne ukrepe, ki so predvideni s proračunom. Omejil se bom predvsem na prihodnje leto, leto 2013, ki je vsaj nekoliko bolj predvidljivo kot leto 2014. Osnovna logika proračunov oziroma predlogov proračunov je, da ohranjamo zavezo, da v prihodnjem letu predlagamo proračune in izpeljemo proračune, ki bodo primanjkljaj proračuna spravili pod 3 % BDP. Da vztrajamo pri tej zavezi, smo se odločili navkljub poslabšanim napovedim o gospodarskih razmerah, ker je fiskalna konsolidacija tisto področje, kjer smo doslej naredili najhitrejše korake. Vsi ostali ključni ukrepi za reševanje krize so bili sicer v Državnem zboru, nekateri tudi že sprejeti pa se soočajo z veti, drugimi napovedmi, morda celo referendumom, delovna in pokojninska zakonodaja sta še tudi v obravnavi, tako da je treba zaradi tega na fiskalnem področju vztrajati pri kredibilni politiki, kot je bila napovedana. Sklop ukrepov, ki jih predlagamo skozi proračune, so na odhodkih predvsem strukturne prilagoditve, na prihodkih predvsem odprava nekaterih nelogičnosti, brez nekih generalnih dvigovanj davkov, za katere smo ocenili, da bi bili v času slabih gospodarskih razmer preveč tvegani, in spodbude zlasti na področju naložb. Naj najprej začnem s tem zadnjim, ker je o tem morda premalo govora, ker vsi govorimo zlasti o varčevanju in zmanjševanju primanjkljaja. Predlog proračuna za prihodnje leto predvideva 600 milijonov več sredstev za investicije. Ta sredstva bodo v veliki meri financirana iz evropskih sredstev, zaključuje se finančna perspektiva, zaključujejo se tudi mnogi projekti, ki so bili na to vezani, zato je takšna ocena realna. Predlagamo v paketu davčnih zakonov uvedbo pavšalne obdavčitve malih podjetnikov, ki bo za njih pomenila veliko administrativno pa tudi davčno razbremenitev. Z zakonom o izvrševanju proračunov, ki je seveda usklajen s sprejetim Zakonom o reševanju problema slabih bančnih terjatev, predlagamo možnost izdajanja garancij za reševanje problema slabih bančnih terjatev. To je verjetno ključni ukrep, ki bo pripomogel k odpravi kreditnega krča oziroma, k njegovim popuščanju v prihodnjem letu in je z vidika zakona gospodarske rasti, kot sem rekel, ključen, ima pa svoj odraz tudi v predlaganih zakonih, ki spremljajo proračun. In, končno, znižujemo tudi stopnjo obdavčitve, davka na dohodek pravnih oseb. Ta ukrep je že bil s sprejet z Zakonom o uravnoteženju javnih financ oziroma spremembami zakonodaje na temu področju. To je eden od ukrepov poleg tudi ukrepov na področju upravljanja z državnim premoženjem, ki so usmerjeni v privabljanje tujih investicij v Slovenijo. Na področje odhodkov predvidevamo več ukrepov. Kot rečeno so predvsem strukturni. Pokojninska reforma naj bi prinesla po ocenah približno 150 milijonov prihrankov. Predvidevamo zniževanje mase plač v javnem sektorju, v celotnem javnem sektorju, ne samo v ožji državni upravi, in sicer glede na tisto, kar je sprejeto, kar velja v sprejetem rebalansu, pomeni naš predlog zmanjšanje mase plač za približno 5 % in ob tem bo treba korigirati tudi tisto, kar bo letos preseganja, ker vsi ukrepi na koncu niso bili sprejeti tako, kot so bili sprva predlagani ob rebalansu. To pomeni glede na letošnji rebalans približno 200 milijonov finančnega učinka. Predlagamo v zakonu o izvrševanju proračuna, da se ne uskladijo pokojnine, predlagamo določitev povprečnine za občine, ki pomeni zmanjšanje, glede na tisto, kar je sprva veljalo za letošnje leto za več kot 3 % tudi porabe občin. Skupni učinek tega na proračun na prihodkovni in odhodkovni strani je približno 40 milijonov več sredstev v proračunu. V finančnem načrtu Zavoda za zdravstveno zavarovanje predvidevamo za 40 milijonov manj odhodkov kot letos. Tudi to bomo dosegli z ukrepi pri racionalizaciji javnih naročil pa tudi pri racionalizaciji zaposlenosti v zdravstvenem sistemu in standardni ukrepi splošne varčnosti pri materialnih stroških in na drugih področjih tekočih izdatkov so tudi vračunani v predlagane proračune. Na prihodkovni strani tudi predlagamo celo vrsto ukrepov, ki bodo okrepili prihodke. Poleg tistega, kar dodatno pričakujemo prihodnje leto iz evropskih sredstev, je cela vrsta davčnih ukrepov, nekateri so že sprejeti, drugi so še v obravnavi v Državnemu zboru. Predlagamo uvedbo posebnega davka, prometnega davka na finančne storitve in predlagamo nekolikšno zaostritev parametrov pri davku na bilančno vsoto bank. To naj bi skupaj prineslo 45 milijonov. S tem sledimo pogostim zahtevam, da naj bi tudi finančni sektor prispeval večji delež k zmanjševanju javnofinančnega primanjkljaja. Predlagamo celo vrsto ukrepov sprememb na področju okoljskih dajatev, obremenitve motornih vozil, zlasti zmogljivejših, se pravi za letno dajatev na motorna vozila. To je nekaj, kar smo napovedovali tudi že ob letošnjem rebalansu. Že letos smo tudi uvedli posebno dajatev, tako imenovano CO2 dajatev pri naftnih derivatih. Skupni učinek teh ukrepov v prihodnjem letu je približno 80 milijonov. Se pravi, gre za nek pomemben korak v smeri nečesa, čemur bi lahko rekli zelena davčna reforma. Na področju dohodnine je nekaj stvari že narejenih. V Zakonu za uravnoteženje javnih financ smo za dve leti uvedli 50-odstotno stopnjo dohodnine. Prav tako smo stopnjo obdavčitve dohodkov od kapitala dvignili iz 20 na 25 odstotkov. V zdajšnjih spremembah davčne zakonodaje, ki so bile poslane v obravnavo v Državni zbor, predvidevamo tudi dvig, se pravi vključitev dohodkov od najemnin v sistem obdavčitve dohodka od kapitala in predvidevamo zmanjševanje nekaterih olajšav pri študentih in delovnih migrantih. Skupni učinek vseh teh sprememb je približno 55 milijonov na letni ravni. Prav tako smo, kot veste, z Zakonom za uravnoteženje javnih financ že dvignili koncesijo na študentsko delo in tudi tu pričakujemo več kot 30 milijonov dodatnih prihodkov, ki so namensko namenjeni za štipendije v prihodnjem letu. Predlagamo tudi nekaj drugih ukrepov, recimo zaostritev protikriznega davka na nepremičnine, se pravi, pomikanje meje za obdavčitev na 500 tisoč evrov vrednosti nepremičnine na lastnika. In predlagamo tudi v sistemu davka na dodano vrednost, da se nekateri proizvodi in storitve, ki so trenutno obdavčeni z nižjo davčno stopnjo, premaknejo v obdavčitev s splošno, se pravi, 20-odstotno stopnjo. Gre predvsem za nekatere storitve na področju javne higiene, predvsem za ravnanje z odpadki, gre za hrano za domače živali oziroma hišne ljubljenčke, gre za časopise in revije in gre za nekatere storitve, kot so frizerske in prodaja rezanega cvetja. O teh davčnih ukrepih je že bilo veliko razprave, zlasti o tem zadnjem, se pravi predlaganem premiku določenih proizvodov in storitev iz nižje v splošno stopnjo pri davku na dodano vrednost. Naj ob tem povem, da je bil ta predlog predlagan v kontekstu splošnega razmišljanja, da se izognemo nekim generalnim dvigom davkov in da pogledamo, kje v davčnem sistemu je prostor, so morda neke olajšave, nekatera znižanja, ki jih zlasti v času krize ni mogoče opravičiti. Zato smo predlagali nabor, pregledali smo vse, kaj je v tej nižji stopnji. Na koncu je skozi usklajevanje na Vladi prišlo do soglasja, da predlagamo takšne ukrepe. Seveda smo tudi ob predstavitvi teh predlogov povedali, da bomo med parlamentarno razpravo prisluhnili tudi različnim ugovorom, ki seveda dežujejo s strani vseh, ki so bili prej omenjeni, ne samo s strani tistih, ki jih je morda najbolj slišati, in se po potrebi na koncu tudi dogovorili za kakšno drugačno rešitev. Kot minister za finance ne bom poslušal, kdo bo najbolj glasen ali pa kdo bo največkrat na prvih straneh časopisov, ampak me bodo predvsem zanimali argumenti. Bi pa rad povedal, da je fiskalnega prostora za kakršnokoli veliko umikanje davčnih predlogov zelo malo. S tega vidika neke trezne razprave ali argumentirane razprave o davčnih predlogih ni. Moram reči, da me je dosedanja razprava razočarala, po mojem mnenju je bila ujeta v ozke interesne okvire, skušalo se ji je nadeti celo ideološki okvir. Najhujši primer takšne razprave je razprava o dvigu oziroma premiku časopisov in revij z nižje v splošno obdavčitev pri davku na dodano vrednost. Naj vam povem primer, ki vam bo zelo plastično povedal, zakaj me je ta razprava razočarala. Po eni od proračunskih sej, ki je bila nek četrtek popoldne, zelo dolga, so me pred vladno stavbo pričakali novinarji, ki so imeli samo eno vprašanje: "Za koliko odstotkov boste zmanjšali zaposlenost v javnem sektorju?" Zvečer tisti dan je pricurljala v medije novica, da načrtujemo dvig obdavčitve časopisov in revij. Naslednji dan sem se na nekem dogodku spet srečal z gručo novinarjev. Nihče od njih me ni več spraševal po tem, koliko ljudi bo v javnem sektorju ostalo brez delovnih mest, vsi so me spraševali samo še o tem, ali bomo res dvignili davek na časopise. Gre za ravnanje, gre za način reakcije, ki po mojem skromnem mnenju, to je seveda moje osebno mnenje, ne pritiče nekomu, ki želi zastopati predvsem javni interes in ki želi biti demokratičen medij, da pač postavi svoj lastni poklicni panožni interes pred tako pomembno vprašanje, kot je, recimo, odstotek odpuščanja v javnem sektorju. Čez noč je bilo to pozabljeno vprašanje. Še posebej sem bil pa razočaran, da se je ta ukrep, ki smo ga predlagali na Ministrstvu za finance iz povsem fiskalnih namenov in ob vsem fiskalnem razmisleku, skušalo spraviti v ideološki okvir, češ, Vlada želi obračunavati z mediji. Ta očitek je očitno napačen, ker bo ta dvig davka, če bo seveda sprejet, prizadel vse časopise in revije, ne samo tiste, ki so nam simpatični ali nesimpatični. In nismo nikoli predlagali višje stopnje DDV samo za tiste časopise, ki nam gredo kdaj na živce. Lahko vam zagotovim, da niti minister za finance, niti, če že hočete, Državljanska lista ne bi nikoli predlagala ukrepov samo zato, ker imajo neko ideološko vsebino ali pa, ker se jim takšna ideološka vsebina očita. Zato me je še toliko bolj razočaralo, da se je zelo hitro na ta vrtiljak obtožb o ideološkosti tega ukrepa usedel tudi predsednik republike. Želel bi si, da bi imel predsednika republike, ki bi se predvsem trudil ljudem razložiti potrebo po reformah, in takrat, ko se s kakšnim ukrepom ne strinja, to sporočil na način, ki je utemeljen, ne pa, da razpravo o nekih ukrepih tudi sam postavlja v izrecno ideološki okvir. V takšnem okviru je seveda razprava o davčnih spremembah zelo težka. Ker bo o teh davčnih spremembah še veliko razprave in ker bo marsikdo, verjetno tudi poslanci, in jaz bom temu z veseljem prisluhnil, predlagal tudi kakšne alternative, naj na kratko omenimo, o kakšnih alternativah smo na Vladi že razpravljali in kaj so bile težave, ki smo jih pri teh alternativah videli. Ena možnost bi bila splošen dvig stopnje davka na dodano vrednost, vendar smo ocenili, da bi bilo to preveč tvegano z vidika gospodarskih razmer. Poleg tega pa imamo seveda takšen ukrep, kot veste, ne predviden, ampak tudi že sprejet v Zakonu za uravnoteženje javnih financ za leto 2014, če v letu 2013 presežemo proračunski cilj, se pravi cilj glede proračunskega primanjkljaja. In drugič. Ukrep, o katerem se je kar dosti govorilo, je bila uvedba posebne dodatne dohodnine, tako imenovane protikrizne dohodnine, po zgledu številnih držav, tudi, recimo, Luksemburg je nekaj podobnega uvedel za dve leti. Tudi tu smo rekli, da počakajmo nekaj časa s tem. Šlo bi za ukrep, ki bi zmanjšal kupno moč vsem. Šlo bi tudi za zelo zapleten vpliv takšnega ukrepa na psihologijo, vprašanje, ali bi bil bolj sprejemljiv od teh ukrepov, ki smo jih sedaj predlagali. Mene pri tej razpravi o davkih najbolj od vsega veseli to, da so davki končno enkrat razumljeni tudi kot problem, in to so splošno razumljeni kot problem, ne samo kot rešitev. Doslej je bila razprava prevečkrat v tej smeri, pač, dvignite davke, pa ne bo problemov. Jaz sem želel s tem samo orisati, kar sem povedal, ključne argumente in probleme različnih rešitev. Vendar tudi te rešitve, ki smo jih predlagali kot vlada, niso brez problema, da jim je možno tudi kaj očitati. Zato sem tudi rekel, takšen je tudi dogovor, da bomo vse te očitke ali pa ugovore, drugačne predloge poslušali in na koncu sprejeli tisto, kar bo najbolj sprejemljivo ali glede česa bomo pač dosegli nek dogovor. Dovolite mi, da nekaj rečem še o samem financiranju proračuna. O tem običajno ob predstavitvah proračunov v Državnem zboru ni bilo veliko govora. Vendar so se tekom letošnjega leta, pa tudi že lani, razmere na finančnih trgih zaostrile. Mi smo v začetku leta marca naredili neko predstavitev obveznic na evrskem trgu. Takrat nam je bilo rečeno, lepo, da ima Slovenija novo vlado, lepo da ima ta vlada načrte, vendar bi seveda investitorji, preden bi bili pripravljeni razmišljati o posojanju denarja po neki ugodnejši ceni, kot je bila takrat na trgih, želeli videti tudi uresničitev teh ukrepov. Mi smo zlasti na področju uravnoteženja javnih financ naredili veliko delo v letošnji spomladi, ki nam ga priznavajo vsi, ki Slovenijo spremljajo, vključno z mednarodnimi institucijami in tudi že omenjenimi investitorji. Seveda pa smo skozi ta proces ugotavljanja, kakšno je pravzaprav stanje v državah, veliko bolj spoznali tudi problem stanja v bančnem sistemu. Ko smo začeli junija, julija zelo odkrito govoriti o teh problemih, govoriti tudi o obsegu slabih terjatev, o več milijardah, poznate te številke, 6 milijard v celotnem bančnem sistemu, 4 milijarde bo morda potrebnih garancij, da to rešimo, milijardo bo morda potrebnih dodatnih dokapitalizacij. To so sicer zgornje meje, ampak so številke, ki temeljijo na nekih realnih podatkih in smo jih ob obravnavi zakona o slabih bančnih terjatvah tudi ves čas predstavljali in razlagali, na čem temeljijo. Predvsem zaradi tega so se pogoji zadolževanja za Slovenijo zaostrili. Mi smo v zadnjem tednu ali dveh opravili zelo natančne predstavitve vladnih načrtov, kaj je že narejeno, kaj je že v Državnem zboru sprejeto. Prav nič nismo prikrivali tudi teh dejstev, da so bili vloženi veti, da se govori o referendumih in podobno. Tudi ne bi mogli, ker vsi ti investitorji, s katerimi smo se srečali, zelo dobro poznajo Slovenijo oziroma poznajo njene glavne probleme. Kljub temu nam je uspela, po naši oceni, uspešna zadolžitev, vendar bi rad, da smo glede te uspešnosti in glede te zadolžitve vsi zelo realni. Ta zadolžitev ne pomeni, da smo dobili kakršenkoli dodaten denar. Ta zadolžitev pomeni samo to, da smo dobili denar, na katerega smo že itak računali, ko smo sprejemali rebalans in ko smo predlagali proračun za naslednje leto. Če tega denarja ne bi dobili, potem bi se verjetno najkasneje čez mesec dni srečali s tem, da bi se moral kot minister za finance odločiti, katerih obveznosti državnega proračuna ne bom poravnal, ker enostavno ne bi imel na voljo dovolj likvidnih sredstev. Se pravi, dobili nismo nič več od tistega, kar je bilo načrtovano, pa še to, kar smo dobili, nam zadošča kvečjemu za nekaj mesecev izvrševanja proračuna v začetku prihodnjega leta. Dobili smo to posojilo, ta sredstva predvsem na račun zaupanja, da bomo vladni program, ki je bil ocenjen pozitivno, kot pravi ukrepi, tudi izpeljali. Naj nekaj rečem še o tem, zakaj se mi zdi ta izdaja obveznic uspešna. Zaradi tega, ker še pred enim ali dvema tednoma so nam napovedovali 6,40, še prejšnjo nedeljo, so rekli, saj morda boste zbrali denar, morda boste zbrali denar, a bo obrestna mera okrog 6,40. Na koncu je bilo ponudb 5-krat preveč, obrestna mera na kuponih je 5,50, strošek donosnosti sicer 5,70, vendar pa nam operacija valutne zamenjave, s katero smo se tudi zaščitili pred tečajnimi tveganji, ta strošek znižuje, tako da je dejanski strošek okrog 5,50 %. Če boste pogledali gibanje pribitkov obveznic v zadnjih dveh mesecih, boste videli, da septembra, ko so bili napovedani ukrepi Evropske centralne banke, so padale obrestne mere ali pribitki vsem državam, vendar Sloveniji manj kot drugim kritičnim državam v evroobmočju, Španiji in še nekaterim. V zadnjem tednu, ko smo predstavljali zelo intenzivno te svoje načrte, so nam ti pribitki padli najbolj. Mislim, da to tudi nekaj pove. Veliko časa v teh razgovorih je bilo namenjenega vprašanju reševanja bančnega sistema, tem številkam, dodatnim tveganjem za javni dolg, ki sem jih že prej omenil. Očitno smo dovolj prepričljivo, ne samo povedali te številke, ampak tudi razložili ukrepe, ki jih zakon o reševanju slabih bančnih terjatev predvideva, da so vsi ocenili, da so to pravi ukrepi in da lahko dejansko pomenijo rešitev problemov, ki jih imamo v bančnem sistemu. To pomeni, da moramo seveda v naslednjih mesecih narediti vse tisto, o čemer je tudi že predsednik vlade govoril, kar je program te vlade do konca leta. Samo tako bomo opravičili zaupanje, ki je v veliki meri bilo vezano na tisto, kar smo že naredili, v še večji meri pa na tisto, kar smo napovedali in za izvedbo tega smo lahko zastavili kot nek argument samo to, da kašna stvar nam je pa že uspela in da smo se odločili, da gremo s temi ukrepi naprej. Če se bo kdo odločil, da bo te ukrepe blokiral, bodisi z glasovanjem o vetu, bodisi z referendi ali kakor koli drugače, bo seveda potem moral prevzeti tudi odgovornost. Jaz bi si zelo želel, da tisti, ki danes tako zlahka govorijo tem, da je treba kakšen zakon zavrniti na referendumu ali kaj podobnega, da bi potem morali iti oni sami osebno k investitorjem in jim razložiti, kako pa oni vidijo, da bo ta Slovenija postala država, ki bo ekonomsko uspešna, ki bi ji bo spet kdo želel posojati denar – svoj lastni zasebni denar. Ne gre v temu primeru za nek stavek, ki ga napiše nek uradnik IMF ali Evropske komisije in kjer se lahko morda nekaj pogajaš o tem, kaj napiše. Gre za odločitev ljudi, da ti posodijo svoj zasebni denar zato, ker verjamejo v tisto, kar si jim razložil, da boš počel. In ne verjamem, da tisti, ki vsak dan seveda rožljajo proti tem ukrepom in napovedujejo različne blokade, lahko pridejo k tem istim investitorjem, predstavijo drugačen program in na tej podlagi dobijo enako posojilo ali pa jih uspejo prepričati. Ob proračunih, ki jih predlagamo, se pojavlja tudi vprašanje, ali so realni oziroma kaj pa, če ukrepi ne bodo uresničeni. Mi smo proračune predlagali ob predpostavki, da bo sprejeta pokojninska reform, da bodo sprejeti ukrepi na trgu dela, ki smo jih predlagali, da bomo tudi dobili dokončni zakonodajni mandat, da se lotimo z vso možno hitrostjo reševanja problema bančnih terjatev. Lahko se zgodi, da kakšna od stvari ne bo sprejeta tako, kot je predlagana, vendar tukaj ne razmišljamo o nekih alternativnih načrtih. Prepričani smo, da je to, da se to sprejme, najboljši način, ne samo, da izpeljemo te proračune, ki so predlagani, ampak tudi v roku enega leta ustvarimo pogoje za hitrejši razvoj, za hitrejšo gospodarsko rast. V naslednjem mesecu ali pa še kakšen teden več bo o predlaganem proračunu in v teh ukrepih, ki ga spremljajo, potekala burna razprava ne samo v Državnemu zboru, ampak tudi seveda v javnosti, v medijih, kjer seveda že tudi poteka. Jaz bi si želel, da bo ta razprava argumentirana. Kot rečeno, kakšne od pripomb, tiste, ki bodo najbolj utemeljene in ne bodo pomenile, da bi presegli okvir, ki smo ga začrtali, smo pripravljeni tudi poslušati. V minulih dveh tednih, ki sem jih preživel naprej na sestanku evroskupine Nekofina potem na letni skupščini Mednarodnega denarnega sklada in potem na praktično non-stop predstavitvah investitorjem v ZDA in Veliki Britaniji, sem videl, da to, kar vlada načrtuje, in to, kar imamo ob tem povedati, argumenti, ki jih imajo za te ukrepe, uživajo, vsaj v tujini, veliko razumevanja in veliko podpore in veliko zaupanja. Želel bi si, da bi bilo tega razumevanja in podpore vsaj nekaj čutiti tudi v teh naših parlamentarnih razpravah in ob predstavitvah, ki jih bomo v naslednjem tednu imeli.
Hvala lepa. Zahvaljujem se torej predsedniku Vlade in ministru za finance za predstavitev proračunskih dokumentov. S tem je predstavitev proračunskega memoranduma in predlogov proračuna za leti 2013 in 2014 končana. Z današnjo predstavitvijo tudi začne teči rok za vlaganje amandmajev k Predlogu proračuna za leto 2013 in k Predlogu proračuna za leto 2014. Predloge amandmajev lahko vložijo poslanke, poslanci, poslanske skupine in zainteresirana delovna telesa, in sicer do ključno 2. novembra 2012. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko se je za danes opravičil gospod Franc Bogovič, minister za kmetijstvo in okolje. Na klop ste prejeli pregled poslanskih vprašanj, na katera ni bilo odgovorjeno v poslovniškem roku. Prehajamo najprej na poslanska vprašanja predsedniku Vlade. Prvo poslansko vprašanje bo postavila gospa Maša Kociper, Pozitivna Slovenija. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani, predsednik Vlade, v ustavi Republike Slovenije je zapisano, da je Slovenija pravna in socialna država in da smo pred zakonom vsi enaki. Tako besedi "pravna" in "socialna" kot tudi besede, vezane na enakost, pa postajajo z mandatom vaše vlade vse bolj le mrtva črka na papirju. Kako si vlada predstavlja socialno državo in znotraj tega enakost, ste pokazali zlasti z varčevalnim zakonom in z drugimi ukrepi, dnevno pa to kažete tudi z načinom dialoga s socialnimi partnerji. Za vse pretekle napake bodo ceno očitno plačali državljani, in to zlasti javni sektor, upokojenci in socialno šibki, ne pa podivjan in nereguliran finančni sektor, ki je krizo sploh povzročil. Tudi pravna država dnevno izgublja na veljavi, med drugim s sprejemanjem zakonodaje po nujnih in skrajšanih postopkih, s številnimi nezakonitimi sklepi in odločitvami vlade in z mnogimi protiustavnimi zakonskimi rešitvami. Zato ljudje v pravno državo ne verjamejo več in izgubljajo ali pa so že povsem izgubili tudi zaupanje in spoštovanje do naše države kot take in njenih institucij. Ta izguba zaupanja se kaže na vseh področjih, ne samo pri zaupanju v vlado in politiko, tudi pri plačilni nedisciplini, vsesplošnem ravnodušju in pesimizmu in nenazadnje tudi z neplačevanjem davkov. Ponovna vzpostavitev zaupanja bo terjala številne in kompleksne spremembe, a nikakor ne bo mogoča brez zgleda najvišjih političnih in ostalih predstavnikov. Vi kot predsednik Vlade ste prisegli, da boste spoštovali ustavni red in skrbeli za blaginjo Slovenije ter varovali njen ugled, zato ste dolžni s svojo držo in ravnanjem bistveno prispevati k dosegu tega cilja. O vašem odnosu do državnih institucij veliko pove podatek, da je bilo na Okrajnem sodišču v Ljubljani razpisanih že 30 kazenskih obravnav o zadevi, kjer ste med obdolženci. Od 30 obravnav se vam jih je uspelo udeležiti 10. Spoštovani predsednik, prosim če odgovorite na vprašanje: Ali so se po vašem mnenju obdolženci v kazenskem postopku dolžni odzivati na vabila sodišča ali pa je odziv na vabilo prepuščen njihovi presoji? Ker je odgovor precej jasen ali bi vsaj moral biti, mi odgovorite: Kakšno sporočilo v smislu enakosti pred zakonom s svojim ravnanjem dajete drugim državljanom? Ali jim s tem sporočate, da se oni morajo odzvati klicem sodišča, ko ji to pokliče, in smiselno, ali morajo spoštovati državne institucije in na njihov poziv na primer prijaviti premoženje ali plačati davke? Hvala za vaš odgovor.
Hvala. Besedo ima predsednik Vlade.
Hvala za vprašanje. Procesno zakonodajo oba poznava. Proti meni teče kazenski postopek ne na podlagi pravnomočne obtožnice, kot se napačno govori, ampak na podlagi obtožnega predloga, ki ne more biti pravnomočen, ker zoper njega sploh ni možno ugovora in tudi preiskave ni bilo. Sodne preiskave prej ni bilo, zato je sploh prišlo do tega postopka. V tem postopku, spoštovana kolegica, prisotnost obdolžencev ni obvezna, potem ko se preberejo obtožnice in ko se da zagovor. Sodišče lahko mirno dela naprej, ne glede na to, ali so obdolženci prisotni. Jaz sem se za vsako obravnavo, kjer sem manjkal, opravičil in sodnica, ki edina lahko odloča o upravičenosti tega, je to vedno potrdila. In s tem je stvar končala. Kar se tiče vaše skrbi za usodo Slovenije, našo pravno državo, socialno državo itd., se pa jaz spomnim, da smo mi kot opozicija v prejšnjem mandatu, ker zdaj veliko primerjamo, vložili preko 200 protikriznih ukrepov v proceduro, jih zagovarjali, sklicevali izredne seje delovnih teles in parlamenta na to temo, predlagali številne rešitve, ki so se zavračale, in v poslanskih vprašanjih se nismo spuščali na osebno raven, ampak smo spraševali po zadevah, od katerih je dejansko odvisna usoda državljank in državljanov, njihova kvaliteta življenja, pravna varnost in tako naprej. Jaz bi si samo želel, da se takšno razmerje počasi vzpostavi tudi v tem mandatu, ker imamo še večje probleme, kot smo jih imeli v prejšnjem.
Gospa Maša Kociper.
Spoštovani! Da udeležba v takšnem kazenskem postopku za obdolženca ni potrebna, seveda nikakor ne drži. Pravzaprav glede na vaš odgovor se sprašujem, ali sploh imate interes, da se ta postopek, kakršenkoli že je, čim prej zaključi, ker vsaka običajna razmišljujoča oseba je prepričana, da si nekdo, ki želi dokazati svojo nedolžnost, želi, da se postopek čim prej konča in da se resnica izkaže. Vi s svojim izogibanjem nerazumno podaljšujete trajanje postopka, ki bi se morda sicer lahko že končal, s tem pa povečujete nezaupanje ljudi v delovanje sodnega sistema. Vsak drug državljan, ki bi se tako dolgo izogibal prihodom na glavne obravnave, kjer so med drugim zaslišane številne priče, ki prihajajo iz tujine, bi bil morda ali pa zagotovo že prisilno priveden. Kolikor nam je znano, se opravičujete tudi avstrijskemu sodišču ter ste se, vsaj tako so poročali mediji, s pomočjo odvetnika dogovorili za pričanje preko video-konference. V vsakem kazenskem postopku je sicer načelo neposrednosti, ko si sodišče ustvari mnenje o verodostojnosti obdolženca in prič s tem, da ti neposredno sodelujejo v postopku, izjemno pomembno. Prihod na sodišče in pričanje v sodni dvorani pred obličjem sodnika in drugih prisotnih ima tudi bistveno drugačno vrednost kot pričanje preko video- konference, ko boste na vprašanja odgovarjali v udobju svoje pisarne. Poleg tega ali sploh želite konec postopka, vas torej dodatno sprašujem: Ali menite, da bi bili drugi državljani v podobnem postopku deležni enakih bonitet in ali ustavno načelo enakosti velja za vse enako ali pa so eni res bolj enaki kot drugi? Hvala.
Predsednik Vlade.
Poglejte, vi mogoče lahko koga, ki je pravno neuk s tem, kar ste prebrali, ne vem, kdo vam je to napisal, zavedete. Ampak stvar ni takšna, kot ste jo predstavili. Ko je prebran obtožni predlog in ko obdolženci v takšnem primeru podajo zagovor, njihova odsotnost v ničemer niti za sekundo ne zavlačuje procesa, kvečjemu ga skrajšuje, če ne postavljajo vprašanj pričam. Kakšna vprašanja naj jaz postavljam? Moj zagovor je trajal natančno pol minute. Kako naj se jaz branim pred obtožbo, da nisem bil ne ugotovljenega dne na nekem kraju, ki ni ugotovljen, in da nisem prejel obljube, nagrade na neugotovljen način? Kako bi se vi branili pred takšno obtožbo? Moj zagovor je trajal natančno pol minute. Jaz nimam kaj vprašati priče, ker me nobena od prič ni obdolžila. Da pa je nekomu v interesu, da se ta postopek vleče in da se politizira, je pa ravno vaš nastop, s katerim ste prenesli neko pravno zadevo iz razpravne dvorane v politično dvorano, v parlament, dokaz za to.
Gospa Maša Kociper, zahteva za razpravo?
Prošnja za razpravo. Mislim, da bi bilo o tem vprašanju tehtno opraviti razpravo in razčistiti ta vprašanja. Gotovo udeležba obdolženca ni enaka udeležbi priče, ki se lahko ali ne udeležuje razprave. In o tem govorim. Kakšno sporočilo s tem, da se ne udeležujete razprav, karkoli mislite o tem primeru, kakorkoli se vam zdi neutemeljen, sporočate ljudem, ki se razprav morajo udeleževati? V razpravi bi se bilo smiselno dotakniti tudi vprašanja, kaj predsednik Vlade sporoča državljanom in javnosti s tem, ko vadi in sproži medijsko gonjo proti tožilki, ki je zgolj opravljala svoje delo. Na koncu je tožilka zaradi pritiskov zapustila tožilstvo, vi pa ste zaradi krive ovadbe ponovno pravnomočno obdolženi v kazenskem postopku. Zanimivo bi bilo tudi govoriti o delu nekaterih odvetnikov, ki povsem v nasprotju z jasnimi določili odvetniškega kodeksa javno, žaljivo komentirajo delo tožilstva in s svojimi izjavami zmanjšujejo ugled sodišča. V Pozitivni Sloveniji se res zavedamo, da je vaše delo pomembno, da ste zelo obremenjeni, zato se bomo tukaj odpovedali razpravi o tem vprašanju, in to naj bo naš prispevek k temu, da boste imeli več časa in volje za odhode na sodišče. Celo postavljanju poslanskih vprašanj smo se pripravljeni v takem primeru odpovedati. Hvala.
Hvala. Naslednje poslansko vprašanje bo postavila mag. Alenka Bratušek.
Gospod predsednik, zadolževanja je konec. Vaše odločne besede v začetku letošnjega leta. Neresnica, zavajanje ljudi ali samo nepoznavanje situacije v kateri je Slovenija? Nisem uspela preveriti, če števec na vaši spletni strani, spletni strani SDS, števec za višino javnega dolga, še teče. Je pa dejstvo, da bi v petek zelo poskočil. V petek se je naša država zadolžila za 1,7 milijarde evrov. Za tisoč 340 evrov ste zadolžili vsako Slovenko in Slovenca. Javni dolg bo konec leta blizu magične meje 60 % BDP. Po reševanju bank, na vaš način seveda, pa bo javni dolg krepko presegel 60 % BDP. Zadolževanje se bo z novo vlado krepko povečalo, bi bil pravilen stavek. Pokojninska reforma ni potrebna tja do leta 2015. Vaše besede konec januarja letos, leta 2012. Neresnica, zavajanje ljudi ali samo nepoznavanje situacije, v kateri je Slovenija? Vse od leta 2009 nas Evropska komisija resno opozarja, da je pokojninska reforma ključna za Slovenijo. Vi ste še februarja letos, leta 2012, rekli, da pokojninska reforma ni potrebna in da imamo čas. Zakaj ste si od februarja do danes premislili, gospod Janša? Pritisk Evrope, pritisk finančnih trgov ali ste preprosto spoznali, da je bil lanskoletni padec pokojninske reforme velika napaka? Kako boste danes prepričali ljudi, da je ta pokojninska reforma boljša, da je nujna, da jo Slovenija res potrebuje? Verjetno boste razumeli zahtevo ljudi po referendumu, tako kot ste jo razumeli lani. Štiri krat proti, je bil lani vas slogan. En proti je bil namenjen pokojninski reformi, eden pa proti Pahorjevi vladi, ki ni imela podpore ljudi. Tudi vaša vlada danes nima podpore teh istih ljudi. Je to po vašem mnenju dovolj velik razlog za referendum? Lani je namreč bil. Tudi sami ste lanski referendum podpirali. Predsednik Vlade, sprašujem vas: Kakšne so razlike med Svetlikovo pokojninsko reformo in reformo ministra Vizjaka? Ali je res bilo smiselno čakati leto in pol in s tem Sloveniji nakopati veliko problemov, težav in tudi ogromno dodatnih stroškov? Hvala za odgovor.
Besedo ima predsednik Vlade.
Hvala lepa za vprašanje. Sicer sem na podobna vprašanja že velikokrat odgovarjal, ampak nič ne škodi, če se v mlinu pove še enkrat. Beseda reforma za dve različni stvari je sicer nekaj, kar lahko uporabimo, ne povemo pa s tem nič o vsebini. V mandatu prejšnje vlade pravzaprav ni bilo sklepa, ga je Vlada sprejela, pa se mu ni reklo reforma, dejansko pa kakšnih bistvenih premikov ni bilo predlaganih, razen ko je šlo za Zakon o poenotenju socialnih transferov. To bi lahko zaslužilo to ime – kakšni bodo natančni učinki, bomo videli konec leta – in ko je šlo za spremembo pokojninske zakonodaje. Vendar pa gre tukaj za bistveno razliko med tem, kar je bilo predlagano lani in kar je padlo na referendumu, in med tem, kar predlagamo mi. Bili bi naravnost nori, če bi predlagali nekaj, kar je 70 % ljudi lani zavrnilo na referendumu. Zato tega nismo naredili. Svetlikov pristop je izhajal iz dejstva, da je treba enostavno dvigniti upokojitveno starost, pustiti pokojninski sistem takšen, kot je, neočiščen, in vpeljati vmes še nekatere spremembe, brez da se uvedejo ukrepi, ki bi spodbudili tudi mlado generacijo, da se čim prej vključi v pokojninsko zavarovanje oziroma v zaposlitev za nedoločen čas. Mi vse te pomanjkljivosti odpravljamo in ne izhajamo iz tega, da je treba zgolj povečevati upokojitveno starost s starostno pokojnino, kjer v določenih razmerjih vam to nič ne pomaga. Vi lahko dvigate upokojitveno starost do 80. leta, če hočete. Če ne bo novih delovnih mest, pa če ne bo prilivov v pokojninsko blagajno, pa če ne bodo ljudje daljši čas plačevali v pokojninsko blagajno, se bo ta na koncu sesula. V lanskem letu je bil povprečen čas vplačevanja za starostno pokojnino 35 let in 4 mesece. Mi dvigamo to na 40 let, brez izjeme. To je ključna vsebinska razlika. Ni pomembno toliko, koliko si star, ko se upokojiš, tudi to je pomembno, ampak to ni ključno. Ključno je, koliko časa ti vplačuješ v pokojninsko blagajno. S tega vidika je bil pristop prejšnje vlade zelo nepravičen do tistih, ki so začeli delati prej in s tega vidika so mu sindikati upravičeno nasprotovali. Pristop je bil neupravičen tudi s tega vidika, da se iz pokojninskega sistema ni želelo dati niti ene od teh 48 kategorij, na podlagi katerih se danes izplačuje denar v pokojninah. Niso pa to pokojnine. Mi pokojnini vračamo status, kakršnega ima in kakršnega ljudje tudi želijo, in tudi mnogi mislijo, da ga ima. Pokojnina ni ne socialni transfer, niti ni privilegij. Pokojnina je plačilo za minulo delo, plačilo za prispevke, vračilo prispevkov nazaj, ki si jih dal v času, ko si bil zaposlen in si vplačeval tiste odstotke v pokojninsko blagajno. To je pokojnina. Pokojnina je nekaj, kar si ti zaslužil. Naš pokojninski sistem ima, in mi tega ne spreminjamo, elemente medgeneracijske solidarnosti in ima tudi elemente splošne solidarnosti – tudi tega ne spreminjamo. Vendar pa čistimo pokojninski sistem vseh izdatkov, ki niso pokojnine po nobeni definiciji. Nekatere od teh se bodo še vedno izplačevale, ampak se bodo izplačevale iz drugih naslovov, tako socialni privilegiji kot karkoli, vendar to ne bo bremenilo upokojencev. In s temi ukrepi mi delamo pokojninski sistem prvič vzdržen za prihodnje obdobje, tako da tisti, ki danes dobivajo pokojnine, lahko računajo, da jih bodo dobivali tudi v prihodnjih letih. Delamo ga pravičnega, ne da bi bil manj solidaren, ampak se bo vedelo na podlagi osebnih izračunov, koliko je kdo solidaren. In ga delamo tudi bolj privlačnega za mlade generacije, da bodo zainteresirane, da prej vplačujejo v pokojninski sistem, ker bodo lahko izračunali, kakšna pokojnina jim sledi. Nič od tega lani ni bilo in ljudje so tisti predlog upravičeno zavrnili.
Mag. Alenka Bratušek, zahteva za dodatni odgovor.
Hvala. Gospod predsednik, pa res verjamite, da so to razlike, zaradi katerih je bilo vredno izgubiti leto in pol? Res to verjamete? Izgubiti zato, ker nas ta zamuda ogromno stane, in izgubiti zato, ker ljudem pa bomo, ko bo pokojninska reforma tukaj, lahko natančno pokazali, da ne ponujate nič novega. Več ali manj, gre za iste rešitve. Še vedno pa ne razumem, zakaj takšen preobrat od lanskega junija do letos, pravzaprav še od letošnjega februarja do letos, ko ste nam vsem razlagali, da pokojninska reforma ni potrebna do leta 2015? Vaša vlada je prejšnji teden sprejela neusklajeno pokojninsko reformo, neusklajeno s socialnimi partnerji. Lani je bil to eden izmed ključnih razlogov, da ste kot poslanec glasovali proti pokojninski reformi. Vi in celotna vaša poslanska skupina. Kaj boste kot predsednik Vlade in kot predsednik največje vladne stranke svetovali svojim poslancem, če Vlada pokojninske reforme ne bo uspela uskladiti s socialnimi partnerji? Jim boste tudi tokrat svetovali, da naj bodo proti? Razlog bi bil enak kot lani. V Pozitivni Sloveniji se zavedamo položaja, v katerem je Slovenija, zavedamo se, da so reforme potrebne, težko pa razumemo, da je neka reforma danes potrebna, včeraj, ko Vlade niste vodili vi, pa je bila popolnoma nepotrebna. Po vaše, seveda. Gospod predsednik, prosim, če mi res lahko poveste: Ali je bilo smiselno čakati eno leto ni pol in s tem Sloveniji nakopati veliko dodatnih stroškov?
Predsednik Vlade.
Saj lahko bi na dolgo in na široko razlagal, ampak če ne verjamete meni, preberite oceno OECD o lanski pokojninski reformi. V tisti oceni je jasno pisalo, tudi če Slovenija to sprejme, bo morala v naslednjih letih ta pristop popravljati. V vsakem primeru bi morali popravljati to zadevo, tudi če bi jo lani sprejeli, bi pa težje govorili zdaj, da je treba delati še eno pokojninsko reformo, ker bi ljudje rekli, saj smo eno že naredili. Pa že tista iz leta 2000 se šele uresničuje, ker se še vedno podaljšuje upokojitvena starost. Kar se tiče spremembe od februarja do danes sta dva razloga, ki smo jih avgusta, ko smo predlagali ta zakon, zelo natančno pojasnili. Prvi razlog je ta, da so se gospodarske napovedi za letošnje leto pa za naslednje leto od spomladi do jeseni bistveno spremenile. O tem sem prej govoril in tega ne bom ponavljal. Nove luknje so nastajale, in avgusta so nam bonitetne ocene po tistem fiasku, ko smo naivno verjeli, da bo tudi opozicija pripravljena potiskati ta voz iz krize, pa se nismo nič dogovorili, drastično padle. Zaradi tega je Vlada spremenila prioritete in smo to tudi odkrito povedali ter smo zakon, ki je bil v načrtu za drugo leto, predlagali za letos. Potrebujemo že kratkoročne učinke iz tega zakona in ti učinki so predvideni. Ti učinki so predvideni v proračunih, o katerih smo prej govorili, ki sva jih z ministrom za finance predstavljala. Del tega proračunskega paketa je to. Zato tudi gre tokrat za predloge, ki imajo takojšnje tudi kratkoročne finančne učinke, za razliko od tega, kar je bilo predlagano lani. Zakaj Ustavno sodišče ni prepovedalo referenduma? Zato, ker je reklo, da ta zakonodaja, ki je predlagana, ne prinaša kratkoročnih finančnih učinkov, tudi če zakon pade, bo v enem letu možno predlagati novega. Nobene drastične posledice ne bodo nastale. Že to je bil referendum, kljub temu da ga je Vlada skušala prepovedati preko Ustavnega sodišča. Preberite si to obrazložitev. To je dodatna razlika med obema zakona, ki bo verjetno zelo pomembna, ko bo šlo za odločanje o tem, ali se takšen referendum dovoli ali ne.
Mag. Alenka Bratušek, proceduralni predlog.
Predlagam, da skladno s poslovnikom o tem odgovoru opravimo razpravo. Še posebej zaradi enega dejstva. Gospod Janša, to reformo bo treba popravljati prej, kot bi bilo treba Svetlikovo. To vam bodo povedali vsi strokovnjaki. Sedem let naj bi bila vzdržna, tista prejšnja pa petnajst. Tako približno so številke. Razlike med Vizjakovo in Svetlikovo reformo so minimalne, prav pa je, da dobimo dejanske odgovore. Strokovnjaki pravijo, da je teh razlik za 5 %. Če je to bilo vredno izgube leta in pol! Po padcu pokojninske reforme se je cena denarja za Slovenijo zelo zvišala. To kažejo vsi podatki. Za več kot 2 % letno se je zvišala cena denarja za Slovenijo. Za vašo petkovo zadolževanje to pomeni 340 milijonov evrov več stroškov za našo državo, 170 evrov na vsakega našega državljana, 340 milijonov pa je toliko, kot damo za porodniška nadomestila, desetkrat toliko, kot smo dali za brezplačne vrtce, in desetkrat toliko, kot smo dali za brezplačno prehrano šolarjev in dijakov. Smo dali, ja, ker ste vse to letos radikalno znižali ali celo ukinili. To je cena, ki jo plačuje Slovenija zaradi eno in polletnega zamika.
O vašem proceduralnem predlogu bomo odločali jutri zvečer v okviru glasovanj. Tretje poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo postavil gospod Janko Veber, Socialni demokrati.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem, še posebej predsedniku Vlade! Spoštovani predsednik! Po mnenju Socialnih demokratov bi moralo biti vsaki vladi v zelo velikem interesu, da omogoči Hrvaški čimprejšnjo včlanitev v Evropsko unijo, tako da postane tudi sama polnopravna članica Evropske unije. Ne nazadnje gre tudi za zgodovinsko, kulturno in jezikovno vez med nami, kakor tudi sicer možnost za intenzivno sodelovanje na gospodarskem področju in tudi sicer pri razvoju regije kot celote, v kateri delujeta obe državi. V prejšnjem mandatu je bilo vloženega veliko napora ravno v to smer, da se preprečijo zlorabe pri nekaterih različnih vprašanjih oziroma mnenjih glede reševanja medsebojnih vprašanj, z namenom, da se to izkorišča za notranjepolitične točke in ohranjanje posamezne vlade v Sloveniji ali Hrvaški pri življenju. Tako je po 20 letih, lahko rečem, celo zastrupljanja teh naših medsebojnih odnosov Pahorjeva vlada uspešno izoblikovala arbitražni sporazum. Ne nazadnje je rešeno tudi vprašanje vzdrževanja nasipov na Muri in vprašanje ribolova, ker je slovenska diplomacija dosegla, da je maloobmejni sporazum s Hrvaško ostal veljavna mednarodna pogodba. Poleg tega je bilo v obdobju prejšnje vlade tudi nekaj drugih aktivnosti, ki kažejo na to, da je Vlada želela organizirano pristopiti k urejanju medsebojnih odnosov med Slovenijo in Hrvaško, predvsem pa si je želela ponovno čim hitrejši proces razvoja naše regije, v katero spadajo prav vse države bivše članice skupne države ali pa zdajšnje države Zahodnega Balkana. Nastal je tako imenovani proces Brdo, kjer sta tako predsednica kot predsednik prejšnje vlade sprožila proces Zahodnega Balkana, z namenom, da se prav vse države ponovno povežejo in postanemo s tem tudi bistveno kredibilnejši partner v pogovorih z ostalimi članicami Evropske unije. V Državnem zboru je bila sprejeta tudi Deklaracija o Zahodnem Balkanu. V zadnjem obdobju pa praktično ni zaslediti nekih konkretnih ukrepov o medsebojnem sodelovanju. Zato vas, predsednik Vlade, sprašujem: Kakšna je strategija slovenske vlade do nadaljnjega urejanja in ponovne otoplitve odnosov z Republiko Hrvaško?
Besedo ima predsednik Vlade.
Najprej nek dodatek k tej zgodovini, ki je bila tu opisana. Če se prav spomnimo, potem je bil mandat prejšnje vlade, ko gre za urejanje odnosov s Hrvaško, nekoliko drugače začet, kot je bilo tu rečeno. Če se prav spomnimo, je prejšnja vlada odprto zagrozila z blokado Hrvaški glede vstopa v Evropsko unijo, spravila celo Evropo in cel svet proti sebi, potem pa čez noč, ne da bi se posvetovala z opozicijo, pristala na arbitražni sporazum, za katerega rezultate ne vemo, ne vemo niti, kdaj bodo prišli. Preden bi se hvalil s temi rezultati, bi jih rad videl; tudi vam to svetujem, da ne bo kakšnih cmokov v grlu takrat, ko bodo prišli. Ampak to je za nami. Bil je referendum, večina ljudi, sicer pičla, se je odločila to podpreti, in to je treba spoštovati. Niso pa to bila edina odprta vprašanja, ki bi jih morali rešiti v času, ko je Hrvaška zaključevala pogajanja za vstop v Evropsko unijo. Zaprli ste tudi 4. poglavje, Prost pretok kapitala, ne da bi rešili vprašanje dolgov in terjatev podružnice nekdanje Ljubljanske banke v Zagrebu. Vse, kar je vaša vlada, gospod Veber, dobila, je bila neka ustna obljuba nekje bivše predsednice vlade, kako ne bodo tožili, kako bo šlo to vse, kot je bilo dogovorjeno, preko reševanja vprašanj o nasledstvu. Tista izjava je bila pozabljena. Toži se, postopki potekajo pred sodišči, in mi imamo tu odprt problem, za katerega pravzaprav težko krivimo Evropsko unijo, ker nam tam pravijo: "Saj vi ste zaprli 4. poglavje. Takrat ste rekli, da je vse v redu, da je to rešeno. O čem sedaj prihajate?" Preden govorimo o otoplitvi odnosov, prvič, pometimo pred svojim pragom in priznajmo, kaj smo naredili in česa ne, drugič pa, če hočemo, da mehanizmi, ki smo jih sedaj vzpostavili za to, da ta odprta vprašanja rešimo, delujejo in imajo svoje pozitivne učinke – in vsi si želimo dobrih odnosov in tudi to, da Hrvaška izpolni vse pogoje in vstopi v Evropsko unijo, to je končno tudi v strateškem interesu te države – ne govorimo preveč o tem. Če mislite, da ste s tem poslanskim vprašanjem kaj prispevali k temu, da bodo ti odnosi toplejši in da se bo stvar hitreje rešila, potem mislim, da se motite.
Zahteva za dopolnitev odgovora, gospod Veber.
