Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 12. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: mag. Dejan Židan, Nada Brinovšek, Matjaž Han do 16. ure, Jožef Horvat od 15. ure dalje, Franc Rosec, mag. Andrej Šircelj, Suzana Lep Šimenko, mag. Andrej Rajh, Zvonko Černač do 14. ure, Samo Bevk, Jelka Godec, Lidija Ivanuša, Felice Žiža, mag. Bojana Muršič od 13. ure dalje, Anja Bah Žibert, Primož Siter od 11. ure dalje, dr. Franc Trček od 10. 30 dalje, mag. Dušan Verbič od 12. ure dalje, Igor Zorčič od 15. ure dalje, Ivan Hršak od 16. ure dalje in Nataša Sukič od 12. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Preden nadaljujemo s sejo, dovolite, da ob današnjem dnevu suverenosti nagovorim Državni zbor. Spoštovane državljanke, spoštovani državljani, poslanke in poslanci! Danes praznujemo dan suverenosti. Na današnji dan se spominjamo enega od ključnih dogodkov v procesu osamosvaja Slovenije, saj je na ta dan leta 1991 slovensko zemljo zapustil še zadnji vojak Jugoslovanske ljudske armade. Dan suverenosti skupaj z Dnevom samostojnosti in enotnosti in dnevom državnosti predstavlja enega od mejnikov ločevanja slovenskega naroda od večnacionalne skupnosti, ki je nastala po prvi svetovni vojni leta 1918, po drugi svetovni vojni po letu 1945 pa se je je preoblikovala v državo s totalitarnim nedemokratičnim režimom, v katerem so se hudo kršile tako človekove kakor tudi nacionalne pravice. Prav kršitev teh pravice je bila temeljni razlog, da se je sprožil in v prebivalstvu dobil plebiscitarno podporo osamosvojitveni proces, ki je pripeljal do samostojne države Slovenije. Zahteven čas ob koncu osemdesetih in v začetku devetdesetih let 20. stoletja je od protagonistov politike sprememb zahteval veliko mero poguma in odločnosti. Zato je prav, da se ob takih priložnostih zavedamo in spominjamo zgodovinskih dejstev in dogodkov, ki so pripeljali do naše države Slovenije. Dovolite, da omenim le nekaj mejnikov na tej osamosvojitveni poti. Najprej 57. številko Nove revije, v kateri so avtorji prispevkov ponovno obudili slovenstvo in idejo slovenske nacionalne države in jo obdelali z več vidikov. Temu je sledila pisateljska ustava, ki je predstavila in postavila še zasnovo temeljnega pravnega okvira bodoče države. Ljudstvo se je začelo prebujati, iz plamenčkov so nastajali kresovi. Odziv tedanjih komunističnih in vojaških oblasti je bil radikalen. V skladu z tedanjo doktrino se je poiskalo notranjega sovražnika. Režim je zaprl štiri mlade ljudi. Četverici JBTZ je na ozemlju Slovenije sodilo vojaško sodišče v tujem jeziku. Spontano so nastali veliki protesti, ustanovljen je bil Odbor za varstvo človekovih pravic, ki se je kot institut civilne družbe krovno postavil v obrambo človekovih pravic četverice političnih zapornikov. Sledila je Majniška deklaracija, v kateri je bila ponovno jasno izražena namera o suvereni državi slovenskega naroda. Procesa ni bilo več mogoče zaustaviti, intimno soglasje ljudi je bilo preveliko. Ustavna dopolnila k republiški ustavi so zagotovila potrebno legalnost procesov osamosvajanja, a razumemo jih lahko tudi kot korak tedanje projugoslovanske usmerjene slovenske politike, da se postavi kot idejni in politični vodja neizbežnega procesa osamosvajanja. Sledile so prve večstrankarske volitve, ki so močno a ne v zadostni meri spremenile politično podobo Slovenije. Nova Demosova oblast je izpeljala plebiscit, na katerem smo se prebivalci Slovenije skoraj soglasno opredelili za samostojno in neodvisno Slovenijo. Temu je 25. junija 1991 sledila še razglasitev temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije, ki je dokončno prekinila vezi s Socialistično Federativno Republiko Jugoslavijo. Osamosvojitveni proces se je nadaljeval z desetdnevno vojno in končal z neizbežno vojaško in politično zmago slovenskega naroda, zaključil pa se je prav na današnji dan leta 1991, ko je slovensko ozemlje zapustil še zadnji vojak jugoslovanske armade. Spoštovani! V današnjem, globaliziranem svetu, polnem negotovosti, se srečujemo z nemiri. Tako Slovenija kot tudi Evropa sta ponovno soočeni z izzivi totalitarnih vzorcev na različnih osnovah, ki rušijo mir ter svobodo duha, življenja in ustvarjanja. Slovenija in velika večina evropskih držav so do sedaj storili mnogo premalo, da bi zaustavili te erozijske procese. Ne morejo tujci, ki legalno vstopajo na naša ozemlja, imeti boljši status, več pravic in mestoma tudi boljši finančni položaj kot prebivalci evropskih držav, ki se močno trudijo, da bi imeli sami in njihovi potomci boljše življenje in s svojim delom prispevajo k skupnemu dobru. Tujci nam ne morejo in ne smejo vsiljevati pravil po katerih bomo živeli, sicer to ne bo več naša domovina. Žal pa mlahava naša in evropska politika dajeta ilegalnim množicam, ki nezakonito vdirajo preko evropskih meja, ravno ta privilegiran položaj. Spoštovani! Bodimo ponosni na enotnost naroda pred skoraj tridesetimi leti in hvaležni vsem, ki so se žrtvovali za našo samostojnost. Prav tako pa tudi za njihovo domoljubnost in pogum, ki sta nam omogočila, da lahko živimo kot svoboden in suveren narod. Imejmo to vedno pred očmi! Po svojih zmožnosti bodimo solidarni do ljudi v stiski, solidarni tudi do tistih zunaj naših meja, a delajmo predvsem v dobro naših državljanov in naše ene in edine Slovenije, te prelepe dežele pod Triglavom. Iskrene čestitke ob državnem prazniku dnevu samostojnosti! [[aplavz]] Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O UVELJAVLJANJU PRAVIC IZ JAVNIH SREDSTEV. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina sedmih poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožefom Horvatom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 11 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožefom Horvatom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja Ivi Dimic. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki ministrstva! S spremembo zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev želimo v Novi Sloveniji povsem preprosto povedano izločiti, izvzeti iz skupnega dohodka družine študentsko delo in kadrovske štipendije. Seveda smo postavili tudi varovalko, do kakšne meje bi se to zgodilo. Pa vendarle študentsko in dijaško delo praktično srečujemo vsak dan na vsakem koraku in sleherni izmed nas se je z njim že srečal ali ga tudi opravljal. Največkrat se študentsko delo opravlja v obojestransko korist, v korist študenta, dijaka in delodajalca. Po podatkih Statističnega urada Slovenije se je študentsko delo od leta 2008 pa do danes zmanjšalo za skoraj 25 odstotkov. Tako je leta 2008 v vsakem četrtletju v povprečju delalo 42 tisoč oseb. 10 let kasneje pa se je število gibalo približno pri 31 tisočih. Na to so zagotovo vplivali različni dejavniki, kot so manjše generacije, slabše plačilo, vendar smo v Novi Sloveniji prepričani, da ima velik in močan vpliv na zmanjšanje prepletanje socialne in družinske politike. Ves čas v Novi Sloveniji poudarjamo, da je treba ločiti družinsko in socialno politiko. V dohodek, ki se upošteva pri ugotavljanju materialnega položaja vsakega posameznika in družine, se štejejo dohodki in prejemki vseh oseb v skladu z 12. členu Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Gre za skupaj 24 različnih dohodkov in prejemkov. Mednje sodijo študentsko, dijaško delo ter kadrovske štipendije. Za vsako opravljeno uro študentskega dela mora študent plačati prispevek za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, delodajalec pa je obvezen plačati še prispevke in dajatve. Študentsko delo opravlja vsaj dve pomembni družbeni nalogi. Prvič dijakom in študentom omogoča, da preko delo na mehkejši način vstopijo na trg dela, pridobivajo prve delovne izkušnje in nemalokrat tudi vzpostavijo stik z delodajalci, s področja za katerega se izobražujejo. Druga pomembna naloga dijaškega ali študentskega dela pa je, da socialno šibkejšim dijakom in študentov predstavlja socialni korektiv in posledično omogoči šolanje za želeno izobrazbo, tudi če prihajajo iz socialno šibkejših družin. Isto funkcijo opravljajo tudi kadrovske štipendije. Namen zakona, ki ga danes obravnavamo, je izvzeti kadrovske štipendije ter dohodek za opravljeno začasno in občasno delo, na podlagi izdane napotnice pooblaščene organizacije ali Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje, iz dohodka družine pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. V Novi Sloveniji se zavzemamo, da bi se posledično izboljšal položaj družin, dijakov in študentov, ki opravljajo takšno delo, predvsem tistih z več otroki in materam samohranilkam, ki prepogosto so zaradi nekaj centov preseženega družinskega cenzusa ob subvencionirano malico, kosilo ter imajo višjo najemnino neprofitnih stanovanj. Delo je vrednota in kot pravijo priznani strokovnjaki in psihologi, se delovne navade pri otrocih začnejo že ob rojstvu. Ni prav, da zaradi takih anomalij starši vse pogosteje ne odobravajo študentskega dela in so potem mladi polni energije in elana prepuščeni računalniku, ulici in izgubljajo socialne vrline. V Novi Sloveniji – krščanski demokrati želimo, da bi podprli naš predlog zakona. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev mnenja Vlade dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer mag. Urbanu Krajcarju, državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Pravice iz javnih sredstev po Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev so tiste pravice, ki so odvisne od materialnega položaja osebe. Temeljna značilnost pravic iz sistema socialnega varstva je njihova subsidiarnost. Temu sledi tudi trenutna ureditev upoštevanja dohodkov pri pravicah iz javnih sredstev, ki temelji na načelu, da je treba upoštevati vse dohodke in prejemke, razen tistih, ki so dodeljeni za poseben namen ali so namenjeni kritju posebnih potreb. To pomeni, da se upoštevajo vsi dohodki, ki so navedeni v predmetnem zakonu, trenutno tudi kadrovske štipendije in dohodek iz naslova dijaškega in študentskega dela. Pomembno je opozoriti, da obstajajo različna pravila upoštevanja teh dohodkov. Na primer, da se dohodek dijakov in študentov pri mesečnih pravicah iz javnih sredstev že danes upošteva zgolj v višini razlike med povprečno mesečno višino priložnostnega dohodka, prejetega v obdobju zadnjih treh mesecev pred mesecem vložitve vloge in 0,5 osnovnega zneska minimalnega dohodka, kar pri upoštevanju dohodkov dijakov in študentov pomeni, da se ti v povprečni mesečni višini do 200 evrov pri ugotavljanju materialnega položaja že danes ne upoštevajo in tako ne vplivajo na pravico do denarne socialne pomoči, varstvenega dodatka in subvencije najemnine. V zvezi s socialnim premoženjem družin poudarjamo, da na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti redno spremljamo socialni položaj posameznikov in družin v Sloveniji in temu ustrezno predlagamo spremembe zakonodaje. Če navedem le nekaj primerov iz zadnjega obdobja. Z januarjem 2016 se je osnovni znesek minimalnega dohodka zvišal na 288 evrov, s čimer se je povišal znesek tako redne kot izredne denarne socialne pomoči. Razširil se je krog upravičencev do subvencije kosila za učence oziroma uvedlo se je 70 % subvencije kosila za učence iz družin, ki so se uvrščali v drugi dohodkovni razred ter 40 % subvencije kosila za učence iz tretjega dohodkovnega razreda. Na področju otroškega dodatka so se zneski le tega v petem in šestem dohodkovnem razredu zvišali za 10 %, to je na raven pred uveljavitvijo varčevalnih ukrepov. Pri državni štipendiji pa se je delno uvedel peti dohodkovni razred, zaradi česar so bili lahko do državne štipendije upravičeni tudi tisti s povprečnim mesečnim dohodkov do 65 % na družinskega člana. Od 1. januarja 2018 dalje je bilo ponovno omogočeno prejemanje otroškega dodatka za družine iz sedmega in osmega dohodkovnega razreda. Prav tako se je v letu 2018 osnovni znesek minimalnega dohodka začasno dvignil na 385 evrov, kasneje pa zaradi uskladitve z rastjo cen življenjskih potrebščin narasel na 392 evrov. Danes, kot veste, znaša 402 evra, kar dodatno dviguje osnovno socialno varnost posameznikov in družin. Konec leta 2018 se je z novelo Zakona o socialno varstvenih prejemkih osnovni znesek minimalnega dohodka ohranilo v višini prej omenjenih 392 evrov. S tem ukrepom se je zagotovila osnovna socialna varnost in se je preprečilo, da bi osnovni znesek minimalnega dohodka, na podlagi katerega se izračuna denarna socialna pomoč, padel na 331 evra, kar bi pomenilo, da bi 3 tisoč 600 prejemnikov izgubilo denarno socialno pomoč, preko 52 tisoč prejemnikom pa bi se denarna pomoč znižala. Vsem upravičencem do denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka se je tako s 1. januarjem 2019 ohranila za 30 % višja denarna socialna pomoč, kot je bila v maju 2018. Z letom 2019 so bili po šestih letih odpravljeni vsi varčevalni ukrepi na področju družine. Tako očetovsko in starševsko nadomestilo spet znaša 100 % posameznikove povprečne plače v zadnjih 12 mesecih, dodatek za veliko družino je spet univerzalna pravica in ga lahko prejemajo vse velike družine, ne glede na dohodkovni položaj, materinsko nadomestilo je neomejeno, starševsko pa omejeno na 2,5-kratnik povprečne plače. S 1. julijem 2019 so se zaradi uskladitve z rastjo življenjskih potrebščin za 2,4 % povišali zneski otroških dodatkov, državnih štipendij ter zneski dodatka za nego otroka, dodatka za veliko družino, pomoč ob rojstvu otroka in starševski dodatek. Spoštovani! Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ugotavlja, da so omenjeni ukrepi okrepili položaj družin z otroki, ugotavlja pa tudi, da je zakonodaja, ki je podlaga za odločanje o pravicah iz javnih sredstev, izjemno kompleksna in lahko učinkuje nepravično predvsem pri upoštevanju dohodkov in premoženja. Kompleksna zakonodaja šele pri konkretnih primerih prikaže neustreznost pravila, zato je potrebno, kot pravi, k neustreznosti zakonodaje pristopiti celostno. Ministrstvo je zato v postopku poenostavitve socialne zakonodaje, ki bo bolj prijazna uporabniku in izvajalcu, bolj pravična pa bo tudi delitev socialnih transferjev. Proučila se bo tudi možnost uvedbe novega načina upoštevanja dohodkov in njihov vpliv na socialne transferje tudi glede dohodka dijakov in študentov ter kadrovskih štipendij, ki jih predlaga predlagatelj. Cilj je tako ugotoviti, ali se določeni dohodki lahko upoštevajo drugače, da dosežejo svoj namen in razbremenijo socialno šibke. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Jožef Lenart bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Pozdravljeni vsi prisotni gostje, spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci! Skupina poslank in poslancev je 16. 9. 2019 v obravnavo vložila predlog zakona o dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. V Sloveniji je sistem uveljavljanja pravic iz javnih sredstev združen v enem zakonu. Pravica iz javnih sredstev se dodeli, kadar dohodek osebe ne dosega meje dohodkov, ki jo za posamezno pravico iz javnih sredstev določa ta zakon, in kadar so izpolnjeni tudi drugi pogoji, ki jih določajo predpisi, ki urejajo posamezno pravico. V Sloveniji lahko torej posamezniki in družine, če izpolnjujejo zakonske pogoje, uveljavljajo različne transferje iz javnih sredstev: od otroških dodatkov, štipendij, subvencije malice in kosila, subvencije vrtca, subvencije najemnin za stanovanja, nadomestilo za družinskega pomočnika, varstveni dodatek, redna in izredna socialna denarna pomoč in druge. Z njimi država sledi cilju, da družine in posamezniki ne zapadejo v socialne in finančne stiske in preprečuje revščino. Socialni transferji pomembno znižujejo revščino, stopnja katere je bila v Sloveniji v letu 2018 13,3-odstotna. V Sloveniji pa imamo kljub temu zelo slabo demografsko sliko. Rodnost, ki je nizka, je delno odvisna tudi od primerne družinske in socialne politike. Ti dve pa sta žal združeni v krovni zakon, to je Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Ta pa, kot že rečeno, določa vse pravice iz javnih sredstev, tako denarne prejemke kot tudi subvencije. Med dohodke, ki se upoštevajo pri določitvi višine posameznih pravic iz javnih sredstev, spadajo tudi kadrovske štipendije ter študentsko delo. Zaradi občasnega dela dijakov in študentov ali pridobljene kadrovske štipendije je marsikatera družina, katere otrok dela, v slabšem položaju od tiste, katere otrok – študent ne dela. Oškodovane in na nek način na koncu te zgodbe kaznovane so pridne družine, saj zaradi občasnega dela otrok izgubijo druge prejemke ali subvencije. Prav pa je, da svoje otroke še naprej vzgajamo k delu in predlog dopolnitve zakona sledi temu, da je delo vrednota in da se pridnost nagrajuje. Kadrovske štipendije so nedavno tega imele pomembno vlogo in so bile motivacijski moment pri zagotavljanju kadrov v podjetju. Danes so precej izgubile svojo vlogo, saj podjetniki, delodajalci na nekem področju bolj varčujejo. Po drugi strani pa se številni gospodarstveniki soočajo z mankom kadrov določenih profilov, in ti se še vedno odločajo za podeljevanje kadrovskih štipendij ter si tako zagotovijo ustrezno kvalificirane kadre in bodoče delavce. Toda kadrovske štipendije se po obstoječem zakonu vključujejo v dohodek, ki je osnova za izračun posameznik pravic iz javnih sredstev. Nekateri dijaki in študentje ter zlasti tisti iz socialno šibkejših družin se iz tega razloga ne odločajo za pridobitev kadrovske štipendije. Predlog dopolnitve zakona, da se iz dohodka družine, ki se upošteva pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, izvzamejo kadrovske štipendije in študentsko delo, je pomemben tudi za slovensko gospodarstvo ter za napredek in razvoj države. Izobraženi mladi kadri bodo, če jih bomo pravilno motivirali ter zaposlili v njihovih najbolj produktivnih letih, gonilo razvoja in gospodarske rasti države. Zato se morajo odstraniti ovire, ki mladim otežujejo šolanje in študij ter vzpostaviti ugodni pogoji, da bodo čim prej nastopili delo, za katerega obstajajo dolgoročne potrebe. Dobrodošla delovna izkušnja ter način izboljšanja gmotnega položaja študenta ali dijaka je tudi delo preko študentskega servisa. Če torej študent želi delati, da lažje in bolje doseže izobraževalne cilje, naj njegov boljši gmotni položaj ne vpliva na gmotni položaj in socialni status celotne družine. Obstoječi zakon in iz njega izhajajoče pravice do prejemkov in subvencij torej ni pravičen. Ker v Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da je predlagana dopolnitev zakona pozitivna tako za mlade dijake in študente ter za njihove družine kot tudi za slovensko gospodarstvo, bomo zakon podprli. Ob tej priložnosti voščim vsem prisotnim pa tudi vsem državljankam in državljanom Slovenije ponosno praznovanje dneva suverenosti. Hvala.
Hvala lepa. Nik Prebil bo predstavil stališče Poslanske skupine LMŠ.
Dobro jutro, spoštovani gospod podpredsednik, kolegice in kolegi poslanci! Danes bom začel malo drugače in se bom na začetku v stališču Poslanske skupine Liste Marjana Šarca oprl predvsem na mlade. Mladi se v današnji družbi namreč soočamo s številnimi ovirami na eni strani, kamor sodi stanovanjska problematika, iskanje zaposlitve, in na drugi strani s številnimi ugodnostmi, kot so subvencionirana študentska prehrana in prevoz, lahko rečemo v večini brezplačen študij in pa kadrovske štipendije. V Poslanski skupini LMŠ stojimo za mladimi, saj se zavedamo, da mladi predstavljamo del družbe, na katerih temelji prihodnost. Ob tem smo vedno odprti za iskanje rešitev, ki na kakršenkoli način pripomorejo k izboljšanju položaja ne samo šibkejše populacije, ampak tudi iskanju rešitev, ki zagotavljajo dostojno življenje vsem prebivalkam in prebivalcem Slovenije. S kadrovskimi štipendijami lahko mladi ob študijo pridobivajo delovne izkušnje, za opravljeno delo tudi plačilo in kasneje tudi redno zaposlitev. Ko danes obravnavamo novelo, s katero bi kadrovske štipendije in dohodek za začasno ali občasno delo na podlagi napotnice – tukaj seveda govorimo o tem dijaškem oziroma študentskem delu – izvzeli iz upoštevanja dohodka pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, moramo upoštevati vse vidike, ki bi jih sprejetje take novele prineslo. Socialna zakonodaja, na podlagi katere se odloča o pravicah iz javnih sredstev, je v naši državi izjemno kompleksna. Še več, včasih resnično lahko deluje nepravično, zlasti ko govorimo o upoštevanju dohodkov ali premoženja. Zaradi tega v Poslanski skupini LMŠ menimo, da je treba najprej proučiti možnost uvedbe novega načina upoštevanja dohodkov in posledično tudi vpliv dohodkov na socialne transferje. In tega naj bi se že lotilo Ministrstvo za delo, ki pripravlja predlog sprememb zakona, s katerimi bomo dosegli bolj enostavno, bolj poenoteno in pa, najpomembnejše, bolj pravično delitev socialnih transferjev. V tem kontekstu pričakujemo konkretne rešitve, ki bodo šle v smer izboljšanja položaja mladih in tudi pogojev, da bi se mladi ne samo odločali, ampak tudi bolje izkoristili možnost pridobitve kadrovske štipendije. Ne pozabimo pa vseeno, da smo določene ukrepe, s katerimi krepimo položaj različnih družbenih skupin, z vlado Marjana Šarca začeli izvajati takoj ob začetku mandata. Dvignili smo minimalno plačo, denarno socialno pomoč in varstveni dodatek, odpravili smo vse varčevalne ukrepe na področju družinske politike, povišali smo zneske otroških dodatkov, višji je tudi dodatek za nego otroka, dodatek za veliko družino in pomoč ob rojstvo otroka. S temi ukrepi se je položaj družin nedvomno izboljšal. Povišali smo tudi državne štipendije, spoštovani, do katerih je zaradi dviga cenzusa sedaj upravičenih še 8 tisoč 500 novih študentov oziroma dijakov, povišala se je tudi študentska urana postavka. Naj omenim še, da je vlada Marjana Šarca pospešila tudi gradnjo najemniških stanovanj, ki so se v Ljubljani začela ravno v tem tednu. Z novimi stanovanjskimi enotami želimo olajšati dostop do stanovanj vsem, ki si jih po tržnih pogojih ne morejo privoščiti, pa naj bodo to mlade družine kot tudi starejše generacije z nizkimi ali pa srednjimi dohodki. S podobnimi ukrepi želimo nadaljevati in tudi bomo nadaljevali v prihodnje. Čeprav v Poslanski skupini LMŠ pozdravljamo namen predlagatelja in razpravo o tej noveli, pa žal danes predloga zakona, ki je pred nami, ne moremo podpreti. Predlagana novela je na prvi pogled sicer res zelo všečna, a vseeno predvideva zgolj izvzetje kadrovskih štipendij in študentskega dela iz ugotavljanja dohodka pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. To pa bi prineslo dodatno kompleksnost že tako kompleksnega sistema, predvsem če gledamo z vidika izračunavanja višine dohodka. Ampak ti dohodki se vseeno v določeni meri že ugodneje obravnavajo, poleg tega pa predlagatelj v predlogu vseeno ni pravilno ocenil finančnih posledic za državni proračun in druga javnofinančna sredstva. S sprejetjem te novele bi finančne posledice zagotovo nastale. Kot rečeno, pa vseeno želimo in tudi verjamemo, da bo pristojno Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve sprejelo celovite ukrepe za izboljšanje položaja mladih na tem področju, predvsem glede poenostavitve socialne zakonodaje, ki naj bi postala bolj prijazna in razumljiva tako uporabnikom kot tudi izvajalcem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Marko Koprivc bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik za besedo. Spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci! Socialni demokrati menimo, da so kadrovske štipendije zelo dobra priložnost za mlade, da si zagotovijo ustrezno izobrazbo in prvo zaposlitev po končanju šolanja. Kadrovske štipendije so tudi učinkovit način, kako si lahko podjetja zagotovijo ustrezen kader, ki ga potrebujejo, saj preko dolgoročnega načrtovanja kadrov pripomorejo k razvoju kadrov in na ta način tudi prispevajo k razvoju podjetja. Kadrovske štipendije so tudi uspešen ukrep za zmanjševanje dolgoročne brezposelnosti, saj z njimi usklajujemo razmerje med ponudbo in povpraševanjem po posameznih kadrih v določeni regiji. Iz tega razloga tudi podpiramo delovanje javnih regijskih shem za sofinanciranje kadrovskih štipendij, ki jih izvajajo regionalne razvojne agencije. V poslanski skupini nismo povsem nenaklonjeni predlaganim rešitvam, vendar dvomimo, da bi izvzetje kadrovskih štipendij resnično pripomoglo k temu, da bi ta vrsta štipendij postala bolj zanimiva za dijake in študente iz socialno ogroženih družin ter da bi se zadnje odločili še pogosteje kot sedaj. Socialni demokrati namreč menimo, da je glavni problem pri kadrovskih štipendijah, da danes mladih ne prepriča več zgolj obljuba zaposlitve po končanju šolanja, niti višina sama štipendije. Glede na to, da so mladi najbolj mobilni del prebivalstva in imajo zaradi prostega pretoka delavcev znotraj Evropske unije tudi bistveno več priložnosti za zaposlitev kot v preteklosti, bi pričakovali, da se bodo delodajalci še bolj potrudili, da pridobijo mlade in perspektivne kadre. Ob današnjem načinu življenja se mladi le stežka zavežejo, da bodo živeli v določenem kraju po koncu šolanja. Marsikateri dijak ali študent pa si tudi želi vsaj nekaj let študirati ali delati v tujini in si s tem pridobiti izkušnjo, kako je živeti v drugih državah. Poleg tega mladi danes iščejo delodajalce, ki jim lahko omogočijo zanimivo in kreativno delo, kakovostnega mentorja, dobre delovne odnose v kolektivu, predvsem pa primerno plačilo za delo, ki je dovolj konkurenčno plačilu za primerljivo delo v tujini. Predlagatelj predlaga, da se kadrovske štipendije in dohodek iz študentskega dela do višine posebne olajšave za to delo izvzame iz dohodka gospodinjstva, ki se upošteva pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, kot so socialna pomoč, otroški dodatek, varstveni dodatek ali državna štipendija. Predlagatelj meni, da so zaradi tega prizadete predvsem socialno šibkejše družine, ki so pogosto prikrajšane za posamezno obliko socialne pomoči, ker se jim v skupni dohodek šteje kadrovska štipendija ali prihodek iz študentskega dela, pri tem pa predlagatelj ne postreže s podatki, koliko družin je na takšen način prikrajšanih, niti ne poda finančnih posledic sprejetja svojega predloga za državni proračun. Socialni demokrati predloga ne bomo podprli, ker menimo, da je potrebno tako kompleksen sistem, kot je sistem kot je sistem socialne pomoči, spreminjati preudarno in celoviti. Obenem pa tudi pričakujemo, da bo Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti v čim krajšem možnem roku predstavilo svoje predloge za spremembo določil, ki določajo, kateri dohodki in premoženje ter v kakšni višini se upoštevajo pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Te spremembe je namreč ministrstvo že napovedalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mojca Žnidarič bo predstavila stališče Poslanske skupine modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Ukrepi na področju socialnih zadev in na področju družine imajo v naši državi poseben pomen in tako predstavljajo temelj socialne države. Z zakonom, ki ga obravnavamo danes, Nova Slovenija želi, da se iz upoštevanja dohodka pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev izvzamejo kadrovske štipendije in študentsko delo do višine posebne olajšave. Ta s sprejetjem novele zakona o dohodnini znaša 3 tisoč 500 evrov. Ker se pri upravičenosti do socialnih transferjev v dohodek štejejo študentsko delo in kadrovske štipendije, je po mnenju predlagatelja oškodovana marsikatera družina, saj zaradi počitniškega dela otrok lahko izgubijo subvencijo za stanovanje, šolsko malico in kosilo, imajo nižji otroški dodatek in tako dalje. Vendar predlagatelj, žal, ne postreže z informacijo, koliko takšnih družin v Sloveniji je. Ocena finančnih posledic k predlogu zakona je po našem mnenju neustrezna, kar pripisujemo ravno temu, da predlagatelj nima podatkov o tem, koliko družin bi bilo zaradi predlagane ureditve v boljšem položaju. Jasno je, da bi bilo zaradi predlaganih sprememb dodeljenih več pravic oziroma bi bila višina že dodeljenih pravic višja, zato ne moremo kar tako enostavno trditi, da predlog zakona nima finančnih posledic za proračun. V SMC sicer razumemo namen predlagatelja in se strinjamo, da so ukrepi za izboljševanje položaja socialno šibkejših družin pomembni in potrebni. Ti ukrepi pomenijo tudi neposredno uresničevanje ustavnega določila, da je Slovenija socialna država. Zato se nam zdi pomembno poudariti, da so bili v preteklih letih pa tudi že v tem mandatu sprejeti ukrepi za izboljšanje socialnega položaja družin. Veseli smo, da so bili po šestih letih s 1. januarjem letos odpravljeni vsi varčevalni ukrepi na področju družinske politike. Kljub temu pa menimo, da Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev ne moremo kar tako na hitro in počez spreminjati, zlasti zato ker lahko tudi dobronamerna sprememba vpliva na druge pravice iz javnih sredstev. Vsi vemo, da je Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev kompleksen in zato se je takšnih sprememb treba lotiti premišljeno in morajo temeljiti na strokovno opravljenih analizah in simulacijah. V luči tega pozdravljamo tudi to, da pristojno ministrstvo že dela na poenostavitvi socialne zakonodaje, ki bo uporabnikom in izvajalcem bolj prijazna in bo rezultirala tudi v bolj pravični delitvi socialnih transferjev. Ministrstvo za delo je torej že napovedalo obsežnejše spremembe socialne zakonodaje in možnost uvedbe novega načina upoštevanja dohodkov, s katerim bo celovito preučilo tudi vpliv dohodkov na socialne transferje. V Poslanski skupini SMC zaradi naštetega menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Primož Siter bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Predlog, ki ga danes obravnavamo, ime dve poglavitni rešitvi, za katere v Levici menimo, da gresta v pravi smeri. Predlagano je, da se dohodek iz naslova študentskega dela in kadrovske štipendije ne bi štel kot dohodek študentove družine, ko se ugotavlja upravičenost do socialne pomoči ali drugih socialnih transferjev.¸Glede dohodka iz študentskega dela pa se predlaga, da se dohodek ne bi štel do višine posebne olajšave za študentsko delo, ki je bila ta teden določena pri višini 3 tisoč 500 evrov letno. 3 tisoč 500 evrov letno pomeni, da bi pri uveljavljanju letnih pravic, kot je subvencija vrtca ali otroški dodatek, ta predlog pomenil bistveno izboljšanje za socialno šibke družine. Pri uveljavljanju mesečnih pravic, kot je denarna socialna pomoč ali varstveni dodatek, pa se določen del prihodka iz študentskega dela že danes ne upošteva. Zaslužek študenta do 201 evra se že danes upošteva pri uveljavljanju mesečnih pravic družine oziroma naj se ne bi upošteval. Prakse po posameznih centrih za socialno delo glede upoštevanja teh in ostalih dohodkov ter premoženja se namreč močno razlikujejo, kar je problem zase. Pravilno zapisana bi predlagana rešitev pomenila, da bi se dohodek, ki se ne upošteva, povečal za slabih 100 evrov, kar prav tako pomeni izboljšanje za socialno šibke družine. V nasprotju z Vlado, ki trdi, da mora družina izčrpati vse možnosti za preživetje, preden je lahko upravičena do solidarnosti države, smo v Levici prepričani, da je vloga socialne države bistveno drugačna. Vloga socialne države ni v tem, da ljudi sili v podplačano in izkoriščevalsko delo, ampak da jih od njega osvobaja in jih opolnomoči, da ga zavrnejo. Vloga socialne države ni v tem, da prisili revna gospodinjstva, da porabijo vse prihranke in prodajo vse premoženje, preden sploh lahko postanejo upravičeno do pomoči, ampak da jim pomaga, da se izvijejo iz spirale revščine. Vloga socialne države ni reprodukcija revščine, ampak njena odprava. Država, ki revščino vzdržuje, namesto da bi delovala s ciljem njene odprave, pač ni socialna. Država, ki revne zgolj vzdržuje pri življenju, da lahko delajo, je država kapitala. Socialni transferji v taki državi služijo zgolj reprodukciji delovne sile za kapital, služijo njegovemu subvencioniranju, ne pa emancipaciji ljudi in realizaciji njihovih potencialov. Današnji predlog Nove Slovenije se bržkone pomotoma približuje temu. Do določene mere bi preprečil, da bi dohodek, ki študentu omogoča študij ali pa občasen, denimo počitniški, zaslužek, ki študentu omogoči, da si privošči nekaj zase, zniževal socialne prejemke njegove družine, njegovih staršev ter bratov in sester. Ukrep bi olajšal prizadevanja posameznikov, da se iztrgajo iz primeža revščine, saj bi do določene mere preprečil to, kar se dogaja danes – da se dohodki iz študentskega dela porabljajo za preživljanje študentove družine. Druga predlagan rešitev je podobna, le da gre za dohodek, ki ga predstavljajo kadrovske štipendije. Tudi tu se v primerih revnih gospodinjstev prihodek študenta porablja za preživetje družine. Pridobitev kadrovske štipendije ni pogojena s socialnim stanjem štipendista, je pa od socialnega statusa študenta in njegove družine odvisno, kako se bo štipendija porabila, ali za študentov razvoj ali pa za spopadanje njegove družine z revščino. Slednje ni namen kadrovske štipendije. V Levici smo takim spremembam naklonjeni in smo pripravljeni sodelovati pri oblikovanju ustreznega zakonskega zapisa, saj je po naših ocenah trenutni zapis členov nekoliko pomanjkljiv, kar bo zagotovo izpostavila tudi Zakonodajno-pravna služba. Vendar to ne predstavlja nobene ovire, da tega ne bi v nadaljevanju ustrezno popravili. Zato bomo v Levici ta predlog podprli in sodelovali pri njegovi nadaljnji obravnavi. Predlagatelja pa bi rad opomnil, da ne drži, da predlog ne bo imel finančnih posledic za državni proračun, kot je zapisal v gradivu. Če se del dohodkov ne bo več štelo pri ugotavljanju upravičenosti do socialnih transferjev, to pomeni, da se bo krog upravičencev nekoliko razširil in da bodo tisti, ki so do transferjev že upravičeni, prejeli nekoliko več. V nasprotju s Krščanskimi demokrati se v Levici namreč zavedamo, da je za boj proti revščini treba nekje denar vzeti. Če poenostavim, vzeti ga je treba tam, kjer je, in dati tja, kjer ga ni – od bogatih torej k revnim. Socialne politike brez tega ni. Prav tako je ni brez visokih davkov na najvišje dohodke, davkov na kapital in premoženje. Dokler boste v NSi predlagali nižanje davkov, privatizacijo, zmanjšanje javne porabe in še naprej prodajali že zdavnaj povožene neoliberalne mantre vitke države in zveličavnosti prostega trga, so takšni predlogi lahko sicer dobronamerni, a neskladni z vašim siceršnjim programom in vašimi politikami na področju davkov. Treba je poudariti tudi to, da ste še včeraj zagovarjali, da se za najbolj ranljive zmanjša socialna pomoč in da se zmanjša število oseb, ki so do socialne pomoči oziroma socialnih transferjev sploh upravičeni. Danes pa predlagate ravno obratno. Včeraj vas proračun revnih družin ni zanimal, danes na njem gradite svoj argument. To je dvolično, to je nenačelno. Bi pa na tem mestu rad spomnil, da je do leta 2012 že veljalo, da se dohodek iz študentskega dela do višine posebne olajšave – torej to, kar je danes predlagano – ne upošteva kot dohodek pri ugotavljanju upravičenosti do socialnih transferjev. To, da se prihodki študenta uporabljajo za premagovanje revščine njegove družine, namesto da bi za to poskrbela socialna država, je zasluga Socialnih demokratov in njihove antisocialne reforme iz leta 2010. Z Zakonom o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev in Zakonom o socialnovarstvenih prejemkih, ki sta začela veljati leta 2012, je takrat Pahorjeva vlada ukinila državne pokojnine, ki jih je tedaj prejemalo okoli 16 tisoč žensk brez lastne starostne ali kmečke pokojnine, hkrati so varstveni dodatek spremenili iz pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja v socialni prejemek in začeli strogo upoštevati premoženjske cenzuse. Posledica teh dveh ukrepov je, da je 50 tisoč ljudi, večina starejših in žensk, ostalo brez kakršnekoli socialne pomoči. Prav tako je nova socialna zakonodaja uvedla strožje pogoje za prejemanje socialnih pomoči, uvedla fiktivno upoštevanje dohodka, ki je bilo odpravljeno šele letos, in v upoštevanje dohodka uvedla kar 13 novih dohodkov, med njimi tudi dohodek iz študentskega dela. Negativne posledice te antisocialne in protidelavske zakonodaje bomo odpravljali še dolgo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Aleksander Reberšek bo predstavil stališče Poslanke skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar s sodelavko, spoštovane poslanke in poslanci, vsem vam in vsem državljanom čestitam ob našem današnjem državnem prazniku dnevu suverenosti. V Poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo predloge, ki jih prinaša ta predlog sprememb zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Dve glavni rešitvi sta izvzem kadrovskih štipendij ter dohodka za opravljeno začasno ali občasno delo dijakov in študentov iz dohodka družine pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Dijaško in študentsko delo se izvzame do višini posebne osebne olajšave za to delo v skladu z zakonom, ki ureja dohodnino, to je po novem do 3 tisoč 500 evrov. Posledično se bo izboljšal položaj družin, dijakov in študentov, ki opravljajo takšno delo, predvsem tistih z več otroki. V Novi Sloveniji smo namreč s to novelo želeli odgovoriti na pozive številnih družin, ki so opozarjale, da so zaradi počitniškega dela svojih otrok kaznovane. Zaradi dodatnega zaslužka se namreč pogosto zgodi, da družina pade v višji dohodkovni razred pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, kot so otroški dodatek, plačilo vrtca in državne štipendije. To pa je izjemno nepravično, predvsem pa daje popolnoma napačno sporočilo mladim, da se delo ne splača. S takšnim pristopom pa si delamo medvedjo uslugo. V Novi Sloveniji trdimo nasprotno: delo se mora splačati. Kdor dela, predvsem tisti, ki si s tem zagotovi dodatna sredstva za študij oziroma stanovanje za čas študija, mu mora ostati več: delo se mora splačati. Iz podobnega vzroka predlagamo tudi izvzem kadrovskih štipendij. Menimo, da bo ta ukrep povečal motivacijo mladim talentom iz socialno ogroženih šibkih družin za pridobitev kadrovske štipendije. Veljavna ureditev številne mlade odvrača od kadrovskih štipendij, saj njihovo prejemanje na strani štipendista lahko pomeni, da bo njegova družina izgubila ali se ji bodo pomembno zmanjšali socialni in družinski prejemniki. V preteklih letih so sredstva za kadrovske štipendije ostajala neporabljena. Prizadevati pa bi si morali za širjenje kadrovskih štipendij tudi skozi sistem davčnih olajšav za kadrovske štipendije, ki bi lahko nadomestila trenutno sofinanciranje. Trenutna demografska slika ter potrebe po kvalificirani delovni sili, ki narekuje gospodarski razvoj in prihodnost dela, terjajo od nas, da razmišljamo o odpravi ovire, ki mladim otežujejo odločitve za delo, ki si ga želijo oziroma delo, za katerega obstajajo dejanske dolgoročne potrebe. Štipendijska davčna in socialna politika morajo slediti tem trendom. Da gre predlog v pravo smer, dokazuje tudi javna podpora Študentske organizacije Slovenije in Klubu slovenskih podjetnikov, ki pozdravljata in podpirata predlog. Kot sem že na začetku rekel, bo Poslanska skupina Nove Slovenije glasovala za zakon.