Hvala, gospod predsednik. Moram priznati, da nisem pričakoval ne vem kako konstruktivnega odgovora, ampak vendar. Tudi zato, da vam pojasnim. Prejšnja vlada je zelo odločno odreagirala v tistem trenutku, ko smo ugotovili, da v dokumentih, ki jih sosednja Hrvaška pripravlja za vstop v Evropsko unijo, pravzaprav zlorablja tudi podatke, ki se nanašajo na urejanje mejnega vprašanja. Zato je takrat Slovenija odločno odreagirala skupaj s predsednikom Vlade in preprečila, da bi mimo Slovenije dosegla ureditev mejnega vprašanja na škodo Slovenije. To je bilo preprečeno z odločnim prikazovanjem dejstev in pozneje tudi konstruktivnim predlogom, da se oblikuje arbitražni sporazum. Zelo konkreten predlog, s katerim smo pravzaprav razbremenili obe državi ali pa predvsem Slovenijo, da se ne ukvarja z mejnimi vprašanji, ampak da se ukvarja z vprašanji gospodarstva, in sicer razvoja Slovenije. Ko ste omenili, da je 4. poglavje zaprto, vas sprašujem, zakaj ga ponovno odpirate in s tem tudi dokazujete, da ponovno odpirate vprašanje pri banki, ki ni več vprašanje vstopa Hrvaške v Evropsko unijo. Zakaj ponovno odpirate to vprašanje, ki je dejansko zaprto, in ni za pričakovati, če odpirate vprašanja, ki so zaprta, da lahko govorimo o konstruktivnem sodelovanju? In predsednik, rad bi vas spomnil še enkrat na to, takšna nerešena vprašanja, takšni spremenjeni odnosi do že rešenih vprašanj znotraj Evropske unije zmanjšujejo kredibilnost Slovenije. In ko se bomo spraševali, ali bo kakšna boniteta Sloveniji spet padla, oprostite, takšen način vladanja je eden od tistih, ki ne povišuje kredibilnost Slovenije. Hvala.
Gospod Janša.
Ne vem, če sem ravno razumel ta dodatek. Kako odpiramo poglavja? [[oglašanje iz dvorane]] Poglavje je zaprto. Vaša vlada je to podpisala. Ne bodo se še enkrat začela pogajanja. Ne da se tega formalno odpreti. Ampak vprašanje, ki bi moralo biti rešeno prej, ni bilo rešeno. Imate vi mogoče 800 milijonov evrov, ki jih boste dali iz kakšnih fondov za to? To vprašanje je treba rešiti. Gre za konkreten problem, kjer so postopki pred sodišči. Gre za konkreten problem, ker se je Hrvaška obvezala z zaprtjem 4. poglavja, da bodo vse finančne institucije držav članic Evropske unije, lahko imele nemoten nastop na hrvaškem trgu. Lahko Ljubljanska banka tam posluje, je lahko poslovala v vašem času toplih odnosov? Ne more. Vprašanje je nerešeno. Pustili ste nerešeno vprašanje, ob tem da ste v bistvu podpisali, da je rešeno. Ta problem ste pač pustili in ga rešujemo in ga skušamo rešiti na najboljši možen način. Vzpostavljeni so mehanizmi, institucije. Kolega zunanji minister se zelo trudi okoli tega vprašanja. Niso še padle zastavice. Ne delati iz tega večjega problema, kot je, še posebej ker ga ne bi smelo biti. To vprašanje bi moralo biti rešeno. Bilo je bistveno bolj enostavno od kakšnih drugih, s katerim se je ukvarjalo, pa se je to enostavno spregledalo. Tako da, glejte, Slovenija in slovenska vlada ima dolžnost ščiti interese slovenskih državljanov in slovenskih institucij, in to bo ta vlada počela. Bi pa bilo bistveno lažje, če takšne stvari ne bi ostale pod preprogo. Če bi ostale na mizi, bi jih vsaj videli, ampak vi ste jih pustili pod preprogo, zato je zadeva toliko bolj zahtevna. In potem se odpirajo tako na ta način ta vprašanja. Težjo nalogo imajo tisti, ki iščejo kompromisne rešitve.
Zahteva za razpravo o odgovoru. Gospod Veber, izvolite.
Hvala, predsednik. V skladu z drugim odstavkom 246. člena Poslovnika zahtevam razpravo o odgovoru predsednika Vlade. Želim spomniti tudi na dejstvo, da je tudi že sicer poslanski kolega Samo Bevk pred časom vprašal ministra za zunanje zadeve ravno na temo vključevanja Hrvaške v Evropsko unijo, kako bodo potekale te aktivnosti, kakšno je stališče tudi slovenske vlade. Takrat smo dobili zelo skop odgovor, ki bi po mojem mnenju nikakor ne smel biti odgovor. Gre za tri vrstice, kjer pač govori o tem, da je predviden začetek veljavnosti pogodbe o pristopu v skladu s tretjim odstavkom 3. člena 1. julij 2013. Vmes je treba povedati, da je pa vendarle tudi že 12 držav ratificiralo pristopno pogodbo Hrvaške k Evropski uniji. In to, kar sem želel danes slišati, je, kako in kakšno dinamiko ima slovenska vlada pri ratifikaciji pristopne pogodbe k Evropski uniji. Tega odgovora ni bilo. Tudi sicer se strinjam, vprašanje bank, ki ste ga vi izpostavili, predsednik Vlade, ni vprašanje, o katerem bi razpravljali tukaj v parlamentu. In naj poudarim, Socialni demokrati ne vidimo potrebe, da o tem vprašanju razpravljamo v parlamentu, ker je to vprašanje, ki ga mora rešiti diplomacija. In tudi pričakujemo, da ga bo rešila, čeprav, ko pogledamo proračun za leti 2013, 2014, enormno povečujete znesek za ta dogovor, enormno, milijon evrov nekje namenjate temu. Tako upam, da ne bo prišlo do tega, da bomo ugotovili, da je nekdo dobro zaslužil, pa se nič dogovoril. Kot poudarjam, ne želimo o tem vprašanju razpravljati v parlamentu, želimo pa vedeti, kakšna je dinamika in kakšen proces dogovarjanja imate pri vstopu Hrvaške v Evropsko unijo. Da ne bomo čakali do 1. 7. 2013, potem pa bomo ugotavljali, ali se bo to zgodilo ali se to ne bo zgodilo. To je enostavno pristop, ki je sicer podoben, kot smo ga srečevali tudi pri resnejših vprašanjih v tem obdobju, ki se vežejo na prodajo premoženja, na sanacijo bank. Brez jasnih sporočil Državnemu zboru, kako naj bi to potekalo, poteka očitno tudi ta dejavnost vlade na mednarodnem področju. Glede na to, da očitno nimate nobene strategije glede tega, predlagam, da resnično opravimo razpravo v Državnem zboru. Hvala.
Hvala. O tem predlogu bomo glasovali jutri. Še koalicijsko poslansko vprašanje predsedniku Vlade. Postavil ga bo mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni, spoštovani gospod predsednik Vlade! Ta vlada je prišla na oblast v začetku tega leta, in sicer v zelo težkih gospodarskih, socialnih in finančnih časih. Navsezadnje je bil v prejšnjem triletnem obdobju ustvarjen zelo velik finančni primanjkljaj. Znašal je preko 6,4 % bruto družbenega proizvoda, zadolženost države se je podvojila. Ravno tako se je podvojilo število brezposelnih, hkrati pa so se ukinila številna delovna mesta, več deset tisoč. To so bila tista delovna mesta, na katerih so v letih 2003–2007 delali predvsem tujci. Zaradi tega je bilo treba sprejeti zelo nujne ukrepe, in to že na samem začetku. Eden prvih je bil Zakon o uravnoteženosti javnih financ. S tem so se bistveno zmanjšali odhodki državnega proračuna in javnega sektorja. Povečala se je konkurenčnost sistema predvsem s tem, da so se sprejeli nekateri ukrepi na davčnem področju, da so se povečale predvsem olajšave za investiranje in olajšave za raziskave in razvoj. Prav tako so se odpravili s spremembo zakonodaje na področju gospodarskega poslovanja administrativno birokratski zapleti in zapleteni postopki predvsem zato, da bi imeli investitorji več možnosti. Kakor koli že, pred nami so pomembni zakoni, ki jih je treba sprejeti v Državnemu zboru in ki jih je že sprejela Vlada. To so predvsem zakoni s področja urejanja pokojninskega sistema, kjer se med drugim želi tudi to, da bi bili mladi bolj motivirani za plačilo pokojninskih prispevkov. Želi se preprečiti neusklajenost oziroma neenakost med mladimi in starejšimi s tem, da se spremeni delovnopravna zakonodaja in predvsem se želi uredi bančni sistem ter upravljanje premoženja. To je v proračunu za leto 2013 in leto 2014, in to so nam seveda verjeli tudi tuji investitorji. Zanima me: Zakaj je sprejetje predlaganih reform nujno in še posebno kakšne bi bile posledice v primeru njihovega nesprejetja tako za državo kot za državljanke in državljane? Hvala lepa za odgovor.
Gospod predsednik Vlade.
Hvala za vprašanje. Začel bi z dopolnitvijo ene prejšnjih razprav, ker je bil poslovnik zlorabljen, pa se takrat ni dalo odgovarjati, to pa je očitek, da se Slovenija še vedno zadolžuje in da smo se prejšnji teden enormno zadolžili in da smo zdaj še vsi veseli, da smo se sploh lahko. Malo paradoksalno oziroma resnica je, da lahko bi bilo še slabše, lahko se ne bi mogli na ta način in bi morali zaprositi za tujo finančno pomoč, izgubiti del suverenosti in sprejeti še bistveno ostrejše pogoje in potem bi imeli namesto socialnega dialoga v Slovenji, ki še vedno poteka in se usklajujemo o vseh teh odprtih vprašanjih še vedno tako s socialnimi partnerji in tudi opoziciji smo poslali vse zakone in naši ministri so pripravljeni vse pojasnjevati. Tega v prejšnjem mandatu ni bilo. Niti pet minut si prejšnja vlada ni vzela za to, da bi uskladila s komer koli, še posebej ne z opozicijo oziroma s Slovensko demokratsko stranko pokojninsko zakonodajo. To, da se moramo še vedno zadolževati, kar sem povedal tudi prej pri predstavitvi proračunskega memoranduma in proračunov je v veliki meri zaradi tega, ker smo se do sedaj enormno zadolžili in moramo servisirati ta dolg. Treba je to plačevati. Mi dajemo v letošnjem letu več za servisiranje javnega dolga kot za investicije. Te milijarde je treba vračati. Nimamo več šest ali pa sedem milijard kot pred tremi ali pa štirimi leti, ampak sedemnajst milijard za vračati. In obresti na sedemnajst milijard so še enkrat večje, kot pa na to, kar smo plačevali pred nekaj leti, pa še denarja sploh manj. In tudi v prihodnje se bo morala, da servisiramo ta javni dolg, katera koli vlada še vedno zadolževati. Ali pa, ne vem, porezati plače v javnem sektorju za polovico, pa odpustiti 40 % zaposlenih, kar pa je krah številnih podsistemov. Tako da tisti, ki je očita zdaj Vladi, da se je še zadolžila za to milijardo, pravzaprav sam pri sebi ne ve, kaj govori in komu to očita in kaj je alternativa, če se pa po drugi strani vsem ukrepom, ki stabilizirajo slovenske javne finance, nasprotuje. Vseh teh pet strateških korakov, po katerih sprašujete in kakšne bi bile posledice, če jih ne uveljavimo, so povezani med seboj, deloma sem o tem že prej govoril. Najprej je treba hišo spraviti v red, se pravi stabilizirati javne finance, po domače rečeno je treba narediti to, kar zna vsaka gospodinja v Sloveniji, spraviti začetek s koncem meseca, se omejiti na tisto, kar ustvariš, da toliko tudi porabiš oziroma mogoče še toliko več, kolikor si lahko pri sosedih ali kje drugje sposodiš. To delamo. Z Zakonom o uravnoteženju javnih financ smo naredili prvi velik korak, ki bo imel tudi drugo leto in še v naslednjih letih pozitivne posledice, in temu koraku dodajamo še proračuna in proračunski memorandum s spremljajočimi dokumenti, kar skupaj tvori ta strateški premik k uravnoteženim javnim financam in k trajnostnemu razvoju, vzdržnemu razvoju, če hočete, brez tega, da se bo treba enormno zadolževati tudi za tisto, kar porabimo, ne samo za tisto, kar vračamo od tega, kar smo že najeli. Sanacija bančnega sistema oziroma stabilizacija bančnega sistema je ključna, brez tega servisa gospodarstvo ne more normalno funkcionirati. Številna podjetja, ki so v temeljih zdrava, rabijo ta servis. Številna podjetja, ki nastajajo, te start-up ideje, se bodo težko prebila, če ne bo tega servisa vsaj na ravni mikrokreditov. In v tej smeri delamo. Ni slučajno, da so kolega Šušteršiča na teh predstavitvah najbolj spraševali o tem, ali bo ta zakon uveljavljen. Ker če ta zakon o stabilizaciji bančnega sistema v Sloveniji ne bo uveljavljen, lahko sprejmete proračun, lahko sprejmete pokojninski zakon in tako naprej, ne bomo prišli na drugo stran reke, ne bomo preplavali tega, se bo zalomilo. Vseh teh 5 strateških korakov je ključnih, so povezani med sabo, če bo eden umanjkal, bomo imeli velike težave. In časa je malo – do konca leta. Skrajno resno je. In te posledice, o katerih govorimo, niso posledice za državo kot nek imaginarni subjekt, ki si lahko sposodi ali pa si ne sposodi, mi bomo pa živeli enako. Posledice so konkretne za vsakega izmed nas, poznalo se bo na plačah, na pokojninah, na socialnih transferih, družinskih dodatkih, na [[...]] [[izklop mikrofona]]
Predsedniku Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev ministrici in ministrom. Najprej bo poslansko vprašanje zastavila gospa Tamara Vonta, in sicer ministru za finance dr. Janezu Šušteršiču in ministru za izobraževanje, znanost, kulturo in šport dr. Žigi Turku. Prosim.
Hvala lepa. Po tem, kar sem slišala v predstavitvi proračuna oziroma ministra Šušteršiča, se mi zdi ta sum še bolj utemeljen – o medijih, ki vam gredo na živce, pa o novinarjih, ki naj bi jih skrbelo le lastno dobro. Ne vem, kako si lahko vzamete vlogo razsodnika. Razumem, da je moč oblasti slast, ki se ji je težko upreti. Časopisi so, to si bomo verjetno enotni, v javnem interesu družbe in ključno pripomorejo uresničevati tudi ustavno pravico do obveščenosti. Zato je za časopise ukrep, kakršen je znižana stopnja DDV, kot je bilo do sedaj, upravičen, če se spomnite pred dvema letoma smo govorili celo o ničelni stopnji, čemur je tudi danes sledilo veliko evropskih držav, večina, da rečem, bili bi skorajda unikum z zvišanjem. Potem je prišla kriza, ki je postala izgovor za marsikaj oziroma tudi za to, da bi se ta znižana stopnja DDV dvignila na 20 %, kar bi za proračun pomenilo bore malo, bi pa precej veliko na drugi strani pomenilo, in sicer uničenje časopisov in revij. Posledično seveda odpuščanje, posledično nezaposlene, posledično [[...]]Saj veste, kako to gre. Ali če povzamem besedo gospe Labe iz evropskega revijalnega združenja European Magazine Media Association: "V Bruslju si prizadevamo, da bi ohranili možnost znižanih stopenj DDV pri tiskanih medijih, in to možnost skušali razširiti tudi na elektronske medije." In preden gremo dalje po tem čustvenem morju, fakti bruti ali pa dejstva. Obe novinarski združenji sta proti, da bi šlo to na račun kakovosti, na račun obveščenosti, to je v nasprotju s prakso Evropske unije. Predvsem bi najprej propadli manjši lokalni mediji, recimo pri televiziji ste bili tukaj zelo, kako naj rečem, odprtega srca, medtem ko pri časopisnih medijih je zadeva povsem drugačna. Na srednji rok seveda bi tukaj šle tudi velike družbe. Gospodarska zbornica Slovenije prav tako ostro nasprotuje zvišanju DDV. Tudi po njihovem bi bil pričakovani učinek na državni ravni praktično ničen. Tudi ekonomisti menijo, da bi bil izplen minoren, še posebej v primerjavi z težavami in revoltom. Neenotni ste pa celo v koaliciji, to smo pa tudi slišali iz teh istih elektronskih in časopisnih medijev. Oba ministra sprašujem povsem preprosto: Ali še vedno vztrajata pri tej nameri dviga DDV za časopise in revije? Hvala lepa.
Kdo bo prvi? Minister za finance.
Se jaz žrtvujem za ta odgovor. Hvala za vprašanje. Kot sem povedal že uvodoma, ne gre za nekaj, kar bi predlagal v tem hipu eden ali drugi minister. Še celo huje, ta predlog je v Državni zbor poslala Vlada in kolikor vem, Vlada pri tem predlogu vztraja. Velja pa tisto, kar sem povedal tudi uvodoma, razprava o davkih bo še nekaj časa potekala in lahko da bo tudi prišlo do kakšnih sprememb. Naj odgovorim na nekaj stvari, ki ste jih ob vprašanju povedali. Jaz si nisem vzel v svojem uvodnem nagovoru pravice razsojati, povedal sem, da gre za moje osebno mnenje, povedal sem tudi na čem temelji. Mislim, da si lahko vsak ustvari tudi svoje lastno mnenje, ali je bilo upravičeno ali ne. Veseli me, da se sklicujete na mednarodna interesna združenja. Vsakič, ko želimo v Sloveniji kakršnikoli spremembo narediti, pa naj bo upravičena ali ne, se tisti oglasijo in pripeljejo s seboj tudi interesna združenja. Tega smo videli veliko. Jaz ne poznam enega davka, ki bi ga lahko uvedel, ne da bi tisti, ki ga bo ta davek obremenil, temu nasprotoval. Morda bi bil edini tak davek davek na inteligenčni kvocient ali kaj podobnega, ker bi vsak z veseljem priznal, da ima višjega kot drugi, pa bi plačeval višje davke. Sicer pa smo v situaciji, ko proračunske vire nekje moramo zbrati. Mi smo določene ukrepe predlagali. Jaz sem v svojem uvodnem nagovoru povedal prednosti in slabosti tudi teh ukrepov, ki smo jih predlagali, pa tudi drugih, o katerih se govori. Nobeden od njih ni tak, da bi lahko stoprocentno rekli, da ne bo imel tudi kakšne škodljive posledice. Vendar bi predlagal, da ko govorimo o teh posledicah, da smo vendarle nekoliko odmerjeni ali uravnoteženi, ko o teh posledicah govorimo. Recimo 10-procentna podražitev ali kaj podobnega, če bi se ta davek v celoti prelevil v ceno, pomeni mogoče desetinko ali nekaj več evra pri izvodu časopisa. Ne verjamem, da bi to tako zelo znižalo povpraševanje po časopisih in revijah, da bi ta panoga propadala ali kaj podobnega, kar v zadnjih časih poslušamo. Poslušamo tudi to, da ne bo nobenega izplena, ker bo toliko manj časopisov prebranih. Jaz sem si vzel 5 minut, več jih res nisem rabil, in sem naredil v Excelu en zelo preprosti izračun, ki velja za vse in ne samo za časopise, velja za vsakogar, ki mu povečaš davčno stopnjo pri DDV z 8.5 % na 20 %. Kdaj bi se zgodilo to, da zaradi povišanja davka ne bi imeli več prihodkov v proračunu? Takrat, ko bi zaradi tega povišanja cene za 10 % prodaja tega artikla padla za 60 %. To se da zelo hitro preračunati. Jaz mislim, da vsi tisti, ki govorijo o tem, da ne bo praktično nobenega izplena, niso tega izračuna naredili, ker ne vem, kdo lahko trdi, da bi zaradi desetinke ali dveh desetink centa prodaja teh časopisov, ki so menda tako koristni in širijo moč javne besedne razprave, padla za 60 %.
Hvala. Želi še minister za izobraževanje, znanost, kulturo in šport nadaljevati? Prosim, dr. Turk.
Hvala lepa. Spoštovana poslanka Vonta natančno ve, da je v svoje vprašanje podtaknila neko netočnost. V dvojini je napisala, ali ministra še vedno vztrajata na predlogu zvišanja stopnje DDV za časopise, revije in druge periodične publikacije. Spoštovana poslanka natančno ve, da je naše ministrstvo na Vlado naslovilo zadržke glede tega, natančno tudi ve, da na Vladi je bila razprava o tem, da pa je Vlada ta zakon poslala v parlament. In če si ona slučajno želi, da bi midva z ministrom Šušteršičem v parlamentu nadaljevala tisto debato iz Vlade, jo moram razočarati, te predstave ji ne bova nudila. Zakon je zdaj v parlamentu in o tem boste razpravljali poslanci med seboj.
Gospa Tamara Vonta, prosim.
Napaka je bila. Tako redko uporabljamo dvojino tukaj, da se včasih pa malce preveč morda kje pojavi. Se opravičujem, gospod minister, če sem vam s tem prizadela to. Nikakor ni bil to moj namen, saj veste, da ne. Ne vem, minister Šušteršič, ste vi predstavnik Vlade ali niste. Pravite, Vlada je dala to v parlament. Zdaj ne vem, ali vi sodite zraven ali ste vi kakšno telo, tako kot Luna ob Zemlji, samo satelit, ki kroži okrog Vlade. Tega ne razumem namreč. In to, kar pravite, da imate izračun za vse, tudi za povišan DDV za časopise, jaz ne poznam človeka na svetu, pa po mojem ga nihče ne pozna in ga tudi ni, ki bi imel izračune za vse. Tako ga tudi vi nimate. Kriza v časopisni panogi ni samo stvar gospodarske krize, ampak vemo, da gre za stvar, ki se vleče že nekaj let in ni povsem neposredno povezana s tem. Je pa res, da je gospodarska kriza, pa tudi recesija, na področju časopisne panoge najbolj prizadela prav te. Torej bi pričakovali neko sistemsko rešitev. Vemo, da ta vlada zelo zagovarja sistemske rešitve in sistemske zakone. Pričakovali bi torej neko sistemsko rešitev, ne pa sistemske pogrebne službe. Tako se je težko izogniti občutku, da gre v bistvu še za eno bitko velike vojne za omejevanje javnega izražanja in spodkopavanja intelektualne družbene sfere, ki je kritična do Vlade, to povzemam. Zanima me, še enkrat bi prosila resnično za odgovor: Po kateri evropski državi ste se zgledovali – ker je ni namreč? Zakaj tega ne nadomestite kje drugje? Denimo z omejevanjem vpisa na visoke šole, fiktivnega vpisa, kjer je sistem izdelan, pa ga ne izvajate, s tem, da bi vojaki prišli iz Afganistana, recimo, da dam te primere, oprostite minister Hojs, in morda je takšnih postavk še nekaj. Recimo brezpilotna letala [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Morda dopolnilni odgovor. Dr. Žiga Turk, izvolite.
Jaz bi rad pojasnil samo tisti del iz vašega vprašanja, tudi iz prvega dela, ki se je nanašal na super znižano oziroma ničelno stopnjo DDV na časopise. V zvezi s tem nekateri operirate v teh debatah, nekateri ste operirali s tem v predvolilnih programih. Ta vlak je odpeljal, ko se je Slovenija včlanjevala v Evropsko unijo. Takrat bi se lahko kot nekatere druge države izpogajali za ničelno stopnjo DDV za časopise. Pa se nismo. In tega sedaj ne Slovenija ne kakšna druga evropska država več ne more urediti.
Hvala lepa. Še minister Šušteršič.
Jaz bi še pojasnil okrog teh astralnih teles pa izračunov za vse potrebno. Poglejte, jaz sem samo povedal, ker vaše vprašanje je bilo, ali ministra še vedno to podpirata. Jaz sem pač povedal, seveda jaz to še vedno podpiram, sicer tega predloga verjetno ne bi bilo, ga ne bi dal na Vlado in ga tudi Vlada verjetno ne bi podprla. Samo sem hotel povedati, da nisem jaz edini, ki je to predlagal v Državnem zboru. Sem pa povedal že nekajkrat argumente. Kar se tiče vprašanja izračunov, poglejte, gre za zelo preprost izračun. In rečete, če je cena toliko, pa davek toliko, koliko več davka dobim, če dvignem stopnjo, in koliko mora potem prodana količina pasti, da ne dobim nič več davka. To se da zelo hitro narediti, vam lahko tudi pokažem. Zelo preprosta zadeva in velja za vsak primer, ko dvigneš davek. Ne velja pa za kaj drugega, res, to pa res ne.
Hvala lepa, minister. Želite še besedo? Izvolite.
Ja, lahko tudi računava. Če razumem, ste v Državni zbor poslali en predlog, ki koalicijsko ni usklajen. Vsaj tako je bilo slišati. Ne vem, vaš državni sekretar Živkovič govori eno, gospod Virant je na Valu 202 govoril nekaj drugega, potem imamo še kakšno tretjo različico, tako da je zelo težko slediti temu, kaj se v resnici dogaja. Ampak verjetno bomo to videli zdaj v Državnem zboru. In preden jaz dobrohotno zvijem ta časopis in se odpravim po novembrski šopek ter k frizerju, bi o tem vprašanju prosila za razpravo po 246. členu Poslovnika. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Zdaj pa je na vrsti z vprašanjem mag. Majda Potrata, ki bo zastavila vprašanje ministru dr. Žigi Turku.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana gospa ministrica, ministri! "Najboljši študentje že v zadnjih letnikih razmišljajo samo o tem, kako bodo zbežali v tujino. V državah, ki so se odločile, da bodo krizo prebrodile z razvojno strategijo, imajo izredne priložnosti." To citiram po Draganu Mihajloviču, prvemu slovenskemu dobitniku projektne nagrade evropskega raziskovalnega sveta za priznane strokovnjake. Število mladih, ki odhajajo, je po njegovem mnenju grozovito. Samo letos naj bi jih odšlo okoli 8 tisoč. Zdi se, da se tisti, ki vodijo državno politiko, ne zavedajo posledic svojega ravnanja. Še več. Beg možganov celo zanikajo. Tudi izjemnega odpora do novele o visokem šolstvu na javni predstavitvi mnenj niso zaznali. Po njihovem mnenju ima novela dobro javno podporo. Vzeli so na znanje, da so jim nekateri naklonjeni in drugi ne. Čeprav ne minister ne direktor direktorata nista bila v dvorani nepretrgano, je to samo potrditev njune že večkrat izkazane ignorance in arogance. Glede na opozorila študentk in študentov na javni predstavitvi mnenj, da javno visoko šolstvo postaja vse manj dostopno, da predlagani način imenovanja sestave sveta Nacionalne agencije Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu omogoča politizacijo visokošolskega prostora, da se bo zaradi dopuščanja večjega obsega dela zaposlenih kakovost študija poslabšala ter da se omogoča vstop tujim visokošolskim institucijam, katerih listine o zaključku študija v Sloveniji ne bodo javno veljavne, študij pa bo plačljiv sprašujem, spoštovani gospod minister: Kako Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport vključuje predstavnike študentov v pripravo normativnih aktov ter sprejemanje drugih odločitev na področju visokega šolstva? To, kar je bilo mogoče slišati na javni predstavitvi mnenj, kaže na to, ali da se ne poslušate, ali da niso vključeni, ali da jih niste uspeli prepričati. Pa me zanima, kako so vključeni v postopek pripravljanja dokumentov, ker je bilo že ob Zujfu slišati, da je bilo nekaj s Študentsko organizacijo usklajeno, kasneje pa se je izkazalo, da s tisto Študentsko organizacijo ni bilo usklajeno. Hvala za odgovor.
Izvolite, dr. Žiga Turk.
Hvala lepa. Bom začel kar pri koncu. Zujf je s Študentsko organizacijo seveda bil usklajen, kljub številnim pritiskom, političnim pritiskom, ki ga je bila Študentska organizacija deležna, da bi se tudi oni pridružili fronti tistih, ki bi temu nasprotovali. Ampak seveda Študentska organizacija je imela zelo jasne interese, zakaj je podprla Zujf, zakaj je podprla tudi rebalans proračuna. Zato, ker se Študentska populacija zelo dobro zaveda, da če se bo ta država še naprej nebrzdano zadolževala, da bodo prav oni tisti, ki bodo ta dolg odplačevali. Glede na to, da ste mi v svoji razpravi pripisali podobno kot kakšen kolumnist v dnevnem časopisju krivdo oziroma odgovornost za beg možganov, vam moram povedati, da se naše ministrstvo ukvarja z razvojem možganov mladih ljudi – od vrtca pa do doktorskega študija. In kolikor sem jaz obveščen, se ta beg možganov dogaja po tem, ko doštudirajo, ko doktorirajo. In seveda se lahko vsi vi tukaj vprašate, kaj delate, kaj ste že in kaj še boste storili za to, da bo Slovenija država, ki bo mladim bolj naklonjena, ki jim bo odpirala več priložnosti na področju podjetništva, zaposlovanja in tako naprej. Tudi reforme, ki jih poskuša ta vlada v tem mandatu izpeljati, predvsem reforma pokojninske zakonodaje, delovne zakonodaje, prijaznejše okolje za podjetništvo, so tiste stvari, zaradi katerih bodo mladi ostajali doma, ne zakon o visokem šolstvu, ki ste ga tudi vtaknili v to vprašanje in o katerem ste popolnoma neosnovano trdili, da jaz ali moj direktor nisva bila ves čas v dvorani. Vsaj eden je bil ves čas razprave v tem parlamentu. In verjemite mi, razprava je bila dolga, mnenja so bila obširna. Vsaj eden je bil ves čas tukaj in je spremljal, kaj ste vi, vaši kolegi, kolegice in gostje imeli za povedati. Odnos torej nikakor ni bil ignorantski, ampak smo vsem argumentom prisluhnili. Kar se tiče sodelovanja s Študentsko organizacijo Slovenije. Oni so bili deležni enega prvih mojih obiskov kot ministra izven našega ministrstva. Srečevali smo se redno, preden je bil ustanovljen oziroma je začel formalno delovati Svet Vlade Republike Slovenije za študentska vprašanja. Kljub nekaterim drugačnim idejam smo ohranili njegovo neodvisnost, torej ga nismo povezali skupaj v svet tudi za mladinska vprašanja, za kar so nam tako mladina na splošno kot študentje hvaležni. Sestajali smo se tako v zvezi z Zujfom, sestali smo se in si izmenjali tudi v določeni meri nasprotujoča si stališča v zvezi z novelo zakona o visokem šolstvu. Prav tako Študentska organizacija sodeluje tudi v kriznih koordinacijah, ki jih vodimo v zvezi s proračunom za leti 2013 in 2014. Mi smo prepričani, da so študentje pravzaprav tisti, ki so stranka v našem sistemu, ki so koristniki sistema izobraževanja, ki imajo kot taki enake pravice, kot jih imajo kupci v trgovini. Do njih se mora celoten sistem obnašati v skladu s tistim pregovorom: Kupec je kralj, zato so deležnik, ki jih mi v svojih diskusijah, v svojih pripravah zakonov seveda zelo zelo upoštevamo. In tisto, kar je morda bistveno, tudi na tisto prejšnjo razpravo, ti študentje, ti mladi ljudje, ki sedaj dosegajo izobrazbo, oni bodo iz svojih plač plačevali obresti in dolgove, ki jih bomo mi ali pa ki smo jih mi v preteklosti naredili. Zato je njihov glas zelo pomemben.
Hvala lepa. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala. Jaz bi prosila, da bi odgovarjali tistemu, ki jih sprašuje, ne pa na druge razprave. Ste mi enkrat, ko ste mi odgovarjali, tudi očitali, da samo jaz govorim o ustanavljanju novih univerz, nihče drug ne. Iz magnetograma Javne predstavitve mnenj si preberite mnenje dekana dr. Janeza Polha, ki je, berem, "se pa v prihodnosti vidi v prihajajoči univerzi Novo mesto". Nisem Janez Polh. Kako ste poslušali in kako niste, je tudi v magnetogramu zabeleženo, kdaj ste javno predstavitev mnenj zapustili. Ampak glede na to, kako slišite tisto, kar vam ljudje govorijo in kako se do izrečenega vedete, vam naj samo iz vašega magnetograma preberem: "Ena od tem je bila beg možganov. Ljudje iz Slovenije odhajajo zato, ker Slovenija ne odpira dovolj priložnosti. Tudi zato, ker je trg dela zanje preveč zaprt. Beg možganov je zato, ker ni priložnosti v gospodarstvu," res sem vmes malo teksta izpustila, "ne vem, kako bi več nekritičnega", poudarjam nekritičnega, "financiranja javnega sektorja pri tem pomagalo, razen seveda če je edina ambicija mladih, da se zaposlijo v javnem sektorju. Pa upam, da to ni edina ambicija." In to je res. Vaše izjave, vaši zapisi, pa tudi direktorja Direktorata za visoko šolstvo kažejo, da vzpostavljate vzporedni svet, vzporedno infrastrukturo, ker vam je javni sektor nekaj, kar je treba izriniti. Če samo gledamo, koliko storitev opravljajo diplomanti v javnem sektorju, potem morajo biti možnosti za zaposlovanje odprte tudi v javnem sektorju. Pa jih zapirate z vsemi temi ukrepi. Ne vem, s kom se pogovarjate in s kom ne, vseeno javna predstavitev mnenj ni pokazala [[...]] [[izklop mikrofona]]
Dopolnitev odgovora. Minister, izvolite.
Hvala lepa. Ne vem, gospa Potrata, kronski dokaz, ne vem sicer natančno zakaj, ampak naj bi bil, kronski dokaz za to, da jaz ne govorim resnice o tem, da ministrstvo ne govori o ustanavljanju novih visokošolskih zavodov, naj bi bil to, da je neki gospod Janez Polh to omenil. V Sloveniji velja svoboda govora, vsak ima svoje ideje, interesi so različni, ambicije so različne. Jaz sem vam povedal, da se preveri, da se dokumentira, da ministrstvo nobenih korakov v to smer ni naredilo. Pa ne, da bi bili ti koraki a priori napačni, ampak ni jih naredilo in vse vaše krive obtožbe na ta račun ne bodo ničesar spremenile. Ja, v magnetogramu je zabeleženo, kdaj sem sejo zapustil jaz. V magnetogramu je tudi zabeleženo, kdaj jo je zapustil direktor direktorata gospod Rončevič in ta zadnja ura je enaka uri, ko se je ta seja končala. Tako tudi vaš očitek o tem, da smo kakšno razpravo ignorirali, da se je nismo udeležili in tako naprej, ne drži. Jaz sem imel ene nujnejše obveznosti, mislim, da sem sprejemal nekega tujega ministra ali nekaj takega je bilo, in sem si dosti časa vzel tako za razpravo v parlamentu o tem vprašanju kot seveda tudi za posvetovanje v zvezi z deležniki. Tudi tisto, kar ste vi citirali iz magnetograma, jaz sem zelo zadovoljen, da je nekaj zelo podobnega, kot sem povedal tudi tukaj, da sem konsistenten v svojih mnenjih, da sem konsistenten v razmišljanjih. Bega možganov, spoštovana gospa poslanka, mi v Sloveniji ne bomo reševali tako, da bomo za možgane ustvarjali delovna mesta v javnem sektorju.
Hvala lepa. Želite še proceduralno?
Postopkovno predlagam, da opravimo razpravo o odgovoru ministra dr. Žige Turka na moje poslansko vprašanje, ker v ničemer ni odgovoril na tisto, kar sem ga vprašala, hkrati pa vtaknil v svoj odgovor, če jaz vtikam, potem tudi minister vtika v svoj odgovor navedbe, ne nekega Janeza Polha, ampak je to dr. Janez Polh, ki je mimogrede dekan Fakultete za informacijske študije v Novem mestu, ki jo direktor Direktorata za visoko šolstvo zelo dobro pozna. To se pravi, da ni kar takole priplavalo in sem vas demantirala, gospod minister, da nisem edina, ki o tem govorim, če bi že ravno šli na to. Vem, da smo imeli javno predstavitev mnenj o noveli zakona, vem, da bomo opravili tudi obravnavo, splošno obravnavo tega zakona, ampak dvomim, da se bo karkoli v predlogu zakona spremenilo. Če poslušam odgovore članov vlade Ivana Janše, gre to po principu: vlada je sprejela, parlament bo pa odločil, kaj bo z amandmaji spremenil. Kolikor vem, še do zdaj niso ničesar spremenili tako, kot je želela opozicija in bo na koncu zakon tak, kakršen je bil na vladi sprejet. Pa ne gre za nepomembno vprašanje. Za zelo pomembno vprašanje gre, zato je treba o njem razpravljati. Udeleženci javne razprave so me spraševali, kaj si mislim, kakšen bo učinek javne razprave. Pa sem jim povedala približno tako, kot sem jim zdaj. Pa dovolite, da še nekaj citiram iz magnetograma, da boste videli, ali govorim zdaj nekaj, kar je iz trte izvito ali ne. Gospod minister je, preden je odšel, takole rekel: "Strinjam se s tem, da znanost in visoko šolstvo nista pametna prva točka za varčevanje. In seveda sem današnjo razpravo poslušal tudi zato oziroma v smislu, koliko uporabnega je bilo povedanega kot argument za to, da se zagotovi čim boljše financiranje znanosti in visokega šolstva. In nekaj tega smo tudi slišali predvsem od kolegov iz umetniških akademij, glasbe in tako naprej, nekaj splošnih fraz, ampak res uporabnega je bilo pa malo." Če smo do mnenja strokovne javnosti tako zelo nerazumevajoči, potem sta besedi ignoranca in aroganca upravičeni. In, gospod minister, je že res, da vsaka šola nekaj stane, samo zakaj bi morali ceno za ministrovo šolo plačati visoko šolstvo, znanost in kultura in z njimi vsi, ki nam je mar javni interes. Zato mislim, da moramo opraviti razpravo o odgovoru ministra. Hvala.
O vašem predlogu bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Nadaljujemo z vprašanjem gospe Alenke Jeraj. Vprašanje ima za ministra za infrastrukturo in prostor gospoda Zvonka Černača.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministrom! Gospod minister, konec julija tega leta je začel veljati Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki je razveljavil določbe Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki se nanašajo tudi na subvencionirane prevoze za dijake in študente. Sedaj se ta zakon že skoraj dva meseca uporablja. Zanima me: Kakšni so učinki spremembe oziroma uvedbe subvencioniranega prevoza za dijake in študente? Ali beležimo več prevozov? Vemo, da je težka finančna situacija za mnoge družine in je zagotovo takšna subvencija pomembna za te družine. Kakšen je prihranek?
Hvala za vprašanje. Odgovor minister Černač.
Hvala za vprašanje. Lep pozdrav vsem! Gotovo ima ta sprememba pozitivne učinke na več segmentih; pomembno se mi zdi tudi, da smo uspeli na ravni treh ministrstev, Ministrstva za izobraževanje, znanost, kultur in šport, Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve in na ravni našega ministrstva poenotiti poglede v teh zelo težkih časih, v času, ko se soočamo z resnimi finančnimi težavami in da smo kljub temu, da je treba varčevati na vseh področjih, uspeli sredstva, ki so bila v preteklosti namenjena temu segmentu predvsem na Ministrstvu za izobraževanje, znanost, kulturo in šport in na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve v višini približno 40 milijonov evrov kot dodatki k štipendijam usmeriti v ta javni prevoz in s tem nekako okrepiti, popularizirati javni prevoz predvsem med mladimi, med mlado populacijo. Dosegli smo pa še en pomemben učinek skozi ta ukrep, in sicer ta, da smo nekako stroške izobraževanja tistim dijakom in študentom, ki ne živijo v metropolah, predvsem v mestu Ljubljana, nekako izenačili s tistimi, ki živijo v samem mestu. Jaz mislim, da je to zelo pomembno tudi v luči teh razpravav, ki jih poslušamo že nekaj časa in tudi danes o tem, kako se na vseh segmentih sredstva krčijo, kako ta vlada ne podpira vzgoje in izobraževanja in tako naprej. Seveda podpira in eden izmed ukrepov na tej poti je tudi ta ukrep glede subvencionirane vozovnice. Za primerjavo lahko povem, da recimo nek dijak ali študent, ki se vsak dan vozi v šolo iz do 60 kilometrov oddaljenega kraja, da vsak dan pride v ta kraj in se vozi potem tudi v mesto, konkretno Ljubljana, plača na mesečni ravni 20 evrov. Prej je plačeval preko 150 oziroma tudi do 180 evrov na mesečni ravni, kar pomeni, da je družinski proračun tega dijaka, te družine na letni ravni razbremenjen nekje v višini tisoč 500 evrov, če vzamemo, da sta dva takšna v družini, to pomeni na letni ravni približno 3 tisoč evrov manj. Pomembno se mi zdi, da smo to uvedli v času, ko vladajo restriktivne razmere in da smo ta sredstva, ki so se prej v velikem delu namenjala, če poenostavljeno rečem, so se pretvorila v bencinske hlape v osebnih avtomobilih, da se namenjajo javnemu prevozu. Mi ocenjujemo, da bomo z nekimi dodatnimi ukrepi uspeli bistveno večji obseg teh prevozov zagotoviti s sredstvi, ki so bila doslej tudi namenjena. Jaz sem enkrat že povedal, da računamo, da eventualno tam nekje med petimi in desetim procenti bi lahko bil ta povečan znesek, ob tem da se je število dijakov in študentov, ki koristijo javni prevoz, v primerjavi z lanskim letom povečalo za preko 50 %. V septembru letošnjega leta javni prevoz za šolo koristi 43 tisoč dijakov in okrog 20 tisoč študentov, se pravi 63 tisoč, v enakem obdobju lanskega leta je ta javni prevoz koristilo samo okrog 30 tisoč dijakov in študentov. Pri tem je treba povedati, da se je pa bistveno povečala uporaba mestnega prevoza, približno 15 tisoč dijakov in približno 15 tisoč študentov koristi mestni prevoz, večinoma seveda v Ljubljani. Kako tudi ne, v lanskem letu so morali vsi tisti dijaki in študenti, ki niso imeli stalnega prebivališča na območju Mestne občine Ljubljana, plačevati bistveno višjo ceno vozovnice za uporabo mestnega prevoza kot dijaki in študenti, ki so imeli stalno bivališče v Mestni občini Ljubljana. To je nekako prvi korak na poti do integriranega javnega potniškega prometa, kjer računamo, da bi lahko projekt zaključili v letu 2013 in ga uvedli v letu 2014 na ta način, da omogočimo čim bolj prijazno storitev javnega prevoza preko ustreznih prevoznih sredstev, pa tudi preko ustrezne prometne infrastrukture, in to predvsem na tak način, da bo nekdo, ki bo uporabil javni prevoz, lahko z isto vozovnico kombiniral prevoz z vlakom, avtobusom in ostalimi prevoznimi sredstvi. Tu načrtujemo tudi vključitev enega dela segmenta na podoben način kot zdaj pri populaciji dijakov in študentov v okviru javnega prevoza. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Barbara Žgajner Tavš ima vprašanje za ministra za delo, družino in socialne zadeve mag. Andreja Vizjaka.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister! Finančni minister je vesel človek. Vsaj tako sem lahko razbrala danes, ker ima ves čas nasmeh na obrazu, ker se je izkazalo, da je očitno dober gospodar, saj bo na različnih področjih privarčeval toliko in toliko milijonov evrov, v prihodnjih letih seveda. Jaz pa pravim, da smo današnjo sejo navkljub vsemu začeli tragično. Uvodna predstavitev proračuna je zvenela bolj kot umor socialne države, pravične in solidarne države. Ljudi bomo dodatno obremenili, davčno obremenili, zniževali bomo plače, okrnili bomo pokojnine. In naj se dotaknem pokojninske blagajne, glede na to, da se moje poslansko vprašanje nanaša nanjo. Premier obljublja stabilen in pravičen sistem, ki bo v skladu s sedanjim časom – torej varčevanje. Začelo se je z Zujfom. Takrat ste drastično in neenakomerno posegli v pravice upokojencev za nedoločeno časovno obdobje. Nekaterim ste pokojnine znižali tudi do 30 %. Med upokojenci, ki ste jim znižali pokojnine, je največ tistih, ki so del delovne dobe prebili v nekdanji SFRJ. Drugo najbolj številno skupino upravičencev predstavljajo borci NOB, približno 7 tisoč 500 jih je, potem sledijo nekdanji begunci, interniranci, vojaški zavarovanci, delavci z beneficiranim stažem, 240 je uživalcev izjemnih pokojnin in tako dalje. Skupaj je teh ljudi 27 tisoč 180. S predlogom pokojninske reforme boste čiščenje dokončno izvedli. "Čiščenje", rečeno pod narekovaji. Iz pokojninske blagajne boste na druge proračunske uporabnike prenesli vse te sporne pokojnine – po vaši oceni sporne pokojnine, saj po novem pokojnina ne bo več definirana kot nekaj, kar pripada, ampak kot socialni korektiv, ki zagotavlja dostojno življenje na starost. Tu vas sprašujem: Kje se začenja in konča dostojno življenje? Ali je mogoče razumeti vaše napovedi, da izdatki pri omenjenih kategorijah upokojencev nimajo nobene zveze s socialnimi korektivi ali solidarnostjo, kot napoved dokončnega brisa vseh pravic, dodeljenih na podlagi veljavne zakonodaje iz preteklosti, ki je bila za marsikoga izmed teh ljudi v znamenju borbe za pravično, samostojno in uspešno državo? Sprašujem vas tudi: Kako boste za te ljudi v vmesnem časovnem obdobju – vzeli ste si namreč eno leto časa po novi pokojninski zakonodaji, da boste dokončno uskladili pokojnine tudi za te ljudi, ki bodo po različnih ministrstvih, kot rečeno, kot neke vrste socialni korektiv?
Minister, izvolite.
Spoštovana poslanka, hvala lepa za vaše vprašanje. Z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju želimo pokojnini vrniti status, ki temelji na vplačanih prispevkih. Torej status pravice, zaslužene z minulim delom. Zelo pomembno je, da razumemo pokojnino kot pravico, ki izhaja iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. V preteklosti pa so se znotraj pokojninskega sistema podeljevale pravice, ki niso imela podlage na vplačanih prispevkih v pokojninsko blagajno, iz katere se le-te pravice tudi izplačujejo. In to je pomenilo odstop od osnovnega načela pokojninskega sistema, to je od načela zavarovanja. V večini primerov te pravice niso bile v funkciji zagotavljanja solidarnosti, niti ne medgeneracijske, niti ne intergeneracijske, ampak bolj v funkciji zagotavljanja pravic posameznim družbenim kategorijam. Zakon o uravnoteženju javnih financ je posegel zgolj v nadpovprečne pokojnine. To se pravi, pokojnine nad 622 evrov. In ni res, da ima to kakorkoli opravka z umorom socialne države. Še enkrat, nihče izmed upokojencev ali tistih, ki je deležen katerekoli posamezne pravice pod 622 evri, ni bil deležen nikakršnega posega v le-to. S tem ukrepom želimo tudi dolgoročno zagotoviti večjo preglednost pokojninske blagajne in tudi večjo motiviranost po vplačilu v pokojninsko blagajno. Le če bomo tudi uveljavili pokojninsko blagajno kot nekaj, kar je v smislu zavarovanja za primer starosti in izhaja iz dela, potem lahko verjamemo, da bodo ljudje tudi motivirani k vplačilu. Če se pa vsakršna oblast izmisli dodati ali razširiti kakšno kategorijo ljudi, ki prejemajo denar iz tega naslova, potem pa to ruši stabilnost pokojninskega sistema. In prav s ciljem, da motiviramo k vplačevanju prispevkov, in s ciljem zagotavljanja dolgoročne finančne stabilnosti menimo, da je treba iz pokojninskega sistema izvzeti vse tisto, kar je bilo legitimno in tudi formalno podeljeno kot pravica. Torej ločiti iz pokojninskega sistema. Tudi zdaj so te pravice podeljene v raznih zakonih. Ne v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ampak v več raznih področnih zakonov. In mi v tej fazi s 161. in 408. členom Predloga zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju zgolj želimo, da se te pravice uredijo v posebnih predpisih in da se tudi proračunske postavke, ki so namenjene financiranju teh pravic, zagotovijo glede na področje, kamor pač sodijo. V tem letu dni ne bo nič drugače. Ne posegamo ne v krog upravičencev, niti ne v obseg teh sredstev. Kaj bo, ko bodo posamični resorji predlagali prenos teh pravic v področno zakonodajo, bo stvar diskusije v tem parlamentu, kajti to se bo lahko naredilo zgolj z zakonom. Te pravice so zelo različne in tudi zelo nespornim kategorijam ljudi. Mi sploh ne zanikamo teh pravic, vendar pravimo, da nimajo kaj delati v pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Če bodo te pravice in če se bo parlament odločil, da jih ohrani, pač bodo. Jaz tudi ne vidim razloga v tem trenutku delati kakršnekoli panike, še posebej pa neutemeljene, da vlada zdaj z zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju posega v te pravice. Eno leto do izteka prehodnega obdobja bo vse po starem, kot je bilo sedaj.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora?
Hvala lepa, minister. Ni vse res, kar ste dejali. Z Zujfom ste posegli in brisali pokojnine delavcem, ki so delali v nekdanji Jugoslaviji in vplačevali v pokojninsko blagajno. Brisali ste kmetom in ne nazadnje sprašujem vas: Če gre za pokojnine, ki naj bi bile plačilo za minulo delo in dosežke, mar se vam ne zdi podcenjujoče do borcev NOB, ki so štiri leta, namesto da bi študirali ali delali in imeli možnost vplačevanja v pokojninsko blagajno, dali glavo za to, da so se borili za domovino, svobodno samostojno in uspešno domovino? Tem ljudem odrekate pravico. Jaz se bojim, da je v ozadju nekaj drugega. Prepričana sem, da bodo po novih zakonih pravzaprav ti ljudje dobili pravico do prejemkov, ki niso pokojnina, se ne usklajujejo kot pokojnine, niso pridobljena pravica, ampak se lahko z zakonom vanje posega, kar pomeni, da je cilj te vlade, da se te pokojnine prenesejo, preimenujejo in na zakonsko, bom rekla, dopusten način se tudi zniža višina teh tako imenovanih, po novem, socialnih transferov. Mimogrede, želim vas opozoriti na zelo jasno stališče, ki ga je dala varuhinja človekovih pravic. Pravi: "Zakon lahko drugače uredi način usklajevanja pokojnin s plačami ali z življenjskimi stroški, ne sme pa neposredno poseči že v z odločbo odmerjeno pokojnino." In vi ste to storili. Posegli ste v odmerjeno pokojnino že z Zujfom. Zato pravim, da to, kar boste storili v pokojninski blagajni, je nadaljevanje tega, kar ste storili z Zujfom, in jaz se res bojim, da bodo te pokojnine kot socialni transfer, ki so vezane na cenzus 622 evrov. To res ni človeka vredno dostojno življenje.
Dopolnitev odgovora. Prosim, minister.
Hvala lepa, za to dodatno vprašanje. Torej poslanka ve očitno več, kot vem jaz. Ve že, kakšna bo bodoča ureditev, pri čemer ni niti enega predloga v tej smeri. Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kar je bil tudi temelj tega poslanskega vprašanja, zgolj želi dati eno samo sporočilo, in to je, da so pravice, ki nimajo osnove v vplačanih prispevkih iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, to se pravi, da so te dajatve lahko sicer del izdatkov proračuna, ne pa pokojninske blagajne. In gre skozi pokojninsko blagajno vrsta takšnih transferjev, kar 440 milijonov evrov. Če se bomo odločili v prihodnje, da bomo izplačevali vse te pravice iz proračuna, bodo seveda na ministrstvih ustrezne proračunske postavke in jaz nimam nič proti temu, da bo zavod tudi v prihodnje neke vrste poštar za te pravice. Vendar moramo jasno vedeti, da bodo upravljanje s temi pravicami del politike posameznega resorja in verjetno potem tudi ne bo tako brezbrižno odločanje o teh pravicah. Danes se vse te pravice združijo v eni sami proračunski postavki Ministrstva za finance, ki približno znaša milijardo 400 milijonov do milijardo 500 milijonov. To je največja proračunska postavka. In ni v redu, da se na tako nepregleden način obravnava tudi celotna pokojninska blagajna v nadaljevanju. Zato, spoštovana poslanka, pustimo takim trdim trditvam, kdo bo v kaj zarezal, pustimo to trenutku, ko bo dejansko tak predlog na mizi. Mi danes ne obravnavamo Zujfa. O Zujfu boste verjetno govorili še kaj v tem parlamentu. Mi smo tudi skozi koalicijo že obravnavali Predlog sprememb Zakona o uravnoteženju javnih financ v smislu drugačne obravnave in zlasti tistih zaposlenih, ki so delali v drugih državah in so prav tako plačevali v pokojninske blagajne, vendar ne v slovensko, iz katere se sedaj izplačujejo pokojnine. Vsakršna druga zarota zoper te pravice je pa meni neznana. Saj pravim, mi v tem času zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju zgolj selimo to s prehodnim obdobjem, vendar dokler to ne bo preseljeno, bo način izplačevanja teh pravic kot doslej.
Hvala lepa. Očitno še postopkovni predlog.
Hvala lepa za besedo. Dovolite, da dam najprej obrazložitev. Minister, te pravice se že danes ne izplačujejo iz pokojninske blagajne, ampak iz proračuna. To upam, da veste. Jaz pravim, da moramo poslanske in poslanci prej vedeti, kaj bo prinesla neka zakonska rešitev, ne takrat, ko bomo soočeni z dejstvom in postavljeni pred dejstvo. Danes bi morali poznati vse odgovore, kaj bo prinesla rešitev v okviru pokojninske reforme. Če dovolite, na Socialni zbornici zelo resno opozarjajo, da bo ta novi način brisanja iz pokojninske blagajne prinesel dodatnih 100 tisoč revnih ljudi v naši državi. Jaz vas bom spomnila, na zadnje statistične podatke, ki govorijo o tem, da v Sloveniji že danes živi pod pragom revščine 20 %. Morda se vam zdi smešno, pa vas v tem trenutku tudi pozivam, da se boste, ne tako, kot ste v osnovi nameravali, v sredo, 24. 10., ko se bo en del vlade odločil obiskati Zasavje, eno izmed socialno-ekonomsko najbolj ogroženih regij, z več kot 17-procentno brezposelnostjo, tudi vi udeležili tega srečanja. Jaz bom zelo vesela, pa verjamem, da bodo veseli tudi na Rdečem križu, recimo v Trbovljah, če boste prišli, jih obiskali in se tam soočili s situacijo. Tam so revni upokojenci in drugi, ki se srečujejo z nedostojnim načinom življenja, ker so njihovi transferi, dohodki in tudi pokojnine pod pragom revščine. Upam, minister, da boste prišli, da se ne boste udeležili v Brežicah slavnostnega dogodka, kot ste v osnovi nameravali. Jaz se opravičujem za ta intermezzo, ki pravzaprav nima veliko zveze z osnovnim poslanskih vprašanjem, ampak zdi se mi pomembno, minister je resorni minister in odgovoren tudi za reševanje revščine in socialnih stisk ljudi. In to je del tega. Verjamem, da zelo upravičeno tudi zato, ker se po moji oceni z zakoni, z Zujfom, ki bo jutri na obravnavi, in tudi s pokojninsko reformo dodatno posega in se zmanjšujejo pravice upokojencem. V okviru te moje dodatne intervencije prosim, da se, kot določa 246. člen Poslovnika, opravi dodatna razprava o odgovoru ministra.
Hvala za predlog. Sami ste ugotovili, da ste malce zašli s poti vmes, ampak o vašem predlogu bomo vseeno jutri v okviru glasovanj tudi odločali. Na vrsti je gospod Alojz Potočnik, ki ima vprašanje za ministra za finance dr. Janeza Šušteršiča.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, Zakon o uravnoteženju javnih financ je med začasnimi ukrepi uvedel tudi davek na nepremično premoženje večje vrednosti. Omenjeni davek je bil v predlogu imenovan krizni davek in tako ste ga omenili tudi danes v svoji začetni predstavitvi. Vselej pa se ga je držal prizvok všečnosti in velike javne, predvsem medijske, izpostavljenosti. Vendarle po dostopnih podatkih je v davčnem primežu pristala le peščica davčnih zavezancev, nekateri postopki v zvezi z izdajo odločb pravnim in fizičnim osebam pa še tečejo. Vzrok je menda v majhnem številu enot tako imenovanega pasivnega nepremičnega premoženja. Zanima me: Kakšen bo, lahko tudi navedete oceno, izplen uvedenega davka v letu 2012 in koliko odstopa od načrtovanega zneska na prihodkovni strani proračuna za leto 2012 po rebalansu? Ali ocenjujete, da je bila uvedba omenjenega davka dovolj premišljena in smotrna? Ali jo gre vendarle "knjižiti" med koncesije javnosti predvsem sindikatom? Vprašanje seveda ni mišljeno kot prispevek k ideološkim davčnim temam.
Izvolite, minister Šušteršič.
Hvala za vaše vprašanje. Preden grem na podatke in samo vsebino tega davka, bi pritrdil temu, kar sprašujete, saj tega nismo niti nikdar skrivali, niti ni bilo nikoli kako drugače povedano. Mi smo imeli v času, ko smo sindikatom, zlasti sindikatom, čeprav smo to počeli na Ekonomsko- socialnem svetu, kjer so tudi delodajalci, ampak sindikati so bili tisti, ki jih je bilo treba bolj prepričati, ko smo torej predstavljali ukrepe za uravnoteženje javnih financ, je bila najprej večina ukrepov na odhodkovni strani. Sindikati so takrat zelo jasno povedali, da bi veliko lažje razumeli, ne samo oni, ampak ljudje na sploh, ukrepe za varčevanje, če bi jih spremljali tudi ukrepi za obdavčenje tistih, ki so bogatejši ali ki veliko več zaslužijo. Mi smo takrat na Vladi pravzaprav obravnavali cel seznam možnih ukrepov, ki bi šli naproti temu pozivu. Ko smo ta ukrep tudi potem enkrat naslednjič predstavljali spet na eni seji Ekonomsko-socialnega sveta, je naletel na zelo dober odziv prav pri sindikatih. Jaz sem ves čas v teh razpravah opozarjal, da sicer razumem to težnjo k neke vrste davčni pravičnosti oziroma k temu, da ljudje želijo videti, da je tudi nekdo drug obremenjen, za katerega se jim zdi, da živi bistveno bolje od njih, ampak da hkrati je teh ljudi tako malo in tudi tako malo premoženja, ki ga je možno obdavčiti, da prav velikih finančnih učinkov to ne bo imelo. Danes sem govoril tudi o tem in me veseli, da ste me pozorno poslušali, da se soočamo tudi z nekim izgubljanjem iluzij glede davčnega področja. Vsa ta nasprotovanja različnim predlogom na davčnem področju v zadnjih tednih govorijo o tem, da počasi spoznavamo, da davki niso tista prava pot, kjer moramo iskati rešitev oziroma njihovo dvigovanje. In tudi mislim, da s podatki, koliko smo pa tega zajeli in koliko je dejansko tu bilo premoženja, ki ga je možno obremeniti, bomo tudi počasi izgubili to iluzijo, da pa v Sloveniji so neki ljudje in da bi lahko vso finančno, fiskalno krizo rešili tako, da bi bolj obremenili tiste, ki jih je menda ogromno in imajo menda ogromno več kot drugi. Jaz sem prej tudi nekaj teh ukrepov omenil. Uvedba za dve leti 50-odstotne davčne stopnje pri dohodnini je tudi eden takšnih ukrepov, ki sodi v ta krog. Če grem k temu, smo tudi zato te davke uvajali za neko omejeno obdobje krize. Če vam odgovorim na vprašanje glede tega davka. Uveden je bil za leta 2012, 2013 in 2014. Za leto 2012 velja v polovičnem znesku. Ker je bil uveden sredi leta, se nam ni zdelo utemeljeno enako obremeniti, če na začetku leta ni bil uveden. Tisto, kar je bil namen zakonskega člena in tudi vseh teh razprav, ko so bile ob tem, je bilo obremeniti tisto premoženje, ki ni namenjeno opravljanju neke dejavnosti ali ni v javni rabi. Ideja je bila obremeniti tiste, ki so neke svoje visoke dohodke nalagali v nepremičnine, ki so nek luksuz, ki se ne uporablja in ki ne služi, recimo, se ne oddaja v najem, zato da bi lahko kdo tam živel, se ne opravlja neka gospodarska ali poslovna dejavnost v teh nepremičninah in tako naprej. Takšen je bil takrat namen in temu smo sledili. Potem se je pokazalo, da, prvič, imamo problem evidenc. Mi smo sedaj prvič morali narediti nekaj, da smo povezali evidence iz registra nepremičnin in davčne evidence, da smo sploh lahko ta davek odmerili. To je bila zelo koristna vaja, če bi kdaj kdo želel uvajati tudi davek na nepremičnine na sploh. In drugič, ko smo potem v skladu z zakonskim členom začeli to odmerjati, se je pokazalo, ko smo te zadeve uvajali, da letos pričakujemo približno 10 milijonov oziroma da je to učinek na letni ravni, če sem natančen, prihodnje leto, ko to mejo spuščamo, pa morda 15 milijonov. Koliko bomo na koncu, ko bodo vse odločbe izdane in vse to pobrano, res, bomo pa videli. Jaz ne bi tvegal neke druge številke, kot te, s katero smo takrat na podlagi podatkov, ki smo jih imeli, računali.
Hvala lepa. Zahteva za dopolnitev.
Zahvaljujem se, posebej v zadnjem delu, ko ste omenili 10 milijonov. Iz dostopnih virov je razvidno, da je odmera oziroma prve izdane odločbe so nekje 1,2, se mi zdi, ali pa 1,3 milijona, nekaj je pa še seveda neizdanih. Če bi rekel z drugim izrazom, slon se je očitno spremenil v miš. In moram še nekaj reči, vam pa je verjetno tokrat zatajil Excel. Hvala.
Hvala lepa. Še dopolnitev.
10 milijonov na letni ravni sem rekel, je bila takrat ocena. To pomeni, da za pol leta se davek odmeri 5 milijonov, sami ste tudi rekli, da niso vse odmere uvedene, niso še bile izpeljane, tako bi jaz počakal do konca leta, da se to izvede preden bi o nekih dokončnih številkah govoril. Excel je bil moj ali pa od mojih sodelavcev, slon pa, kot sem povedal, pa ni bil moj. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Katarina Hočevar ima vprašanje za ministra za delo, družino in socialne zadeve, mag. Andreja Vizjaka.
Hvala za besedo. Lep pozdrav, spoštovani ministri! Da organiziranost in delovanje Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje nista prilagojena sedanjim razmeram na trgu dela, smo se stranke koalicije strinjale že v času oblikovanja te vlade. Zato me zanima, spoštovani gospod minister: Katere ukrepe ste morebiti že in katere še boste izvedli v smeri institucionalne prenove Zavoda za zaposlovanje? Slednji bi namreč moral delovati kot začasni delodajalec v smislu agencije za delo. Slabost Slovenije na tem področju je vsekakor to, da nimamo nobenega sistema oziroma modela za napovedovanje potreb na trgu dela, ki bi služil kot pomoč tudi pri usmeritvah na področju izobraževanja. Slednje izhaja tudi iz mnenja Sveta o slovenskem programu stabilnosti za obdobje 2012–2015, ko nam očitajo slabo odzivnost sistema izobraževanja in usposabljanja na potrebe trga dela. Namesto da bi bil zavod in njegove območne enote ter posamezni uradi usmerjeni k uporabnikom, k iskalcem zaposlitve, v zadnjem času lahko za povrh vsega še beremo, da so usmerjeni izrazito k sebi. Namesto da bi se ukvarjali z aktivnim iskanjem novih priložnosti za brezposelne, se ukvarjajo s pripravo dokumentacije za Komisijo za preprečevanje korupcije. Zato me zanima, spoštovani gospod minister: Kdaj in kako boste ukrepali v zvezi z zadnjimi ugotovitvami v okviru Zavoda za zaposlovanje? Hvala za odgovor.
Izvolite, minister.
Hvala lepa. Spoštovani, hvala za vprašanje. Mi smo že ukrepali v zvezi z ugotovitvami notranjega nadzora, in sicer preden so tudi ostale pristojne službe ki se ukvarjajo z zavodom, že imenovana protikorupcijska komisija in tudi policija, in smo sprejeli ustrezne ukrepe, kljub temu da se dodatno obrazlaga, zakaj so nekatere neracionalnosti počeli, smo jim že naložili odpravo le-teh in s tem presegli neko dosedanje ravnanje, češ, da so se bolj ali manj uspešno ali neuspešno zagovarjali in vse je ostalo po starem. Ampak pustiva ta del ob strani, je sicer pomemben, vendar ne najpomembnejši. Zelo pomembno je to, kar ste izpostavili, učinkovitost zavoda na trgu dela. Na trgu dela je treba imeti dejansko trg dela, če želimo, da je zavod učinkovit, to je delovno mesto in brezposelne. Če imamo brezposelnega in ni delovnega mesta, se lahko tudi zavod postavi na glavo, pa ne bo izpeljal zaposlitve, kajti ni brezposelnega kam zaposliti. Zato se mi zdi, da je zelo pomembno, ko govorimo o učinkovitosti zavoda, govoriti tudi o učinkovitosti ostalih ekonomskih politik te države in tudi aktivne politike zaposlovanja za večjo zaposljivost brezposelnih in hkrati za odpiranje novih delovnih mest. Kar je bilo že storjenega, je bilo storjeno to, da smo okrepili, mi rečemo temu prvo bojno linijo, torej tistih svetovalcev zaposlitve, ki delujejo neposredno z brezposelnimi, ki poskušajo iz specifik posameznega brezposelnega in ponudbe delovnih mest posameznemu uradu za delo regij ali krajev narediti pravzaprav neko zaposlitev, neko stično točko. Zaradi tega je bistveno večja aktivnost in tudi preverjanje dejanske aktivnosti posameznega brezposelnega, ali je on zgolj neka številka, ki se sicer udeležuje tu in tam vabil, ali je dejansko aktivni iskalec zaposlitve. Skrajšali smo čas od prijave posameznega brezposelnega na zavod do njegove prve obravnave in izdelave tudi določenega poslovnega oziroma zaposlitvenega načrta. Z novo zakonodajo na področju trga dela in tudi Zakona o delovnih razmerjih želimo dodatno znižati past brezposelnosti, torej povečati zaposljivost brezposelnih oseb tudi s tem, da ne vidijo več motiva v prejemanju nadomestila, temveč da poprimejo za delo, če se le-to ponudi. Zato smo že v okviru Zakona o uravnoteženju javnih financ znižali nadomestila za tiste brezposelne, ki so dlje od enega leta na Zavodu za zaposlovanje, s 60 % na 50 %, z novim predlogom nižamo tudi nadomestila v prvem obdobju, torej prvem trimesečnem obdobju s sedanjih 80 % na 70 %, s predlogom preprečujemo tudi veriženja nadomestil, kar se je v praksi pogosto dogajalo. Ena zelo pomembna novost je pred nami, ki jo tudi predlagamo v Zakonu o delovnih razmerjih in Zakonu o urejanju trga dela, to je, da se posamezni delavec, katerega delo je pri delodajalcu trajno nepotrebno, tako imenovani presežek, prijavi na zavod oziroma obvesti zavod o tem, da bo izgubil zaposlitev, že v času odpovednega roka in da se zavod za zaposlovanje aktivno ukvarja s tem najmanj en dan na teden tudi že v času odpovednega roka. S tem želimo preprečiti, da bi delavec izgubil tistih nekaj tednov na začetku aktivne brezposelnosti za to, da ga šele začnejo obravnavati, zato želimo, da ga zavod vključi v ustrezno obravnavo in evidenco že takoj, ko ve, da mu bo prenehalo delovno razmerje. Seveda smo zaradi učinkovitejšega zaposlovanja tudi prenovili ukrepe aktivne politike zaposlovanja. Naj tu omenim en zelo pomemben ukrep, ki je doživel veliko odobravanja zlasti med mladimi. To je tako imenovani prvi izziv. To je ukrep subvencioniranja zaposlitve mladih do 26 let. Tudi s pokojninsko zakonodajo predvidevamo narediti večjo zaposljivost mladih s tem, da jim znižujemo prispevke za pokojninsko zavarovanje v prvem letu in jih znižujemo tudi v drugem letu zaposlitve.
Hvala lepa. Še dopolnitev.
Hvala, minister, za ta del odgovora. Moram reči, da me veseli, da ste ob teh ključnih reformah, ki jih pripravljate, uspeli nekaj postoriti tudi na tem področju. Govorili ste o notranjem nadzoru, jaz upam, da bo dal ustrezne rezultate in izsledke. Zanima pa me: Kaj pa zunanja strokovna presoja splošne učinkovitosti zavoda za zaposlovanje? Ali jo bomo dočakali oziroma kdaj bodo njeni izsledki na voljo, če bodo? Omenili ste prvi izziv. Vsekakor dobrodošel projekt, ki ga mladi željno pričakujejo. In me zanima: Ali imate poleg tega projekta še kašnega aduta v rokavu? Hvala lepa.
Minister, izvolite.
Seveda želimo ukrepe, ki se primejo, ki so deležni pozitivnega učinka, nadgraditi. Zato je naš zelo pomemben adut v rokavu ta, da bomo ta tako imenovan prvi izziv, ki je namenjen zaposlitvi mladih za nedoločen čas, okrepili tudi v letih 2013 in 2014 in v nekajkratni višini dosedanjih sredstev za ta namen. Zelo pomemben adut za to je tudi nova delovnopravna zakonodaja, ki želi skozi rahljanje togosti pogodbe za nedoločen čas in individualnega prenehanja delovnega razmerja v teh primerih, torej z debirokratizacijo teh postopkov želimo spodbuditi in prepričati delodajalce, da je sklepanje pogodb za nedoločen čas za njih v marsikaterem primeru tudi bolj učinkovito, kot je sama pogodba za določen čas. To so zelo pomembni in močni instrumenti, s katerimi želimo razbremeniti tudi zavod za zaposlovanje. In še nekaj je takšnih. Eden izmed teh je tudi črtanje obveznosti potrebe po objavi prostega delovnega mesta za delodajalce na zavodu. Marsikateri zasebni delodajalec ima s tem samo nepotrebne birokratske ovire, saj je že izbral ustreznega kandidata in se mora torej odzivati na ponudbe in ne nazadnje tudi odgovarjati na te ponudbe. Po drugi strani želimo z določenimi organizacijskimi ukrepi, ki so posledica tudi sprejete mase plač v javnem sektorju in tudi v zavodih, okrepiti svetovalce zaposlitve, ki imajo neposreden stik z brezposelnimi, na račun zaposlenih v centrali in tistih, ki snujejo takšne in drugačne programe za srednjo in daljšo prihodnost. Bistveno bolj smo neposredni in uporabljamo ukrepe aktivne politike zaposlovanja, ki dajejo rezultate. Eden takšnih zelo pomembnih je tudi usposabljanje na delovnem mestu, ki se je pokazalo v preteklosti kot učinkovito. Torej, da se brezposelni usposabljajo na konkretnem delovnem mestu in pri konkretnem delodajalcu, kajti tam se točno vidi izhod v zaposlitev. Spoštovani! Res je, na tem področju je kar precej treba postoriti, vendar naj zaključim. Če imamo delovna mesta in če bodo uspešni ukrepi, in verjamem, da bodo, ki so v tem paketu in so namenjeni tudi oživljanju gospodarstva, povečevanju kreditne aktivnosti bank za oživitev gospodarstva, če bodo delovna mesta, potem bodo tudi zaposlitve in bo tudi situacija na tem področju nekoliko bolj optimistična. Vendar, čisto za konec, za statistiko: število brezposelnih je danes nižje, kot so bile najbolj optimistične napovedi v preteklosti.
Hvala lepa. Gospod Samo Bevk bo postavil vprašanje ministru za izobraževanje, znanost, kulturo in šport dr. Žigi Turku.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Bela knjiga o vzgoji in izobraževanju, ki je bila objavljena lani, natančno evidentira razvoj glasbenega šolstva pri nas. Kot navaja, temelji glasbenega šolstva na Slovenskem segajo več stoletij v preteklost, zametki glasbenega izobraževanja, kot ga poznamo danes, pa so bili prisotni že na začetku 19. stoletja. Tedaj je bila ustanovljena prva državna glasbena šola pri ljubljanski stolnici. Poleg leta 1882, ko so pri Glasbeni matici ustanovili glasbeno šolo in podružnice v več mestih, je za razcvet slovenskega glasbenega šolstva še posebej pomembno povojno obdobje po letu 1945. Od takrat pa do danes se je namreč javno glasbeno šolstvo na osnovni ravni razvilo v mrežo, ki zagotavlja možnost za razvoj glasbenih sposobnosti vsakomur. Razvoju glasbenega izobraževanja na osnovni stopnji je sledil tudi razvoj na srednji in visoki stopnji. Tako imamo danes odličen sistem javnega glasbenega izobraževanja, ki je enkraten tudi v svetovnem merilu. Naj k temu dodam, da smo v prejšnjem mandatu sprejeli Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ščiti mrežo javnih glasbenih šol, saj v primerih, ko obstoj le-te ogroža zasebna glasbena šola, se slednja preneha sofinancirati iz javnih sredstev. V nekaj več kot 50 javnih glasbenih šolah je danes na osnovni stopnji vključenih preko 20 tisoč učenk in učencev. Vlaganje vanje predstavlja naložbo v kulturno in gospodarsko prihodnost Slovenije. Zato je razumljivo vznemirjenje, ki so ga povzročili pripravljavci proračunov za prihodnji leti s tem, ko so v prvih besedilih izpustili postavko financiranja glasbenega šolstva ter sprožili ugibanja o namerah po privatizaciji javnih glasbenih šol. Postavka za dejavnost v glasbenih šolah, je sicer navedena v proračunskih dokumentih, ki jih bomo obravnavali v prihodnjih dneh, a je v primerjavi z letošnjim letom okleščena za več kot 5 milijonov evrov oziroma več kot 12 %. Glede na navedeno vas, spoštovani gospod minister dr. Žiga Turk, sprašujem: Kako bo Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport v prihodnje zagotavljalo pogoje za kakovostno in dostopno izobraževanje na področju glasbe? Najlepša hvala že vnaprej za vaš odgovor.
Dr. Turk, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Jaz mislim, da nekaj razburjanja v zvezi z glasbenim šolstvom je povzročila pravzaprav neka čisto tehnična operacija Ministrstva za finance, ki je, kot ste pravilno zdaj ugotovili ob koncu, odpravljena in je glasbeno šolstvo deležno proporcionalno približno takih rezov kot šolstvo sicer. Vi ste pravilno ugotovili, da v Republiki Sloveniji deluje nekaj čez 50, natančno 54 javnih glasbenih šol, s 13 podružnicami, s 103 dislociranimi oddelki in tudi 12 zasebnih glasbenih šol. Od letošnjega leta naprej tudi zasebni zavod, Glasbena šola Avsenik, na primer, v Begunjah na Gorenjskem. Te zasebne šole imajo z Ministrstvom za izobraževanje, znanost, kulturo in šport sklenjeno pogodbo s financiranjem dejavnosti. Skupno vsega skupaj je v Sloveniji 66 glasbenih šol. V pouk je vpisanih približno 25 tisoč 500 učencev. Od tega jih individualni pouk obiskuje približno 20 tisoč 700, nekaj manj kot 5 tisoč pa skupinski pouk predšolske vzgoje. Če bi pogledali približno procentualno, potem je dobrih 15 % vse osnovnošolske generacije vključeno tudi v glasbene šole, kar bi pomenilo, da bi lahko ocenili, da je to verjetno en delež, ki ima za to smisel, ki ima za to posluh. Skratka, da neki rezi ali pa varčevanje v smislu, ko bi rekli, da se prevelik delež otrok vpisuje v glasbeno šolo, enostavno ne vzdrži. Mi mislimo, da je resnično ta sistem dober, da je ta sistem potreben in si prizadevamo, da bi ga ohranili v enakem razmerju, v enakem obsegu financiranja kot doslej. Seveda pa bo tudi ta del šolstva trpel, če tako rečem, približno enake procente, približno enake deleže zmanjševanja kot izobraževanje na sploh. Mi na ministrstvu ne pristajamo na logiko, da gre pri glasbenem šolstvu za nekaj, kar je osebnega, za nekaj, kar bi starši lahko v celoti sami plačevali, ampak se nam zdi to resnično ena dobra praksa, ki otrokom omogoča zelo kvalitetne zunajšolske dejavnosti in vse tisto, kar glasba da razvoju mladega človeka in širitvi pravzaprav njegovih horizontov. Tudi načinu konec koncev razmišljanja.
Hvala lepa. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala za besedo. Hvala tudi vam, gospod minister, za odgovor. Prav nič dobro se, kolikor poznam razmere, ne piše tudi glasbenemu izobraževanju na visoki stopnji. Na javni predstavitvi mnenj ob predlagani noveli zakona o visokem šolstvu smo namreč slišali o težavah, s katerimi se srečujejo na Akademiji za glasbo. Študentje, profesorji in dekan so prikazali alarmantno stanje: na ksilofonih, marimbah in vibrafonih manjkajo ploščice, potrgane so strune pri kontrabasih in harfah, za uglasitev klavirjev baje ni denarja. Da o neustreznosti prostorov, v katerih poteka izobraževalni proces, ter o neizvajanju predpisanih, da o neustreznosti prostorov, v katerih poteka izobraževalni proces, ter o neizvajanju predpisanih predavanj kot posledici zmanjšanega financiranja niti ne govorim. Zaradi nevzdržnih študijskih razmer, ki vladajo na akademiji, so študentje na vaše ministrstvo naslovili zahtevo, da jim do začetka novembra odgovorite, kako in kdaj boste začeli reševati njihove finančne kadrovske in prostorske težave. Kakšen odgovor lahko pričakujejo, gospod minister? Mogoče malo več posluha vlade, saj poznate tisti rek: Malo denarja, malo muzike. Hvala lepa.
Izvolite še odgovor na to dopolnilno vprašanje. Izvolite.
Hvala lepa. Res je bilo tudi na tej predstavitvi mnenj, ki je bila v tem visokem zboru pred enim tednom v zvezi z visokim šolstvom, slišati za te probleme. Jaz sem se nekaj dni prej pogovarjal tudi z dekanom Akademije za glasbo, ki mi je dejansko predstavil pereč problem te članice ljubljanske univerze. Pri tem je vendarle treba povedati, da je tukaj ena velika razlika med tem, ali gre za težave, ki jih ima osnovno glasbeno šolstvo v celoti, problem, ki bi ga imela neka osnovna ali srednja šola, in težavo, ki jo ima članica neke univerze oziroma visokošolske organizacije. Država namreč financira visoko šolstvo oziroma visokošolsko organizacijo v kosu. To pomeni da, na primer ljubljanska univerza, mariborska univerza, koprska univerza dobijo sredstva v kosu in jih same individualno po svojih pravilih delijo med te članice. V tej razpravi tukaj se pojavila ideja, da bi ministrstvo oblikovalo interventna sredstva, ki bi jih potem usmerjalo v tiste članice, v tista področja visokega šolstva, kjer se pojavijo še posebej veliki problemi. In ti problemi se pojavljajo, posebej na tistih študijih, ki so nadpovprečno dragi, ki terjajo veliko individualnega dela in študij glasbe je takšen študij. Ne morete imeti vaj tako, da je učitelj v predavalnici in petnajst, dvajset, trideset ljudi hkrati igra na klavir in vadi, ampak je ves pouk seveda individualen. Je pa seveda ta pristop z interventnimi sredstvi v nekem nasprotju s principom avtonomije visokega šolstva, ki si želi oziroma si je v nekem trenutku želel dobiti denar v kosu in ga potem deliti avtonomno. Mi bomo ta problem reševali predvsem tako, da se bomo pogovarjali z rektorji, poskušali doseči tudi pri njih neko razumevanje za to, da bodo morda drugače, po drugačnih pravilih kot doslej le delili sredstva med fakultete, kjer velja nek masovni študij, kjer je ne letniku po nekaj sto študentov, kjer je na vajah po nekaj sto študentov, in med študiji, ki so zelo zelo individualni in ki seveda prav tako zaslužijo našo pozornost. Problem bomo zelo pozorno naslovili oziroma je pomembno, da ga bomo tudi naslovili, ko bomo pisali zakon o financiranju visokega šolstva, kjer bomo morali zelo natančno upoštevati, kateri so tisti nacionalno pomembni študiji, ki imajo malo študentov, pa si kljub temu zaslužijo, da financiramo profesorje, asistente, katedre fakultete in tako naprej.
Hvala lepa. Gospod Gašpar Gašpar Mišič ima vprašanje za ministra za finance dr. Janeza Šušteršiča.
Hvala lepa. Spoštovani minister! Vemo, da uveljavitev zakona o ukrepih za krepitev stabilnosti bank še vedno visi v zraku. Obstaja realna možnost, da zakon zaradi morebitne zavrnitve v Državnemu zboru, torej jutri, ali pa zaradi razpisa referenduma, ki je že napovedan, sploh ne bo uveljavljen. Sprašujem vas kot pristojnega ministra: Ali imate alternativo oziroma ali imate rezervni scenarij in kako boste v okviru svojih pristojnosti zagotovili takšno upravljanje s slabimi terjatvami v bankah, v posredni ali neposredni pretežni državni lasti, da ne bi prihajalo do nadaljnjega zniževanja kapitalske ustreznosti? Zato bi vas zaradi možnosti, da do uveljavitve zakona ne bo prišlo, opozoril, da nekatere banke, gre za Novo Ljubljansko banko, v posredni in neposredni pretežni državni lasti ravno v teh dneh prodajajo pasivo oziroma zavarovanja slabih posojil v obliki zastavljenih delnic. Slednja ravnanja ocenjujem za nerazumna in škodljiva, ker zaradi nizkih cen, ki jih dosegajo na dražbah, še nadalje slabijo kapitalsko ustreznost. Menim pa, da banke ne bi smele čakati na razplet omenjenih zapletov in da bi morale začeti z aktivnim upravljanjem slabih terjatev, in sicer s posegi v lastništvo posojilojemalcev, s soupravljanjem in ne nazadnje z reprogrami posojil, ne pa z razprodajo njihove pasive po zelo zelo nizkih cenah. Tudi večina bančnih strokovnjakov opozarja, da banke ne bi smele čakati z upravljanjem slabih terjatev, saj za to ne potrebujejo zakona. Lahko to počnejo že danes. Slednje se mi zdi nerazumljivo, saj so se zamenjali tako uprave kot nadzorni sveti bank, ki so bili odgovorni za slabo upravljanje v preteklosti, in te ste v imenu lastnika postavili vi, torej vaši ljudje so tam, in lahko dejansko upravljajo bolje, kot so upravljeni v preteklosti. Letos poleti ste na nesrečen način izpeljali dokapitalizacijo največje sistemske banke, vendar kot kaže, slednja dokapitalizacija ni bila zadostna, da banki ne bi bilo treba prodajati terjatev oziroma zavarovanj. Nekateri bančni strokovnjaki namreč ocenjujejo, da bi Nova Ljubljanska banka za krepitev stabilnosti potrebovala do 500-milijonsko dokapitalizacijo in da prenos slabih terjatev na tako imenovano slabo banko sploh ne bi bil potreben oziroma da ta ne bi bila potrebna. Enako velja, seveda v neprimerno nižjem znesku, tudi za Novo Kreditno banko Maribor.
Dr. Šušteršič, izvolite.
Poglejte, bom šel po vrsti. Najprej verjamem, da bo ta zakon uveljavljen. Prebral sem si natančno argumente Državnega sveta. Mislim, da so zelo podobni argumenti tistim, o katerih govorijo ljudje, ki so govorili o referendumu. Mislim, da ti argumenti v veliki meri izhajajo iz nerazumevanja tega, kar ta zakon prinaša, kljub temu da smo to velikokrat razlagali. Razumem pa, da gre za nekaj, kar je pri nas novost. Ampak se bomo še potrudili in to še razlagali. Upamo, da do referenduma ne bo prišlo. To, kar ste omenjali, je eden od razlogov, zakaj mi mislimo, da je takšna rešitev, kot smo jih predlagali v tem zakonu, boljša. Banka, veste, nima zavarovanj za to, da bo na njih sedela. Banka ima zavarovanja zato, da jih proda, in da s tem, če ne dobi poplačilo kredita, pač dobi poplačilo vsaj delno iz unovčenja zavarovanj. Zato banka zavarovanja ima. In banki, ko se znajde v situaciji, ko nekdo posojila ne vrača, ne more nihče zameriti, če skuša vsaj delno poplačilo dobiti tako, da odproda zavarovanja. In lastnik, ki bi banki to prepovedoval, bi bil po mojem mnenju lastnik, ki bi nalagal stvari, ki niso v interesu njenega poslovanja. Seveda, ustvarja pa to lahko en kup problemov, zlasti problem, ki mu rečemo kreditni krč, in to stiskanje, da se te zadeve hitro unovčujejo, da se krediti skušajo v čim večjem obsegu čim hitreje dobiti nazaj, da ni prostora, da tako rečem, za neka reprogramiranja, o čemer ste tudi govorili. Zato smo rekli, dajmo to prenesti drugam, kjer se bo lahko s tem drugače upravljalo. Hkrati bi vas pa vendarle opozoril, čeprav verjamem, da je to težko razumeti, ampak tukaj po eni strani vedno poslušamo velike besede o tem, kaj vse bi moral minister za finance kot predstavnik lastnika narediti. Prvič, država je samo eden od lastnikov in nima kot lastnik čisto nič več odgovornosti niti pristojnosti, kot jih ima KBC ali pa kakšen sklad, ki je solastnik Nove Kreditne banke Maribor, ali kakšen mali delničar, ki je kupil delnico na borzi. Tega se je treba zavedati. Poleg tega imamo nek zakon o bančništvu, ki govori tudi o bančni tajnosti. Niti lastnik ne more priti v banko pogledat kreditnih map in nalagati, kaj naj se s čim počne. Še manj to lahko počne minister za finance. Tukaj imamo ta problem, da po eni strani izgleda naša pozicija zelo močna, smo lastniki, smo vlada ali pa minister, ljudje si mislijo, da bi lahko počeli karkoli in naročili komurkoli karkoli, pa seveda vi sami veste, da to ni tako. In tudi zaradi tega je to državno lastništvo nekaj, kar je paradoksalno. Po eni strani imaš ogromno odgovornosti, kažejo s prstom nate, drugi lastniki se skrivajo za nami, pustijo, da mi dokapitaliziramo, sami pa se umikajo. Zelo "flegma" so nas obvestili recimo tudi lastniki kakšne banke, o kateri se je v zadnjem času precej govorilo, da oni pač nimajo denarja za dokapitalizacijo in ravno tako zelo "flegma" nas je Banka Slovenije, ki je prva odgovorna za to, kaj se dogaja v bančnem sistemu, obvestila, da če pa oni nimajo, pa moramo imeti mi – vlada, proračun, davkoplačevalci. Meni se zdi ta logika ravno tako zgrešena, kot vidim, da se zdi vam. Zato je tudi eden od ukrepov, ki smo ga v tem zakonu predvideli in ki smo ga zagovarjali, zmanjšanje tega državnega lastništva. In če mene vprašate, tudi če ga sploh ne bi bilo. Povzroča same probleme, lažna pričakovanja in tako naprej. Na drugi strani pa imamo regulatorje. Imamo Banko Slovenije, ki lahko pogleda vsako kreditno mapo, lahko pogleda v vsak posel, ki ga banka naredi, vsako zavarovanje, in ima o tem podatke. So bila štiri leta doslej, ko bi lahko kdo naložil bankam, da naredijo recimo slabe banke znotraj sebe, kar so delale. Lahko bi jim naložil drugačno upravljanje, lahko bi jim naložil ukrepe, tudi zamenjavo uprav in tako naprej, pa se to ni kaj dosti počelo ali pa sploh ne. Mi se bomo pač potrudili, če bo ta zakon padel, da naredimo, kar se da. Nam bodo pa praktično vsa orodja, ki jih imamo v rokah, če ta zakon ne bo sprejet, vzeta in ne bomo mogli praktično ničesar, razen morda, da bomo še kdaj dokapitalizirali z davčnim denarjem. Praktično samo ta možnost nam bo ostala [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]denarja v neko luknjo.
Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala. Ravno prej ste rekli, da se zasebni lastniki bank izgovarjajo, da nimajo denarja za dokapitalizacijo, država pa bo dejansko s slabo banko uredila tudi to, kar se tega tiče. Kar pa se tiče Banke Slovenije, pa je z zakonom o slabi banki Banka Slovenije, kakor sem jaz razumel, nekako odrezana pri nadzoru upravljanja s slabimi kapitalskimi naložbami. Sicer pa, gospod minister, v Pozitivni Sloveniji ne nasprotujemo ukrepom za krepitev stabilnosti bank. Menimo pa, da ste vi izbrali za davkoplačevalce najdražjo možno rešitev, ki bo posledično imela tudi vpliv na javnofinančno vzdržnost. Prej, ko je bil na zagovoru gospod predsednik Vlade, je rekel: "Sanacija bančnega sistema ne prinaša bistvenih sprememb oziroma rešitev, če hkrati ne izboljšamo stanja v gospodarstvu." Vzdržnosti javnih financ ni možno zagotoviti brez zdravega gospodarstva, zato gospod minister, naše gospodarstvo potrebuje infuzijo danes, in to direktno v žilo, kajti jutri bo lahko že prepozno. Bolnika lahko pozdravite, vendar mrtvaka pa ne več. Gospod minister, naj vas spomnim, da ste še letos spomladi ob nastopu funkcije trdili, da za reševanje kapitalske ustreznosti bank v posredni in neposredni pretežni državni lasti država ne bo prispevala niti evra. Potem pa ste iz ničle prišli celo na 4,5 do 5,5 milijarde evrov. Lepo! To pomeni do 5,5 je ravno tam, mogoče še kakšnih 100 milijonov, pa smo že na maastrichtskem kriteriju. To se pravi, da bomo v tem mandatu zablokirali vse, kar je, in potem res lahko sprejmemo, takrat tudi ne rabimo več nobenega fiskalnega pravila pisati v ustavo, ker itak bomo zablokirani. Jaz vas prosim za malo bolj jasna pojasnila.
Izvolite, minister, še pojasnilo.
Z veseljem. Ampak mimogrede bi rekel, če mislite, da takrat ne bomo več rabili fiskalnega pravila, pa zdaj glasujte zanj, pa bo, in ga bomo imeli že zdaj, ne šele po tem, ko pravite, da ga ne bomo več rabili. Kar pa se bank tiče, je pa nekako tako. Ja, zelo bi bil vesel, če ne bi bilo treba dajati davkoplačevalskega denarja več v banke in sem to govoril zato, ker sem verjel, da res ne bo treba. Vendar se je konec koncev pokazalo, ni tako zelo naključno, da se je KBC začela umikati takrat, ko so postali počasi znani rezultati skrbnega pregleda. Mi ne dajemo denarja za dokapitalizacijo zato, ker bi v tem uživali, ampak ker imamo neko odgovornost, ki pa je zakonsko utemeljena, da na ta način, če tega nihče drug ne počne, zagotavljamo stabilnost bančnega sistema. 4 milijarde, o katerih ste govorili. Jaz sem to že večkrat razlagal. 4 milijarde so poroštva, ta poroštva bodo dana, ni nujno v tem obsegu, to je zgornja meja. Razlagal sem že velikokrat, da bodo te terjatve vrednotene, da bodi tukaj diskonti, da se tudi ne bodo prenašale z vseh bank. To sem razlagal večkrat, ko smo zakon sprejemali. Razlagal sem tudi to, da če bo to neko realno ekonomsko ovrednotenje, pa če si bo ta družba vzela kakšno leto časa, ko bodo ekonomske razmere boljše, potem bo mogoče tudi večino, če ne ves ta dolg dobiti nazaj z unovečevanjem zavarovanj in z unovčevanjem terjatev. Tisto, kar pa je bilo ob tem treba in bo morda še treba za dokapitalizsacijo dati, bomo pa dobili s prodajo državnih deležev ali pa dela državnih deležev, ker bomo imeli očiščene banke. In da je ta način, tudi to smo že razlagali, da se te nakopičene slabe terjatve koncentrirajo na eni družbi, ki je potem lahko prijaznejši upnik do teh podjetij, ki so dobra, ampak so prezadolžena, da na ta način pomagamo tudi k razdolževanju zasebnega sektorja, da bodo podjetja lahko potem lažje dobila kredite, ker bodo tudi njihove bilance v enem delu izboljšane. Tudi to smo že razlagali. In to je tisto, zaradi česar mislimo, da ta operacija lahko pripomore k zagonu gospodarske rasti. Jaz nisem imel veliko problemov, res ne. Sedaj, ko sem investitorjem razlagal to zgodbo in se mi je zdela kredibilna, pa so postavljali še veliko bolj natančna in včasih tudi neprijetna vprašanja kot vi. Samo še eno stvar bi rekel glede Banke Slovenije, da bo to jasno. Mi s tem zakonom nismo vzeli popolnoma nobene pristojnosti Banki Slovenije. Rekli smo, tisto, kar se je nakopičilo v sistemu, je akuten problem, ki ga interventno rešujemo s prenosom. V zakonu o bančništvu v nobeno pristojnost Banke Slovenije nismo s tem zakonom posegli. Glede tistega, kar se bo v bankah dogajalo [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]imajo še vse pristojnosti, ki so jih doslej vedno imeli, imajo jih pa še naprej.
Hvala lepa. Predvidevam postopkovni predlog.
Hvala lepa, podpredsenica, zgolj zaradi tega, da izkoristim te tri minute, ker itak vem, da me boste zavrnili, da ne boste upoštevali mojega predloga, v skladu z 246. členom in drugim odstavkom našega poslovnika. Gospod minister, glede slabe banke smo še posebej zaskrbljeni, ker ste se za slednjo rešitev odločili brez ustreznih podatkov in analiz, še vedno nismo seznanjeni s tem, koliko terjatev bo dejansko prenesenih, po kakšnih cenah in v kakšni meri vlada planira unovčenje zavarovanj prenesenih bruto terjatev oziroma v kolikšni meri bodo te poplačane. Tako imenovani "recovery rate" mora za pridobitev posojila v banki izkazati vsak državljan, vsak obrtnik, vsak podjetnik. Zakaj mislite, da vi nam tega niste dolžni predložiti? Naj vas opozorim, da od nas in državljanov zahtevate, da vam kljub dokazani neučinkovitosti in neuspešnosti damo z zakonom bianko menico. Resnično nam niste nič pokazali. Na taka dva lista ste nekaj napisali, govorimo pa lahko o 10 milijardah vrednosti, pa tudi če govorimo samo o 4 milijardah. Pa govorimo o milijardah evrov. Nek podjetnik, ki potrebuje nekaj tisoč evrov, pa mora predložiti elaborat, ki mora vsebovati sto strani. Tudi pravna in ekonomska bančna stroka in strokovna javnost vaših rešitev ne vidi kot dobre. Z vašimi rešitvami bomo z državnim denarjem pokrivali izgube zasebnih lastnikov, kar pa je po našem mnenju nesprejemljivo. To je nesprejemljivo tudi po vsakem zdravem razumu. V luči tega dejstva bi bilo smiselno, da bi pri reševanju slabih terjatev v določenem delu sodelovale tudi banke in s tem poleg davkoplačevalcev prevzemajo tudi prihodnja tveganja za njihovo poplačilo zasebni lastniki. S tem bi poleg države soodgovornost nosili tudi sedanji zasebni lastniki. Na ta način bi se država oziroma davkoplačevalci v primeru unovčenja državnih poroštev, o katerih ste ravno prej govorili, za nepokritje slabih terjatev lahko poplačali tudi s povečevanjem lastniškega deleža v bankah. In ta rešitev bi bila za nas davkoplačevalcev vsaj trikrat nižja oziroma bolj ustrezna od vašega predloga. Poleg tega pa smo mnenja, da sprejeti zakon pri sanaciji bank vzpostavlja koncentracijo absolutne ekonomske moči izključno v rokah vlade brez javnega nadzora. Zaradi slednjega pa obstaja tveganje, da bo prišlo do razprodaje terjatev z velikimi diskonti, s čimer se bodo okoristili le izbrani kupci. Hvala lepa.
Hvala lepa. Imeli ste kup dodatnih vprašanj, predlogov, komentarjev. In seveda vi veste, da po poslovniku minister na te vaše opazke ne more odgovarjati. Je pa res, da bomo o vašem proceduralnem predlogu, če ste ga imeli na začetku, razpravljali jutri v okviru glasovanj. Gremo naprej z razpravo. Vprašanje ima gospod Mihael Prevc za ministra za izobraževanje, znanost, kulturo in šport dr. Žigo Turka.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani ministri, spoštovane kolegice in kolegi! Pred enim letom je bila sprejeta novela Zakona o visokem šolstvu, katere glavni namen je bilo poenotenje evidenc s področja visokega šolstva in oblikovanje pravne podlage za evidenčni in analitski sitem visokega šolstva. Ta sistem naj bi med drugim predstavljal tudi "orožje" proti tako imenovanim fiktivnim vpisov študentov na visokošolske zavode, ki so zadnja leta predvsem zaradi ugodnosti, ki jih status študenta prinaša, postali prava folklora. Vendar se z vzpostavitvijo evidenčnega in analitskega sistema visokega šolstva problematika fiktivnih vpisov ne rešuje v celoti, saj se večina posameznikov, ki se vpisuje zgolj zaradi pridobitve statusa študenta, vpisuje na višje šole, ki pa v ta sistem ne bodo vključene. Najbrž ste seznanjeni z informacijo, da je bilo letošnjega septembra več kot 170 prostih vpisnih mest na višjih šolah zasedenih v pičlih 5 minutah, pri čemer je več tisoč mladih ostalo pred vrati. Razlog za to je nedvoumno v položaju študentskega dela v primerjavi z ostalimi oblikami dela, ki je za delodajalce ugodnejši, ter v neodzivnosti države, ki bo to področje uredila na evropsko primerljiv način. Poleg povečanega vpisa mladih in malo manj mladih na višje šole izjemno narašča tudi vpis na nekatere srednje šole in programe izobraževanja odraslih, saj tudi status dijaka omogoča delo preko študentskega servisa. V tem primeru res ni ostalih ugodnosti, ki jih zagotavlja status študenta, je pa nekoliko nenavadno, da je nekomu, ki je že zaključil srednješolsko izobraževanje, brez kakršnegakoli preverjanja omogočen ponoven vpis na enako stopnjo izobrazbe, ki mu jo je država enkrat že financirala. Zato vas, spoštovani gospod minister, sprašujem: Katere ukrepe boste sprejeli za popolno izničenje števila fiktivnih vpisov študentov na srednjih in višjih šolah ter visokošolskih zavodih? Drugič. Glede na to, da ste na vašem ministrstvu že večkrat podali oceno, da je v Sloveniji približno tretjina fiktivno vpisanih študentov, me zanima: Kakšni bi bili finančni učinki popolnega izničenja fiktivnega vpisa na vseh ravneh izobraževanja, se pravi srednje, višje in visokošolsko izobraževanje? Hvala lepa za vaš odgovor.
Izvolite, dr. Žiga Turk.