Hvala lepa. Vojko Starović bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani! Namen predloga zakona, ki je pred nami, je, da se kadrovske štipendije in dohodek od začasnega ali občasnega delo dijakov in študentov ne vštevajo v dohodek družine pri uveljavljanju socialnih pravic iz javnih sredstev. Gre za zneske do višine posebne osebne olajšave. Posledično bi se socialni položaj družin, katerih dijaki ali študenti opravljajo takšno delo, izboljšal. V podporo predlagani spremembi gre tudi mnenje Kluba slovenskih podjetnikov, ki pravi, da bi se po sprejetju novele povečala motivacija mladih talentov iz socialno šibkejših družin za dodelitev kadrovske štipendije. Veljavna ureditev namreč številne mlade odvrača od kadrovskih štipendij, saj njihovo sprejemanje na strani štipendista lahko pomeni, da bo njegova družina izgubila ali pa se ji bodo pomembno zmanjšali socialni prejemki. Klub slovenskih podjetnikov poziva, da razmišljamo v smeri odprave ovir, ki mladim otežujejo sprejem štipendije in dela v Sloveniji. S tem pozivom se strinjam tudi sam. Mladi se namreč vse pogosteje odločijo za delo in življenje v tujini. Sicer po raziskavah velja, da tako imenovani beg možganov še ne predstavlja veliko težavo, vendar se zdi, da znanja in strokovnosti ne znamo dovolj ceniti. Mladi pogosto opravljajo tudi dela, za katera so preveč kvalificirani, kar je vzrok nezadovoljstva in iskanje ustreznih izzivov v tujini. Čeprav stopnja bega možganov ni kritična, bi intelektualni potencial morali znati bolje upoštevati. Treba bi bilo več vlagati v nova znanja, izobraževanja in tehnologije ter ustvariti ugodne pogoje za mlade strokovnjake. Ti namreč predstavljajo tisti potencial, ki lahko pripelje našo državo do razvojnega preboja. Pristojno ministrstvo za delo se problematike zaveda in pripravlja ustrezno reformo, za katero bo zagotavljanje socialnih transferjev enostavnejše, preglednejše in pravičnejše. Ministrstvo tudi izpostavlja, da bi Finančna uprava Republike Slovenije predmetno novelo zaradi nepridobivanja podatka o davčnih olajšavah zelo težko izvajala. Olajšave bi namreč morali izračunavati sami. V Poslanski skupini SAB ocenjujemo, da je predlagana rešitev na prvi pogled sicer dobra, a hkrati ne prispeva k enotnosti in preglednosti ter s tem učinkovitosti že tako razdrobljene in premalo konsistentne socialne zakonodaje. Poleg tega pa so tudi finančne posledice predlagane rešitve precej visoke, zato v Poslanski skupini SAB menimo, da predlog zakona pri primeren za nadaljnjo obravnavo. Kljub temu da v predlogu proračuna za prihodnji dve leti ni dovolj predvidenih sredstev za vse rešitve in reforme, ki bi jih Vlada na tem področju želela izvesti, bi nas gospodarska rast, ki jo v Sloveniji beležimo od leta 2014 dalje, vseeno morala navdajati z večjim optimizmom. Imamo rekorden proračun v zgodovini države, zato od Vlade upravičeno pričakujemo hitrejše iskanje in udejanjenje rešitev. Bil bi že čas, da sistemske rešitve, na katere se pogosto sklicujemo, ugledajo luč sveta. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani z ministrstva, kolegice in kolegi! Kadrovske štipendije in tako imenovano študentsko delo naj bi se po pričujočem predlogu do višine posebne dohodninske olajšave izvzeli iz dohodka pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. V prvi vrsti v Poslanski skupini Desus priznavamo, da je zakonodaja, na podlagi katere se izračunavajo in dodeljujejo socialni transferji, izjemno kompleksna in zahtevna. Mestoma se zdi tudi nerazumljiva in mogoče zato daje upravičen vtis nepravičnosti. Osnovna značilnost pravic iz sistema socialnega varstva je, da te pravice niso enoznačno samoumevne in da si morata posameznik in družina po svojih najboljših močeh prizadevati, da se preživi s pomočjo svojih lastnih dohodkov, ki izvirajo iz dela. Zato je bistveno pri veljavni ureditvi, da se v primeru uveljavljana transferjev upoštevajo vsi dohodki in prejemki, in sicer neto razpoložljivi dohodek, razen tistih, ki so dodeljeni za posebne namen in kritje posebnih potreb. Tak je na primer dodatek za pomoč in postrežbo. Vsled tega se tudi kadrovska štipendija in občasno oziroma začasno delo dijaka in študenta štejeta v dohodek družine, ko se uveljavlja posamezna ali več pravic iz javnih sredstev. Upoštevanje dohodkov tudi kadrovske štipendije ali dohodkov iz naslova dela dijaka ali študenta je različno. Odvisno je od tega, ali gre za uveljavljanje letne pravice ali mesečne pravice. Prav tako pa je odvisno tudi od vrste prihodka, se pravi, ali je prihodek periodičen ali je občasen. Predlagatelj meni, da so družine, katerih otroci prejemajo kadrovsko štipendijo ali služijo denar preko študentskih napotnic, v slabšem položaju v primerjavi s tistimi, kjer otroci ne delajo oziroma ne prejemajo te štipendije. Torej veljavna zakonodaja je nepravična. V Poslanski skupini Desus smo zavzeli stališče, da ni mogoče kar tako po čez brez tehtnih razlogov in brez vedenja o finančnih posledicah za proračunska sredstva delati izjeme in tudi ne omejitev pri dodeljevanju socialnih transferjev. V naši poslanski skupini se sicer zavzemamo za pravično delitev transferjev, ki pa naj bodo dobro premišljena in pripravljena na podlagi temeljitih in praktičnih preizkusov sedanje ureditve. Mi si ne želimo parcialnih posegov, saj taki posegi lahko povzročijo še več nepravičnosti ali diskriminacije kakšne konkretne skupine prebivalcev. Res je, v preteklosti smo že naredili kakšno izjemo. Spomnim naj na odvzem vrednosti nepremičnine do 120 tisoč evrov pri uveljavljanju denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka. Ampak, to je bil primer, ki je reševal obsežnejši problem zelo množične starejše populacije, ki jo pestijo hudo nizke pokojnine. Če od 620 tisoč upokojencev prejema malo manj kot polovica pokojnino pod pragom revščine, je to mnogo resnejši položaj, kot pa danes obravnavana tema. Znano nam je, da se pripravljajo obširnejši posegi v sedanjo ureditev, ki stremijo k večji socialni korektnosti in pravičnosti ter večji transparentnosti in enostavnosti celotnega sistema transferjev. Tako je bilo s strani gospe ministrice pred časom že slišati o uvedbi univerzalnega otroškega dodatka, kar pomeni, da bi se popolnoma oddvojil od socialne politike in postal del družinske politike. Verjamem, da bo napovedana prenova sicer nekoliko obširnejša, sicer je pa danes priložnost, da nam predstavniki ministrstva v nadaljevanju razprave nekoliko razkrijejo vsaj smernice, kako naj bi bodoča popravljena socialna zakonodaja izgledala, prav tako pa nas zanima okvirna časovnica, kdaj bo ta prenova na naših mizah. Naša poslanska skupina današnje vsebine predloga ne more podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Predstavniki ministrstva, vsi prisotni v dvorani, lep pozdrav! Pred samo imamo Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Predlog zakona, ki ga je pripravila Nova Slovenija, ima samo en namen, in sicer kadrovske štipendije in dohodek iz tako imenovanega študentskega dela bi se izvzela iz dohodkov, ki se upoštevajo pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. No, študentsko delo le do višine 3 tisoč 302,70 evra, kolikor trenutno znaša posebna osebna olajšava za to delo. S tem študentskim delom imamo zadnje čase v Državnem zboru kar veliko dela. Zadnjič se jim je na Odboru za finance dvigovala urna postavka, zdaj pa bi radi, da se to ne upošteva. Tu nekaj ne štima. V Slovenski nacionalni stranki absolutno nasprotujemo vsem socialnim transferjem, ki imajo prizvok o nepravičnosti. Dobra vlada bi najprej morala vse socialne transferje ukiniti, potem pa začeti znova. Zaposleni v socialnih centrih bi morali delati na terenu in ugotavljati, kdo resnično potrebuje socialno pomoč. Ugotovitev bi bila, da v Sloveniji potrebuje zelo malo ljudi socialno pomoč. Teh socialnih pravic je že toliko, da jih nihče več ne pozna. Anja Kopač Mrak je to socialno zakonodajo tako zelo pokvarila, da je popolnoma neuporabna in zelo škodljiva za državni proračun. Nova Slovenija je politična stranka, ki zagovarja nižanje davkov, zato je ta njihov predlog popolnoma nelogičen. Manj davkov pomeni manj socialnih transferjev. Razumem, da želite pomagati velikim družinam. Jaz sem tudi za to, da se slovenskim družinam z več otroki namenijo dodatna sredstva. Ampak danes so redke slovenske družine z več otroki. V veliki večini primerov gre za tujce, za katere pa ne bomo trošili dodatnega denarja. Če bi ta predlog sprejeli, bi lahko študent delal, poleg tega pa bi še starši prejemali določene transferje. Dvojna korist. Očitno predlagatelj smatra, da sedaj tisti, ki dela, ne dobi socialnih transferjev ali pa vsaj ne dovolj. Tisti, ki pa dela, jih pa dobi. Situacija je v vsakem primeru zelo, zelo čudna. Ne vem, kaj naj rečem. V Slovenski nacionalni stranki tega predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Preden dam besedo predlagateljici, bi ta trenutek najprej povedal, kdo so razpravljavci, ki so še ostali na spisku: Jožef Horvat, sledil bo Jernej Vrtovec, Janja Sluga, Jani Ivanuša, Edvard Paulič. Za besedo je zaprosila predlagateljica Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kljub temu da je bilo za to točko napovedano 4 ure in 15 minut, ocenjujem, da jih bo kakšnih 10 razpravljalo danes, pa se sprašujem, ali je mogoče spet tema neprava ali pa je tako socialno tankočutno, da enostavno človek rajši molči, kakor da bi sploh kaj rekel. Ampak najprej naj se vam vsem zahvalim za vaša stališča. Lahko rečem, da sem jih razumela v pozitivni luči, da poslanci Nove Slovenije odpiramo pravo temo, odpiramo teme, ki se dejansko tičejo vsakega posameznika in tudi tistih najšibkejših oziroma tistih, ki so se zaradi kakšnih osebnih okoliščin znašli zaradi takega načina izračunavanja po Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, praktično nekje na dnu in enostavno zaradi tudi vzgoje, da je delo vrednota, imajo posledice, ki pa se jih v sistemu ne da prezreti in se jih ne da odpraviti na tak način. Zato smo se tudi odločili v Novi Sloveniji, da vložimo predlog spremembe Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, s katerim bi izločili iz izračunavanja dohodke iz dela dijakov in študentov ter kadrovske štipendije. Bilo je govora, da vsi razumete, kako je z mladimi, da enostavno poleg vsega drugega imajo tudi težave s stanovanji in še s kakšno drugo stvarjo. Ampak naj najprej povem, kako je. Res je, marsikaj se je v tem mandatu, mandatu vlade Marjana Šarca odpravilo na področju socialne zakonodaje. Pa vendarle, poglejte, če bi bila politična volja, bi bili vsi ti ukrepi že odpravljeni v letu 2014. Ker je Zakon za uravnoteženje javnih financ vse te zakone, ki ste prej našteli, da ste jih odpravili, tudi dodatek za nego otroka, predvideval, da se bodo odpravili takoj, ko bo gospodarska rast 2,5% BDP. In to je bilo tam okrog let 2014, 2015. Vlada, vse vlade do sedaj, tudi vlada Alenke Bratušek in vlada Mira Cerarja je te zadeve držala kot nek trajen ukrep praktično do lanskega leta oziroma do letošnjega leta. Zato reči, da vsi govorimo o družinski politiki – glejte, v Novi Sloveniji smo ne vem kolikokrat vložili zakone, kar se tiče dodatka za nego otroka, da bi odpravili denarno socialno pomoč. Opozarjali smo na neustavnost tega varstvenega dodatka, kako je bil izračunavan. Da so bile na določene zadeve plombe. Tisti starejši poslanci, ki se ste že več mandatov tukaj, veste, koliko pisem določenih starejših ljudi, smo dobivali, kjer so pisali, kaj se jim je zgodilo. Kar naenkrat so imeli na svoji kmetiji, na svojem stanovanju plombo zaradi varstvenega dodatka in so se množično odpovedovali temu. Ampak poglejte, danes govorimo o tem, da se študentsko delo vključuje v izračun dohodka. Jaz imam vedno pred očmi gospo, ki je prišla v poslansko pisarno, je ločena, prejema ali ne prejema preživnine – tudi če jo prejme kakšen mesec, je ta preživnina nizka – njen sin je dopolnil zadostno število let za dijaško delo in je šel med počitnicami delat. Živijo v neprofitnem stanovanju, ima pa še hčer, ki je še v osnovni šoli. Kaj se je njim zgodilo? Ampak to je samo eden od primerov, jaz imam tukaj veliko primerov, bom tudi kasneje še prebrala kakšnega. Njej se je zgodilo to, da je enostavno zaradi enomesečnega dijaškega dela pri izračunu neprofitne najemnine v socialnem stanovanju dobila višje plačilo najemnine. Sin je zaslužil, mislim da 800 evrov, njej se je zaradi teh 800 evrov dvignila ta najemnina skoraj za 100 evrov več na mesec. Izgubila je popolnoma subvencionirano malico in seveda tudi kosilo. In je rekla: »Ko jaz potegnem pod črto, sem jaz na slabšem, ker je moj sin šel delat za 700 evrov, v letnem proračunu za tisoč 500 evrov. Meni se zdi, da v takem primeru ne moremo mi govoriti o neki socialni politiki, o neki socialni državi. Res je, da ta gospa živi v socialnem stanovanju, ampak tudi socialno stanovanje ni zastonj. In kar je največji in najhujši nonsens je, za koliko – jaz sem to že državnemu sekretarju povedala – za 3 cente. Šla je na center za socialno delo, poskušala vendar nekaj narediti za tiste 3 cente, a nič se ni dalo premakniti. Se pravi, da imamo neko rigidno, kar ste tudi sami v svojih stališčih povedali, prezakomplicirano zakonodajo na tem področju. Danes je bilo rečeno, da Nova Slovenija ni postregla s podatki, koliko je takih družin. Poglejte, jaz lahko nazaj enostavno rečem, da očitno tega podatka nima niti ministrstvo. Jaz imam starejše podatke iz leta 2016, ampak jaz sem pričakovala od ministrstva, da bo dalo sveže podatke, pa jih danes tukaj nisem dobila. Pa je moja kolegica Tadeja Šuštar v ponedeljek zastavila ministrici poslansko vprašanje z isto tematiko in tudi ministrica takrat ni odgovorila, koliko je takih družin v Sloveniji. Kdo pa potem ve, če ne ministrstvo, koliko je takih družin? Saj vendar gre vsaka taka zadeva, Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, preko ministrstva oziroma preko centrov za socialno delo. Ne mi reči, da imamo v 21. stoletju slabo digitalizacijo in slabe povezave. Ker potem bom začela govoriti o pametni Sloveniji in o digitalizaciji, ki je še kako potrebna v državi in na ministrstvu in na centrih za socialno delo. Jaz pričakujem, če se bo odzvalo ministrstvo, da vendarle pove, koliko je takih družin v Sloveniji. Ker drugače bom, ko se bom naslednjič oglasila, povedala stare podatke. Ampak jaz nisem želela operirati s starimi podatki. Jaz samo vem, da je približno trenutno na žalost v Sloveniji, če se vrnem k podatku, ki ga imam, pa mislim, da je še najbolj svež, ker veste, ste vsi dobili, da Študentska organizacija Slovenije podpira naš predlog zakona in tam so zapisali, da je približno okoli tisoč kadrovskih štipendij v Sloveniji. Se vam ne zdi, da je nekaj hudo narobe s sistemom. Zakaj jih je tako malo? Če bi bil sistem bolj naravnan k temu, da bi bile kadrovske štipendije tudi izvzete iz obračuna dohodka družine bi bila ta številka verjetno večja. Pa vsi si želimo, da bi bilo več kadrovskih štipendij. Spomnim se, ko smo ustanovili oziroma uzakonili sprejeli deficitarne štipendije. Kako smo bili ponosni, da smo uspeli prepoznati deficitarne poklice in smo uzakonili deficitarne štipendije. Kaj je sedaj s temi deficitarnimi štipendijami? Takrat smo se hvalili. Tu, ko pa imamo možnost, pa to gre iz državnega proračuna, ko pa imamo možnost, da se študentom pomaga tudi prek kadrovskih štipendij, smo enostavno rigidni, ne znamo stopiti naprej, da bi vendarle pospešili pritok mladih, prenos znanja, pridobivanje izkušenj. In ne nazadnje jaz pri vsej tej stvari poudarjam – socialne vrline. Mladi, ki jim starši rečejo, »poslušaj, če bo šel delat, to pomeni, da boš mogoče v dveh mesecih zaslužil tisoč evrov ali pa tisoč 200, to pomeni, da bomo mi ob štipendije«. In rečejo še, »ne, ne, ti to poletje kar doma bodi«. Ob računalniku, ob polnem hladilniku, a ne?! To ni prava vzgoja, vzgoja je, da je delo vrednota. To ni pravi način, ker potem na drugi strani rešujemo vse stiske mladih, ki so v tej državi. Jaz si želim, da bi vendarle zmogli toliko enotnosti, da bi zakon v prvem branju spustili. Seveda se ga da, kot je rekel kolega iz Levice, popraviti, amandmirati, dogovoriti, tudi veljavnost zakona se da prestaviti. Tako bi vendarle dali eno sporočilo, da nam je mar, da Slovenija ostaja socialna država. Toliko za enkrat.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, gospod državni sekretar, kadarkoli boste imeli željo za prijavo za intervencijo, boste dobili besedo. Izvolite, seveda državni sekretar, mag. Urban Krajcar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo in za konstruktivno debato vsem. Mogoče samo osvetlim nekatera dejstva za boljše razumevanje za nadaljnjo debato. Začel bi mogoče pri kompleksnosti zakonodaje oziroma pri smeri, v katero so šli že nekateri prejšnji razpravljavci. Tukaj bi rad poudaril, da Ministrstvo že od jeseni 2018 intenzivno dela na poenostavitvi zakonodaje s področja pravic iz javnih sredstev. Prvi korak je bil narejen in menimo, da so rezultati precej uspešni. V letošnjem letu smo prvič po uvedbi zakonodaje iz leta 2012 uspeli rešiti vloge za podaljšanje letnih pravic iz meseca avgusta, in sicer v zakonskem roku 60 dni. Danes smo nekje na rešenih 98 % vlog, kar mislim, da se lahko pohvalimo. To je bil prvi korak. Drugi korak pa je bil, kar smo slišali že danes, da pripravljamo celostni pregled in celostno analizo spremembe zakonodaje v naprej, pri čemer pregledujemo tako upoštevane dohodke in premoženje in gledamo, kaj bo v prihodnje treba spremeniti. Tu je tudi tema, ki je danes obravnavamo, kadrovske štipendije in prihodke iz dijaškega in študentskega dela. Mogoče na tej točki omenim tri stvari, ki so v pregledu in ki so v analizi in bodo verjetno tudi uporabljene. Z vidika dohodkov se bo proučila možnost uvedbe novega načina upoštevanja dohodkov, s čimer bi se upošteval bolj realen materialni položaj stranke, in sicer največ iz preteklega ali predpreteklega leta, kar poznamo danes, ampak bi se v materialni položaj upoštevali dohodki prejeti v zadnjih dvanajstih mesecih pred mesecem vložitve vloge stranke. Hkrati se za določene kategorije samozaposlenih oseb razmišlja o tem, da se ugotavljanje dohodka iz dejavnosti ne glede več v višini dobička, ampak da se kot dohodek upošteva zavarovalna osnova, od katere se plačujejo prispevki. Če se pa dotaknemo še pravic iz javnih sredstev, kjer se upošteva premoženje, je pa trenutno v skladu z veljavno zakonodajo, da se premoženje pri letnih pravicah iz javnih sredstev upošteva tako, da se vrednost premoženja najprej zniža za 48 tisoč osnovnih zneskov minimalnega dohodka, ostanek pa se upošteva tako, da se dohodki oseb povečajo za fiktivno določen znesek, in sicer v višini letnega zneska obresti. Ne bom šel v detajle, ampak kaj pomeni to v praksi. Če je neka družina brez dohodka, ima pa premoženje v vrednosti 800 tisoč evrov, se potem kot dohodek, ko se vse skupaj izračuna, povprečni mesečni dohodek na osebo deli z dvanajst in štiri in pridemo do tega, da je to številka 65 evrov, kar tudi menimo, da je treba prečistiti. Glede finančnih posledic smo danes slišali. Menimo, da bi bile finančne posledice tudi prisotne. Mogoče pa še odgovor cenjeni poslanki. Obžalujemo, da se pri pripravi zakona nismo že prej povezali, da bi lahko skupaj prišli do številk, po katerih se danes sprašujemo. Mi delamo analize, kaj vse bi takšna sprememba prinesla, so pa precej kompleksne. Tako da upam, da bomo v prihodnje tudi to lahko skupaj rešili. Konkretne številke pa tako kot jih ministrica v ponedeljek ni mogla podati, jih tudi jaz v tem trenutku ne morem, bo pa tudi to v planu, ki ga pripravljamo, ena izmed ključnih točk, da vemo, kakšne so finančne posledice in kaj dobrega prinese takšna odločitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dovolite, da napovem naslednje tri, štiri razpravljavce: Jožef Horvat, Tadeja Šuštar, Janja Sluga in Jožef Lenart. Kolega Horvat, imate besedo, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar s sodelavko, drage kolegice in kolegi! Morda najprej eno tehnično opozorilo. Na portalu Državnega zbora pri EPI 0771/VIII, kjer je navedena ta novela zakona, piše: »Ostali dokumenti. Pripombe k predlogu zakona.« Moralo bi pisati: »Podpora k predlogu zakona.« Če se da to popraviti. Prihaja tudi še ena podpora, mislim, da je že v hiši, s strani Študentske organizacije Slovenije. Torej imamo dve podpori in nobene pripombe. Lepo prosim, če se to da popraviti. Namesto uvoda, gospe in gospodje, bilo je tudi nekaj o davkih, da v Novi Sloveniji – krščanskih demokratov nismo konsistentni, ker da govorimo o znižanju davkov, na drugi strani pa zagovarjamo višjo denarno socialno pomoč. Absolutno si prizadevamo za znižanje davkov. Če bodo naše plače, plače slovenskih zaposlenih manj obremenjene, kot so, ker so rekordno obremenjene, bo neto večji. Torej mi si prizadevamo za višje neto plače. Nova Slovenija – krščanski demokrati si prizadevamo za višje neto plače, torej za manjše davčne obremenitve. In zakaj to govorimo? Na podlagi podatkov. Pred dnevi je bila objavljena primerjalna analiza Informacijskega centra za evropsko politiko in Slovenija je v vrhu obdavčitve najbolj produktivnih. Jaz upam, da na vladi to kdo študira, ali pa reče: »Mah, pustimo mi to Evropo, mi se gremo Balkan ali karkoli.» Ampak mi smo v globalnem konkurenčnem svetu, kjer veljajo neke zakonitosti in se posveča podjetništvu in tudi izobraževanju posebna pozornost. V Sloveniji davčni sistem najbolj produktivne spodbuja k opustitvi dela v zameno za nedelo ali da se odselijo v države, kjer bodo za svoje težko prigarano delo manj davčno obremenjeni. To je dejstvo. Ko berem to analizo in komentarje, visoke mejne davčne stopnje, ki jih imamo v Sloveniji, znižujejo donosnost izobraževanja in podjetništva. To pomeni, da naš sistem davčni in še kakšen, birokratski, na primer, sporoča: ne se izobraževati, ker se znižuje donosnost na izobraževanje, in ne biti podjeten, ker sistem znižuje donosnost na podjetništvu. Hkrati pa je sistem takšen, da nekako stimulira davčne utaje oziroma izogibanje plačevanju davkov in tako naprej. Ampak kakorkoli, tema, ki jo danes odpiramo z našim predlogom zakona, zadeva konkurenčno okolje, poslovno okoljem, ki ga imamo v tej državi. Povedal sem, da smo v vrhu obdavčitve najbolj produktivnih ali po domače tistih razvojnikov ali vlečnih konjev, ki slovensko podjetništvo, slovensko gospodarsko rast vlečejo naprej. Hvala bogu! Ta vlada je lahko srečna, da imamo še dokaj spodobno gospodarsko rast. Prejšnji vladi sem praktično ves mandat postavljal vprašanje: naštejte ukrepe, ki ste jih sprejeli in so učinkovali kot dvig gospodarske rasti. Nikoli nisem dobil odgovora. Ampak danes, gospe in gospodje, nočem biti kritičen, še enkrat, mi smo globalna vas, ampak jaz upam, da kdo vidi v tej vladi, da je v času te vlade ali pa lahko rečem, da tej vladi je uspelo ali pa se ji je zgodilo – da uporabim bolj diplomatski jezik – da je razpolovila dinamiko gospodarske rasti od trenutka nastopa. Ja, to drži. V času te vlade se je dinamika gospodarske rasti razpolovila. In sedaj bolj na socialno politiko. Ta zakon je eminentna tema s področja socialne politike. Mi v Novi Sloveniji trdimo, da socialna politika mora biti ena zelo močna varnostna mreža, zelo gosto spletena in iz najboljših materialov. Zakaj? Zato da te ujame, da človeka ujame, da državljanko, državljana ujame, ko ta pada zaradi takšne ali drugačne tragedije, usode, ki se zgodi posamezniku, družini in tako naprej. Ko pada zaradi bolezni, se mora vzpostaviti ta močna varnostna mreža. Ko pada zaradi tega, ker je na cesti on in ona, mož in žena, kakorkoli že, ker je šlo podjetje v stečaj, potem tu mora biti ta socialna mreža, ta varnostna mreža, ki ujame vsaj za nekaj časa tega človeka, ki pada zaradi stečaja gospodarske družbe, kjer je bil zaposlen. Vsaj za nekaj časa ga mora krepko držati, dokler ne najde drugega dela. Tako si pač mi to predstavljamo. Ne more pa biti socialna politika nek avtobus, na katerega vskočiš kadarkoli brez vozovnice in se pelješ, kolikor ti pač čas dopušča. Najboljša socialna politika, to sem pred dvema dnevoma ponovno in stotič poslušal tudi v Nemčiji, v Berlinu, najboljša socialna politika je tista, ki pomaga ustvarjati nova delovna mesta, ki pomaga, da človek lahko udejanji, če hočete, unovči vse svoje intelektualne potenciale, podjetniške potenciale, ročne spretnosti ali kar koli že. Saj je vsak najbolj srečen, če lahko dela, če lahko ustvarja in da za to dobi potem tudi primerno plačilo oziroma zagotovljen kvaliteten človeka vreden standard. In moramo enkrat prekiniti z nekimi računovodskimi pristopi. Ko poslušam, »ja, veste, to bo pa v proračunu takšen in takšen izpad. S čim boste pa to nadoknadili?«. Prosim lepo, ne na tak način! To znajo delati računovodje, ampak mi smo politiki, ki usmerjamo vse politike v tej državi. Vsaj tako bi moralo biti. Ampak moram pa reči, pa sedaj to ni tema, sem v zadnjem času izredno zaskrbljen, kaj pravzaprav se pri nas dogaja, ko, saj to je neverjetno, oprostite, ker me je zaneslo, nekoga, ki je bil pred mesecem razglašen za menedžerja leta, je sedaj nekdo odžagal. Država najbrž, saj je v tem podjetju pomemben solastnik. Ko je najmlajša poslanka v državnem zboru, kolegica Tadeja, v ponedeljek ministrici postavljala poslansko vprašanje glede njenega stališča do našega predloga zakona, moram jaz reči, da jaz to ministrico izjemno cenim in škoda, da je ni tukaj, je začela neke premike delati, ker smo mi dejansko v zadnjih nekaj letih to socialno politiko povsem zavozili. Povsem. Zato ni bilo mogoče narediti informativnega izračuna, da bi vsak upravičenec lahko videl, kaj mu pravzaprav pripada, do česa je upravičen iz javnih sredstev. Sistem je tako zakompliciran, da tudi najboljši računalničarji očitno tega niso znali narediti. Ja, tako pač je. Ampak ministrica je rekla v odgovoru na poslansko vprašanje kolegice, citiram: »V tem trenutku lahko povem, da predlog sprememb zakona, ki bo vodil k bolj pravični delitvi socialnih transferjev, bo ministrstvo predstavilo v prvi polovici leta 2020. V tej spremembi bomo poskušali upoštevati tudi vaš predlog.« Sedaj slišimo, da ministrstvo ta zakon pripravlja. Jaz bi res prosil, gospod državni sekretar, da nam tukaj zbranim, pa tistim, ki nas spremljajo, predstavite vsaj osnovni koncept. Danes, kot vas je pozval gospod podpredsednik, imate to možnost. Da malo vidimo, v katero smer gremo. Pa v redu, če boste danes ta zakon zavrnili zato, ker ni dober predlagatelj, v dnu duše pa se strinjate, da so te rešitve dobre, samo predlagatelj vas moti, ker ne spada v vašo rožo, kot se temu reče. Najbrž imam to pravico kot poslanec Državnega zbora, zato bi prosil državnega sekretarja, da nam pove, v katero smer bo šla ta sprememba socialne zakonodaje. Ne bom bral tega, kar je delno že povedal tudi kolega Starović v stališču Stranke Alenke Bratušek. Slovenski poslovni je obiskal vse poslanke skupine, razen če ste jim vrata zaprli, kjer je med drugim govoril o pomembnosti kadrovskih štipendij ali bolje kadrovske politike. Mi veliko hodimo po terenu, se ustavljamo v glavnem pri podjetnikih, v družinskih podjetjih in tako naprej. Navdušeni se vedno vračamo v Ljubljano, ko ugotavljamo, kaj vse znajo naši ljudje narediti, da so poslovni partnerji z multinacionalkami, z Naso na primer, in nam natančno povedo, kašna je najboljša kadrovska politika, ker sprašujemo, ali dobijo dovolj kvalitetne kadre s fakultet. Direktno na to ne odgovarjajo, povedo pa, da je najboljši kader tisti, ki ga vzgojijo sami, ki s podjetjem raste v času študija, si vzgoji pripadnost temu podjetju in ga podjetje tudi nagrajuje na tak način, da lahko študent med počitnicah dela prek sistema študentskega dela in da dobi tudi kadrovsko štipendijo. Če greste proti našemu zakonu, ker ga boste vrgli, vsaj nekatere poslanske skupine so to jasno povedale, rečete ne kadrovskim štipendijam in rečete ne tudi študentskemu delu. Saj se ne bo dohodek iz študentskega dela v celoti izvzel iz dohodka gospodinjstva, povedali smo, da se bo limit izvzel, ampak ne več, kot je najvišja splošna olajšava pri Zakonu o dohodnini, kar bo od 1. januarja naprej 3 tisoč 500 evrov. Neverjetno je, da zdaj na nek drug način družino, ki ima študenta, ta pa je najbrž dober, da je dobil kadrovsko štipendijo, vi zdaj to družino kaznujete in rečete: »Hop, glej ga zloma, ta je pa dobil kadrovsko štipendijo, tu pa mora država tudi malo vzeti ali pa manj dati.« Jaz bom vesel, če bo gospod državni sekretar povedal, da bo v vladnem zakonu, ki se pripravlja, torej v zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, integrirana ta naša rešitev. Mislim, da je to resnično pravi pristop, če želimo mi kaj več narediti na področju ohranjanja dobrih kadrov v Sloveniji, v slovenskem gospodarstvu. Če bo pa še naprej tako, da bo kaznovana donosnost na pridnost, da bo kaznovana donosnost na izobrazbo, da bo kaznovana donosnost na podjetništvo, potem se nam, kolegice in kolegi, slabo piše. Povsem normalno je, da bom podprl sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Če bi bilo vsaj malo politične volje, ki bi iz dna duše prišla v prst, s katerim glasujete, potem bi, verjamem, gladko šel ta zakon v drugo branje. In tam potem dajemo vse podatke ministrstva na mizo, povabimo vse, ki jih tangira ta vsebina, pa da vidimo, morda bomo tam ugotovili, da je pa res ta rešitev slaba. Mi smo prepričani, da je dobra, zato smo se potrudili po svojih najboljših močeh, angažirali svoje resurse. In kot rečeno, se tukaj zahvaljujem za podporo slovenskemu poslovnemu klubu, to je kljub slovenskih podjetnikov, gospodarsko interesno združenje, in se zahvaljujemo Študentski organizaciji Slovenije. To sta dve zelo različni organizaciji. Ampak če tem ne bomo prisluhnili, na eni strani študentom, vsi pravite, na mladih svet stoji, mi smo družba znanja, in če ne boste prisluhnili gospodarstvenikom, potem ne vem, koga vi poslušate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, bi samo povedal, gospod Horvat, da je ta vaš predlog oziroma pripomba za popravek navedbe akta upoštevana v dosjeju, ki sodi k vašemu zakonu. Naslednja ima besedo Tadeja Šuštar, nato pa Janja Sluga. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. V Novi Sloveniji – krščanski demokrati predlagamo, da se dijaško in študentsko delo ter kadrovske štipendije izvzamejo iz skupnega dohodka gospodinjstva pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Dijaško in študentsko delo je koristno iz več razlogov. Prvi in glavni razlog je ta, da študenti predvsem med poletnimi počitnicami zaslužijo denar za svoj študij, najemnino in druge potrebe. S tem zaslužkom velikokrat pomagajo tudi svojim družinam, če so v finančni stiski. Poleg tega pa s študentskim delom pridobijo pomembne izkušnje, ki so skoraj vedno zahtevane za zaposlitev. Naučijo se ravnanja z denarjem, odgovornosti in odnosov s sodelavci. Poleg tega pa zasluženi denar, denar, v katerega so vložili svoj čas in energijo, skrbneje porabijo in tudi bolj cenijo. Na svoj zaslužek so ponosni. Vendar so študentje velikokrat v dilemi, ali se jim poleti in med študijskim letom splača delati, saj bi s svojim zaslužkom prikrajšali svojo družino, saj z dodatnim denarjem lahko presežejo mejo dohodkov pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Tako dijaki in študentje lahko izgubijo državno štipendijo, njihove družine pa subvencijo za najemnino stanovanja, subvencijo pri plačilu šolske malice in kosila, znižali bi se jim otroški dodatki in druge pravice. Zato se nam zdi nujen ukrep, da se dijaško in študentsko delo ter kadrovske štipendije izvzamejo iz seštevka skupnega dohodka gospodinjstva. Pustimo mladim, ki želijo delati, da delajo in obenem s tem ne prikrajšajo svoje družine. Nekateri starši predvsem v številčnejših družinah ne želijo, da njihovi otroci opravljajo študentsko delo, saj je zaradi tega družinski proračun precej nižji zaradi znižanja otroških dodatkov in drugih subvencij. V Sloveniji primanjkuje delovne sile, premalo je študentov, ki bi opravljali priložnostna dela. Zakaj ne bi s podporo temu predlogu zakona pokazali, da smo na strani družin, dijakov, študentov in da jih spodbujamo pri njihovem delu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga, za njo bo dobil besedo Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala. Tisto, pri čemer se lahko na začetku kar ustavim, je cilj tega zakona, ki ga imamo danes na mizi s strani predlagatelja Nove Slovenije. Jaz mislim, da tukaj ni nekih posebnih dilem. S tem ciljem se lahko zagotovo vsi strinjamo. Prav in pravično je, da so ljudje za svoje delo nagrajeni, da je delo tisto, ki šteje, ne samo da vsako delo šteje, ampak da tudi vsako delo potem zaradi tega dela ne spravi tega, ki dela ali pa njegove družine, v slabši položaj. Tukaj vas moram, kolega Horvat, malo popraviti, ker vsakič, ko se pogovarjamo o nekem predlogu opozicije, navajate, da bo koalicija proti, ker predlagatelj ni pravi. To ni res. To so vaše besede. Kot sem rekla, cilj ki ga tukaj zasledujete, je verjetno nam skupen, način, kako priti do tega cilja, pa ne. In to je razlog, zakaj jaz tega ne morem podpreti, ne zato, ker ste vi predlagatelji. Pa bom zdaj razložila, zakaj. Dejansko smo celoten prejšnji mandat, kar sem bila članica odbora za delo, pa sem tudi v tem mandatu, smo ugotavljali, kako je sistem socialnih transferjev zapleten, da ga dejansko nobeden ne razume, da ga ne razumejo niti uporabniki niti mi, niti zaposleni na centrih za socialno delo. Tako kot ste, kolega, tudi rekli, da je tako kompliciran, da se v bistvu niti informacijskih rešitev ne da najti za določene stvari. Zakaj je do takega sistema po mojem lastnem prepričanju prišlo? Do tega je prišlo zaradi tega, kot smo spremljali tudi v prejšnjem mandatu, ker so se zakonodajne rešitve sprejemale zaradi in za posamezne primere. Ko gledaš celoten sistem skozi posamezen primer in rečeš, da zaradi tega ker se je temu zgodilo to pa to, je pa treba popraviti tam pa tam, prideš do tega klobčiča, te jare kače, ki jo imamo danes. In to, kar imamo danes, se mi zdi zelo podobno. Jaz sem prepričana, da je v sistemu mnogo mnogo nepravičnosti in mnogo mnogo anomalij. Ena izmed teh je tudi ta, da študent s študentskim delom lahko povzroči, da družina ne prejme toliko socialnih transferjev, kot bi jih sicer. Ampak to je zgolj ena izmed anomalij. Tisto, v kar sem tudi trdno prepričana, je, da glede na to, da je drugi državni sekretar že večkrat na odboru povedal, da na tem ministrstvu na moje začudenje do zdaj ni obstajala analitska služba. In o tem se lahko pogovarjamo, ko je kolegica kot predlagateljica rekla, da ni dobila podatkov. Seveda jih ni, in mi je nedoumljivo, da na takem ministrstvu, kjer so podatki tisti, ki morajo biti podlaga za vse odločitve, take analitske službe ni. Dejansko moramo pogledati celoten sistem in za vse dohodke, ki jih neka družina prejema, oceniti, ali v ustrezni meri vplivajo na celoto, na te pragove, na vse socialne transferje, ki jih določena družina prejema. Torej ne samo za kadrovsko štipendijo, ne samo za študentsko delo, ampak za vse. In kako vsak tak prejemek vpliva na zvišanje ali znižanje socialnih transferjev te družine. To je tisto, kar jaz pričakujem, in to tudi danes izražam državnemu sekretarju, da pričakujem, da se naredi ta celotna analiza in da se najdejo najbolj pravične rešitve za to celoto; če se pogovarjamo, da imamo preko 30 socialnih transferjev, si lahko samo mislim, kako eno na drugo vpliva. To, kar tudi že ves čas ponavljam, da je sistem socialnih transferjev tako kompleksen, da nikoli ne moreš spremeniti samo ene spremenljivke znotraj tega sistema, ne da bi hkrati vplival na čisto vse ostale. Je pa treba še nekaj povedati. Že danes se dejansko študentsko delo ne upošteva v celoti. Tu moramo biti toliko korektni in naj povem na primeru. Pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, če na primer študent v zadnjih treh mesecih povprečno na mesec zasluži po 300 evrov, se pravi, 300, 300 in 300, se pri upoštevanju za izračun socialnih transferjev, ki družini pripadajo, upošteva zgolj razlika med 200 evri in tistim, kar je bilo več, torej med 200 in 300. V ta izračun se že danes všteva samo ta razlika 100 evrov. Moramo biti dovolj korektni in povedati, kako je že danes, da ne rečemo, da se že danes to šteje v celoti, ker se ne. Tisto, kar mene tudi skrbi, je ta podatek, ki smo ga pridobili iz centrov za socialno delo. Četudi bi ta današnji predlog Nove Slovenije potrdili, vsebinsko, da bi to rešitev nekako spustili naprej, bi bilo zagotovo treba v nadaljevanju najti rešitve, kako se bo to izvajalo v praksi. Furs pravi, da trenutno podatka o davčni olajšavi ne posreduje na center za socialni delo in da tudi za kadrovske štipendije velja pravilo, da delodajalec na oddaja REK obrazca, če je štipendija nižja od minimalne plače; če pa je višja od minimalne plače, pa delodajalec REK obrazec Fursu odda samo za tisto razliko. To pomeni, če bi želeli na tak način rešiti zadevo, kot jo tukaj predlagate, je treba verjetno vzpostaviti najprej pravne podlage, da se ti podatki posredujejo, in potem tudi izvesti način, kako se bo to posredovalo, kdo je zavezanec za oddajo teh podatkov, kdo jih bo potem naprej posredoval s Fursa na center za socialno delo in tako naprej. Če sedaj sklenem zadevo. Zagotovo je to legitimni cilj, ki ga podpiram in se z njim strinjam. Bi si pa želela, da preprečimo nove anomalije na podlagi tega, da bomo zopet za posamezne stvari sprejemali neke rešitve, zato resnično pričakujem, da bo ta predlog, ki ga je ministrstvo že napovedalo v prvi polovici prihodnjega leta, rešil to zagato. Rešil to zagato ne samo za študentsko delo in ne samo za kadrovske štipendije pač pa za celoto. Da se bodo anomalije odpravile, da se bodo tiste zadeve, ki se upoštevajo, upoštevale bolj pravično, da bo manj razlik med posamezniki in da bo celota začela bolj pregledno bolj enostavno in bolj pravično funkcionirati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagateljica Iva Dimic, izvolite.
Hvala lepa. Hvale lepa kolegici Janji Sluga. Lahko rečem, da velikokrat imava obe ta socialni čut, da veva, kaj je prav. Je pa res, da sva v različnih političnih strankah in vidimo različne poti. Jaz si želim, da bi čim prej pomagal, koalicija pa pravi, da bodo pripravili sistemske rešitve in se bodo zadeve uredile sistemsko, ker drugače urejamo vsakega posameznika. Res je, problem, da se ureja vsakega posameznika, je resnično velik v Sloveniji. Zakaj? Bivša ministrica Anja Kopač Mrak je sprocesirala izjemno število takih in podobnih zakonov, ki so dejansko reševali posamezne skupine. In vsakič, ko posežeš v to skupino, podreš neko sorazmerje in povzročaš lahko še večje krivice. Jaz sem osebno začutila, da so povzročene krivice tudi zaradi študentskega dela velikemu številu družin. Tukaj pustimo družine z veliko otroki. Jaz mislim in tudi po naših podatkih pa tudi po podatkih Inštituta za socialno varstvo so take družine, ki jih je ta zakonodaja upoštevanja študentskega dela v izračun dohodka, predvsem mamic samohranilk z enim ali dvema otrokoma. Državni sekretar je povedal, da bodo na ministrstvu v prvi polovici prihodnjega leta pripravili. Mi smo, mislim da slabo leto nazaj vložili predlog zakona o gospodinjskem dodatku. Vsi ste se strinjali, da je to treba urediti, da ženske, starejše od 65 let, ki imajo pokojnine nižje od 500 evrov, dobijo nek dodatek od 80 do 100 evrov mesečno. Vsi ste se strinjali, celo hudi ste bili name, ker sem ta zakon predlagala, da zakaj prihajamo s takimi socialnimi zakoni, da se bo to sistemsko uredilo. Eno leto je že od tega, pa tega še ni. Sedaj ste rekli, da zakon, ki bo izključil za izračun kadrovske štipendije in študentsko delo, bo v prvi polovici leta. Kdo pa sploh še lahko potem verjame, če se te zadeve tako prelagajo? Jaz verjamem, da ste se zavezali, ampak poglejte, danes je pred nami zakon, ki, če gre v prvem branju skoz,i se ga da popraviti, se ga da amandmirati in se lahko vzame toliko časa, da se pregleda, koliko je teh potreb oziroma kakšni bi bili finančni učinki. Ampak eno dejstvo pa je, ki ga ne moremo prezreti, študentsko delo v Sloveniji pada, študentsko delo v Sloveniji postaja nezanimivo. Delno tudi mogoče, ker so manjše generacije, kot sem povedala. Ampak verjemite, tako vplivati na to, kako bo družina živela, vsak starš pogleda pred počitnicami, kaj mu bo pomenilo, če bo šel njegov otrok delat. In potem imamo otroke doma, jih imamo v raznih taborih, jaz ne vem, kam še vse gredo, samo zato da ne bi šli delat, da ne bi kaj zaslužili. In rečejo delodajalci, da veliko otrok pride vprašat, ali lahko delajo brez študentske napotnice. To povzročamo. Ves čas 8 let sem poslušala Socialne demokrate, borba proti delu na črno. Pa se enostavno sili ljudi, da gredo v to. Jaz sem želela prebrati samo še eno pismo mame, ki nas spremlja. Bi pa pred tem samo še nekaj rekla o kadrovskih štipendijah. Glejte, kadrovske štipendije dejansko so štipendije, ki omogočajo, da kadri ostajajo v Sloveniji. Dobri, visoko izobraženi, tehnični, poklicni kadri. Zakaj? Ker vsak, ki se odloči, da bo sprejel kadrovsko štipendijo, se tudi zaveže, da bo v tistem podjetju delal določeno obdobje. Jaz lahko povem, če se je odločil študent strojništva, mag. strojništva za kadrovsko štipendijo, pomeni, da bo v enem podjetju deloval najmanj pet let. To pomeni, da imamo mladega, izobraženega, znanja polnega, polnega želje po nekem uspehu in dokazovanju, ga obdržimo vsaj pet let v Sloveniji s kadrovskimi štipendijami. Seveda, če pa je družina socialno šibka, bodo pa pogledali, kako in ali bodo jemali te kadrovske štipendije, če ne bo želje, da odidejo v tujino. Zdaj pa bi res prebrala, ker je gospa zapisala, hvala, če boste prebrali. Samo v pojasnilo, da tukaj ne govorim zgolj o velikih družinah, ampak govorim tukaj o primeru mame samohranilke: »Najprej vas lepo pozdravljam. Želela sem napisati mnogo. Zdaj ko poslušam to razpravo v Državnem zboru, sem omagala. Sem mati samohranilka. Hči je študentka, stara 23 let, in je v 2. letniku magistrskega študija, s povprečjem 9,8. Ves čas študija dela samo v času počitnic – od junija do konca septembra, kot študentka. Najini dohodki mesečno so cca 500 evrov. Zdaj sem pri triinpetdesetih prejemnica socialne pomoči. Vsega ne bom razlagala, ker vam nočem jemati časa. Skratka, hči živi v Ljubljani v študentskem domu, strošek je med 140 in 150 evri mesečno. Počitniško delo opravlja v Ljubljani v skladišču – ne bom povedala katerega podjetja – že 3 leta. Center za socialno delo nama je zaradi njenega, kot so rekli, priložnostnega dela po nekih količnikih odvzel 190 evrov od moje socialne pomoči. Z denarjem, ki ga je zaslužila, si je kupila knjige, skripte, špara, da ima za prehrano oziroma življenje v Ljubljani. Ob vsem sva bili zaradi nesposobnosti plačevati stroške najema stanovanja tudi deložirani. Ko plačam vse, nama ostane za življenje okoli 200 evrov. Ne vem, iz koga se norčujejo [[…]]« - je povedala kdo, pa ne bom povedala v kamere – » [[…]]samo to je neokusno in žaljivo. Izključen iz družbe, ker enostavno nimaš. Kamorkoli sem poklicala, je bil odgovor, tako je v računalniku, v sistemu. Prvič sva si izborili dodatek za zelo dober uspeh. Hvala, če boste prebrali. S spoštovanjem, vse dobro.« Zamislimo se.
Hvala lepa. Replika, Janja Sluga. [[oglašanje iz dvorane]] Ti imaš repliko na Janjo Sluga? Izvoli, Jožef Horvat. Potem pa je na vrsti Janja Sluga.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovana kolegica Janja Sluga, super, množica poslank in poslancev, ki zasledujemo isti cilj, se širi, in to je dobro. Prav prvo branje zakona je namenjeno temu, da mi identificiramo cilj. Saj ne bomo glasovali v torek o zakonu. Je še morda preveč nedodelan. Zato potrebujemo drugo branje. Tukaj so vaši pomisleki na mestu. Nekaterih podatkov žal ne bomo imeli – kaj zdaj? Naj čakamo, da bo ministrstvo ustanovilo analitsko službo, da bo produciralo neke analize? Mi bi si jih želeli, ampak tega preprosto ni. Torej v drugem branju pa je pot do tega cilja. Torej smo skupaj. Cilj je skupen, nas je zdaj že kar nekaj, če se pa v drugem branju potrudimo, pa bomo trasirali pot, da ta cilj tudi dosežemo. Izkoriščam še to priložnost, gospod podpredsednik, hvala vam, predvsem pa hvala službam Državnega zbora, da je zdaj portal Državnega zbora, kar zadeva naš zakon, urejen tako kot treba. Imamo podpro k Predlogu zakona o dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev Kluba slovenskih podjetnikov in mnenje ŠOS, torej Študentske organizacije Slovenije, ki je v bistvu tudi podpora. Hvala službam, hvala vam, gospa Jerneja Bergoč.
Hvala tudi tebi. Repliko ima Janja Sluga. Izvolite.
Želela bi samo dodati nekaj, da se ne bomo narobe razumeli. Tudi koalicijski poslanci zelo neradi slišimo te besede, »je treba najti sistemsko rešitev«, da ne bo kakšne pomote – enako kot vi. Ampak če kje, potem je to področje tisto, kjer smo se v preteklosti zagotovo naučili, da tu pa so sistemske rešitve tiste prave, ker nas je ravno to pripeljalo do sem. Žal mi je, kolega Horvat, vem, da vi pri vsakem zakonu, ki ga vložite in ga imamo v prvem branju, čisto pri vsakem, najmanj dvakrat do trikrat poveste, da je zdaj priložnost, da ga potrdimo, pa ga potem v nadaljevanju popravimo. Ampak ne gre, saj to tudi sami veste, ne? Če hočemo sprejeti neko celovitejšo rešitev, bi morali imeli bistveno bistveno več členov odprtih, da bi jih potem v nadaljevanju lahko popravili. Samo s temi členi, ki ste jih odprli, pa ne gre. Tako tudi ta trditev, da spustimo skozi, pa bomo potem popravljali, žal tokrat pade. Kar pa se tiče tistega gospodinjskega dodatka, ki ga je predlagateljica omenjala. Meni je zelo žal, ampak mi smo takrat v razpravi zelo jasno ugotovili, da ste se zmotili pri izračunih in da s tistim gospodinjskim dodatkom, kot ste ga takrat predlagali, bi bile gospe upokojenke na slabšem.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Jožef Lenart, za njim bo dobil besedo mag. Matej Tonin. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Takoj dobimo informacije preko naših portalov, naših kompjuterjev in jaz grem v smislu dobrih smeri, da naredimo nekaj prav za naše dijake in za naše študente, bom rekel, za našo deco ali pa ne prav za našo, ampak za deco od vseh državljanov in državljank Slovenije, ki študirajo in ki želijo delati in ki dejansko so pridni, ki so dobro vzgojeni. Na forumu Alter.si piše: »Štiričlanska družina smo, starša in dva otroka, starša sta z minimalcem. Jaz delam preko študentskega servisa, in sicer programiram.« Zaslužke ima podobne, kot je prej povedala kolegica iz SMC, in sicer vsak mesec 300 evrov zasluži in iz tega naslova letno že kar lep znesek na računu. Potem sprašuje svoje prijatelje – pač koga tule na tem forumu –, ali bo moj brat, ki sedaj začenja srednjo šolo, dobil državno štipendijo glede na to, da imam jaz nekaj sredstev na računu. Vsi takoj naredijo po domače rečeno revolt – izbriši vse takoj, dvigni ves denar z računa, ker če že ni prepozno, potem okej, če ne, pa ne bo dobil, sigurno ne. In po drugi strani pa potem ta brat ne bo dobil štipendije, to je dejstvo. Se pravi, ta zakon ni pravičen. Mi kot poslanci seveda moramo gledati, kaj je prav, kaj je po zakonu, ampak glede na to, kaj potem pravi na naslednjem portalu, ki se mu reče Over.net. Ljudje vejo, da ni prav – tudi tukaj notri nas največ, več kot polovica ve, da ni prav. In sicer sprašuje par: »Imava vsak po tisočaka plače, pa hčera gre na študij. Ali lahko dobi državno štipendijo?« Ne vejo, kako si naj pomagajo, ker vse je jasno. Na mesec bodo za tega otroka porabili okrog 500 evrov, letno pa okrog 5 tisočakov. Vsak evro pride prav in sedaj spet sprašujejo in ljudje odgovarjajo, da po vsej verjetnosti ne bo šlo. To lahko jaz iz prve roke povem, ker sem imel takšen primer doma: dokler smo imeli do tisoč evrov po osebi, do takrat so otroci državne štipendije dobili. Potem ko smo bili malo bolj pridni, vsi skupaj s temi našimi študenti, potem pa je več niso dobili. Iz tega naslova je pač res, da moramo biti pravični in poskušati. Sedaj pa tisti malo bolj razgledani starši vedo natančno o tem, da ne smejo otroci imeti denarja na računu. To je zdaj neke vrste švercanje zaradi tega, da si priden, ampak vsi svetujejo in tudi center za socialno delo, če dela tam kakšen prijatelj, bo rekel, ko boste vlagali, da ne boste imeli denarja na računu, če ga imate. Tudi Zavod za zaposlovanje, Urad za delo ve natančno, kje so hakelci, ampak včasih tega ne smejo povedati. Potem, če poznate kakšnega bankirja – definitivno enaka zgodba: dvignite vse dol, preden boste vlagali. Sedaj mi dejansko učimo naše pridne ljudi na nek način iskati luknje v zakonu, da se potem ti prejemki dejansko ne znižujejo. In sedaj, če rečemo: »Kaj je ta mladenič, ki je že zaslužil v svojih študentskih letih prve 3 tisočake letno?« Ja pa ta mladenič bo, ljudje, kolegice in kolegi, takoj samostojen – po dveh mesecih, ko bo naredil diplomo, bo že delal! Ali ni to cilj države, da se naša mladina čim prej zaposli? In potem, recimo, če oče nakaže hčeri v Ljubljano 200 evrov, ker je on s Štajerske, pa nakaže za najemnino, ker najemodajalec pritiska, in je potem to vidno na transakcijskem računu, lahko center za socialno delo avtomatsko to meče noter oziroma vas vpraša, od kje je ta denar bil. Če napišeš: posojilo, štima, če pa napišeš, da si podaril svojemu otroku 200 evrov, se pa šteje. Zaradi tega še enkrat pravim, da naši pridni otroci, naši študentje, ki delajo, ne pomislijo na to in potem so zelo razočarani, ko zgubi družina socialne transferje. Povedal pa vam bom, kako gre pa to pri naših prišlekih, tudi tistih nedavnih, in verjamem, da si ne rabimo zatiskati oči, pa povem zgodbo. Prišleki pridejo in vprašajo na Zavodu za zaposlovanje na Uradu za delo: »Kje se lahko prijavim med iskalce?« In potem gre – ampak tole vpraša v tujem jeziku. Potem pride iz stavbe Zavoda za zaposlovanje ven, se hitro na kratko ustavi pri informacijah in vpraša, kje je center za socialno delo, da se prijavi na socialni transfer. Verjemite, njegovi starši pa so ga odlično podučili o tem, da naj nima popolnoma nič na računu. Kaj je sedaj prav? Kje imamo ta naš socialni čut? Verjamem, da je pač tokrat več kot polovica ljudi tukaj notri, ki se tega dobro zavedajo ampak mogoče bodo, mogoče ne bodo potrdili. Hvala.
Hvala lepa. Prišlo je do rahle spremembe, najprej bo dobil besedo državni sekretar mag. Urban Krajcar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, mogoče, ker se je kar nekaj stvari nabralo. Slišali smo predvsem veliko govora o kompleksnosti zakonodaje, kar mislim, da sploh ni več diskutabilno ali pa nikoli ni bilo. Prej sem mogoče pojasnil, kako smo morali prve korake narediti in urediti s CSD, da bo potem prišlo do poenostavitve zakonodaje in upoštevanja različnih prihodkov in tudi premoženja. Nerad tudi govorim o konkretnih primerih, ker vendarle, ko pišeš zakonodajo, jo moraš vedno s tresočo roko in ne na osnovi individualnega primera, kot smo slišali danes v razpravi. Pa vseeno, gospa Dimic je prej omenila teh 800 evrov, nisem se takoj odzval, zato ker smo še enkrat naredili izračun in na koncu dneva se po izračunih upošteva pri prihodkih 65,58 evra, ko se izračunava denarna socialna pomoč, in v tem konkretne primeru socialna subvencija najemnine, se opravičujem, kar je res, da je gospo verjetno pahnilo za kakšen evro čez mejo. Ampak govorim tudi o tem, da mogoče vsak primer ni za izračunati, ker če bi bila pa meja evro nižja ali evro višja, bi pa lahko kdo drug izpadel. Obžalujem pa seveda primer gospe. Mogoče samo kot rešitev, če je spet vložila prošnjo dva meseca ali pa tri kasneje, je verjetno spet bila pod cenzusom oziroma pod mejo in se je ta zadeva lahko uredila. Gospodu Horvatu. Prej sem navedel tri primere, ki jih bomo upoštevali. Verjetno ni treba ponavljati glede možnosti načina, da gre za zadnjih 12 mesecev glede določitve pri samozaposlenih osebah, da bomo dohodek gledali ne več kot dobiček, ampak glede na upoštevano zavarovalno osnovo. Potem sem dal še primer 800 tisoč premoženja brez dohodkov, kako malo to danes prinese pri obračunavanju pravic. Mogoče samo še to, da pri mesečnih pravicah menimo, kar se tiče študentskega dela, da so že danes relativno dobro upoštevani nekateri privilegiji. Številka, ki sem jo prej izpostavil, ko pride z 800 evrov na 65, se to deloma že upošteva. Bomo pa, seveda, ko bomo analizirali pri pripravi in poenostavitvi zakonodaje, upoštevali oziroma v pregledu imeli tudi vaš predlog zakona, če danes oziroma naslednjič ne bo sprejet. Mogoče še glede omenjene mame študentke, se lahko kasneje še pogovorimo, če je še kakršnakoli možnost, da bi tej gospe svetovali, če ni mogoče vseh pravic izkoristila. Glede strahu, ko pravite, da pa ministrstvo oziroma Vlada ne bo pripravila novega predloga zakona, pa mogoče še samo to, da smo zavezani, da to naredimo, ker z izdajo informativnih izračunov moramo začeti 1. 1. 2022 in postopki poenostavitve in informatizacija, ki je bila tudi prej izpostavljena, sta ključni pogoj, da bomo lahko s 1. 1. 2022 te stvari tudi implementirali. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Matej Tonin, pripravi naj se gospa Violeta Tomić. Izvolite.
Dober dan, poslanke in poslanci! Zakon, ki ga je pripravila Nova Slovenija, je po moje enostaven, pa tudi relativno hitro izvedljiv. Ko pa poslušam to današnjo razpravo, se mi pa zdi, da se komplicira tam, kjer ni česa komplicirati. Pa naj grem na začetek. Vsakdo izmed nas, ki je malo prisoten v poslanski pisarni ali pa kakšen čaj popije v vaški gostilni, bo najverjetneje slišal dve zadevi, ki sta postali skoraj že zimzeleno geslo, in to je, da so v Sloveniji pridni kaznovani in da se ne izplača delati. Trenutno Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev govori točno o tem; na primeru študentskega in dijaškega dela se kaže, da so pridni kaznovani in da je bolje, če ne delaš. Po moji oceni je to popolnoma napačno sporočilo, ki ga daje država svojim državljanom. Tudi zato smo v Novi Sloveniji predlagali popravek tega zakona. Imel sem občutek, kot da ne govorimo o istih stvareh, zato bom še enkrat poudaril, o čem pravzaprav govorimo. Ko nek dijak ali študent občasno dela in nekaj zasluži, se mu po sedaj veljavni zakonodaji ta zaslužek šteje v skupni družinski dohodek. Skupni družinski dohodek je pa zelo pomemben pri izračunavanju višine otroških dodatkov, štipendij, pa tudi plačila vrtca. Če je nek dijak ali študent priden, gara in dela celo poletje med počitnicami, zato da nekaj zasluži zase in za svojo družino, se to šteje v skupni prihodek družine in zaradi tega so on in njegovi starši potem kaznovani tako, da njegovi starši dobijo nižji otroški dodatek oziroma da dobi nižjo štipendijo oziroma da morajo njegovi starši plačevati za njegovega brata, ki je še v vrtcu, višjo ceno. Nam v Novi Sloveniji se to enostavno ne zdi pošteno, zato smo predlagali enostavno rešitev, da se dohodki iz študentskega in dijaškega dela ne upoštevajo v izračun teh pravic. Zelo enostavno. Tudi jaz nisem razumel, kje bi sedaj to bil težek problem pri izvajanju te zakonodaje. Tisti, ki smo morda malo mlajši starši, pa vlagamo v te stvari in dobimo iz centra za socialno delo te izračune za uveljavljanje pravic iz javnih sredstev – ne vem, kje je tukaj problem. Če ti tam v tistih dokumentih izračunajo fiktivne dohodke, koliko naj bi ti fiktivno zaslužil, zaradi tega ker si lastnik nekega kmetijskega zemljišča, ali ker imaš v lasti avto, ali kakšno drugo zadevo, to ti lahko fiktivno naračunajo brez problema. To, da pa bi dijaški dohodek, študentski dohodek s te liste za izračun črtali, to je pa strašanski zaplet, kjer bi ne vem kakšne komplikacije vse za seboj potegnili. Na to interpretacijo enostavno ne morem pristati, da je to zahtevno za izvedbo. Če lahko ta dohodek enostavno vkalkulirajo noter za izračun, potem ga lahko enostavno odštejejo, da tega izračuna ni. Vsakdo, ki želi v tej državi nagrajevati pridne in delavne, bi moral predlog Nove Slovenije podpreti. Zelo enostavno. To je bil en del, ki govori o dijaškem in študentske delu. Potem smo pa v ta zakon, ki smo ga spisali, predlagali pa še del, ki govori o kadrovskih štipendijah. Mislim, da so tudi ostale poslanske skupine obiskali predstavniki SBC, in zanimivo je, da je na teh sestankih večina poslanskih skupin bila zelo naklonjena tem spremembam. Potem se človek čudi, kaj se potem vmes zgodi, ko ta sprememba pride v zakon, na poslanske klopi, da pa ta podpora kar naenkrat skupni. Kaj se v tem vmesnem odboju zgodi? Predstavniki gospodarstva so nas opozorili, da žal slovenski šolski sistem ni najboljši, zaradi tega ker ko mladi zaključijo šolanje, jih morajo podjetja šele začeti resno usposabljati, zato da bodo lahko neko delo opravljali oziroma da bodo lahko z nekim delovnim mestom upravljali. Tukaj, podarjajo, so kadrovske štipendije ključne, ker te mlade že v času študija na nek način vpeljujejo v to delo, jih s tem delom seznanjajo in da potem, ko oni svoj študij končajo, imajo takoj pripravljenega državljana, ki lahko na nekem delovnem mestu nemudoma začne delati, in s tem imajo na takšen način tudi že zaposlenega zagotovljenega. Kje je problem? Podjetja izpostavljajo, da se mladi branijo kadrovskih štipendij. Meni se je zelo to neverjetno, nisem mogel verjeti svojim ušesom, da se mladi branijo kadrovskih štipendij. Kdo ne bi rad imel še nekaj dodatnega vira in zaslužka? Problem je spet v tem, da te kadrovske štipendije spet niso ne vem kako zelo visoke, se pa upoštevajo v skupen dohodek družine in ker se upoštevajo v skupen dohodek družine, spet je ta družina prikrajšana pri otroških dodatkih, pri štipendijah, pri plačilu vrtca. Logično, da si družine naredijo izračun, kje več dobijo; ali preko te kadrovske štipendije ali preko drugih pravic, ki jih imajo. To je ena popolnoma nesmiselna, nepotrebna birokratska ovira, ki jo je treba nemudoma odpraviti. Glede same kompleksnosti izvedbe mislim, da se bo ta stvar dala enostavno izvesti, da bodo centri za socialno delo to brez večjih težav izvedli, pač teh prihodkov kadrovskih štipendij in študentskega in dijaškega dela ne bodo upoštevali v izračune za uveljavljanje pravic iz javnih sredstev. Tukaj je zgodba enostavna. Hkrati bi pa celoten parlament s sprejetjem tega našega zakona dal jasno sporočilo, da se delo v Sloveniji izplača in da pridnih ne bomo kaznovali. To je osnovno sporočilo. Še glede te sistemskosti, tukaj tokrat opevane. Priznam, da sem že od te sistemskosti resnično utrujen, ker vedno, ko s strani opozicije nek tak, zdrav, razumski predlog, ki celo nastane na podlagi zahtev državljanov, konkretnih zgodb iz življenja, skratka, zelo življenjska stvar. Ko pride neka zdravorazumska stvar v parlament, je navadno, da se koalicija postavi proti in reče, ne, ne, ne, ni vse dodelano tako, kot je potrebno, bomo mi to v sistemskem zakonu reševali. To je blef. Ker ima ta zakon več obravnav in če ni vse tako obdelano in dodelano, kot bi moralo biti, imate v več fazah obravnave zakona možnost, da zadevo dodelate, tako kot si želite – ne nazadnje imate večino. Glede sistemskih zakonov so bili pa že tokrat obljubljeni in mislim, da velika večina nikoli ni prišla na tisti obljubljeni časovni termin. Pa tudi, če bo ministrstvo pripravilo neko svojo sistemsko rešitev – super! Bo potem to našo rešitev povozilo; bo ta naša rešitev sprejeta za obdobje do sistemske rešitve. Kje je problem? Ga ni. Razumite me, seveda bom ta zakon podprl, bi bilo pa tudi dobro sporočilo upoštevanja zdrave kmečke pameti, če bi celoten parlament ta zakon podprl.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Violeta Tomić, pripravi pa se gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala vam, predsedujoča. Ko je predstavnik predlagatelja še enkrat nazorno razložil, kaj predlagajo, naj še poudarim, da smo v Levici že v začetku stališča rekli, da bomo predlog podprli. Čeprav ima cel kup lukenj in je precej nedosleden, smo pripravljeni sodelovati pri popravljanju tega predloga, ki gre v pravo smer, kajti, koaliciji vendarle ne zaupamo, da bo poskrbela za socialno državo, kljub temu da se hvali z dvigom plač in nekaterih socialnih transferjev, s katerimi smo jih v Levici tako rekoč morali prisiliti. Skratka, študentsko delo in štipendije morajo biti izvzete iz izračuna dohodka družin in s tem se popolnoma strinjamo. Naj poudarim, da je do leta 2012 to že veljalo in dohodek iz študentskega dela do višine posebne olajšave se ni upošteval kot dohodek pri ugotavljanju upravičenosti do socialnih transferjev. Se pravi isto, kar se danes predlaga. Nedopustno je, da se dohodki študenta uporabljajo za premagovanje revščine njegove družine in ravno pred kratkim smo razpravljali o dvigu urne postavke za študentsko delo in tudi tukaj smo slišali kar precej zelo čudnih argumentov, kako študentje živijo razkošno, kakšne avtomobile vozijo in kakšne bonitete imajo. Se mi zdi nedopustno, da se sploh kaj takega omenja v državi, kjer živi skoraj 300 tisoč ljudi pod pragom revščine in da mnogi študentje dejansko morajo delati, da lahko študirajo. Nedopustno je pa, da morajo delati, da lahko vzdržujejo družino. To pa je, seveda, za eno državo, ki se ima za socialno, popolnoma nedopustno. Za to, da se je ta stvar spremenila, je zasluga Socialnih demokratov in njihove antisocialne reforme v letu 2010, ko je Pahorjeva vlada ukinila tudi državne pokojnine. Prejemalo jih je takrat 16 tisoč žensk brez lastne, starostne ali kmečke pokojnine in posledica teh dveh ukrepov je bila, da je kar 50 tisoč ljudi, in to predvsem starejših žensk, ostalo brez kakršnekoli socialne pomoči ali transferjev. In kakorkoli, vedno znova me preseneča, ko gledam te liste priljubljenosti, ko je Borut Pahor vedno, tako rekoč, na prvem mestu lestvice priljubljenih. Ne vem, ali je vzrok za to določen mazohizem v ljudeh ali pa neinformiranost, kajti vse do Pahorjeve reforme 2012 smo imeli brezpogojno pravico do varstvenega dodatka oziroma do državne pokojnine, preverila se je samo višina pokojnine. Od takrat naprej pa se je število starejših, ki prejemajo kakršnokoli pomoč države, drastično zmanjšalo, kajti ljudje so se bali, da bomo morali njihovi potomci vračati ta denar, da bo zaznamba na premoženju in da se bodo morali njihovi otroci, vnuki, ki tako in tako imajo malo možnosti priti do nekih rednih zaposlitev in kreditov, odreči tudi stanovanju in domu. Ampak, kaj mene moti? Moti me na nek način shizofren odnos predlagatelja do socialne politike. Ravno včeraj ste zagovarjali znižanje socialne pomoči za 10 tisoč prejemnikov, hkrati pa boste podprli zakon, dopolnjen z ukrepom SDS, da se socialna pomoč za polovico zmanjša tistim, ki se ne bodo vključili v program javnih del. To jaz vidim tako, če se izrazim po kmečko, kot da bi kidali gnoj v hlevu in ga v košarah nosili v stanovanje. Kar 24 tisoč posameznikov, med njimi več kot 10 tisoč otrokom, se je s tem ukinila socialna pomoč. To ste podprli, kljub temu da kar 45 tisoč otrok živi pod pragom tveganja revščine. Žalostno je, da je več kot 10 tisoč prejemnikov tega dodatka revnih zaposlenih. Ki delajo! Skoraj 6 tisoč revnih zaposlenih, večinoma prejemnikov dodatka, si kruh na žalost služi s slabo plačanim delom. In tem delavcem se je vzelo 205 evrov, s katerimi so komaj povezali nekje začetek in konec meseca. S to ukinitvijo se bo privarčevalo sramotnih 16 tisoč evrov. In velika večina tega privarčevanega zneska bo ravno na plečih revnih zaposlenih. Torej na isti seji, na istem glasovanju boste potrdili tudi davčno zakonodajo, ki pa najbolje plačanim v državi – ne srednjemu sloju, ampak najbolj plačanim doda kar 2 tisoč evrov na leto in več. Kolega Horvat vedno poudarja, da smo obdavčili najbolj produktivne. Kar petkrat ste ponovili to. Ti najbolj produktivni so, se pravi gospodarstvo pri nas, lani pridelali 4,2 milijarde čistega dobička. In najbolj produktivni konji, ki vlečejo naprej, me zanima – kdo? 4K, ki je za 100 tisoč evrov kupila Adrio Airways in jo potem izčrpavala, da so naši piloti leteli popolnoma izčrpani? Kdo? Magna, ki odpušča delavce, ko grejo na bolniško in jih slabo plačuje? Revoz? Kdo so ti konji, ki vlečejo? Tukaj vas bom opozorila na popolno zavajanje. Včasih imam občutek, da ima Gospodarska zbornica tukaj svojo izpostavo v stranki Nove Slovenije. Kajti, če pogledamo podatke OECD in podatki, ki držijo, so, da so v Sloveniji ravno delavci in potrošniki bolj obremenjeni in delodajalci in kapital veliko manj. Če pogledamo podatke Evropske komisije, je obremenjenost z dohodnino in prispevki, ki grejo v socialno blagajno, v Sloveniji globoko pod evropskim povprečjem. Vendarle delodajalci so tisti, ki morajo poskrbeti za socialno blagajno, kajti zviševanje neto plače na račun nižanja davkov je nedopustna. Zato, ker potem od kje bomo pa vzeli za ukrep, ki ga tokrat predlagate? Veselim se, da je Nova Slovenija končno predlagala ukrep socialne politike, vendar ne gre skupaj s temi ukrepi, ki jih zagovarjate. Seveda, ko zdaj pravite, da ste zdaj stranka sredine, je to verjetno ta korak proti sredini, ampak jasno pa je, da država funkcionira na davkih. To je jasno popolnoma vsakemu tukaj in da davke ne bomo nalagali zaposlenim in njihovim plačam, ki so že tako in tako nizke, ampak delodajalcem. Če se 4,2 milijarde čistega dobička na letni ravni prelije v privatne žepe, na drugi strani pa imamo tole, jasno, niti ni krivulja, ampak nivo, na katerem mi smo, je tukaj tale razlika, ki jo lahko dobimo, da bo vsak državljan Slovenije živel dostojno. Predvsem govorim o revnih zaposlenih in je nedopustno, da morajo študentje hraniti svoje starše, da morajo delati za to, da lahko študirajo, kajti rekli smo, njihovo delo je, da študirajo. Socialna država pa je tista, ki mora poskrbeti, da imajo subvencionirane vrtce, subvencionirano prehrano, otroške dodatke tisti, ki so ali ostali brez službe ali pa na žalost – in to je najbolj žalostno –, delajo polni delovni čas in so tako podplačani, da ne morejo preživeti meseca. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Hvala lepa za vašo podporo, kolegica Violeta. Vi vedno govorite o štirih milijardah dobička, ki jih je ustvarilo slovensko gospodarstvo. Hvala bogu. To je A. Nikoli pa ne poveste B. Koliko je pa, kolegica Violeta, slovensko gospodarstvo v tem istem letu investiralo? Odgovor je približno 8 milijard; se pravi, dvakrat več. Zakaj pa je investiralo? Ja za nova delovna mesta, med drugim tudi, ali za več dodane vrednosti na zaposlenega, ali za večanje produktivnosti, kjer smo pa mi zelo slabi – 19 odstotnih točk pod povprečjem Evropske unije. Zakaj? Ker smo v glavnem, saj poznate grd slovenski izraz, lon arbajterji. In tukaj je problem! Kar zadeva 4K Invest, vprašajte gospoda Jazbeca in tisto koalicijo, ki ste jo vi zdaj tudi ali še vedno podpirate, ki je pa to nesrečno Adrio prodala tako, da je kupcu plačala. To midva veva. Mi pa se vedno zavzemamo za model gospodarstva, ki je preverjen v Evropi – socialno tržni model gospodarstva. Enkrat predstavite tudi vi vaš model. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Aleksander Reberšek in kot zadnja se pripravi gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ta model bi tudi jaz rad videl in ga tudi pričakujem, pa upam, da nam ga boste predstavili. Jaz se pa vedno ob takih zakonih, kot je danes, sprašujem, zakaj so vedno v tej državi tepeni tisti, ki delajo. Razložite mi to. Zakaj tepemo ljudi, ki pri nas delajo? Zakaj so kaznovane družine, ki zaradi počitniškega dela svojih otrok so prav tako tepene? Zakaj ne spodbujamo mladih, da se vključujejo na trg dela? Zakaj mladim sporočamo v tej državi: ne delati, ne splača se? Tega človek z zdravo kmečko pametjo ne more enostavno razumeti. Dajemo jim nek napačen signal, napačno predstavo o življenju, kajti marsikateri starši otrokom branijo delati počitniško delo, da ne bi bili prav tako tepeni pri drugih prejemkih. Dijaki in študentje se v šoli trudijo, garajo za svoj uspeh, za svoj rezultat, končno po tistem dobijo kadrovsko štipendijo, in da si v tej državi lahko privoščijo neko normalno življenje, so prisiljeni tudi opravljati študentsko delo. S tem dobijo določene izkušnje, ki največ štejejo v življenju, ampak očitno jim je tudi to v breme. Veste, denar ne raste na drevesu, mlad človek s prvim zaslužkom se samo potrjuje, se veliko nauči, pridobi izkušnje, nauči se ravnati z denarjem, da se nauči, kako ga zaslužiti, da ga potem tudi odgovorno zapravi in to je neka najboljša popotnica, ki jo lahko damo mlademu človeku v življenju. Ljudem je treba dati možnost, da z delom nekaj zaslužijo, da jim nekaj ostane, ne pa, da jim velik del tega pobere država. Ravno zato smo danes tukaj, da se o tem odločimo. Me pa žalosti, ko sem poslušal številne poslance, da temu našemu predlogu nasprotujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnja v tem krogu še gospa Mateja Udovč. Beseda je vaša.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Naj uvodoma povem, da je današnja razprava pomembna, predvsem pa se mi zdi, da je koristna. Ne glede na izid glasovanja sem dobila občutek, da je razprava dosegla svoj namen, saj sem dobila občutek, da je resorno ministrstvo akceptiralo predlog predlagatelja. Pa če samo ponovim: Nova Slovenija predlaga, da se iz upoštevanja dohodka pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev izvzame kadrovske štipendije ter dohodek za začasno in občasno delo dijakov in študentov, in sicer do višine posebne olajšave za to delo, kot je določeno v Zakonu o dohodnini. Predlagatelj želi s tem olajšati položaj socialno šibkim družinam. Zakon o dohodnini pa eksplicitno določa, da je dohodek za opravljeno začasno in občasno delo preko napotnic obdavčljiv dohodek. Prav tako kadrovske štipendije izvzema iz kategorije prihodkov študentov, ki niso obdavčljive. Pri tem moramo ugotoviti, da so pravice iz javnih sredstev odvisne od materialnega položaja osebe. Pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev je treba upoštevati vse dohodke in prejemke, razen tistih, ki so dodeljeni za poseben namen ali so namenjeni kriteriju posebnih potreb. Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev določa enoten koncept ugotavljanja za vse pravice, zato trenutno to velja tudi za kadrovske štipendije in dohodke iz naslova dijaškega in študentskega dela, ki so namenjeni za preživljanje. Na podlagi prvega odstavka 4. člena tega zakona se pravica iz javnih sredstev dodeli, kadar dohodek osebe ne presega meje dohodkov, ki jo za posamezno pravico iz javnih sredstev določa zakon. Pri tem pa morajo biti izpolnjeni tudi drugi pogoji, ki jih določajo predpisi za posamezno pravico. Pri ugotavljanju materialnega položaja družine se poleg vlagatelja upošteva še dolžnost preživljanja v skladu z družinsko zakonodajo. Starši imajo dolžnost preživljati svoje otroke, država pa nastopi šele takrat, ko so starši storili vse, kar je bilo v njihovi moči, vendar svoje dolžnosti niso mogli izpolniti. Predlog Nove Slovenije se mi zdi sicer zelo korekten, vendar pa pogrešam konkretne podatke, ki bi nazorno predstavljali oziroma utemeljevali izboljšanje finančnega položaja posameznikom in njihovim družinam z uzakonitvijo tega predloga. Dejansko me zanimajo podatki, koliko posameznikov in njihovih družin bi ta ukrep dosegel in za koliko bi se izboljšal njihov gmotni položaj ter koliko jih je s tem do sedaj prikrajšanih za različne subvencije. Kot smo danes že slišali, tudi jaz pričakujem s strani ministrstva, da bomo te podatke dobili, in veseli me, da jih bomo. Kljub veljavni pravni ureditvi s tega področja in omejeni možnosti realizacije predloga Nove Slovenije pa mislim, da bi morali na zadevo pogledati zgolj s človeške plati. Preučiti je treba možnosti uvedbe novega načina upoštevanja dohodkov, celovito bi bilo treba preučiti vpliv dohodkov na socialne transferje tudi glede dohoda dijakov in študentov iz naslova, ki jih predlaga Nova Slovenija. Zagotoviti moramo sistem, ki bo pravično dodeljeval socialne transferje vsem upravičencem, predvsem pa socialno šibkim družinam in njihovim članom. Sicer pa smo v sklopu obravnavnega paketa davčne zakonodaje na seji Odbora za finance podprli amandma Nove Slovenije, ki višino posebne osebne olajšave tudi za študente veže na višino osebne olajšave, ki bo po novem predlogu znašala 3 tisoč 500 evrov. Prav tako pa v teh razpravah ne gre spregledati tudi za vrsto socialnih ukrepov, ki so bili sprejeti po letu 2014 za izboljšanje socialnega položaja družin. Mislim, da jih je dobro poznati, zato jih sedaj ne nameravam posebej naštevati, omenila bi samo zadnja dva iz letošnjega leta. Po šestih letih so odpravljeni vsi varčevalni ukrepi na področju družine, tako očetovsko in starševsko nadomestilo ponovno znaša 100 odstotkov posameznikove povprečne plače v zadnjih 12 mesecih; dodatek za velike družine je zopet univerzalna pravica in ga lahko prejemajo vse velike družine, ne glede na dohodkovni položaj; materinsko nadomestilo je neomejeno, starševsko pa na 2,5-kratnik povprečne plače. S sklepom o usklajenih višinah transferjev, ki so določeni v nominalnih zneskih ter v odstotku uskladitve drugih transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji. Od 1. julija 2019 so se povišali zneski otroških dodatkov, državnih štipendij ter zneski dodatka za nego otroka, dodatka za veliko družino, pomoč ob rojstvu otroka in starševski dodatek. Trenutno so do državne štipendije upravičeni dijaki in študenti iz družin z dohodki pod 668,53 evra neto povprečja na družinskega člana in še bi lahko naštevala. Zato ocenjujem, da si tudi na tem področju resorno ministrstvo zelo prizadeva pravično urediti zadeve. Vendar se vsega ne da narediti čez noč. Paziti moramo, da z enim ukrepom v mreži socialnih ukrepov ne povozimo drugih ali pa, da ne povzročimo neenakosti med upravičenci ali celo škode. Spoštovani gospod Jožef Horvat, dotaknilo se me je, ko ste povedali, da se poslanci odločamo samo na podlagi predlagatelja. To ne drži. Sama se nikoli ne odločam na podlagi predlagatelja, se pa zavzemam za celostno ureditev področja in ne za parcialno ureditev. Prav tako ne drži, da se samo na dnu duše strinjam s predlogom, temveč se z njim strinjam, saj gre v pravo smer. Ampak, kot smo danes že slišali tudi od vas, gre za zapleten sistem, zato je še toliko bolj pomembno, da se rešuje celovito in da ga pripravi resorno ministrstvo. Kot sem že povedala, predlog Nove Slovenije gre v pravo smer, vendar ga je treba obravnavati v širšem kontekstu, s konkretnejšimi izračuni in podatki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik ministrstva in predstavnica predlagatelja, zato dajem besedo najprej državnemu sekretarju. Izvolite, če želite besedo.