Hvala lepa. Jaz sem, medtem ko sem čakal na to vaše vprašanje, tudi pobrskal po nekaterih podatkih OECD in dal dve tabelici na moj blog, dve sliki, ki pravzaprav povesta več kot tisoč besed. Slovenija je namreč po tem, kolikšen delež generacije se vpisuje na neko obliko terciarnega izobraževanja, verjetno druga na svetu – takoj za Poljsko, če štejemo samo domačo populacijo in ne tudi tujih študentov. Smo pa z izjemo Turčije, Mehike in Saudske Arabije na zadnjem mestu, ko gre za to, kakšen delež generacije jo pa res konča. Pravzaprav vse tisto, kar je vmes, so študentje, ki so poskušali, pa ni šlo. Ali je bil to fiktivni vpis ali res niso zmogli, je seveda težko interpretirati. Dejstvo je, da kot fiktivni vpis definiramo študente, ki so se v visokošolski študij vpisali v skladu z obstoječimi pravili, se pravi z namenom pridobitve izobrazbe, ampak ne primarno. Primarno so se vpisali zato, da bi koristili nekatere prednosti, ki jim jih status študenta ponuja. Ocena števila fiktivno vpisanih študentov izhaja iz empiričnega izračuna razlike med številom vpisanih in številom diplomiranih v Sloveniji. Ta je zelo velika. Pred uvedbo sistema EVŠ je bilo to število med 3 tisoč in 5 tisoč. To ne pomeni, da je 3 tisoč in 5 tisoč fiktivno vpisanih, ampak je treba to številko ponoviti s številom let, ko je možno ta fiktivni vpis ponavljati. To se pravi, da se prvič vpišeš, drugič vpišeš se prepišeš, se prepišeš na višjo, se prepišeš v srednjo šolo in tako naprej. EVŠ šele začenja z delom, zdaj se od konca septembra polni s podatki za študijsko leto 2012, 2013, kar pomeni da bomo v prihodnjem mesecu lahko izvedli kontrolo koriščenja pravic iz javnih sredstev, ki izhajajo iz statusa študenta. En korak k ukinitvi fiktivnega vpisa v višje strokovno šolstvo je tudi že narejen s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o višjem strokovnem izobraževanju. Predlog za spremembo 41. člena dodaja k dosedanji omejitvi, da študent lahko uveljavlja pravice in ugodnosti iz statusa največ tri leta, dodano pravilo, da v ta tri leta štejejo tudi že porabljena leta v visokem šolstvu. V to novelo je vgrajena tudi podlaga, da se za namen ugotavljanja upravičenosti do vpisa v višješolski študij glede na koriščenje pravic v visokem šolstvu pridobijo podatki iz EVŠ. EVŠ prihaja v življenje oziroma začenja živeti šele letos. Nekaj sprememb za zmanjšanje tega fiktivnega vpisa smo naredili tudi z Zujfom, ko smo omejili tisto dodatno leto, ki ga študent lahko koristi bodisi za ponavljanje, bodisi za pavziranje, za absolviranje na eno leto v prvem oziroma eno leto v drugem obdobju oziroma na prvi oziroma na drugi bolonjski stopnji. Koliko nas fiktivni študentje stanejo, je težko natančno izračunati. Kot sem že danes povedal, mi visoko šolstvo financiramo v kosu, kar pomeni, da dobijo univerze denar neodvisno od tega, koliko študentov se tja vpiše. Lahko bi jih vpisali pol manj, lahko bi vpisali samo tiste, za katere mislijo, da bodo končali, pa bi dobili enak obseg sredstev. Je pa res, da je zgodovinsko, da so ta sredstva določena tudi glede na število študentov, tudi glede na število diplomantov. Če bi zdaj fiktivni vpis zmanjšali, verjetno ne bi mogli prav v ničemer zmanjšati financiranje visokega šolstva, ker tisti profesorji bi bili še vedno tam, tisti asistenti bi bili še vedno tam in bi se morali pa ukvarjati s študenti, ki so prišli tja resno študirat. En pomemben prihranek, ena pomembna pridobitev tega sistema in omejevanja fiktivnega vpisa bo pravzaprav to, da se bodo obstoječi učitelji v okviru obstoječih sredstev lahko bolj ukvarjali s študenti, ki res nameravajo študirati. Prihranki bi pa z omejitvijo fiktivnega vpisa nastali predvsem na področjih Ministrstva za finance pri pobiranju davkov, pri socialnih transferjih pri kolegi Vizjaku, ker bi fiktivno vpisani v manjši meri bremenili različne socialne pravice. Tako čez palec bi lahko izračunali, da nas stanejo med 50 in 100 milijoni evrov letno.
Hvala lepa. Mag. Lejla Hercegovac ima vprašanje za ministra za zdravje, gospoda Tomaža Gantarja.
Hvala lepa, gospa predsednica. Lepo pozdravljeni ministri, poslanke in poslanci! Kolegi kirurgi in urgentni zdravniki me sprašujejo, ali bodo bolnike začeli operirati naši politiki. Družinski zdravniki se sprašujejo, zakaj nismo vsi v istem čolnu in zakaj eni prispevajo več drugi pa manj. Pravijo, da se nekateri že dolga leta utapljajo v dnu oceana, ko drugi že pljujejo po nemirnem morju in tretji poležavajo nekje v varnem zavetju. Pomanjkanje sredstev v zdravstvu bo imelo hitre učinke in zaradi varčevanja ne bo dovolj zdravnikov, dovolj dobre oskrbe in novih metod in sigurno bolni zdravniki in ljudje bodo umirali prej. Seveda tisti brez denarja. Spoštovani minister, družinski in drugi izvajalci zdravstvenih storitev na primarnem nivoju in v bolnišnicah so vas večkrat že opozorili na škodljivo zniževanje finančnih sredstev na področju zdravstva, posebej na področju investicij na primarnem zdravstvu. Zdravniki in drugi zdravstveni delavci namreč dosedanje zniževanje finančnih sredstev razumejo kot krivičen in neupravičen ukrep v sklopu javno finančne konsolidacije. Zato vas sprašujem, gospod minister: Kakšno je vaše stališče do predlogov proračunov za leti 2013 in 2014 z vidika skrbi za ljudi oziroma paciente ter državo in njen družbeni razvoj? Hvala vnaprej za odgovor.
Minister Gantar, izvolite.
Dober dan vsem! Hvala za vprašanje predsednici Odbora za zdravstvo. Če me sprašujete o proračunu, moram najprej povedati, da je proračun tisti, ki zagotavlja manj kot 5 % sredstev za zdravstveno varstvo, da gre za preko 67 % sredstev iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, ki nima nobene direktne zveze z integralnim proračunom, prav tako preostalih dobrih 13 % iz dopolnilnih zavarovanj in še 13 % iz žepa. Ko govorimo seveda o proračunskih sredstev, govorimo večinoma res o investicijskem denarju v največji možni meri. In če se seveda najprej usmerim na ta investicijski del. Od leta 2010 naprej seveda se je ta investicijski denar za zdravstvo zmanjševal, in sicer na račun rebalansov, ki so bili tudi v prejšnjih letih izvedeni. In če grem na konkretne številke, v letu 2010 so se zmanjšala sredstva za investicije iz 63,7 na 24,4 milijone, torej za skoraj 40 milijonov evrov, v 2011 še za dodatnih skoraj 12 milijonov evrov. V letošnjem letu smo izkoristili možnost, da smo iz sklada, kjer se zbirajo amortizacijska sredstva bolnišnic, uspeli nadaljevati investicije, ki so bile začete. V lanskem letu so ta sredstva ostajala na račun stečajev nekih gradbenih podjetij. In če gledam na leti 2013 in 2014, imamo namenjenih po 35,4 oziroma 38,5 milijonov evrov dodatnega denarja za investicije, kar pomeni več kot v preteklih letih. In to so tista sredstva za najnujnejše projekte, ki so potrebni predvsem za dokončanje investicij, govorim o investicijah v Kliničnem centru, Onkološkem inštitutu v Mariboru, na Hematološkem oddelku in podobno. Če gledam lokalne skupnosti, tudi tukaj delno sofinanciramo nekatere investicije, je pa treba vedeti, da so za to predvsem primarno zadolžene lokalne skupnosti ne pa integralni proračun. Iz integralnega proračuna gre nekaj denarja tudi za medicinsko opremo. Potem je druga usmeritev pri investicijah, ki jo seveda tudi uspešno izkoriščamo – so evropska sredstva na račun energetski sanacij. Tukaj je bilo porabljenih preko 30 milijonov evrov. V do konca leta 2014 so tudi in tudi že pripravljeni projekti, marsikje tudi gradbena dovoljenja za urgentne centre. Tukaj je namenjenih 35 milijonov evrov za 10 urgentnih centrov. In to so investicije, ki bodo tudi v naslednjih dveh letih pripomogle k dodatnemu in boljšemu razvoju zdravstva v Sloveniji. Zdaj pa, spraševali ste me še o enem drugem delu, ki pa se ne nanaša na proračun, govorimo o zmanjševanju cen zdravstvenih storitev, predvidevam. In v naslednjem letu so res predvideni 3 % manj denarja kot v letošnjem letu. Res je v zadnjih nekaj letih zdravstvo na ta način bilo ob 300 milijonov evrov, ampak moramo vedeti, da se je v temu času kljub vsemu intenzivno zaposlovalo v zdravstvu, materialni stroški so tudi močno rasli, samo v letošnjih prvih šestih mesecih je bilo v bolnišnicah preko 200 dodatnih zaposlitev. In vedeti moramo, da imamo na eni strani vedno razkorak med tem, kar si želimo in eventualno seveda tudi rabimo, in tem, kar imamo. Zdravstvena blagajna je žal tudi iz lanskega v letošnje leto šla z 41 milijoni evrov izgube oziroma prenosa obremenitev na leto 2012. In mi smo z Zakonom za uravnoteženje javnih financ seveda poskušali to v čim večji meri nevtralizirati. Žal so se spremenile tudi makroekonomske napovedi za letošnje leto, za drugo polovico in tudi za naslednje leto. In enostavno vemo, koliko denarja bo imela zdravstvena blagajna v naslednjem letu na razpolago, zato brez znižanja, dodatnega znižanja za 3 %, izrecno namenjenega javnim razpisom in racionalnejši uporabi [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]pač ne gre. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev? Izvolite, mag. Hercegovac.
Hvala, gospod minister, za vaše odgovore. Za spremembo od prejšnjih sem zadovoljna, ker ste podali točne podatke, ampak moram vas spomniti, da sindikat družinskih zdravnikov piše članom Odbora za zdravstvo in vas naproša, da dobro premislite, preden sprejmete ukrepe za zmanjševanje sredstev, posebej za tiste 3 %, ker je nemogoče 3 % zmanjšati ali do 5 brez odpuščanja. Če daste analizo na mizo, boste sam videli. Delovne obremenitve družinskih zdravnikov so velike. Posebej zdravnice umirajo 15 do 25 let prej kot druge Slovenke in one ne razumejo, da nosilcev zdravstvene politike to ne zanima. Namreč mi smo znižali poslovne stroške za 4,7 %, 5 % na plačah. Če vzamemo zadnji dve leti, sami veste, 3 % in 3, 6 in v skupnem plačnem 12 %, tako da odpuščanje sigurno bo, ker je to nemogoče narediti, drastično zniževanje stroškov zdravil, prvenstveno biološka zdravila pa pripomočki, po drugi administrativni balans, mi vemo zdaj, tudi vi in jaz, da je tristopenjsko soglasje za zaposlitev ali podjemne pogodbe. Kakorkoli že zniževanje finančni virov je močna metoda, vendar neselektivno požre dobre ideje in lahko uniči nastavke izboljšav, namesto, da jih spodbudi. Preveč let v zdravstvu smo sanjali, kako smo najboljši in zamudili potrebni razvoj. Zdaj je res priložnost, da ujamemo ta trenutek, kjer je možnost, da ta sistem, ki zdaj imamo, sesujemo. Hvala.
Izvolite, minister, še dopolnitev.
Pred kakršnimikoli obtožbami o neresničnih podatkih bi želel, da to konkretizirate. Mislim, da je to nekorektno, ker mislim, da dajem točne podatke. Še enkrat, na razpolago imamo seveda točno določeno količino sredstev, predvsem na osnovi zbiranja denarja v okviru obveznega zdravstvenega zavarovanja, in seveda je količina tega denarja omejena. In če želimo seveda dovolj bolnikom zagotavljati zdravstvene pravice, potem je seveda določene neracionalnosti, ki so še vedno prisotne, pač treba odpraviti. In to je edini cilj, dodatnega denarja ne moremo ustvariti. Od leta 2005 ni integralni proračun prispeval praktično evra v zdravstven blagajno. In v zdravstveni blagajni je seveda glede na nove zahteve, kot padajo, kot tudi referenčne ambulante, ki jih dodatno financiramo v osnovnem zdravstvu, domovi za starejše občane, ki so jim pač koncesije podeljevane, tudi bremenijo zdravstveno blagajno. Torej govorim o dodatnih obremenitvah, ki se tudi mimo našega ministrstva pojavljajo v zvezi s tem. Na drugi strani seveda ne morete pričakovati, da ne bomo zahtevali racionalnega poslovanja, za katerega vemo, da je še možno najti rezerve. Vemo, da gre ogromno naročil mimo javnih razpisov. Vemo, da se ogromno stvari ne izvaja v okviru dnevnih bolnišnic. Spremljamo številne napotitve in podobno. Se pravi, trdim in verjamem, da je rezerv v zdravstvu še nekaj. Ni jih neomejeno. Predvsem pa želimo, da se denar, ki je namenjen iz zdravstvene blagajne v resnici racionalno uporabi, ker sicer bodo nekateri dejansko na koncu ostali brez potrebnih sredstev. To je edini namen. Ni namen prikrajševati izvajalce zdravstvenih storitev. Žal smo v situaciji, kjer ne moremo izbirati. Prilivi v blagajno pa so vedno manjši. To je realna situacija, ki je danes. Hvala.
Lahko, če imate postopkovni predlog.
Ne bom želela postopkovnega predloga in javne obravnave, ker je [[...]]
Oprostite, samo postopkovni predlog imate tokrat lahko. Mislim, da je minister že dodatno odgovarjal. Samo postopkovni predlog. Če ne, bomo šli naprej.
Postopkovni predlog je, da minister začne reševati zdravstvene reforme. In sistem je tisti, ki ljudi da v dober sistem in dobro delujejo. Torej, potrebujemo res sistemske sprememb.
Dobro, to bomo vzeli kot nasvet ministru, ni bil pa to postopkovni predlog v smislu, kot ga določa naš poslovnik. Gremo naprej z razpravo. Gospa Alenka Pavlič ima vprašanje za ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Radovana Žerjava.
Upam, da se zavedate, da se kriza v državi z vašim delom in izjavami samo še poglablja. Trenutno smo globlje in v slabšem položaju, kot smo bili takrat, ko ste vi prevzeli vodenje gospodarskega ministrstva. Sprašujem se, ali ste minister v vladi ali pa ste samo številka in so vaši poslanci glasovalni stroj v Janševi vladi, saj sem vse kaj več pričakovala od SLS-ovih poslancev kot to, da sledijo destruktivnim idejam predsednika vlade, se pravi njegovim destruktivnim ciljem. Vi ste minister za gospodarstvo. Bojim se, da ne veste, kaj delate in kaj govorite. Povzemam vaše besede. Po vašem mnenju bi padec bonitetnih ocen ustavili, če bi se 6 predsednikov parlamentarnih strank dogovorilo o podpori zlatemu fiskalnemu pravilu, spremembi referendumske ureditve in državnemu holdingu. Ne morem se načuditi, da je to za vas reševanje gospodarstva. Ekonomisti vas opozarjajo, gospodarstveniki vas opozarjajo, za vas to ni nič. Na Ministrstvu za gospodarstvo imate industrijsko politiko znanega dr. Petra Kraljiča, vse kar bi bilo treba, je to, da jo začnete izvajati. Tudi to vas ne zanima. Vi in vaša vlada si predstavljate, da reforme lahko izpeljete z ustrahovanjem, narod pa bo že popustil. Grožnje ljudem, da v mesecu decembru ne bo več denarja za plače, so brezpredmetne. To so vaše pravljice. Državljanom sporočam, denar se bo že našel. To so samo prijemi, s katerimi vlada želi obvladovati ljudi. Strah, strah in še enkrat strah. Upam, da vaše ministrstvo vsaj mesečno spremlja učinke sprejetih nujnih ukrepov. Zato vas sprašujem: Kakšni so učinki? Koliko je novih delovnih mest? Koliko ste jih rešili? Verjamem, da bo vaš odgovor, da še ni čas, da bi se rezultati dela pokazali. Treba je vedeti, da živimo v realnem času, in je treba takoj urediti spremembe, takoj zdaj.
Mag. Žerjav, izvolite odgovor.
Hvala lepa za to vprašanje, ki pravzaprav ni bilo vprašanje, ampak je bil nek komentar. Jaz obžalujem, da nočete razumeti pomembnosti nekaterih projektov, ki smo jih imeli zadane vsi skupaj, tako koalicija kot opozicija. In da nočete razumeti, kako močni projekti so ti glede na odzive mednarodnih finančnih trgov. Če bi se mi takrat, julija, kot sem sam dejal, dogovorili za katerega od projektov, za katerega se pač nismo dogovorili, bi bili pribitki, o katerih se danes toliko govori, češ, da so previsoki in da smo se zadolžili s previsokimi pribitki, bistveno bistveno nižji. Žal takrat te politične volje ni bilo, ni bilo za projekte, ki nikogar od nas ne bi boleli čisto nič, nikogar ne bi boleli čisto nič, niti upokojencev, niti uslužbencev v javnem sektorju, niti kogarkoli drugega – eno zlato fiskalno pravilo nas ne bi bolelo nič. Tako kot nas doma v gospodinjstvu ne boli nič, ko trošimo toliko, kot si zaslužimo. Pa žal ni bilo politične volje za to, da bi se to naredilo, zato ker je bilo preprosto treba nagajati. Ampak, v redu, smo se sprijaznili s tem, da projektov z dvotretjinsko večino v Državnem zboru, žal, ne bo. In smo se skoncentrirali na tiste ukrepe, ki jih lahko izpeljemo sami, kot Vlada. Očitno, glede na napovedi, ki so, tudi teh ukrepov ne bo moč izpeljati, ker se jih bo na takšen ali drugačen, sicer legitimen način zaustavilo. Mislim, da to za državo ni dobro, tako kot sem trdil lansko leto, ko smo podprli pokojninsko reformo in smo se zavedali, da je treba spremembe sprejemati, tako tudi danes oziroma zdaj ne bo dobro, ko se bodo nekateri projekti zaustavljali zato, da se bo zaustavljalo politično Vlado, to, ki zdaj deluje. In lahko vam povem, da mnogi učinki ukrepov, ki so bili sprejeti, bi dajali in bodo dajali bistveno večje učinke, če sprejmemo oziroma realiziramo projekt slabe banke, če hočete, sanacijo slovenskih bank oziroma drugače, če hočete, če končno pridemo do bank, ki bodo sposobne opravljati svojo osnovno poslanstvo in financirati slovensko gospodarstvo. Če tega ne bomo naredili, lahko sprejmemo še na tisoče različnih ukrepov, ki ne bodo dali tega rezultata, ki bi ga želeli vsi videti – torej, zagon aktivnosti slovenskega gospodarstva. Naj se dotaknem nekaterih konkretnih učinkov, čeprav je seveda posamezen ukrep – to dobro veste – zelo težko ovrednotiti, pa vendar nekateri. V prvem paketu smo sprejemali – torej, največji učinki so tisti, ki smo jih sprejemali na davčnem področju. Ne bom ponavljal teh ukrepov, ki so bili sprejeti takoj na začetku in ti dajejo olajšave za gospodarstvo na nivoju 180 milijonov evrov, pomembna sredstva, ki ostanejo v gospodarstvu, zato da jih lahko to gospodarstvo ponovno investira v nove investicije, v tehnološki razvoj, izboljšave, inovacije in tako naprej. Potem so pomembni učinki, ki so bili sprejeti s spremembo Zakona o kmetijstvu in Zakona – ne poznam točnega naslova – o državnem premoženju, občinskem premoženju, kjer smo se lotili [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]o stvarnem premoženju, hvala lepa, kjer smo se lotili cene zemljišč. Dobro veste, da so cene zemljišč v slovenskih industrijskih conah takšne, da preprosto niso zanimive za investitorje. Tega smo se lotili in prišli do nivoja oziroma omogočili lokalnim skupnostim, da tudi legalno potencialnim investitorjem za potencialne investicije v industrijskih conah ponudijo po nekih normalnih cenah. Hvala lepa.
Gospa Pavlič, izvolite.
Oprostite, vi niste minister za finance, ampak ste minister za gospodarstvo. Vprašala sem vas, koliko delovnih mest je bilo odprtih oziroma koliko ste jih rešili. Govorili ste vse drugo, le tega ne, kar sem vas vprašala. Če pogledamo Friedmanov model prostega trga, je povsod po svetu terjal visok davek, predvsem takega, ki so ga plačali delavci. Če samo pogledamo, kaj se je dogajalo v Argentini, potem besede niso potrebne. Če pogledamo kampanjo za ameriškega predsednika, ko je sam Bill Clinton opozoril na največje dosežke tega mandata Baraka Obame in pod drugo točko navedel, da so rešili General Motors in s tem milijon delovnih mest, o tem se vam ne sanja. Skrbi me, ker na štirih najpomembnejših točkah pri vašem delu ni rezultatov. Prvič, država bi morala reševati podjetja in s tem delovna mesta, ni važno, ali zasebna ali državna. Drugič, izboljšati je treba poslovno okolje. Tudi tukaj niste uspešni, premierju dovolite, da ustrahuje državo in s svojimi izjavami zbija bonitetno oceno državi, administrativne ovire in birokracija pa so še vedo tu. Tretjič, treba je zagnati gospodarstvo z investicijami v infrastrukturne projekte, pri tem je nuno, da sodelujete s kolegom ministrom za infrastrukturo. Socialno podjetništvo kot četrtič, sofinanciranje panog, ki niso konkurenčne, vendar zagotavljajo delovna mesta. Na primer Nemčija, po kateri se tako radi zgledujete, sofinancira dejavnosti, ki doma niso konkurenčne, vendar zaradi delovnih mest te dejavnosti država sofinancira. Da vas za konec citiram: "Zagotovo pa časi, v katerih smo, niso najbolj primerni za prodajo naložb, ker so tržne cene takšne, kakršne so, praviloma zelo nizke." Prodali ste splošno plovbo in zdaj se pripravlja SDH, kjer se bodo naložbe prodajale po ceni, ki je, kakršna je, praviloma zelo nizka, kot ste rekli. Upam, da v takšne naložbe ne bomo šli.
Predvidevam, da se bo minister odzval.
Spoštovana gospa poslanka, jaz bi pričakoval od vas predvsem več spoštovanja in ne žaljenja. To bi vas resnično prosil. Ne žaliti ljudi. Prav? Sicer pa, če bi mi vprašanje najavili tako, kot se to najavi, bi vam lahko podatek o zaposlenih ponudil, nimam ga v temu trenutku [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] O novih delovnih mestih, se opravičujem, o novih delovnih mestih bi vam ta podatek lahko tudi ponudil, ampak tega vprašanja mi niste zastavili, zato tega podatka zdaj pri roki nimam in ga ne morem stresti iz rokava, mi je zelo žal. Hvala lepa.
Postopkovni predlog, izvolite.
Ljudje so lačni, strgani in jih zebe. To ni literarna predloga, to je stanje na Jesenicah 20. oktobra 2012, v soboto ob 10. uri. Tržnica polna pridelkov, a kupcev ni. Razlog? Nimamo gospodarskega ministra. Vi pa se greste visoko retoriko, politične igrice in kalimerovstvo. Potrebujemo zdravo gospodarstvo, sposobne zaposlene, rast, dvig konkurenčnosti in 2–3-odstotno gospodarsko rast. Enostavno zahtevamo zaposlene, ki bodo sposobni počrpati denar iz evropskih skladov, kjer nas čaka. Sami ste povedali, da nimamo in da ne počrpamo. Zakaj? To vi veste zakaj. Zato v skladu z 246. členom Poslovnika prosim za razpravo o gospodarskih razmerah in vodenju gospodarske politike v naši državi.
Pravzaprav ste mislili razpravo o odgovoru ministra, kajti samo o tem lahko razpravljamo in odločali o tem, ali bomo sploh razpravljali ali ne, bomo jutri v okviru glasovanj. Gospod Franc Jurša ima vprašanje za ministra za infrastrukturo in prostor, gospoda Zvonka Černača.
Gospa podpredsednica, hvala lepa. Lep pozdrav vsem ministrom! Glede na to, da je danes bilo kar precej političnih vprašanj, bom jaz konkreten. Želel bom odgovor ministra na projekt, ki bi naj stekel in bi se končal tudi v bližnji prihodnosti. Ampak moram povedati že v začetku, da sem podobno vprašanje postavil v prvi polovici prejšnjega mandata takratnemu ministru za promet, navezan pa je na rekonstrukcijo, elektrifikacijo železniške proge Pragersko–Hodoš. Namreč leta 2009 je bil sprejet državni prostorski načrt za to. Seveda tukaj je treba urediti tudi nivojske prehode pa protihrupne ukrepe. Gre za največji železniški projekt, financiran s strani Kohezijskega sklada v finančni perspektivi 2007–2013. Zato je njegova realizacija izjemnega pomena za črpanje evropskih sredstev. Iz tega razloga in ker gre za edini še neelektrificiran odsek v petem koridorju, od vas prosim, da mi odgovorite: Ali bo to možno izpeljati pravočasno? Ali bodo lahko počrpana vsa evropska sredstva? Rad bi vas spomnil, da nam je bilo zagotovljeno, da se bodo dela na nivojskih prehodih začela izvajati v drugi polovici letošnjega leta, ampak to se ne počne. Izvajajo se samo gradbena dela na ureditvi proge. Vljudno prosim, da mi odgovorite na naslednja vprašanja: Ali ima ministrstvo za projekt rekonstrukcije in elektrifikacije, ki vključujejo tudi ureditev nivojskih prehodov, že odkupljena vsa zemljišča z rušenci? In če ne, zakaj jih nima? Ali je izdelana vsa projektna dokumentacija? Kdaj bodo pridobljena zadnja gradbena dovoljenja? Mi pa odgovorite tudi kot resorni minister in dajte zagotovilo, da bo projekt rekonstrukcije in elektrifikacije železniške proge Pragersko–Hodoš vključno z uveljavitvijo vseh nivojskih prehodov na tem odseku zaključen v letu 2015? Hvala za odgovore.
Minister Černač.
Hvala lepa za vprašanje. Mogoče uvodoma nekaj besed okoli celotnega projekta modernizacija železniške infrastrukture. O tem smo že nekajkrat govorili v Državnem zboru, vseeno bi rad povedal, da je stanje na tem področju v trenutku, ko smo prevzeli resor, bilo na dokaj slabi točki, kar se tiče absorpcije oziroma črpanja evropskih sredstev. Na tem programu v tistem delu, ki se nanaša na investicije v modernizacijo in izgradnjo nove železniške infrastrukture, je bil namreč ob začetku letošnjega leta odstotek manj kot 6 %, smo pa v letu 2012 in prihodnje leto se, kot veste, zaključi zadnje obdobje oziroma zadnje leto v tej finančni perspektivi 2007–2013. Resnici na ljubo je treba povedati, da po letu 1996 praktično Slovenija ni imela nekega celovitega programa investicij in vlaganj v železniško infrastrukturo. Verjetno je to tudi eden izmed razlogov, da se je temu področju pristopalo nekako per parte, stihijsko oziroma tam, kjer so bili interesi večji, ne glede na vse, pa smo na eni izmed zadnjih sej Vlade sprejeli konkretne ukrepe glede pospešitve črpanja sredstev tudi na teh infrastrukturnih projekt. Dva izmed večjih sta elektrifikacija in rekonstrukcija železniške proge Pragersko–Hodoš in modernizacija nivojskih prehodov. Ta prvi projekt je vreden preko 300 milijonov evrov, razdeljen v dve fazi. Kot ste že sami omenili, ena faza že poteka in v tem delu se sredstva že koristijo. V drugem delu pa se še pripravljajo ustrezna dokumentacija in projektna dokumentacija in gradbena dovoljenja. Drugi projekt modernizacija nivojskih prehodov je vreden preko 100 milijonov evrov. Oba projekta sta predvidena za sofinanciranje iz te finančne perspektive. V okviru prvega projekta elektrofikacije in rekonstrukcije še niso odkupljeni vsi objekti. Tam, kjer niso odkupljeni, je problem v cenitvah, gre za nekatere izmed večjih objektov, kjer se vrednosti gibljejo med milijonom in dvemi milijoni evrov. Iščemo načine, da racionalno, gospodarno uporabimo sredstva, ki so za to namenjena. Na tem odseku Pragersko–Ormož je zagotovljenih 86 % potrebnih zemljišč. Na odseku Ormož–Hodoš 39 %. Sicer pa se večji del ukrepov izvaja na zemljiščih javne železniške infrastrukture. Trenutno so v teku cenitve ter odkupi preostalih zemljišč. Predvidoma načrtujemo, da bodo vsa zemljišča, ki so potrebna za elektrifikacijo in rekonstrukcijo proge, odkupljena do sredine leta 2013. Za potrebe projekta modernizacije nivojskih prehodov je pridobljenih 20, 21 objektov. Gre še za enega izmed objektov, katerega vrednost presega milijon evrov in tudi na tej točki iščemo načine, da bi čim bolj racionalno izvedli investicijo. Menim, da ti postopki ne bodo ovira temu, da bi se ta projekt modernizacije lahko odvijal, kot smo ga načrtovali. Za projekte elektrifikacija in rekonstrukcija železniške proge je izdelana kompletna dokumentacija, faze gradbenih dovoljenj tudi za izvedbo posameznih etap. Tako da računamo, da bodo vsa dovoljenja izdana tekom naslednjega leta, ko naj bi se ta dela tudi začela. In po dinamiki naj bi bila zaključena do 31. 12. 2015. Na vsak način sta ta dva projekta izjemno pomembna na področju modernizacije železniške infrastrukture, pomembna tudi zaradi obsega vlaganj. Moram reči, da sama priprava projektov v preteklosti pa ni sledila tej pomembnosti in velikosti, investicijski vrednosti teh projektov. Po tem dosedanjemu pregledu lahko ugotovim, da bi z bolj gospodarnim načrtovanjem in bolj gospodarnim pristopom pri obeh projektih že na tej točki, ko gre za izdelavo ustrezne investicijske in izvedbene dokumentacije, lahko prihranili znatna sredstva. Mislim, da bi se dalo prihraniti znatna sredstva tudi na nekaterih drugih segmentih. Vendar, zdaj smo kjer smo. Namen je, da ta projekta zaključimo v celoti tako, kot sta predvidena za sofinanciranje iz sredstev Evropske unije, kar pomeni, da bosta izvajana v letih 2013, 2014 in 2015.
Hvala lepa. Gospod Jurša želi dopolnitev odgovora.
Minister, jaz se zahvaljujem za odgovore. V glavnem, pri tej zadevi skrbi, prvič, da počrpamo vsa evropska sredstva, kar je ključnega pomena. Drugo, skrbi me zaradi tega, ker slišim, da se zatika pri nekaterih aneksih. In tretjič, varnost ljudi, ki živijo ob tej progi, je ogrožena. Sodeloval sem pri enem projektu, kjer smo zgradili prvo fazo prehoda čez železniško progo, konkretno v Ljutomeru, tako da prvo fazo že imamo, ampak največji problem je za reševalna vozila, ki vozijo vse tiste bolnike, ponesrečence na tej relaciji in je proga nenehno zaprta. To so ključna vprašanja, na katere moramo imeti v čim krajšem možnem času tudi odgovore. Vseeno pa se zahvaljujem. To je konkretno projekt, ki ga je treba z vsemi močmi podpirati in delati vse na tem, da se bo v kratkem tudi realiziral.
Izvolite, minister.
Hvala lepa tudi za to možnosti, da lahko zaključim to misel, ki sem jo prej nekako povedal. Gotovo gre za enega izmed večjih projektov na področju modernizacije železniške infrastrukture, ki je povezan tudi z izpolnjevanjem določenih zahtev, za katere smo se zavezali v okviru V. in X. koridorja železniškega omrežja. Z vso odgovornostjo bomo v naslednjih mesecih delali na pospešitvi posameznih faz tega projekta, predvsem s ciljem celotnega koriščenja sredstev, ki so namenjena iz Kohezijskega sklada za ta namen. Moram tudi povedati, da smo v zadnjem obdobju pregledali predvsem ta projekt, ki se nanaša na izboljšanje varnosti, se pravi projekt nivojskih prehodov, in v tem okviru tudi opravili nekatere dopolnitve, kar pomeni, da bo za izvedbo tega projekta predvidenih v končni fazi nekaj več sredstev, kot jih je bilo namenjenih pred kakšnega pol leta ali letom dni nazaj, predvsem s ciljem, da zagotovimo ustrezno varnost v prometu na tem območju, da čim več teh prehodov, ki jih je mogoče izvesti, izvedemo izvennivojsko in da opravimo ustrezne zaščite tam, kjer zdaj teh zaščit ni.
Hvala lepa, minister. Gospod Mirko Brulc, vprašanje za ministra za obrambo gospoda Aleša Hojsa.
Spoštovani gospod minister, varčevalni ukrepi na obrambnem področju napovedujejo reorganizacijo Slovenske vojske, nižanje plač, krčenje redne sestave Slovenske vojske, nepodaljševanje pogodb pri pogodbeni rezervi, ukinjanje nekaterih centrov za obveščanje in tako dalje. Gospod minister, nikar ne uporabljajte metod groženj, kot jih uporablja predsednik Vlade, ko grozi pravzaprav vsem državljankam in državljanom, in vidimo, da je cela država že v krču. Seveda se Slovenski vojski ne splača groziti, ker jo nujno rabimo. Obenem pa slišimo, da je prisotna tudi že napoved, da bomo v srednjeročnem obdobju nakupili nove oklepnike. Vprašujem vas, gospod minister: Kako boste zagotovili varnost, če ne bomo imeli visoko motiviranega kadra za opravljanje zahtevnih obrambnih nalog? Hvala.
Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod poslanec, za vprašanje. Najprej bi rekel to, da vse to, kar ste prebrali, je, bi rekel, samo deloma res. Dejstvo je, da mora tako Slovenska vojska kot civilni del Ministrstva za obrambo deliti usodo ali pa realne ekonomske razmere, ki so v tej državi danes tukaj pred nami. Torej tudi na Ministrstvu za obrambo smo bili deležni zniževanja oziroma znižanja plač in tudi v proračunu za leto 2013 in 2014 so ti odstotki taki, kot po vseh ostalih ministrstvih oziroma bolje rečeno, v nekih segmentih celo nekaj manj glede na to, da je struktura teh izdatkov v ministrstvu malce drugačna. Ministrstvo za obrambo je pravzaprav že od leta 2009 naprej, kot veste je v letu 2008 Ministrstvo za obrambo doseglo tisto najvišjo stopnjo BDP, ki jo je uspelo zagotoviti, to je bilo 1,56 % BDP. Od leta 2009 naprej se proračun ministrstva vztrajno zmanjšuje. V teh štirih oziroma dobrih treh letih je Ministrstvo za obrambo zgubilo 40 % nominalno svojega zneska, se pravi 40 % zneska izgubilo. Delež BDP, ki ga namenjamo za obrambo, pa se je iz 1,56 znižal na predvidenih 1,16 v naslednjem letu. Seveda smo morali v ministrstvu na podlagi tega zmanjšanja osebnih dohodkov v kadrovskem načrtu priprave proračuna predvideti tudi ustrezno znižanje števila zaposlenih. Jaz moram že takoj povedati, da sem že na Vladi nekako predlagal, in verjamem, da bom v bistvu s tem uspel, da če ministri samostojno najdemo rezerve, ki so na masi plač, to seveda avtomatično ne pomeni odpuščanja. Take predloge je dal tudi že minister za šolstvo, enako se pogovarjamo tudi v drugih resorjih. In jaz sem skoraj prepričan, da odpuščanja v Slovenski vojski kljub tako zmanjšanem proračunu tudi v letu 2013 ne bo. Ne gre zdaj samo za odpuščanje, gre tudi za, kot ste gospod poslanec omenil, podaljševanje pogodb oziroma upokojevanje tistih, ki se morajo upokojiti. In jaz moram reči, da se na nek način že z upokojevanjem tistih višjih kadrov, se pravi oficirjev, po starem rečeno, in pa z zaposlovanjem kadra, ki je najbolj bojno sposoben, to je navadnih vojakov, ta razlika, ki jo moramo najti, nekako zapira. Jaz lahko povem, da smo začeli s transformacijo Slovenske vojske, kjer bomo v naslednjem letu – seveda bo ta proces trajal nekaj dlje – nekako izoblikovali vojsko bolj vitko, kar pomeni, da bomo v nekem delu zmanjševali vmesne stopnje poveljevanja. Imamo namen ukiniti tudi nekatera poveljstva. Kot veste, je zdaj poveljstev v Slovenski vojski več. Na nek način bi s to transformacijo znižali število tistih najbolje plačanih kadrov v Slovenski vojski, nadomestili vse manjkajoče vojake do tistih 7 tisoč 600 pripadnikov, ki nam jih je nekako določila že s sklepom prejšnja vlada, in s tem nikakor ne ogrozili same, bi rekel, človeške moči oziroma človeške usposobljenosti Slovenske vojske. Drugi del pa so seveda nabave. Tu moram jasno povedati, da se je procentualni delež stroškov, ki ga ministrstvo namenja za plače tam iz odstotkov, ki so bili v letu 2008 na nekako višinah okoli 60 %, se pravi nekako 60 % smo dajali za plače, slabih 30 % za usposabljanje in izobraževanje in dobrih 10 % za nabavo, opremo in za razvojne naloge, že v letošnjem letu in v naslednjem letu pravzaprav znižalo na tisto izjemno neugodno razmerje, ko mi več kot 75 % dajemo za plače. Samo malo več kot 20 % za usposabljanje in izobraževanje in le slabih 5 % za nabave. Torej, tu moram jasno povedati, da v naslednjem letu in v letu 2014, upamo, da bo v letu 2015 in naprej gospodarska rast pripomogla k temu, da bomo tudi nominalno imeli nekaj več denarja. Nekih večjih nabav oziroma praktično nobenih nabav ne predvidevamo. Smo pa ravno sedaj v pogajanjih z Natom, da tiste obveznosti, ki smo jih nekako obljubili do leta 2016, prolongiramo skladno z našo resolucijo o dolgoročnem razvoju Slovenske vojske tam po letu 2020.
Dopolnitev odgovora. Gospod Brulc, izvolite.
Minister, hvala za res dobre odgovore. Vendar imam še eno vprašanje. Predsednik Afganistana Hamid Karzai je javno povedal, da se tuja vojska lahko umakne iz Afganistana pred letom 2014. Druge vojske že bežijo iz Afganistana, mi pa pošiljamo nove enote oziroma zamenjujemo obstoječe kontingente. Mislim, da bi odhod iz Afganistana bil tako velik prihranek, da bi to, s čimer se strinjam, kar ste rekli, da je premalo denarja tudi za izobraževanje, usposabljanje in tako dalje, lahko nadoknadili in tudi lažje uveljavili doktrino vojaške strateške rezerve. Občanke in občani pa tudi pravijo, da je kar nekaj privatnih voženj z vojaškim helikopterjem. To govorijo tisti, ki živijo v bližini kraja vzleta in pristanka helikopterja. Omenjajo, da so to privatni prevozi in tako dalje. To verjetno ne spada k varčevalnim ukrepom in če imate kakšen odgovor, se vam zahvaljujem. Hvala.
Gospod Brulc, seveda veste, da so bila to vsa dodatna vprašanja, ki jih niste najavili, ne pa zahteva za dopolnitev odgovora. Kljub temu prosimo ministra, če lahko v zvezi s tem kaj pojasni.
Jaz bom probal toliko, kot vem, pa kar nekaj vem, bi rekel, glede tega. Kar se tiče drugih vojska oziroma drugih ministrov moram jasno povedati, da so pravzaprav vse države članice Nata najavile umik do konca leta 2014. Seveda je ta umik, če pogledate absolutne številke, seveda večji. Nekdo, ki ima tam 5 tisoč vojakov in jih danes umakne, recimo, tisoč 400, so to ogromne številke. Procentualno pa mogoče ne tako zelo velike, če jih primerjamo z našim umikom. Tudi mi smo, kot veste, najavili naš umik do konca leta 2014. Mi smo s tem kontingentom, ki smo ga poslali v Afganistan pred dobrim tednom, številko zmanjšali za 10 %, torej ne pošiljamo več 88 vojakov tja, ampak samo še 80. V kontingentu meseca marca pošiljamo tja nekaj čez 50 vojakov, torej je to dodatno znižanje za okoli 25 %. In v naslednjem kontingentu, ki je predviden v mesecu oktobru, tudi to številko 50 nekako zmanjšujemo, kar pomeni, da bomo do konca naslednjega leta praktično številko, ki smo jo imeli v začetku tega leta, prepolovili. To, kar ste povedali, drži. Ti stroški naše misije v Afganistanu so glede na dohodke, ki jih vojaki tam imajo, relativno visoki in tudi s tem, odkrito povem, bomo pač nekaj privarčevali. Kar se pa tiče privatnih poletov helikopterjev, me pa to izjemno čudi. Bi bil hvaležen komurkoli, ki take podatke ima, da jih neposredno pošlje na moj mail, uro vzleta, koga, v narekovaju, sumi, da se privatno vozi. Namreč, dejstvo je, da morajo biti v Slovenski vojski, to seveda posebej velja za aviacijo, vsi poleti najavljeni, vsi potniki so registrirani, v vsakem poletu je na letalu crew lista, torej vedno se ve, v vsakem trenutku, kdo in kaj je letel. Če se take deviacije pojavljajo, bomo seveda ustrezno ukrepali in urgirali. Je pa res, da kar nekaj, bi rekel, ne privatnih, ampak civilnih poletov pa Slovenska vojska vendarle opravi. Kot veste Slovenska vojska tritedensko dežura za vse nesreče v gorah, na cesti, pri vsaki nesreči, ki se zgodi in za katero je Slovenska vojska zaprošena. Nekaj je pa tudi takih, bi rekel, humanitarnih, če lahko temu tako rečem, prevozov, kot recimo, na zadnje smo vozili nek bivak za planinsko društvo v Kamniku, pred dobrim mesecem smo peljali nekaj za Triglavski narodni park. Če so pa kakšne deviacije, bomo pa to vsekakor ukrepali. [[oglašanje iz dvorane]] Predsednik Vlade pa ne vem, če se vozi. Jaz se pa tudi kdaj peljem, da ne bo dileme, ampak v sklopu naleta, ki ga imajo piloti tako ali tako rezerviranega za njihova usposabljanja.
Hvala lepa za izčrpnost minister, kljub dodatnemu vprašanju. Na vrsti pa je gospa Maja Dimitrovski. Ima vprašanje za ministra za izobraževanje, znanost, kulturo in šport dr. Turka.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, do uveljavitve Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki je začel veljati 31. maja letos, so vsi slovenski šolarji imeli subvencionirano prehrano. Od letošnjega maja pa je splošna subvencija za vse učence ukinjena, do nje so danes upravičeni le tisti iz socialno šibkih družin. Da bi učenec sploh bil opravičen do subvencionirane malice, ne sme preseči cenzusa, ki je 42 % povprečne neto plače na družinskega člana oziroma 414,70 evra, pri čemer se upoštevajo tudi otroški dodatki in vso premoženje družine. Za subvencionirano kosilo pa je cenzus še nižji, in sicer znaša 18 % povprečne neto plače ali 177,73 evra. Zagotavljanje ustrezne prehrane s sistemskimi ukrepi je zelo pomembno, ker se v obdobju rasti in razvoja oblikuje delovna zmožnost telesa, kar pa je še posebej izrazito pri tistih, ki živijo v socialno in ekonomsko manj ugodnih pogojih. Po podatkih z vašega ministrstva je lani brezplačno malico imelo dobrih 27 % učencev, ki so bili nanjo prijavljeni. Med dijaki pa je bilo takih 25,6 %. Spoštovani minister: Koliko otrok ima po uveljavitvi Zakona za uravnoteženje javnih financ pravico do subvencionirane prehrane? Hvala.
Hvala. Minister Turk.
Hvala lepa za vprašanje. Najprej želim poudariti, da na ministrstvu v celoti soglašamo z ugotovitvami gospe poslanke v zvezi s pomembnostjo zagotavljanja ustrezne prehrane, s sistemskimi ukrepi podpiramo vse ukrepe v tej smeri. Naj samo omenim, da tudi letos skupaj z Ministrstvom za zdravje in Ministrstvom za kmetijstvo in okolje načrtujemo tradicionalni slovenski zajtrk, ki ga sicer naš kmetijski sektor zaradi krize ne bo mogel ponuditi brezplačno. Ocenjujemo pa, da ne gre samo za promocijo slovenskih izdelkov, ampak tudi za ozaveščanje o potrebi in koristnosti zdravega načina življenja, zdravega prehranjevanja in njihovega pomena za razvoj in učenje otrok. Poslanka pravilno ugotavlja, da je v lanskem letu brezplačno malico prejemalo približno 27 % učencev in procent manj dijakov. Na dan 12. 10. 2012, ko so šole oddale mesečni zahtevek za subvencionirana sredstva, hkrati pa podatke o številu prijavljenih in številu upravičenih do subvencije, je subvencionirano malico prejemalo 21 tisoč 933 učencev oziroma 14,2 % in 6 tisoč 730 oziroma 15,8 % dijakov. Ob tem poudarjamo, da se stanje nanaša na 12. 10. 2012, ko so šole oddale mesečni zahtevke za subvencionirana sredstva, hkrati pa podatke o številu prijavljenih in številu upravičenih do subvencije. Nekaj šol zahtevka ni oddalo, zato ti podatki niso dokončni. Glede na to, da nerešene vloge še čakajo na centrih za socialno delo, menimo, da bo število upravičencev še nekoliko naraslo, vendar je razkorak med številkami iz lanskega in letošnjega leta vendarle velik. Zato so ti podatki zaskrbljujoči, so pa posledica predvsem socialne zakonodaje, ki je bila sprejeta v prejšnjem sklicu Državnega zbora, kar ne reši nobenega problema od nobenega od teh otrok. Ocenjujemo, da birokratski izračun cenzusa v številnih primerih ne odraža dejanskih potreb družin tudi zato, ker ta izračun odraža preteklo stanje posamezne družine, medtem ko so se s številnimi stečaji in tudi siceršnjimi spremembami finančnega stanja posameznih družin pogoji zanje spremenili. Naše ministrstvo je že navezalo stike z Ministrstvom za delo, družino in socialne zadeve z namenom, da skupaj preverimo, ali je mogoče poiskati rešitev, ki bi bolje ustrezala dejanskemu materialnemu stanju družin in, bom rekel, napadla tisto razliko 10 % točk, ki se pojavljajo.
Hvala lepa. Gospod Branko Ficko ima vprašanje za ministra, ki je sicer danes opravičen in odsoten, za kmetijstvo in okolje gospoda Franca Bogoviča. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! Ne glede na odsotnost, bom vprašanje podal, bo več časa za odgovor. Gre namreč za ekonomiko vlaganj v kmetijstvo. O količinskih podatkih je bilo več govora, bolj so pa pomembni vrednosti rezultati, predvsem z vidika dodane vrednosti. Po podatkih o stanju kmetijstva v letu 2011, je vrednost proizvodnje oziroma prihodek nekaj manj kot 1,2 milijardi evrov. Od tega je vmesna potrošnja znašala 743 milijonov evrov, preostanek pa je bruto dodana vrednost v višini 449 milijonov evrov. V praktično nespremenjeni porabi stalnega kapitala in nekaj manjših drugih subvencijah za proizvodnjo je v letu 2011 faktorski dohodek znašal 434 milijonov evrov. Podatek je zelo slab, še posebej, če vzamemo v ozir dejstvo, da je leta 2007 znašal 456 milijonov evrov. Ker je bilo v letu 2011 tudi manjše število polnovrednih delovnih moči v kmetijstvu, je faktorski dohodek na enoto delo znašal nekaj manj kot 5 tisoč 600 evrov. Podatki so slabi, dohodki v slovenskem kmetijstvu močno zaostajajo za povprečnimi dohodki v kmetijstvu Evropske unije. v letu 2011 je faktorski dohodek na enoto dela v Sloveniji dosegel le 42 % povprečja Evropske unije kot celote. Rezultat pa je še toliko slabši, če ga primerjamo s podatki s starimi članicami Unije, kjer ta podatek znaša le 26 % povprečja. Po drugi strani je v letu 2011 za ukrepe kmetijske politike porabljeni slabih 349 milijonov evrov. Obseg sredstev v preteklih letih je še nekoliko višji, leta 2010 je znašal 356 milijonov, leto poprej pa celo 404 milijone evrov. Zaradi navedenega ministra sprašujem: Kako ocenjuje rezultate slovenskega kmetijstva z vidika vloženih sredstev in pridobljenega obsega kmetijske proizvodnje? Kateri so konkretni ukrepi, ki jih načrtuje, da bi se to razmerje izboljšalo, posebej na področju dviga dodane vrednosti? Ali načrtuje pospešena vlaganja v panoge, ki proizvajajo produkte z višjo dodano vrednostjo? Če da, v katere in kdaj? Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Samo da vas še vprašam, imate možnost pisnega odgovora v 30 dneh. Bo to v redu?
Bi prosil ustno.
V redu, potem bo vaše vprašanje uvrščeno na naslednjo sejo. Hvala lepa. Gremo naprej z vprašanji, za ministra Vizjaka ima vprašanje dr. Andreja Črnak Meglič. Izvolite.
Dober dan, prav lepo pozdravljeni, gospa podpredsednica, kolegice in kolegi in gospod minister! Moje vprašanje se nanaša na implementacijo Zakona o socialnem podjetništvu, za katerega vemo, da je bil sprejet pred dvema letoma kot poslanski zakon, kot sistemski zakon in podporo kateremu ste izrazili vsi poslanci tega parlamenta. Namen zakona je bil zelo jasen – odpreti možnosti za odpiranje novih delovnih mest tudi na področjih socialnega podjetništva, to se pravi tiste oblike podjetništva, ki seveda mora preživeti na trgu, hkrati pa zasleduje tudi javno koristne cilje. Pa vendar se pri implementaciji tega zakona zatika. Zato ministra sprašujem: Kdaj bo operativno zaživel Svet za socialno podjetništvo, bom rekla, medresorsko, interdisciplinarno sestavljen organ, ki naj bi skrbel za implementacijo zakona? Kdaj bo pripravljena strategija o razvoju socialnega podjetništva, ki jo zakon predpisuje? Pripravljena bi morala biti že 1. januarja 2012, h oblikovanju katere so veliko veliko prispevale civilno družbene skupine, tudi na posebnem posvetu aprila letos, pa vendarle te strategije še ni. Zakaj je to tako zelo pomembno? Zato, ker se oblikuje nova finančna perspektiva, ker se bo pripravila strategija razvoja Slovenije za naslednje obdobje in pa seveda tudi operativni plani, kjer je treba podrobneje opredeliti, kako bomo pravzaprav za podporo tega tako pomembnega cilja, ki je cilj pomemben ne le za Slovenijo, ampak za celotno Evropo, pravzaprav povezali tudi s koriščenjem evropskih sredstev. Hvala lepa.
Minister, izvolite odgovor.
Spoštovana poslanka, hvala lepa za zastavljeno vprašanje. Zakon o socialnem podjetništvu nalaga Svetu za socialno podjetništvo, da pripravi strategijo razvoja socialnega podjetništva za obdobje 2012–2015. Na predlog sveta strategijo sprejme Vlada Republike Slovenije. Osnutek strategije je svet obravnaval na svoji 1. seji v mesecu decembru lani. Člani sveta so nanj predložili številne pripombe, ki so po svojem obsegu nakazovale na vsebinsko zelo obsežno strategijo za triletno obdobje. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve je na podlagi določb drugega odstavka 29. člena zakona, ki določa strukturo strategije, ter na podlagi pripomb članov sveta pripravilo dopolnjen osnutek strategije, ki jo bo svet obravnaval na svoji 2. seji, ki je sklicana za četrtek, 25. oktobra letos. Pripominjam, da je to prva seja sveta v spremenjeni sestavi, ki jo je Vlada Republike Slovenije potrdila avgusta letos. Nova sestava sveta namreč odraža novo strukturo Vlade Republike Slovenije. Predvidevam, da sem s tem odgovoril na vaše vprašanje.
Dopolnitev, izvolite.