Hvala lepa, predsedujoča! Saj mislim, da je večino stvari bilo že povedanih. Kot smo obljubili na ministrstvu, ker smo zavezani tudi z aktualnim zakonom, bomo rešitve pripravili in upamo, da tudi z vašo pomočjo na takšen način, da bodo vse pravice, ki jih pridobijo upravičenci, poštene, korektne in da bo tudi sistem precej bolj pregleden, kot smo slišali, da je danes, ker omogoča, da nekateri potencialni uporabniki ali pa uporabniki določenih pravic ne poznajo ali pa, kot je bilo rečeno, mogoče tudi poskušajo zlorabljati že v začetni fazi. Tako še enkrat hvala za razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj pa dobi besedo še gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Pozorno sem poslušala današnjo razpravo, tudi državnega sekretarja in vse vas – ampak, veste kaj? Sama se trudim živeti po nekih načelih, po nekih vrednotah in da sistem sili ljudi, da ga poskušajo na nek način obiti, se mi zdi skrajno neprimerno. Kaj imam v mislih? Tudi državni sekretar je povedal, če bi ta mama, ki je prišla v poslansko pisarno, vložila zahtevo za državno štipendijo ali karkoli po treh mesecih, ko ne bi bilo več zaznano, da je njen otrok delal, ali pa ostale pravice, ki izhajajo iz Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, bi pa dobila. Glejte, nekateri ljudje nimajo časa razmišljati, kako in kaj ter kdaj morajo vložiti. Vendar v vseh teh letih, kar smo tu, govorimo o nekem poenostavljenem vlaganju; enkrat prideš na center za socialno delo, vložiš vse pravice in ti izračunajo, kaj je. Se pravi, da res moraš biti v tej državi zelo prebrisan, da prideš do tistega, kar mogoče zaradi kakšne take anomalije, kot je študentsko delo, izpade. Bilo je rečeno, da krščanski demokrati nismo dovolj socialni. Res ne vem, kako si vsak posameznik socialo predstavlja. Ampak, še vedno sem prepričana, da drži to, da je treba ljudi naučiti loviti ribe, ne pa jim ribe dajati. Ker enostavno ljudje smo bitja, ki rabijo, da so v pogonu, da hodijo, da se razvijajo, da mislijo. Vsa sodobna znanost in vse raziskave temeljijo na tem, kaj pomeni, če je človek preveč za računalnikom, kako umsko, telesno, duševno, duhovno propada. In reči, da podpiramo neke zakone, kar sploh ni res, se mi zdi, da je skrajno neprimerno in obtožujoče. Ni bilo ne glasovanja, ne nič, pa reči, »kaj vi vse podpirate«. Lahko rečem, pa poglejmo po magnetogramih, da sem bila prva v Državnem zboru, ki sem opozorila na revne zaposlene! Zato smo tudi bili odgovorni in smo iskali rešitev, kako jim pomagati! In smo predlagali celo vrsto ukrepov že v vladi Mira Cerarja in tudi sedaj. Ampak vedno naletimo, »to bomo rešili sistemsko«. Ne vem, kako bomo rešili sistemsko za nazaj, ker krivice za nazaj so bile storjene in retroaktivnosti za tiste pravice in krivice, ki so bile storjene, ni. Strinjam se, da Nova Slovenija podpre amandma, ker je treba ljudi animirati, da si bodo poiskali delo. Tako je treba tudi mlade na nek način spodbuditi, da pridejo na trg dela, da pogledajo, kako zgleda, da se lažje v življenju odločijo. Če preko študentskega dela lahko opravljajo različne poklice, bo njihova poklicna pot šla lahko drugače, kot če bo po končani srednji šoli ali pa po fakulteti prišel na eno delovno mesto in bo ugotovil šele takrat, da mu to delovno mesto ne odgovarja. Zato je treba razumeti, zakaj so dobre kadrovske štipendije. Da imajo moč spoznati, kaj jih bo čakalo v življenju! Ker, še enkrat povem, rešitev, da mladi ostajajo doma, sedijo za računalniki in dejansko propadajo, se mi zdi, da je neprava za prihodnost družbe. Potem se pa pogovarjamo, kakšno imamo demografijo, kako je s starostniki, kako je z razmerami na socialnem področju. Kolegica moja iz Levice, velikokrat se strinjava v marsičem, imava zelo podobne poglede, kar se tiče okolja, kar se tiče kmetijstva, kar se tiče prehrane, kar se tiče varovanja, zdravja, življenja. Sva na istem. Ampak ena razlika je, vi ste imeli možnost iti v vlado in prevzeti ministrstvo za delo in urediti vse te nepravilnosti. Verjamem, da je teža prevzeti odgovornost težka, mogoče celo politično riskantna, ampak da se s posameznimi manevri poskuša izpostavljati, kako si socialen, ne pa, ko imaš možnost prevzemati vlogo, se mi zdi, da se tukaj ne moreva strinjati. In res je, marsikje je bila napaka. Kolega Horvat je jasno že odgovoril, res je, Adria Airways, Magna; ampak poglejte, tukaj zadaj so neke koalicije in neki poslanci in neki predsedniki vlad, za katere NSi ni nikoli pritisnila »za«. In jim nikoli ni dala glasu. Ampak vseeno, razvoj mora iti naprej in mislim, da je naš predlog Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev en korak naprej. Ali imamo čas čakati še pol leta ali nimamo časa, ali bomo lahko ta zakon, če gre danes v prvem branju skozi, amandmirali in popravili [[…]]Moram priznati, da si tega najbolj želim. Da mi poslanci iz koalicije, ki imajo ministrico za delo, govorijo na seji, kjer smo mi poskušali s poslanskim vprašanjem priti do podatkov, kakšne so dejansko razmere, in mene ponovno sprašujejo, pa vendarle, koliko pa je teh ljudi, ki se jim zgodi na nek način neka krivica iz naslova študentskega dela in kadrovske štipendije [[…]]Računala sem, da bom to dobila. Sem pa povedala, da imam en podatek, sicer iz leta iz leta 2015/2016, ko smo se pogovarjali o odvzemu otroškega dodatka iz izračuna štipendij. Potem se je pa pustilo eno tretjino otroškega dodatka še vedno za izračun štipendij – to pa imam, koliko štipendistov ali pa koliko otrok štipendije niso dobili zaradi tega, ker imajo mlajšega brata in sestro in so starši prejemali otroške dodatke. Teh je bilo v Sloveniji 700. Ta podatek pa imam, in je preverljiv. Zato sem pričakovala, da imate tudi na ministrstvu potem že vnaprej neke podatke, da imate spekter podatkov, s katerimi dejansko se lahko pogleda, kaj je. Pa ugotavljam, da žal tega ne. Samo nekaj upam: da ne bo še nadaljnjih 70 milijonov porabljenih za kake take študije. Ker to bi bil pa dejansko velik posmeh in delanje norca iz tistih ljudi, tako kot sem prebrala, ki dejansko zaradi tega, ker punca dela v nekem skladišču, pridejo na koncu še v deložiranje. Ampak to se je delalo v preteklosti in kaj imamo od tistih 70, 74 milijonov? Nič! Ene študije verjetno, po moje je to ena soba fasciklov, ki dejansko niso uporabni. Zato želim, da na ministrstvu ne greste sedaj v to smer, da boste naročevali neke drage študije, ker s tistimi 70 milijoni bi lahko mogoče kar 10 let pomagali kakšnim drugim študentom in dijakom in socialno šibkejšim. Želim si, še enkrat povem, da bi bila podpora – oziroma v torek bomo glasovali, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo – dobrodošla, zaželena. Želim si jo predvsem v luči, da bi lahko v nadaljnjem postopku tudi mi, kot poslanci in sodelujoči na Odboru za delo, izoblikovali neko mogoče jasnejšo tudi socialno politiko, ne nazadnje tudi družinsko politiko, ki bi se jo, ne nazadnje, lahko vključilo tudi v neke sistemske rešitve. Res si želim vaše podpore in razumevanja, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljalci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa je čas, določen za razpravo, še ostal, vas sprašujem, če želite na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še razpravljati. Ker vidim, da je interes, bom sprožila prijavo, opozarjam pa, da se lahko prijavita tudi predstavnica predlagatelja in predstavnik Vlade. Sedaj pa odpiram prijavo. Imamo 4 prijavljene razpravljalce, prva dobi besedo gospa Violeta Tomić, pripravi pa se gospod Boštjan Koražija.
V Levici smo povedali, da bomo podprli, kljub temu smo slišali marsikatero bridko z one strani, ko smo jih opozarjali, da zniževanje davkov in socialna država ne gresta skupaj. S kolegico Dimčevo se večkrat strinjava, deliva marsikatere vrednote. Večkrat se strinjava glede tega, kaj je treba storiti, ampak kako nisva popolnoma na isti liniji. Možnost v vlado, ste mi očitali, da smo imeli mi v Levici – vi ste bili prvi, ki ste imeli možnost vstopiti v vlado. Z vami se je Marjan Šarec najbolj razkošno pogovarjal, mi smo pa potem bili zasilni izhod. Zdaj, problem kapitalizma je [[…]]Ja, ljudje je treba naučiti loviti ribe, ampak je problem kapitalizma ta, da velike ribe pojejo vso hrano in tiste male ribe tudi pojejo zraven in jim bolj malo ostane. Vprašana sem bila [[…]]Mislim, vi ste udarjali po revnih zaposlenih, danes se pa sprašujete, zakaj vedno se kaznuje tiste, ki delajo. Vedite, tukaj se tudi jaz sprašujem, zakaj se vedno kaznuje tiste, ki delajo. Spraševali ste, kakšen gospodarski model bi pa mi v Levici ponudili. Vsak naš predlog zakona, vsaka naša razprava vam govori, da smo absolutno za pošten delovni model, kajti treba bi bilo seveda ukiniti outsoursanje, revne zaposlene, čistilke, negovalke, medicinske sestre je treba solidno plačati v državi, potrebne so redne in varne zaposlitve za naše mlade in tako naprej. Seveda, gospodarstvo vlaga, vendar na eni strani 16 milijonov prihranite na revnih zaposlenih, 50 milijonov pa se bodo povečale subvencije za privatna podjetja. In ja, vlagajo, država jim krepko pomaga s pol milijarde subvencij na leto. Zakaj? Zato, da zaposlenih ne plačujejo, tako kot je treba. Tukaj pa postavljamo problem, samo tukaj. Mi nismo proti delodajalcem, vendar naj pošteno plačajo ljudi, ki delajo. In na konec koncev, mogoče vas bom pa zdaj zelo razjezila, ampak velika večina državljanov je popolnoma razburjena, da bo ljubljanska nadškofija dobila 22 milijonov neke odškodnine za neuporabo s strani Sklada kmetijskih zemljišč, ki je tako in tako izčrpan, za nepremičnine, ki jih je prodaja leta 1858, 150 let nazaj. In tukaj se naša blagajna šibi in tukaj smo mi, državljani v nepravični poziciji nasproti enim, ki pa dobivajo denar. Tukaj me zanima, če bodo dali kaj zraven k 700 milijonov, Zvon 1 in Zvon 2, ki sta potopila gospodarstvo. Veste, stvar je zelo kompleksna in bi lahko zelo na široko nastavljali. Naš gospodarski model je pravično plačilo za pravično delo, redne zaposlitve in prihodnost za našo mladino, ne pa, da hodijo drugam, in ne prodajati banke, ki so sistemske, da lahko ti mladi ljudje na podlagi rednih zaposlitev dobijo kredit in pridejo tudi do lastnega stanovanja. Zdaj pa še kakšna minutka za kolega. Hvala.
Hvala lepa. V tem delu razprave ima vsak prijavljen razpravljavec na voljo pet minut, tako da bo tudi gospod Boštjan Koražija imel svojih pet minut, pripravi pa se gospa Mojca Žnidarič. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. Včeraj nas je vaš kolega iz vaše Poslanske skupine NSI, gospod Reberšek, hotel oziroma skušal prepričati, da je treba človeka naučiti uloviti ribo in da je to edini način, da mu lahko pomagamo. Pa bom nadaljeval s to metaforo. Ljudje, ki jim tudi vi želite večji dodatek na delovno aktivnost, vsi že znajo loviti ribe. To so ljudje, ki delajo, a jim tisti, za katere delajo, dodelijo tako malo rib, da z njimi ne morejo preživeti. Naloga Državnega zbora ni, da ljudi učimo loviti ribe. Naša naloga je urediti sistem tako, da bo v skladu z zapisanim v Ustavi res socialna država, kjer se posamezniku, ki nima, pomaga. Kaj pomaga lačnemu reči, pogrej se in najej, če mu pa ne damo ne odeje, ne varnega zavetja, ne kruha, še manj pa rib. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dobi gospa Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi sama bom kratka. V bistvu sem že predstavila stališče pri tej točki, pa poslušala vse razpravljavce. Osebno bi rekla tako, da predlog v bistvu je primeren, je tudi logičen, a kot smo poudarili, da ga je treba reševati, urejati v povezavi z vsemi ostalimi dohodki, ki jih družine prejemajo, in v povezavi z vsemi socialnimi transferji, ki smo jih slišali v vseh teh dneh, da jih je 34, Torej, preveč parcialno. Tudi gospa predlagateljica je sama rekla, da je v prejšnjem mandatu delalo tako, da je vsak nekaj predlagal in se je potem nekaj upoštevalo. Žal je tudi sedaj tako. Vsaka stranka pride vsak mesec z nekim svojim predlogom, da bi kakšno ciljno skupino vključila v kakšen sistem, kakšno ciljno skupino izvzela iz kakšnega socialnega transferja, in zaradi tega potem nastane sistem socialnih transferjev dejansko tako kompleksen in tako nepregleden. Pustimo čas ministrstvu. Sami so napovedali, da bodo to v prvi polovici leta 2020 uredili, da bodo pripravili bolj enostaven pregled teh pravic. Vsi mi bi si želeli nek informativni izračun, ki ga je omenjal gospod Horvat. Tudi sama moram povedati, da sem sedaj, ko so se urejale te štipendije, poklicala na center za socialno delo, vprašala kolegico tam, ali je sploh smiselno, da dajem vlogo za štipendijo ali ne. Nihče ti ne ve povedati; ne mi ne delavci na centru za socialno delo ti ne vedo povedati na pamet, ali si upravičen do nečesa ali ne, tako zahteven je ta sistem. Torej, kot rečeno, pustimo sedaj teh nekaj mesecev, da ministrstvo res to celovito pripravi. Bi se pa vmes se odzvala mogoče še na nekaj stvari. Gospod Lenart je omenjal ta denar na računih. Ljudje, starši panično dvigujejo, dejansko pa nihče ne pove, da se upoštevajo samo obresti. Lahko, da je res kdo, ki zaradi evra ali dva izpade, ker potem pride v drug razred, ampak ne zdi se mi smiselno. To se preveč poudarja, da se denar otrok upošteva pri teh socialnih izračunih, ker se res upoštevajo izključno obresti in ne celoten denar. Kot smo lahko slišali na enem izmed prejšnjih odborov je državni sekretar povedal, da so našli nekoga, ki je imel sedaj, ko so povezali te račune v tujini, na računu 500 tisoč evrov. Od tega se je 2 tisoč evrov upoštevalo v dohodke, se pravi, samo obresti, in še vedno je ta človek dobil otroške dodatke. Ne vem, meni se zdi, da se tu ljudi celo preveč straši. Na koncu bi rekla še to, da v bistvu v končnem delu ste že sedaj začeli o vsem razpravljati, tudi predlagateljica v bistvu zavaja ponovno s temi študijami. Mislila sem, da smo prejšnji teden to razčistili, da te študije [[…]]Denar najprej ni bil porabljen, je bil namenjen in da tudi ni samo za študije in analize, ampak je tudi za gradnjo te deinstitualizacije, tudi teh dnevnih centrov, potem manjših bivalnih enot in vsega tega. Res se mi zdi, da ni smiselno, da sedaj ponovno mešamo vse teme, ki jih dejansko že zadnjih 14 dni – samo te socialne teme – obravnavamo. Kot že večkrat rečeno, če ministrstvo ne bi cele dneve sedelo tukaj na odborih ali pa v naših dvoranah, bi po mojem tudi to zadevo že rešilo. Res si želim, da jo reši na ta način, da bo bolj pregleden, transparenten in bolj pravičen do ljudi. Hvala.
Hvala lepa. In še kot zadnja dobi besedo predstavnica predlagatelja. Izvolite.
Hvala lepa. Hvala lepa, kolegica. Res je, ministrstvo je velikokrat in veliko prisotno v Državnem zboru, pa vendarle navadno štirje, to je pa cel aparat – ne pripravljajo oni izračunov, ampak imajo svoje zaposlene, ki jih informirajo, ki jim pripravljajo zahteve, tako da mislim, da tudi sedaj, trenutno nemoteno delajo; vsaj pričakovala bi tako, da bi se delalo. Rekli ste, da sem prej rekla, da je vsak nekaj v socialno zakonodajo dajal. Mogoče nisem bila dovolj nadzorna, pa bom povedala. Res je, ampak ne vsak, tisti, ki je lahko; in to vemo, pod ministrovanjem Kopač Mrak – ali je bila to ona ali pa je bila Levica, ker so pač tekmovali med seboj. Moram tukaj poudariti, en tak zakon je bil, ki mi je sedaj padel na pamet, odpis dolgov. Odpis dolgov, zakon, ki je bil sprejet. Najprej ga je Levica predlagala, potem so ga Socialni demokrati prevzeli, pa dejansko ni prinesel nič učinka. Nič, ker je bil tako zakompliciran, da tistim, ki so bili reveži, se jim ni dalo nič pomagati in še vedno so morali na Karitasu in Rdečem križu plačevati njihove položnice za kurjavo, za elektriko in tako naprej. Pa še to – moje kolegice ni več tukaj. Ona vedno, kadar more, mi omeni Nadškofijo Ljubljano ali pa Cerkev, koliko imajo premoženja, tudi na drugih odborih. Poglejte, če kdo dobi denar po krivici, ga ne sme dobiti. To jaz zagovarjam. Po krivici dobljen denar ne sme nikomur iti in ga ne sme noben dobiti, če je po krivici, če so šušmuši zadaj. Če pa je zadeva, ki na sodišču stoji, pa stoji zame, stoji za vas, za tebe, za njega in stoji tudi za njih. Ampak še enkrat poudarjam, če je bil ta denar po krivici, ga ne bi smeli dobiti. In reči, kam ga bodo dali, se mi zdi, da je ta težnja bila že v preteklosti. Vedno pravim: komu dam svoj denar, nobenemu ne povem, če ga dam v nek dobrodelen namen. Mislim, da ima vsak možnost in si želim, da lahko razpolagam s svojim denarjem. Si pa želim, da bi bil ta denar porabljen za tiste, za katere že danes veliko skrbijo tudi v Ljubljani, za brezdomce, za njihove tople obroke, za njihove nastanitve. Verjamem, kljub temu da se tukaj vsak hoče pokazati, koliko je socialen, da vemo, da imajo Karitas in ostale organizacije močno razvejan socialen čut in mrežo, tako da se ne bojim, da ne bi prišlo do tistih, ki potrebujejo pomoč, ker kot kaže, zakon ne bo sprejet, kot ste povedali. Se pravi, da se študentsko delo ne bo izvzelo, da kadrovske štipendije se ne bodo izvzele, se pravi, da še ostajajo ljudje, ki potrebujejo pomoč in jo bodo pač morali tudi iskati. Verjamem, da jo bodo dobili pri drugih vratih, ne pri državnih. Hvala.
Hvala lepa. S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 29. oktobra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 43 poslank in poslancev s prvopodpisanim Branetom Golubovićem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Tilnu Božiču. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Naprej zahvala za te podpise in za možnost splošne razprave, ker gre za zelo pomembno temo. Torej, zelo me veseli, da je danes pred vami Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Poglavitne spremembe lahko zaobjamemo z dvema ciljema. Prvi cilj sprememb je, da se zagotovi dostojne pokojnine. Govorimo torej o primernejšem dohodku za varno starost. Pri tem smo pa tudi posebno pozornost posvetili zvišanju socialne varnosti najranljivejših skupin v okviru pokojninskega sistema, med katere spadajo prejemniki najnižje starostne, invalidske in družinske pokojnine ter tudi nadomestil iz invalidskega zavarovanja. Drugi cilj je podaljševanje delovne aktivnosti, ki ga pa želimo doseči s spodbudami za ostajanje v zaposlovanju. Med drugim tudi z zagotavljanjem sočasnega prejemanja višjega dela pokojnine in opravljanja dela upokojencev. Naj na kratko izpostavim, katere so tiste bistvene spremembe. Kar se tiče odmernih odstotkov, tukaj je predvideno, da bi v šestih letih, kolikor bi trajalo prehodno obdobje, za moške zagotovili, da se odmerni odstotek za 40 let pokojninske dobe dvigne s 57,25 odstotka na 63,5 odstotka. Ta odstotek bi bil enak za oba spola, pri čemer bi pa veljalo, da bi ženske letošnji odmerni odstotek 63,5 obdržale tudi v prihodnje. Če te spremembe ne bi naredili, bi se v naslednjih letih ženskam odmerni odstotek znižal na 60,25 odstotka. Tu velja omeniti tudi dvig odmernega odstotka za najnižjo, se pravi za 15 let pokojninske dobe, ki bi se dvignil na 29,5 odstotka. Nadalje velja omeniti tudi dodatni odmerni odstotek, 1,36 odstotka za vsakega otroka. Se pravi, gremo v to spremembo, da dajemo možnost izbire, da se lahko nekdo na račun vzgoje otrok nekoliko prej upokoji ali pa se odloči, da oddela polnih 40 let, na ta način pa je potem nagrajen oziroma nagrajena tudi z dodatnim odmernim odstotkom, ki pomeni dolgoročno izboljšanje socialnega položaja. Tukaj seveda govorimo, tudi glede na statistiko, kot se ta kaže, najbolj so na udaru starejše ženske in s tem ocenjujemo, da jim bomo nekoliko pomagali. Naj omenim tudi dvig odmernih odstotkov pri preostalih, tako pri družinskih kot pri vdovskih, kot tudi pri invalidskih pokojninah. Ne nazadnje, prej sem že omenil, se pravi, tako imenovani, pogovorno, dvojni status, kjer predvidevamo, da bi v prvih treh letih od izpolnitve pogojev za upokojitev nekdo, ki ostane v zaposlitvi, lahko prejemal po novem 40 odstotkov pokojnine, ne več 20 odstotkov. Na ta način računamo, da jih bo več ostalo v delovnem razmerju. Z manjšo spremembo še; seveda, nam ne gre zgolj za to, da bi ostajali dlje za polni delovni čas, lahko tudi za krajši delovni čas. Se pravi, te nagrade bodo v sorazmernem delu deležni tudi tisti, ki bodo nadaljevali z delom vsaj v okviru polovičnega delovnega časa. K tem spremembam smo pristopili sistematično. Najprej smo pripravili izhodišča, ta je potrdila koalicija, nato smo šli na Ekonomsko-socialni svet. Ekonomsko-socialni svet nam je namenil pogajalsko skupino, v kateri smo v osmih krogih prišli do tega, da smo dobili soglasje socialnih partnerjev. V teh časih je to, lahko rečem, redek in zelo dragocen dosežek in dobra popotnica predlogom, ki jih imate pred sabo. Bi pa na tem mestu želel posebej tudi poudariti, da smo si bili socialni partnerji tekom pogajalskega procesa enotni, da bo treba v kratkem začeti s pripravo naslednjega paketa pokojninskih sprememb pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Pogajalska skupina pri Ekonomsko-socialnem svetu je ravno v ta namen ostala aktivna. Se pravi, nismo zaključili z delom, čaka nas še kar nekaj dela in ocenjujemo, da bi lahko že takoj, potem ko bo zakonodajni proces tega paketa zaključen, lahko pristopili k nadaljnjim spremembam. Seveda ob obstoječih ciljih: dostojne pokojnine, podaljšanje delovne aktivnosti, seveda pa tudi z očesom na to, da mora biti sistem dolgoročno vzdržen. Veselim se vaših razprav in bom v njih tudi z velikim veseljem sodeloval. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi dobi besedo gospod Nik Prebil v imenu Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Podpredsednica, hvala lepa. Lep pozdrav vsem še enkrat danes. Poglejte, kar tretjina prebivalcev v aktivni populaciji je v Sloveniji, če jih opredelimo v neko skupino, staro med 15 let in več, je v Sloveniji upokojencev. Kar tretjina. Ravno zato so izjemno številčna, ekonomsko občutljiva in pomembna družbena skupina. Nedostojno in nedopustno je, da je problematika upokojencev postala – in pa postaja – predmet populističnih politiziranj in svojevrstnega tekmovanja všečnosti tudi tukaj, v Državnem zboru. Število upokojencev namreč vsak dan narašča in demografski kazalci kažejo, da se bo ta trend nadaljeval tudi v bodoče. Delež starejših prebivalcev se bo v prihodnjih 35 letih skoraj podvojil, kar bo imelo številne posledice na povečanje potreb, izdatkov za pokojnine, zdravstvo, dolgotrajno oskrbo in tudi druge, s staranjem povezane izdatke. Staranje prebivalstva bo imelo velik vpliv tudi na slovensko gospodarstvo, saj staranje delovne sile terja številne prilagoditve. Ker se življenjska doba podaljšuje, hkrati pa vseeno, hvala bogu, spoštovani, dlje ostajamo čili, krepki in sorazmerno zdravi, produktivni navsezadnje, to terja prihajajoče ukrepe in razmerno dvig stopnje delovne aktivnosti pri starejših. To pa bomo lahko dosegli, žal, le s podaljšanjem zaposlovanja in odložitvijo upokojevanja, ter tudi splošno družbeno destigmatizacijo delovno aktivne starosti. Skandinavske dežele so že pred desetletji spremenile miselnost, kar jasno pokažejo podatki Eurostata. V Sloveniji je v starostni skupini 55 do 64 let namreč delovno aktivnih zgolj še 35 odstotkov prebivalstva. Na Švedskem, spoštovani, je ta številka 75-odstotna. Podatki tudi kažejo, da so Skandinavci v povprečju delovno aktivnih kar približno 7 let dlje kot Slovenci, k čemur pripomore kasnejše upokojevanje pa tudi zgodnejše vključevanje mladih na delovni trg. Spoštovani, o tem se bomo morali pogovarjati. Da pa v bližnji in daljni prihodnosti ne bomo imeli veliki težav z vzdržnostjo pokojninskega sistema, bi morale biti naše razprave, razmišljanja in pogledi o zakonodaji in ukrepih v smeri zakonodaje, usmerjeni predvsem v prihodnost in ne le v neke gasilske akcije, ko do težav pride. Zato je resnično skrajni čas, da tam, kjer lahko in tam kjer je treba, utrdimo ali na novo postavimo temelje za trenutne in bodoče upokojence. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je danes pred nami, prinaša nekatere pomembne ukrepe, ki bodo izboljšali gmotni položaj upokojencev. Poglavitne rešitve se nanašajo predvsem na zvišanje odmernega odstotka in posledično zagotavljanje višje socialne varnosti za prejemnike nižje starostne, invalidske in družinske pokojnine ter nadomestil iz invalidskega zavarovanja, spodbude za ostajanje v zavarovanju ter zagotavljanje sočasnega prejemanja pokojnine in opravljanja dela upokojencev. Obenem posodobitev zakona vključuje tudi nujne spremembe na področju izvajanja poklicnega zavarovanja, v slovenski pravni red pa bodo prenesene tudi določbe evropske direktive o dejavnostih in nadzorov institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje. Dvig odmernega odstotka bo v praksi vsem, ki se bodo upokojevali po novi zakonodaji, prinesel višjo pokojnino. Trenutna mednarodna zakonodaja narekuje tudi postopno znižanje odmernega odstotka za ženske, to bo po uveljavitvi določb zakona, ki je tokrat pred nami, preprečeno, kar pomeni tudi izboljšanje položaja žensk. Predlog viša tudi odmerni odstotek v primeru invalidske pokojnine, ki je posledica poškodbe pri delu ali poklicne bolezni. Prav tako se ureja tudi nova najnižja odmerna stopnja invalidske pokojnine zavarovancem, ki so postali invalidi pred dopolnitvijo 65. leta. Vse naštete spremembe se bodo zgodile postopno, v šestletnem prehodnem obdobju, da bi se preprečile morebitne špekulacije glede časa upokojitve. Zelo pomembna sprememba, spoštovani, ki jo prinaša ta predlog zakona, je sprememba dvojnega statusa upokojencev. Tisti, ki bodo kljub izpolnjevanju pogojev za starostno pokojnino še naprej ostali v delovnem razmerju oziroma tisti upokojenci, ki se bodo ponovno delovno reaktivirali, bodo ob osebnih dohodkih prva tri leta lahko prejemali še 40 odstotkov starostne pokojnine, do katere bi bili upravičeni na dan uveljavitve izplačila, po poteku tega obdobja pa 20 odstotkov. Na boljšem bodo tudi vsi tisti, ki bodo po izpolnitvi pogojev za upokojitev ostali v delovnem razmerju. Za prva tri leta se bo vsake pol leta pokojninske dobe brez dokupa vrednotilo v višini 1,5 odmernega odstotka, kar pomeni 3 odstotke na leto. Na koncu še dobra novica za vse tiste, ki, lahko rečem, tedne pa celo mesece včasih čakate na informativne izračune višine pokojnine in datuma upokojitve. Po novem bo ZPIZ omogočil tudi elektronski informativni izračun, kar bo nedvomno pohitelo postopke. In ne nazadnje, če z zakonodajo ne bomo sledili demografskim in tudi gospodarskim spremembam, bo staranje prebivalstva z leti lahko pričelo negativno vplivati tudi na odnose med posameznimi generacijami. Družbena solidarnost mora biti uravnotežena v obeh smereh, torej morajo mlajše generacije biti solidarne do starejših, a hkrati morajo postati tudi starejši solidarni do mlajše generacije. Ukrepi iz Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju tako sledijo uresničevanju zavez iz koalicijskega sporazuma, zakon pa podpirajo tudi socialni partnerji iz Ekonomsko-socialnega sveta. Ravno zato bomo v Poslanski skupini Lista Marjana Šarca zakon tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo gospod Soniboj Knežak predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Spoštovani predstavniki Vlade, lep pozdrav tudi vsem sedmim, osmim kolegicam in kolegom, ki ste trenutno še v Državnem zboru! Naj uvodoma povem, da Socialni demokrati pozdravljamo predloge, ki jih je pripravilo ministrstvo glede sprememb in dopolnitev ZPIZ. To so nujno potrebne spremembe, za katere menimo, da so le eden od korakov k dolgoročnejšim ukrepom, ki bodo generaciji upokojencev zagotovile bolj prijazno starost, kot jo imajo danes. Vse dosedanje spremembe ZPIZ zakonodaje so bile v glavnem v večjem delu namenjene skrbi za vzdržnost pokojninske blagajne, ne pa skrbi in odgovoru na vprašanje, ali lahko upokojenci s prejemki, ki so jim bili odmerjeni, tudi dostojno preživijo. Splošna ocena je, da so bili ukrepi pravi in da so v večji meri stabilizirali pokojninsko blagajno. Seveda naj ob tem omenim, da še vedno za izplačilo pokojnin namenjamo preko milijardo evrov tudi iz državnega proračuna. Če pa te ukrepe pogledamo z upokojenske strani, pa lahko ugotovimo, da smo v teh letih ustvarili armado sistemskih revežev, katerih pokojnina ne zadošča za pokritje vseh nujnih življenjskih stroškov. Drugo dejstvo, ki si ga je treba priznati, je, da se Slovenija stara. Prebivalci Slovenije se staramo, to se sicer ne dogaja samo pri nas, ampak po celem svetu. Povprečna starost se je v slabih treh desetletjih od časa osamosvojitve do danes zvišala s 35,9 na 43,4 leta, prav tako se je za okoli 8 let zvišala tudi življenjska doba. Današnji predlog zakona prinaša izenačitev odmernega odstotka tako za moške kot za ženske na 63,5 odstotka, za moške sicer v šestletnem prehodnem obdobju. To prinaša višje pokojnine in višjo socialno varnost za upokojence, vendar samo za tiste, ki se bodo upokojili po 1. 1. 2020. Novost v tem predlogu zakona je dodatni odmerni odstotek zaradi skrbi za otroke v višini 1,36 odstotka, ki je primarno določen za osebe, ki so skrbele za otroka v prvem letu njegove starosti. Ker so to večinoma ženske, gre za ukrep, ki bo pripomogel k dejanski enakosti žensk, ki izvira predvsem iz njihove večje angažiranosti pri skrbi za otroke in družino. Posebna pozornost pa je namenjena zvišanju najnižje starostne vdovske, invalidske in družinske pokojnine ter nadomestil iz invalidskega zavarovanja, in sicer z določitvijo novega odstotka, po katerem se odmeri najnižja pokojnina, ter z zvišanjem osnov za odmero pravice do vdovske oziroma družinske pokojnine ter nadomestil iz invalidskega zavarovanja. Odmerni odstotek se bo v primeru, da je invalidnost posledica poškodbe pri delu ali poklicne bolezni, zvišal na 63,5 odstotka pokojninske osnove, v primeru poškodbe ali bolezni izven dela pred dopolnitvijo 65 let pa na 41 odstotka pokojninske osnove. Po novem bo zaposleni, ki je izpolnil pogoj za starostno upokojitev in ostal zaposlen, prejemal 40 odstotkov pokojnine in ne več 20 odstotkov, prejemanje pa bo omejeno na največ tri leta, po poteku tega obdobja pa spet 20 odstotkov. Delodajalci bi si sicer želeli imeti v rokah izbiro, komu po izpolnitvi pogojev za upokojitev podaljšati pogodbo in komu ne. Predvidevajo se tudi višje omejitve ur pri občasnem in začasnem delu upokojencev. Seveda bodo mnogi rekli, da so te spremembe premalo. Res so premalo, še zdaleč od tega, da bi bil ta predlog zakona popoln. Vsi se verjetno danes tu zavedamo, da bomo morali narediti še veliko več. Sindikat upokojencev in civilna iniciativa Za upokojence gre se zavzemata za izboljšanje položaja upokojencev. V svojih zahtevah predlagata še kar nekaj ukrepov, ki bi bili potrebni in pravični. Treba je prisluhniti tudi njim in poiskati skupne rešitve. Marsikomu se zdi nepravičen tudi dokup pokojninske dobe, ki se všteva v pokojninsko dobo z dokupom in omogoča predčasno upokojitev pri pogojih 60-40 samo z malusi oziroma odbitki. Tu smo že večkrat povprašali ministrstvo, ali razmišlja o poenotenju vseh dob, kot je predvideno v sprejetih izhodiščih za reformo pokojninskega sistema, s katerimi so se strinjali tudi socialni partnerji. Če ta predlog zakona izpeljemo čez zakonsko proceduro, bodo upokojenci, ki se bodo upokojili po 1. 1. 2020, dobili višje pokojnine. Vendar se upokojenci tudi upravičeno sprašujejo, kaj pa tisti, ki so se upokojili pred tem datumom. Ti bodo ne glede na to, da so delali enako dolgo, plačevali enako prispevkov v pokojninsko blagajno, v slabšem položaju. Se vam to, spoštovane kolegice in kolegi, zdi korektno oziroma pravično? Pa vendar je ta predlog, ki ga imamo danes pred seboj, usklajen na Ekonomsko-socialnem svetu, podprli so ga tako sindikati kot delodajalci. Podpira ga tudi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Zato bomo Socialni demokrati predlog tega zakona podprli kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Vendar tudi če danes to podpremo, se moramo vsi zavedati, da bo za dolgoročno vzdržnost našega pokojninskega sistema treba narediti še več. Zaradi že prej omenjenega staranja prebivalstva in posledično zmanjševanja delovno aktivnega prebivalstva, zaradi vse slabšega razmerja med vplačevalci in prejemniki pokojnin. Zaskrbljujoč je podatek, da bo ob predpostavki enakega selitvenega prirasta od leta 2060 delovno aktivnih manj kot polovica vseh prebivalcev Slovenije. Zato bodo nujno potrebne prilagoditve na trgu dela. Treba bo vlagati v vseživljenjsko učenje, prilagoditi delavna mesta starejšim, jih izobraževati, omogočiti, da se bodo lahko mladi ljudje prej zaposlili. Poskrbeti, da nam mladi visoko sposobni kadri ne bodo odhajali v tujino po boljše življenje, treba bo poskrbeti tudi za zdravje vse generacije, omogočiti dostop do zdravstvenih storitev in tudi urediti sistem dolgotrajne oskrbe. Prioriteta mora vsekakor biti dolgoročna vzdržnost pokojninskega sistema. Potrebujemo tak sistem, ki bo stabilen in zaupanja vreden, da bodo tudi mladi ljudje, ki se zaposlujejo pri 30 letih, verjeli vanj. Treba je tudi razviti dodatne oblike zavarovanj, ki bodo lahko nadomestile izpad dohodka po upokojitvi, a ne na račun prvega medgeneracijskega stebra. Naj na koncu, spoštovane kolegice in kolegi, izpostavim še pomembnost spoštljivega odnosa in posluha do starejše generacije. Le z dobrim medgeneracijskim sodelovanjem, spoštovanjem in razumevanjem starejših ljudi ter medsebojno pomočjo bomo vsi v tej družbi lahko zaživeli bolj kvalitetno življenje. Ne nazadnje, spoštovani kolegice in kolegi, vsi bomo enkrat starejši, vsi bomo enkrat upokojenci.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine SMC bo predstavila gospa Janja Sluga. Izvolite.