Vendar, od imenovanja vaše vlade je minilo kar precej časa. Me veseli, da bo ta svet zasedal in bo obravnaval tudi predlagano strategijo, pa vendar me zanima: Kdaj bo tudi splošna javnost izvedela, kateri od njenih predlogov so bili vključeni v to strategijo? Kajti tu se lahko strinjava, da je bila na nek način partnersko oblikovana. In seveda je pomembno, ker so subjekti izvajanja te strategije v glavnem socialna podjetja, kako medsebojno sodelujemo in kako uspešni bomo pri zasledovanju skupnih ciljev. Hvala lepa.
Minister, izvolite.
Hvala lepa tudi za to vprašanje. Prepričan sem, da na podlagi določenega konsenza glede te strategije na svetu, ki bo to obravnaval, bo nadaljevanje obravnave na Vladi in tudi v okviru širše javnosti. Tako da menim, da zato ni bojazni, da bi sooblikovali tudi v prihodnje te dokumente, kajti imate prav, tu gre za pomembno področje in ne nazadnje vsebina kljub pomanjkanju te strategije ni trpela. Seznanjeni ste, da smo kar nekaj dobrih projektov v letošnjem letu podprli, sklenili pogodbe, ki se tudi izvajajo. Imate pa prav, da je zelo ključno, da imamo tu neko rdečo nit, neko strategijo tudi za naprej in da pripisujemo temu segmentu podjetništva pomembno pozornost.
Hvala lepa. Postopkovno, gospa.
Hvala lepa. No, ne toliko zato, ker ne bi bila popolnoma zadovoljna z vašim odgovorom, pa vendar. Mislim, da gre za tako zelo pomembno vprašanje, da bi v parlamentu morali obširneje spregovoriti. Sicer vem, da se je podprlo 13 projektov, ampak, gospod minister, oba sva malo bolj ambiciozna, kajne, želela bi si več delovnih mest, govorili smo o 3, 4 tisočih novih delovnih mestih na področju socialnega podjetništva. In glede na to, da potekajo intenzivne dejavnosti v Sloveniji – nedavno je potekala konferenca o kooperativah in tako naprej –, nove in nove ideje, bi si želela, da opravimo obširnejšo razpravo, tako o odgovoru ministra kot tudi o celotni tematiki, za katero sem prepričana, da Državni zbor še kako zanima. Hvala.
Hvala lepa za vaš predlog. Seveda gre za razpravo o odgovoru ministra in najbrž v okviru tega lahko še kaj drugega, če bo to jutri izglasovano v okviru glasovanj. Gospa Saša Kos ima vprašanje za ministra za infrastrukturo in prostor, gospoda Zvonka Černača.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Gospod minister, Državni zbor je 18. 7. 2012 na 16. izredni seji sprejel Zakon o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti iz dolgoročnega posojila v višini 440 milijonov evrov, ki ga najame Termoelektrarna Šoštanj pri Evropski investicijski banki za financiranje projekta postavitve nadomestnega bloka 6, moči 600 MW, v Termoelektrarni Šoštanj. Kot veste, v Pozitivni Sloveniji predloga zakona nismo podprli oziroma smo se pri glasovanju vzdržali, saj smo vas in Vlado opozarjali na ekonomsko ne najbolj gospodaren projekt in na tveganje v zvezi z likvidnostjo in celo plačilno sposobnostjo investitorja TEŠ in Holdinga slovenski elektrarn na netransparentnost vodenja projekta ter zahtevali, da zanj prevzamete odgovornost, saj je bila večina pogodb podpisana v času mandata vaše prejšnje vlade, poleg tega pa so takrat v organih nadzora, Holdinga slovenskih elektrarn in TEŠ sodelovali tudi nekateri sedanji vladni funkcionarji. Vlada je takrat za sprejem zakona postavila pogoje, ki naj bi jih Holding slovenskih elektrarn in TEŠ s pripravo petega noveliranega investicijskega programa za TEŠ 6 ne presegli oziroma naj bi jim zadostili. Po njem investicijska vrednost za šesti blok Termoelektrarne Šoštanj ostaja enaka kot prej, torej 1,3 milijarde evrov. Kot veste, pa sprejem zakona še ne pomeni začetek črpanja omenjenega posojila, saj je za začetek črpanja denarja treba najprej podpisati pogodbo med Slovenijo oziroma Vlado in Evropsko investicijsko banko, sprejeti Zakon o ratifikaciji ter pogodbe v Državnem zboru ter izvesti operativna opravila. Za izpeljavo slednjih postopkov pa je potreben čas, ki ga Vlada nima več dosti na voljo, saj naj bi bilo po nekaterih informacija znano, da bosta Evropska investicijska banka in Evropska banka za razvoj 30. novembra letos odstopili od financiranja projekta, če poroštvena pogodba ne bo ratificirana. Ali vaše oklevanje torej pomeni, da Holding slovenskih elektrarn in TEŠ s pripravo petega noveliranega investicijskega programa nista zadostila pogojem, ki ste jih postavili? Ali je sklenitev poroštvene pogodbe morebiti ogrožena zaradi preiskave suma korupcije in konflikta interesov pri projektu, ki ga vodi Evropski urad za boj proti goljufijam, in zaradi predkazenskega postopka, ki ga vodi slovenska policija [[...]] [[izklop mikrofona]]
Dobro. Jaz bom samo še prebrala, ker najbrž pa tega niste utegnili, kakšno vprašanje ste zares zastavili ministru: Kaj nameravate storiti, da bo izgradnja bloka TEŠ 6 zaključena v roku in da ne bo nastala škoda oziroma dodatni stroški? Izvolite, minister.
Hvala lepa. Zdaj malo sem zmeden, moram reči. Najprej ste poudarili, da ste bili proti oziroma da niste sodelovali pri sprejemanju tega zakona. No, Poslanska skupina Pozitivna Slovenija pri tem ni bila enotna, nekateri, vsaj za enega izmed vaših kolegov vem, da je sodeloval in da je podprl ta zakon. Na drugi strani pa me sprašujete, kaj bomo zdaj storili, da ne bo nastala škoda v zvezi z izvrševanjem tega zakona. Kot ste sami ugotovili, se je Vlada dokaj odgovorno lotila tega projekta, praktično dvanajst dni po imenovanju, 23. februarja, smo prvič obravnavali situacijo glede investicije TEŠ 6 in na podlagi teh ugotovitev na podlagi izsledkov delovne skupine potem tudi zastavili vse ostale aktivnosti, da se vrednost te investicije ne bi še nadalje povečevala. Kot vemo, je prva ocena 600 milijonov evrov bila temeljito presežena. Eden izmed pogojev je bil, da investicija vključno z vsemi stroški ne sme presegati milijarde 300 milijonov evrov. Bili so potem še nekateri drugi pogoji, za katere je nosilec investicije ugotavljal, da so vsi izpolnjeni, tako da v tej fazi potekajo procedure, trenutno na Ministrstvu za finance v zvezi z operacionalizacijo zakona, ki je bil sprejet v Državnem zboru. Ko bodo ti postopki zaključeni, se bo, tako kot ste že napovedali, ponovno s tem vprašanjem soočil Državni zbor in sprejemal ustrezno odločitev. Moram poudariti, da je nosilec investicije v šesti blok Termoelektrarne Šoštanj družba TEŠ, ki je v 100 % družbe Holding slovenskih elektrarn. Da je torej vsa odgovornost glede te in ostalih investicij, ki potekajo v okviru HSE in TEŠ, na ravni vodstev teh družb, se pravi uprav in nadzornih svetov, da so tako uprave kot nadzorni sveti teh družb za izvajanje ustreznih aktivnosti oziroma če jih ne izvajajo, tudi odškodninsko odgovorni. In jaz osebno pričakujem, da bodo vsi tisti, ki jim je podana ta odgovornost, storili vse, da bo na eni strani ta investicija nadaljevana in zaključena transparentno in da se bodo do konca razčistili vsi sumi, nekateri so prišli v javnost tudi v zadnjem obdobju, glede nepravilnosti, ki so se dogajale ali pa se eventualno še dogajajo pri izvajanju te investicije.
Hvala lepa. Želite še dodatno razjasnitev? Izvolite.
Hvala. Hvala za odgovor gospod minister. Kot sem že navedla, smo se mi vzdržali pri glasovanju. In ker smo opominjali na določene, kar sem že omenila in vam tudi postavila v tej zvezi vprašanje oziroma odgovor je bil takšen, kot ste mi ga podali. Bi pa pri tem, ste že omenili, rada še poudarila, da tudi niste izpolnili obljube glede revizije postopka vodenja projekta in tudi javnost s tem seznanili, s pričetkom postopka uveljavljanja odgovornosti zaradi nepravilnosti, ki veste, da so se pojavile pri tem projektu. Kot vam je znano, teče predkazenski postopek zoper nekdanjega direktorja TEŠ 6 Uroša Rotnika in druge odgovorne osebe na TEŠ ter s projektom povezane osebe, ki jih policija sumi storitve kaznivega dejanja zlorabe položaja ali pravic, in sicer to ne šteje kot izpolnitev vaših obljub, gospod minister. O sumih kaznivih dejanj je namreč policijo seznanila že bivša ministrica za gospodarstvo, torej mag. Darja Radič. Zanima me: Kdaj boste opravili novo revizijo, ki ste jo obljubljali, in na tej podlagi uveljavili materialno oziroma odškodninsko odgovornost odgovornih? Kaj boste storili za zagotavljanje transparentnosti tega projekta v nadaljevanju? Delno ste mi že odgovorili. V medijih pa je moč zaslediti, da posle za svetovanje in nadzor še vedno dobivajo neznana podjetja iz Liechtensteina, domnevno povezana z odvetnikom, ki je skrbel tudi za podjetja, ki so vpletena v sporne posle z Vegradom, Hypo banko in tako dalje in tako dalje. Hvala lepa za odgovor.
Dobro. Jaz predpostavljam, da so bila to spet dodatna vprašanja, ampak to se nam zelo pogosto pojavlja. Bomo vseeno prosili ministra za dodatno pojasnilo.
Hvala lepa. Morate me spomniti, kaj sem obljubljal. Tega, kar mi pripisujete, nikakor ne. Jaz sem v skladu s sklepi Vlade z dne 23. februarja letošnjega leta imenoval ustrezno skupino, ki je opravila ustrezne postopke glede same investicije. Pri tem se je oprla tudi na ugotovitve protikorupcijske komisije. Svoje delo je zaključila, mislim, do konca aprila ali v mesecu maju. Te ugotovitve ste prejeli tudi v Državni zbor ob priliki obravnave tega zakona, te ugotovitve je prejela tudi Agencija za upravljanje kapitalskih naložb z našim zaprosilom, da jih preučijo in da sprožijo ustrezne postopke v povezavi z uveljavljanjem odgovornosti. Nekateri od teh postopkov, kot ste sami omenili, že tečejo, nekateri bodo pa verjetno stekli v prihodnjih dneh, tednih ali mesecih. Jaz osebno upam, da čim prej. Glede na različna medijska razkritja v preteklosti v povezavi s tem projektom in tudi glede na nekatera medijska razkritja v zadnjem obdobju je, če komu, meni v interesu, da se te stvari čim prej razčistijo in zato, da jih razčistijo, so pristojni organi, ki se s tem ukvarjajo, policija, tožilstvo in sodišča. Pričakovati je tudi, da bodo svoj posel opravili profesionalno, korektno, predvsem pa hitro, da ne bomo priča nekim spektakularnim akcijam, potem pa nekaj let na sodiščih nič, kot se je to dogajalo v preteklosti in kot se to dogaja nenazadnje z vašim predsednikom oziroma s predsednikom vaše stranke. Želeli bi si, da se te stvari zgodijo v nekem doglednem roku in se ugotovi, ali je kaj res ali ni, in da se pove, nekdo je dejansko kriv, odgovoren za tisto, kar je naredil oziroma je oproščen teh sumov. Najslabše je tako, kot se zdaj dogaja, tudi v tem konkretnem primeru, ki ste ga omenili, ko je kar nekaj teh medijsko spektakularnih akcij, na koncu pa ni pravega epiloga že na ravni tožilstva ne, da ne govorim na ravni sodišča. Tako da v vseh tistih primerih, kjer so izpostavljeni dvomi oziroma sumi, da so bile nepravilnosti takšne, ki merijo na oškodovanje premoženja, na kazniva dejanja, jaz osebno pričakujem, da bodo pristojni organi storili vse, da bodo te domnevne nepravilnosti čim prej razčiščene in če se bo ugotovilo, da tudi obstojijo, odgovorni za to tudi sankcionirani. Še enkrat pa povem, največja odgovornost je na nadzornih svetih obeh družb, HSE in TEŠ, na upravah obeh družb in dokler Agencija za upravljanje kapitalskih naložb še deluje, tudi na Agenciji za upravljanje kapitalskih naložb. To so tisti organi, ki morajo v teh primerih ukrepati in če ugotovijo, da je do teh nepravilnosti prihajalo ali celo še prihaja, tudi uveljaviti ustrezno odgovornost. Jaz si želim, da te stvari opravijo na profesionalen način in čim prej.
Hvala lepa. Gospod Robert Hrovat ima vprašanje za ministra za infrastrukturo in prostor gospoda Zvonka Černača.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani minister, družba Plinovodi, d. o. o., opravlja naloge sistemskega operaterja prenosnega omrežja zemeljskega plina kot obvezne republiške gospodarske javne službe, skladno s prvim odstavkom 30. člena Energetskega zakona. Energetski zakon v svojem 59. členu opredeljuje, da sta gradnja in prevzem objektov in zemljišč, ki so potrebni za prenos in distribucijo električne energije in zemeljskega plina, v javno korist in se zanju uporabljajo določbe Zakona o urejanju prostora. Kaj to pomeni? To pomeni, če lastnik zemljišča, pa recimo, da je to kmet, ki živi od te zemlje, v 30 dneh ne podpiše ponujene pogodbe o pridobitvi stavbne ali lastninske pravice v javno korist na nepremičninah, sistemski operater lahko vloži predlog za razlastitev. Zdaj minister, mene zanima: Koliko predlogov za razlastitev s strani Plinovodi, d. o. o., je bilo vloženih? Zanima me tudi: Kdo preverja utemeljenost teh predlogov? Ali obstaja kakršenkoli nadzor nad tovrstnimi razlastitvami? In še to: Ali se res hkrati s pogodbo pošiljajo tudi predlogi za razlastitve in so s tem lastniki zemljišč potisnjeni v kot in nimajo izhoda oziroma druge variante, kot podpisati tisto pogodbo, ki jim jo pač Plinovodi ponudijo? Hvala lepa za odgovore.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim odgovor.
Hvala lepa tudi za to vprašanje. Tukaj na tem konkretnem vprašanju, moram reči, da sta bila vložena za projekte, ki so v fazi gradnje oziroma pridobivanja gradbenega dovoljenja za konkreten plinovod, vložena dva predloga za razlastitev. Glede utemeljenosti teh predlogov naj povem, da se skladno s tretjim odstavkom 93. člena Zakona o urejanju prostora šteje, da je javna korist za nepremičnine, potrebne za obratovanje gospodarne javne infrastrukture, izkazana, če so predvidne v državnem lokacijskem načrtu, se pravi, če so takšne operacije predvidene v državnem lokacijskem načrtu. V tem primeru gre za državni lokacijski načrt, ker je bila sprejeta uredba, v kateri je določeno območje državnega prostorskega načrta, navedena so tudi zemljišča s parcelnimi številkami, ki jih to območje obsega in tako naprej. Drugače pa je temeljni zakon, ki ureja v takšnih primerih postopek razlastitve Zakon o urejanju prostora, in sicer se o zadevah za razlastitev na podlagi tega zakona odloča v okviru upravnega postopka pred upravno enoto na prvi stopnji in v smislu pritožbe potem na drugi stopnji v okviru resornega ministrstva. Seveda ima razlastitveni zavezanec skladno z zakonom možnost izpodbijati tudi dokončno upravno odločbo pred upravnim sodišče v okviru upravnega spora. Glede konkretnih primerov, ki se nanašajo na Plinovode, gre za specialnejši zakon, ki ste ga že omenili, in sicer gre za Energetski zakon, ki določa v teh primerih področje energetske infrastrukture, in Zakon o umeščanju prostorskih ureditev državnega pomena v prostor. Skladno s 47. členom tega zakona mora investitor za namen sklenitve pogodbe za odkup nepremičnine posredovati uradno ponudbo. Ponudbo oblikuje in posreduje na podlagi ocenjene vrednosti nepremičnine. Ocenjeno vrednost nepremičnine določi skladno z drugim odstavkom 55. člena v povezavi z 58. členom Zakona o urejanju prostorskih ureditev državnega pomena sodni cenilec ustrezne stroke, imenovan po predpisih, ki urejajo delovanje sodišč. Če investitor v roku 30 dni po vročitvi uradne ponudbe za sklenitev pogodbe o pridobitvi lastninske pravice v javno korist le-te ne uspe skleniti, lahko vloži skladno s četrtim odstavkom 47. člena Zakona o urejanju prostorskih ureditev državnega pomena in četrtim odstavkom 59. člena Energetskega zakona predlog za razlastitev na pristojno upravno enoto. Na podlagi teh določb izhaja, da je treba najprej posredovati uradno ponudbo za sklenitev pogodbe o pridobitvi lastninske pravice v javno korist in v tej ponudbi seveda opredeliti ocenjeno vrednost nepremičnine, določeno s strani sodnega cenilca ustrezne stroke. In če v 30 dneh od posredovanja take ponudbe ne pride do sklenitve pogodbe o pridobitvi lastninske pravice v javno korist, ima razlastitveni upravičenec pravico do vložitve predloga za razlastitev pred pristojno upravno enoto. Tak je postopek. V primeru, da se z odločbo upravne enote ne strinja, ima potem tudi pravico do pritožbe na pristojno ministrstvo oziroma v skrajnem primeru lahko sproži upravni spor oziroma postopek pred upravnim sodiščem. V primerih, ko prihaja do dvoma o ustrezni vrednosti ocenjenega predmeta, ki je predmet razlastitvenega upravičenja, ali gre za nepremičnino ali za neko drugačno obliko, recimo, za vzpostavitev neke služnosti in tako naprej, v takem primeru seveda obstaja tudi možnost, da se o višini take odškodnine odloči v pravdnem postopku, neodvisno od postopka, ki teče na ravni upravne enote v povezavi s postopkom razlastitve.
Hvala. Gospod Hrovat imate zahtevo za dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa, gospod minister. Če gremo nekoliko bolj konkretno. Ta dva primera sta, mislim da, oba v mojem volilnem okraju, ampak to ni toliko pomembno. Pomembno je, da gre za ozko dolino, gre za občino. In sedaj si predstavljajte kmetijo, po kateri teče trasa plinovoda po več kot 20 njegovih parcelah, pa da je to zaščitena ekološka kmetija. Degradirana je že od obstoječega plinovoda, ker druge možnosti ni in južni tok seveda predstavlja še dodatno obremenitev. Gospod minister, gre za konkretne primere, na katere so me pač opozorili državljani v moji poslanski pisarni. Predvsem opozarjajo na odnos predstavnikov operaterja do lastnikov teh zemljišč. Mislim, da je oziroma osebno menim, da se da vsako služnost rešiti v obojestransko zadovoljstvo. Poglejte, lastniku kmetije v tej občini, kot sem že prej rekel, ki se razteza po ozki dolini, bo nov plinovod po sredini kmetijskih in stavbnih parcel povzročil veliko dodatne degradacije kmetije in zaradi nezmožnosti dogovarjanja s strani operaterja je skupaj s ponudbo, ki je za lastnika podcenjujoča, dobil še sklep o razlastitvenem postopku. Torej, po načelu, če ne boš podpisal, ti bomo pa pač to vzeli. Smo v 21. stoletju in jaz mislim, da razlastitve na takšen način niso sprejemljive. Pa še to povem, ta je dotični človek dobil 5 različnih ponudb do zdaj. In imam dokumentacijo, ki vam jo bom predal in verjamem, da se bo našla potem tudi rešitev, ki bo v neko obojestransko korist. Veste, pride neka cenitev, cenilec oceni, poda oceno in čez nekaj časa je ponudba drugačna, povsem drugačna. In to je problem, na katerega so me ljudje opozorili, in mislim, da je prav, da se tudi vi kot minister pač seznanite z aktivnostmi, ki se [[...]] [[izklop mikrofona]]
Minister boste komentirali?
Hvala lepa tudi za to možnost, da dodatno pojasnim v odgovoru na to poslansko vprašanje. V največjem možnem številu primerov, kjer je to mogoče, je seveda treba tehtati med pričakovanimi koristmi in med škodo, ki nastaja v teh razlastitvenih postopkih. V večini primerov se seveda na koncu upoštevaje metodologijo, ki določa vrednosti, v teh primerih razlastitveni upravičenec in razlastitveni zavezanec nekako uskladita in do teh sporov ne prihaja. Seveda so pa posamezni primeri, kjer teh pričakovanj in interesov ni mogoče vedno uskladiti in v teh primerih ni druge poti, kot da se v skladu z veljavno zakonodajo investitor posluži postopka, ki ga opredeljuje veljavna zakonodaja ne samo v tem, ampak tudi v drugih podobnih primerih, ki je, bi rekel, dokaj jasno in dokaj natančno določen. To je tako imenovani razlastitveni postopek, ki poteka pred upravnimi enotami, prej sem pa že povedal, da v primerih, ko prihaja do izrazitega neskladja med tem, kaj so interesi razlastitvenega upravičenca in pričakovanja razlastitvenega zavezanca, da v takšnih primerih, če tega neskladja ni mogoče urediti, da je še vedno potem odprta možnost presoje preko neodvisne institucije, in to je v tem primeru pravdni postopek preko rednega sodišča. Žal druge poti tukaj ni, tudi investitorji so pri teh ravnanjih omejeni v skladu z vrednostjo, ki jo je mogoče opredeliti skozi ta cenitvena poročila. Pri tem je treba spoštovati veljavno zakonodajo. Zdaj konkretnega primera, moram reči, ne poznam. Če postopek ni bil peljan na takšen način, kot sem ga povedal predhodno, kar pa moram reči, da močno dvomim, zaradi tega, ker gre le za jasna pravila igre, ki so zelo natančno določena, bomo dobili dodatna pojasnila in jih poslancu seveda posredovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Dragan Bosnić, vprašanje za ministra za izobraževanje, znanost, kulturo in šport dr. Žiga Turka.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Moje vprašanje, gospod minister, se nanaša na pravilnik o šolskem redu na srednjih šolah, in sicer na tisto točko, to je 4. točka, ki govori o opravičevanju odsotnosti. Tam je namreč ena zanimiva postavka. V 13. členu te točke se govori o opravičevanju oziroma o opravičevanju odsotnosti, in sicer starši so tisti, ki opravičujejo odsotnost oziroma društva, klubi, druge šole v soglasju oziroma s pooblastili staršev. Namreč, kaj me tukaj moti, če gre za polnoletne dijake, bi ti lahko svojo odsotnost opravičevali sami. Namreč ta člen je tukaj že odkar se jaz spomnim in je nespremenjen v tej obliki. V Evropi ni povsod praksa, da bi toliko ne zaupali polnoletnim osebam, ker z Ustavo pridobijo z osemnajstim letom po 43. členu tudi pravico voliti in biti voljeni. In moje vprašanje je zelo enostavno, mene zanima: Ali razmišljate kaj v tej smeri, da bi polnoletnim dali več avtonomije pri regulaciji njihovih šolskih obveznosti? Hvala.
Hvala lepa. Minister, izvolite.
Hvala lepa za to zanimivo vprašanje. Dejstvo je, da dijaki, ki, bom rekel, se redno učijo, redno hodijo v srednjo šolo, praviloma tam nekje v četrtem letniku postanejo polnoletni in bi lahko prišli oziroma pride do situacije, o kateri sprašujete. Pravzaprav tisti dijaki in učenci, ki so kdaj ponavljali, ki niso bili tako pridni, bi prišli pa že v nižjem letniku do situacije, ko bi bili polnoletni, kot vi pravite, bi si lahko sami napisali opravičilo, če, recimo, so špricali ali pa iz kakšnega drugega razloga niso prišli v šolo. Ta predlog se vsake toliko pojavlja, mi pravijo na ministrstvu. Ta predlog seveda ministrstvo predebatira z učitelji, s starši in zaenkrat do neke večinske podpore predlogu, ko bi se nekje v času šolanja nekega mladega človeka spremenil režim, na kakšen način lahko pride do opravičila zaradi športnih, kulturnih dejavnosti, krajše bolezni ali česa drugega. To se za enkrat ne staršem ne učiteljem ni zdelo primerno, če bi kdaj do večinske podpore take ureditve prišlo, smo seveda tudi mi za to odprti.
Hvala lepa. Želite dodatno pojasnilo? Izvolite.
Jaz to sigurno podpiram, kar ste povedali, vendar je tu še tretji dejavnik. Rekli ste, ne staršem ne učiteljem. Govoriva o dijakih. Zdaj, res je, da ne postanejo vsi, tudi v končni fazi v nekaterih šolah prej končajo, je pa res, tisti, ki ponavlja, postane prej, vendar zopet razmišljamo o tem, če mi mladega človeka vzgajamo, potem gre za neko odgovornost. Poslušal sem po radiu vašo izjavo, ko ste rekli, da ne morete biti odgovorni za stvari, na katere ne morete vplivati. To je meni okej, ampak tukaj so pa, mogoče bi pa zadevo malo obrnili, če bi mi tem mladim bolj zaupali, če poenostavim, bi mogoče pri njih relativno prej razvijali neko odgovornost in bi se potem mogoče pa zadeva spremenila, ker namreč v Evropi, zopet govorimo o praksi, recimo Švicarji, Nemci in podobni, ker sem se pozanimal o teh zadevah, pri tovrstni regulaciji zaupajo. Seveda, zdaj imamo premalo časa, da bi debatirali, kaj še vse drugo regulirajo na ta način. Vseeno bi želel, vsaj neko iniciativo oziroma da pogledamo, kaj javnost o tem misli, pa mogoče nadaljujemo v tej smeri. Ne potrebujem neke razlage, če želite dopolniti, drugače [[...]]
Želite minister? V redu. Potem smo pa zaključili s tem vprašanjem. Naslednja je na vrsti gospa Renata Brunskole. Ima vprašanje za ministra za izobraževanje, znanost kulturo in šport dr. Žiga Turka.
Hvala lepa. Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovana gospoda ministra, gospa ministrica, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Moje vprašanje v zvezi s predšolsko vzgojo se nanaša na dve področji predšolske vzgoje, in sicer na volonterska pripravništva in nesorazmerja plač. Gospa Mojca Škrinjar, državna sekretarka na vašem ministrstvu, je na 18. strokovnem srečanju ravnateljic in ravnateljev vrtcev Slovenije, ki je potekal 8. in 9. oktobra letos v Portorožu, na vprašanje o razpisanih volonterskih pripravniških mestih odgovorila, da gre v primeru zaprtja aplikacije za volonterska pripravništva za očitno pomoto, saj ne bi smelo biti omejitev za opravljanje le-teh. Volontersko pripravništvo namreč pomeni opravljanje pripravniškega dela brez plačila, samo zato, da imajo mladi v prihodnje možnosti iskanja novih delovnih mest, nove zaposlitve z že opravljeno pripravniško prakso. V Republiki Sloveniji je bilo v letošnjem letu razpisanih samo 100 volonterskih pripravniških mest za področje predšolske vzgoje, od tega 42 za pomočnika vzgojitelja in 58 za delo vzgojitelja predšolskih otrok oziroma svetovalnega delavca ter 7 pripravniških mest s sklenjenim delovnim razmerjem. Spoštovani gospod minister, sprašujem vas: Ali boste brezposelnim mladim ljudem omogočili volonterska pripravništva brez omejitev v vrtcih, da si bodo na ta način lažje v bodoče poiskali zaposlitev? Vzgojno dejavnost v javnem vrtcu pa opravljajo tako vzgojitelj, pomočnik vzgojitelja in ostali svetovalni delavci. Ob tem vzgojiteljevo delo z otroki obsega 30 ur, delo pomočnika vzgojitelja pa 35 ur tedensko. Ob tem naj povem, da je štiri ure dnevno skupno delo tako vzgojitelja kot pomočnika. Ob tem bi opozorila, upoštevajoč razlike med izobrazbo in delovnimi obveznostmi, na izjemno velike razlike osebnih prihodkih med vzgojitelji in pomočniki vzgojitelja, tudi do 500 evrov. Zatorej vas vprašam: Kako nameravate urediti to nesorazmerje plač med vzgojitelji in pomočniki vzgojitelja? Prosim za odgovor.
Minister izvolite.
Hvala lepa. Najprej v zvezi s pripravništvom. Dejstvo je, da je pripravništvo pomembna referenca pri iskanju zaposlitve, vendar ni edini mogoč vstop v področje dela. Statistika kaže, da približno 70 % ljudi na tem področju delovne izkušnje pridobi s pripravništvom, 30 % na drugačne načine. Dejstvo je, da stroški, ki ga izbrani kandidati predstavljajo za ministrstvo, znašajo 15 tisoč 53 evrov za pripravnika s sklenjenim delovnim razmerjem in 418 evrov za plačilo mentorja za volonterskega pripravnika, ker ima volonterski pripravnik pravzaprav enake pravice do kvalitetnega mentorja, kot tudi vsi ostali. K tem stroškom je treba prišteti še stroške plačila obveznega zdravniškega pregleda pred nastopom dela, stroške usposabljanja v zvezi z varstvom pri delu, obvezno zavarovanje za primer nesreče pri delu, kar je vse strošek vzgojnoizobraževalne institucije, kjer pripravnik delo opravlja. Glede na vse navedeno in na nezavidljivi finančni položaj, v katerem se nahaja država, je evidentno, da z razpoložljivimi sredstvi ni mogoče vsakomur omogočiti niti opravljanja volonterskega pripravništva. Tudi skušnjava se kaj lahko pojavi, da bi morebitno zmanjševanje zaposlenosti na področju predšolskega varstva, krpanje lukenj porodniških in podobnega, bom rekel, opravljali na tak način, ki ne bi bil pošten ne do tistih, ki iščejo redno zaposlitev, ne do tisti, ki so upravičeni do plačanega pripravništva. V zvezi z vprašanjem razmerja plač med vzgojiteljem oziroma vzgojiteljico in pomočnikom oziroma pomočnico, to stvar vendarle urejata Zakon o sistemu plač v javnem sektorju in kolektivna pogodba za javni sektor, ki določa plačni razred. Seveda drugi akti določajo pa tudi nekatere od obremenitev oziroma normativov, ki ste jih omenili. Ko se pogovarjamo, ko razmišljamo o tem, kako z manjšimi sredstvi na čim bolj neboleči način za vse otroke, starše, zaposlene organizirati predšolsko vzgojo, pa tudi kasneje šolsko, se srečamo s podobnimi podatki, po katerih vi sprašujete. O tem, da so včasih dohodki nesorazmerni, da so obremenitve nesorazmerne, skratka, v trenutkih, ko je sredstev manj, postanejo vsi precej bolj občutljivi, precej bolj natančno se primerjajo z drugimi. Vse te stvari bomo morali upoštevati, ko bomo poskušali breme tega varčevanja čim bolj pravično porazdeliti na vse zaposlene in seveda tudi na vse koristnike uslug socialne države na tem področju.
Hvala lepa. Imate zahtevo za dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa. S tem odgovorom, žal, spoštovani gospod minister, verjemite mi, ne morem biti zadovoljna. Vsi tisti, ki smo tudi kdaj na področju lokalnih skupnosti delovali, vemo, da Ministrstvu za izobraževanje seveda predstavlja strošek mentorja, strošek zaposlenih delavcev v vrtcu pa je breme lokalnih skupnosti in staršev. Tako da tukaj vemo, o čem govorimo, da ne bi tukaj preveč Ministrstvo za izobraževanje govorilo o tem, kako velik je strošek izobraževanja. Je strošek mentorja v tej smeri, o čemer ste govorili, se strinjam. Drugo pa vemo, da je to breme lokalnih skupnosti, torej občin. Samo 100 volonterskih pripravništev v tem času brezposelnosti, danes je bilo veliko o tem govora, prej je kolegica ministra za gospodarstvo o tem spraševala, je za nas nesprejemljivo, da je samo 100 volonterskih pripravništev bilo možno. Volontersko pomeni brezplačno. Jaz razumem, da ste mi poudarili v povezavi z mentorjem, da strošek mentorja je 418 evrov, vendar, na ta način bi ti ljudje morebiti lahko dobili delo, če ne v vrtcu, mogoče v kakšnem varstveno delovnem centru ali kaj takega. Če pa nimajo opravljenega pripravništva, so pa na ničli, na začetku. Ko prebiram, dobili smo knjižico Od pripravništva do upokojitve, je navedeno: "Prehod iz izobraževanja na trg dela za večino mladih ni lahek." Res ni lahek in jaz vas še enkrat vprašam: Ali boste, pristojno ministrstvo, tudi v povezavi z nesorazmerjem plač in volonterskimi pripravništvi naredili korak naprej? Samo 7 ljudi ste zaposlili. Pripravništvo so dobili s sklenitvijo pogodbe, z zaposlitvijo. Ostalih je bilo, kot sem rekla, 100 volonterskih.
Hvala lepa. Minister.
Kot pravilno ugotavljate, nekaj stroškov nosi država neposredno, nekaj stroškov nosijo občinski proračuni. Tudi občinski proračuni so na nek način porabniki javnega denarja. Tudi občine si želijo kakšna sredstva prihraniti. Obseg pripravništev, ki ga razpisujemo, je skladen oziroma večji od potreb po delovnih mestih, po zaposlitvah na tem področju. Tako kažejo naši podatki. Če nam bo kdo postregel z drugačnimi podatki, če manjka ljudi, zaradi tega, ker je premalo pripravništva in tako naprej, potem bomo seveda te stvari zelo z veseljem upoštevali.
Imate predlog za razpravo o odgovoru ministra?
Splošno razpravo. Spoštovani gospod minister, pričakovala sem, da mi boste morebiti uspeli, mogoče ste o tem pozabili, odgovoriti tudi vezano na nesorazmerja plač. Menim, da bi bilo prav, da bi vaše pristojno ministrstvo tudi v tej smeri tega nesorazmerja to zadevo končno uredilo. Zakaj sem vam tudi vezano na volonterska pripravništva – to je bilo vprašanje ravnateljic in ravnateljev gospe državni sekretarki. Torej očitno obstaja potreba. Lahko vam pa povem, da lepo prosim poglejte, koliko je bilo v Beli krajini volonterskih pripravništev, pa boste sami vedeli odgovor. Nekatera območja te možnosti skoraj niso imela. Za takšna območja, ki spadajo pod demografsko ogrožena območja, še tovrstna skrb za mlade družine, če v tej smeri bomo gledali samo na varčevanje, potem že tako smo zdaj mlade družine, ne smo, ampak ste s sprejetjem zakona obremenili dodatno, morate razumeti, da to ni prava pot. Zatorej predlagam, da se opravi splošna razprava v skladu s poslovnikom, in sicer v povezavi s spodbujanjem, da se omogoči mladim, ko končajo srednješolsko izobraževanje, volontersko pripravništvo, če žal že delovnega mesta ne morejo dobiti, da se bodo kasneje lažje nekje zaposlili, na drugi strani pa tudi v povezavi z nesorazmerjem plač na področju predšolske vzgoje. To so opozorila ljudi, ki vodijo zavode, to so opozorili, niso z naključjem na konferenci opozorili. In menim, spoštovani gospod minister, verjamem, da niste ravno zadovoljni z mojim predlogom, ampak verjemite, da je to v dobro državljank in državljanov Republike Slovenije. Ta moj predlog za opravljanje splošne razprave, namreč. Da imajo pomočnik vzgojitelja, vzgojiteljice 670 evrov plače, vzgojiteljica pa tisoč 170, recimo nekje do 500 evrov je razlike, mogoče kdaj tudi kaj več, ampak to je velika razlika med njima. S tem, da tudi pomočnica vzgojiteljice je štiri ali pet ur tudi sama z otroki. Sta skupaj 4 do 5 ur, ostalo sami. Menim, da je to nesorazmerje izjemno visoko, sploh če strokovnjaki, ki delajo v teh zavodih, to predlagajo. Vem, gospod minister, da ste vedno pripravljeni prisluhniti svojim sodelavcem in vam predlagam, da se v tej smeri opravi splošna razprava. Hvala pa sicer za odgovor.
Dobro. Minister ne morete, žal, nimate pravice do odgovora. Žal je poslovnik takšen, vendar bomo o predlogu kolegice Brunskole, da se o vašem odgovoru opravi razprava na naslednji seji, odločali jutri. Prehajamo na naslednje vprašanje, ki ga bo zastavila gospa Tina Komel ministrici brez resorja, odgovorni za Slovence v zamejstvu in po svetu, gospe Ljudmili Novak.
Hvala za besedo. Leta 2001 je bil v Italiji sprejet zaščitni zakon za pripadnike slovenske manjšine v Italiji, ki pa nekaterim svojim dobrim rešitvam navkljub ne zagotavlja sistemskega financiranja slovenske manjšine. Ker z zakonom ni opredeljena niti višina sredstev, ki jih za svoje delovanje dobijo slovenske nevladne organizacije v Italiji, se slovenska društva in organizacije skoraj vsako leto znajdejo v situaciji, ko zaradi neizplačil italijanske vlade zgolj stežka zagotavljajo izvajanje svojih programov in projektov.Vladne stranke ste v koalicijsko pogodbo zapisale naslednje: "Slovencem v zamejstvu in po svetu je treba nameniti več pozornosti, saj gre za okoli pol milijona dragocenih ljudi, na katere je domovina prevečkrat pozabila." Spoštovana ministrica, zanima me: Kakšna so bila stališča Vlade Republike Slovenije na koordinaciji ministrstev z vlado italijanske republike, ki je bila v petek, 19. oktobra 2012, na Brdu pri Kranju? Ali ste zahtevali spremembo zaščitnega zakona, v katerem bi bila določena rok izplačila in višina finančnih sredstev slovenske manjšine v Italiji?
Gospa ministrica, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci, dragi kolegi, lepo pozdravljeni! Hvala za vaše vprašanje. Na Uradu za Slovence v zamejstvu in po svetu budno spremljamo dogajanje v zamejstvu in tudi po svetu, zato sem se kar nekajkrat sestala z obema predsednikoma krovnih organizacij in smo pregledali, kakšno je stanje tudi na področju financiranja. Kot ste ugotovili, dejansko zaščitni zakon ne predvideva dinamike izplačil in višine izplačil. To je pomanjkljivost tega zakona, zato se slovenska manjšina redno srečuje s temi težavami; delno jih omilijo tudi prispevki iz Slovenije. Urad za Slovence v zamejstvu in po svetu je pripravil obsežno gradivo za to srečanje na ministrski ravni oziroma za koordinacijski odbor ministrov. S strani urada je na tem srečanju sodeloval v skladu z ustaljeno prakso državni sekretar Matjaž Longar in minister za zunanje zadeve je sogovorniku zastavil ta vprašanja, torej, zahtevo za sistemsko reševanje financiranja in tudi za financiranje v nekem normalnem roku. Prav tako je minister izpostavil, da Slovenija ni zmanjševala sredstev za italijansko manjšino, zato upravičeno pričakujemo, da tudi Italija ne bo zmanjševala sredstev za slovensko manjšino, in tudi pričakujemo, da bodo ta sredstva v enaki višini, kot so bila v preteklem obdobju. Poleg tega je minister izpostavil tudi financiranje manjšinskih glasil, med drugim tudi Primorskega dnevnika, ki prav tako ni sistemsko urejeno. Nekako smo pozdravili to, da vendarle je bilo ustanovljeno omizje za Slovence pri italijanskem ministru za notranje zadeve, in to omizje je namenjeno reševanju vseh aktualnih problemov. Enkrat so se že sestali, drugi sestanek bo predvidoma v novembru in takrat pričakujemo, da bo imela tudi slovenska manjšina možnost izpostaviti vsa vprašanja in dobiti tudi ustrezne odgovore. Slovenska Vlada je torej izpostavila vsa ta pereča vprašanja, tudi v zvezi s pripravo nove volilne zakonodaje in večjo možnostjo izvolitve slovenskega poslanca, in s strani italijanskega ministra dobila zagotovila, da bo italijanska vlada naredila vse, kar je v njeni moči, da bo ustrezno poskrbljeno za slovensko manjšino. Zdaj lahko samo upamo in pričakujemo, da bo ta obljuba tudi izpolnjena. Če ne bo, bomo še naprej opozarjali italijansko vlado preko našega diplomatsko-konzularnega predstavništva, preko zunanjega ministra in tudi preko urada, če ne bi prišlo do izpolnitve teh obljub.
Izvolite.
Hvala za odgovor. Ministrica Ljudmila Novak, da bomo vsi skupaj, tako mi, poslanci, tistih nekaj, ki nas je ostalo, kot državljani pred televizijskimi zasloni, lažje razumeli to ministrstvo. Kar nekaj časa je že minilo, odkar ste na tej funkciji, zato bi vas res lepo prosila, da mi poleg vsega, kar ste našteli, poskušate odgovoriti: Kdaj in na kakšen način bodo vidni ti rezultati? Mi lahko trenutno samo opozarjamo. Ali lahko tudi kaj naredimo? Naredimo pa to kar ste vi, vlada, obljubljali.
Gospa ministrica, izvolite.
Lahko razumete, da je zdaj korak na italijanski strani, da v temu trenutku mi drugega ne moremo narediti. Verjetno ne pričakujete, da bomo mi naredili povračilne ukrepe in bomo zato zmanjšali sredstva italijanski manjšini. Mi smo zato, da obe državi spoštujeta dogovore, spoštujeta zaveze in zdaj imamo zagotovila s strani italijanske vlade, da bodo te obveze izpolnjene. Mislim, da v temu trenutku ne moremo ničesar drugega narediti.
Hvala lepa. Poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo in prostor gospodu Zvonku Černaču bo postavila gospa Janja Napast.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Cenjeni ministri in ministrica, spoštovani kolegi in kolegice, lepo pozdravljeni! Spoštovani minister Černač, potek trase tretje razvojne osi v severnejšem delu na relacijah avtocesta A1 Velenje–Slovenj Gradec že nekaj let predstavlja ne preveč enostavno rešitev prostorskega načrta in otežuje umeščanje v prostor ter začetek izvajanja gradnje. Študija iz leta 2008, ki jo je pripravilo Ministrstvo za infrastrukturo in prostor, je pokazalo, da sedanji predvideni del poti hitre ceste pri odcepitvi Šentrupert–Velenje zaradi neusklajenosti z okoljskim resorjem in treh negativnih mnenj glede nesprejemljivih posegov v kmetijska zemljišča po vsej verjetno ne bo več primeren in zato na tem področju ne bo načrtovan. Ministrstvo si je zato zadalo pripravo novega gradiva za drugo rešitev trase hitre ceste, torej odseka med avtocesto A1 in Velenjem. Odsek od Velenja do Slovenj Gradca ni problematičen. In kolikor je meni znano, ostaja nespremenjen. Dejstvo je, da se gospodarstveniki in predstavniki lokalnih skupnosti višje ležečega dela Savinjske doline s težavo spoprijemamo s to ugotovitvijo, saj so s tem pogoji za skladnejši regionalni razvoj in odprtost doline ponovno ogroženi. Nova varianta trase bi morala zagotoviti ustrezno povezavo tudi za zgornjo Savinjsko dolino, saj je trenutna prometna povezanost od Letuša, naprej proti Logarski dolini slaba. Tudi, če bi bila v pripravo državnega prostorskega načrta vključena druga, alternativna rešitev, prebivalce Savinjske in Šaleške doline skrbi premajhna povezanost zgornjega dela doline z morebitno bolj oddaljeno hitro cesto. Če bi se nova trasa hitre ceste odmaknila od tega dela regije, bi bilo smiselno v državni prostorski načrt vključiti tudi priključek na hitro cesto za Zgornjo savinjsko dolino. Gospodarska zbornica in lokalne skupnosti Šaleške in Zgornjesavinjske doline se zavzemamo za takšno varianto severnega dela trase tretje razvojne osi, ki bo zaradi gospodarskega, logističnega problema omogočala izvedbo v najkrajšem možnem času in bo strokovno utemeljena. Tretja razvojna os je kot dolgotrajna rešitev za skladnejši regionalni razvoj in boljšo, lažjo povezanost naše regije z državnim in evropski prostorom v celoti namenjena pospešitvi pretoka prometa in boljši povezavi s preostalim delom države. Gospod minister, zanima me vaše mnenje o morebitni ponovni proučitvi variante odseka avtoceste A1 Šentrupert–Velenje in možnosti analize posegov v zemljišča pri ostalih infrastrukturnih projektih v drugih delih Slovenije. Hitrost je pri iskanju ustrezne rešitve prioritetnega pomena zato me zanima tudi: Do kdaj namerava ministrstvo pripraviti alternativno rešitev možnosti poteka trase severnega dela tretje razvojne osi? Hvala.
Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa tudi za to vprašanje. Umeščanje te trase v prostor traja nekje od leta 2005 oziroma 2006. Zdaj smo v letu 2012 oziroma 2013, po sedmih letih tukaj na tem delu od avtoceste pa do Velenja še nimamo ustrezne rešitve oziroma smo jo nekako imeli v letu 2008, vendar se je izkazalo, da je ni mogoče zaradi posameznih nasprotujočih parametrov dejansko realizirati. V septembru letos je ministrstvo pripravilo celovito poročilo glede aktivnosti pri pripravi posameznih državnih prostorskih načrtov, in sicer na podlagi sklepa Vlade z dnem 14. junija letos in ga poslala v obravnavo in sprejem Vladi Republike Slovenije. Vlada bo v prihodnjem mesecu to poročilo obravnavala in v okviru tega poročila tudi spremenjeno dinamiko pri pripravi posameznih državnih prostorskih načrtov, predvsem s ciljem pospešitve aktivnosti na posameznih odsekih, kjer aktivnosti tečejo predolgo. Ena izmed prioritet je gotovo tretja razvojna os v severnem, južnem in sredinskem delu. Iz tega poročila glede konkretnega odseka trase med avtocesto 1 in Velenjem izhaja predlog za korekcijo načrtovalskih izhodišč. V postopku priprave DPN so bile namreč v času med sprejemom odločitve o najustreznejši varianti in izdelavo idejnega projekta izvedene številne optimizacije trase ceste in tudi drugih ureditev, ki so načrtovalska izhodišča postavila pod vprašaj. Izredno visoki investicijski stroški te prometnice odpirajo tudi resna vprašanja in njene izvedljivosti v prihodnosti. Prevetritev načrtovalskih izhodišč je nujna tudi zaradi problematičnega posega na kmetijska zemljišča in zaradi družbene nesprejemljivosti v lokalnem okolju. Ključni razlog, da smo na odseku med avtocesto 1 in Velenjem primorani iskati novo rešitev, je v dejstvu, da se načrtovana trasa F2-2, čeprav potrjena v letu 2008 kot najustreznejša, izkazala za neizvedljivo. Že leto in pol so neuspešna prizadevanja za pridobitev pozitivnih mnenj Ministrstva za kmetijstvo in okolje glede ustreznosti okoljskega poročila. V tem postopku so bila izdana že tri negativna mnenj, brez pozitivne presoje v tem procesu pa ni mogoče nadaljevati aktivnosti. Glede na to, da je bilo v študiji variant že doslej preverjenih več variant tako v sredinskem kot skrajno vzhodnem koridorju, je z namenom zagotovitve nadaljevanja in realizacije projekta predlagano, da se v nadaljevanju pripravi DPN in študija variant in okoljskega poročila oblikuje nov predlog najustreznejše in tudi izvedljive variante, ki mora upoštevati naslednja izhodišča: uporabili se bodo podatki, ki so bili pripravljeni ob izdelavi študije variant v letu 2007, varianta mora biti ustrezno navezana na varianto E2 na odseku ceste Velenje jug–Slovenj Gradec jug, glede katere naj bi bil državni prostorski načrt sprejet do konca letošnjega leta, varianta mora izkazovati največjo možno prometno ekonomsko učinkovitost in varianta mora biti prostorsko in okoljsko sprejemljiva. Pripravo ustreznih strokovnih podlag, dopolnitve študija variant in okoljskega poročila ter priprava novega predloga najustreznejše variante bo zaključena do konca letošnjega leta. V okviru javne razgrnitve, ki jo načrtujemo še v letošnjem letu ali pa v začetku prihodnjega leta, bo nov podlog najustreznejše variante predstavljen tudi lokalnim skupnostim. V primeru pozitivnih odločitev, v primeru nekega širšega konsenza okoli izbrane variante načrtujem, da bi bil državni prostorski načrt za to novo varianto v obliki uredbe sprejet do konca leta 2013 oziroma varianta izbrana na Vladi nekje v aprilu prihodnjega leta, kar bi omogočilo potem sprejem te uredbe do konca naslednjega leta. To so zdaj nekak optimalni roki in optimalni postopki. Poskušali se jih bomo držati v največjem možnem smislu. Zavedamo se, tako kot ste povedali in izpostavili, da ne gre samo za neko cesto, da gre poleg ustrezne prometne povezave tudi za navezovanje celotnega prostora na obstoječe avtocestno omrežje v razvojnem smislu. Ta vidik bo pri presoji najustreznejše variante pomembno upoštevan. Jaz računam, da v sodelovanju z vsemi, ki jih ta odsek tangira, in ob primernem iskanju rešitve, ki se ne bo soočila z negativnimi odkloni na področju kmetijskih zemljišč in okoljskih vprašanj, so ti roki, ki so tukaj napovedani, izvedljivi in v tem primeru je tudi pričetek del ob zagotovitvi ustreznih sredstev v letu 2014 realen.
Želite še dopolnitev? Ne želite. Hvala lepa. Prehajamo k naslednjemu vprašanju. Ministrici brez resorja, odgovorni za Slovence v zamejstvu in po svetu, gospe Ljudmili Novak bo postavil vprašanje gospod Darko Jazbec.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Posebej pozdrav ministrici, ki jo lahko pohvalim, da precej časa tukaj sedi, tudi kadar ni vprašanje za njo. Vaše ministrstvo ima zelo velik naziv. To, kar bi pa želel poudariti, pa je vaša skrb za Slovence po svetu. Poglejte, v ljubljanski porodnišnici se na leto rodi med 6 in 7 tisoč novorojenčkov. To je dobro. Letos pa bo Slovenijo zapustilo med 7 in 8 tisoč prebivalcev. To pa ni tako dobro. Govorimo, da zapuščajo najuspešnejši, ki se odselijo v bolj naklonjeno okolje, z več stimulativnega vzdušja in predvsem z ustrezno nagrajenostjo za delo. Torej govorimo o begu možganov, kar pomeni, da človeški kapital izteka iz naše države. Dokazno je, da ima vlaganje v človeške vire veliko večjo dodano vrednost, kot vlaganje v fizične vire. Slovenija se predvsem v letošnjem letu sooča z nazadovanjem v razvoju, z izgubo investicij, torej tistih investicij, ki so bile vložene v te kadre, v te uspešne ljudi, z izgubo razvojnih potencialov, posebej tistih, ki prinašajo denar. Seveda so tudi pozitivni učinki tega bega možganov, ampak to za tisto državo, ki pridobi te strokovnjake. Enostavno opažamo, da so se letos ti odhodi močno povečali, ker ljudje preproste ne vedo, kaj bo jutri. Vidimo, kako se sprejema zakonodaja, vse po hitrem postopku, čez noč, država se pred našimi očmi spreminja praktično vsak dan. Bom prebral iz intervjuja, dr. Breda Mulec je dejala: "Slovenijo zapuščajo zaradi pomanjkanja priložnosti in premalo izzivov. Za malo Slovenijo, ki ima javno financiran program izobraževanja, je to velika ekonomska izguba." Ta gospa je zaposlena, vsaj takrat je bila, na Uradu Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu. Torej moje vprašanje je takšno, kot je bilo zastavljeno načelno: Ali spremljate te odhode Slovencev iz države? Ali delate kakšno evidenco? Ali ste aktivni pri kakšnem programu, mogoče za vrnitev teh strokovnjakov v Slovenijo? Mogoče ustvarjate kakšno mrežo, da jih povezujete med seboj in pa z domačim krajem? Hvala.
Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za postavljeno vprašanje. Gospa, ki ste jo citirali, je še vedno na Uradu in velikokrat razpravljava o tem, kaj narediti s temi novimi izseljenci. Dejansko je v času gospodarske krize teh izseljencev več kot sicer. Zagotovo gre za nek beg možganov, saj se v sedanjem času bolj izseljujejo bolj izobraženi ljudje, po navadi mladi, ki pač tukaj ne dobijo delovnega mesta. Seveda obžalujem, ker ni več delovnih mest tudi za takšne izobražence, vendar si želim, da bi po določenem obdobju v tujini našli pot tudi nazaj v domovino in tisto znanje prinesli s seboj. Naš cilj je torej kroženje možganov, če tako rečemo, torej, da odidejo po znanje, se vrnejo, ali pa da z njimi ohranimo stike, navezave. V današnjem globalnem svetu je seveda normalno, da ljudje odidejo po svetu, se izobražujejo, iščejo zaposlitve tudi kje drugje. Takšen je pač globalni svet. Mi si želimo, da bi z vsemi takšnimi ali pa s tistimi, ki želijo, ohranili stike. Zato delamo neke mreže stikov, tudi preko našega spleta, potem podpiramo tudi različne konference, projekte, ki jih izvajajo znanstveniki, gospodarstveniki slovenskega porekla v tujini, torej preko rednega letnega razpisa sofinanciramo določene projekte. Podpiramo tudi organizacijo različnih konferenc, ki jih organizirajo civilne družbe, ki se ukvarjajo s Slovenci po svetu. Tako je na primer Svetovni slovenski kongres letos organiziral konferenco mladih znanstvenikov, študentov, raziskovalcev, ki živijo v tuji ali so tam živeli, in tudi konferenco novinarjev iz tujine, iz zamejstva, znanstvenikov, gospodarstvenikov. Tako imamo nek splet, stičišče oziroma neko mrežo mladih, ki se lahko na ta način srečujejo oziroma izmenjavajo kontakte, imamo tudi neko mrežo gospodarstvenikov, ki jo dopolnjujemo v skladu z veljavno zakonodajo, in pa tudi mrežo znanstvenikov. Glede na to, da so ti sodobni izseljenci bolj izobraženi, se nekako preko spleta, preko elektronskih medijev tudi med seboj srečujejo, komunicirajo, mi pa smo jim seveda na razpolago za dajanje različnih informacij oziroma tudi za podpiranje določenih programov. Evidence mi ne vodimo, seveda pa spremljamo te migracije. Evidence pa pridobivamo iz Ministrstva za notranje zadeve, ki ima te podatke. Kot ste navedli, v letošnjem letu je odšlo preko 6 tisoč državljanov, vendar se vsi ne opredeljujejo kasneje kot Slovenci, zato so ti podatki zelo zelo različni in jih težko zberemo zelo natančno. Vse pa spodbujamo, da se prijavijo ob odhodu oziroma odjavijo prebivališče in prijavijo stalno prebivališče v tujini. Kajti to je zelo pomembno tudi potem za izvajanje volilne pravice. Čeprav je neprijava tudi določen prekršek, ki lahko privede tudi do neke kazni, žal, tega vsi ne storijo. Zato mi tudi preko naših klubov, društev v tujini spodbujamo vse preko diplomatskih in konzularnih predstavništev, naj vendarle prijavijo svoje prebivališče in na ta način potem so tudi dosegljivi in lahko dobijo tudi volilno gradivo.
Izvolite, gospod Jazbec.
Hvala lepa za odgovor. Mogoče bi čisto malo še dopolnila. Treba je vseeno vedeti, da je posebej po uveljavitvi Zujfa ta krivulja odhodov šla drastično navzgor, torej v drugem četrtletju. Takrat se jih je največ odselilo. Posebej glede na negativno spiralo gospodarstva in krčenje investicij v raziskave in razvoj. Lahko povem tudi, da je 90 zdravnikov letos zaprosilo za listino o dobrem imenu, nikoli tako veliko. Pogovarjal sem se, sam osebno jih poznam šest, ki so šli v tujino. Če sem prej mogoče poznal enega, se zdaj kar vrstijo. In vsi so rekli, da ne razmišljajo, da bi se vrnili nazaj zaradi razmer tu, ne bom sedaj vse našteval. Zanima me torej, ste bolj pozorni na to, da bi mogoče preprečevali te odhode na nek način, ali vlagate energijo za poskus vrnitve, ker mogoče bodo razmere nekoč boljše, mogoče se bo vlada menjala, ne vem, ali bolj za ohranitev samih kontaktov in ohranjanje kulture tam, kjer pač se odselijo. Dodatno vprašanje mogoče bi bilo samo to, premier Janša je rekel, da naša jadrnica ima v jadrih luknje in težko lovijo veter, pa me zanima: Se bo ta jadrnica spremenila v eno podmornico brez funkcije? Če boste imeli povečan obseg dela, ali pričakujete dodatna finančna sredstva za vaš povečan obseg dela? Hvala.
Gospa ministrica.
Kot sem že prej dejala, v vsaki krizi se zagotovo poveča število odhodov v tujino. Tako v naši zgodovini beležimo cela desetletja, ko je bilo teh odhodov več, drugič manj. Seveda je tudi ZUJF posledica krize, v kateri se je znašla Slovenija. Ti odhodi, po mojem, niso posledice Zujfa, ampak je vse skupaj zelo povezano. Delati na preprečevanju seveda ni smiselno. Jaz si osebno želim, in tudi Vlada, da bi bilo čim več delovnih mest tukaj, zato tudi sprejemamo različne ukrepe za spodbujanje gospodarstva. Če jih pa ni, pa seveda ambiciozni mladi, ki imajo znanje, ki imajo žejo, lahko odidejo, tega jim nihče ne more preprečiti. Jaz si samo želim, da bi bile v Sloveniji spet take razmere, da bi z veseljem lahko prišli nazaj in tukaj svoje znanje dali tudi Sloveniji na razpolago. Zato si moramo prizadevati in zato se mi trudimo, da bi z njimi ohranjali stike, in tudi vlagamo v to, da bi vsi ti, ki odhajajo, ohranili stik s Slovenijo, ohranili znanje slovenskega jezika. Zato tudi podpiramo skupaj z Ministrstvom za izobraževanje učitelje slovenščine, ki v različnih delih sveta poučujejo slovenski jezik, tudi za otroke teh izseljencev. Skratka, to je naša naloga, da spodbujamo, da ohranjajo slovenstvo, da imajo stik z domovino. Nekateri seveda tudi izkazujejo pripravljenost, da bodo vzeli na prakso mlade iz Slovenije tako na gospodarskem področju kot na področju izobraževanja, sploh tisti, ki so na inštitutih, v izobraževalnih organizacijah, da bodo pomagali tudi mladim in Slovenije priti do nekega novega znanja.
Hvala lepa. Ministru za izobraževanje, znanost, kulturo in šport dr. Žigi Turku bo postavil vprašanje gospod Jerko Čehovin.
Hvala lepa, predsedujoča. Pa gremo iz tujine v domovino. Ministru dr. gospodu Turku bom postavil vprašanje glede Predjamskega gradu. Namreč, če se ne motim, je bil leta 1999 sprejet Zakon o varstvu kulturne dediščine, po katerih določilih bi morali najti tudi upravljavca tiste dediščine, ki je opredeljena kot kulturni spomenik državnega pomena. Med temi spomeniki je tudi Predjamski grad, dobro znan. Uradno se sicer temu reče Predjama, Grad Jama. Naj povem, da je okoljsko ministrstvo za naravno dediščino, ki se nahaja izpod tega gradu, že leta 2004 razpisalo koncesijo in jo tudi podelilo, medtem ko kulturni del vlade pa tega ni opravil. Torej tri leta in pol nazaj približno, kar sem takrat kot predsednik društva, 23. april, iz Postojne postavil vprašanje pristojnim na Ministrstvu za kulturo, kdaj mislijo to koncesijo oziroma to najemno pogodbo razpisati. Šele po intervenciji sem čez pol let dobil odgovor, isto leto je vaš ministrski, sedanji ministrski kolega, takratni poslanec Zvonko Černač postavil to isto vprašanje. No in kot mi je znano je Ministrstvo za kulturo prav ob izteku mandata decembra meseca lansko leto ta razpis, torej javno zbiranje ponudb za oddajo v najem, pripravilo in bile so tudi dane neke ponudbe. Zdaj vas pa sprašujem, gospod minister: Zakaj je bil razpis ustavljen? Kdaj nameravate objaviti nov razpis in tako izpolniti zakonsko obveznost? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za to vprašanje. Razlogi za preklic razpisa so naslednji: Pred objavo javnega zbiranja ponudb za oddajo v najem se ministrstvo ni usklajevalo z Ministrstvom za okolje in prostor, ki je bilo pristojno za ravnanje z rabo naravnih vrednot postojnskega jamskega sistema in predjamskega jamskega sistema, ni se usklajevalo z Občino Postojna in ni se usklajevalo s Krajevno skupnostjo Bukovje. Ta neusklajenost in pa tudi dejstvo, da je bilo javno zbiranje ponudb za oddajo v najem, objavljeno v času, ko so smeli Vlada oziroma ministrstva opravljati samo tekoče posle, je razlog, da je minister, torej jaz, skladno z objavljenimi posebnimi določbami o postopku javnega zbiranja ponudb in trinajsto točko 35. člena Uredbe o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti, Uradni list 34/11, ta postopek ustavil. Priprava tega razpisa je v teku. Mi se te dni usklajujemo z Ministrstvom za kmetijstvo in okolje zaradi jam, ki so spodaj in zadaj za tem gradom, z lokalnimi skupnostmi zaradi infrastrukture v vasi Predjama in z Zavodom znanje oziroma njegovo ustanoviteljico Občino Postojna v zvezi s premičninami jamskega gradu, z družbo Postojnska jama, d. d., o njihovih vlaganjih, priznanih po pogodbi o prenosu spomenika v posest z dne 13. 3. 2007, in njihovemu zahtevku tudi v zvezi z investicijami v Grad Jama v neposredni okolici. Sicer pa ni težav s samo funkcijo tega gradu. Obisk se zelo dobro povečuje. Grad obišče približno 100 tisoč obiskovalcev letno, kar je bistveno več kot pred leti. K temu najbolj pripomore skupno trženje s Postojnsko jamo. To skupno trženje ima za posledico dejstvo, da vsak peti obiskovalec Postojnske jame obišče tudi Predjamski grad. Na ta način se dlje časa zadrži v Postojni oziroma na Postojnskem, kar veča tudi povpraševanje po gostinskih in hotelskih uslugah. Korist sinergij med Postojnsko jamo in Predjamskim gradom izhaja tudi iz dejstva, da je podjetje Postojnska jama koncesionar jamskega sistema Predjamskega gradu in tudi lastnik parkirišč ob Predjamskem gradu. Ministrstvo je v teh svojih naporih pozorno tudi na interese krajevnega prebivalstva, predvsem zaradi prometne nadobremenitve, ki jo obisk Predjamskega gradu, ki je sam po sebi pozitiven, prinaša in si želi spodbujati povezavo med koncesionarjem Postojnske jame, najemnikom Predjamskega gradu, lokalno skupnostjo in občino Postojna, vse to v interesu uravnoteženja turističnega oziroma gospodarskega razvoja in življenjskih pogojev krajevnega prebivalstva. Skratka, če povzamem, ta razpis je v teku, ničesar se pa ne zamuja, ker je grad v funkciji in ima pravzaprav več obiskovalcev kot kdajkoli.
Izvolite gospod Čehovin.
Hvala lepa, gospod minister. Ste mi kar na nekaj vprašanj odgovoril, zato se vam zahvaljujem. Vendar bi hotel le še, morda ne toliko vprašanje, ampak dati predvsem poudarek na to, namreč Predjamski grad ima 150 tisoč obiskovalcev ne 100 tisoč in je četrti najbolj obiskan turistični objekt v Sloveniji. Do zdaj so se zamenjali trije upravljavci od sprejetja zakona, ki niso plačali državni nič. Glede na to, da je država tudi v resnih finančnih težavah, se mi tudi kot poslancu zdi nesprejemljivo, da toliko časa odlašamo, ko bi lahko dobili neko najemnino, ki je bila vsaj v tem razpisu predvidena najmanj v višini 150 tisoč evrov letno. Poleg tega pa menim, da je še večja škoda v tem, ker ni dolgoročne najemne pogodbe, nihče od upravljavcev noče sprejeti oziroma praktično izpeljati nekih nujnih zadev, ki so potrebne. Tako vam moram povedati, gospod minister, da je ta Predjamski grad v dosti slabšem stanju, kar se tiče kulturne dediščine v samem gradu. Lepa je sicer zunanjost in tako naprej, medtem ko je pa grad popolnoma izropan, zaradi tega, ker ni mikroklimatskih pogojev, da bi se te muzejske zbirke tam hranile. Zato je nujno, da pride čim prej do resnega upravljavca, ki bo to spremenil. In druga zadeva, Predjamski grad bi moral biti prav za tiste stvari, o katerih ste govorili, torej za Postojno in pa za krajevno skupnostjo tudi nek generator političnega razvoja. S tega vidika bi bilo pametno, da se čim prej te stvari uredijo, da s tem tudi država dobi tisto, kar ji pripada. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister.
S tem, kar ste povedali, se popolnoma strinjam. Moji sodelavci delajo tudi na tem, da najemnino oziroma prihodke, del teh, ki so bili ustvarjeni v zadnjih letih, poskušamo na nek način pripeljati v državni proračun.
Prehajamo k naslednjemu poslanskemu vprašanju. Ministru za delo, družino in socialne zadeve mag. Andreju Vizjaku ter ministru za notranje zadeve dr. Vinku Gorenaku bo postavila poslansko vprašanje gospa Alenka Bikar.
Hvala lepa. Spoštovana ministra! Nedavno tega smo bili seznanjeni z informacijo, po kateri bodo posamezni vrtci, če starši po otroka ne bodo prišli pravočasno, o tem obvestili pristojne centre za socialno delo. Celo več, po tretji zamudi bodo starši otroka prevzeli kar na policijski postaji. Zavedam se odgovornosti vzgojiteljic in predstojnikov posameznih vrtcev za zaščito otroka, posebej v luči skrbi in ustreznega ravnanja staršev in posebej ob v današnjih razmerah nekoliko neustrezni zakonski podlagi, da je otrok lahko v vrtcu največ 9 ur. Za določene starše je tako določilo lahko stresno, za enoroditeljske družine pa lahko praktično nemogoče. Zavedam se tudi previdnosti, ko gre za ugotavljanje zanemarjanja otrok. Pa vendar vaju sprašujem: Na kakšen način bodo centri za socialno delo zagotovili prisotnost ustrezne osebe, ki bo takšnega otroka prevzela? Na kakšen način bodo poskrbeli za otroka iz nižjega starostnega obdobja? Na kakšen način se bo organizirala policija oziroma policijske enote, ko bodo takšnega malčka prevzele? Kdo bo do prihoda staršev zanj poskrbel in na kakšen način, posebej, ko govorimo o otrocih prve starostne stopnje? Odločitve posameznih vrtcev so po nekaterih ocenah v rokah posameznega vrtca, staršev in ustanovitelja, to je občina. Ne glede na odločitve in poskuse staršev, vemo, da je včasih treba skoraj čarati, da lahko otroka prevzameš pravočasno. In seveda to govorimo o odgovornih starših, poudarjam, odgovornih starših, ki svojih otrok ne zanemarjajo. Obstaja torej možnost, da bo otrok pripeljan na pristojne centre za socialno delo ali celo policijo. Zato vaju sprašujem: Ali bosta tudi v sodelovanju s pristojnim ministrom za izobraževanje pristopili k sistemskemu reševanju težave? Ne glede na to, da naj bi bilo staršev, ki svojega otroka ne prevzamejo, manjše število, sem prepričana, da bi se moralo v prvi vrsti pri takih potezah pomisliti na otroka, njegov razvoj, občutek pripadnosti. Zato so take odločitve posameznih vrtcev, ki sicer vestno izpolnjujejo svoje obveznosti, brez dodatnih pojasnil in predvidenih ukrepov lahko vprašljive. Ker gre za izredno občutljivo tematiko, ki nedvoumno vpliva na razvoj posameznega otroka, vaju sprašujem: Ali v okviru pristojnosti svojega ministrstva načrtujeta kakršnekoli dodatne izobraževalne aktivnosti, ki bodo zaposlenim v pomoč pri morebitnem prevzemu otroka? Za odgovore se vama najlepše zahvaljujem.
Mag. Andrej Vizjak, izvolite.
Spoštovani, hvala lepa za to zanimivo vprašanje. Ministrstvo za delo družino in socialne zadeve uradno ni seznanjeno z ukrepi nekaterih vrtcev, ki jih omenjate, in na katere se nanaša vaše poslansko vprašanje. Verjetno gre za članek, ki je bil objavljen v časopisu Dnevnik v torek, 16. oktobra letošnjega leta. In tukaj izhaja ta namig, da bodo tisti starši, ki ne bodo pravočasno prišli, lahko svojega otroka našli kje drugje kot v vrtcu. Torej osnovni razlog je v zamudi staršev pri prevzemanju otrok. Jaz mislim, da gre za zadevo, ki res lahko spodbudi takšen niz smiselnih procesov, ki ste jih vi v okviru svojega poslanskega vprašanja nakazali, vendar menim, da bi s tem bistveno pretiravali glede na okoliščine. Obratovalni čas vrtca je zapisan v hišnem redu vrtca. Starši pa otroka zaupajo v varstvo na podlagi sklenjene pogodbe o vpisu. V primeru kršitve te pogodbe, kajti gre za kršitev pogodbe, če se ne pride pravočasno, ima vrtec možnost uveljavljati tudi pogodbene sankcije. Vrtec lahko na primer v ta namen staršu zaračunava doplačilo, če je otrok več kot devet ur v vrtcu, in sicer lahko tudi nekoliko po višji ceni, kot je dogovorjena in tako naprej. Menimo, da predvideni ukrep vrtca, ki je bil omenjen v tem članku in katerega ste izpostavili, da je ta ukrep nedomišljen, predvsem z vidika dorečenosti razlogov, kdaj se lahko otroka odpelje v drugo obliko institucionalnega varstva. Predvideni ukrep po našem mnenju v prvi vrsti ščiti vrtec, ne pa otroka. In to je ključni problem. Obvestitev policije ali celo namestitev v krizni center, naj bi bila zadnja možnost, vendar zgolj v primeru, ko je jasno in očitno, da starši ne nameravajo prevzeti otroka in da ni nikogar drugega, ki bi lahko otroka prevzel, na primer starih staršev. V vsakem primeru pa je vrtec v primeru suma kakršnegakoli zanemarjanja roditeljskih pravic s strani staršev, na to pa nikakor ni moč sumiti, če gre za nespoštovanje časa, obratovalnega časa v vrtcu, dolžan seveda o tem obvestiti center za socialno delo v skladu s 6. členom Zakona o preprečevanju nasilja v družini. Torej gre za povsem nedomišljen, verjetno nekoliko izsiljevalski ukrep vrtcev in nikakor ne odpira takšnih razsežnosti, kot ste jih omenili.
Dr. Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Jaz se pridružujem mnenju kolega Vizjaka. Mi se na kja takega res ne pripravljamo, ker policija pač ne "ahta"zaenkrat otrok, vsaj za zdaj še ne. Res imamo mnoga dela, ampak zaenkrat nimamo v zakonu predpisanega varovanja otrok, imamo splošno zagotavljanje varnosti, vendar ne v tem smislu. Mi bi v takem primeru, če bi eventualno do tega, kar poslanka pravi, prišlo, skušali pomagati, najti rejniške družine, delavce centrov za socialno delo, kakšno številko kriznega centra bi dali, otroka pač ne bi prevzeli. Res pa je, da bi verjetno policija, ne verjetno, ampak sigurno, policija naredila kaj v smislu preverjanja okoliščin in kakšnega kaznivega dejanja v smislu zanemarjanja otroka ali kaj podobnega. Hvala.
Izvolite, gospa Bikar.
Hvala za te vajine odgovore. Moram reči, da se mi zdi, da ne pretiravam, sem tudi sama starš in se veliko pogovarjam z ostalimi starši. Nemalo jih ima velikokrat probleme priti pravočasno po otroka, se pravi, v devetih urah priti po otroka, hvala bogu, nekateri imamo partnerja, ki potem lahko v tistem času pride, pa se nekako skombiniramo, nekateri so samo hranitelji, te možnosti nimajo, potem babice in dedke, kakor ste, spoštovan minister Vizjak, omenili, da pridejo velikokrat prav. Ja, super, tistim, ki lahko. Kaj pa tistim, ki tega nimajo, in se nehote to zgodi enkrat, dvakrat, trikrat, ali dejansko lahko potem pride do tega? Kakor sem jaz zdaj vas slišala, ne. Super. Imam pa mogoče eden predlog. Bi se mogoče rešitev našla vezana na predlog predsedujoče gospe Brunskole, ko je predlaga oziroma spraševala, zakaj se ne bi volonterstvo povečalo, glede na to, da jih imamo samo 100, če sem prav razumela, pa bi se mogoče v tej smeri lahko pomagalo, našla rešitev, ne sistemska ali vsaj nekako, da bi za te malčke bilo priskrbljeno tudi takrat, ko po peti uri starši mogoče res ne morejo pravočasno priti. Zdi se mi, da bi to bila ena od rešitev, glede na to, da slišim, da se niti ne razmišlja o tem, da bi se to sistemsko reševalo, ker to za vas očitno je brezpredmetno. Ali kako?
Izvolite, mag. Vizjak.
Spoštovani gospa Bikar, sem oče treh otrok, vsi trije so bili v vrtcu v Brežicah. Sem funkcionar, zaposlen v Ljubljani že 12 let in več. Vsi so obiskovali vrtec takrat, ko sem bil vsakodnevno na poti v Ljubljano. Moja žena je zaposlena v bolnišnici in je v turnusu in imamo k sreči samo še stare starše po ženini liniji, ki so stari preko 80 let danes. Nikoli, nikoli ob teh pogojih nismo zamudili po nobenega otroka v vrtec. Želim vam samo povedati, da je to ena izmed elementarnih obveznosti staršev, da poskrbijo za nek red tudi pri tem, ko prevzamejo otroka v vrtcu. Ni tu drugega kot red in neka normalna obveza, ki se da izvrševati. Zdaj seveda, če vi želite iz tega ustvarjati problem na podlagi tega členka, ki dejansko nakazuje na neustrezne rešitve v takih primerih, je to vaša stvar. Vendar vam želim povedati, da vrtci ne smejo na račun zamude enkrat, dvakrat ali kolikokrat uporabiti sankcije oziroma ukrepa, da bi poklicali center za socialno delo ali policijo samo zaradi razloga, ker je nekdo zamudil. Drugo je, če obstaja sum kaznivega dejanja, zlorabe ali zanemarjanja otroka, to je druga stvar. Če pa gre za zamudo, ima vrtec vse pogodbene možnosti, da sankcionira skozi proceduro, preko sodišč starše, če ne pridejo pravočasno in če so v vrtcu vsled tega nastali stroški.
Dr. Gorenak tudi vi morebiti? Ne. Izvolite, gospa Bikar želite še splošno razpravo? Ne želite. Prehajamo k naslednjemu poslanskemu vprašanju. Ministru za kmetijstvo in okolje bo postavil vprašanje gospod Jože Velikonja. Minister je sicer odsoten, vendar vprašanje boste postavili. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav sem prisotnim v dvorani! Ne glede na odsotnost ministra Bogoviča želim postaviti vprašanje v zvezi z operativnim programom ravnanja z odpadki. Vlada je 13. septembra letos sprejela tretji paket ukrepov za spodbujanje gospodarstva. Med konkretnimi rešitvami je navedena tudi priprava noveliranega operativnega programa ravnanja z odpadki, ki bo opredelila konkretne ukrepe za povečano ponovno uporabo odpadkov, recikliranje, predelavo in odlaganje odpadkov. S sredstvi Kohezijskega sklada za okolje je bila v programskem obdobju 2007–2013 načrtovana gradnja osmih centrov za ravnanje z odpadki. Kar nekaj centrov za ravnanje s komunalnimi odpadki že obratuje, vendar jih večina še nima zgrajene vse potrebne infrastrukture. Zato sta potrebna dokončanje projektov in nadgradnja. Edini polno delujoči center za ravnanje z komunalnimi odpadki z vsemi potrebnimi objekti je v Celju. V zadnjem času se soočamo s trendom zmanjševanja količine mešanih komunalnih odpadkov, vzrok je ustrezno ločevanje odpadkov že na izvoru. Stanje je seveda iz okoljskega vidika zelo pohvalno, postavlja pa se vprašanje doseganja kritične mase odpadkov, s katero bi ekonomsko upravičili izgradnjo oziroma nadgradnjo obstoječih in novih regionalnih centrov za ravnanje odpadkov. Zaradi tega ministra za kmetijstvo in okolje gospoda Franca Bogoviča sprašujem: Ali pri priprav operativnega programa ravnanja z odpadki predvidevajo na njihovem ministrstvu konkretne ukrepe, s katerimi bi se zagotovilo, da ne bo prišlo do izgradnje predimenzionirane infrastrukture regijskih centrov in da bo s kritično maso odpadkov posameznim centrom omogočeno normalno poslovanje? Če da, katere?
Hvala lepa. Gospod minister bo zaradi odsotnosti podal odgovor na naslednji redni seji Državnega zbora. Prehajamo na naslednje poslansko vprašanje. Ministru za izobraževanje, znanost, kulturo in šport dr. Žigi Turku bo postavil vprašanje gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala, spoštovana predsedujoča. Spoštovani gospod minister, tokratno vprašanje je namenjeno vam, vašemu ministrstvu, in sicer že nekaj časa spremljamo postopek in proces reorganizacije Zavoda za šolstvo Republike Slovenije. V ta namen smo tudi v Poslanski skupini Pozitivne Slovenije namenili pisno vprašanje vašemu ministrstvu. Ker pa tega odgovora do danes še nismo [[...]]Ampak ni problem v tem, ker ga še nismo dobili, ke verjetno še teče čas in je še rok za ta odgovor, smo se odločili, da postavim tudi ustno vprašanje na to temo. Kot nam je znano v reorganizaciji Zavoda za šolstvo Republike Slovenije predvidevate ukinitev treh območnih enot Zavoda za šolstvo. Tukaj gre za območno enoto Murska Sobota, območno enoto Koper in pa območno enoto Slovenj Gradec, torej za Koroško. Med temi tremi sta dve, ki delujeta na dvojezičnem območju. In med temi tremi je tudi Zavod za šolstvo, območna enota Slovenj Gradec, torej za Koroško. Koroška res ni na dvojezičnem območju, vendar je pa obmejna regija in ima veliko stikov z Avstrijo. V Wolfsbergu je ravno tako območna enota zavoda za šolstvo Republike Avstrije, s katero se močno povezuje in pa sodeluje. Ravno v temu trenutku teče projekt Comenius, ki je pomemben tako za Slovenijo, za sistem izobraževanja, kakor tudi za Avstrijo. V mnogih vprašanjih, ki smo jih naslavljali iz vseh teh prizadetih regij, so nam vaše službe znale odgovarjati na naša vprašanja in enotno je bilo v vseh odgovorih to, da boste z reorganizacijo okrepili ostala območja enot s strokovnjaki, na način, da bodo te enote celovito pokrivale potrebe vseh vzgojno-izobraževalnih zavodov v naši državi. Potem ste povedali tudi, da bo prispevalo k boljšim rezultatom učencev na nacionalnem preverjanju znanja v regijah. Povedali ste tudi, da se bodo znižali stroški za delovanje območnih enot. Mislim, da bi lahko na vse te odgovore, ki so si bili enotni, tudi mi dali svoje pripombe in argumentirali, da temu ni tako. Predvsem pa gre za to, da bodo ravno te periferne regije, Koroška, Pomurje in Primorska, prikrajšane in v neenakopravnem položaju z ostalimi regijami, ki bodo še naprej imele zavode za šolstvo. Gre za to, da se s tem povzroča manjši standard na področju vzgoje in izobraževanja, s tem se povzročajo tudi dodatni stroški prebivalcem teh regij, zato smo že v tej fazi oblikovanja naslavljali na vas proteste oziroma pripombe na to reorganizacijo.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za to vprašanje, tudi za, verjamem, iskreno skrb za delovanje nekaterih delov enot javnih zavodov na določenem območju. Zaenkrat nismo izvajali kakšnih velikih strukturnih sprememb na področju šolstva, ampak je tudi vsaka majhna sprememba pospremljena s kar velikim odporom, kar je na nek način razumljivo. Tistih, ki jim je sedanje stanje nekako všeč, so po navadi v večini, jih je več kot tistih, ki morda vidijo, da je prihodnje stanje boljše, tudi nasprotniki so po navadi dosti bolj glasni od tistih, ki se strinjajo. To velja tudi za kakšno združevanje šol ali kaj podobnega. Dejstvo je, da pripravljamo reorganizacijo javnih zavodov, ki opravljajo naloge iz 28. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, kamor sodi tudi Zavod Republike Slovenije za šolstvo. To reorganizacijo delamo v glavnem zato, da bi ministrstvo in celoten šolski sistem v Sloveniji dobil namesto razpršene množice majhnih javnih zavodov, ki pogosto opravljajo enake ali podobne funkcije, eno ali dve močni strokovni oziroma raziskovalni organizaciji, ki bi bili celemu sistemu, vključno z ministrstvom, v podporo. Zavod Republike Slovenije za šolstvo že zelo dolgo časa, skoraj od ustanovitve naprej, deluje z 9 organizacijskimi enotami, ki so razporejene na celotnem območju Slovenije. Te organizacijske enote odražajo tudi neke komunikacijske in druge zmogljivosti, ki so bile v Sloveniji na razpolago v tistem času, ko ni bilo avtocestnega križa, ko ni bilo hitrih komunikacij in tako naprej. Mnoge od teh enot Zavoda za šolstvo nimajo strokovno pokritega celotnega učnega načrta, nimajo strokovnjakov za vsa področja. Tako bi bilo narobe pričakovati, da so na primer v Murski Soboti, v Slovenj Gradcu ali pa še v kakšnem drugem manjšem regionalnem centru vsi strokovnjaki, tako da je, na primer, nek predmet pokrit od tam. Za kakšen šolski predmet na tistem območju že zdaj pokrivajo strokovnjaki iz bližnjega večjega centra; recimo, iz Maribora, Kopra, Nove Gorice, odvisno od tega, kje smo. In naš cilj je, da skoncentriramo stvari na ta način, da tisti zavodi oziroma tisti oddelki, ki bodo ostali razpršeni po Sloveniji, bodo tako strokovno močni, da bodo lahko pokrivali dejansko celostno celoten učni načrt in vse aspekte neke šole, ne da se bodo z enimi predmeti, z enimi aspekti ukvarjali, denimo, strokovnjaki iz Slovenj Gradca, z drugimi strokovnjaki iz Maribora, za tretjo stvar bo pa nekdo prišel iz Celja ali Ljubljane. Pri tem želim dodati, da bosta enoti Zavoda Republike Slovenije za šolstvo, osnovna enota Koper in osnovna enota Murska Sobota, še naprej ohranili predstojnika enote oziroma vodjo ter prav gotovo vse svetovalce, ki skrbijo za narodnostna vprašanja, in svetovalce, ki skrbijo za predšolsko vzgojo in pouk v prvem obdobju.
Izvolite, gospod Zanoškar.
Gospod minister, morate razumeti, da je Koroška ena od regij, ki je v varčevalnem programu te naše države dala največ; največ institucij se je ukinilo na Koroškem in vse se centralizira bodisi v Ljubljani, bodisi v Celju, v Mariboru. S to reorganizacijo bo manjši standard za tiste, ki živijo na Koroškem. Druga stvar, ki pa je in ki nas moti, da se je vsaka reorganizacija, ki je odnesla neko institucijo iz Koroške regije, kasneje izkazala, da ni finančno upravičena. Finančni učinki in materialni učinki niso bili takšni, kot je bila povzročena škoda. V tem primeru se enako bojimo, da ne bo finančnih učinkov; morda imate vi odgovor na to, morda imate izračunane te finančne učinke, koliko bo prihranka, vendar do sedaj ne moremo govoriti o nobeni potezi države, ki jo je naredila na Koroškem, in z njo argumentirati tudi neke finančne učinke. To nas skrbi. Poleg tega, poglejte, v tem trenutku se na Zavodu za šolstvo, enoti v Slovenj Gradcu, izvajajo tudi posebni programi, prilagojeni programi za otroke, ne samo za Koroško tudi za Šaleško dolino. To se pravi, od sedaj naprej bodo ti strokovnjaki, o katerih ste vi govorili, prihajali, ne vem, iz Ljubljane, iz Celja, iz Maribora, povzročali stroške, medtem pa bo Koroška ostala brez [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]če v nekem lokalnem okolju so locirani tudi strokovnjaki oziroma institucije, potem je to sodelovanje veliko boljše in veliko bolj učinkovito.
Izvolite, gospod minister.
S prvim delom vašega izvajanja se ne morem strinjati z vami zaradi tega, ker bodo ti zavodi – tisti,ki bodo – boljše, polnejše ekipirani, bodo za celotno področje, ki ga pokrivajo, lahko delo opravljali boljše, kot se opravlja doslej. Tako bo pomoč, suport šolam na Koroškem boljši, ker bo kompletnejši, ker bo strokovna ekipa močnejša, kot je bila do zdaj. Se pa strinjam in kot sem povedal na začetku, razumem vašo skrb za delovna mesta na Koroškem, za to ker ti ljudje še prinašajo v okolje. Mislim, da je koristno, da ste to vprašanje postavili in se bomo potrudili, da bomo zelo dobro znali argumentirati, ali je to res pametno ali ni.
Splošna razprava, gospod Zanoškar?
Ja. Ne zamerite, ampak tu gre za tri regije, ki bodo nekako prikrajšane za neke stvari. Gre tudi za, kar ste sami povedali, izgube delovnih mest, pa ne nazadnje, kot ste sami rekli, v postopku reorganizacije boste še sami razmišljali o tem. Mislim, da bi bila umestna ena splošna razprava na podlagi 246. člena Poslovnika, pa se mogoče tam še izkristalizirajo kakšni odgovori na naša vprašanja. Hvala.
V redu. O predlogu poslanca gospoda Matjaža Zanoškarja, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za izobraževanje na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v torek, 23. oktobra 2012, v okviru glasovanju. Prehajamo k naslednjemu vprašanju. Ministru za infrastrukturo in prostor bo postavila vprašanje gospa Kristina Valenčič.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Ministri, kolegice in kolegi! O težavah pri umestitvi infrastrukturnih objektov v prostor pričajo tudi številna poslanska vprašanja in današnja seja pri tem ni izjema. Tudi moje vprašanje se nanaša na to področje, in sicer na pripravo državnega prostorskega načrta za avtocesto na odseku Jelšane–Postojna. O umestitvi in izgradnji prepotrebne avtoceste na tem odseku je bilo že veliko razprav, malo obvezujočih dokumentov in zasajena ni bila še nobena lopata. Prve pobude in načrti so nastali že davnega leta 1968. Prva uradna pobuda za pripravo državnega prostorskega načrta je bila s strani resornega ministrstva podana v letu 2005. V lanskem letu je bila dopolnjena pobuda za pripravo državnega prostorskega načrta, predstavljene so bile nekatere študije variant, danes smo še vedno precej daleč do sprejema državnega prostorskega načrta, kaj šele do same izgradnje. Hrvaška je speljala avtocesto mimo Reke vse do mejnega prehoda Rupa–Jelšane. Naslednje leto Hrvaška vstopa v Evropsko unijo, zato upravičeno pričakujemo dodatne prometne obremenitve cestnih povezav na relaciji Jelšane–Ilirska Bistrica in naprej proti Postojni. Že trenutne obremenitve cest so visoke predvsem zaradi dnevnih migracij in tranzitnega prometa, poleti pa še zaradi turistične sezone. Ob dejstvih, da se zamika tudi izgradnja obvoznice mimo Ilirske Bistrice, da se pojavljajo številne civilne iniciative, ki nasprotujejo umestitvi avtoceste, da so tudi občine, preko katerih naj bi potekala avtocesta, neusklajene, da je državna blagajna prazna, se dan, ko se bomo lahko zapeljali po tej avtocesti, pomika daleč v prihodnost. Zato vas, spoštovani minister, sprašujem: Katere aktivnosti načrtujete v zvezi s tem v vašem mandatu? Vem, da je napovedovati številke oziroma datume nehvaležno opravilo, pa kljub vsemu si prebivalci tega dela želimo slišati vašo oceno: Kdaj bi lahko Vlada sprejela državni prostorski načrt? Kdaj bi se lahko prvič zapeljali po tem odseku avtoceste? Glede na konstantne težave pri umeščanju različnih infrastrukturnih objektov v prostor in dolgotrajnost postopkov me zanima: Kdaj lahko pričakujemo prve večje spremembe zakonodaje, ki bodo te postopke bistveno razbremenile in pohitrile? Hvala za odgovor.
Gospod minister Černač, izvolite.
Hvala lepa za to vprašanje. Če lahko z enim stavkom odgovorim, kakšni so cilji v tem mandatu, če bo v polni meri izpolnjen; cilj je, da to traso dejansko umestimo s sprejetjem državnega prostorskega načrta v prostor, da to opredelimo na način dveh pododsekov, tako da je mogoče ta pododsek v spodnjem delu, od Jelšan do stične točke bodočega koridorja proti sedanji avtocestni povezavi, mogoče začeti izvajati prej. Glede tega so neko soglasje v lanskem letu tudi dosegli župani vseh občin, ki jih ta povezava tangira, in mislim, da je bila takšna odločitev tudi pozitivno sprejeta. Seveda je cilj, da potem v nekem obdobju dveh let od sprejetja državnega prostorskega načrta pride do izgradnje vsaj prvega dela te trase. Kot ste že povedali, pred letom 2011 so bile izdelane strokovne podlage, katerih cilj je bil opredeliti najustreznejši koridor te avtocestne povezave, predvsem se je težava dogajala na območju ene izmed občin, kjer so vse variante izrazito grobo posegale na obstoječe populacijsko območje. Cilj s temi študijami žal ni bil dosežen, niso dale enoznačnega odgovora, tudi niso nekako pripeljale do neke ustrezne odločitve, na podlagi katere bi lahko te variante presojali z okoljskega, kmetijskega in ostalih vidikov. Zaradi tega je bila v mojem mandatu sprejeta odločitev, da se najustreznejša trasa avtoceste poišče neposredno s študijo variant v postopku priprave DPN in tako bodo v študiji variant proučevane tri variante te trase. Najbolj zahodna proti Čebulovici, sredinska proti Razdrtemu in najbolj vzhodna proti Postojni. V tem spodnjem delu, kjer se vse tri trase na neki točni pred Ilirsko Bistrico staknejo, pa kakšnih velikih dilem ni. Imamo več ali manj dve varianti, ki se ju da dodelati v takšni meri, da z nobenega vidika ne bodo sporne: ne s poselitvenega, ne z okoljskega in ne s kmetijskega vidika. Zaradi tega je tudi ambicija, da v trenutku, ko pridemo do določitve končne trase, tudi ta del lahko izvajamo hitreje in naprej. Zaradi tega bo ta DPN razdeljen v dva pododseka, kot imamo primer na severnem delu 3. razvojne osi, kjer je ta postopek razdeljen na štiri pododseke. Tako je ambicija, da bi v naslednjem letu nekje do konca leta prišli do izčiščenja teh variant – če poenostavljeno povem: tista, ki bo imela najmanj minusov in največ plusov, ker nobena od teh ne bo imela samo plusov, tega se zavedamo že danes. Tista, ki bo najbolj sprejemljiva z vseh teh vidikov, bo tudi opredeljena kot najustreznejša v izrazitem sodelovanju z lokalnimi skupnostmi. Ambicija je, da po potrditvi izbrane variante na Vladi Republike Slovenije do konca naslednjega leta, v letu 2014, sprejmemo državni prostorski načrt in v tistem spodnjem delu tudi začnemo v 2015 to traso izvajati. Seveda ob predpostavki zagotovitve ustrezne finančne konstrukcije, ki bo na nek način v okviru nekega javno-zasebnega partnerstva, še posebej v povezavi s postopki, ki jih bomo peljali v naslednjih mesecih, ko bomo iskali na podlagi mednarodnega razpisa koncesionarja za upravljanje celotnega avtocestnega omrežja v Republiki Sloveniji. Vzporedno s tem bomo tudi iskali potencialne partnerje za izgradnjo manjkajočih avtocestnih odsekov. Se pravi, na tretji razvojni osi Draženci–Gruškovje in v tem delu proti Jelšanam. Vzporedno v tem vmesnem obdobju, se pravi teh nekaj let, pa želimo izboljšati prometno propustnost na obstoječi državni cesti in obstoječi povezavi med obstoječo avtocestno povezavo do Postojne na ta način, da skozi modernizacijo obstoječe ceste, skozi ukrepe na posameznih delih te povezave omogočimo čim boljšo pretočnost predvsem za osebna vozila. V tem smislu tudi načrtujemo nekatere ukrepe naslednjega pol leta na območju posameznih občin na tej trasi na kateri se že izvajajo in se v tem obdobju zaključujejo. Nekateri pa se bodo izvajali še v tem oziroma v naslednjem letu.
Hvala lepa. Želite še dopolnitev? Izvolite.
Hvala. Izkoristila bom po poslovniku in še prosila za dopolnitev. Sem sicer zadovoljna z odgovorom, predvsem s terminskim planom. Prepričana sem, da bo ministrstvo vložilo vse potrebne napote za to, da se bo to tudi uresničilo. Prosila pa bi še videnje gospoda ministra na spremembe zakonodaje. Na to točko mi ni podal ustreznega odgovora. Vsi vemo, da je nek povprečen čas umeščanja teh infrastrukturnih objektov, se pravi do priprave državnih prostorskih načrtov, več kot šest let, in to je zelo veliko v današnjem času. Prosim še v tej smeri za odgovor. Hvala lepa.
Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa tudi za to priložnost za dopolnitev. Kot veste, je bil prvi, recimo temu minimalističen korak v tej smeri poenostavitve zakonodaje narejen julija letos s temi manjšimi novelami prostorske zakonodaje. Naslednjega, malo večjega načrtujemo v naslednjih mesecih, in sicer na ta način, da bi ta spremenjena zakonodaja s področja urejanja prostora in graditve objektov lahko začela veljati nekje do sredine prihodnjega leta. Gre za zakon o urejanju prostora, o prostorskem načrtovanju in zakon o umeščanju prostorskih ureditev državnega pomena v prostor. Namesto teh treh zakonov nameravamo Državnemu zboru v proceduro posredovati en zakon, ki bi celovito urejal to področje, se pravi zakon o urejanju prostora, in drugi zakon na področju graditve objektov, ki bi urejal področje graditve objektov od A do Ž na bistveno bolj enostaven način kot doslej. Nekaj podobnega velja tudi za to zakonodajo s področja urejanja prostora. Vsi poskusi, ki so bili narejeni do sedaj v preteklih letih in za katere verjamem, da so bili delani s ciljem izboljšanja situacije, so se pokazali za neustrezne. Nekatere dopolnitve, ki so bile sprejete, so, žal, na nek način še podaljšale postopke pri umeščanju posameznih umestitev v prostor. Zelo velika težava je še vedno na področju prostorskega načrtovanja na lokalni ravni. Tu nameravamo s spremembo te zakonodaje preko večje avtonomije lokalnim skupnostim in preko večjih pristojnosti predvsem enega ministrstva, se pravi ministrstva, ki je pristojno za prostor, ki bo moralo v določenem trenutku presekati dano situacijo in sprejemati odločitve, skrajšati ta čas, ker se nam sedaj dogajajo še vedno zelo dolgi roki pri izvajanju posameznih aktivnosti. Naša ambicija je, da bi Državni zbor do konec leta to zakonodajo dobil v obravnavo. Istočasno bi bila tudi posredovana v javno razpravo, ki bo morala pač biti strokovna, argumentirana. Če bomo vsi skupaj naredili ustrezen napor, verjamem, da smo vsi skupaj sposobni nekje do spomladi prihodnje leto ta dva zakona tudi sprejeti in ju potem v teh spomladanskih mesecih tudi uveljaviti. Cilj je tudi, da bi bilo čim manj materije prepuščene podzakonskim aktom, da bi bilo čim več rešitev v zakonih in da bi skozi podzakonske akte urejali samo posamezne izvedbene ukrepe, ne pa tudi vsebinski del zakonodaje, čemur smo priča danes.
Hvala lepa. Prehajamo k naslednjemu vprašanju. Ministru za finance dr. Janezu Šušteršiču bo postavila poslansko vprašanje gospa Polonca Komar.
Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Nedavno ste se vrnili iz Amerike, kamor ste odpotovali z nalogo iskanja finančnih vlagateljev za pokritje luknje v proračunu. Zanimajo nas razlogi, ki so vodili odločitev Ministrstva za finance za izdajo obveznic na ameriškem trgu. V javnosti se namreč porajajo dvomi v optimalnost te odločitve, zato nam, prosim, pojasnite razloge in tveganja za izdajo obveznic Republike Slovenije na ameriškem trgu. Hvala.
Gospod minister.
Spoštovani! Hvala za vaše vprašanje. Naj najprej nekaj rečem o razlogih, čeprav se morda zdi, ker o tem nismo veliko govorili, da je bila to neka hipna odločitev, sprejeta glede na druge težave, ki smo jih imeli. Temu ni tako, ta odločitev je pravzaprav zorela na Ministrstvu za finance dlje časa, ko sem jaz prevzel funkcijo ministra, je že bil opravljen en obisk s strani zakladnice v ZDA, kjer so preverjali to možnost, tudi same postopke izdaje obveznice v dolarjih. Takrat je bilo ugotovljeno, da bi bilo to zanimivo. Predvsem je bil tisti ključni argument za nas, da tam nagovoriš drugačne investitorje kot tukaj; se pravi, imaš drugo zaledje investitorjev kot, recimo, na evropskem trgu. Vsi, ki imajo v ZDA žejo kupovati obveznice oziroma so tam rezidenti, tega ne počnejo nujno na evrskem trgu. Večina, tisti, ki so se zanimali za naše obveznice, jih prej niso kupovali, nekateri pa že, na evrskem trgu, ampak manjši del. Se pravi, ta širitev zaledja mogočih investitorjev je bil glavni razlog. Je pa takšna izdaja zapletena, treba je iti skozi cel kup pravnih postopkov, ki so drugačni, tudi pravila glede komuniciranja so zelo stroga, pravila glede prospektov – samo en detajl, mi smo imeli sicer neke prezentacije in smo jih nosili s seboj, ampak smo jih morali po vsakem sestanku vzeti, ker so takšne zahteve, in smo lahko pustili tam samo tisto, kar je bilo nek uraden prospekt. Tako je odločitev temeljila predvsem na tem. Zdaj, dostikrat slišimo vprašanje, zakaj se nismo zadolžili prej na evrskem trgu. Bilo je neko ugodno obdobje na začetku leta, ki pa je, mislim, da trajalo en teden. To je bil tudi drugi razlog, zakaj so zelo resno razmišljali o dolarski pa morda tudi še o kakšnih drugih valutah. Namreč, evrski trg je zelo, kakor se temu reče, volatilen in gibanje donosa na evrskem trgu ali pa cen, po katerih lahko izdaš, ni odvisno samo od nas, odvisno je od celega kupa drugih stvari. Takrat je bilo, kot sem rekel, spomladi zelo kratko obdobje, ki je bilo predvsem povzročeno z nekimi ugodnimi dogajanji predvsem v evrskem območju kot celoti, potem je pa zadeva takoj zanihala navzgor zaradi Grčije, grških volitev in tako naprej. Kasneje je Slovenija postala središče pozornosti predvsem zaradi težav v bančnem sektorju. Tako ni vedno dober trenutek, tudi v Evropi ne. Kar se tiče tveganj. Glavno tveganje, o katerem se govori, je tečajno tveganje, spremembe razmerja med dolarjem in evri. Pred tem tveganjem smo se popolnoma zaščitili z instrumenti, ki so temu na voljo. Nismo o tem veliko govorili, ker se o tem običajno veliko ne govori v tej poslovni praksi na finančnih trgih, smo pa to izvedli pravzaprav nekaj minut v petek po izdaji samih obveznic. Tako smo popolnoma izničili valutno tveganje in še celo glede na pričakovana gibanja na trgih ta operacija valutne zamenjave celo znižuje naše realne stroške izdaje, jih ne povečuje, kljub temu da se je za to nekaj plačalo, ampak dejanski strošek pa znižuje. Ali je bila ta odločitev tudi optimalna z vidika donosov in tako naprej? Mislim, da. Mi smo potem v četrtek, petek, tudi sedaj v začetku tedna, zlasti iz tujine slišali veliko zelo pozitivnih komentarjev, zlasti grede obsega interesa, ki je tukaj bil, mislim, da je bilo okrog 12 milijard interesa, seveda ne vse po tej ceni, ki je bila na koncu ponujena. Druge države, ki so letos izdajale dolarske obveznice, so zabeležile precej manj interesa, pa čeprav je bila to tudi Danska ali Nizozemska; bila je tudi Slovaška pa Izrael. Se pravi, nihče ni izbral tolikšnega interesa po naročilih. To se danes že pozna tudi na evrskih trgih, kamor se je del tega povpraševanja preselil; naša obveznica je postala bolj likvidna, tudi donosi so se danes še znižali, kar je pričakovana posledica neuspešne izdaje obveznic. Če samo primerjam [[...]] [[znak za konec razprave]] Ja, zelo na kratko. Kupon te obveznice je 5 in pol odstotka, še s to valutno zamenjavo realno 5,3. Na začetku leta 2011, v bistveno boljših ratingih je bila izdana obveznica 4,375 – s kuponom. Razlika med tema dvema je 22 milijonov na leto. V bistveno težjih pogojih za državo je to vsekakor posel, ki je dober in nam omogoča, kot rečeno, za nekaj mesecev se znebiti te stigme države, ki jo vsi opazujejo, kdaj bo pokleknila in prosila za kakšno pomoč. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev? [[Ne.]] Prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Gospod Mirko Brulc bo postavil vprašanje ministru za kmetijstvo in okolje, gospodu Francu Bogoviču. Izvolite.