Zadnje večje spremembe pokojninskega zakona so bile sprejete leta 2012. Po dobrih sedmih letih je skoraj skrajni čas za smele korake naprej. Ves razviti svet se sooča z izzivi starajočega se prebivalstva in v primerjavi z ostalimi je Slovenija še v nekoliko slabšem položaju. Staramo se hitreje kot drugje in smo manj delovno aktivni kot drugje. Še posebej je to značilno za starejšo delovno silo. Kadra na trgu dela nam primanjkuje, naj tudi pozno vstopamo in z njega zgodaj odhajamo. Naša demografska slika je slaba, v vseh teh letih pa smo se še odmaknili od zagotavljanja dostojnih pokojnin. Vsa ta dejstva narekujejo nujnost tokratnih sprememb pokojninskega zakona, ki zasleduje dva ključna cilja: podaljševanje in spodbujanje delovne aktivnosti ter zagotavljanje primernega dohodka za varno starost in izboljšanje socialnega položaja vseh upravičencev iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. O predlaganih spremembah so se v okviru socialnega dialoga predhodno uskladili socialni partnerji, kar je zagotovo dobra popotnica tudi za nadaljnje sprejemanje zakona v Državnem zboru. V Poslanski skupini SMC smo s predlaganimi rešitvami ministrica Ksenije Klampfer zadovoljni. Z višjim odmernim odstotkom bodo bodočim upokojencem zagotovili višje pokojnine. Boljšega gmotnega položaja bodo deležni vsi. Dvignila se bo najnižja starostna pokojnina za dopolnjenih 15 let zavarovalne dobe, višji odmerni odstotki bodo prinesli višje starostne, invalidske, vdovske in družinske pokojnine ter nadomestila iz invalidskega zavarovanja. Z razširitvijo možnosti hkratnega upravljanja dela in prejemanja pokojnine v okviru dvojnega statusa spodbujamo ohranjanje delovne aktivnosti starejših delavcev, ki jih trg dela še kako potrebuje. Z namenom, da bodo ljudje čim dlje ostali v zavarovanju in s tem delovno aktivni, so poleg ugodnejših finančnih spodbud pri dvojnem statusu predvideni tudi drugi ukrepi. Ugodneje se bo ovrednotila dodatna pokojninska doba, ko bo posameznik ohranil svojo delovno aktivnost. Do višje pokojnine bodo upravičeni posamezniki, ki so se že upokojili in se bodo ponovno reaktivirali. Bolj ugodno bo tudi vrednotenje delne pokojnine oziroma izplačevanje njenega sorazmernega dela v primeru nadaljnje vključenosti v obvezno zavarovanje. Izboljšuje se tudi sistem poklicnega zavarovanja in najpomembneje – po koncu prehodnega obdobja bodo pokojnine za moške višje skoraj za 11 odstotkov in za ženske za 4,5 odstotka. Vsi skupaj smo pred odgovorno nalogo, ko moramo negativne trende staranja populacije obrniti v plus, da zaradi njih naša družba kot celota ne bo nazadovala, pač pa se bo razvijala. Zagotovo bodo nekateri danes ocenili, da so predlagane rešitve premalo ambiciozne, da so prehodna obdobja predloga, da stare krivice niso v ustrezni meri popravljene, da je denarja za upokojence še vedno premalo in tako naprej. Te teze so seveda diskutabilne, za nas pa je pomembno predvsem to, da se zavedamo, da o vseh predlaganih spremembah obstaja soglasje socialnih partnerjev in s tem na nek način tudi družbeno soglasje, ki presega želje in ambicije posameznih političnih strank. V naslednjih urah bomo zagotovo slišali veliko populizma, vrtičkanja po volilnih bazenih in preverjanja vdanosti svojih volivcev. A bodimo pri tem vsi skupaj vsaj toliko odgovorni, da bomo lahko danes državljankam in državljanom, mladim, bodočim in sedanjim upokojencem sporočili, da je delo še vedno vrednota ter da bodo zaradi sprememb pokojninskega zakona, ki jih danes obravnavamo, pokojnine višje in dostojnejše, pokojninski sistem pa še vedno solidaren. V Poslanski skupini SMC bomo sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, seveda podprli.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo. Pokojninski sistem ne zagotavlja socialne varnosti upokojencev in upokojenk. To je dejstvo. Več kot 58 tisoč upokojencev prejema pokojnino, manjšo od 500 evrov. Skoraj 160 tisoč upokojencev prejema pokojnino, nižjo od 600 evrov. Prag tveganja revščine za leto 2018 je znašal 662 evrov. Torej 160 tisoč upokojencev prejema pokojnino, ki je 60 evrov nižja od praga tveganja revščine. Tudi minimalna zagotovljena pokojnina v tem trenutku znaša samo 530 evrov. Več kot 130 manj od praga tveganja revščina prejme nekdo, ki je delal celo življenje. Stanje je katastrofalno zaradi odpustkov, ki jih je ta država v preteklosti namenjala kapitalu. Ne poznam države, v kateri bi, tako kot v Sloveniji, za pokojnine delavci prispevali skoraj 2-krat več kot kapital. Do leta 1996 sta delavec in kapital prispevala enako. Ker zdaj kapital plačuje polovico manj, mora država vsako leto pokriti več kot 600 milijonov veliko luknjo v pokojninski blagajni. To je temeljna nepravičnost slovenskega pokojninskega sistema na prihodkovni strani in te nepravičnosti vladna novela ne odpravlja. Med krizo v obdobju med letom 2010 in letom 2017 je Slovenija zaradi varčevanja bodisi popolnoma opustila bodisi močno omejila usklajevanje pokojnin. Zaradi tega so sedanje pokojnine v skupnem znesku prenizke za približno 319 milijonov evrov. V sporazumu o sodelovanju med Levico in vladno koalicijo Marjana Šarca smo zapisali, da se bo minimalna pokojnina za polno pokojninsko dobo dvignila nad prag tveganja revščine. Pa invalidske pokojnine, da se bodo dvignile na nivo, ki bi omogočil vsaj minimalne življenjske standarde, vpeljali naj bi pojem univerzalne pokojninske dobe, ne nazadnje bi tudi postopno dvignili prispevke delodajalcev, tako pa zagotovili primerna sredstva za višje pokojnine na solidaren način. Nič od tega se ni zgodilo. Gospe in gospodje, tudi niste sklicali delovne skupine, ki naj bi skupaj z Levico pripravila predlog pokojninske zakonodaje. Ta delovna skupina ne obstaja, ni obstajala, zvonil nam ni noben telefon, nihče nas ni povabil zraven. Kljub temu je ta trenutek pred nami predlog nove pokojninske zakonodaje. Začnimo na začetku, v razmerje med delom in kapitalom, kako se v to razmerje umeščajo pokojninski sistemi. Tako kot drugi sistemi socialne države so tudi pokojninski sistemi z vidika kapitala hkrati tveganje in priložnost. Tveganje zato, ker sam obstoj teh sistemov pomeni, da bodo delavci tudi od kapitala zahtevali nek prispevek v blagajno. Priložnost pa tudi zato, ker se v teh sistemih kopiči vrednost, ki bi jo kapital seveda želel zase. Iz tega razloga so pokojninski sistemi notranje protislovni, obenem predstavljajo prostor, kjer so tržni odnosi suspendirani ali vsaj regulirani s strani države praviloma v korist delavcev oziroma tako imenovane medgeneracijske solidarnosti, zato moramo vsako pokojninsko reformo presojati vsaj s treh vidikov. Prvič. Kakšen je vpliv pokojninske reforme na trg delovne sile? Ali ga dodatno prekarizira, ustvarja dodatno bedo in znižuje plače? Drugič. Na kakšen način odpravlja negotovost, zaradi katere so posamezniki sploh vključeni v sistem pokojninskega zavarovanja? Torej, kaj pokojninska reforma pomeni za dolgoročno zagotavljanje solidarnosti pokojninskega sistema v celoti. Ne nazadnje, tretjič. Kako bo reforma vplivala na življenje upokojencev in upokojenk neposredno? Jim bo zagotovila dostojno življenje ali jih bo pustila životariti v revščini? To nas pripelje do aktualnega predloga, ki ga je pripravila menda delovna skupina, seveda brez opozicijske Levice. Pojdimo po vrsti. V predlog zakona je Vlada zapisala, da zasleduje dva cilja – podaljšanje delovne aktivnosti in zagotavljanje primernega dohodka za varno starost. Gospe in gospodje, če sta za vas podaljšanje delovne aktivnosti in varna starost tako primerljivi kategoriji, pošteno povejte, da eno razumete skozi drugo. Varno starost tolmačite kot mezdno delovno aktivno starost. Starost je za vas mezdna delovna aktivnost, kar pomeni, da upokojenci efektivno sploh ne obstajajo. Za vas je idealen tisti delavec, ki nikoli ne postane upokojenec, ampak vse življenje ostaja izkoriščen delavec, samo pravno formalni status se mu malenkost spremeni. Zato ste v ta zakon prednostno vpisovali spodbude, ki nagrajujejo zavarovance in upokojence za dodatno mezdno delo in aktivnost. Zakaj ste to storili? Trdite, da zato ker so menda tako želeli socialni partnerji. No, kakšen je realen učinek tega ukrepa? Na trgu delovne sile se bo na račun upokojencev povečala konkurenčnost, s čimer se bodo gotovo znižale tudi plače. V prevodu – s tem se bodo znižale tudi osnove za izračun pokojnine. To bo namreč posledica ukrepa, pri katerim 40 odstotkov pokojnine prejemajo tisti, ki vztrajajo v delovnem razmerju tudi po 40 letih delovne dobe za tista nadaljnja tri leta. Vsa nadaljnja leta pa 20 odstotkov pokojnine, kot je v veljavi že sedaj. Ta ukrep pove vse o vaši reformi. Je neposredna subvencija kapitalu. Je ukrep za zbijanje cene delovne sile na račun siromašenja pokojninske blagajne, je dodatna fragmentacija trga delovne sile in posledično dodatna beda za delavce. To ni ukrep za delavce kot bodoče upokojence, še manj je to ukrep za že upokojene in zagotavljanje njihove varne starosti. To je ukrep za kapital in za nikogar drugega. Tisti, ki je izpolnil pogoje za upokojitev, si zasluži dostojen penzion in mir, ne pa, da mora iz naslova golega preživetja nazaj ali pa še naprej vztrajati na trgu delovne sile, zato da bi sploh pokrpa začetek meseca s koncem meseca. Predlagate tudi, da se tistim, ki z delom nadaljujejo po 40 letih delovne dobe za vsako leto odmerni odstotek poveča za tri odstotke za največ naslednja tri leta. Zelo velikodušno? Ne, ne! V resnici gre za zmanjšanje. Trenutni predvideva enoodstotni dvig za vsake tri nadaljnje mesece dela, skupaj 4 odstotke na leto. Torej, tudi ta ukrep je bolj kot ukrep za upokojence namenjen bogovom fiskalnega pravila in kapitalu, ki iz tega profitira. Da cilj reforme ni spremeniti pokojninski sistem na način, da bi zagotovili dostojne pokojnine in varno starost, najbolj jasno kaže tisti del zakona, ki uvaja ukrepe za olajšanje vključitev v dodatno pokojninsko zavarovanje za mikropodjetja. Ponujate olajšave za mikropodjetja in odpirate trg dodatnih zavarovanj. Predlagate dodatni marketing in promocijo dodatnih zavarovanj. Kaj je vaše sporočilo? Da pokojninski sistem, približno solidaren pokojninski sistem, kot ga imamo, ne bo zagotavljal varne starosti in da naj ljudje iščejo rešitve na trgu dodatnih zavarovanj. S tem še dodatno krhate zaupanje v pokojninski sistem in vplačila prispevkov vanj. Odpovedujete se pokojninskemu sistemu kot garantu varne starosti. Resnica je, da s promocijo privatnih pokojninskih zavarovanj dejansko zmanjšujete socialno varnost v starosti. Dodatna zavarovanja na trgu so nestabilna, odvisna so od nihanj na kapitalskih trgih, z njimi upravlja kapital in so za delavce najslabša možna izbira. V minutah lahko zavarovanci izgubijo desetletne prihranke. Spomnimo se, kaj se je dogajalo tekom zadnje krize, predvsem v Združenih državah Amerike, na drugi strani luže, kjer so cele skupine prebivalstva izgubljale celoletne prihranke, ki so jih investirale v lastno varno starost, zaradi tega ker so bili skladi, kamor so jim jih namenili, pokojninski skladi, ujeti v špekulativne posle na finančnemu trgu; je počil balonček, so počili ti pokojninski skladi in množice ljudi so ostajale brez penzij in brez varne starosti, v katero so celo svoje delovno življenje investirali. No, so pa taki privatni skladi dobra izbira za kapital. Na trgu se lahko prosto poigrava s tujim denarjem, če gre kaj narobe, pa, kot že rečeno, bojo ta zapitek poravnali zavarovanci, upokojenci s svojimi sredstvi, namenjenimi lastnemu preživetju. Tudi ta vaš ukrep, privatizacija oziroma spodbujanje privatnih zavarovanj, je ukrep za kapital, nikakor ukrep za varno starost ali za upokojence. Redka pozitivna sprememba za upokojence in upokojenke, ki jo ta zakon prenaša, je ustavitev padanja odmernega odstotka in njegov postopni dvig na 63,5 odstotka. Ampak tudi tu je treba biti jasen. Lahko bi naredili in morali bi narediti več. V tem oziru so problematične tudi spremembe, ki izenačujejo odmernost odstotka za moške in ženske, pa hkrati uvajajo dodaten odmerni odstotek zaradi skrbi za otroka v višini 1,36 odstotka. Čeprav Vlada pravi, da razume, da so bile ženske v preteklosti izpostavljene neenakostim, tega v resnici ne razume. Vsaj po tem zakonu ne. Če bi razumeli, ne bi postavili kapice pri treh otrocih oziroma pri 4,08 odstotka. Če bi to razumeli, ne bi ženske zvedli na njeno reproduktivno funkcijo in s tem kratko malo odpisali vse ženske, ki otrok nimajo. Ampak to je vaša računica. Želite ohranjati svoj obraz pred ženskami, ki po napornem delavniku vsak dan doma opravljajo neplačana gospodinjska dela, ampak če bi njihov položaj zares razumeli, bi odmerni odstotek za ženske pač povečali, hkrati pa ohranili dvig, ki ste ga namenili moškim. Ampak, tukaj ste raje varčni, premeteni, posegate po nekih rokohitrskih piar stuntih, da se predstavite v javnosti kot nekaj, kar v resnici niste in poskušate trenutne upokojence, bodoče upokojence v tej državi naplahtati. Pod črto: torej reformo v tej obliki lahko označimo bolj kot reformo v korist upokojencev in upokojenk kot reformo za kapital in poklanjanje daril najbolje plačanim profilom v tej državi, ki se oklepajo svojih stolčkov v javnem sektorju, čeprav so že izpolnili pogoje za upokojitev – visoki birokrati, najvišji del zdravništva, tisti zasedeni del akademskih mandarinov, rednih profesorjev in tako naprej. Z ukrepi Vlada raje kot ustavnemu načelu, da je Slovenija socialna država, sledi načelu konkurenčnosti in zbijanja cene na trgu delovne sile. Kot da ne bi vedeli, da revni zaposleni kasneje postanejo revni upokojenci. Vse to se da popraviti. Namesto nestabilnih privatnih pokojninskih zavarovanj lahko krepimo solidaren pokojninski sistem, odmerne odstotke lahko dvignemo bolj in na bolj pravičen način ter ne nazadnje, minimalno zajamčeno pokojnino lahko dvignemo tako, da upokojenci po štiridesetih letih ne bodo životarili pod pragom tveganja revščine. V Levici zakonu v prvi obravnavi ne bomo nasprotovali. Bomo pa v prihodnje predlagali amandmaje, s katerimi bomo vnašali rešitve za krepitev pokojninskega sistema in izboljšanja socialne varnosti upokojencev in upokojenk, začenši s predlogom dviga zagotovljene pokojnine in odmernega odstotka za invalidske pokojnine. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica! Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Danes bi lahko rekli, da smo jo dočakali; novo mini pokojninsko reformo, ki so jo od leta 2012 pripravljale vlada Alenke Bratušek in Mira Cerarja, kjer je na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti kar šest let ministrovala dr. Anja Kopač Mark. Kljub zelo dobrim gospodarskim razmeram in dejstvom, da je pokojninska reforma ZPIZ-2, ki je bila sprejeta leta 2012, že takrat predvidevala vzdržnost pokojninske blagajne samo do leta 2020, z reformo ni bilo nič in sedaj lahko rečem, da gasimo požar. Predlog današnjega zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju obsega 139 členov in zasleduje dva osnovna cilja. Prvi je podaljševanje delovne aktivnosti in drugi zagotavljanje primernega dohodka za varno starost ter posledično izboljšanje socialnega položaja vseh upravičencev do pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja in lahko kritično rečem, da niti prvega niti drugega cilja ne zasleduje na primeren način. Posebna pozornost naj bi bila po zagotovilih predlagatelja posvečena zvišanju socialne varnosti najranljivejših skupin v okviru pokojninskega sistema, kar absolutno ne drži, saj zakon v obliki, kot ga imamo pred seboj, ne ureja gospodinjskega dodatka, katerega zakon je Nova Slovenija - krščanski demokrati vložila pred slabim letom in je bilo obljubljeno, da se bo zadeva urejala sistemsko. Na ta način bi pomembno omilili revščino, ki je najbolj razširjena prav med upokojenkami, ki bivajo same, kot tudi pri vdovah. S priznanjem gospodinjskega dela, ki so ga opravljale vse življenje, bi jim na mogoč in enostaven način tudi to priznali. S tem bi odpadel del financiranja nevladanih organizacij, katerih obseg in delovanje se neupravičeno širi ravno zaradi tega, ker zadeva ni sistemsko rešena. Uvedba gospodinjskega dodatka je po mnenju Nove Slovenije sistemska rešitev. V predlogu zakona se povišuje odmerni odstotek in s tem se izboljšuje socialna varnost prejemnikov najnižje starostne, invalidske in družinske pokojnine ter nadomestil iz invalidskega zavarovanja. Odmerni odstotek za starostno pokojnino se povišuje za moške in ženske na 63,5, kar je dobro, da se odmerni odstotek za ženske in moške dolgoročno izenači, vendar je pred tem treba izvest drugačne ukrepe – različno usklajevanje pokojnin glede na leto vstopa zavarovanca v pokojninski sistem. Predlog Nove Slovenije seveda je, da se uvede spremenjen način usklajevanja pokojnin obstoječih upokojencev. Pokojninski sistem je od leta 1992 doživel veliko sprememb, še posebej glede višine nadomestne stopnje odmernega odstotka za odmero pokojnine. V tem obdobju uporabljen pristop je privedel do zniževanja višine pokojnine in po vsaki spremembi Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in to pri enaki nominalni pokojninski osnovi. Takšen pristop pa je seveda eden od ključnih razlogov povečevanja revščine med upokojenci. Med drugim je predlagana tudi uvedba dodatnega odmernega odstotka za vsakega rojenega ali posvojenega otroka v višini 1,36 odstotka na otroka in za največ tri otroke, in sicer z možnostjo izbire te pravice v odnosu do pravice znižanja starosti otrok. Opcija ali : ali. V Novi Sloveniji - krščanski demokrati menimo, da odmerni odstotek za vsakega rojenega ali posvojenega otroka ne more biti zamenjava za dosego starostne pokojnine. Z dosego pogojev za starostno pokojnino je treba zagotoviti 1,36 odmernega odstotka za vsakega otroka, ne glede na njihovo število. Viša se odmerni odstotek za odmero invalidske pokojnine za primer invalidnosti, ki je posledica poškodbe pri delu ali poklicne bolezni, in sicer v višini 41 % od pokojninske osnove. Zvišuje se najnižja osnova za odmero vdovske in družinske pokojnine, in sicer 38 % pokojninske osnove po izteku prehodnega obdobja. V Novi Sloveniji ponovno opozarjamo, da je tudi dvig na 38 % pokojninske osnove še vedno neprimerljiv z vdovskimi pokojninami, ki jih prejemajo v naših sosednjih državah, kot je Avstrija in Nemčija. V zvezi z ureditvijo tako imenovanega dvojnega statusa je bil dosežen kompromisni dogovor glede rešitve, ki jo je predlagalo Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, ki nadgrajuje obstoječi sistem izplačevanja 20 % pokojnine. Predlog predvideva, da posameznik v prvih treh letih po izpolnitvi pogojev za starostno upokojitev pod pogojem vključenosti v obvezno zavarovanje za polni delovni oziroma zavarovalni čas pridobi še 40 % starostne pokojnine, po treh letih pa se ta del zniža na 20 %. Vprašanje je, in se sprašujemo v Novi Sloveniji, ali je 40-odstotna starostna pokojnina po izpolnitvi pogojev za starostno pokojnino finančno vzdržna. Vsekakor pa po izpolnitvi obeh pogojev, se pravi starost in delovna doba, 20-odstotna starostna pokojnina ni več primerna. V Novi Sloveniji pa se seveda tudi sprašujemo, kako je s tako imenovanim očiščenjem pokojninske blagajne, kjer bi se moralo izplačevati pokojnine, ki temeljijo na vplačanih prispevkih. Ker sprememba Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju prinaša nekatere pozitivne spremembe in ker želimo, da se o naših predlogih izjasni tudi Vlada, bomo zakon v prvem branju podprli. Seveda gre tukaj poudarek tudi na drugo branje, da je treba razmisliti in popraviti vse pravice za vse upokojence, ki so bili prikrajšani po ZPIZ-2, ki so imeli nižje odmerne odstotke. Kako se bo to uredilo, tudi lahko v prehodnem šestletnem obdobju? Mislim, da smo v Poslanski skupini Nove Slovenije navedli veliko pomislekov, kot pa sem dejala, bomo zakon v prvem branju podprli.
Hvala lepa. Gospa Maša Kociper bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani predstavniki ministrstva! V stranki SAB smo izjemno veseli, da je pred nami nov zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Že vrsto let se odločno zavzemamo za ureditev statusa sedanjih in bodočih upokojencev. Pa ne zato, ker bi si, kot nekateri očitajo, prisvajali to skupino prebivalstva; daleč od tega. Ampak zato, ker so naše analize, predvsem pa pogovori s številnimi ljudmi, zlasti takrat, ko smo po celi Sloveniji zbirali podpise, pokazali, da gre za veliko družbeno skupno, v kateri veliko število ljudi živi na pragu revščine. Uživalci pokojnin v času delovne aktivnosti plačujejo prispevke iz naslova pokojninskega in invalidskega zavarovanja; plačujejo pa jih zato, da bi ob izpolnitvi pogojev za upokojitev lahko doživeli normalno starost in si zagotovili materialno ter socialno varnost. Te pravice jim torej po zakonu pripadajo, seveda pod pogojem, da so izpolnili zakonske pogoje. Pokojninsko zavarovanje je torej eno najpomembnejših področij sistema socialne varnosti v Sloveniji, kljub temu pa po podatkih kar 90 tisoč upokojencev živi pod pragom revščine; in to je res obžalovanja vredno. Tudi zaradi prizadevanj naše stranke, stranke SAB, in ob podpori drugih partnerjev koalicije je bilo v tem mandatu narejenih že kar nekaj korakov v pravo smer – smer izboljšanja položaja upokojencev. Naša vlada je izvedla redno uskladitev pokojnin za 2,7 % v višini 135 milijonov evrov, decembra sledi izredna uskladitev v višini 1,5 % oziroma 6,3 milijona evrov, februarja 2020 pa še ponovna redna uskladitev za 3,5 % ali 175 milijonov evrov. V SAB smo si aktivno prizadevali tudi za dvig sredstev za letni dodatek, tako imenovani regres, ki je bil letos – in tudi prihodnje leto bo tako – izplačan vsem upokojencem v višji višini kot doslej. Prav tako bo v proračunu 5 milijonov evrov prihranjenih za starejše, to je za gradnjo domov za starejše. Poleg vsega naštetega je tudi ministrica za infrastrukturo Alenka Bratušek, predsednica naše stranke, ob začetku parlamentarne obravnave predloga sprememb Zakona o prevozih v cestnem prometu napovedala, da bo ugodnosti ponudila tudi tej družbeni skupini; tako da bodo v drugi polovici leta 2020 vsi upokojenci, skupaj s športniki invalidi, deležni brezplačnega medkrajevnega javnega prevoza. To dokazuje, da lahko tudi na drugih področjih, ne samo na socialnem, marsikaj koristnega naredimo za to skupino ljudi. V stranki SAB smo sicer že leta 2017 in 2018 po več slovenskih mestih zbirali podpise za dvig odstotka za odmero pokojnine za 5 odstotnih točk. Prav tako smo zbirali podpise za ureditev letnega dodatka v sistemskem zakonu na način, kot je bilo to urejeno pred krizo. Naša prizadevanja je s podpisi potrdilo več kot 11 tisoč državljanov. Predloge rešitev – višji odmerni odstotek, ureditev letnega dodatka kot pred krizo in možnost dodatnega dela, pravično plačanega dela upokojencev – smo zapisali tudi v program pred lanskimi parlamentarnimi volitvami. Po volitvah smo v koalicijo vstopili z jasnimi zahtevami, da se bo odmerni odstotek dvignil že za tiste, ki se bodo upokojevali s 1. januarjem letos, in da bo z istim datumom in na enak način kot pred krizo izplačan regres za letni dopust. Žal pri tem nismo bili uspešni. Večkrat smo že poudarili – a ne bo nič narobe, če še kdaj –, če je krize konec, jo mora biti konec za vse, tudi za upokojence. Rešitve so v koalicijski pogodbi zapisane zato, da jih uresničujemo in ne zato, da bi ostale mrtve črke na papirju; in pri tem bomo vztrajali. Pričujoča novela Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki smo jo tako dolgo čakali, je usklajena z vsemi socialnimi partnerji. Predstavlja prve zakonske sadove našega truda in prizadevanje za boljši status bodočih upokojencev. Pozdravljamo namero ministrstva, ki jo predlog zasleduje. Prav tako smo v Poslanski skupini SAB zadovoljni, da je ministrstvo prisluhnilo nekaterim našim pripombam, ki smo jih podali v času javne obravnave novele in pri aktivnem delu, pri nastajanju tega zakona. Predlog zakona tako predvideva dvig odstotka za odmero pokojnine na 63,5 % za oba spola. Ta odstotek za žensko velja takoj, za moške pa predvideva šestletno prehodno obdobje. To obdobje je po našem mnenju absolutno predlogo in bi ga bilo treba vsaj prepoloviti. Predviden je tudi dodatni odmerni odstotek v višini 1,36 % na račun skrbi za vsakega rojenega otroka ali tudi posvojenega otroka kot alternativna možnost pravice do znižanja starosti zaradi skrbi za otroke. Poleg tega zakon naslavlja tudi tako imenovani dvojni status upokojencev. Zadovoljni smo, da je ministrstvo upoštevalo naš predlog in končno pristopilo k ureditvi tega izziva. Gre za možnost nadaljevanja dela tudi po izpolnitvi pogojev za upokojitev. Z novelo ZPIZ bo poslej veljalo, da bo posameznik ob izpolnjevanju pogojev za upokojitev in hkrati vključenosti v delovno razmerje poleg plače v prvih treh letih prejemal še 40 % starostne pokojnine. Po treh letih bo pa odstotek starostne pokojnine nižji, in sicer bo znašal 20 %. V SAB menimo, da je ministrstvo ustrezno zastavilo cilje te določbe, a se predlagana rešitev lahko izkaže kot neustrezna. V SAB smo že od samega začetka nastajanja tega zakona predlagali dopolnitev določbe v smeri, da je zahtevo mogoče podati le v primeru, ko zavarovanec delovno razmerje pred uveljavljanjem dvojnega statusa prekine. Ocenjujemo namreč, da mora bodoči upokojenec, ki je v času delovnega razmerja še vedno delavec, delovno razmerje najprej prekiniti, da je potem deležen bonitet. Kajti šele po prekinitvi delovnega razmerja upravičenec pridobi status upokojenca in ob sklenitvi nove pogodbe o zaposlitvi pri istem ali drugem delodajalcu lahko nato poda zahtevo za pridobitev 40-odstotne starostne pokojnine. S takšno ureditvijo bi naslovili potrebe delodajalcev v javnem in zasebnem sektorju, tako ne bi mogli ostati zaposleni tisti, ki jih delodajalci ne potrebujejo več, ter tudi dolgoročno načrtovali človeške vire ob upoštevanju demografskih značilnosti zaposlenih. V vsakem primeru pa je delodajalcem smiselno omogočiti, da s posamezniki, ki bodo po upokojitvi želeli nadaljevati z delom, sklenejo novo pogodbo glede na potrebe delovnega procesa in zmožnosti delavca. Hkrati to tudi odgovarja na zahteve vseh tistih obrtnikov in ostalih, ki so največkrat izpostavili potrebo po dvojnem statusu. Če pa se nekdo ne želi upokojiti, je to še vedno njegova pravica, upravičen je tudi do 3 % dodatnega odmernega odstotka letno, o tem je bilo že veliko povedanega; nima pa pravice do dodatnih 40 %. Čeprav smo v stranki SAB zadovoljni, da je borba za dostojne pokojnine končno obrodila neke sadove in varčevanju naredila konec, pa je vprašanje letnega dodatka še vedno neurejeno; neurejeno na način, za katerega smo si prizadevali mi. Želimo si, da se tudi letni dodatek na način, kot bo izplačevan, to je lahko tudi v drugačni višini in drugačnih rokih, vpiše v zakon in da na ta način prekinemo politična preigravanja glede pravice; vsem upokojencem pa zagotovimo neko pravico, ki jo bo mogoče tudi izvršiti. Dati je mogoče tudi neko varovalno določbo, da se ta dodatek ne izplača v primeru nekih zelo slabih gospodarskih okoliščin, sicer pa naj bo dodatek zapisan v zakonu, kot je tudi treba. Ne glede na vse pomisleke, ki jih še imamo, bomo v Stranki Alenke Bratušek z veseljem podprli ta predlog novele, ki jo je pripravilo ministrstvo za delo; in se v nadaljnji proceduri še dalje prizadevali, da bi se nekatere rešitve še izboljšale in da bi dobili čim bolj optimalen zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil gospod Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Državni sekretar z ekipo, kolegice in kolegi! Ob zadnji pravi reformi leta 2012 je bilo napovedano, da naj bi rešitve v zakonu zadostile finančni vzdržnosti pokojninskega sistema, upoštevajoč kratkotrajne demografske trende do okoli leta 2025. Učinki reforme so bili vidni takoj in še danes daje pozitivne učinke glede na prilive novih upokojencev, dvigovanja dejanske upokojitvene starosti in daljšanja dopolnjene pokojninske dobe. Ne glede na to je treba razmišljati naprej, saj so projekcije demografije neizprosne. V tem trenutku pa se za nameček soočamo še s pomanjkanjem delovne sile. Ljudje živimo dlje, zato naj bi tudi delali dlje, kar pomeni, da bi bilo treba podaljševati delovno aktivnost oziroma, drugače povedano, zaostrovati upokojitvene pogoje. Primerjave z drugimi državami kažejo, da se Slovenci upokojujemo prej kot v drugih državah. Vendarle pa se je treba vprašati, pod kakšnimi delovnimi pogoji je mogoče delati dlje. Današnji tempo življenja je neizprosen. Pričakovanja delodajalcev so višja, kar ne odtehta dejstva, da so procesi dela in drugi delovni pogoji danes bistveno boljši, kot so bili v preteklosti. Časovnica vstopa na trg dela se je precej povišala. Same oblike dela so še vedno precej prekarne, kar pomeni, da ni zagotovljene konstantne in ustrezne socialne varnosti. Poraja se torej vprašanje, kakšen bi bil primeren način podaljševanja delovne aktivnosti. Pred nami je predlog zakona, ki bi mu lahko rekli mini reforma pokojninskega sistema. Ampak to ni reforma v klasičnem smislu, kakršnih smo bili navajeni v preteklosti, saj ne zaostruje upokojitvenih pogojev. Spremembe, ki so pred nami, so v prvi vrsti mišljene kot spodbujanje ostajanja v zavarovanju ob določenih stimulacijah. Prvi od pozitivnih ukrepov k temu namenjenemu predlogu sprememb je povezan s tako imenovanim dvojnim statusom. Odslej bo možno v prvih treh letih prejemati kar 40 % pokojnine, namesto sedanjih 20 %; seveda po izpolnitvi pogoja za starostno pokojnino ob polnem delovnem času. Ni napak, da povemo, da smo v Desusu zagovarjali 20-odstotno, ampak stvar je tudi treba speljati, da dobimo kompromis. V tem obdobju bodo dodatno, tako kot doslej, sicer res nekoliko v manjšem deležu, tekli bonusi v obliki povišanih odmernih odstotkov, na vsakega pol leta za 1,5 %. Slednji je sicer znesek v treh letih, kolikor se ti dodatni odstotki lahko akumulirajo, do 9 %. Po veljavni ureditvi je to zneslo 12 %. Po preteku teh treh let ti dodatni bonusi ugasnejo in delež prejemanja pokojnine bo samo še 20 % – to, kar zagovarja naša stranka. Novost v dvojem statusu pomeni tudi, da odslej dela pokojnine ne bo moč pridobiti pri predčasni pokojnini. Ne glede na nižje dodatne odmerne odstotke in dinamiko pridobivanja je spodbuda za nadaljevanje dela še vedno vabljiva in po našem mnenju pravilno domišljena, saj se na ta način poudarja krepitev vrednotenja delovne aktivnosti. Vendar se nam je v Poslanski skupini Desus kljub temu zastavlja vprašanje, kdo lahko po štiridesetih letih dela še ostane polno delovno aktiven. Kakšna delovna mesta so to? Po znanih podatkih od nekdaj manj kot 10 tisoč prejemnikov teh delnih pokojnin jih kar 80 % izhaja iz gospodarstva in zgolj 20 % iz javnega sektorja. Struktura izobrazbe pa kaže, da ne gre ravno za visoko plačana delovna mesta, tako so morebitni pomisleki, da zmorejo opravljati delo po neki določeni starosti samo še uradniki in profesorji, res mogoče malo preuranjeni. Tudi mi smo si predstavljali, da je to tako, ampak glede na te podatke bomo spremenili mišljenje. S primernimi varovalkami, kot je v tem zakonu urejeno za primer daljše bolniške odsotnosti, se ni treba bati zlorabljanja. Pomembna pozitivna sprememba zakona se nanaša na dvig odmernega odstotka za 40 let pokojninske dobe, ki se v prihodnjem letu za ženske ohrani na 63,5 %. Brez spremembe bi za ženske do leta 2024 odmera padla na 60,25 %. Za moške zavezance se bo v prihodnjem obdobju odmera iz sedanjih 57,25 postopno dvigovala na 63,5 %. Zvišanje odmernih odstotkov bo vplivalo tudi na višjo odmero vseh starostnih, invalidskih, vdovskih in družinskih pokojnin. Hkrati pa je dodatno določen tudi višji odmerni odstotek za odmero vseh teh posameznih pravic. Vse to je po oceni Poslanske skupine Desus pomemben korak k temu, da se izhodiščni ekonomski položaj vsem, ki se bodo upokojili, že v štartu izboljša. Po koncu prehodnega obdobja se tako pričakuje dvig pokojnin za skoraj 11 % za moške in 5,4 % za ženske. Seveda pa je usklajevanje pokojnin nadalje potem tisti faktor, ki mora še naprej primerno ohranjati nivo pokojnin v razmerju do plač in tudi v razmerju do rasti življenjskih stroškov. Si pa v Poslanski skupini Desus želimo, da bi se šestletno prehodno obdobje prepolovilo, kot že marsikdo v tem našem državnem zboru. Pripomniti oziroma pozvati še velja, da ne bi smeli pozabiti na vse tiste, ki so se upokojili po letu 2012. Ker se zvišanje odmernega odstotka nanaša na bodoče upokojence, cilj predloga novele zakona pa bi moral zasledovati izboljšanje položaja bodočih in sedanjih upokojencev, v naši poslanski skupini predlagamo, da se poskrbi tudi za že upokojene, in sicer na način, da se vsem, ki so se upokojili po sprejetju ZPIZ-2, ob vsakem dvigu odmernega odstotka za nove upokojence ustrezno zviša pokojnina tudi prej navedenim. V naši poslanski skupini prav tako pozdravljamo možnost zvišanja pokojnin na račun skrbi za otroke. Za vsakega otroka zavarovancev, ki je skrbel za svoj naraščaj v času enoletnega starševskega dopusta, se lahko pokojnina poveča dodatno za 1,36 %. Ta bonus se lahko uveljavlja največ za 3 otroke, kar pomeni, da se bo v tem primeru pokojnina povečala za dobre 4 %. Čeprav je to k sedanji ureditvi dodano kot alternativna možnost zniževanja starostne meje za upokojitev, v naši poslanski skupini menimo, da je to na nek način pomemben doprinos k spodbujanju večje rodnosti v naši državi. V Poslanski skupin Desus ugotavljamo, da ključne točke noveliranega pokojninskega zakona sledijo predvsem izboljšanju socialne varnosti upokojencev, saj dvigovanje odmernih odstotkov zagotavlja večjo primernost dohodka za varno starost, kot je to veljalo v zadnjih šestih letih. Kot rečeno že prej, pa je bistvenega pomena za ohranjanje vrednosti in dostojnosti zasluženih pokojnin tudi njihovo usklajevanje. Prav tako pa obstoječi upokojenci z nižjo odmero ne bi smeli biti prezrti. Preureditev dvojnega statusa po naši oceni pozitivno vpliva na višjo vrednost pokojnin, hkrati pa na ta način lahko zasledujemo na eni strani cilj povečanega deleža vključenosti starejših od 55 let na trg dela, na drugi strani pa sledimo cilju ohranjanja vzdržnosti pokojninske blagajne. Starejši delavci pa so lahko tudi dobri učitelji mlajšim generacijam. Ponovno bi rad poudaril, da bo treba poskrbeti tudi za že upokojene ljudi, ki so se upokojili po letu 2012. Ekonomsko-socialni svet je predlagano besedilo sprejel, kar je zelo pomembno, in tudi v Poslanski skupini Desus smo s predlogom načeloma zadovoljni. Naše pripombe in pomisleke smo izpostavili, v nadaljnji obravnavi pa pričakujemo, da se bo dalo kaj od tega tudi realizirati. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Gospod Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, državni sekretar, vsi prisotni v dvorani, lep pozdrav! Pred sabo imamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. To, da predlagate zvišanje odmernega odstotka na 63,5 %, ni nobena rešitev, ampak velik problem, zelo velik problem. Prvič, ustvarjate reveže. Če povem zelo na približno, kdor ima danes tisoč evrov neto plače, bo imel 600 evrov pokojnine. Ali je to za vas rešitev? Ali veste, koliko znašajo minimalni življenjski stroški? Veliko več kot to. Za 600 evrov ne dobiš niti sobe v domovih za ostarele, ne garsonjere v Ljubljani; ampak vi ste našli rešitev, kako iz zaposlenega človeka narediti reveža – pošlješ ga v penzijo. Raje povejte ljudem, da se naj sploh ne upokojujejo. Denarja za pokojnine ni. Če pokojnina še bo, bo nižja kot denarna socialna pomoč. Naglas je treba povedati – vsi bomo delali do smrti. Drugič, vsi tisti javni uslužbenci, ki imajo visoke plače in zagotovljen položaj, naj gredo v pokoj. Ne želijo v pokoj. To so univerzitetni profesorji, zdravniki, sodniki, tudi učitelji in uslužbenci po ministrstvih in v javnih podjetjih. Logično je, da se ne bodo odpovedali svojemu položaju. Zakaj bi se odpovedali svojim dohodkom, ki bi se v primeru pokojnine razpolovili? Delajo bore malo oziroma skoraj nič; oziroma kot bi rekla Helena Blagne – so samo strošek. Imajo pa vse niti v svojih rokah, ker ščitijo eden drugega. Vprašajte samo zdravnike; mladi izgorevajo, starih pa sploh ni na spregled. Tako vsaj pravijo v UKC Ljubljana. Podobno je z univerzitetnimi profesorji; sebi delijo mastne avtorske honorarje, asistenti pa delajo za dva. Ni pravično. So pa tudi v stalni pripravljenosti, to znajo dobro biti. So fenomeni, bi rekli mi v Ormožu. Na tem področju ni bilo narejenega še nič. Pa še to, v javnem sektorju se absolutno ne bi smelo podaljševati delovne dobe. Zakaj bi država plačevala prispevke nekomu, ki pač izkorišča sistem? Kdor misli, da je sposoben za delo, naj se zaposli v gospodarstvu. Ostro pa protestiram proti temu, da podjetniki ne bi smeli delati in prejemati polne pokojnine. Vem, da boste omenjali sodbo Ustavnega sodišča, ampak to je skregano z logiko, saj si podjetniki sami plačujejo davke in prispevke. Zakaj bi se država temu odpovedala? V vsaki normalni državi ljudem pustijo, da delajo; samo v Sloveniji ne. Sami ste navedli: Švica, Avstrija, Nemčija, Belgija in celo Italija. Meni ni kaj dosti mar za vse tiste, ki nimajo dovolj delovne dobe. Smilijo se mi samo v enem primeru, da niso mogli delati zaradi bolezni ali poškodbe, v vseh ostalih primerih pa mi je čisto vseeno. Jaz sploh ne razumem, zakaj tako kompliciramo. Če bi vsak v Sloveniji delal 40 let, ne bi imeli nobenih težav. Pa mnogi niso, pa še višje pokojnine imajo kot tisti, ki so garali 40 let. Kdor ima pri šestdesetih letih 15 let delovne dobe, mu jaz ne morem pomagati. Mi smo predlagali dvig zagotovljene pokojnine za vse, ki imajo 40 ali več let delovne dobe, na 700 evrov. Izdatki bi se povečali le za približno 68 milijonov evrov na leto. Vlada nas je zavrnila, pa čeprav bi nagradili tiste, ki so najbolj pridni. V Sloveniji imamo manj kot 150 tisoč ljudi, ki se lahko pohvalijo z 40 ali več let delovne dobe. Predlagali smo ustanovitev državnega pokojninskega sklada, kjer bi vsak Slovenec prostovoljno varčeval za svojo pokojnino. Jaz Borutu Jamniku in podobnim ne zaupam niti centa, bi pa, tako kot drugi, varčeval pri državnem skladu. Država bi lahko ta sredstva oplemenitila in povečala razpoložljiva sredstva sklada. To bi bilo pravo upravljanje premoženja, ne pa da to počnejo komercialne zavarovalnice. Odgovor Vlade je bil: Vlada ne načrtuje ustanovitve lastnega pokojninskega sklada. Pa še to, ta vlada je imela že eno leto časa, da bi zagotovila nov vir za financiranje pokojnin. Niti ideje nimajo. Delovno aktivna populacija teh stroškov ne zmore več. Prispevki za socialno varnost so že tako visoki. Ali jih boste še višali? Vlada sicer prizna, da se, citiram, »v zadnjem obdobju res soočamo z zmanjšanjem zaupanja v dolgoročno vzdržnost pokojninskega sistema pri vseh generacijah«. Okej, vsaj priznate, ampak narejeno pa ni nič. Meni je zelo žal, da je v politiki tako malo idej in še manj realizacije. Žal mi je predvsem za tiste, ki pošteno garajo iz dneva v dan. V Slovenski nacionalni stranki bomo predlog zakona podprli, saj se bodo pokojnine vsaj malo zvišale na omenjen odmerni odstotek. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani in spoštovane! Na mizi imamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ga je v začetku oktobra 2019 Vlada vložila v zakonodajni postopek. Namen zakona je podaljšanje delovne aktivnosti ter zagotavljanje primernega dohodka za varno starost iz naslova pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Poglavitne rešitve zakona pa so: dvig odmernega odstotka in s tem zvišanje bodoče odmerjenih pokojnin na 63,5 % za zavarovancev obeh spolov pri dopolnitvi 40 let pokojninske dobe, pri čemer bo dvig za moške postopen, v šestletnem prehodnem obdobju. Uvede se dodatni odmerni odstotek v višini 1,36 % na račun skrbi za vsakega rojenega ali posvojenega otroka. Najnižja invalidska pokojnina se bo odmerila v višini 29,5 % najnižje pokojninske osnove za 15 let dela. S predlogom se ureja tudi nova najnižja invalidska pokojnina zavarovancem, ki so postali invalidi pred dopolnitvijo 65. leta starosti, najmanj v višini 41 % pokojninske osnove. Uvedejo se spodbude zaostajanja v zavarovanju, vsako nadaljnje leto dopolnjene pokojninske dobe brez dokupa po izpolnitvi pogojev za upokojitev se bo vrednotilo na način, da se za pol leta pokojninske dobe brez dokupa prišteje odmerni odstotek 1,5 %, vendar največ do treh zaporednih let. Za vse z dvojnim statusom, torej tiste, ki prejemajo pokojnino, se reaktivirajo in delajo za polni delovni čas, se uvede pravica do 40 % starostne pokojnine za prva tri leta vključitve v zavarovanje. Delna pokojninska reforma ali, bolje rečeno, mini reforma posega še na področje poklicnega zavarovanja in naj bi sledila cilju pravilnega plačevanja ter obračunavanja prispevkov poklicnega zavarovanja, vključno z nadomestili iz naslova zdravstvenega zavarovanja. Demografski trendi napovedujejo, da bo ob predpostavki enakega selitvenega porasta do leta 2060 delovno aktivnih manj kot polovica vseh prebivalcev Slovenije. Slovenija je sicer po koeficientu starostne odvisnosti primerljiva z drugimi državami v Evropski uniji, vendar že sedaj v Sloveniji po 55. letu starosti dela le polovica oseb, kar nas uvršča na dno članic Evropske unije. V SDS ocenjujemo, da so predlogi sprememb Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju všečni, medtem ko si sistemske pomanjkljivosti pokojninskega sistema ne rešujejo. Pokojninski sistem ostaja nepregled, temelji na nezdravi solidarnosti, ki se kaže zlasti v krivičnih razmerjih med upokojencih. Predlogi sprememb zakona, ki so danes pred nami, so tudi krivični, saj bodo dvig odmernih odstotkov in bonusi za otroke veljali le za tiste, ki se bodo upokojevali v naslednjih letih. Na drugi strani za tiste, ki so se upokojevali zadnja leta pod bistveno slabšimi pogoji, torej za že obstoječe upokojence, ni predvideno nič. Pričakovali bi, da bo predlagatelj uskladil in ublažil razkorak zaradi različnega upokojitvenega trenutka. Predlogi so tudi škodljivi, ker so se s stalnimi popravki pokojninskega sistema pravice dodeljevale enkrat enemu, drugič drugemu; ter so se porušila vsa razmerja med upokojenci. Kar pomeni – ljudje so imeli enake plače, vplačali enako višino prispevkov ob enakem številu pokojninske dobe; danes pa prejemajo različne pokojnine. S strani vlade predlagane spremembe bodo v zakonu z vidika enake obravnave naredile še večjo škodo. Tudi popravkov privilegiranih pokojnin se ta vlada ni upala lotiti, kot bi bilo prav. Plačilo prispevkov je bilo v času prosperitete oziroma stalne gospodarske rasti veliko. Glede na to je, če že ne drugo, vsaj razsipno, da se mora v istem času luknja pokojninske blagajne krpati iz proračuna v višini skoraj milijarde evrov. Predlagane spremembe so torej finančno nevzdržne, saj se bodo odhodki iz proračuna za doplačilo v pokojninsko blagajno v naslednjih letih izjemno povečali. Ob napovedanem ohlajanju gospodarstva in posledično manjših prilivih iz naslova prispevkov v zakonu zapisani ukrepi sploh ne bodo uresničljivi, razen če se bodo dvignili davki ali če se bo država dodatno zadolžila. Če povzamemo, lahko enostavno ugotovimo, da so predlagani ukrepi neodgovorni, saj se bo s posledicami teh rešitev morala ukvarjati ena od prihodnjih vlad. Stanje pokojninskega sistema bo v prihodnjih letih še bolj nevzdržno, če že ne kritično, saj se bodo velike generacije starejših upokojevale, mladi pa se vedno pozneje vključujejo v delo. Prilagoditve so torej nujne in bi morale biti celovite in takojšnje. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, da slovenski pokojninski sistem nujno potrebuje celovite rešitve, ki bodo zagotovile dolgoročno vzdržnost ter pravične in dostojne pokojnine. Vsekakor se tudi strinjamo z večkrat izrečenimi obljubami s strani koalicije in vlade o dolgoročno vzdržnem in pravičnem pokojninskem sistemu, ki bi ga prinesla le preudarna pokojninska reforma. Trenutni predlog tega ne zagotavlja. Je pa vsaj poskus nekaj spremeniti. Zato v Slovenski demokratski stranki pri prvi obravnavi ne bomo nasprotovali zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima mag. Matej Tonin. Pripravi naj se Franc Kramar. Izvolite.