Hvala lepa. Čeprav je gospod minister odsoten, bi postavil vprašanje in prosim za ustni odgovor. Sicer je pa že kolega Jože Velikonja načel to problematiko in bo mogoče en odgovor za oba dovolj. Slovenija se je zavezala izpolniti celo vrsto ciljev na področju ekologije, še posebej na področju ravnanja z odpadki. Imamo relativno dobre rezultate pri ločevanju, zelo slabe pa pri odlaganju, zato ker nimamo deponij. Razlog – država je prepustila odgovornost za gradnjo obratov za obdelavo odpadkov, ki so regijski objekti, dogovarjanju med občinami in tukaj imam kar nekaj grenkih izkušenj, kako se tega ne da dogovoriti – ker sosednja občina bi imela še svoj center za obravnavo odpadkov pa celo sežigalnico ali pa bi vozili odpadke v Tržič, v Italijo itd. Smo še butalci v tej Sloveniji. V operativnem programu je bilo prisotno stalno spreminjanje števila regijskih centrov. V nekem obdobju je bilo dogovorjeno, da bosta dva centra; en na Koprskem, drugi na Goriškem. Potem se je pojavil center v Logatcu, ki tudi ne bo zaživel. Sedaj je dogovarjanje prepuščeno spet občinam, vse je pa odvisno od sposobnosti županov oziroma občinskih uprav, kjer je predviden center, če bodo znali prepričati, da bi odpadke vozili tudi v njihov center. Po zadnjih informacijah se večina notranjskih, kraških in južnoprimorskih občin odloča za priključitev ljubljanskemu centru. To postavlja pod vprašaj ekonomsko rentabilnost novogoriškega centra, zato sprašujem ministra: Kaj bo naredil, da bodo prebivalci Slovenije približno enako obremenjeni s plačilom obdelave odpadkov? Ta cena ne sme biti odvisna od sposobnosti ali nesposobnosti županov oziroma občinskih uprav za dogovarjanje, ampak mora biti interes države, da so te položnice čim nižje. Hvala lepa za odgovor.
Hvala lepa. Kot vas prav razumem, gospod Brulc, želite na naslednji seji ustni odgovor gospoda ministra Bogoviča. Prehajamo k naslednjemu vprašanju. Gospa Tamara Vonta bo postavila vprašanje ministru za notranje zadeve dr. Vinku Gorenaku.
Hvala lepa. Moje poslansko vprašanje zagotovo ne bo naletelo na simpatije in odobravanje, ampak verjetno temu poslanska vprašanja niti niso namenjena, vsaj tako naj bi bilo. Pred dnevi so nekateri Romi, bilo naj bi jih približno deset, v Občini Škocjan dobili odločbe o rušitvi objektov – oziroma kot primer nekega nadstreška. Upam, da to ni odgovor na posebno poročilo varuhinje človekovih pravic za bivanjske razmere Romov na jugovzhodu Slovenije. Jasno je, da so zadeve v pristojnosti lokalnih skupnosti, a vendar vse bolj kaže, da bi moralo priti do aktivnega sodelovanja tako lokalnih skupnosti kot Romov in državnih institucij. V tem mandatu je bila romska tematika, spoštovani minister, umeščena v vaše ministrstvo, zato seveda naslavljam vprašanje na vas: Ali menite, da bi, recimo, rušenje obstoječih objektov pripomoglo k reševanju težav Romov in okoliškemu prebivalstvu na tem območju? Hvala lepa.
Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Res je, da je področje romske problematike prešlo na Ministrstvo za notranje zadeve, ni pa prešlo področje, ki se tiče gradbenih inšpekcij oziroma ki se tiče področja dela ministrstva za okolje in prostor. Namreč, mi kot Ministrstvo za notranje zadeve z eventualnimi odločbami o rušitvah nimamo nič. Zato je zelo težko odgovoriti na to vprašanje, niti nimam podatka, da bi take odločbe bile kjer koli izdane. Tisto, kar mi je uspelo najti v naših evidencah, je pa naslednje. Gradbena inšpekcija je zaprosila Policijsko postajo Šentjernej za pomoč pri postopku evidentiranja nelegalnih objektov v navedenem romskem naselju. Komandir policijske postaje je tako imenovano asistenco ali pomoč pri uradnem dejanju tudi odobril in stvar bo izvedena v naslednjih dneh. Gre torej za evidentiranje nelegalnih objektov in ne za rušenje. Nobenega podatka nimam o tem, da bi šlo za rušenje. Če pa vseeno skušam izkoristiti ta čas, bom pa rekel tako: Slovenija je ena redkih držav v Evropski uniji, ki ima Zakon o romski skupnosti v Republiki Sloveniji, to je prvo. Drugo, na podlagi tega zakona je bil – to ugotavljam tudi v pogovoru s številnimi veleposlaniki, ki pravzaprav Slovenijo v tem kontekstu pohvalijo. Na osnovi tega zakona je bil sprejet Nacionalni program ukrepov za Rome za obdobje 2010–2015, imamo pa tudi Komisijo za zaščito romske skupnosti, ki jo prav tako vodi kolega Bogovič. Osnovno sporočilo ali osnovno dogajanje, ki v tem trenutku teče, je pa naslednje. Prvič, gre za legalizacijo, torej gre za legalizacijo romskih naselij in v tem kontekstu menim, da je tudi to dogajanje, ki naj bi bilo na območju Šentjerneja. Namreč, najprej želijo te nelegalne objekte evidentirati. Lokalne skupnosti pa so v nadaljevanju zadolžene, da skušajo določiti ta romska naselja in da skušajo legalizirati ta naselja. Tako, žal, res nimam nobenih podatkov o tem, da bi šlo kjer koli za rušenje. Hvala lepa.
Gospa Tamara Vonta, izvolite.
Imam tri take odločbe, če želite, vam jih lahko tudi dam. Tri odločbe o rušenju; se pravi ne o evidentiranju, ampak o rušenju. To vprašanje sem odprla samo zaradi ene zadeve, ker bi rada pokazala v bistvu tudi to, da bi bilo mogoče smiselno bolj celostno to tematiko zajeti znotraj – mislim, komisija sama je malce brezzoba, brez zamere – nekega ministrstva ali kaj, da bi se lahko na vse stvari obračali. Namreč, dogaja se naslednje. Na vprašanje o Romih v Lokah so z Ministrstva za kmetijstvo in okolje odgovorili, da za to niso pristojni. Glede vode kot začasnega nujnega ukrepa v naselju sprašujemo na Ministrstvu za infrastrukturo, kjer nam odgovorijo, da to ni v njihovi domeni. Ena od koalicijskih strank je napovedala financiranje infrastrukture v romskih naseljih za leto 2013, a pri tem ni govorila o neformalnih naseljih; pravijo, da so za to pristojni drugi. Kateri drugi? Odgovora torej ni. Vsa vprašanja naj torej naslovimo na vladno komisijo, ki se ukvarja s tem. Komisija se je sestala enkrat, in to na koncu poletja, septembra in kot taka ne more rešiti ničesar. Rešitve lahko najdemo znotraj in med ministrstvi in niso vedno povezane s sredstvi. Rada bi samo vedela: Komu naj postavimo kakšno vprašanje? Ko postavljamo vprašanja pisno, imamo tudi izjemne težave, da dobimo odgovore, ker eno ministrstvo na drugo ministrstvo prevali to odgovornost. To se mi zdi malce neodgovorno ravnanje, kljub temu da imamo ta zakon, ki bi ga bilo treba, kot oba veva, zelo spremeniti. Hvala lepa.
Gospod minister.
Lahko se še enkrat potrudim in odgovorim naslednje. Odločbe, ki jih imate, lahko obstajajo, ampak v našem uradu jih nimamo, niti s tem ne razpolagamo in tudi nismo upravičeni do njih. Izdalo jih je, očitno, pristojno ministrstvo. Več o teh odločbah ne vem. Kar se tiče osnovne konotacije zakona in osnovnih stvari, od nacionalnega programa in aktivnosti komisije, pa gredo: prvič, v legalizacijo. Ko bo ta opravljena – tam, kjer bo opravljena –, pa so lokalne skupnosti tiste, ki naj bi – tako zakon in nacionalni program – poskrbele za nadaljnje bivanjske razmere, sem pa sodi tudi elektrika, sem sodi voda in tako dalje. Več vam, žal, ne morem odgovoriti. Hvala.
Hvala lepa. Ne želite splošne razprave? [[Ne.]] Poslansko vprašanje ministru [[...]] Izvolite, proceduralno, gospod Zanoškar.
Predsedujoča, vidimo, da je interes koalicijskih poslank in poslancev velik, ko postavljamo pomembna vprašanja za našo državo – eden je tu, tudi njega vidim. Dal bi predlog, da zaradi varčevalnih ukrepov, da ne bi potrošili toliko energije v tej veliki dvorani, da gremo razpravljat v poslansko pisarno Pozitivne Slovenije; pa vam še kavo skuhamo, ker smo že malo utrujeni. Ali pa predlagam, da se seja prekine in se jo nadaljuje jutri, ko bodo prisotni tudi koalicijski poslanci in poslanke. Hvala.
Spoštovani gospod Zanoškar, v skladu s poslovnikom vas obveščam, da glede na to, da je po poslovniku čas za postavljanje poslanskih vprašanj vnaprej določen in ker so tu spoštovani gospodje ministri, nikakor ne bomo spreminjali prostora. Vas pa razumem, tudi sama sem štela in ugotovila, da nas je vseh skupaj, če je pravilno prešteto, 19 poslank in poslancev. Res je en poslanec Slovenske ljudske stranke in ostali iz Pozitivne Slovenije, tu imate prav. Vendar bomo kar nadaljevali sejo. Ministru za finance dr. Janezu Šušteršiču bo postavil vprašanje gospod Alojzij Potočnik. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani minister! Na Odboru za finance in monetarno politiko ter Komisiji za nadzor javnih financ smo večkrat razpravljali o pobiranju davkov, prispevkov in drugih obveznosti ter tudi o vlogi Davčne uprave Republike Slovenije pri tem. Enotno mnenje udeležencev razprav je, da potrebujemo visoko usposobljeno, učinkovito in dobro organizirano davčno administracijo, še posebej v času, ki davkoplačevalcem ni prijazen. Da bi to dosegli, je nujno treba povečati število delavcev v nadzoru, v mislih imam predvsem inšpektorje in kontrolorje, kot tudi delavcev, ki se ukvarjajo z informiranjem davčnih zavezancev. Število inšpektorjev, ki opravljajo najbolj zahtevna dela, je namreč v zadnjih letih drastično padlo. Pri tem naj omenim, da usposabljanje davčnega inšpektorja traja več let, tudi ne more biti zgolj odvisno samo od samoizobraževanja. Medtem pa davčno utajevanje pač ne stoji na mestu, ampak gre dalje. Tudi o materialnih spodbudah bi veljalo opraviti resen premislek, ne glede na čas, v katerem smo. Sprašujem vas torej, spoštovani minister: Kako in kdaj boste na tem področju ukrepali? Ali je učinkovitost pobiranja davkov, povečanje števila delavcev davčnega nadzora in njihovega usposabljanja med prioritetami te vlade? In kar je ključno: Ali je korak od besed k dejanjem viden tudi v proračunih Republike Slovenije za leto 2013 in 2014? Hvala.
Gospod minister, izvolite.
Hvala za vaše vprašanje in tudi za interes za dobro delo davčne uprave. Mislim, da je to naš skupni interes. Bi pa najprej omenil neke stvari, ki jih imamo v načrtu. Urad za nadzor prirejanja iger na srečo bomo v skladu z nabori na Vladi predlagali, da se razdeli na dva dela; en del, ki bo manjši in bo opravljal pravne naloge na ministrstvu, in drugi del, ki bo večji in bo opravljal inšpekcije naloge v okviru davčne uprave v naprej in bo s tem prišlo tudi nekaj ljudi, ki se bodo lahko ukvarjali še s čim drugim. Z združevanjem davčne in carinske uprave se bo seveda tudi lahko ne samo kadrovsko okrepilo zadeve, ampak bolje organiziralo delo. Z novim zakonom o davčno-carinski službi – kakor jo bomo imenovali, morda nacionalni finančni urad ali kaj takega – jim bomo lahko dali tudi druga pooblastila, drugačen način dela in na ta način zagotovili te formalne ali institucionalne pogoje za njihovo delo. Sicer pa sam ne povezujem toliko števila inšpektorjev, števila zaposlenih na DURS z učinkovitostjo. Mislim, da je veliko stvari, ki bi jih lahko bolje naredili tudi s temi silami, ki jih imajo. Mislim, da danes, če sem zelo odkrit, davčna uprava ni samo del rešitve, ampak je včasih tudi del problema. To so tiste stvari, za katere ne rabijo nobenih novih ljudi, da jih rešijo, ali pa ne potrebujejo več ljudi, verjetno potrebujejo nekoga novega v primerjavi s temi, ki jih imajo. Cel kup stvari je, ki jih lahko naredijo in za to ne rabijo niti odločitve ministra, niti privoljenje ministra, je pa dobro, če to podporo ministra imajo;in jo bodo tudi imeli. Recimo, zadnjič sem poskušal novinarsko konferenco, ko je bilo govora o tem, da samo dva inšpektorja delata na davčnih oazah. Ampak ali veste, to, koliko inšpektorjev na čem dela, je avtonomna odločitev direktorja davčne uprave. Če on oceni, da so nekje inšpektorji manj potrebni, nekje drugje bolj potrebni, ima vse potrebne pristojnosti in vsa potrebna pooblastila, da jim odredi delo drugače in mu ni treba hoditi za to na novinarske konference. Druga stvar. Cel kup je primerov, ko nas na drugi strani – po eni strani nas poslanci sprašujte pa še kdo drug, tudi sindikati in še kdo, kdaj bomo stopili na prste utajam, po drugi strani pa iz gospodarstva dobivamo cel kup informacij o tem, da pa včasih davčna uprava počne stvari, ki niso potrebne in ki so tudi lahko breme, nepotrebno breme gospodarstva. Zadnjič je Zveza računovodij, recimo, opozarjala na probleme, ki jih še vedno povzročajo novi davčni informacijski sistem. Mi smo letos imeli zaradi tega informacijskega sistema 60 milijonov evrov narobe knjiženih med javnimi prihodki, v napačne blagajne so šli itd. Ogromno je izvršb, ki so neutemeljene, do katerih prihaja zaradi neusklajenih evidenc, ogromno časa inšpektorjev se porabi za to, ogromno časa in živcev zavezancev, ki morajo dokazovati, da v resnici ni tako. Ogromno je primerov neusklajena delovanja po inšpektorju ali kontrolorju ali pa referent na nižji ravni da informacijo, da morate obračunati takšen in takšen davek, potem pa nekdo na višji ravni reče, da bi morali narediti drugače. In spet se stroški, živci, čas in breme tega prilagajanja se prevaljuje na zavezance. Tudi sam sem imel eno tako izkušnjo, pa da ne bom sedaj predolg, bi samo povedal; na koncu, ko smo že vse naredili, sem dobil pismo, v katerem so mi rekli, da ne morejo moje vloge obravnavati, ker je bila po pošti poslana in ni bila lastnoročno podpisana – potem ko so še vse rešili. Problem je bil v tem, da so bile vedno druge uradnice na dopisih, ki sem jih pošiljal, podpisane na levi strani, problem je pa tudi v tem, da na desni strani pa je bil vedno isti direktor davčne uprave podpisan – tiste, ki se je takrat z menoj ukvarjala, seveda povsem neutemeljeno. Skratka, tisto, kar bi rad povedal, je, da sem prepričan, da večina ljudi na davčni upravi dela dobro in želi delati dobro, da pa je tudi veliko primerov, ko se delo opravlja nestrokovno, ko se iščejo stvari, ki jih ni treba iskati, ko se ugotavlja, ko se zapleta v neutemeljene postopke; in vse to seveda povečuje stroške. Davčna uprava je pred kratkim dobila novega vršilca dolžnosti generalnega direktorja, pričakujem, da si bo izbral ekipo, ki bo na davčnem področju strokovno močna, ki bo znala določiti prioritete, ki se bo znala tudi posloviti od tistih ljudi, ki mogoče delajo slabo pa ki si ne znajo postavljati pravih prioritet in bo namesto njih pripeljala pa izobrazila tiste, ki bodo [[...]] [[znak za konec razprave]]
Gospod Potočnik, imate dopolnitev vprašanja? Izvolite.
Izkoristil bi, čeprav moram reči, da je minister navedel več problemov kot pa jaz, in mislim, da je že v uvodnem govoru rekel, da so zanj davki kot problem in ne zgolj kot rešitev. Če se prav dobro spomnim, je bilo tudi to že danes rečeno [[...]] Vendar bi primerjal dva davčna urada, ki sta po organizaciji in opravljanju nalog zelo podobna, to je celovški davčni urad in davčni urad v Kranju. Obvladata približno enako število zavezancev, kranjski celo več. Število inšpektorjev v Kranju je 15, v Celovcu 45, s tem da imajo davčni inšpektorji v Avstriji v svojem delokrogu samo davke, ne pa tudi prispevkov, ki jih tam gledajo seveda druge institucije, ki se ukvarjajo z vplačevanji pokojninskega in zdravstvenega zavarovanja. Še eno zadevo bi rekel; v Avstriji je organiziran – in to vašo pobudo seveda tudi sprejemam – poseben oddelek, ki se ukvarja z delom na črno ali pa s sivo ekonomijo. V Celovcu je 15 inšpektorjev, ki se s tem ukvarjajo, to je toliko, kot se jih pa pri nas s celotno problematiko davčnega sistema. Hvala.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister za dopolnitev odgovora.
Po mojem ni bilo vprašanja.
Hvala lepa. Na vrsti je mag. Alenka Bratušek, prosim, imate vprašanje za ministra za izobraževanje, znanost, kulturo in šport dr. Žiga Turka. Prosim.
Najlepša hvala. Gospod podpredsednik, ko ste se vi presedli na mesto, kjer zdaj sedite, mi je jasno, zakaj ste tako dolgo bili z nami. Tako vas zdaj pa res lepo pozdravljam na Poslanski skupini Pozitivne Slovenije, ker drugega poslanca ni. Sem pa vesela [[...]]
V mnogih letih sem bil že mnogokrat do konca te točke. Hvala lepa.
Gospod Presečnik, načeloma predsedujoči ne sega v besedo, ampak dobro. Pozdravljam tudi vse ministre, ki so z nami in sem vesela, da odgovarjajo na vprašanja Pozitivne Slovenije. Me pa hkrati žalosti, da nobenega drugega poslanca nič ne zanima. Gospod Turk, že na prejšnji seji vas je kolega Prevc spraševal glede reorganizacije srednjih šol v Kranju. Še enkrat sem si prebrala magnetogram, a niste povedali, zakaj se to greste. Tako bi prosila: Na podlagi katerih analiz ste imeli to reorganizacijo? Zakaj naj bi se to dogajalo s 1. januarjem? Ker pri Zakonu o otrocih s posebnimi potrebami zaradi istih problemov, da se nekaj ne sme delati sredi leta, to premikate oziroma predlagate zamik na 1. september. Zadnje pa najbolj ključno vprašanje je to, da ste rekli, da to reorganizacijo podpira tudi župan občine Kranj. To ne drži, župan Mestne občine Kranj vas je postavil na laž, preverila sem, na občinskem svetu sem preverila. Ali drži, da naš župan to reorganizacijo podpira? To je bil eden izmed redko naštetih argumentov. Tako zdaj, sprašujem poleg tistega ,kar sem vprašala prej: Ali to dejstvo vašo željo po reorganizaciji kaj spremeni?
Hvala lepa. Dr. Žiga Turk, minister. Prosim.
Hvala lepa. Marsikaj vsebinskega je bilo odgovorjenega, mislim, da na prejšnji seji, gospodu Prevcu. Dejstvo je, da mrežo srednjih šol v Sloveniji oblikujemo v skladu s številom populacije, ki se v nekem okolju vpisuje v srednje šole, tudi v skladu s potrebami gospodarstva, pri čemer nas predvsem skrbi ohranjanje poklicev, ki jih družba potrebuje. Število dijakov je v Sloveniji padlo z več kot 104 tisoč v letu 2000 na manj kot 79 tisoč dijakov v letošnjem letu. Pri urejanju mreže šol bomo tudi v prihodnje v skladu s koalicijsko pogodbo več pozornosti namenili povečanju vpisa v poklicne in strokovne šole. Reorganizacije teh šol v šolske centre potekajo že od leta 2003 in imamo mnoge dobre primere, uspešne primere, ko so takšni šolski centri pomemben vir znanja, nudijo številne programe, kandidirajo na evropskih projektih, razvijajo višješolsko izobraževanje in tako naprej. Doslej smo vedno trdili, da zaradi reorganizacij ne bo selitev, ne bo ukinjanja programov. Tega se držimo in tudi pri reorganizaciji v Kranju bo temu tako. Ker se za dijake nič ne spremeni, ker gredo v isto šolo, k istim učiteljem, na isto lokacijo, v isti razred, v isto učilnico, v isto telovadnico, seveda ni nobenega razloga, da tega ne bi mogli storiti s 1. ali 2. januarjem, s 1. februarjem ali pa na poljuben datum, ker gre predvsem za ukrep, ki spreminja organizacijo oziroma organizacijske enote, ki se ukvarjajo z izobraževanjem dijakov. Vi veste, da je po zakonodaji ustanovitelj srednjih šol država, ki določa in ureja to mrežo. Pri vseh reorganizacijah se pogovarjamo z direktorji ali ravnatelji, kar smo storili tudi v Kranju. Direktorja obeh centrov, ki se bosta v Kranju združila, podpirata naše poteze, vsaj moja informacija je takšna, osebno se nisem z njima srečal. Prav tako je moja informacija, da župan Mestne občine Kranj združitev teh dveh centrov podpira. Mogoče je tudi, da jih je tudi podpiral takrat, ko se je prvič s tem problemom srečal v našem ministrstvu, mogoče je tudi, da je potem dobil mnenja iz raznih političnih strani, da je red, da se takšnim stvarem upira, ampak mi smo prepričani, da je takšna združitev za razvoj srednjega in tudi poklicnega izobraževanja v Kranju dobra. V tem konkretnem primeru smo se pogajali, smo se želeli pogovarjati, ne da bi bilo to treba ali zaukazano tudi s sindikatom SVIZ, ki pa se pogovorov ni udeležil, kar nam je seveda žal. Mi vsi skupaj se zavedamo, da so nekateri poklici iz Kranja že izginili; na primer vsi poklici iz tekstilne ali gumarske panoge. Trend upadanja je v Kranju treba ustaviti, tudi z reorganizacijami in tudi z boljšim vodenjem. Želimo ohranitev vseh programov, kljub manjšemu številu dijakov.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? [[Da.]] Prosim, izvolite.
Niste mi odgovorili na vprašanje, če dejstvo, da župan tega ne podpira, spreminja odločitev vas oziroma ministrstva. Vsekakor pa bi, preden v Državnem zboru navajate imena, ki to podpirajo – in župan je zagotovil, da nikoli ni podpiral tega. Bil je na sestanku, kjer je bil seznanjen s spremembami, ni pa tega podpiral. Res je, to je stvar države, ker je ustanoviteljica država, ampak vse skupaj se odvija na nivoju občine, tako da domnevam, da ste ga tudi zato na sestanek povabili. In še enkrat: Ali to dejstvo spremeni? Bom pa do naslednjič preverila tudi pri dveh direktorjih, ker ste zdaj sami zatrdili, da niste prepričani, če to drži – oziroma samo vaši viri so vam povedali – in ne vem, kdo vam je povedal, da stvari, o katerih tukaj govorite, naj bi držale. V konkretnem primeru župana ste pa izrekli neresnico.
Hvala lepa. Minister dr. Žiga Turk. Prosim.
Zelo težko ocenjujem, kaj je kdo rekel. Imam zagotovila direktorja svojega direktorata o podpori kranjskega župana in mu bolj verjamem, kot verjamem vam. Kot odgovor na vprašanje, ali in koliko to stvar spremeni – srednje šole presegajo obseg in teren ene same občine. Niso občinske, ustanovitelj je država, država je za to mrežo odgovorna. Seveda bi si želeli podpore lokalne skupnosti, če te podpore ni, bi nas predvsem najprej zanimalo, kakšni so argumenti druge strani, da se je podpora spremenila v nasprotovanje.
Hvala lepa. Očitno želite razpravo o odgovoru. Prosim.
Želim, ker tega, gospod minister, kar ste izrekli zdaj, mislim, da si ne smete dovoliti nikoli več. Lahko verjamete svojemu direktorju bolj kot meni, ampak vi mene še niste dobili na laži, jaz pa sem vas ravnokar. Vam bom prinesla magnetogram z občinskega sveta, kjer bom postavila vas in vašega direktorja na laž. Prosim, da o tem, kar minister govori, zavaja – vsaj Poslansko skupino Pozitivne Slovenije, ker za druge poslance tako poslanska vprašanja niso vredna tega, da bi tukaj sedeli. Zato predlagam, da o tem naredimo razpravo. Gospod minister, prej je vaš kolega opozoril eno izmed mojih kolegic, da naj se vede spodobno. Tega ne bom naredila, pričakovala pa bi od ministra, od doktorja znanosti, da ve, kaj je bonton.
Hvala lepa. Razprava o odgovoru bo izvedena v primeru, da bo jutri o tem odločil Državni zbor v okviru glasovanj – jutri, v torek 23. oktobra. Prehajamo na vprašanje gospe Alenke Pavlič, ki ima vprašanje za ministra za delo, družino in socialne zadeve mag. Andreja Vizjaka. Prosim.
O predlogu novega zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju boste, kot je razbrati iz nam znanih obrazložitev predloga zakona, posegli tudi na področje tako imenovanih poklicnih pokojnin. Gre za obvezno dodatno pokojninsko zavarovanje oziroma za nadomestilo za zavarovalno dobo s povečanjem in je namenjeno delavcem, ki delajo na posebno težkih in zdravju škodljivih delih oziroma delih, ki jih po določeni starosti ni mogoče uspešno opravljati. To je zavarovanje za poklicno pokojnino, ki ga izvaja Sklad obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja Republike Slovenije, upravljavka sklada pa je Kapitalska družba pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Konec leta 2009 je bilo 40 tisoč 750 zavarovancev, vrednost sredstev pa je znašala 263 milijonov evrov. V skladu z veljavnim zakonom je obvezno dodatno pokojninsko zavarovanje obvezno za vsa tista delovna mesta, za katere se je po predpisih, ki so veljali do uveljavitve tega zakona, štela zavarovalna doba s povečanjem. Kot ste navedli v predlogu nove zakonodaje, se obvezno dodatno pokojninsko zavarovanje sooča s pomanjkljivostmi. Prepričani pa ste, da je mogoče obvezo dodatno pokojninsko zavarovanje preoblikovati v učinkovit sistem poklicnega zavarovanja, katerega namen je črpanje predčasne pokojnine za tiste delavce, ki delajo na delovnih mestih, ki so težka in zdravju škodljiva oziroma jih po določeni starosti ni moč uspešno opravljati. Pri sedanji ureditvi gre za sistem vnaprej določenih pravic, saj je višina poklicne pokojnine določena vnaprej. To pomeni, da poklicna pokojnina znaša toliko, kot bi glede na dopolnjeno starost in zavarovalno dobo zavarovanca znašala starostna pokojnina pri zavodu s povečanjem za leta dodane dobe iz naslova vključenosti v obvezno dodatno pokojninsko zavarovanje. V bodoče pa predlagate, da se sedanji sistem preoblikuje v sistem vnaprej določenih prispevkov, kjer višina poklicne pokojnine ne bo več določena, ampak bo odvisna od višine zbranih sredstev na osebnem računu sklada v trenutku uveljavitve pravice do poklicne pokojnine. Sprašujem vas: Kakšen bo zato prispevek, da bo finančnih sredstev dovolj? Kako bodo ta vplivala na višino posameznikove pokojnine? Na kakšen način boste zakrpali obstoječi manko za izplačila danes, ki ga na nek način omogoča zakonsko dovoljeni enkratni dvig določenih upravičencev? Kakor vemo, je trenutno 15-milijonska luknja.
Hvala lepa. Besedo ima minister mag. Andrej Vizjak. Prosim.
Spoštovana, res je! To je še ena izmed lukenj, ki jo je oziroma ki jih je ta vlada podedovala. Pravilno ste opozorili, da problematika poklicnih pokojnin sega v pokojninsko reformo iz leta 2000, ko je bil narejen paradoks. Na eni strani smo imeli sistem vnaprej plačanih prispevkov, pravice pa so bile oblikovane na podlagi sistema vnaprej določenih pravic. In vse v redu in prav, dokler so prispevki pokrivali te vnaprej določene pravice in v marsikaterem poklicu tega niso. Zazevala je luknja in danes v pokojninski reformi moramo, žal, to luknjo tudi pokrivati. Zato smo imeli že tri do štiri štiriurne usklajevalne sestanke s sindikati, kako to luknjo zapolniti. Moram reči, da so bili uspešni in relativno konstruktivni, da del tega bo treba zagotoviti. Del teh bremen preteklosti bomo morali pokriti. Vendar vam želim sporočiti eno stvar, da se od leta 2000 do danes nihče ni lotil tega problema, čeprav je ta problem zeval in luknja je bila v dvanajstih letih vse globlja. Vesel bi bil, da marsikdo iz vrst Pozitivne Slovenije, ki sedi na nasprotni strani, ki je vedel za ta problem oziroma bi ga lahko vsaj začel reševati, ga ni začel reševati. Sedaj je to padlo na nas in bomo to tudi rešili. Kaj predlagamo? Prvič, prevetritev seznama delovnih mest, za katere je obvezna vključitev v poklicno zavarovanje, saj je veljavni sistem popolnoma zastarel in ne upošteva posledic napredka pri pogojih dela. Tega ne trpi le zasebni sektor. Marsikje v zasebnem sektorju je problem, da morajo delodajalci plačevati to dodatno obvezno pokojninsko zavarovanje za delovna mesta, kjer ni nobenih tveganj več zaradi napredka agronomije in podrobno. Naj omenim, da je, recimo, tudi v državi, ki plačuje to obvezno dodatno pokojninsko zavarovanje kar za 25 tisoč ljudi, na primer na Ministrstvu za obrambo, tega nekaj tisoč več, kot je pa sploh vojakov. Sprašujem se, za koga vse se plačuje to dodatno obvezno pokojninsko zavarovanje. Verjamem, da bi se to moralo plačevati za tiste, ki operativno ali kakor koli sodelujejo pri tem; vendar – ne! Plačuje se za nekaj tisoč ljudi več. Verjetno tudi v policiji in še marsikje. In nihče, spoštovana, se do doslej tega ni lotil. Ker smo se tega lotili, je zazeval problem. Problem bomo rešili v sodelovanju s socialnimi partnerji.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Gospa Alenka Pavlič. Izvolite.
Gospod minister, odgovarjal ste na drugi del vprašanja, ki sem ga želela zdaj postaviti. Na prvi del, kar sem vas vprašala – niste odgovorili; kolikšen bo prispevek, da bo finančnih sredstev dovolj – niste odgovorili; kako bodo ta vplivala na višino posameznikove pokojnine – niste odgovorili in na kakšen način boste zakrpali [[...]]okej, recimo, da ste na to odgovorili. Če pa zdaj grem pogledat drugi del, pa me zanima: Kako boste upravičence prepričali, da svoje pokojnine ne bodo dvignili naenkrat? Na kakšen način boste stimulirali postopno dvigovanje oziroma izplačevanje teh pokojnin? Delno pa ste že odgovorili na to vprašanje, ki ga zdaj navajam in sicer: Kako gledate na to, da bi najprej pristopili k pripravi ustreznejše klasifikacije tistih delovnih mest oziroma del, na katerih delajo posamezniki v težkih in zdravju škodljivih delovnih okoljih? Dodatno pa me še zanima: Kako gledate na primerjavo: na eni strani avtoprevozniki, ki nimajo možnosti pridobiti poklicnih pokojnin, in na drugi strani strojevodje? Hvala.
Hvala lepa. Minister mag. Andrej Vizjak. Prosim.
Najprej na zadnji del. Tako v železnici kot tudi v cestnem prometu obstajajo te kategorije in ni res, da nekje so nekje niso. To je prava stvar. Druga stvar. Tako je. Poglejte, o načinih reševanja in zapolnitve luknje in v kolikšni meri bo ta zazevala in koliko bo to vplivalo na proračun posameznika, potekajo pogajanja. Zato je nemogoče ta trenutek eksplicitno povedati znesek, kajti ta znesek je tudi odvisen od primera do primera. Naj vam povem tudi ta primer, na primer nekateri, ki so bili vključeno v to dodatno obvezno pokojninsko zavarovanje, bi zelo radi, da se vrnejo v star sistem enega žaklja, po domače povedano. Kajti, z letom 2000 so bili odprti posamezni pokojninski računi, individualni, pri posamezniku. Pred tem je bil skupen. Tisti, ki se jim od leta 2000 do leta 2012 ni zbralo dovolj sredstev za poklicno pokojnino – kot sem povedal, so bili prispevki določeni in določena je bila vnaprej pričakovana pravica. Za nekatere so bili prispevki prenizki za to vnaprej pričakovano pravico, pri nekaterih so bili pa prispevki dovolj veliki za vnaprej pričakovano pravico. Na primer, tu so policisti zelo v različni situaciji vizavi, recimo, pilotov. Zato so tudi primeri zelo različni. Zato je nemogoče odgovoriti na vaše vprašanje, koliko posamezniku: odvisno, koliko se je na njegovem individualnem računu zbralo in, seveda, koliko je bilo plačanih prispevkov in v kolikšni meri je tako imenovani mešanec. Kajti, marsikdo vleče še pravice iz beneficirane pokojninske dobe, ki je bila pred letom 2000. Tako je problem bistveno bolj kompleksen, kot ga izpostavljate, in ga ta trenutek rešujemo v socialnem dialogu z vsemi vpletenimi. Res pa je, da bo kompromis nekje na sredi: med temi tako imenovanimi pričakovanimi pravicami in med temi tako imenovanimi vplačanimi prispevki za te pričakovane pravice. Res je, pripravljamo prevetritev seznama. Marsikaj se je v tem času spremenilo in marsikje se, po moji oceni, godi precejšna krivica, kajti nekateri delavci so upravičeni do tega obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja, drugod pa niso. Še enkrat: zelo vesel bi bil, da bi se ta problem odprl pet, šest ali deset let prej. Z veliko lahkotnostjo je bil leta 2000 uveljavljen in sprejet ta sistem, v katerem so zazevale luknje kmalu po sprejetju. Danes je problem, ki ga rešujemo; rešujemo ga v sklopu drugih problemov pokojninske reforme in verjamem, da ga bomo tudi uspešno rešili.
Hvala lepa. Imate proceduralno vprašanje? Imate zahtevo za razpravo? [[Da.]]
Hvala lepa. Ne vem, zakaj se tako čudite, če imam to zahtevo. Saj imam menda po poslovniku pravico.
Seveda in se sploh nisem čudil.
Predlagam, da v skladu z 246. členom Poslovnika v Državnem zboru opravimo razpravo glede na to, da si tudi minister sam želi širše razprave – tako kot je sedaj to povedal – in kjer bo lahko ponovno pojasnil – na kar ni odgovoril –, kakšen bo prispevek – do takrat bodo menda že kaj več vedeli –, da bo finančnih sredstev dovolj in kako bodo ta vplivala na višino posameznikove pokojnine. Predvsem pa sem se razveselila dejstva, da bodo prevetrili delovna mesta. Upam, da bodo prevoznikom vrnili poklicne pokojnine, saj to področje zelo dobro pozna, v prejšnji vladi je bil minister za gospodarstvo. Srečevala sva se na mnogih otvoritvah Intereurope, kjer je z veseljem odpiral nova skladišča, in tudi bil na otvoritvi tega spornega nakupa kamionov v času predsedovanja na Intereuropi gospoda Andreja Lovšina. Zato menim, da izredno dobro pozna razmere v prevozništvu. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, to je v torek, 23. oktobra, v okviru glasovanj. Na vrsti je mag. Lejla Hercegovac, ki ima poslansko vprašanje za ministra za zdravje gospoda Tomaža Gantarja.
Hvala za besedo. Pozdravljeni gospod podpredsednik, ministri, poslanci in poslanke Pozitivne Slovenije! V Evropi in v Sloveniji strmo naraščajo potrebe po zagotavljanju zdravstvenih storitev. Razlogov za to, seveda, je več: demografske spremembe, staranje prebivalstva, porast kroničnih bolezni, drugih bolezni, posledica načina življenja, zahteve ljudi po novih, bolj zahtevnih diagnostičnih in terapevtskih metodah. Posledično vse bolj narašča obseg storitev in z njimi povezani stroški, zato postaja stabilnost zdravstvene blagajne vse bolj vprašljiva. Spremembe so nujne. Evropska komisija vidi eno od poti za reševanje problemov z uvajanjem novih storitev, ki temeljijo na novih modelih in novih informacijskih in telekomunikacijskih rešitvah in bodo pričakovano učinkovitejše. Storitve zdravja in oskrbe na domu na daljavo so storitve prihodnosti za starajočo se Evropo. Spoštovani minister, Slovenija nima izdelane strategije za implementacijo hitro razvijajočega se področja izvajanja storitev za ohranjanje in povrnitev zdravja na daljavo z uporabo informacijskih in telekomunikacijskih tehnologij, med katere spadajo tudi telekomunikacijske storitve. Nadgradnja zdravstvenega sistema do leta 2020 bi zato kot eden od dveh strateških dokumentov Vlade oziroma Ministrstva za zdravje morala imeti prednostno področje, in to je optimizacija pretoka podatkov, informacij in analiz. Zato vas sprašujem, gospod minister: Ali boste v sistem E-zdravje vpeljali tudi storitev zdravje na daljavo? Moje vprašanje je res le prispevek k nacionalni strategiji zdravja. Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Prosim, minister gospod Tomaž Gantar.
Dober večer vsem. Hvala še za to vprašanje. Torej, nacionalna strategija za telemedicino se v bistvu pripravlja in te osnovne smernice bodo tudi do konca letošnjega leta pripravljene. V resnici drži to, kar ste omenili. Se pravi, različne države imajo to tudi za neko pomembno področje, glede na to, da se da na ta način na eni strani zagotavljati ustrezno kvaliteto zdravja in na drugi strani tudi priti do neke racionalizacije dela, ki bi pocenila tudi zdravljenje na daljši rok. Pri nas vzporedno tečeta dva projekta: eden je že omenjeno E-zdravje, o katerem smo že govorili tudi tukaj. Pomemben element tudi za telemedicino je delno tudi E-zdravje. Namreč, E-zdravje bo omogočilo poenotenje tega informacijskega sistema in potem tudi zbiranje, dostop in varnost podatkov o posameznih pacientih in zbiranje ustreznih informacij v registrih. Ta interoperabilna hrbtenica v te namene se dela in bo do konca leta tudi pripravljena in je pomemben korak, pomembna je pa tudi ta nadgradnja z zdravjem na daljavo, s telemedicino. Tudi na temu področju je bilo nekaj že narejenega, nekaj se pa še dela. Konkretno je bilo narejeno: kar nekaj je izkoriščenih možnosti telekomunikacijskega omrežja, ki je v Sloveniji na razpolago, in sicer tu govorim o posameznih projektih, ki že potekajo, to je teleradiologija, ki je v določenih institucijah; se pravi izmenjava slik in podatkov in odčitavanja na področju radiologije. Potem je kar nekaj narejenega na področju transfuzijske medicine, potem tudi izmenjave osnovnih podatkov in spremljanja pri nekaterih stanjih, recimo spremljanja delovanja srca, osnovnih funkcij dihanja, krvnega sladkorja in nekaj teh poti poteka. Problem je, da to ni v tem trenutku v večji meri prisotno, ker ravno ta interoperabilna hrbtenica še ni vzpostavljena. Druga stvar, kar pa smo zdaj že na prejšnjem zdravstvenem svetu sprejeli, je pa novi projekt, to je TeleKap, ki pa vključuje na eni strani diagnostiko in na drugi strani tudi zdravljenje. V naslednjem mesecu bo vzpostavljen ta nacionalni center v okviru nevrološke klinike. Se pravi, tu gre za obravnavo akutne možganske kapi po celi Sloveniji; se pravi, nekdo bo naredil potem na drugem koncu Slovenije ustrezno diagnostiko, slikanje in bo dobil povratno informacijo, za kakšno terapijo natančno mora pri določenem bolniku iti, da bodo posledice čim manjše. Mislim, da na tem področju kar intenzivno delamo. Pravim, da je prvi del E-zdravja seveda vezan na evropska sredstva, za drugi del jih bomo poskušali zagotoviti in ravno za TeleKap smo že predvideli tudi preko Zdravstvenega sveta za naslednje leto in začeli delati že v letošnjem. Seveda je pa tu možnosti nadgradnje še veliko, od telemonitoringa, telediagnostike, tudi konzultacije. Toda, kot rečeno, najprej potrebujemo ustrezno povezavo med vsemi izvajalci. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala, gospod minister. Vesela sem, da se to vpeljuje. Res je, v Sloveniji imamo sistemsko ureditev transfuzije za celotno Slovenijo in na zadnjem kongresu za informatiko sem vprašala, kolikšna je cena. 660 milijonov. Na mesec, da se vzdržuje celoten sistem, je 4 tisoč 500 evrov. Torej je res na začetku neka investicija, ampak dolgoročno prinese velike finančne koristi. Na pediatriji imamo na intenzivni negi že vpeljano, na nevrologiji, tako kot ste rekli, in nekaj na radiologiji. Seveda potrebujemo na preventivnem nivoju in primarnem za nasvete, za terapijo, visoke pritiske in drugo, ker bi s tem veliko prihranili v zdravstveni blagajni. V Švici imajo zavarovalnico, ki je vpeljala ta sistem in dolgoročno nagrajuje svoje paciente za obiske preko telekomunikacije, torej terapija na daljavo, da ne obiskujejo svojega zdravnika, ker tam je 1,6 obiskov družinskega zdravnika, v Sloveniji pa med 4 in 7. Tako je tu veliko prihranka – mislim, finančna sredstva dolgoročno ostajajo. V strategiji Zdravje 2020 smo zapisali, da je Slovenija država z visoko obveščenim in proaktivnim prebivalstvom, z optimalno mrežo izvajalcev storitev, vzdržnim sistemom financiranja, storitve so visoko kakovostne in varne ter dostopne vsem prebivalcem. Verjamem, da bo tako še naprej, in se zahvaljujem za odgovor.
Hvala lepa. Nisem zasledil nobene zahteve po dopolnitvi odgovora, ampak če želite, gospod minister, še kaj dodati k prejšnjemu [[...]] Izvolite.
Kot rečeno, možnosti so izredno velike. Je pa izhodišče, ki ga moramo prej napraviti, ravno ta povezava in poenotenje sistema med izvajalci, potem je pa nadgradnja bistveno enostavnejša, in na tem delamo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Gašpar Gašpar Mišič ima vprašanje za ministra za infrastrukturo in prostor gospoda Zvonka Černača ter ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Radovana Žerjava. Izvolite, gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospoda ministra, pozdravljena! Sprašujem vas nekaj, kar je danes zelo aktualno. Vprašanje sta dobila vnaprej in verjamem, da sta se pripravila za odgovor, da ne bi dobil nekega suhoparnega odgovora, kot smo jih po navadi dobivali v preteklosti. Od vas pričakujem, da bom danes dobil odgovor, kot se šika. Po podatkih SURS je vrednost opravljenih gradbenih del julija 2012 v primerjavi z julijem 2011 nižja za 18,3 %. Upad obsega gradbenih del je tako visok in odraža zaskrbljujoče razmere v slovenskem gospodarstvu. Ob zavedanju, da izguba enega delovnega mesta v gradbeništvu pomeni izgubo dveh delovnih mest v povezanih gospodarskih panogah, je nujno treba sektor gradbeništva oživiti z izgradnjo večjih infrastrukturnih projektov, ki se načrtujejo in odlašajo že vrsto let, iz mandata v mandat, in za katere so v iztekajoči se finančni perspektivi 2007–2013 rezervirana finančna sredstva v evropskih strukturnih skladih. Nadaljnjega zagona in razvoja slovenskega gospodarstva ne moremo načrtovati brez izgradnje nujno potrebne infrastrukture, za katero sta v času finančne in gospodarske krize edina konkretna finančna vira pri Evropski investicijski banki in evropskih strukturnih skladih, pri čemer zaostajamo predvsem zaradi nepotrebnih birokratskih ovir. Nekaj sto milijonov evrov vložka v izgradnjo infrastrukturnih objektov bi imelo multiplikativen učinek na celotno gospodarstvo, ohranjanje in odpiranje novih delovnih mest ter dvig gospodarske rasti, brez katere si ne moremo predstavljati prihodnje vzdržnosti, vsaj ne dolgoročne vzdržnosti javnih financ, pa niti srednjeročne ne. In famozno vprašanje, na katerega sta čakala cel dan: Do kdaj namerava Vlada opazovati propadanje gospodarstva, do katere točke negativnega trenda razvoja moramo priti, da boste sprejeli konkretne ukrepe, v pravilnem zaporedju seveda, in spodbude za zagon gospodarstva? Tukaj je tudi danes v izvajanju gospod predsednik Vlade rekel, da sanacija bančnega sistema ne bo kaj dosti koristila, če ne bomo vzporedno reševali gospodarstva. Torej brez gospodarskega razvoja, brez gospodarske rasti ne bo vzdržnosti javnih financ. Edino, kar nas lahko reši, so veliki infrastrukturni projekti in nekaj sto milijonov evrov v primerjavi z milijardami, ki jih bomo dali za sanacijo bančnega sistema, vendar ko bo saniran bančni sistem, če ne bo gospodarstvo zdravo, ne bo tistih, ki bodo jemali kredite, ker ne bodo kreditno sposobni [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]Hvala.
Hvala lepa. Minister gospod Zvonko Černač. Prosim.
Hvala lepa za to vprašanje. En del tega odgovora je gotovo v tistem delu, ki se nanaša državne projekte, na večje državne projekte, predvsem na področju infrastrukture. Velik del odgovora je pa na ustreznem stabilnem stanju bančno-finančnega sistema, na tem, da imamo ustrezne banke, ki suportirajo zdrave projekte, ki so neka podpora gospodarstvu in zagotavljajo podporo izvajanju novih investicij. Tukaj je velika naloga tega državnega zbora, ki ste jo sicer že opravili, vendar jo boste morali jutri še enkrat, v povezavi s tako imenovano slabo banko. Če ne pridemo do tega, da teh bilanc ne izčistimo, potem se bo ta pat pozicija, ki smo ji priča sedaj – že vsaj dve leti predolgo – v bančnem sistemu še nadaljevala in številne investicije, ki bi jih lahko izvajali v ustreznih zdravih bankah, bodo stale še naprej. Drugače pa za primerjavo lahko povem za področje našega ministrstva. V letu 2011, ko bi bilo treba intenzivno že zaganjati investicije na tem državnem nivoju, je bilo na področju ministrstva porabljenih samo 81 milijonov investicijskih sredstev. V letošnjem letu jih bo dvakrat toliko, okoli 180 milijonov evrov. V prihodnje, v 2013, preko 300 milijonov evrov. Letošnje leto je bilo eno izmed tistih, kjer smo morali tehtati med tem, da zagotovimo neko stabilnost javnih financ in pripravimo ustrezne podlage za naprej. Je pa jasno, da se veliki investicijski projekti izvajajo skozi daljše časovno obdobje in če bi se pripravljali skozi obdobje v preteklih letih, bi lahko sedaj hitreje zagnali nekatere projekte, za katere šele sedaj pripravljamo ustrezne podlage. Ne glede na to je kar nekaj teh projektov, ki smo jih zagnali in ki bodo izvajani v prihodnjih letih, predvsem v 2013–2014 in 2015. Na področju prometne infrastrukture se bo v naslednjem obdobju dogajalo za preko 2 milijardi in pol evrov investicijskih projektov. Na področju modernizacije železniške infrastrukture so bili že omenjeni projekti elektrifikacije in rekonstrukcije železniške proge in modernizacije nivojskih prehodov Pragersko–Hodoš, teče projekt modernizacije obstoječe železniške proge na relaciji Divača–Koper v višini preko 100 milijonov evrov. Pripravljamo podlage oziroma izbiramo izvajalca za uvedbo radijskega digitalnega telekomunikacijskega sistema na železniškem omrežju v višini preko 100 milijonov evrov. Pripravljamo podlage za odsek avtoceste Draženci–Gruškovje. V prihodnjem letu se bodo začela izvajati investicijska dela na protihrupnih ograjah na avtocestah, na vseh avtocestnih odsekih v višini preko 50 milijonov evrov, na letališki infrastrukturi Maribor, letališče Jožeta Pučnika – oboje skupaj nekaj manj kot 100 milijonov oziroma preko 100 milijonov evrov. Na področju energetike – hidroelektrarne, vsaka je vredna okoli 100 milijonov evrov in tako naprej. Mislim, da se intenzivno pripravljamo na tiste projekte in programe, ki bi že morali biti pripravljeni in bi jih lahko še hitreje izvajali, če bi imeli pripravljeno podlago zanjo.