Dragi poslanke in poslanci, dober dan! Omenjeni zakon, popravek popravka pokojninskega sistema, ima po moji oceni dve pomanjkljivosti. Prva pomanjkljivost je, da se nihče ne ukvarja s tem, kaj je z dolgoročno vzdržljivostjo našega pokojninskega sistema. In druga pomanjkljivost je, kako odgovoriti posameznikom, ki so se sedaj upokojevali pod slabšimi pogoji, kot se bodo morda v prihodnosti. To sta dve pomanjkljivosti. Pa bom najprej začel z zadnjo. Vsekakor je spodbudno, da se odmerni odstotek za pokojnine zvišuje. Iz sedanjega 57,25 % da bo šel na nekaj več kot 63 %, to je zagotovo spodbudno. Ampak vprašanje, ki se tukaj postavlja meni pa tudi številnim državljanom, je, kje pa je tukaj pravičnost. Kje pa je tukaj pravičnost za tiste, ki se bodo morda danes ali jutri upokojili z odmernim odstotkom 57 in še nekaj, ker čez nekaj let se bo ta odstotek dvignil? Če predstavim zadevo še bolj plastično, potem bi rekel takole – dva zaposlena, ki imata lahko neto plačo tisoč evrov, in da teoretično rečemo v nekem daljšem časovnem obdobju, skratka da ti ZPIZ naračuna, da je tvoja povprečna neto plača valorizirana in vse to, kar spada zraven, tisoč evrov. Če se upokojiš danes, boš imel 570 evrov pokojnine. Če se boš upokojil čez nekaj let, ko bo ta odmerni odstotek 63, boš imel 630 evrov pokojnine. Vmes je 60 evrov razlike vsak mesec in to kljub temu, da sta ta dva posameznika imela enako neto plačo. Meni se zdi to nepravično. Meni se to ne zdi dobro. In mislim, da bi moral ta zakon predvidevati, da bi v tem zakonu zapisali neko ustrezno formulo, da bi te krivice popravljali z rednim usklajevanjem pokojnin. O čem govorim? Tisti, ki so se upokojili in imajo danes ta nižji odmerni odstotek, tisti, ki se bodo v prihodnosti in bodo imeli višjega; tem z nižjim odmernim odstotkom bi se morale pokojnine usklajevati in povečevati hitreje kot tistim z večjim odmernim odstotkom. S tem bi v neki daljši časovni dimenziji dosegli, da bi imela državljana, ki sta imela plačo tisoč evrov, na koncu tudi enako pokojnino. To bi bilo za nas pravično. Zavedam se, da je to lahko tehnično zahtevno izvesti, ampak včasih so pravične zadeve tudi komplicirane ali pa težke. Ker v nasprotnem primeru je težko odgovarjati ljudem, zakaj ti, ki se upokojiš danes, 570 evrov; drugi, ki se bo čez nekaj časa upokojil, pa 60 evrov več. In na to dilemo bi morali ustrezno odgovoriti tudi s tem popravkom. Še posebej ker se je vladna koalicija zadev lotila precej tako, bi rekel, tisto, kar je všečno in nič več, je prav, da se pri teh zadevah nagovori tudi ta problem, kako zdaj ustrezno rešiti vse tiste, ki so se upokojili z odmernim odstotkom, nižjim od 63 %. To je pač treba na nek način ljudem tudi pojasniti. Prvi, še večji problem te spremembe naših pokojninskih zakonov je pa mnogo globlji, mnogo širši. Da je naš pokojninski sistem nevzdržen, je absolutno jasno, ker vsako leto gre iz državne blagajne oziroma iz državnega proračuna v pokojninsko blagajno za približno 1 milijardo evrov sredstev oziroma tisoč milijonov evrov. Naš trenutni pokojninski sistem je klasična Ponzijeva shema, kar pomeni, da dokler je več tistih, ki vplačujejo v ta sistem, kot tistih, ki iz tega sistema jemljejo ven, sistem funkcionira. Ko se to razmerje bistveno poruši, je problem s celotnim sistemom. In v preteklosti, v osemdesetih in devetdesetih letih, dokler je bilo razmerje med zaposlenimi in upokojenci ena proti tri, torej da so za enega upokojenca delali trije zaposleni, je to funkcioniralo. Zdaj, ko je to razmerje, da za enega upokojenca dela en zaposlen in še polovica drugega, je ta sistem na dolgi rok nevzdržen. Včasih me tudi to kdo vpraša – kje je tisti denar, ki ga je nekdo 40 let plačeval za penzije, kje je ta denar, kdo ga je ukradel, kam je šel; je pač včasih ljudem težko razložiti, da tega denarja ni nikjer, tisti denar, ki ste ga vi 40 let plačevali pri vaših pokojninah, se ni nikamor nalagal, ampak imamo sistem, kjer denar, ki ga od naših plač trgajo za pokojnine, še isti mesec dajo za pokojnine. Zato je zelo pomembno, koliko je tistih, ki v ta sistem vplačujejo, in na drugi strani tistih, ki iz tega sistema črpajo pokojnino. In ker se danes kljub veliki zaposlenosti po statistikah od naših plač še vedno zbere premalo denarja, da bi vsak mesec lahko izplačali vse pokojnine, kot sem rekel, na leto je to čez palec približno eno milijardo evrov, je jasno, da je naš pokojninski sistem nevzdržen. In s tisto milijardo, ki jo vsako leto damo iz državnega proračuna, si lahko samo predstavljajte, kaj bi z njo vse lahko storili. Morda dva druga tira, številne nove ceste, tretja razvojna os, lahko bi Koroško in Belo krajino s hitrimi, modernimi cestami povezali. Vse to bi lahko storili, če bi naš pokojninski sitem bil vzdržen, pa ni. In zato je treba eno desetino vsakoletnega proračuna dati, da se v pokojninski blagajni izide. Če govorim v deležih, bi rekel, da se četrtino prispeva iz proračuna, tri četrtine se pa zbere iz naših plač za pokojnine. In kakorkoli boste stvari obračali in o njih govorili, bo treba razmišljati o kakšnem novem, drugačnem sistemu, o kakšnih drugačnih prejemih in pristopih, da bomo naredili naš pokojninski sistem vzdržen. In ta zakon, ki ga je zdaj vlada predlagala, in ti popravki pokojninskega sistema tega osrednjega, temeljnega problema ne nagovarjajo; to je, kako naš pokojninski sistem narediti vzdržen na dolgi rok. Tega ta zakon ne prinaša. In o teh tudi neprijetnih stvareh se bo treba še pogovarjati. In dlje kot bomo glede teh stvari odlašali, bolj neprijetne bodo razprave. Verjamem, da je zdajšnja koalicija zahtevna, da se je ob nadkoalicijskem partnerju težko karkoli pametnega dogovoriti, ampak vsak tak izgubljen mandat oziroma izgubljeno leto potem zelo narobe hodi, ko je treba neke resne stvari narediti v našem pokojninskem sistemu. In o teh stvareh bo ta hiša morala še globoko razmišljati in se ukvarjati. Jaz bi vam tukaj lahko zdaj govoril v Kordiševem slogu morda še ure in ure, kaj vse bi bilo treba narediti, pa vas ne nameravam obremenjevati. Bistveno se mi zdi samo to, da se zavedamo, da nas to še čaka. In če zaključim s tem, ko sem rekel, da ena od večjih pomanjkljivosti tega kljub vsemu všečnega zakona je, kaj narediti s tistimi, ki bodo na nek način prikrajšani. In upam in želim si, da bo vlada do naslednje druge obravnave prišla s kakšno pametno rešitvijo. Najlažje je reči: Se ne da, prezahtevno, prekomplicirano. Tukaj smo zato, da rešujemo tudi težke probleme, tudi komplicirane probleme, in prepričan sem, da je vse v matematiki, v algoritmih in da je z matematiko in algoritmi mogoče natančno izračunati, kako je treba pokojnine usklajevati, da bodo upokojenci, ki so se upokojili z odmernim odstotkom pod tem, ki je zapisan v ta zakon, pod 63 in še nekaj, kako bodo na dolgi rok prišli do enako visokih pokojnin. In od razrešitve tega problema je tudi odvisna moja podpora.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar Tilen Božič. Izvolite.
Hvala za besedo. Sem se odločil, da se bom malo hitreje odzval, kot sem sprva predvideval, ker kakšne stvari je dobro takoj nasloviti. Prva zadeva, ki bi jo naslovil in se tudi pogosto omenja, je ta, da je domnevno pokojninski sistem nevzdržen. Pokojninski sistem ni nevzdržen. Gre za sistem, ki ima sicer silovito inercijo, ampak ga je treba vzdrževati iz leta v leto. Lahko na podlagi nekih matematičnih formul gledamo tiste grafe in rečemo, da čez 70 let se bo pa sistem zrušil. Zagotovo, tudi katerikoli avto, ki ga imate vi, lahko tudi kakšen kompleksnejši sistem, lahko pogledamo hadronski trkalnik. Če 70 let nihče ne pride, ne pogleda, ne popravi, prilagodi, se vsak sistem se sesuje. Zaradi tega je smisel tega, da se v pokojninski sistem na razumen način, ampak ne glede na vse, relativno obdobno, to je na nekaj let, poseže in pogleda, kaj je treba prilagoditi; in izvede določene izboljšave. To, da se omenja pogosto vsem, da gre za morebitno Ponzijevo shemo, tudi s tem se zagotovo ne moremo strinjati. Gre za klasični pretočni sistem, katerega osnovna premisa je ta, da tisti, ki trenutno delajo, vplačujejo notri, da prejemajo pokojnine tisti, ki so trenutno upokojeni. Pretočnost velja v tej državi za številne dajatve in ta sistem se je izkazal, zdaj lahko rečemo že skozi desetletja oziroma še dosti dlje, kot najbolj odporen tudi na nihaje, ki se nam dogajajo na trgu dela in z gospodarstvom in tako naprej, ker zagotavljajo, da kljub vsemu, ne glede na to, da prihaja do določenih nihajev, imajo vedno ljudje na starost neko pokojnino, na katero se lahko zanesejo. Res je, da potem začnemo z razpravo o tem, ali je primerna ali ni primerna. V tem primeru smo s koalicijsko pogodbo in tudi z izhodišči, ki jih je potrdila koalicija, ugotovili, da ni primerno, da je premalo, se pravi, da morda sistem preveč pazi na to, da je vzdržen; vmes pa malo pozabi na to, za koga je bil sploh vzpostavljen. Mora služiti ljudem, da lahko preživijo, ker če na koncu preživi sistem in ne preživijo ljudje, nismo razumeli nič. Naša naloga je, da na to pazimo. Dodatna reč, kar se tiče tudi razmerij med upokojenimi in tistimi, ki delajo; le-to zagotovo skozi čas ne govori v naš prid. Govori pa druga stvar v naš prid. Včasih si moral imeti za to, da si recimo 100 kubikov materiala prestavil 100 kilometrov, toliko in toliko ljudi, tudi toliko in toliko nekih pripomočkov. Danes lahko enako delo naredijo dva, trije z ustrezno mehanizacijo, kar v osnovi pomeni to, da ne dela več eden za enega ali pa eden za tri, ampak pomeni z vso to industrializacijo, ki se je zgodila, skozi z uporabo strojev, z dvigom produktivnosti in tako naprej, da dejansko za pokojnine ne delajo samo ljudje, danes za pokojnine delajo stroji. Včasih, morda v kameni dobi bi lahko govorili na tak diskurz, se pravi ena na ena. Danes o tem ne moremo več govoriti, ker se tudi bistveno več ustvari in se bistveno več lahko tudi razdeli. Dodatna reč, o kateri se pogosto pogovarjamo, so novi viri za zagotavljanje sredstev v pokojninski blagajni. Težko rečem, ker mene takrat ni bilo tu, ko je prišlo do odločitve, da se prispevki delodajalcev znižajo. Če gledam skozi današnjo prizmo, kaj delajo druge države, je morda bila tista odločitev vizionarska iz enega preprostega razloga. Večina držav zdaj gleda, kje bo dobila vire za dopolnjevanje sredstev, ki jih potrebuje za pretočni sistem, za prvi pokojninski steber gledajo trošarine, gledajo davek od dohodka pravnih oseb, gledajo dohodnino. Vse mogoče zadeve in vire gledajo, zato da bi zagotovili več sredstev za pokojninsko blagajno. Zakaj pa ne dvignejo prispevkov? Ker bi radi ohranili neko razumno obremenitev dela, ker je le-ta pomembna tudi zaradi konkurenčnosti. In kaj se je zgodilo takrat, ko je prišlo do te spremembe? Na eni strani je res bilo manj sredstev za blagajno, začele so se odpirati določene škarje, te škarje so se začele zapirati s transferji iz državnega proračuna. Kaj pa je državni proračun? To je najbolj možna razpršena struktura dajatev v tej državi. Kje smo zdaj pri tistem vizionarstvu, ki sem ga omenil prej, ki je morda bilo po sreči, morda pa tudi ne. Dejstvo je, da je Slovenija že vzpostavila določen sistem, ki predvideva, da se obstoječi pokojninski sistem dopolnjuje tudi iz davkov, trošarin in tako naprej. Se ne dopolnjuje samo iz prispevkov, ampak imamo že nek vir in se postavlja eno osnovno vprašanje – Ali ta vir v bistvu spremeniti, nadgraditi, ga bolj usmeriti, gremo bolj na trošarine, bolj na davke od dohodkov pravnih oseb, na kaj? Načeloma ta, ki je najbolj širok, če pogledamo glede na prispevanje po zmožnosti, se nekako kaže kot dokaj razumnega. Prispevajo podjetja z davkom od dohodkov pravnih oseb, prispeva delovno aktivno prebivalstvo s svojo dohodnino, prispevajo tisti, ki se vozijo z avti in vsem, preko trošarin na pogonska goriva, tisti, ki trošijo druge energente, se pravi elektriko in tako naprej. Veliko virov je, s katerimi se to dopolnjuje, in ni možno gledati, kot že prej rečeno, vse to skupaj kot ena na ena. Tisti transfer iz državnega proračuna je treba gledati z več vidikov, ne zgolj iz tega, da je sedaj pa tukaj luknja. Ni nujno, da je. Iz tega smo se pač odločili vsi skupaj, to je družbeni dogovor, da bomo morebitni manko v pokojninski blagajni nadomestili z davčnimi viri. Dodatno še ena reč, kar se tiče vzdržnosti sistema. Mi smo prepoznali dve osnovni težavi, če lahko tako rečem, eno z vidika mase pokojnin, ki bi rasla tudi zaradi povečevanja generacij, ki se upokojujejo, tudi zaradi tega, ker ljudje živimo vedno dlje. Vidik, ki se je tukaj izpostavil in kjer je Slovenija tudi glede na izračune in projekcije slaba, je delovna aktivnost tistih, ki so nad 55 let. Mi se upokojujemo bistveno hitreje kot druge primerljive države, kjer živijo primerljivo število let. Če pogledamo skandinavske države, recimo oni živijo morda 2, 3 leta dlje, sočasno delajo 7, 8 let dlje, kar kaže na to, da očitno se mi, Slovenci, če pogledamo tudi anketno, bistveno hitreje počutimo starejše, stare in tako naprej, morda manj zmožne; v drugih državah temu ni tako. Pri nas se počutimo starejše po 50., 55. letu, v drugih državah po petinšestdesetem letu. To je že nek način dojemanja. Da pa mi delujemo solidno, kaže na to, da tista starost, ki jo lahko pričakujemo ob upokojitvi, je popolnoma primerljiva z ostalimi, to je z najbolj razvitimi državami na svetu, kar pomeni, da ne moremo tožiti o tem, da morda imamo mi slabšo kakovost življenja v tem smislu, da nam nekatere storitve ali pa kakovost bivanja ni na voljo, ki bi nam omogočala doživljanje takšne starosti. In zato smo potem tudi pristopili k temu na tak način, da ta zakon, ki ga imate pred sabo v tem trenutku, to je Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ter tudi tisti, ki bo čez nekaj ur na mizi, to je Zakon o urejanju trga dela, si kot eno od prioritet vzame podaljševanje delovne aktivnosti; ampak na nek način, ki je pozitiven. Vsakemu, ki bo prišel – in to bi mi radi dosegli – prihodnje leto s 1. januarjem na Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in bo prosil za izračun, in ko mu bodo predstavili, kaj se zgodi, če se upokoji zdaj, kaj se pa zgodi, če se upokoji čez leto, dve, da mu bo ta izračun pokazal: Aha, poglej, če bom delal dlje, bom dobil več. V zadnjih letih pa se načeloma lahko tudi ni zgodilo preprosto zaradi tega, ker zadnja reforma, ki se je zgodila, je bila v težkih razmerah in so se nekatere predpostavke, ki so se uporabljale zato, da se je izračunalo, koliko bo dobil nekdo pokojnine, seštele na tak način, da je nekdo prišel do ugotovitve, da če dela dlje, lahko dobi isto ali pa celo manj. In seveda je to zelo nespodbudno s tega vidika, ko se nekdo odloča, ali bi delal dlje ali ne bi delal. Iz tega razloga imamo mi relativno močno določene vse določbe v smer stimuliranja, se pravi dodatno leto prinese več bodisi preko dodatnega odmernega odstotka, bodisi preko tega, da postopoma dvigujemo te odmerne odstotke, bodisi s tem, da nekdo, ko izpolni pogoje za upokojitev, nadaljuje z delom in si na ta način izboljša trenutno stanje skozi dohodke, na drugi strani si izboljša tudi dolgoročno perspektivo, da na dolgi rok lahko pričakuje zagotovo višjo pokojnino, ki mu bo zagotovila boljši življenjski standard. Mi smo ocenili glede tega prehodnega obdobja, da je nekako šest let tisto obdobje, v katerem velja to na takšen način spodbujati. Po tem obdobju bo treba najti neke nove rešitve. Ampak zagotovo, že če se bomo približali neki povprečni evropski aktivnosti pri starosti okoli 55–65 let, bomo mi bistveno izboljšali dolgoročne izglede stabilnosti našega sistema. Če pogledamo sistem predpostavk, tudi kako Evropska unija ocenjuje kakovost našega pokojninskega sistema, vzdržnost in tako naprej, je to ena od tistih, ki ima bistven vpliv. Bistveno drugačna situacija je z vidika tega razmerja in tudi tega, koliko si potem nekdo preko pokojninske dobe, ki jo izbere, lahko obeta iz pokojninskega sistema, da bo potem lahko imel tudi dostojno pokojnino. Glede na prvo intervencijo, kar sem želel zgoščeno povedati, je to, da je pokojninski sistem vzdržen; moramo pa paziti.
Hvala lepa. Repliko ima mag. Matej Tonin. Izvolite.
Hvala lepa, državni sekretar, za vašo intervencijo, debata bo zanimiva. Mislim, da sva se narobe razumela oziroma ste v mojem delu pomembno narobe razumeli razpravo. Vi trdite, da je naš sistem vzdržen, jaz pa trdim, da naš pokojninski sistem ni vzdržen, in sem tudi ponudil zelo konkretne podatke. Vi kot državni sekretar veste, da je recimo – sem zdajle na hitro preletel – v preteklem letu 2018 državni proračun v pokojninsko blagajno prispeval okoli 850 milijonov evrov. Če bi naš pokojninski sistem bil vzdržen, potem tega transfera iz državnega proračuna v pokojninsko blagajno ne bi bilo treba. Se strinjam, da se v državnem proračunu zbira denar od DDV, od trošarin, od vseh mogočih stvari, tudi od dohodnine, da je to zelo razpršen nabor virov, ki jih dobimo v državni proračun. Moja poanta je samo ta, da iz tega državnega proračuna gre za slabo milijardo evrov denarja v pokojninsko blagajno, ker v pokojninski blagajni pa denarja zmanjka. V pokojninski blagajni se zbira denar od vseh naših plač. Od vseh plač, ki jih v Sloveniji dajemo, dajejo, se pokojninski prispevki zbirajo v pokojninski blagajni. Ko gre ta denar za pokojnine, ga na koncu enostavno zmanjka. Zato trdim, da je naš pokojninski sistem nevzdržen. Naš pokojninski sistem bi seveda bil vzdržen, če bi bilo tisto, kar zberemo od naših plač, tudi dovolj za penzije, ki jih izplačamo. Tukaj trdim, da bi bil naš pokojninski sistem vzdržen, pa ni. Za neko resno debato, za neko resno spremembo o pokojninskem sistemu bi se morali seveda pogovarjati o tem, kako zagotoviti vzdržnost pokojninskega sistema na dolgi rok. To pomeni, da tisto, kar bomo zbrali od plač, bo na nek način tudi zadostovalo za pokojnine; da ne bo treba še iz kakšnih drugačnih virov dodajati. Mi žal nimamo nafte kot Norveška, da bi iz naftnih virov dodajal za pokojnine. Imamo pa recimo tri opcije, ki pa so vse zelo neprijetne. Ena opcija je, da dajemo več od naših plač; s tem ne bo nihče zadovoljen, še najmanj pa gospodarstvo; druga možnost je, da dlje plačujemo za pokojnino; tudi s tem bo malo ljudi zadovoljnih. Potem je pa še tretja varianta, to pa je, da več ljudi vplačuje v pokojninsko blagajno, to pa pomeni, če bo več zaposlenih, bo tudi več vplačil v pokojninsko blagajno. Vidim, da so nekateri nervozni, to je replika, in sicer da je treba državnemu sekretarju pojasniti, da sem mislil [[…]]
Gospod Tonin, replika traja 3 minute. Že 12 sekund ste šli čez.
Hvala lepa, gospod predsednik, se opravičujem.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik Vlade, mag. Tilen Božič. Izvolite.
Malo ste me povišali v izobrazbi. Upam, da bom nekoč magister, ampak nisem še. Mislim, da sva se kar dobro razumela. Jaz sem vam samo eno stvar želel prikazati z vidika sodobnih trendov. Klasični sistem, če pogledamo malo bolj na Bismarcka, da bi ga samo s prispevki financirali, postaja nekoliko zastarel. Mi smo na to pot, sodobno pot financiranja tudi z drugimi viri, stopili nekoliko prej. Sem rekel, da ne vem točnega razloga, ali namerno ali nenamerno, ampak smo storili prav oziroma ste storili takrat prav. Dejansko ne gre za to, da je manko v pokojninski blagajni; gre za to, da je bil družbeni dogovor, da se bo del pokojninske blagajne financiral iz davkov. Samo za to gre in da je to pametno.
Izvolite, gospod Tonin, replika.
Državni sekretar, narobe ste me razumeli. Jaz ne trdim, da gre za manko v pokojninski blagajni, seveda pokojninska blagajna ne funkcionira z minusom, ampak pokojninska blagajna ne funkcionira z minusom, ker mi iz državnega proračuna ta minus pokrivamo, ker iz državnega proračuna damo v pokojninsko blagajno za 850 milijonov evrov denarja. Da se razumeva, da razčistiva to, jaz ne trdim, da pokojninska blagajna posluje z minusom. Pokojninska blagajna ne posluje z minusom, ne posluje pa z minusom zaradi tega, ker vse, kar ji zmanjka, dajemo iz državnega proračuna. Zato pa je moja trditev vsekakor upravičena, da je naš pokojninski sistem – takšen, kot ga imamo danes – na dolgi rok nevzdržen, ker bo treba vedno več in več in več iz državnega proračuna dodajati. To pa pomeni na drugi strani vedno manj in manj in manj za ceste, za šole, za bolnišnice. Zato imate vi absolutno prav – in tukaj se pa strinjava, tukaj se pa razumeva –, ko pravite, da bo treba razmišljati tudi še o kakšnih drugih alternativnih virih in možnostih; in da je vlada že razmišljala, kako bi te stvari popolnjevali in zapolnjevali še na kakšne druge načine. To je vsekakor spodbudno, če se o teh stvareh razmišlja, da bi se ljudje prostovoljno še za kakšno leto dlje odločili, da delajo; kako bi jim bile še kakšne druge opcije na razpolago, da bi se za njih odločali. Ampak važno je, da sva zdaj razčistila, kaj kdo misli; in od tukaj dalje je treba samo pametne rešitve sprejemati.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Kramar. Pripravi naj se Franc Jurša. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi. Sem skoraj obupal, da bom sploh prišel do besede, ampak hvala bogu sem. Kar se tiče vzdržnosti pokojninskega sistema, seveda je vzdržen. Pri teh pokojninah – 600 evrov, 530 evrov – je sistem še kako vzdržen. Če bi pa seveda imeli pokojnine, ki bi morale biti evropsko primerljive, ker smo v Evropi, potem bi pa ta sistem ne bil tako vzdržen. Upokojenci so bili tudi pravzaprav tisti, na katere je ZUJF, ko je bil sprejet, takrat zelo vplival. Zadnje leta se pokojnine niso usklajevale zaradi ZUJF-a in zato je nivo teh pokojnin takšen, kot je. Letos se je že izvedla redna uskladitev pokojnin za 2,7 %, decembra sledi izredna uskladitev v višini 1,5 % in februarja 2020 ponovno redna uskladitev za 3,5 %. To je počasno usklajevanje, ki bo počasi mogoče malo dvignil eksistenčni nivo upokojencev, ampak vseeno mislim, da so te naše pokojnine neprimerljive z evropsko razvitimi državami in da tukaj čaka to državo še ogromno dela. Pravzaprav ne vemo, odmerni odstotek naj bi se v šestih letih zvišal iz 57 % na 63,5 %. V šestih letih. Zakaj v šestih letih? Meni to ne gre. Zakaj se to ne bi zgodilo takoj? Mislim, da bi bilo to zelo pravično, da ljudje, ki se bodo upokojevali drugo leto, naslednje leto, bi lahko že bili upoštevani pri tem odmernem odstotku 63,5 %; ampak očitno je to zdaj prehodno obdobje šestih let. Prav tako me moti, da se prvi dve leti, če se bo seveda upokojenec odločil, da bo delal še naprej, prizna 40 % pokojnine, v naslednjih treh letih pa pade na 20 %. Mislim, da pokojnina ni socialni transfer, ampak je zaslužena, izhaja iz dela, ki ga je nekdo opravljal v preteklosti; in če je nekdo pripravljen delati še v pokoju, potem posega v pokojnino ne bi smelo biti, ampak bi mu morala ostati cela pokojnina. Če bi pa hotel delati, naj bi se pa aktiviral in s tem začel zopet plačevati prispevke in bi državna blagajna na temu pridobila. Še enkrat bi rad poudaril, upokojencev ne zanima, ali je ta sistem vzdržen ali ni. Upokojence zanima, ali bo njihova pokojnina v prihodnosti višja ali nižja. Jaz prihajam iz periferije in lahko vam povem, da so ljudje za 40 let garaškega dela, garaškega dela, danes nagrajeni s 530 evri pokojnine. To je realnost, sploh na periferiji, kjer je zelo malo javnih služb, večinoma bazirajo na gospodarstvu; in tudi velika večina je tukaj kmečkih pokojnin, tudi to je treba vedeti. Kmečke pokojnine so mizerne in s tako pokojnino nekdo ne more preživeti. Če se postavimo v vlogo upokojenca, ki prejme 600 evrov, pa da žena dobi še 600 evrov, je to tisoč 200 evrov. Domovi za ostarele stanejo od tisoč 300 evrov naprej. Se pravi, da z lastno pokojnino si ne more zagotoviti prostora v domu starostnikov, ampak mora za njega prevzeti obveznost svojec oziroma sorodnik, ki to plačuje. Če nima svojcev, to plačuje občina, kar pa pomeni, da občina, ko enkrat ta oseba premine, lahko zaseže premoženje pokojnika in ostanejo tisti, ki niso hoteli plačevati ničesar, brez vsega. Zelo veliko je tukaj teorije. Teorije ljudje ne razumejo. Državni sekretar, ne mi zameriti, tega, kar ste razlagal, upokojenci večinoma ne razumejo. Treba je gledati stvari praktično, kar pomeni, da je treba videti, ali je opcija, da bomo v prihodnosti lahko dvignili pokojnine na raven, ki jo pač ljudje v demokratičnemu sistemu zaslužijo. Brez tega se bomo vedno vračali nazaj. Mislim, da je potrebna celovita pokojninska reforma. Tukaj danes nekaj dajemo, ampak v globalu gledano, sem prepričan, da bo treba pristopiti k pokojninski reformi. Le-to daje upanje na to, da bodo mogoče naši upokojenci prejemali boljše pokojnine. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Jurša. Pripravi naj se Jani Ivanuša.
Hvala lepa. Vsem lep pozdrav! Da bi lažje razumeli sedanjost, moramo nekaj vedeti tudi o preteklosti. Naš pokojninski sistem temelji na dokladnem. Sredstva za pokojnine se izplačujejo na osnovi prispevkov, ki jih dejansko vplačujejo delodajalci in delojemalci, to se pravi, da je Bismarckov sistem, ki ga poznajo v različnih evropskih državah – v Italiji, Franciji, Nemčiji in v drugih državah, tudi v Avstriji. Tak sistem se financira iz prispevkov, sem omenil, in glej ga zloma, kaj se je zgodilo leta 1996. Delodajalcem se je zmanjšal prispevek iz 15,42 na 8,85 %. In dragi moj kolega Matej Tonin, tu je ključni problem kratkoročne nevzdržnosti pokojninskega sistema. Vse ostalo pa se potem, koliko se zbere na osnovi plačil, mora dodeliti iz državnega proračuna. Državni proračun, če govorimo o konkretnih, točnih podatkih, je svoj čas v letu 2014 celo financiral milijardo 582 milijonov, v tem letu 977 milijonov, v letu 2021 pa bo 934 milijonov. Tudi demografski sklad – ki ga v Sloveniji še nismo ustanovili, pa bi ga že morali, in se v naši stranki, naši poslanski skupin še kako trudimo – bo pomagal pri vzdržnosti pokojninskega sistema; ne s prazno vrečo, ampak če bo demografski sklad s polno vrečo. Slovenija je unikum v Evropski uniji, ki ima takšen sistem prispevnih stopenj, da imajo delodajalci enkrat manjšo prispevno stopnjo kot delojemalci. Zaradi neustreznega usklajevanja pokojnin z rastjo plač in življenjskih stroškov so v zadnjih letih le-te močno zaostale in jih je treba usklajevati. V času gospodarske krize smo ocenili, da je bilo primanjkljaja za 8,4 %. V času od 2017 do 2019 so se oziroma se še bodo pokojnine uskladile do te višine, da bo ostanek še naprej 5,6 %. Zato ne morem razumeti nekaterih, ki govorijo, da bi pri večji gospodarski rasti morali dati usklajevanje za 1 %. Tokrat gre samo za 1 % in nekateri govorijo, da bi pri 3 % morali dati komaj ta 1 %. Mi smo mnenja, da bi to moralo biti pri 2,5 %, saj še vedno pokojnine zaostajajo, kot sem že omenil, za 5,6 %. Razmerje med pokojnino in neto plačo v Sloveniji je bilo leta 1992 – 78 %, leta 2008 – 67 %, danes pa komaj nekaj več od 57 %. To so ključi zaostajanj in bede upokojencev. Malo primerjave. Povprečna pokojnina v Avstriji je tisoč 800 evrov, povprečna pokojnina v Sloveniji pa 620 evrov, se pravi 57 % neto plače. Delež pokojnin v bruto družbenem proizvodu v Evropski uniji je 12,6 %, Avstriji je 14,5 %, v Sloveniji pa 9,8 %. Skrbi me, da delež pokojnin v bruto družbenem produktu pada, število upokojencev pa raste. Pada v bruto družbenem produktu, število upokojencev pa raste. To je nepojmljivo, nerazumljivo za vsakega normalnega človeka. Pa me ne razumeti narobe, spoštovani predstavniki ministrstva, s tem nimate vi nič. Vi ste samo nasledniki nečesa. Število upokojencev se je povečalo za 30 %, dragi moji, pokojnine v bruto družbenem produktu pa so se zmanjšale za 19 %. Ali to kdo razume? Zelo težko je to razumeti. Pri nas je prisotno prepričanje, da so plače previsoko obdavčene v primerjavi z drugimi državami Evropske unije. Enako velja tudi za prepričanje, da je gospodarstvo bolj obdavčeno v primerjavi z drugimi državami v naši neposredni bližini. Pa primerjamo obdavčitev dela plač in gospodarstva. Celotna obdavčitev plač v Evropski uniji je 43-odstotna, v Avstriji je 50-odstotna, v Sloveniji pa 43-odstotna. Ali jaz nimam dobrih podatkov ali pa si zatiskamo oči pred realnostjo. Na osnovi teh podatkov lahko sklepamo, da pokojninskega sistema ne ogroža rast upokojenske populacije, ampak nepravična delitev bruto družbenega proizvoda, ki gre v škodo upokojencev. Pri zadnji pravi reformi iz leta 2012 je bilo napovedano, da naj bi rešitve v zakonu zadostile finančno vzdržnost pokojninskega sistema kratkoročno, do leta 2025. Učinki so vidni tudi sedaj. Do leta 2025 lahko računamo, da bo ta sistem vzdržen, do takrat pa ga moramo dopolniti oziroma narediti novo reformo. Ampak dragi moji, nobena reforma do sedaj, ne da bi jaz vedel, ni bila v korist uporabnikov, vedno je v njihovo škodo. Tokrat prvič je mogoče nek majhen delček v korist upokojencev. Sedanja zakonodaja o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ureja zvišanje odmernega odstotka, kar seveda v naši poslanski skupini, v naši stranki pozdravljamo, na 63,5 % v šestih letih. S tem predlogom v poslanski pa ne soglašamo in predlagamo tri leta oziroma da se v prvih treh letih dvigne odmerni odstotek na 61,5 %. Dodatni odmerni odstotek v višini 1,36 dobi za oskrbo otroka starš oziroma tisti, ki otroka vzgaja. In tudi s to zadevo soglašamo. Lahko pa uporabi tudi pri starosti to boniteto. Spodbudo za ostajanje v zavarovalnem sistemu oziroma v dvojnem statusu v naši stranki in poslanski skupini podpiramo. Ne bom sedaj o odstotkih govoril, ker je o tem bilo že ogromno povedanega. Smo pa prepričani, da ta ukrep dejansko je koristen. Zanimivo, nekdo je govoril, da je po nekih dokazih, anketah, ugotovitvah 80 % ljudi iz gospodarstva, ki delajo dalj časa in uživajo dvojni status, 20 % pa iz javnega sektorja. Približno 300 tisoč vseh upokojencev danes živi pod pragom revščine. 200 tisoč je samo starostnih upokojencev, in to je zaskrbljujoč podatek. Na osnovi teh podatkov bomo morali narediti določene premike. Po moji oceni zaostajajo vsi ti, ki so se upokojili v takem odmernem odstotku, tu govorim o odmernem odstotku po reformi iz leta 2012, z odmernim odstotkom 57 in še malo. In zaradi tega mi predlagamo ustrezno rešitev. Ta ustrezna rešitev pa bi naj izgledala od prilike takole. Uživalcem pokojnin, ki so le-te uveljavljali do uveljavitve tega zakona, se ob vsakokratnem dvigu odmernega odstotka za nove upokojence v prehodnem obdobju z dodatno uskladitvijo ustrezno zviša pokojnina na način, da se zagotovi primerljivost realne vrednosti starih in novih pokojnin glede na dopolnjeno pokojninsko dobo. Seveda upam, da bo to možno izpeljati. Mi na tem vztrajamo. Povem pa vam tudi, da lahko zaključim v tej smeri, da bomo mi ta predlog v prvem in naslednjih branjih podprli po načelu – Bolje nekaj kakor nič. Lahko bi to povedal v jeziku nekaterih, ki so svoj čas bili v skupni državi. Vsekakor pa bi želeli, da se naši predlogi dopolnijo v naslednjih branjih.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Ivanuša. Pripravi naj se Marijan Pojbič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Vsi ostali prisotni, še enkrat lep pozdrav! Tema, ki jo imamo na dnevnem redu, niti slučajno ni lahka, je zahtevna in zelo kompleksna, kajti s temi popravki bodo zopet mogoče nastajale kakšne krivice, ker tisti, ki so se pred časom upokojevali, ne bodo deležni tega, česar bodo deležni tisti, ki se bodo v prihodnje upokojevali. Tukaj je pač vedno problem in vedno bo. Zanimiva je razprava gospoda državnega sekretarja, ki je primerjal sistem vzdržnosti tega pokojninskega sistema z 70 let starim avtom, to mi je malo čudno, ampak dobro, če je to njegovo veselje, naj bo. Veseli pa me del iz njegove razprave, ko smo te meritve imeli, koliko delavcev dela za enega upokojenca; tega več ni, po novem je to tehnika, stroji in roboti. To je nekaj novega, jaz še nisem do sedaj tega slišal, ampak okej. Tudi potrdil je, da je ta sistem vzdržen, prav. Moram se osredotočiti na stališče gospoda Kordiša, čeprav ga žal ni, petek je, pa ga več ni. Za njega so vsi delavci izkoriščani delavci. Te teze jaz tukaj ne sprejemam. Se pravi, da vsak delavec, ki v Sloveniji dela, je izkoriščani delavec. Tega jaz ne kapiram, moja glava tega ne prenese. V glavnem, če so delavci pri Akrapoviču ali pa pri Slavku Šegi, prevozniku na Ptuju, izkoriščeni; ne verjamem v to, oni so zelo dobro plačani in radi delajo. Tega ne morem sprejeti, da so potem nekje izkoriščani. Če pa so, so zato neke druge službe, ki to urejajo, če pride do izkoriščanja. Dotaknil bi se svojega poslanskega vprašanja, kjer sem dal pobudo za tiste ljudi, ki so imeli 40 ali več let delovne dobe. Sem dal pobudo, da se tem dvigne na 700 evrov, to je pobuda Vladi. Dobil sem tudi odgovor, bom kar citiral: »Po podatkih Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije je v letu 2018 povprečno teh ljudi 115 tisoč 176, ki imajo 40 ali več let delovne dobe.« Če je vseh upokojencev 620 tisoč, je to zelo malo, bi temu rekli. Kot poslanec bi se jim zahvalil, da so to 40-letno delovno dobo dali skozi. Če bi pa bil predsednik države, bi vsakemu čestital in izročil priznanje, nekako tako. Danes imamo sprejemamo dvig sedanjega odmernega odstotka,57,25 za moške in 63,5 % za oba spola, ki bo postopen in se bo izvedel v prehodnem obdobju šestih let, kar pomeni s 1. januarjem 2025. Tukaj sem malo v dilemi, sicer je gospod Kramar dobro ugotovil, zakaj komaj 1. januarja 2025. Me pa zanima, zakaj ta diskriminacija med moškimi in ženskami? Zakaj za moške ne bi bilo isto kot za ženske? Zakaj je tu razlika, ker jaz je ne razumem. Kje so ti zagovorniki načela enakosti danes pri tej zadevi? Ni jih; pa so dobro plačani. Zakaj ta diskriminacija med moškim in žensko. Se mi pa postavlja vprašanje, gospod državni sekretar, kako tretirate upokojevanje tretjega spola, se pravi srednjega spola? Tisti, ki je prišel iz moškega v žensko ali pa ženska v moškega, kako le-te upokojujete? To je eno tako vprašanje, ki mi ne gre v glavo. Meni ni smešno, meni je to zanimivo vprašanje. Pa seveda pri odmernem odstotku bi povedal tako. Saj sem v stališču povedal, da v naši državi ne smeš delati, nekako tako. Zakaj upokojenec ne bi smel delati? Če ima pokojnino pa če bo delal še dolgo v službi. Okej, zdaj bomo šli s tega na 100 % pokojnine plus 20 % dodatnega zaslužka. Zdaj gremo na 40 % s tem zakonom, zakaj po treh letih nazaj na 20 %, tega ne kapiram. To je sicer tudi gospod Kramar ugotovil. Ne vem, zakaj ne bi, če imaš pokojnino 100 % pa če delaš; pustimo tisto ustavno sodbo, v kateri so 5 : 4 sodniki presodili. To mi je tudi čudno, zakaj; ampak zakaj ne bi delali, če ima upokojenec stoodstotno pokojnino pa dela 100 % še v službi, saj itak bo na koncu dohodnina. To je samo dobro za državo. Jaz ne kapiram tega, zakaj bi to moralo biti nižje. Saj itak bo pri dohodnini spet vse to obračunano. Pa država dobi več, to je vsa logika. Ne kapiram tega, da zopet potem iz 100 na 40 in gre nazaj na 20 %. To so taka vprašanja, gospod državni sekretar, to me zanima. Pa tudi to me zanima, če bo že pri tem zakonu, za katerega verjamem, da bo šel skozi, v času bolniške tega upokojenca ne bi smelo biti izplačila pokojnin, da ne bi prišlo zopet do tega izkoriščanja. Če sem jaz upokojenec, se bom zmenil s tabo, da grem v pokoj, bom delal za tebe, bom imel 100 % penzije plus 40 % službe; če bom šel v bolniško, pa bom dobil 80 % plus 40 %, ker bolniška je 80-odstotna. Če me razumete, da se ne bi izplačevala pokojnina v primeru bolniške, to je moja teza, če me razumete, kaj sem hotel povedati. To je to, drugo pa, hvala lepa, če bom kakšen odgovor dobil.