Hvala lepa. Minister mag. Radovan Žerjav. Prosim.
Mogoče še stavek ali dva. Najbrž ni nikogar v tej dvorani, ki bi bil prepričan v to, da sanacija bančnega sistema ni potrebna. Brez sanacije bančnega sistema, in to čim krajše in čim hitrejše – pač gospodarstva v Sloveniji ne bo moč zagotoviti in ne bo mogoče realizirati. Upam, da se tudi vi pogovarjate z gospodarstveniki, z majhnimi in srednjimi podjetniki, ki vam govorijo prav to, da financiranja ni in zato je treba rešiti banke. Upam, da do blokade tega najpomembnejšega projekta v temu trenutku resnično ne bo prišlo, ker bo to pogubno za gospodarstvo. Namreč ,slaba banka je pogoj za to, da lahko na hitro prečistimo bančne bilance in na osnovi novih dokapitalizatorjev vzpostavimo pogoje, da bodo banke začele normalno funkcionirati. Kar pa se tiče gradbeništva, se z vami absolutno strinjam, da zagona gradbeništva brez investicij ne bo, tako javnih infrastrukturnih investicij kot tudi investicij v javnemu sektorju. Imamo pa dva problema, kar se tiče javnih investicij, se dobro zavedate, minister je že povedal; prvič, zamudili smo pripravo državnih prostorskih načrtov in projektov za nekatere ključne infrastrukturne objekte – železnice, ceste in tako naprej. Tukaj se maksimalno zadeve potiskajo naprej. In drugič, financiranje teh projektov javne infrastrukture in tudi na tem, kot veste, se pripravljajo modeli in [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]zadeve financirati.
Hvala lepa. Boste dali zahtevo za dopolnitev odgovora? [[Da.]] Izvolite.
Hvala za dokaj sprejemljiv odgovor in tudi to spodbudo, da razumete, kakšen je dejansko problem. Nekdo je rekel, da je v državi Sloveniji ključno ministrstvo za finance. Ne, nekdo se je zmotil. Ključna ministrstva vodita vidva: ministrstvo za gospodarstvo in za infrastrukturo in prostor! To sta dve najbolj pomembni ministrstvi in še zraven bi dal kmetijsko ministrstvo. Osebno vama toplo priporočam, da prisluhnete besedam Jozepha Stiglitza, dobitnika Nobelove nagrade za ekonomijo, ki je opozoril, in sicer tako je napisal: "Prednostna naloga mora biti spodbujanje gospodarske rasti. To je mogoče doseči na različne načine, z investiranjem države v infrastrukturo, tehnologijo, izobraževanje ..." in tako naprej. "Varčevalni ukrepi v evropskih državah samo še povečujejo družbeno neenakost. Potrošnje v teh državah že skorajda ni več. S tem ko država varčuje, potrošnja dodatno upada. Ko upada potrošnja, gospodarstvo ne more rasti, nezaposlenost je vedno večja, plače padajo, zmanjšuje se socialna varnost", še pojasnjuje. Na koncu v bistvu predlaga, da bi ECB lahko pomagala, če bi seveda bilo to predlagano. Stiglitz predlaga tudi konsolidacijo dolga, kar bi zmanjšalo obrestne mere in sprostilo denar za produktivne naložbe. Evropska centralna banka naj bi bila edina institucija, ki lahko čez noč sprejme koristne in pomembne ukrepe in ne tako, kot je v primeru Grčije: da bi vas rešili, vas moramo najprej ubiti. Ne ubijte našega gospodarstva! Naše gospodarstvo je bolno, potrebuje zdravljenje. In to takoj! Kot sem rekel že prej, naš gospodarski sistem potrebuje infuzijo direktno v žilo. Če boste to naredili danes hkrati s sanacijo bank, bomo rešili slovensko gospodarstvo in tako dejansko pridobili na času in bomo imeli konsolidirane tudi javne finance in uravnotežen proračun.
Hvala lepa Minister mag. Radovan Žerjav. Prosim.
En del so zagotovo te javne infrastrukturne investicije, o katerih sem govoril. Ampak ne bi izpustil investicij v realnem sektorju, torej v gospodarstvu. Poglejte, za te investicije pa tudi za tiste javne infrastrukturne investicije pa potrebujemo ustrezne pogoje, poslovno okolje, zato da bo privlačno, če hočete, tudi za tuje investitorje. V zadnjem času sem imel kar nekaj resnih pogovorov, tudi v tujini, z investitorji, ki jih zanimajo greenfield investicije. Ne govorim o nakupih državnega premoženja, govorim o interesu investitorjev za greenfield investicije v Sloveniji. Veste, kaj so mi povedali? Dajte se v Sloveniji zmeniti, kaj bi vi sploh hoteli. Hočete imeti investicije ali nočete imeti investicij? Spremljamo, kaj se dogaja, poslušamo vaše sindikate – in to je narobe svet. Torej, mi potrebujemo pogoje za to, da bo nekomu, ki ima denar v žepu pa projekte v rokah, interes investirati v Sloveniji. Vlada je torej zadolžena za to, da ustvari pogoje. Vi veste, da smo skozi tri pakete ukrepov za spodbujanje gospodarstva pripravili mnogo ukrepov ravno v tem segmentu ustvarjanja ugodnejšega, prijaznejšega poslovnega okolja za investicije. Moram pa povedati, da se pa mnogi tega v Sloveniji preprosto ne zavedajo. Tudi lokalne skupnosti ne nazadnje, ki od investitorjev, ki pridejo, ki želijo investirati, zahtevajo od komunalnega prispevka do vsega drugega, do visokih cen zemljišč itd., da preprosto odganjamo tuje investicije. To moramo spremeniti in bomo spremenili.
Hvala lepa. Želite dati predlog za razpravo o odgovoru? Izvolite.
Minister, hvala. Tako bom rekel: iz vaših ust v božja ušesa. Če boste res tako naredili, kot ste sedaj povedali, bomo vsi ploskali, tudi mi, ki smo v opoziciji, danes, kot vidim, edini še prisotni v tej dvorani. Seveda, gospod podpredsednik, v skladu z drugim odstavkom 246. člena Poslovnika predlagam, da se na naslednji seji opravi razprava na to temo. Mislim, da bi bilo prav, da se zavoljo rešitve gospodarstva in dosega vzdržnosti javnih financ opravi javna razprava na to temo, ker ni primanjkljaj posledica šibkega gospodarstva, ampak je slabo gospodarstvo povzročilo primanjkljaj in zato je treba o tem dejansko razpravljati in se pogovarjati tudi s tistimi strokovnjaki, ki morda ne sedijo na strani vladajoče koalicije. V Sloveniji se morda ne zavedamo, kakšen imamo geostrateški položaj, geoprometno lego in to nam daje geopolitično tudi moč, vendar tega mi več kot 21 let nismo znali izkoristiti. Morda je čas, da se malo ozremo vase in da pogledamo, kje so dejansko rešitve. Ponavljam, da mi moramo pomagati Evropi, ker Evropa je tudi zašla, če hočemo in želimo rešiti sebe. Slovenijo vidim kot barvno televizijo s super HD možnostmi, ki je vključena v prostor na naveden kabel namesto na širokopasovno povezavo. Zato, gospod Černač, vi kot minister za infrastrukturo pospešite vse infrastrukturne projekte, povezave. Drugi tir naj ne čaka leta 2020. Drugi tir bi moral startati že včeraj in lepo bi bilo, če bi se to tudi tako dogajalo. So še drugi projekti. Evropa danes govori, da sta koridor 5 in koridor 10 že zgodovina, sedaj govorimo o nekem famoznem projektu TT network oziroma povezavi z Baltikom itd. Upam, da se tukaj tudi toliko bolje dela z naše strani, ker se je v preteklosti dogajalo, da so nas skoraj obšli. Mi smo res pomembni in imamo odlično geostrateško lego, vendar če bomo preveč komplicirali, ker smo tako majhni, nas bodo obšli. Moč je v povezovanju in hitrosti in če bomo to znali izkoristiti, bomo dejansko tudi dosegli razvoj. Ja, tako je [[...]] [[znak za konec razprave]] Ali je že moj čas potekel? Ne, še 26, 25 sekund! Gospod podpredsednik, ne piskajte mi, prosim. Lahko samo še nekaj povem?
Oprostite, naprava sama piska in ne jaz.
Okej. Ko nas je obiskal pred časom gospod minister ali podpredsednik, mislim, da vlade Iraka, ki je doživela veliko nesrečo, je rekel, da je naša največje bogastvo narava. In to tudi izkoristimo! Hvala.
Hvala lepa. Pojasnilo. Naprava sama piska, jaz nič ne piskam; zapiska naprej takrat, ko 30 sekund pred zaključkom vašega časa. O vašem predlogu, da Državni zbor na naslednji opravi razpravo o odgovoru obeh ministrov, bo Državni zbor odločal jutri, v torek, v okviru glasovanj. Smo pri poslanskem vprašanju gospe Renate Brunskole, in sicer ima vprašanje za ministra za delo, družino in socialne zadeve mag. Andreja Vizjaka. Prosim, izvolite.
Hvala lepa. Prav lepo pozdravljeni, še enkrat! Vprašanje postavljam spoštovanemu gospodu mag. Andreju Vizjaku, ministru za delo, družino in socialne zadeve, in sicer v povezavi z imenovanjem vodstev centrov za socialno delo v Sloveniji ali direktorjev oziroma vršilcev dolžnosti in kadrovskimi menjavami v socialnovarstvenih zavodih pred iztekom mandata. Spoštovani gospod minister, glede na informacije naj bi posamezni sveti zavodov centrov za socialno delo direktorje oziroma direktorice, ki jim v letošnjem letu poteče mandat, kljub izpolnjevanju pogojev imenovali za vršilce dolžnosti za obdobje enega leta. V povezavi s tem vas sprašujem: Kaj bo po preteku enega leta, če reorganizacija centrov, o katerih so že govorili predstavniki Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, ne bo? Prav tako se z navedeno kadrovsko politiko ministrstva ne strinja Skupnost centrov za socialno delo Slovenije, ki je že izpostavilo zakonitost izvajanja tovrstnih postopkov. Prav tako naj bi posamezni domovi za starejše občane prejeli sklep o razrešitvi celotnega sveta zavoda brez obrazložitve, kar pomeni, da je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve hkrati razrešilo tudi člane sveta zavoda, imenovane s strani lokalne skupnosti, torej občin. Sočasno pa so bili imenovani novi člani, predstavniki ustanovitelja. Sprašujem vas, spoštovani gospod minister: Ali omenjene informacije držijo? Zakaj se je Vlada odločila za tovrstne postopke pri vodenju in upravljanju posameznih domov? Sprašujem vas tudi: Ali tovrstni ukrepi ministrstva pomenijo na eni strani nezaupanje tako v dosedanje direktorje centrov za socialno delo, da so sedaj imenovani za vršilce oziroma tudi nezaupanje v sedanje člane svetov zavodov domov starejših? Oziroma: Ali gre v smer centralizacije oziroma ukinitve tako na eni strani določenih centrov za socialno delo v Sloveniji kot tudi domov starejših v Sloveniji? Prosim za odgovor.
Hvala lepa. Mag. Andrej Vizjak, minister, prosim za odgovor.
Hvala lepa. Spoštovana in cenjena poslanka gospa Renata Brunskole, z veseljem bom odgovoril na vaše vprašanje.In sicer, prvič, glede reorganizacije centrov za socialno delo. Ta trenutek imamo v Republiki Sloveniji 62 centrov za socialno delo. Imamo 62 direktorjev, imamo verjetno nekaj manj poslovnih sekretarjev, imamo nekaj manj ali pa pač tudi toliko finančnih služb in ostalega suporta tem 62 centrom. Mi verjamemo, da se da skozi racionalizacijo teh skupnih služb centrov in v smislu reorganizacije na dvonivojski način zagotoviti racionalizacijo tudi v tem delu, brez da bi trpel ta nivo ljudi, ki dela neposredno z uporabniki storitev centrov za socialno delo, torej tistih, ki imajo stik z ljudmi. Nasprotno od tega procesa želimo ta prvi nivo še okrepiti, ga razviti tudi v okoljih, kjer opazujemo, da je večja potreba po storitvah, po socialnovarstvenih storitvah in tudi prisotnosti teh socialnih služb. Seveda pa težko verjamemo, da je 62 direktorjev centrov za socialno delo skupaj s svojimi režijskimi službami racionalna ureditev v tej državi. Zato smo se odločili, da vsem tistim, ki jim v tem obdobju do reorganizacije poteče mandat, le-tega ne podaljšamo v trajni mandat, temveč opravljajo delo kot vršilci dolžnosti. Projekt bomo začeli izvajati verjetno v Gorenjski regiji kot pilotni regiji v prihodnjem letu, pri čemer želimo vzpostaviti regijski nivo in ta lokalni nivo kot podrejeni nivo. Želimo tudi s strokovnega aspekta združevati tiste pomembne strokovne funkcije na regijskem nivoju, recimo takšne funkcije, ki niso vsakdanje, se pa dogajajo, kot so na primer posvojitve in podobno, pri čemer pa želimo nadgraditi in okrepiti tiste socialnovarstvene storitve, ki jih državljani vsakdanje potrebujejo in tudi uporabljajo. Seveda to nima povsem nobene zveze z vprašanjem Doma počitka Metlika, kjer se je zamenjal svet zavoda in na katerega verjetno leti ta druga ost vprašanja. S sklepom Vlade že iz leta 2009 se je struktura in sestava sveta zavoda Doma počitka Metlika spremenila, in sicer se je skrčila z dotedanjih 11 članov na 7 članov. Mislim, da je to logična poteza, kjer so od teh sedmih novih članov s sklepom Vlade iz leta 2009 štirje predstavniki ustanovitelja, en predstavnik delavcev, en predstavnik stanovalcev Doma počitka in en predstavnik lokalne skupnosti. In s sklepom Vlade iz oktobra letos smo zgolj uskladili dejansko sestavo sveta Doma počitka temu sklepu iz leta 2009 – če se ne motim, ste bili vi takrat tudi poslanka vladajoče koalicije. Torej tu ni nobene zarote, tu ni nobenega nasprotovanja ali nezaupanja dotedanjim članom sveta zavoda, temveč zgolj in samo uskladitev z veljavnimi akti Vlade.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod minister, za odgovor. Saj vas ne bi o tem spraševala, če ne bi v praksi doživeli ravno to, o čemer ste govorili, da v tem primeru ni bil enak meter za vse. Pa ne krivim vas osebno, da ne bi narobe razumeli. Vendar, če bi v nekaterih centrih za socialno delov v Sloveniji ne potrdili direktorice ali direktorja ponovno za mandat, nekje drugje, v Beli krajini pa še kje drugje, pa predvidoma za vršilce dolžnosti – da ne bom samo o Beli krajini –, bi bilo meni normalno. V redu, reorganizacija leta 2014, kolikor vem, se načrtuje. V redu, vsi so vršilci dolžnosti. Ker pa vemo, da je nekaterim bilo potrjeno za mandat, potem pa nekaj ne štima. Takrat se človek res vpraša, ali je tukaj bistvo strankarskih predznak ali to pomeni, da na tem področju potem nimamo enotnih meril; in ravno tako tudi v domovih starejših. Čče bi imeli enotna merila, razumem – vsi so vedeji, ni drugače. Ker temu ni bilo tako in ker se je pritožila oziroma se s tem ne strinja tudi Skupnost centrov za socialno delo Slovenije – zato sem vas to vprašala! Naslednja stvar. Pri domovih starejših, kot ste imenovali. Res je, da sem bila tudi jaz prejšnji mandat poslanka in županja, in spomnim se, da smo v dom starejših za predstavnika lokalne skupnosti imenovali predsednika SLS Metlika. Ta človek je sedaj kot predstavnik občine v tem svetu razrešen, imenovana je predstavnica lokalnih volitev SDS za županjo, iz druge občine, menda, predstavnica državnozborskih volitev, Državljanske liste. To je tisto, da ni zarote. Ampak veste, deluje politično, predvsem je preveč vidno to, kar je čutiti na lokalnem nivoju in v majhnem kraju je to izjemno občutljivo. Nezadovoljstvo ljudi je [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Minister mag. Andrej Vizjak. Prosim.
Cenjena poslanka, kaj čem drugega reči kot to, da smo zgolj uskladili dejansko sestavo sveta zavoda Doma počitka Metlika s sklepom, ki je bil sprejet leta 2009. Namreč, prej je bil enajstčlanski svet. Mislim, da je prav – če ne preveč –, da je sedemčlanski. Skratka, racionalizirali smo delo in tudi tukaj je zagotovljena prisotnost predstavnika lokalne skupnosti. Tudi sam sem bil včasih župan občine Brežice, tako kot ste bili vi včasih županja Metlike, ampak to nima nobene zveze s sedanjo sestavo ne enega ne drugega okolja, iz katerega sva in katerega verjetno z enako mero ceniva. To je ena stvar. Druga stvar je pa glede reorganizacije centrov za socialno delo. Res je, da se je projekt odvijal in na nek način v smislu tega nekaj mesecev nazaj in da smo v glavnem od takrat v tistih centrih, kjer verjamemo, da bo poslej delo drugače organizirano, bili relativno previdni pri ponovnem potrjevanju kandidatur oziroma mandatov direktorjev centrov za socialno delo. Recimo, predstavljajte si, da želimo na nekem delu, kot je na primer Dolenjska z Belo krajino, vzpostaviti regionalni nivo in si predstavljajmo, da bo verjetno sedež takšnega regionalnega nivoja v Novem mestu, kako bi bilo, da bi za direktorja imenovali vsepovsod drugod tudi ljudi in potem bi imeli verjetno pri takšni reorganizaciji težak, verjetno tudi nerešljiv problem. Zato smo tudi šli po tej poti, brez da bi pri tem kakor koli imeli druge kriterije v mislih ali na voljo. Pravzaprav sploh ne poznam primera, kjer bi se center oziroma skupnost centrov za socialno delo uprla kakršni koli kadrovski potezi ministrstva. Nasprotno! Mislim, da dobro in zgledno sodelujemo, res pa je, da vsaka reorganizacija in še posebej reorganizacija, kadar centri ne bodo več imeli 62 direktorjev temveč15, povzroči določene vibracije, nestrinjanja, kajti gre tudi za osebne pozicije posameznikov, ki poslej ne bodo tako imenovani direktorji, temveč bodo verjetno vodje kakšne izpostave, ali enote, ali kakor koli se bo že to imenovalo. Tu so problemi, teh problemov se zavedam, vendar ti problemi niso nam v ospredju. Nam je v ospredju, prvič, strokovno učinkovito in ne nazadnje tudi racionalno delo centrov za socialno delo.
Hvala lepa. Opažam, da želite predlagati razpravo o odgovoru. Izvolite.
Spoštovani gospod minister. Zahvaljujem se vam za vaš odgovor. Še vedno se ne morem znebiti občutka, tudi na nek način političnega vpliva na to, da so bili kar ljudje očitno brez obrazložitve razrešeni. O tem sem govorila, kar se tiče socialnovarstvenih zavodov oziroma domov starejših. V tej knjižici, o kateri sem že danes govorila, statističnega urada Od pripravništva do upokojitve je navedeno "časi so bili turbulentni". Vemo, da so tudi sedaj: leta 2011 je bilo v Sloveniji 824 tisoč delovno aktivnih oseb, 111 tisoč oseb pa je bilo prijavljenih na Zavodu za zaposlovanje. Stopnja registrirane brezposelnosti je bila 11,8 %. V skladu z 249. členom Poslovnika predlagam, da opravimo splošno razpravo, vezano na današnje krizno obdobje, ko je izredno veliko ljudi brezposelnih. Glede na to, da, želimo pomagati Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, ker je očitno v tem trenutku teh negotovosti veliko število brezposelnih, ki so v socialni stiski in potrebujejo pomoč centrov za socialno delo, ugotavljamo, da bi bilo smiselno, da bi o nedorečeni strategiji v zvezi z reorganizacijo centrov za socialno delo v Sloveniji in s tem povezanimi tudi različnimi merili kadrovanj opravili splošno razpravo. Prav tako tudi v povezavi s kadrovskimi menjavami v socialnovarstvenih zavodih pred iztekom mandata, brez obrazložitev. Prepričana sem, da bomo s tovrstno splošno razpravo lahko pripomogli k bolj jasni pripravi strategije oziroma reorganizacije centra za socialno delo v Sloveniji, ne z zmanjševanjem; torej, da bomo tam, kjer so demografsko ogrožena območja, kot je Pomurje, kot je Koroška, kot je Bela krajina in še kje v Sloveniji, da bomo na ta način še te centre vzeli – tako kot je prej razpravljal kolega Zanoškar, vezano na enote zavodov za šolstvo. Menim, da bi bilo, spoštovani gospod minister, dobro razmisliti, zato predlagam, da se opravi splošna razprava. Sicer pa še enkrat hvala za odgovor.
Hvala lepa. Zdaj sicer splošna razprava ne bo opravljena, ampak v skladu s poslovnikom bo opravljena razprava o odgovoru ministra na vprašanje, ki ste mu ga dali, in sicer v primeru, da se bo tako odločil državni zbor jutri v okviru glasovanj. Na vrsti je gospod Jerko Čehovin, ki ima vprašanje za ministra za infrastrukturo in prostor gospoda Zvonka Černača. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. No, po devetih mesecih tudi svojemu sokrajanu postavljam eno vprašanje, pa ne zaradi tega, da bi hotel vleči to razpravo, ampak zato ker se mi zdi, da so nekatere stvari pa potrebne odgovora. Gospod minister Černač, problem gospodarske rasti postaja osrednji problem evropske, še posebej pa slovenske politične in ekonomske agende. Prav zaradi dramatičnega padca gospodarske aktivnosti bi moralo biti spodbujanje rasti v ospredju prizadevanj Vlade in tu je vaše ministrstvo eden izmed odločilnih faktorjev, od katerih se pričakujejo konkretne rešitve v smislu sektorskega investiranja v državne infrastrukturne projekte. Denimo ceste. No, saj veste, saj verjetno poznate, da je gospodarska rast, kot jo imenuje Bell v svojem delu Kulturna protislovja kapitalizma, sekularizirana religija razvitih družb, čeprav so pri nas te prioritete nekako zamešane. Vendar pa, če gremo od teh načelnih vprašanj k bolj konkretni zadevi, pa se pojavlja dvom, kako boste te naloge lahko uspešno izvrševali, če se zalomi že na tako majhnih projektih, kot je – recimo, to oba dobro poznava – popravilo ali rekonstrukcija nadvoza nad avtocesto pri Postojni ali pa že legendarna gradnja, spet v naši bližino, enokilometrske ceste skozi Petelinje pri Pivki, ker se pač zadeve delajo že tri leta. Ne nazadnje to povzroča, ne rečem, da samo to, povzroča tudi prometne zastoje v turistični sezoni. Naj naštejem samo 23. maj in zadnji vikend v avgustu, prvi vikend v septembru, ko smo imeli katastrofalno situacijo na tem cestnem križu oziroma v vseh naseljih, ko so potrebovali približno tri ure, da so prišli od Košanske doline in do avtoceste. Zato vas sprašujem, gospod minister: Kako boste zagotovili učinkovito dokončanje že začetih projektov na terenu? Hvala za odgovore.
Hvala lepa. Minister gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa za vprašanje, spoštovani kolega Čehovin. Gotovo se vsi strinjamo, da v trenutku, ko je imela ta država proračun v začetku letošnjega leta, v okviru katerega je bilo predvideno, da bo v letošnjem letu porabili 2 milijardi 300 milijonov evrov več, kot pa se bo nateklo teh sredstev v proračun, je bil prvi korak obrzdati ta nenormalen razkorak. To je Vlada tudi storila, Državni zbor je obravnaval to zakonodajo spomladi letos, v veliki meri je bila tudi usklajena s socialnimi partnerji in te škarje so se več kot prepolovile. To je bilo nujno, drugače nas danes tukaj verjetno več, vsaj na tak suveren način, kot zdaj razpravljamo, ne bi bilo, ker bi bili nelikvidni. Zajezitev pretiranih odhodkov, ki so bili načrtovani v popolnoma drugih razmerah, je bila nujna. Tako kot je bilo zdaj nujno sprejeti proračuna oziroma bosta sprejeta proračuna, ki ju je sprejela Vlada, za leti 2013 in 2014, ki predvidevata ob ohranitvi tega ustreznega primanjkljaja pod 3 % tudi ustrezne investicije odhodke v bistveno večji višini, predvsem na račun boljšega izkoristka sredstev iz evropskih skladov, ki jih imamo na voljo v tej finančni perspektivi, ki se zaključi leta 2013 oziroma 2015, in sredstev, ki jih bomo imeli na voljo v prihodnji finančni perspektivi, ki se bo začela v letu 2014, ki je nekako presečno leto med sedanjo in prihodnjo finančno perspektivo. Zaradi tega naj ponovim številke, ki sem jih prej povedal. Nerazumljivo je, da se je v obdobju, ko se je začelo kolo ustavljati, izrazito ustavljalo tudi na investicijskem polju. Nobene potrebe ni bilo ob tako visokih odhodkih, da je bilo investicijam na tem ministrstvu v letu 2011 namenjenih samo 81 milijonov evrov. Če jih je letos ob bistveno manjših ostalih odhodkih mogoče nameniti več kot 2-krat toliko in če jih bomo v naslednjem letu namenili preko 330 milijonov evrov. To je en del zgodbe, drugi del zgodbe je povezan s sanacijo bančnega sistema in s tem, da je nujno, kar bi bilo treba storiti že v letu 2009, presekati to rakavo tkivo, predvsem v državnih bankah, izločiti tisto, kar je slabo, in omogočiti, da lahko te banke normalno delujejo naprej in podpirajo gospodarstvo, podjetnike, in na drugi strani, da v tistem delu, kjer gre za izločitev slabega, s tem tudi čim prej začnemo gospodariti. En tak velik segment, ki je zelo pomemben za področje gradbeništva, so stanovanja. Mi imamo v teh bankah zdaj nekaj tisoč blokiranih stanovanj. Z njimi se nič ne počne. Če ne bo prišlo do tega preseka, do tega, da se ta tako imenovana slaba banka ustanovi, da se te stvari izločijo, teh nepremičnin še nekaj let ne bo v pogonu. Se pravi, nujno je bilo tu narediti, tako kot je nujno zagotoviti boljše upravljanje z javno infrastrukturo, boljše načrtovanje investicij na področju javne infrastrukture. Tu moram reči, da sem v končni fazi zelo kritičen tudi do svojega preteklega dela. Vendar dan ima samo 24 ur in nič več. Ogromno rezerv imamo na področju boljšega načrtovanja investicijskih projektov in bolj gospodarne porabe denarja za te projekte. Eden izmed primerov, ki ste ga konkretno omenili, je tudi ta nadvoz nad avtocesto pri Postojni, kjer je šel izvajalec v stečaj in zaradi tega prepočasnega obrata se nam je sedaj zgodilo to, da bo moral Dars, ker je to njegova pristojnost, ta del investicije začasno posanirati preko zime in spomladi ta dela preko izbire novega izvajalca v skladu z Zakonom o javnih naročilih h kateremu je Dars tudi zavezan, dokončati. V primeru Petelinje je bila investicija prekinjena zaradi poletne sezone. Tako da se sedaj v teh dneh nadaljuje in bo tudi v naslednjih desetih oziroma petnajstih dneh ta odsek zaključen. Da bomo bolj gospodarno, bolj racionalno, predvsem pa bolj učinkovito investirali sredstva, ki jih imamo na voljo sami oziroma ki jih bomo dobili iz skladov Evropske unije, je nujno, da to počnemo na podlagi nekega dolgoročnega programa, za katerega sem računal, da bo že pripravljen, vendar se je izkazalo, da je to dokaj obsežna naloga in da bo v teh dneh, na podlagi katerega bomo v naslednjem obdobju postavili shemo do leta 2020 na področju cestne in železniške infrastrukture. Na drugi strani pa je pomembno, da zagotovimo boljše delovanje posameznih podsistemov, predvsem upravljavcev tako državnega cestnega omrežja kot državnega avtocestnega omrežja in tistih, ki skrbijo za inženiring posle pri teh stvareh, to je pa državna družba za razvoj investicij. Te stvari nameravamo narediti in sem prepričan, da [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim.
Želim dopolnitev odgovora, pa tudi možnost ministra, da še malo pove naprej. Na prvi del ste, ker je tudi moje vprašanje bilo splošno, odgovarjali tudi splošno, vendar mislim, da je treba tukaj spremeniti tudi zakonodajo. Namreč, v tem trenutku se v Sloveniji preveč projektov ustavlja zaradi sistema javnega naročanja in zaradi tega, ker gredo posamezni izvajalci v prisilno poravnavo ali stečaj. Teh primerov je kar nekaj v Sloveniji. To ni samo primer tu, v Postojni, ta konkreten primer sem izvlekel, ker ga oba dobro poznava in se vsak dan tam mimo voziva. Namreč, nemogoče je pristati na tezo, da se 150 metrov ene zadeve vleče eno leto. Mislim, da se tudi vi, gospod minister, s tem strinjate, da tako ne more biti tudi v prihodnje. Druga stvar, za katero mislim, da bi bilo tudi treba – tisti zastoji, o katerih sem govoril – večje sodelovanje z Ministrstvom za notranje zadeve. Točno vemo, kdaj so te konice, točno se ve, kateri vikendi so to in kateri prazniki. Mislim, da je treba tudi več fizične prisotnosti policije ob takih dneh, kar sicer ni vprašanje za vas, ampak gre za to, da med seboj sodelujete in da se te zadeve rešuje tudi na tak način, da je promet bolj pretočen, kot je bil v letošnji sezoni.
Hvala lepa. Minister gospod Zvonko Černač.
Hvala lepa. Glede oddaje javnih naroči drži. En del problema je v ustrezni organizacijski operativni izvedbi v takem primeru, drugi del problema je pa v zakonodaji. Odprt je oziroma v zakonodajni proceduri je novela zakona o javnih naročilih. Tam so predlagane nekatere spremembe, ki naj bi omogočale bolj operativno izvedbo oziroma postopanje v primerih, ko pride do situacije, ko gre izvajalec v stečaj oziroma posten nelikviden. Če se bo v okviru parlamentarne razprave pokazalo, da je treba še kar koli dopolniti in bo to dobro, bomo to podprli, vsaj jaz osebno. Mislim, da je velik del problema dejansko v tem zakonu o javnih naročilih, ki na nek način, tak, kot je danes, preprečuje bolj operativno postopanje v teh primerih. Glede drugega dela, ki se nanaša na nepotrebne prometne obremenitve predvsem na avtocestah, pa je v pripravi sprememba pravilnika na ministrstvu predvsem zaradi tega, ker kljub velikemu trudu mene osebno in mojih sodelavcev nekako nismo bili uspešni pri vzpostavitvi dogovornega sistema ravnanja v teh primerih. Moram reči, da smo se trudili na tem področju, vendar očitno ne bo šlo drugače, kot da ta pravila igre predpišemo z nekim predpisom in potem se jih bo pač moral vsak upravljavec držati. Ena izmed stvari, ki so zelo moteče in povzročajo te zastoje, je izvedba posameznih vzdrževalnih del, ki bi jih bilo mogoče izvajati v drugačnih časovnih terminih ali pa v nočnem času. Ta priporočila so bila dana, žal niso bila upoštevana, zaradi tega jih bomo uzakonili oziroma predpisali s spremembo pravilnika. Druga zahteva, ki pa je bila v večini primerov spoštovana, je bila, da če gre za dela, ki so obsežnejša in trajajo dlje časa, je treba zagotoviti v vsakem trenutku pretočnost prometa na dveh voznih pasovih v vsako smer. Tretja stvar, na ravni operative potekajo dogovori s ciljem izboljšanja ukrepanja tudi v takih primerih, kot je bil omenjen, predvsem v tem smislu, da se zelo natančno predvidi postopke in načine, kaj in kako zagotoviti čimprejšnjo propustnost, pretočnost prometa. Nedopustno je, da je avtocesta zaprta štiri ure, kar se je pred časom zgodilo v enem primeru v bližini Postojne –, pač pa je treba zagotoviti čim hitrejšo propustnost in ustrezno operativnost prometa na vzporednih lokacijah, ko do takega nepredvidenega dogodka pride. V tej smeri gredo naša prizadevanja. Če v dogovorih ne bomo uspešni, bomo ta pravila igre predpisali z navodili oziroma s pravilnikom.
Hvala lepa. Ministru za izobraževanje, znanost, kulturo in šport dr. Žigi Turku bo postavila poslansko vprašanje gospa Maja Dimitrovski.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, skladno z Zakonom o osnovni šoli so nadarjeni učenci tisti, ki izkazujejo visoko nadpovprečno sposobnost mišljenja ali izjemne dosežke na posameznih učnih področjih, v umetnosti ali športu. Šola jim mora zagotavljati ustrezne pogoje za vzgojo in izobraževanje tako, da jim prilagodi vsebine, metode in oblike dela ter jim omogoči vključitev v dodatni pouk, druge oblike individualne in skupinske pomoči ter druge oblike dela. Šolski strokovni delavci menijo, da je skrb za nadarjene učence njihova dolžnost in tudi odgovornost, vendar se na ministrstvu zaradi varčevalnih ukrepov zunanjim strokovnjakom ne potrjujejo pogodbe za preverjanje nadarjenosti. Zato se postopki za odkrivanje nadarjenih učencev ne zaključijo, tem učencem pa niso zagotovljeni prilagojeni pogoji za vzgojo in izobraževanje oziroma se njihovega prepoznavnega potenciala ne spodbuja. Gospod minister, upam, da se strinjava glede pomena vzgojno-izobraževalnega dela z nadarjenimi učenci in da bi to morala biti ena od bistvenih smernic šolske politike, zato vas sprašujem: Kaj boste naredili na tem področju? Hvala.
Hvala lepa. Minister dr. Žiga Turk, izvolite.
Spoštovana gospa poslanka, hvala tudi za vaše vprašanje. Delo z nadarjenimi učenci je gotovo eno izmed pomembnih področij osnovnošolskega dela. Prav s tem namenom je bil ob zadnji spremembi Zakona o osnovni šoli noveliran 12. člen, ki izpostavlja delo z nadarjenimi učenci. Strokovni svet Republike Slovenije za splošno izobraževanje je že leta 1999 sprejel koncept dela z nadarjenimi učenci. Vse osnovne šole prilagajajo delo na osnovi tega sprejetega koncepta, so ga prej in ga še vedno. Pomembno vlogo pri tem ima Zavod Republike Slovenije za šolstvo. Ta zavod pripravi prenove učnih načrtov za posamezne predmete in namenja posebno pozornost metodično-didaktičnim napotkom za še bolj učinkovito delo z nadarjenimi. Ministrstvo vsako leto zagotavlja vsem osnovnim šolam posebna sredstva za izvedbo testiranj nadarjenosti v vrednosti 17,28 evra na učenca v 4. razredu. Vi v pismu sprašujete, da naj bi se omejevale pogodbe z ustrezno usposobljenimi psihologi za izvedbo testiranj o nadarjenosti. V tem šolskem letu je ministrstvo prejelo pet vlog za izdajo predhodnega soglasja ministra. Vse vloge so bile rešene pozitivno, dve že pred časom. Tri vloge, ki so datirane z dne 17. 10. 2012, to je pred petimi dnevi, pa so bile rešene danes.
Hvala lepa. Boste predlagali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala. Spoštovani minister, v šolskem letu 2011/2012 je ostala generacija šestih in sedmih razredov osnovnih šol po večini neocenjena, s tem tudi prikrajšana potrebnih spodbud, ki so namenjene nadarjenim učencem. Zato me zanima: Kako, če sploh boste, otrokom, ki so že bili prikrajšani pri testiranju nadarjenosti in ustvarjalnosti, nadomestili izgubljeno? Hvala.
Hvala lepa. Dr. Žiga Turk, prosim.
Spoštovana poslanka, če bi tudi ta del vprašanja pisno najavili, bi dobili odgovor tudi na to.
Hvala lepa. Ministru za kmetijstvo in okolje gospodu Francu Bogoviču, ki je odsoten na današnji seji, ter ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Radovanu Žerjavu bo postavil poslansko vprašanje gospod Branko Ficko. Izvolite.
Dober večer še vsem prisotnim! To vprašanje je sicer malo čarovniško in posredni krivec je sicer kmetijsko ministrstvo, pa bom poskušal v prvem delu vprašati gospoda ministra Žerjava, ki je po mojem mnenju v tem primeru oškodovanec. Gre namreč za naravne parke v Sloveniji in predvsem njihov efekt na področju turizma na konkretnem primeru Krajinskega parka Goričko. Grad na Goričkem je s tradicionalno prireditvijo noč čarovnic postal prepoznaven kot posebna turistična destinacija. Lani je bilo obiskovalcev že 20 tisoč, kar je dodobra napolnilo razpoložljive nastanitvene kapacitete. Postala je zanimiv turistični produkt, ki je obiskovalcem ponudila dostop do lokalne kulinarične ponudbe, številnim lokalnim društvom pa je bila skoraj edini vir financiranja svoje dejavnosti. Po 13 letih je prireditve konec. Zadeva se je začela zapletati, ko je upravljavec parka Javni zavod krajinski park naročil izdelavo tako imenovane varnostne študije. Po njihovem je prireditveni prostor za tovrstno prireditev skrajno neprimeren in da so tveganja zelo velika. Dejstvo je, da če bi zavod rigorozno upošteval vsebino študije, bi prepovedal ne le gibanje obiskovalcev na tej množični prireditvi, ampak celo zaposlenih in obiskovalcev na druge dni, ko je graščina odprta za obiskovalce. Prireditev pa je potekala že 5 let pred ustanovitvijo krajinskega parka in je potekala 7 let v času, ko je bil park že ustanovljen in ko je bil grad že v upravljanju zavoda, je potekala prireditev v okviru istih predpisov, ki veljajo danes in ki so kar naenkrat postali nepremostljiva ovira za prireditev. Zaradi tega je razumljivo veliko razočaranje ljudi. Praksa na tem primeru nam nazorno kaže, da vključevanje posameznega območja v naravne parke prebivalstvu prinese omejitve, ki pogosto pomenijo poslabšanje možnosti razvoja, namesto da bi ustvarjali pogoje za pospešen in trajnostni razvoj. Gospod minister: Kako vidite ta konkreten primer postavljanja nesmiselnih ovir in omejitev za spodbujanje predvsem gospodarskega razvoja, to je turizma? Hvala.
Hvala lepa. Minister mag. Radovan Žerjav. Prosim.
Hvala lepa. Sicer sem najavljeno vprašanje nekoliko drugače razumel, ampak nič zato. Midva oba veva, da je to, kar se je zgodilo na Goričkem, neumnost brez primere, da bi lahko še kakšen drug izraz uporabljala za to, kar se je zgodilo, da so preprečili, prepovedali, kakor koli bi že temu dejali, prireditev, kjer je bila pravzaprav na Goričkem edina prava turistična prireditev, ki je privabljala ogromno ljudi, ogromno turistov od blizu in daleč. Po moji oceni zagotovo ni osnovni namen krajinskih parkov ali narodnih parkov ali kakor koli jih že imenujemo ta, da prepovemo tam vse, kar je mogoče in še več. Mislim, da so namen temu, da ohranimo okolje, da ohranimo kulturno dediščini, morda še kaj drugega, ampak da omogočimo ljudem, da tam preživijo in da normalno živijo tako kot vsi ostali. Ta prireditev je bila izvor nekega prihodka za tiste kraje, kjer teh prihodkov ni veliko, in zaradi tega se mi zdi, da je zadeva še toliko bolj nesmiselna. Zadeva eskalira tudi v Triglavskem narodnem parku zaradi podobnih zadev. Mislim, da bo treba v prihodnje, tako smo se ne nazadnje tudi pogovarjali z Gorenjci, pogledati to zakonodajo in videti, ali je optimalno napisana ali pa res, tako kot pravite vi, da preveč zavira funkcioniranje ali življenje, če hočete, v teh krajinskih parkih. Mislim, da je ovir preveč in da si tudi ti uradniki, če temu tako rečem, v teh institucijah, ki vodijo te krajinske parke, dovolijo tudi morda malo preveč. Tako je bilo v tem primeru, ko so prepovedali noč čarovnic, ki je bila odlična prireditev. Vesel bi bil, če bi naslednje leto spet organizirali noč časovnic pri gradu.
Hvala lepa. Imam konkretni predlog, da vam minister Bogovič, glede na to, da je odsoten, svoj del odgovora poda pisno. Želite še zahtevo za dopolnitev odgovora? Prosim, izvolite.
Rad bi se gospodu ministru zahvalil, da sva istega razmišljanja. Oba veva, da ta ukrep ni bil dober. Bom pa vseeno dal vprašanje za gospoda ministra Bogoviča, ki bi gaprosil naslednjič za ustni odgovor in bi rad, da mi odgovori na vprašanje: Ali na Ministrstvu za kmetijstvo podpirajo postavljene zahteve uprave Krajinskega parka Goričko ter s tem onemogočajo gospodarski razvoj lokalne skupnosti? Kako bodo konkretno v tem primeru ukrepali proti upravi parka, ki so povzročili ekonomsko škodo, škodo turizmu v Pomurju in nezadovoljstvo krajanov? Hvala lepa.
Vaš predlog je sprejet, ker je tudi mag. Radovan Žerjav prepustil še nekaj časa za odgovor ministru Bogoviču. Prehajamo na vprašanje gospoda Dragana Bosnića, in sicer ministru za kmetijstvo in okolje gospodu Francu Bogoviču, ki je, kot rečeno, odsoten in vam bo odgovoril na naslednji seji. Izvolite.
Hvala. Pozdrav še enkrat predvsem mojim kolegom, ki s svojo prisotnostjo dajo neko težo tem vprašanjem in tudi smisel. Vprašanje bi naslovil – sicer sem tudi tukaj v težavah, čeprav ne dvomim v upravičenost odsotnost ministra, ampak je to meni prvi primer v življenju, da stolu govorim, pričakujem pa ustni odgovor na eni od prvih naslednji, kjer bo prisoten minister. V predlogu proračuna sem zasledil, da bo za naslednje leto kar nekaj sredstev namenjenih promociji slovenskega kmetijstva, nekje okoli 4 milijone. Moje vprašanje se nanaša na ta denar. Zanima me: Kaj se bo s temi sredstvi zgodilo? Kakšen je načrt promocije v naslednjih letih? Katere so ciljne panoge, ki bodo deležne teh sredstev? Katere ciljne skupine bo država nagovarjala s temi sredstvi? Na kakšen način se bo izvajala evalvacija te porabe teh sredstev? Prosim, če mi minister potem na to vprašanje odgovori na naslednji seji, ustno. Hvala.
Hvala lepa. To se bo tudi zgodilo. Na vrsti je gospa Saša Kos. Vprašanje ima za ministra za izobraževanje, znanost, kulturo in šport dr. Žiga Turka.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Spoštovani minister! Pred kratkim je bilo v javnosti mogoče zaslediti, da je na vidiku ustanovitev nove kmetijske visoke šole v Novem mestu, čeprav je mogoče danes kmetijstvo študirati na petih visokošolskih in štirih višješolskih ustanovah. Do ustanovitve nove visoke kmetijske šole ima slovenska stroka zadržke oziroma ji nasprotuje. Za interesi ustanovitve naj bi se skrivala ideja o ustanovitvi nove univerze na Dolenjskem. Že z rebalansom proračuna za letošnje leto pa tudi s predlogi proračunov za leto 2013 in 2014 se drastično krčijo sredstva za visoko šolstvo. V koalicijski pogodbi predvidevate vzpostavitev državne slovenske tehnološke univerze, ki bo svoje delovanje tesno povezala s potrebami gospodarstva. Izhajajoč iz tega se lahko predvideva, da boste posegli v sprejeto Resolucijo o nacionalnem programu visokega šolstva 20011–2020, saj resolucija ne predvideva novih fakultet oziroma univerz, predvideva pa diverzifikacijo visokošolskih institucij v smeri binarnosti, pri čemer bi bile ene institucije bolj teoretsko-raziskovalne, druge pa strokovno naravnane in bolj povezane z gospodarstvom. V dokumentu je navedeno, da razpoložljivi finančni in kadrovski viri omogočajo delovanje največ treh javnih univerz. Resolucija tudi določa, da so lahko iz javnih sredstev financirali ali sofinancirani le tisti študijski programi zasebnih visokošolskih institucij, ki se ne izvajajo na javnih in je za njih izkazana potreba v slovenskem prostoru ter kakovostna izvedba. Vprašanje, ki vam ga postavljam: Koliko zasebnih visokošolskih ustanov danes financira oziroma sofinancira država? Se vam zdi, da je v Sloveniji v primerjavi z drugimi državami ta čas smiselno razmišljati o ustanavljanju novih univerz? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Dr. Žiga Turk, izvolite.
Hvala lepa tudi za zadnje vprašanje ta večer. Po Zakonu o visokem šolstvu visokošolski zavod lahko ustanovijo domače in tuje fizične ali pravne osebe. Republika Slovenija, kot je država, za opravljanje javne službe v visokem šolstvu ustanavlja javne visokošolske zavode. Na ustanovitev zasebnih visokošolskih zavodov Vlada Republike Slovenije nima prav nobenega vpliva. Domnevam, da je tista šola, o kateri ste govorili, zasebna. Akreditacija novih visokošolskih zavodov in študijskih programov pa je v pristojnosti Nacionalne agencija za kakovost v visokem šolstvu, ki je, kar se teh postopkov tiče – da akreditacijo, ne da akreditacije – popolnoma avtonomna; torej spet država, ministrstvo na to nima nobenega vpliva. Sprašujete, koliko zasebnih visokošolskih ustanov danes financira oziroma sofinancira država. Danes je v Republiki Sloveniji 13 zasebnih visokošolskih zavodov, ampak ni popolnoma točno reči, da te zavode sofinancira država, pač pa država sofinancira njihove programe oziroma je študij slovenskih študentov na teh visokošolskih zavodih brezplačen na enak način, kot je brezplačen tudi na javni visokošolskih zavodih. Republika Slovenija v dani finančni situaciji ne načrtuje ustanavljanja novih visokošolskih zavodov, prav tako ne načrtuje podeljevanja novih koncesij.
Hvala lepa. Boste prelagali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala. Vsekakor se strinjam z vami, gospod minister, in hvala za odgovor. To je vsekakor zasebna šola, vendar pa kljub temu imam pomisleke v to smer, ker to se potem tako dopolnjuje, da nekje sredstva tudi iz državnega proračuna prehajajo v te zasebne šole. To je praksa iz preteklosti, ki se bo verjetno tudi v tem primeru, gospod minister, ponovila. Glede na vaše izrečene besede in napovedi se lahko upravičeno bojimo, da bo izjava Maksa Tajnikarja iz leta 2006 ponovno aktualna. Namreč, namesto da bi se denar namenjal za izboljšanje kakovosti našega visokega šolstva v obstoječih šolah, kar zlasti velja za tehnične šole, se denar vlaga v nizkokakovostne programe novih šol. Da je ozadje pogosto preprosto navaden interes prekanaliziranja državnega denarja v žepe ljudi blizu oblasti, je v takšnih razmerah samoumeven sklep. Že v mandatu 2004–2008 je vlada kot enega od 35 razvojnih programov predvidevala tudi ustanovitev politehnike Ljubljana, v okviru katere naj bi za povezavo med znanostjo in gospodarstvom skrbele tudi ljubljanske naravoslovne fakultete, kar bi bilo mogoče le z razkosanjem ljubljanske univerze. Spoštovani minister, veliko pomembneje kot ustanavljanje zasebnih visokošolskih ustanov je zagotoviti in spodbujati ustrezno kakovost visokošolskih univerz, česar se, upam, tudi zavedate, saj ste priznali, da ste ob proračunskih rezih osebno prizadeti. Vprašanje, ki se postavlja samo sebi je: Za kaj se pravzaprav zavzemate, gospod minister: za ustrezno kakovost visokošolskih ustanov ali za interese posameznikov? Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Žiga Turk, izvolite.
No, veste tega podtikanja, da smo na ministrstvu zagovorniki zasebnega šolstva in da bi radi javno šolstvo uničevali na račun zasebnega, imama jaz počasi že dovolj. Ko smo delali rebalans letošnjega proračuna, tudi ko smo pripravljali proračun za leto 2013, v ničemer nismo favorizirali zasebnega šolstva, razmerje tudi v letošnji uredbi med financiranjem, ki ga dobi za študij teh trinajst zasebnih zavodov v primerjavi z javnimi, to razmerje je ostalo natančno enako. Govorili ste o praksi preteklosti; praksa preteklosti, tiste preteklosti izpred dvajsetih, petindvajsetih let, je bila, da je država za vsako stvar posebej dovolila, ali se nekdo sme z nečim ukvarjati ali se ne sme, izjema so bili obrtniki, ki so imeli najprej lahko enega, potem dva pa potem pet in če je bil kdo posebej priden, dvajset zaposlenih, vse ostalo je moralo biti pa državno. Sam seveda verjamem, da so v teh debatah interesi različni. Spominjam se tudi debat, ko je, recimo, neko slovensko podjetje, nek monopolist zagovarjal tezo, da ni nobenega razloga, da bi vstopil na slovenski trg na področju x še en igralec. Ker, ali ne bi bilo bolj pametno, da bi se ukvarjali z njegovo kvaliteto. Dejstvo je, da kakovost slovenskega izobraževanja stoji in pade z javnim delom, ker ima ta javni del okoli 98 % delež v celem, 96 % delež na področju visokega šolstva. Mogoče samo okoli 80 % delež na področju glasbenega šolstva, o katerem smo danes pravzaprav debato na ta dan začeli. Kvaliteta stoji in pade na tem, kar je javno. Ampak zasebne šole, z drugačnimi idejami, z drugačnimi pedagogikami, s svežimi pristopi pa vnašajo v ta prostor nekaj svežega, vnašajo nekaj malega konkurenci n zato je tudi javni del lahko boljši. Na prvi šolski dan sem bil na otvoritvi Valdorfske šole v Ljubljani; stavba je bila postavljena z javnimi sredstvi Mestne občine Ljubljana. Nobenega haloja ni bilo zato, šola je zasebna in vnaša v slovenski šolski prostor neko svežini. Nekaj podobnega je tudi z zasebnim šolstvom na drugih področjih.
Hvala lepa. S tem smo zaključili z vsemi vprašanji in s tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri, to je v torek, 23. oktobra, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 7. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa in lahko noč.