Hvala lepa. Besedo ima Marijan Pojbič. Pripravi naj se Aljaž Kovačič. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik. Malo se moram nasmejati na začetku, se opravičujem. Najprej uvodoma. Vsi, ki sedimo v tem parlamentu, pa večina tistih, ki smo na odgovornih pozicijah v naši družbi, se zavedamo, da je pokojninska reforma izjemno potrebna in izjemno pomembna. Ko govorimo o tem, da mora biti dolgoročno vzdržna pokojninska blagajna, da bodo lahko upokojenke in upokojenci preživeli svoje življenje v pokoju dostojno in dostojanstveno. Prepričan sem, da se tega vsi, ki sedimo tukaj, zavedamo. In vse, kar gre v to smer, vsi predlogi in vse rešitve, ki tukaj naredijo korak naprej, hvala bogu, da prihajajo v Državni zbor. Hkrati pa je pri tem predlogu zakona, ki ga danes obravnavamo v Državnem zboru, tudi precej odprtih vprašanj. Ko sem to razpravo vseskozi poslušal in slišal od koalicijskih poslancev in koalicijskih poslanskih skupin, da so s takšno zakonodajo, kot je sedaj v obravnavi, precej nezadovoljni. Precej nezadovoljni. In se mi zdi zelo neverjetno in zanimivo, da če ste skupaj v vladni koaliciji pa če skupaj tvorite vlado, da teh odprtih vprašanj do te obravnave v Državnem zboru niste uredili in rešili tako, kot misli večina od vas, da je prav. S strani poslanskih skupin oziroma tudi poslancev, ki so do sedaj razpravljali, sem slišal ideje in predloge, ki so pravi, ki gredo v pravo smer in bi lahko to pokojninsko zakonodajo, ki jo danes obravnavamo, ta zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju nadgradili in se potem nekako približali tistemu, kar je v tem trenutku nujno potrebno na tem področju za naše upokojenke in upokojence narediti. Med drugim je bilo povedano, da v zvezi z vzdržnostjo pokojninske blagajne ni nobenega problema. Državni sekretar, vi tudi ste povedali, da vzdržnost pokojninskega sistema oziroma pokojninske blagajne ni problematična. Ja, tako nekako ste povedali. Jaz mislim, da je problematična. Še bolj pa bi bila, to pa je tisto, kar se mi zdi pomembno, še bolj pa bi bila problematična, če bi naredili tisto, kar je nujno potrebno, hkrati s tem ko se ta zakon sprejema, da bi tistim upokojencem, ki so delali polnih 40 let imajo polnih 40 let delovne dobe, dvignili pokojnine na 800 do tisoč evrov ter hkrati dvigovali odmerni odstotek. En tak približno srednji predlog je prišel s strani Desusa, ki sem ga sedaj poslušal, nek srednji predlog. In jaz sem prepričan, šele takrat bi lahko govorili o neki pametni, pravični pokojninski reformi, ki ne bi gledala samo rešitve problema za naprej, ampak tudi upoštevala stanje, v kakršnem smo, in to tistih upokojencev – 300, 400, 500 in tako dalje. In če tukaj izločimo tiste, ki imajo pokojnino 500 evrov, ki so delali 40 let, imajo polno pokojninsko dobo, za njih bi moralo biti v tem primeru, ko se ta odstotek dviguje na eni strani, tudi zagotovljeno, da bi za toliko, kolikor bi se dvignil ta odstotek, oni dobili tudi pri pokojnini več. To pomeni, da bi v tistem trenutku lahko rekli, da peljemo ta pokojninski zakon v tej smeri, da lahko govorimo o neki pravičnosti. Nič nam ne pomaga, čeprav se osebno strinjam, absolutno podpiram vsako stvar, ki gre v pravo smer, pozitivno smer, da bi upokojenci dobili več, ker morajo dobiti več. To, kar je sedaj, je nesprejemljivo. Ampak ne moremo pa pristati na nepravičnost. Na eni strani je za tiste, ki se bodo upokojili takrat in takrat in takrat, ta odmerni odstotek tak in tak; za tiste, ki so se pa do sedaj upokojevali in ki imajo za polni delovni čas 500 evrov pokojnine, njih pa kot da jih ni, kot da jih ni. In danes poslušam uskladitve, izredne uskladitve in tako dalje; vam bom povedal eno zelo pomembno stvar, o kateri govorijo dokumenti, ki jim pač ni mogoče oporekati. V letu 2018 – del je bila Cerarjeva vlada, del je bila Šarčeva – so se uskladile in izredno uskladile pokojnine za 3,3 %. V letu 2019 so se uskladile do sedaj 4,9 %, plus pripravljen še dodatni odstotek in pol v mesecu decembru, če sem prav razumel. To pomeni, da bi se skupaj leta 2018 in leta 2019 redno in izredno pokojnine uskladile skupaj za 7,5 %, izredne in redne. Se s tem strinjate? Mislim, da je podatek točen. In zdaj poglejte zanimivo zgodbo. V teh dveh letih se je pa zgodila tudi inflacija, ki jo imamo leta 2018 – 1,7 %. Inflacija, ki jo imamo v letu 2019 in še ni dokončna, je 1,6 % in jaz sem prepričan, da bo tudi 1,7 % ali pa še več; je to skupaj 3,3 oziroma lahko računamo 3,5 %. In če teh 3,5 % odštejemo od 7,5 %, kolikor so se pokojnine uskladile, dobimo koliko? Dobimo 4,5 %. In če izračunamo: 4,5 % dviga pokojnin z vsemi uskladitvami vred od 2018 in 2019 pomnožimo s pokojnino, ki je visoka 500 evrov, za polno delovno dobo, 1 % od tega je 5 evrov. In če izračunamo, da se je v letu 2018 in 2019 povišala pokojnina z vsemi temi uskladitvami za 4,5 %; torej 4,5 % krat 5 evrov je 12 evrov in pol. To pomeni, da v dveh letih, 2018 in 2019, so se tistim, ki imajo 500 evrov pokojnine za polni delovni čas, pokojnine dvignile za 15 evrov, ker jim je polovico tega požrla inflacija. Polovico tega jim je požrla inflacija. 15 evrov so se z uskladitvami povečale pokojnine tistim, ki imajo za polni delovni čas pokojnino 500 evrov. Ali je to normalno? Ali je to pošteno? In potem se pogovarjamo, kako se pomaga upokojencem. To so rezultati, ki jim ni možno oporekati, ker imam dokumente tukaj. Spoštovane kolegice in kolegi, o čem se mi pogovarjamo? Za 15 evrov nekomu, ki je delal 40 let, se je v dveh letih zvišala pokojnina, skupaj seveda s tem 1,5 %, ki bo še v mesecu decembru z izredno uskladitvijo. To je žalostno, to je sramotno. To je sramotno. Za te ljudi, ki prejemajo 500 evrov pokojnine za polni delovni čas, s tem zakonom ne rešujemo popolnoma nič. Nič, popolnoma nič. To zame ni pokojninska reforma, to zame ni tisto, kar se v tem sistemu pričakuje od vlade, ne glede na to, katera vlada je. Jaz se strinjam z vsako stvarjo, ki gre v pravo smer, ki gre v dobro upokojencev; ampak to ni prava rešitev, to ni prava pot, ker ni pravična. V Slovenski demokratski stranki smo že povedali, in tudi jaz, mi temu zakonu ne bomo nasprotovali, ker nekatere stvari gredo pa v pravo smer. Vendar pričakujem, da se tukaj vladna koalicija med sabo uskladi in najde takšne rešitve, da bodo pomagale tudi tistim, ki so se pred tem upokojili, pa niso sami krivi. Oni niso krivi, če jim je delodajalec plačeval tako in tako višino prispevka v državni proračun; ampak v tem trenutku je takšna draginja, da ljudje od tega ne morejo živeti. In če hočemo presekati trpljenje teh ljudi, ki so 40 let garali pod ne vem kakšnimi pogoji, niso bili takšni pogoji, kot so danes, ker so delali vse z lastnimi rokami, niso delali s stroji kot danes, ko je že kar precej moderniziran sistem v marsikaterem poklicu, da ne govorim o zidariji, tišlariji, malariji, tistih, ki delajo za strojem. Jaz sem recimo delal v Palomi, vem, kaj to pomeni. In tam ljudje dobivajo še zdajle 600–700 evrov plače, pa delajo nočne, nedeljske in praznične izmene; in imajo pokojnine 500 evrov za poln delovni čas. To je nesprejemljivo, to je absurd. Mi se moramo osredotočiti na te nove okoliščine in temu primerno odreagirati. In hvala bogu, če pridejo tudi iz drugih poslanskih skupin znotraj koalicije pametni predlogi. In seveda bi jih ta vlada morala upoštevati, drugače pa ne vem, zakaj te poslanske skupine sedite v tej koaliciji in podpirate tako vlado, ki vas ne sliši, ki vas enostavno sliši samo toliko, kolikor hoče. Ne razumem tega. Danes tukaj pa od vas slišim, od koalicijskih poslancev, da ste zelo slabe volje, nervozni, ker se enostavno to, kar bi se po vaši oceni moralo zgoditi, ne zgodi. Pa jaz take vlade ne bi podpiral nikoli, ne bi ji dal glasa. Takoj bi morali spakirati; pa gremo. Naj pridejo tisti, ki so sposobni peljati korak dalje, ki so sposobni pomagati ljudem. Ne pa tisti, ki so tukaj zaradi tega, da čas mine, da lepo na lepih stolčkih sedijo pa dobro plačo vlečejo. To je cela zgodba. In pokojninski sistem je v takem težkem krču in težki situaciji, da bi bilo treba urgentno reagirati na pravi način. In prioriteta je, jaz že vseskozi pravim, mi imamo prioritete, ki bi jih mogla ta vlada postaviti. Prioritete so upokojenci, prioritete so čakalne vrste in prioritete je tale zakon o dolgotrajni oskrbi. To so prioritete, ki bi morale biti postavljene. In temu bi se morale podrediti vse ostale stvari v tej družbi. Ne pa na drugi strani, spoštovani kolegi in kolegice, ko govorimo o vzdržnosti, se spomnite recimo vsaj nekaj let nazaj pa do danes, imamo primer ilegalnih migrantov, ki so bolj pomembni kot naši upokojenci. Poglejte, kaj se za njih vse da, kaj se pa da za naše upokojence, ki so 40 let garali. Potem imamo podpiranje nedela; koliko stotine milijonov gre v to smer. Razne dokapitalizacije bank, se pomnimo nazaj, kam je šel denar; če bi ta ves bil v pokojninskem sistemu. Pa zapravljanje denarja za študije in vse te stvari, ki jih zdajle vidimo, če pogledamo vse te stvari, beremo, kam gre ves denar. Pa drugi tir si poglejte, kako izginja denar, TEŠ 6, odpisi dolgov ala Janković in tako dalje. Denarja kolikor hočeš, samo ga je treba pravilno usmeriti za pravo stvar. Za naše upokojenke in upokojence, ki so pošteno delali za svojo pokojnino, za njih je treba to narediti, ker so si oni to zaslužili, ker večina od vas, ki ste razpravljali, ste povedali, da pokojnina ni socialni korektiv; in potem bi se morali vsi skupaj tega zavedati. Spoštovani kolegice in kolegi, osebno mislim, da je nujno nujno potrebno, da za slovenske upokojence, ki so delali 40 let, zagotovimo mi, ker moramo, politika mora svoj delež tukaj prispevati, da zagotovimo poštene pokojnine; in seveda take poštene pokojnine, ki jim bodo omogočale dostojno starost. To mora biti naša naloga. In jaz sem prepričan, da je ta zakon, ki je vložen v Državni zbor, ki ga danes obravnavamo, dobronameren; vendar precej pomanjkljiv. In še vedno mislim, da na podlagi tega, kar sem danes poslušal, da bodo do naslednjega branja poslanske skupine iz koalicije poskušale vplivati na vlado, da bo vnesla določene spremembe, ki bodo pravičnejše od tega, o čemer danes govorimo in razpravljamo. In še enkrat, spoštovani kolegice in kolegi, nismo danes tukaj zato, da bi se delili, kot velikokrat rad rečem, na kogarkoli, na katerokoli politično stranko ali barvo; danes smo ponovno tukaj in razpravljamo o enem akutnem problemu, ki ga v tej družbi imamo; ampak za ta akutni problem niso krivi upokojenci, tisti, ki so 40 let garali. Za to smo dolžni mi, ker smo njihovi predstavniki, poiskati tudi takšne rešitve, ki bodo sprejemljive za večino; in da ne delamo krivic drugim z novimi rešitvami. To se mi zdi pa izjemno nekorektno in neprimerno. In verjamem v to, da smo skupaj sposobni narediti korak dalje. Ogromno je mladih poslank in poslancev, ki niso obremenjeni s kakšnimi zadevami, ki niso obremenjeni s privilegiranimi pokojninami, katerih se nihče ne upa lotiti, niti ta vlada niti koalicija; ala Kučan, 5 tisoč evrov. Kdo rabi 5 tisoč evrov pokojnine? Kdo, mi povejte. Je to pošteno?! Na drugi strani pa ima nekdo za 40 let delovne dobe 500 evrov. Je to pravičnost, je to pravična družba?! Zakaj se ne lotite privilegiranih pokojnin? Zakaj jih ne porežete in naredite sitem, ki bo petkrat bolj pravičen? Zakaj tega ne naredite? Zakaj se ne loti nihče tega? Spoštovani kolegi, tudi na ministrstvu za delo. Če bi imeli pravo željo in pravi cilj, da v tem sistemu poiskati primerne rešitve, bi se tudi tega lotili, ker veste, da to ni pravično. Ni. Vsak zakon se lahko spremeni. In zakaj ne bi spremenili tam, kjer gre za neko pravičnost? Jaz vseskozi govorim o pravičnosti in poštenju, tam sem jaz zraven, in prepričan sem, da tudi v celoti Slovenska demokratska stranka in vsi poslanci. Če v tej vladni koaliciji v kakšnih zadevah nimate soglasja, potem pač pridite s takimi predlogi, ki bodo v dobro večine, potem so naši glasovi vedno zraven, nobenega problema. Usedimo se skupaj pa rečemo enkrat bobu bob, da ne bomo sprejemali rešitev, ki bodo dolgoročno povečale razlike, naredile še večje težave in probleme tistim, ki so že sedaj tako ali tako do vratu v težavah in ki prejemajo pokojnine, s katerimi ni mogoče preživeti. Poiščimo tako rešitev. Jaz sem prepričan, da smo potem naredili nekaj dobrega, nekaj dobrega za večino, to je naša naloga in to bi morala biti tudi naša dolžnost. Zato smo šli v parlament, da pomagamo tistim, ki so najbolj ranljivi, hkrati pa ne delamo škode tistim, ki pridno in zelo aktivno soustvarjajo našo družbo in našo skupno prihodnost. Vedno je pač treba poiskati ustrezne, pametne rešitve, da povežemo vse resurse, ki jih imamo v tej družbi na razpolago, zato da je večina v tej družbi zadovoljna in da ljudje ter vsi ti mladi, inteligentni ne bodo zapuščali Slovenije, naše prelepe domovine, temveč bodo tukaj ustvarjali ter s tem omogočali večjo in boljšo blaginjo za vse in vsakogar v tej družbi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Aljaž Kovačič. Pripravi pa naj se gospod Branko Simonovič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Da v naši Sloveniji na marsikaj ne moremo biti ponosni, najverjetneje tudi ne moremo biti ponosni na višino pokojnine, ki jo imajo naši upokojenci. Lahko pa smo ponosni na ta solidarnostni sistem, ki ga imamo, kajti menim, da ko se bo porušil ta solidarnostni sistem, bodo upokojenci imeli še manjše pokojnine, tudi zdravstvo bomo ogrozil in vse javne storitve, ki jih nek solidarnostni sistem združuje. Ves smisel solidarnostnega sistema je v tem, da se nekako prilagaja družbeni in finančni realnosti. Pred dvema dnevoma smo govorili o študentskem delu. Tudi to je solidarnostni sistem, da mladi dijaki in študentje preko študentskega dela vplačujejo v pokojninsko in invalidsko zavarovanje ter na leto prinesejo več kot 60 milijonov evrov. Mislim, da smo lahko na to v družbi zelo ponosni, kajti ne vem, katera druga država v svetu še ima to, da ljudje, ki so mlajši od 25 let, prispevajo kar 60 milijonov evrov v pokojninsko in invalidsko zavarovanje. V preteklosti smo nekako uzakonili tudi minimalno pokojnino. Ta vlada nekako redno usklajuje – redno in izredno, pokojnine, ki se dejansko višajo. Tudi za regres za najbolj ogrožene upokojence namenjamo več denarja. S tem hočem povedati to, da vlada rešuje problematiko upokojencev, ki so danes že v pokoju. O tem, kar pa se danes pogovarjamo, pa ne rešuje upokojencev, ki so že v pokoju, kajti danes rešujemo problem tistih, ki se bodo upokojevali v prihodnje. Zavarovanci se upokojijo venomer ob pogojih, ki veljajo tedaj, ko se upokojijo. Reševati za nazaj – to je seveda populistično lahko reči, ampak finančne vzdržnosti to redkokdaj omogočajo. In kaj je bistvo? Pokojninski sistem je živa materija, vedno se mora prilagajati trenutnim razmeram, kot se prilagajajo tudi demografske spremembe. Če vemo, da je danes 600 tisoč upokojencev in 900 tisoč zaposlenih, demografske spremembe skozi leta, hvala bogu, da ljudje živimo dlje, kot so naši predniki. Ne moremo pričakovati, da se bodo ljudje lahko upokojevali pod istimi pogoji, kot so se upokojevali 20, 30 ali 40 let nazaj; in obenem bo isto denarja v pokojninski blagajni. Nekaj podatkov, v Sloveniji je ena tretjina prebivalcev, ki so starejši od 15 let ali več let, upokojencev. Tega 20, 30 let nazaj ni bilo. V naslednjih 35 letih pa se bo ta delež še podvojil, kar pomeni, da če bi mi danes govorili, da bomo sprejeli pokojninski in invalidski zakon, ki bo veljal naslednjih 20, 30 let, je to utopija. Kot sem povedal, pokojninski sistem je živa materija in dejansko ga je nujno spreminjati na pet, deset let. Ni bistvo, da ga spreminjaš na eno leto ali dve leti, ampak na od pet do deset let je pa dejansko nujno. Za zanimivost, v Sloveniji je aktivnih 35 % ljudi, ki so stari od 55 do 64 let. Za primerjavo, na Švedskem je 75 % aktivnih. Se pravi, že tu je velika razlika v številki, koliko ljudi pri teh letih dela. Ne delajo zaradi različnih zadev, nekateri zdravstveno niso sposobni, nekateri so se upokojili, nekateri so težko zaposljivi, najde pa se tudi kdo, ki se mu mogoče delati ne da. Kaj rešujemo s tem predlogom, ki ga je pripravilo ministrstvo? Glede na to, da smo v preteklosti poslušali veliko kritik, da zadeva ni bila usklajena na ESS, me veseli, da je ta zadava na Ekonomsko-socialnem svetu dobila podporo vseh partnerjev. Se pravi, tri neke bistvene zadeve. Zvišujemo odmerni odstotek s 57 pri moških na 63,5 za oba spola. Kolega Ivanuša iz Ormoža se je spraševal, zakaj so v preteklosti bile te razlike. Kot sem rekel, tudi demografija se spreminja, svet se spreminja, in kot vemo, je bila v preteklosti vloga žensk nekoliko drugačna. Večina jih je ostajala doma, skrbele so za gospodinjska dela, za otroke in zaradi tega so potem imele tudi manjšo pokojnino. Država je s tem, da jim je dala višji odmerni odstotek, nekako poskrbela, da se je ta pokojnina pri ženskah vsaj približala moškim. Vse te pravice, za katere se borimo še danes, pred kratkim smo tudi sprejeli zakon o enakosti spolov, so privedle do tega, da je ženska danes v družbi nekaj drugega, kar je bila v preteklosti. Še vedno me žalosti, da imajo na enakih delovnih mestih ženske nižje plače, vseeno pa se je privedlo do neke enakopravnosti in zaradi tega se tudi pričakuje, da bodo imele za enako opravljeno delo enako plačilo, in zaradi tega tudi ni več razloga, da bi bil ta odmerni odstotek različen. Zakaj je to obdobje šest let? Če bi sprejeli z danes na jutri to razliko, se pravi, da gremo danes s 57 % na 63,5 %, bi to razliko umetno ustvarjali. S temi šestimi leti ne bomo naredili tega, kar se je v preteklosti dogajalo – da bodo ljudje recimo še eno leto čakali in se potem upokojili. Ali v preteklosti, ko se je nižalo, ko smo imeli masovne upokojitve. Druga točka, ki jo zakon ureja, je sočasno prejemanje pokojnine in opravljanje dela upokojencev. V preteklosti je bilo večkrat ustvarjeno neko nesodelovanje med mladimi in starejšimi. Menim, da tukaj moramo sodelovati. Glede tega predloga pa je dejansko jasno, zagovarjam zadevo, da moraš s pokojnino, ki jo pridobiš in si si jo zaslužil, preživeti. Za teh 30, 40 %, ki ti jih zdaj omogoča, oziroma kasneje 20 % pa se mora vsak sam odločiti, ali dejansko hoče ostati na trgu, se pravi, da dela, ne sme pa biti ta zaslužek, da bi ti podaljšal, namenjen temu, da bi dejansko lahko preživel. Se pravi, pokojnina, ki jo ti dobiš, ti mora omogočati življenje, to pa ti mora biti v neko zadovoljstvo oziroma če hočeš biti aktiven. Je pa dejstvo, da najverjetneje tisti, ki je delal 40 let v rudniku oziroma neka težja dela, ne bo imel želje, da delo še naprej opravlja, in zaradi tega je tu mogoče moj pomislek glede tega. Predvsem v akademskih vodah si ne želim, da bi ta zadeva naredila to, da ko se sprehajaš po fakultetah – to sem že večkrat v tem državnem zboru omenjal – vidiš profesorje, ki so stari, ne vem, 70, 80, 90 let, medtem ko imamo gručo mladih raziskovalcev, ki zaradi teh ljudi ne dobijo možnosti oziroma delajo prekarno delo in se bojujejo za projekte, da lahko preživijo. Se pravi, podpiram zadevo, da so upokojenci lahko aktivni, da dobijo poleg plače tudi del pokojnine, si pa želim, da bi tudi omejili, predvsem na teh področjih, kjer vemo, da ljudje ostajajo, spet bom omenil, predvsem na fakultetah, zaradi tega ker jim je mogoče doma dolgčas. Tretja zadeva pa so spodbude za ostajanje v tej zavarovalni dobi, se pravi ti 3 %, ki jih lahko pridobiš, če ostaneš delovno aktiven, kar ti dejansko pomeni v treh letih 9 %. Vse te ukrepe, ki jih je ministrstvo predstavilo, nekako podpiram, kajti to bo zvišalo pokojnine vsem, ki se bodo upokojili. Zaključil bi z demografskim skladom. Menim, da je zadnji čas, da tudi Slovenija sprejme demografski sklad. Se pa mogoče nekoliko zlorablja to, kaj demografski sklad sploh je. Demografski sklad ne bo namenjen predvsem upokojencem, ki so že danes upokojeni, ampak je demografski sklad za prihodnost, če lahko tako rečem. Demografski sklad je namenjen tistim, ki danes delamo. Moramo vedeti tudi, kot je danes v neki razpravi že bilo omenjeno, da je od države do države odvisno, kako polni demografski sklad. Dejstvo je, da mi nismo Norveška, ki ima nafto. Mislim, da, pred kratkim sem bral, ima Norveška trenutno v demografskem skladu 800 milijard evrov. Na žalost je v Sloveniji podobna zadeva, mogoče ni tako dobičkonosna, ampak je les – mogoče bi lahko razmislili, da bi demografski sklad uredili, da bi se financiral iz lesne industrije. Se pravi, tu pri demografskih skladih je pač razlika, na kakšen način bi sploh obstajal. Ampak nujno pa je, da se ga sprejme in da potem demografski sklad ni neka politična borba med strankami, na kakšen način bi moral delovati. Kot sem že povedal, podpiram te pozitivne ukrepe. Ne nazadnje so pokojninske zadeve tema, ki se je redkokatera vlada loteva. Mislim, da je nazadnje bila leta 2013, če se ne motim, pod ministrom Vizjakom neka večja zadeva, ki je bila potem usklajena z vseh strani. In to je bistvo vsega, se pravi, pri pokojninskih zadevah ne smemo stranke med seboj tekmovati – ne bi smele pri ničemer, ampak se to dogaja – ampak pri pokojninskih zadevah dejansko morajo biti usklajene z vseh strani. Tudi tu, takrat leta 2013 sem bil še daleč od parlamenta, ampak mislim, kolikor sem bral, da se vsi strokovnjaki dejansko strinjajo, da je gospod Vizjak tedaj naredil veliko delo. Ne nazadnje so vsi to podprli in upam, da bo tudi v bodoče tako, da bomo pri pokojninah in pri teh zadevah enotni. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Branko Simonovič, pripravi pa se gospa Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Seveda podpiram predloge sprememb in dopolnitev Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Še posebej zaradi – in verjamem, da bomo to sprejeli – povišanih odmernih stopenj, kot so predvidene, in da bodo na tak način moški imeli za 11 % višje pokojnine, ženske za 4,5 %. Do razlike prihaja zaradi tega, ker tudi sedaj niso ti odmerni odstotki izenačeni. Spodbudno je tudi to, da bodo tisti, ki bodo ostali v zavarovanju ali imeli tako imenovani dvojni status, vsako leto, seveda največ tri leta, pridobivali na leto 3 %, da si bodo lahko ta odmerni odstotek povečali, če bodo ostali v delovnem razmerju, in seveda tudi 40 % pokojnine. S tega stališča se bodo tudi vse ostale vrste pokojnin nekako usklajevale. Seveda je pa tudi tukaj nekaj vprašanj. Zadovoljen sem s tem, kar sem danes slišal. Najprej bi želel povedati, da je pokojnina vplačana pravica. To je, drage moje kolegice in kolegi, vplačana pravica. To ni neki božji dar, ki, ne vem, nam ga je nekdo dal. Drugo, kar želim povedati, je glede usklajevanja pokojnin. Glejte, mi imamo izredno usklajevanje pokojnin, ki bo zdaj v decembru za 1,5 % na račun neusklajevanja v preteklosti. To je tako imenovano izredno usklajevanje. V februarju je predvideno na podlagi zakona spet usklajevanje za 3,5 %, in če bo v naslednjem letu sprejet tudi ta amandma, ki ga bomo vse koalicijske stranke vložile, bo še 1 % izrednega usklajevanja v decembru 2020. Pa vendar vse to skupaj pušča neko praznino. Zadovoljen sem s pojasnili, ki jih je dal državni sekretar Tilen Božič, ki pravi, da v principu pri usklajevanju pokojnin ne moremo govoriti o vzdržnosti pokojninskega sistema. Jaz se popolnoma strinjam z njim, da se časi spreminjajo, razvoj gre naprej in mi bomo nujno morali poiskati neke druge vire, da bo ta pokojninski sistem vzdržen. Pa kljub temu se mi postavljajo neka vprašanja in upam, da me državni sekretar posluša in da bo poskušal najti ali pa da bo njihovo ministrstvo našlo neko rešitev. Poglejte, vse te spremembe, o katerih danes teče beseda, so zapisane v koalicijski pogodbi. Se pravi, to so neki ukrepi, ki si jih je koalicija zadala, da jih bo poskušala nekako odpravljati v tem mandatnem obdobju, ukrepi, ki so nastali na podlagi današnjega stanja, se pravi na podlagi današnjega gmotnega položaja upokojencev. Zato jaz pričakujem, pa lahko rečem tudi v imenu kolegov iz stranke Desus, da se bo ob tem poviševanju odmernega odstotka našla neka formula, dajmo ji reči valorizacija pokojnin, za tiste, ki so imeli in ki imajo nižji odmerni odstotek od tega, ki ga bodo imeli, ko bomo to sprejeli. To je preveč občutljivo področje, da bi lahko neki sistem spreminjali v nekem časovnem intervalu, kot so naše dnevne potrebe in zmožnosti. Zato bo gotovo potrebno skupaj stopiti, najti neko dolgoročno rešitev, ki bo predvsem pravična rešitev. In naj bodo in pokojnine morajo ostati kot vplačana pravica. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Mojca Žnidarič, pripravi pa se gospod Gregor Perič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav prav vsem! Kot smo slišali in lahko prebrali, sta cilja te zakonodajne spremembe predvsem dva. To sta zagotavljanje primernega dohodka za varno starost oziroma, kot radi rečemo, dostojne pokojnine in pa podaljševanje delovne aktivnosti. Tukaj bi rada poudarila, gre predvsem za prostovoljno podaljševanje delovne aktivnosti in stimulativno podaljševanje delovne aktivnosti. V teh zadnjih dnevih, ko razpravljamo o pokojninski zakonodaji, smo verjetno številni, tudi jaz, prejeli kar nekaj vprašanj ljudi, ki se vedno ustrašijo, ko govorimo o Zpizu, torej ali se bo spet podaljšala starost, ali bodo morali delati tudi čez 40 let. Najprej bi želela povedati to, da se ne podaljšuje starost za upokojitev in tudi nikomur ne bo treba delati več kot 40 let, razen če bo to želel in bo tudi za to primerno nagrajen. Torej dosedanji pogoji ostajajo, 60 let starosti in 40 let pokojninske dobe oziroma tisti, ki ne bodo dosegli 40 let pokojninske dobe, se bodo upokojili pri 65 letih, minimalni pogoj pa je torej 15 let. Gremo k ciljem. Kot smo slišali, povečali se bodo odmerni odstotki. Postopno bomo prišli vsi, tako ženske kot moški, na 63 %. Govora je bilo danes o tem prehodnem obdobju – ja, vsaka pokojninska zakonodaja do sedaj, vse so imele najmanj petletno prehodno obdobje in tudi ta ga seveda ima. Šestletno, ker potem pridejo izračuni, vsako leto pol odstotka pokojnine gor pri moških. Spodbuja se, kot sem rekla, zaposlovanje tistih, ki bodo delali dlje, ko bodo torej že dosegli pogoje za upokojitev. Do sedaj je bilo 3 % na leto, tudi sedaj ostaja tako, ampak dejansko bo že za vsakega pol leta odstotek in pol, tako je sedaj predvideno. Govora je bilo tudi o teh za nazaj. Jaz mislim, da se mi vsi zavedamo, da odločb za nazaj tistim, ki so upokojeni – pravnomočnih odločb ne moremo spreminjati. Tako kot tudi od tistih, ki so upokojeni, ne moremo zdaj zahtevati, da morajo oddelati 40 let, ker pogoji veljajo za naprej, za tiste, ki so še delovno aktivni. Še ena zelo pomembna spodbuda ali pa meni se zdi zelo pomembna, in tudi materam, ženskam, ki me to sprašujejo – tisti, ki bodo koristili starševski dopust, praviloma so to zaenkrat ženske, bodo lahko izbirali med tem, ali se bodo upokojili prej in uveljavljali to znižanje starosti, kar je tudi v sedanji zakonodaji, ali pa bodo raje namesto tega izbrali za vsakega otroka 1,56 % dviga. Tukaj je največji dvig predviden 4,08 %, se pravi, za tri otroke jim bo to priznano. Kolikor vidim, se večina žensk trenutno zelo nagiba k temu. Dvojni status, danes ste ga tudi že poudarjali. Že zdaj velja, kdor se upokoji, izpolni pogoje, lahko potem prejema 20 % pokojnine. Res je, da smo v koalicijski pogodbi predvidevali, in tudi v vseh razgovorih prej je bilo predvideno celo 100-100, se pravi, da naj bi ljudje dobivali celotno pokojnino in celotno zaposlitev. Koliko je obveljalo? Tukaj moram reči, da so se pa to predvsem uskladili na Ekonomsko-socialnem svetu, na to temo so bila številna pogajanja in obveljali so procenti, da bi potem prva tri leta lahko človek dobival 40 % starostne pokojnine in ostal tudi polno zaposlen. Se pravi zraven pokojnine prva tri leta 40 % starostne pokojnine, naslednja leta potem naprej pa 20 %. Velja pa to ob starostni pokojnini, ne velja v predčasni. Kot rečeno, ogromno je bilo vloženega, ogromno pogajanj na to temo vseh sindikalnih partnerjev, tako da jaz mislim, da so tu našli nek ustrezen kompromis, za katerega zdaj ni smiselno, da ga mi za procent gor ali dol potem tudi spreminjamo. Ker se bodo zvišali procenti upokojevanja, se bodo posledično potem zviševale tudi vdovske in družinske pokojnine, tako da se bodo tudi te dvignile po tem prehodnem obdobju za 5 %. Kot rečeno – tu sem povzela te ključne zadeve – najbolj pomembno se mi zdi, da je bilo vse to usklajeno na Ekonomsko-socialnem svetu z ekonomsko-socialnimi partnerji. Rada bi poudarila še nekaj. Tisto, kar mene osebno najbolj veseli in kjer sem imela sedaj kot poslanka možnost tudi sodelovati, argumentirati in vplivati na spremembo zakonodaje, je pa sedanji 85. člen ZPIZ-2. Pokojninska zakonodaja je vsa leta, odkar jo jaz poznam – nazaj tako ZPIZ-2 kot ZPIZ-1 mogoče še bolj nazaj – razločevala med invalidi, ki so dobili ali prvo kategorijo ali tretjo kategorijo in so bili na dan invalidske komisije zaposleni, torej obvezno pokojninsko zavarovani, in tistimi, ki tisti dan, takrat na dan komisije, niso več bili pokojninsko zavarovani in so bili brezposelni, torej tudi ni brez nadomestila. Avtomatsko so vsi ti ljudje imeli 20 % nižjo tako invalidsko pokojnino kot tudi denarna nadomestila, odvisno, katero kategorijo so dobili. Nikoli mi nihče ni znal povedati, zakaj je ta razlika. Ker če sta ta dva človeka delala isto let, 30 ali kolikorkoli, mi ni bilo nikoli jasno, zakaj ta razlika. In ta razlika, ta anomalija se zdaj s to spremembo zakona popravlja, kar je za mene res pravično, in gre tudi za neko enakost pred zakonom. Zelo sem vesela, da so pripravljavci zakona prisluhnili mojim argumentom. Rekla bi še to. Do sedaj je vsa pokojninska zakonodaja, ki se je sprejemala, na zavod za zaposlovanje poslala številne ljudi, ker so se bali, kako se bodo pogoji spremenili, kako ne. Mislim, da je res ta prva, ki tega ne bo povzročila, ki bo ljudi obdržala v delovnem razmerju, kajti kot je tudi že prej državni sekretar rekel, če bo nekdo dobil dva izračuna, ko vidi, koliko bo imel pokojnine danes ali pa če dela še tri leta, ker bo potem pridobival z zvišanim procentom, ker bo dodatne procente pridobival zato, ker bo še toliko časa delal, jaz mislim, da se bodo odločili za to, če bodo le zdravi in bodo lahko tudi delali naprej. Drugače so pa izboljšave tudi na področju invalidskega upokojevanja in poklicnih pokojnin, tako da dejansko podpiram vse te spremembe. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Gregor Perič, pripravi naj se Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem, tudi predstavnikom Vlade! Danes smo že večkrat slišali, da imamo na mizi en predlog, ki je bil predvsem socialno usklajen, in to se mi zdi za trenutne politične razmere ključna prvina, ključna sestavina tega predloga pokojninske reforme, ki jo imamo na mizi, ker smo bili v preteklih tednih in mesecih priča tudi določenim rešitvam, ki niso imele te prvine oziroma te lastnosti in so bile posledice nekih političnih pritiskov, da ne rečem izsiljevanj, kar je škoda. Ker kot rečeno, socialni dialog ni nastal čez noč, ima nek svoj smisel, nek svoj zakaj, in če ga zaobidemo, potem si dolgoročno delamo škodo. Zato vse čestitke in pohvale tudi ministrstvu, da je to uspelo doseči, ker verjamem, da ni bilo enostavno usklajevati na eni strani interese države kot take, na drugi strani interese delojemalcev, na drugi strani ali pa na tretji strani pa interese delodajalcev. Hitro lahko to tehtnico nagnemo na stran enih ali pa drugih in potem bo upravičeno kup slabe volje, tako da je potrebno iskati predvsem neko ravnotežje, neko zadovoljstvo in predvsem neko možnost, da ta dialog teče dalje. Zato sem tudi zelo zadovoljen ob tem, ko sem slišal, da se ta socialni dialog na tej točki, ko je bilo to usklajeno, ne bo ustavil, ampak se rešitve iščejo tudi za v prihodnje. Na žalost nam demografija ni ravno pisana na kožo, torej bomo imeli v prihodnje še veliko nekih izzivov, ki izhajajo iz tega, da se naše prebivalstvo stara. Če primerjamo naše prebivalstvo ali pa našo sliko – zdaj če bom iskal, verjetno ne bo našel tega podatka, ampak – mislim, da je bilo veliko bolj spodbudno leta 1991, kot je danes, tako da je potrebno upoštevati tudi to, da imamo danes precej več upokojencev, kot smo jih imeli leta 1991. Marsikdo se spomni tudi pogojev za upokojevanje še v času Jugoslavije ali pa takoj po osamosvojitvi, ti so bili bistveno drugačni, tudi bistveno boljši, kot so pogoji za upokojevanje danes. To pomeni, da so se ljudje lahko upokojili z nižjo starostjo in na podlagi nekega višjega odmernega odstotka, in tudi obdobje za izračun pokojnine je bilo bistveno krajše in se je, če se prav spomnim, lahko izbiralo. Danes pa imamo, mislim da, 24-letno obdobje, torej neko fiksno 24-letno obdobje v recimo 40 letih dela oziroma časa, obdobja zavarovanosti posamezne osebe. Daljše kot je to obdobje, nižja je pokojnina, zato ker ljudje tudi med svojo kariero prejemamo različno visoke plače, torej prihodke, včasih so višji, včasih so nižji. Zato me je nekoliko presenetila tudi kritika s strani kolega Pojbiča oziroma s strani SDS, da je ta reforma nekoliko neambiciozna oziroma da bi lahko veliko bolje odgovarjala na potrebe naših ljudi. Jaz mislim, da vsi tukaj notri zelo dobro razumemo, kakšne so potrebe naših ljudi in kaj vse bi se še dalo ali pa bi morali izboljšati, ampak eno so želje, eno so ideje, drugo je pa neka realnost. Strinjam se pa z gospodom Pojbičem, da je bilo marsikatero kritiko moč slišati tudi s strani koalicijskih vrst. Jaz bom rekel tako, razumem tudi te pozive, jih bom vzel bolj kot pozive, ki gredo v smeri tudi naslavljanja posameznih skupin volivcev, ki so eni stranki bolj, drugi stranki manj blizu, oziroma nekatere stranke so zelo pomembno, bom rekel, vlagale v te delnice, če se smem tako izraziti, tudi v predvolilnem času. Tako da je prav, da vsak pove, kar misli. Tukaj notri marsikdaj manjka iskrenosti. Kot rečeno, se pa moramo predvsem zavedati politične realnosti, še bolj kot same iskrenosti. Če nadaljujem, pa grem precej bolj nazaj v samo zgodovino. Večkrat smo danes slišali in omenjali Otta von Bismarcka, ki je ta sistem postavil. Marsikdo bi pomislil, da je utegnil biti Otto von Bismarck socialist. Ni bil socialist. Ni spadal k nobeni stranki, nobeni politični stranki, bil je pa konservativec, zanimivo. Ampak kljub temu je razumel potrebo po tem, da se tudi delavcu, ko ni več delovno aktiven, zagotovi neka varnost. In danes imamo ta sistem, ki je kolikor toliko dober, čeprav slišimo oziroma prej se je odprla tudi neka debata o tem, ali je vzdržen ali ni vzdržen. Če se vrnem na tisto debato, jaz bi bolj rekel, da je bila to bolj debata o namenskosti sredstev. Če pogledamo tako, sami prispevki, ki jih zaposleni dajejo v pokojninski sistem, so v celoti namenski, država pa mora nek del dodati še iz proračuna, iz drugih virov proračuna, iz davkov, iz dohodnine, iz trošarin in tako naprej, ki pa niso namenski, torej se lahko uporabljajo v različne namene. Bolje bo šlo državi, manjši bo ta nenamenski del prihodkov proračuna, višji bodo tudi prihodki iz prispevkov za pokojninski sistem in lažje bo potem iskati neke optimalne rešitve. Če grem nekoliko manj nazaj v zgodovino, v leto 2011, takrat – se bodo volivke in volivci, ki so imeli takrat volilno pravico, da tako rečem, oziroma državljanke in državljani, spomnili, da – smo enkrat, mislim, da je bil junij, imeli superreferendumsko nedeljo. Vsebina enega od tistih treh referendumov je bil tudi tedaj pripravljen osnutek oziroma predlog pokojninske reforme, ki je na tistem referendumu kar neslavno padel. In potem smo morali v Sloveniji počakati še eno leto in novo vlado, da je sprejela neko pokojninsko reformo, ki pa ni bila taka pokojninska reforma, kot je reforma, ki jo imamo danes na mizi, ker je spričo zelo slabih ekonomskih, tudi socialnih razmer morala predvsem jemati. Tudi zato nisem ravno najbolj dobro razumel tega sporočila, ki ga je gospod Pojbič želel poslati. Na srečo smo v takih pogojih, da lahko danes govorimo o pokojninski reformi, ki dviga odmerni odstotek, ki izboljšuje številne vidike. Verjamem, da ne vseh, ker vseh v enem koraku tudi na žalost ni možno narediti, ampak sigurno je nek korak v pozitivno smer, ki bo upokojencem olajšal življenje, ki jim bo zagotavljal neke višje oziroma boljše tudi ekonomske pogoje za življenje. V tem smislu bi tudi nadaljeval in predvsem zavrnil to, da je ta reforma nek ukrep, ki gre spet v smeri kapitala. Jaz sem že malo naveličan poslušati skozi neko retoriko, neko dialektiko o kapitalu pa delavcih na eni strani in sem tudi večkrat že rekel, da moramo nekako preseči to logiko razmišljanja iz 19. stoletja in se zavedati, da smo v 21. stoletju, kjer so izzivi vseeno nekoliko drugačni. Ti parametri iz 19. stoletja v 21. stoletju ravno ne živijo, torej ne morejo imeti neke realne podlage v tem smislu, da ne odgovarjajo na tiste razmere iz 19. stoletja. Zato bi rad še enkrat poudaril, da je ta pokojninska reforma namenjena predvsem upokojencem v pozitivnem smislu. Tukaj se pridružujem besedam moje predhodnice Mojce, ki je rekla, da je končno ena tistih reform, zaradi katerih ljudje ne bežijo v pokoj. Torej vedo, kaj lahko pričakujejo, niso nemirni, ampak v tem smislu vidijo neko še dodatno motivacijo, da ostajajo zaposleni, še vedno aktivno prispevajo k sami družbi in na ta način pripomorejo k temu, da bo tudi njihova pokojnina višja. V tem smislu. Seveda se potem odpira tudi vprašanje, na kakšen način odgovarjamo v tem smislu izzivom oziroma potrebam mladih na trgu. Tukaj težko rečemo, da lahko s pokojninsko reformo rešujemo vprašanja in problematike mladih. Tu je predvsem reforma na trgu dela tista, ki mora narediti svoje, pa reforme v smislu šolskega sistema, pa razne davčne reforme, ki spodbujajo na eni strani mlade, da ostanejo v Sloveniji. Eden od takih korakov je bil narejen ravno včeraj v neki razpravi, kjer omogočamo Sloveniji in zlasti tistemu najbolj produktivnemu delu znotraj Slovenije, torej tudi trga dela, tistim, ki največ ustvarijo, da imajo dodatno motivacijo, da ostanejo v Sloveniji, ne pa da razmišljajo o tem, kako bi se preselili nekam drugam. V zadnjem obdobju, moram tudi to podčrtati, smo nekatera zelo produktivna, zelo propulzivna podjetja zlasti na področjih, ki so izredno nova, na področju blockchain tehnologije in podobno, na žalost izgubili, ker so enostavno poiskala svoje mesto v davčno bolj stimulativnih okoljih, kar je zagotovo tudi škoda. To vidim kot en dober, pozitiven ukrep, od katerega bodo imeli številni koristi. Pozitivno se mi zdi to, da so upokojenci oziroma tisti, ki bodo to kmalu postali, pomirjeni, da ni nobeden razburjen zaradi tega, da ni nobeden v strahu, da bi bil zaradi tega, ker ni pohitel in šel v pokoj, na slabšem, da bi imel slabše pogoje, da bi potem to še toliko in toliko časa obžaloval, ampak da so neki pozitivni ukrepi, ki spodbujajo ljudi k temu, da so še aktivni v naši družbi, in jim na ta način tudi dolgoročno gledano pomagamo. Po drugi strani pa tudi postajamo bolj primerljivi z ostalimi državami Evropske unije, kjer je odstotek starejšega prebivalstva, ki je še vedno delovno aktivno, višji, kot je pri nas. Tako da tukaj tudi malo popravimo to bilanco in verjamem, da bo tudi zaradi tega pokojninska blagajna nekoliko lažje dihala, in mislim, da bo potem manj težav tako za blagajno kot tudi za državni proračun, verjetno še za kakšen drug izziv, ki se nam bo pojavil. Naj zaključim s tem, da to ni, kot smo zadnje dneve poslušali, spet nek ukrep oziroma neka reforma, ki je namenjena bogatim, namenjena je vsem, tako da je potrebno absolutno zavrniti, da je namenjena samo nekim visokim birokratom, mandarinom, zdravnikom in vsem ostalim, ampak zagotovo so še številni drugi, ki lahko imajo od nje koristi, in verjamem, da se to že sedaj odraža. Tudi sam sem nazadnje kot poslanec dobil kar nekaj vprašanj glede tega, kaj ta reforma predvideva, ravno luči strahov še iz preteklosti. Moram reči, da so bili ljudje s temi pozitivnimi odzivi zelo hitro pomirjeni, kar je zagotovo dobro. Ker tako kot si gospodarstvo želi nekega predvidljivega okolja, tako ga navsezadnje potrebujejo tudi naši ljudje, tudi upokojenci. Naj zaključim s tem, da je to še eden od tistih korakov, ki gredo v smeri socialnosti, torej, ta vlada ima socialni čut in je potrebno še enkrat, vnovič zavrniti, da ga ne bi imela, ker to ne drži. Tako kot smo kar konkretno povišali izdatke za socialo, je tudi ta pokojninska reforma taka, da daje. Tisti, ki je bodo deležni, bodo sigurno na boljšem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Reberšek, za njim pa bo razpravljal Jurij Lep. Izvolite.
Predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Lepo pozdravljam tudi državnega sekretarja s sodelavci. Spoštovane poslanke in poslanci! Današnji vladni zakon je kot suha gasilska vaja – občutek je dober, požara pa s tem ne bomo pogasil. Tisto, kar je dobro, je za pohvaliti, tisto, kar je krivično, je pa treba spremeniti. In krivica se dogaja vsem tistim, ki se bodo upokojili pred sprejetjem tega zakona. Če povem zelo nazorno, takoj razumljivo, da boste razumeli: če je nekdo, ki je prejemal tisoč evrov plače in se bo upokojil pred sprejetjem tega zakona, bo prejel 570 evrov pokojnine, če se bo pa nekdo upokojil po sprejetju tega zakona, po šestletnem prehodnem obdobju, pa bo prejel 633 evrov pokojnine. Se pravi, da ustvarjate neko razliko med upokojenci. Prav tako pa, to je tisto, kar bi rad posebej poudaril, povečujete razliko med upokojenci pri vsakem usklajevanju pokojnin. Sedanji procentualni način usklajevanja pokojnin, na primer dvig vsem za 2 %, je nepravičen, predvsem za tiste upokojence, ki imajo najnižje pokojnine. S tem se samo še povečuje razlika med najnižjimi in pa najvišjimi pokojninami. Na mene se dnevno, mogoče pretiravam, ampak tedensko obrača veliko ljudi, ki me sprašujejo, zakaj se masa, ki je namenjena za pokojnine, ne razdeli med vse upokojence enako, zaradi tega ker če se poveča za 2 % nekomu, ki ima večjo pokojnino, se mu poveča več kot nekomu, ki ima nižjo pokojnino. Rešitev bi bila, da se vsem poveča enako. S tem razlike ne povečujemo, ohranjamo pa še vedno ta delež pokojnin, ki jih pač upokojenci dobijo. Večina teh rešitev, ki so bile danes predstavljene s tem vladnim zakonom, gre v pravo smer. Verjetno ste poslušali naše razprave, mi jih bomo v Novi Sloveniji v prvem branju podprli, v drugem branju pa bomo pozorno sodelovali, da se odpravijo te krivice, ki smo jih v razpravah izpostavili. Tisto, kar danes, bom rekel, najbolj pogrešam, pa je dolgoročni razmislek o tem našem pokojninskem sistemu – iz česa bomo izplačevali pokojnine današnji mladini? Mladi vse dlje študirajo, poleg tega pa mogoče pri 30 letih, poznam dosti primerov, še vedno nimajo niti enega dneva delovne dobe. Kaj bomo imeli na koncu? Ogromno socialnih primerov. O tem pa mislim, da je danes beseda premalo tekla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jurij Lep, za njim bo razpravljala Mateja Udovč. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Glede na to, da mi je časa ostalo manj kot minuto – in sem vesel, da mi je tako malo ostalo, saj smo vsi v stranki Desus razpravljali. Tudi mene osebno veseli, da nobena stranka v parlamentu ne bo glasovala proti, se pravi, da je predlog Vlade na pravi poti in da bomo naredili nekaj dobrega za naše upokojence. Kar se mene osebno tiče, je pa predvsem to, da moramo vseeno – se ponavljam, ampak to je dejstvo – poskrbeti za upokojence, ki so zdaj v pokoju, ki so svoje delo plačevali, se pravi, so plačevali prispevke 40 let ali nekateri celo več. Za te moramo tudi poskrbeti. Dosti teh stvari, mi jih doživljamo preko mailov ali pa hodijo osebno obiskovat – govorijo, kaj pa ste za nas naredili. Tako da za parlament je tudi ta naloga, da bomo pogledali, kaj lahko naredimo za upokojence, ki so bili upokojeni po ZPIZ-2, se pravi od leta 2012 naprej, takrat ko je ta odstotek začel padati. Kakšna bo ta pot, da bomo do tega prišli, ne vem, vsekakor pa mislim, da moramo poskrbeti, da bomo do tega prišli. Glede vsega drugega bi pa rekel, da naj ta zakon gre naprej in bomo v naslednji obravnavi še dodali kakšno pametno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Mateja Udovč, za njo pa bo dobil besedo Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, še enkrat pozdrav z moje strani! Vsi se strinjamo in vsi se zavedamo naše demografske slike in mislim, da se vsi strinjamo, da bi morala čim hitreje priti pokojninska reforma. Zato me veseli, da imamo danes pred sabo novelo zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. To je dobra osnova za celovito pokojninsko reformo, ki jo bomo morali čim prej, če bomo hoteli ali ne, izvesti. Predvsem, kot sem že povedala, zaradi naše demografske slike. Novela z ukrepi spodbuja podaljševanje delovne aktivnosti in je usmerjena k zagotavljanju primernega dohodka za varno starost. Prav tako pa stremi k izboljšanju socialnega položaja upravičencev iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Novela prinaša dvig odmernega odstotka, in sicer za 40 let pokojninske dobe na 63,5 % za oba spola, a s šestletnim prehodnim obdobjem za moške, do leta 2025. Za ženske se bo odmerna lestvica uveljavljala z dnevom začetka uporabe zakona, in sicer zaradi preprečevanja padanja pokojnin v vmesnem obdobju. Nova odmerna lestvica pa bo v celoti stopila v veljavo 1. 1. 2025. Postopno zvišanje odstotkov je potrebno zato, da ne bi prišlo do prevelike neenakosti med zavarovanci, ki se upokojijo v različnih časovnih obdobjih. Zagotavlja višjo socialno varnost za prejemnike najnižje starostne, invalidske in družinske pokojnine ter nadomestil iz invalidskega zavarovanja. Z novelo se določa ugodnejše vrednotenje dodatnih let zavarovanja v višini 3 % na leto za največ tri leta zavarovanja. To velja za tiste posameznike, ki so že dopolnili pogoje za upokojitev, se pravi, so stari 60 let in so hodili v službo 40 let. Z novelo se predlaga tudi pridobitev polovične spodbude, in sicer da se za šest mesecev dodatne pokojninske dobe brez dokupa vrednoti v višini 1,5 %, prav tako največ v višini treh let. Spodbuda se razširja tudi na posameznike, ki so se predhodno že upokojili, pa se ponovno odločijo za reaktivacijo, saj je tudi zanje zaželeno podaljšanje delovne aktivnosti. Tudi ureditev dvojnega statusa je rešitev, ki bo vplivala na podaljšanje delovne dobe. Izplačevanje delovne pokojnine se poviša za 40 %, starostne pokojnine za vsa tri leta po preteku treh let pa posameznik prejema po 20 % pod pogojem, da ostane vključen v obvezna zavarovanja za polni delovni čas. Predlog vsebuje tudi varovalko oziroma določbo, ki omejuje prejemanje dela pokojnine v primeru daljše odsotnosti z dela iz zdravstvenih razlogov. Del pokojnine se bo vezal na dejansko opravljanje dela s strani delavca, dolgotrajnejša odsotnost z dela, daljša od 30 dni, pa ne bo finančno stimulirana s strani 40 % izplačila pokojnine. Na tej točki pa moram povedati, da imam v tem delu sama en mogoče velik pomislek. Rada bi opozorila na možnost izigravanja tega instituta dvojnega statusa, predvsem v javni upravi. Bojim se, da bodo določeni uradniki še vedno uradovali in ne bodo želeli zapustiti svojega delovnega mesta ne glede na učinke in delovne rezultate. Skratka, bojim se, da bodo uradniki hodili v službo samo po plačo in del pokojnine, delodajalci pa nimajo na razpolago učinkovitega orodja za prekinitev delovnega razmerja. Mogoče je vlada na to točko pomislila v tem delu, ko je po preteku treh let znižala stopnjo s 40 % na 20 %. Zato v tem delu to pozdravljam in verjamem, da bo mogoče kakšnega uradnika spodbudila, da bi se upokojil, ko bo to potrebno. Zelo pomemben del novele je tudi del, ki ureja izboljšanje sistema poklicnega zavarovanja. Novela ureja področje nadzora nad pravilnim obračunavanjem in plačevanjem prispevkov za poklicno zavarovanje. Določitev osnove za plačilo prispevkov za poklicno zavarovanje, ki bo sedaj vsebovala tudi nadomestila iz naslova zdravstvenega zavarovanja in bo upravljavcu sklada obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja olajšala vzpostavitev učinkovitega sistema nadzora nad pravilnim plačevanjem in obračunavanjem prispevkov za poklicno zavarovanje. V novelo pokojninskega zavarovanja se prenašajo tudi določbe Direktive Evropske unije o dejavnostih in nadzoru institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje. Direktiva se v slovenskem pravnem redu nanaša na področje prostovoljnega dodatnega pokojninskega zavarovanja, ki je primarno urejeno v ZPIZ-2, Zakonu o zavarovalništvu in Zakonu o investicijskih skladih in družbah za upravljanje. Bistveni cilji te spremembe so: okrepitev upravljanja pokojninskih skladov ter boljša zaščita članov dodatnega pokojninskega zavarovanja in upravičencev, povečana pooblastila za nadzornike, transparentno obveščanje članov dodatnega pokojninskega zavarovanja in upravičencev, odstranitev ovir za čezmejne dejavnosti in čezmejni prenos pravic, spodbujanje dolgoročnih naložb v rasti in povečanje zaposlovanja, spodbujanje odgovornih naložb. Predlagana novela res ne pomeni celovite pokojninske reforme, vendar vseeno ocenjujem, da je to kar več korakov v pravo smer, saj vsebuje ukrepe za zagotavljanje finančne vzdržnosti pokojninskega sistema na dolgi rok. Po drugi strani pa zagotavlja primeren dohodek za varno starost. Hkrati bi poudarila, da kljub naši slabi demografski sliki predlagana novela omogoča vsem, ki bodo delovno aktivni 40 let in bodo stari 60 let, da bodo lahko šli v zaslužen pokoj. Seveda če bodo to sami želeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Lenart, pripravi naj se Vojko Starović. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni! Jaz bom vsekakor začel tam, kjer sem končal pri mnenju poslanske skupine, in sicer da se strinjamo z Vlado in s tem z že večkrat izrečenimi obljubami o dolgoročno vzdržnem in pravičnem pokojninskem sistemu, ki bi ga prinesla le preudarna pokojninska reforma. Takole, mini mini reforma, potem pa mini reforma, potem pa preudarna celovita reforma. Nekaj se torej premika. Moram pa priznati, da imate na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dovolj dela. Imate dokaj zahteven resor, kompleksen resor. Že to, kar je bilo danes povedano, da je potrebno zadeve usklajevati z vsemi socialnimi partnerji pa vam do sedaj to nekako uspeva, je za pozdraviti. Pozdraviti je tudi to, da se sploh tale mini reforma vlaga s strani Vlade, da se počasi začnejo te obljube, ki jih vsi skupaj tukaj prisotni pa Vlada dajemo, nekako odvijati. Da je resor zahteven, se ve že iz tega, da imamo na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide skoraj vsak teden sejo, in zdaj bo ta naš predsednik mogoče šel že na sobote, ker ponedeljke nam je tako že zasedel, ker ni več časa, da bi jih spravili skozi od torka do petka. Nadalje. Vemo in je nesporno, da je v sistemu kar precej anomalij, nekih nepravic, ki so bile do sedaj. Na to nas skoraj vsak dan opozarjajo naši upokojenci, ki prihajajo k nam v poslanske pisarne, potem pa tudi društvo upokojencev, zveza društev pa razna druga civilna združenja, ki bi prihajajo tudi v poslanske pisarne in v poslanske skupine vseh nas. Tako da na nek način je tule potreben dober dialog in dobra organizacija, da bi potem zadostili vsem tem željam, ki prihajajo z vsaj petih strani. Videti je torej, da se nekaj premika, veseli pa me tudi, da vidim v tem ministrstvu nekaj več razumevanja in dovzetnosti za dobre predloge opozicije. Mislim, da je tako tudi prav, kajti več glav več ve. In vsekakor, če si se pripravljen učiti in se pogovarjati pa se z učenjem potem tudi spreminjati, nekako lahko narediš to bolje in tudi boljše služiš temu ljudstvu, za kar si dejansko poklican. Kako so te spremembe nujne, govori večletno kritiziranje. Jaz pač verjamem, da tudi ministrstvo včasih naše kritike nekako vzame za konstruktivne. Priznati moram tudi, da je državni sekretar kar dobro načitan in se dobro drži glede na vse te kritike, ki mu letijo, in odgovarja. V prihodnosti seveda čakamo še na akcijo. Imate titulo, funkcijo, s funkcijo pride tudi velika odgovornost, zaradi tega pač pričakujemo akcijo v imenu upokojencev in vseh nas tukaj in državljanov. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović, na spisku pa je še Maša Kociper kot zadnja prijavljena. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Danes je bilo veliko povedano o težavah tudi v tej pokojninski reformi, ki je pred nami, tako da ne bi o tem govoril, ampak so rešitve. Mislim, da je ta korak, ki ga zdaj delamo, ki je tudi usklajen z Ekonomsko-socialnim svetom, ta pravi. Vsi govorimo o tem, da je demografija slaba, ono, tretje. Demografija je pač taka, kot je, in je skoraj normalna za države, ki pridejo do te stopnje razvoja. Pač nataliteta pade, starši imajo manj otrok, manj otrok se rodi, hočejo jih imeti manj tudi zaradi tega, da lahko poskrbijo za njih, za šolanje in tako naprej. So pač drugačne situacije, in to moramo upoštevati. Rezervo za vzdržen pokojninski sistem pa imamo v podaljšanju ostajanja na delu. Nismo podaljšali, ta reforma ne podaljšuje zahtevane starosti, kakor je bilo predlagano, na 67 let, ampak na mehek način zadržuje delavce dalj časa v delovnem razmerju. Kakor je že omenil državni sekretar podatek, Slovenci v primerjavi s Švedi ostajamo sedem let manj na delu, čeprav imamo pričakovano življenjsko dobo skoraj enako. To je neka razlika, tu je rezerva. Na srečo smo od leta 2014 začeli rasti v obsegu bruto družbenega produkta, torej je več denarja, letos smo tudi naredili rekordni proračun, za naslednje leto se tudi pričakuje, torej nekaj prostora je tu za delati. Ampak največjo rezervo, dejansko največjo rezervo, kjer smo pa najmanj naredili – mislim, da se to kar spreminja in se bo spreminjalo – imamo v produktivnosti. Mi smo pod povprečjem Evrope, krepko, skoraj 20 %. In tu je velika rezerva. Nove firme se pojavljajo, postajajo bolj produktivne. Na škodo nam produktivnost v nekem času ni rasla, zaradi tega ker so nekatere večje firme, ki so imele znanje, imele so trg, imele so vse, propadle. Zakaj? Zato ker se je šlo v preveliko zadolževanje, zaradi finančnih razlogov, zaradi nespametne politike zadolževanja, kreditov, kratkoročne, dolgoročne naložbe. Nekatere te firme so dajale vrednostne papirje, ki niso bili potem nič vredni. Niso denarja pobrali, ni ga nekdo dal v žep, ampak je to izginilo, ker so enostavno bili vrednostni papirji, ki so krožili tudi po svetu, kontaminirani, bili so namenjeni temu, da so nekomu denar pobrali iz žepa, mi pa smo ob navalu denarja to jemali in smo zašli v neke težave. Ampak na ekonomski fakulteti so naredili projekcijo, torej z ostajanjem na trgu dela dalj časa, s hitrejšim vključevanjem na trg dela imamo veliko rezervo, da povečamo bruto družbeni produkt. Druga zadeva pa je povečevanje produktivnosti, s tem ga bomo pa še dodatno povečali in bo vzdrževanje pokojnin – trajnostni sistem postaja uresničljiv. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnja dobi besedo še Maša Kociper. Izvolite.
Hvala za besedo. Zelo vesela sem, da je ta zakon končno pred nami, sama osebno in v imenu stranke, in da tudi uzakonja več stvari, ki se bile za našo stranko izjemno pomembne in smo tudi zahtevali, da se vpišejo v koalicijsko pogodbo. Mi smo v letih 2017 in 2018 izvedli eno veliko akcijo, kjer smo po vsej Sloveniji zbirali podpise, podpise v podporo dvigu odmernega odstotka, podpise v podporo temu, da se ustrezno uredi letni dodatek upokojencev, tako imenovani regres, in pa tudi podpise v podporo temu, da se ljudem, ki želijo delati, omogoči pošteno plačano delo tudi po upokojitvi. Vse te tri stvari oziroma dve od treh, če sem natančna, so zajete v tem zakonu in tega smo zelo zelo veseli. Kot veste, smo si mi želeli, in tako je bilo tudi napisano v koalicijski pogodbi, da bi nekatere spremembe stopile v veljavo že s 1. 1. tega leta. Žal tukaj nismo dobili podpore koalicijskih partnerjev, ampak kot pravim, stvari se v pravo smer premikajo, uresničuje se to, kar so bile naše programske obljube našim volivcem, in to nas izjemno veseli. Pa ne gre za to, bom še enkrat poudarila, da bi se mi imeli za stranko upokojencev, sploh ne. Mislim, da si nobena stranka v tem parlamentu, in s tem se tudi strinjam, ne more lastiti upokojencev. Upokojenci so velika družbena skupina v naši državi, ki voli različne politične stranke, in prav je tako. Ampak ko pogledamo različne družbene skupine, je pa prav upokojenska skupina tista, kjer je trenutno situacija taka, da je največji delež ljudi, ki zelo zelo težko živijo. 90 tisoč je takšnih, ki so po podatkih celo na robu revščine. In če imamo eno tako veliko družbeno skupino, ki je tako zelo potrebna pomoči, je prioriteta vsake socialne, demokratične in seveda socialnoliberalne stranke, kot je naša, jasna. Tudi za nas je ena od glavnih prioritet ta, da se izboljša položaj sedanjih in bodočih upokojencev, in za to si bomo prizadevali še naprej. Kar zadeva konkretne rešitve. Zvišanje odmernega odstotka na 63,5 % je to, kar smo želeli in pričakovali, tudi vpisali v koalicijsko pogodbo, nismo pa zadovoljni s tem, da se uvaja tako dolgo prehodno obdobje. Jaz sem z velikim razumevanjem in zanimanjem prisluhnila argumentom ministrstva, ki pravi, da želi na ta način povečati aktivnost prebivalstva, to, da bi kasneje odšli v pokoj, ta cilj lahko razumem, vendar mislim, da treba vendarle narediti še en premislek, ali lahko to prehodno obdobje skrajšamo. Mi mislimo, da bi ga lahko skrajšali vsaj na pol. Drugi pomemben poudarek, za katerega si naša stranka prizadeva ves čas od začetka sprejemanja tega zakona, je, da pri tako imenovanem dvojnem statusu, se pravi v položaju, kjer lahko nekdo, ki je dosegel pogoje za upokojitev, dela še naprej, določimo, da mu mora delovno razmerje medtem prenehati. Po domače povedano, da se mora najprej upokojiti, nato pa se z delodajalcem, ki ga potrebuje – ali če je morda delavec delodajalec sam sebi, kot so številni primeri obrtnikovi in tako naprej – sklene nova pogodba o zaposlitvi in ta pogodba za sabo pripelje to boniteto, se pravi 40 % izplačane pokojnine ob seveda polni ali kakršnikoli zaposlitvi, za katero se dogovoriš z delodajalcem. Ta rešitev odgovarja na obe dilemi, na potrebe tistih, ki želijo delati še naprej in je njihovo delo želeno in potrebno, in na potrebe delodajalcev, ki ne želijo biti ujetniki nekoga, ki ga ne potrebujejo več, pa noče v pokoj, zdaj še posebej ne bo hotel, saj bo za to tudi zelo finančno nagrajen. Sicer se zavedam, da je to samo splošna razprava in da razpravljamo šele ob začetku tega zakona, ampak danes je bilo že v tej razpravi veliko povedano o problemih našega sistema. Tudi sama se teh problemov zavedam in večkrat razmišljam, kako jih nagovoriti. Gre namreč za izjemno kompleksne probleme. Sama sem pogledala več odgovorov ministrice na poslanska vprašanja in iz teh odgovorov ugotovila, da je oseb, ki so pri nas v državi šle v pokoj za polno delovno dobo in s starostnim pogojem, 30 %. Se pravi, 30 % ljudi v našem pokojninskem sistemu je takih, ki izpolnjujejo oba ta pogoja. Med 450 tisoč naštetimi v tem odgovoru ministrice, kamor niso vključene invalidske, družinske in vdovske pokojnine, je več kot 300 tisoč ljudi takih, ki ne izpolnjujejo tega pogoja. Tukaj smo mi ujeti v to zanko. Po eni strani zagovarjamo solidarnostni sistem, po drugi strani se pa vsi zavedamo, da je potrebno ustrezno nagraditi tiste, ki oddelajo celotno delovno dobo in ki so tudi največ vplačevali v pokojninski sistem. Jaz vas tudi pri sedanji generaciji opozarjam na svoje znance, kolege, ki ne plačujejo pokojnine, ki so prepričani, da je plačevanje pokojnine neumnost, ki plačujejo minimalne pokojninske dajatve, prepričani, da se bodo že nekako znašli, v vsakem primeru pa mora itak država poskrbeti za njih, če ne bodo imeli dovolj visoke pokojnine. Iskanje tega balansa med dobro socialno državo, ki poskrbi za tiste, ki res ne morejo skrbeti zase, in med konceptom solidarnosti, vzajemnosti pa tudi tega, da tisti, ki so plačevali več, od tega nekaj tudi imajo, kajti potrebno jih je motivirati, je po mojem največji izziv našega pokojninskega sistema, na katerega bomo morali v prihodnosti odgovoriti. Mi v stranki SAB si bomo še naprej prizadevali, da se v danih okoliščinah ob razumevanju do vseh skupin prebivalstva najdejo najboljše možne rešitve, ki pa morajo biti finančno vzdržne. Kajti moramo se zavedati, da vsak poseg v pravice upokojencev znatno obremeni blagajno tudi bodoče generacije. Po drugi strani pa vsekakor moramo poskrbeti za tiste najšibkejše, ki nimajo dovolj denarja za normalno preživetje [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade. Državni sekretar, izvolite.
Hvala za besedo. Najprej se moram najlepše zahvaliti za vaše razprave, pobude, komentarje, tudi kritike pa ne nazadnje za izraženo podporo. Ne glede na to, kdo je razpravljal, vsi ste nekako prepoznavali določene rešitve, za katere ocenjujete, da so razumne, da gredo v pravo smer, in to me veseli, ker to pomeni, da lahko gradimo širok konsenz. In kadar se pogovarjamo o pokojninskem sistemu, je tukaj vedno potreben čim širši družbeni konsenz, dotika se zelo veliko ljudi in sočasno ima tudi zelo dolgoročne posledice ne samo z vidika tistih, ki pokojnine prejemajo, tudi z vidika tistih, ki v sistem vplačujejo in bodo nekoč tudi sami deležni pravic iz tega naslova. Iz tega razloga je bilo tudi nam zelo pomembno, ko smo se lotili – se pravi, takrat na začetku so bila najprej pripravljena izhodišča, izhajali smo iz koalicijske pogodbe, iz nekaterih dodatnih pobud, to strokovno premleli in potem nesli, če rečemo temu tako, na politični plenum koalicije, ki je potem ocenila, kaj je primerno, kaj ni primerno. Na tej podlagi smo šli potem naprej na Ekonomsko-socialni svet, kot že rečeno, je bilo tam kar osem krogov pogajanj. Bila so spoštljiva, konstruktivna, ocenjujem jih kot dobra, tudi zaradi tega, ker so socialni partnerji, moram priznati, v te pogajalske skupine imenovali tiste, ki se s tem že dolgo ukvarjajo, imajo poglobljeno znanje ne zgolj z interesnega vidika, ampak tudi dejansko z vidika stroke, z vidika preteklih zakonskih rešitev, preteklih konsenzov in tistega, kar bi bilo potem smiselno v prihodnosti videti kot naš sistem. Na tej podlagi smo – tudi na podlagi še dvakratnega krajšega sestanka na ravni koalicije, kjer smo morali vseeno nekoliko prilagajati mandat, ki nam je bil podeljen za pogajanja, ravno zaradi tega ker smo se v določenih točkah, lahko rečem, zataknili, ampak potom teh sprememb – potem nekako prišli do konca. Ena, ki bi jo izpostavil in je bila tudi danes večkrat omenjena, je ravno ta dvojni status, se pravi ti odstotki. Začetna pobuda, tudi kot smo jo imeli v izhodiščih predstavljeno, je delovala nekako tako, da bi po izpolnitvi polnih pogojev nekdo prejemal 50 % pokojnine, potem bi prišlo do prekinitve, se pravi do upokojitve, če se tako izrazim, šele ob reaktivaciji pa bi lahko nekdo bil deležen 100 % pokojnine, pri čemer bi moral vplačevati 100-odstotne prispevke. Potrebno je eno pojasnilo, in to je to, da je v okviru teh pogajanj eden izmed partnerjev v pogajanjih nekoliko spremenil stališče, se pravi s tiste 100-odstotne pokojnine in polnih prispevkov na polno pokojnino in primerne prispevke. Pri čemer pa je v tisti konstelaciji in glede na trenutne rešitve, ki za tistega partnerja veljajo, primerne prispevke izjemno težko definirati glede na to, da je že zdaj na nek način, primerjalno z drugimi, ki vplačujejo v ta sistem, v izdatno boljšem položaju, ko se pogovarjamo o tem, koliko v sistem prispeva v tem, če tako rečemo, obdobju, ko pride do morebitne delne upokojitve, delnega zavarovanja in tako naprej. Iz tega razloga smo potem začeli iskati drugo rešitev. Ta rešitev je sedaj na mizi. Se pravi prva tri leta 40 %, nato upad na 20 %. Bilo je tudi v eni izmed razprav pravilno ugotovljeno, dejansko je bil naš namen ta, da smo pogledali podatke, ugotovili, katero obdobje je smiselno stimulirati, v tistem obdobju nameniti neke kratkoročne stimulacije, to pomeni več denarja na računu, to je 40 % pokojnine, in sočasno tudi nekatere dolgoročne stimulanse. To gre pa v tej smeri, da povečujemo odmerne odstotke, se pravi, da bo tisti, ki se bo odločil, da bi delal dlje, lahko pričakoval na dolgi rok tisto pokojnino, ki jo bo dobil, ki mu bo odmerjena, višjo. In to znatno več. Se pravi, govorimo o tem, da je v treh letih to lahko devet odstotnih točk, to pomeni okrog od 13 do 15 % višjo pokojnino, kar vseeno kar nekaj pomeni. Poleg tega, da so tudi izhodiščni odmerni odstotki toliko višji. Zato tudi kakšne takšne premise, ki so bile na začetku postavljene s strani ene izmed poslanskih skupin, v tej smeri, da delamo na nek način za bogove fiskalnega pravila pa da bomo nekoga naplahtali in kaj takega, preprosto ne držijo. Ker v osnovi – danes recimo velja dodatna stimulacija tri leta po izpolnitvi polnih pogojev 4 % na letni ravni oziroma štiri odstotne točke. Mi sicer res to znižujemo na tri odstotne točke, ampak obenem pa dvigujemo splošne, se pravi tiste osnovne odmerne odstotke, kot je bilo že večkrat rečeno, pri moških s 57,25 na 63,5, kar pomeni, da ko to oboje seštejemo skupaj, bodo v vsakem primeru odmerni odstotki višji, kar se seveda pozna. Od tukaj naprej so bili tudi določeni apeli na prehodno obdobje, se pravi, zakaj šest let, zakaj morda ne manj. Razlogov je tukaj več, jaz mislim, da jih bomo tudi še v nadaljevanju, ne samo na tej seji, tudi ko bomo prišli na odbor, izdatno utemeljevali, razdelovali in tako naprej. Na eni strani so določene finančne posledice, na drugi strani so tisti osnovni cilji, ki smo jih postavili, in to je to povečevanje delovne aktivnosti. In tako kot je bilo zadnjih nekaj let prehodno obdobje, če rečemo tako, navzdol z vidika zniževanja odmernih odstotkov, povečevanja števila let, ki se jemljejo v zakup, ko se izračunava, koliko bo nekomu pripadalo pokojnine, in je seveda to potem nekaj let krožilo naokoli in je sedaj to popularno oziroma znano med ljudmi, bi mi radi tudi videli, da postane pa zdaj s časom popularno med ljudmi, ko se pogovarjajo, lahko tudi na tržnici, lahko kje v službi, lahko kjerkoli že, da pomeni dodatno delo več. Se pravi, vsak, ki bo delal nekaj več, bo za to ustrezno nagrajen, pa tudi tisti, ki bi morda delal, kot je sedaj predvideno, lahko pričakuje nekaj več. V vsakem primeru pa ciljamo na to, da bi začeli hitreje loviti nam primerljive države z vidika delovne aktivnosti. Ne gre pa tukaj za, če rečemo tako, zveličavno rešitev. Se pravi, pokojninski zakon rešuje en del. Tam notri so lahko določene stimulacije, določene rešitve, določene možnosti, ki jih ponudi, tudi morebitnega polovičnega delovnega časa, ki ima nek stimulus oziroma manjše obremenitve, zato da bi nekdo dlje ostal na delovnem mestu. So pa ostali parametri pri tem tudi izrednega pomena. Eno je, kako se nekdo, ki je starejši, počuti na tistem delovnem mestu, kako mu je prilagojeno, kakšni so pogoji z vidika zdravja in varnosti na delovnem mestu, kako se dejansko počuti v kolektivu, kako njegov delodajalec vanj vlaga, v nove veščine, nova znanja in tako naprej, kako koristi njegova natečena znanja, se pravi z vidika mentorstva in tako naprej, da se počuti vključenega, sposobnega in željnega, tako sam zase kot tudi delodajalec pa njegovi kolegi v odnosu do njega, da sodeluje v tem kolektivu. Iz tega razloga tudi določena zadržanost, ko pridemo do tega, da bi pri določeni starosti prihajalo do prekinitev. Ker mi imamo za razliko od drugih področij na področju diskriminacije, ki niso tako elaborirana, tudi na evropski ravni, na področju dela, lahko rečemo, vsaj z vidika preprečevanja diskriminacije relativno dobro urejeno. Ena izmed diskriminacij, ki je nedopustna, je tudi na podlagi starosti. Je pa lahko tukaj razprava dokaj široka. Mislim, da smo mi dobro pretuhtali tudi v okviru sodelovanja tako s poslanci kot tudi s socialnimi partnerji, kaj je tisto, kar bi bilo razumno, da smo potem na koncu prišli do tega, da so nam, če tako rečemo, na Ekonomsko-socialnem svetu namenili to soglasje. Od tu naprej so bile določene razprave tudi v tem smislu, zakaj se ne deli vsem upokojencem enako. Se pravi ta indeksacija oziroma ko se pokojnine prilagodi. Če pogledamo čisto enostavno situacijo, v naslednjih treh mesecih lahko tisti, ki so sedaj že upokojeni, na račun izredne uskladitve in redne uskladitve pričakujejo 5 % višjo pokojnino. To je zdaj nekako že, lahko rečemo, zabetonirano. V naslednjih treh mesecih, se pravi 1,5 v decembru in 3,5 potem v februarju za januarsko pokojnino, kar pomeni 5-odstotni dvig. Zakaj pa je tukaj sorazmernost glede na to, koliko nekdo prejema pokojnine? Tudi zaradi tega, ker poleg solidarnostnega momenta, ki ga pokojninski sistem vsebuje, obstaja tudi drugi, in to je ta zavarovalniški sistem. Se pravi, pokojnine so vedno odvisne od tega, koliko je nekdo vplačeval. Iz tega razloga je, če imamo potrebo po redistribuciji, ta redistribucija običajno preko sistema socialnih transferjev, ne nujno iz sistema, ki je pokojninski sistem, ki je primarno zavarovalniški. Ima močno redistribucijo, to drži, vendar je še vedno postavljen tako, da se upošteva, koliko časa je nekdo vplačeval in koliko je v tistem času vplačeval. Zato bi bilo to, da bi nominalno ali pa pavšalno dajali vsakemu nekaj sredstev, z vidika sistema, kot je bil zastavljen, torej po filozofiji sistema, nerodno. Zato se to rešuje na drugačne načine. Eden izmed diskurzov danes je bil tudi letni dodatek. Tukaj moram vseeno povedati, da so socialni partnerji – tu tudi delimo stališče z njimi – ocenili, da gre primarno tukaj za nek socialni transfer. Zakaj? Zaradi tega, ker tisti, ki ima nižjo pokojnino, prejme več kot tisti, ki ima višjo, kar pa v osnovi pomeni, da gre spet za nek režim redistribucije. Se pravi, je v redu, da ga imamo, imamo ga z nekim razlogom notri v sistemu, ampak se postavlja osnovno vprašanje, ali ga ne bi bilo morda smiselno vključiti v sistem socialnih transferjev, tam za to zgledno poskrbeti in pokojninski sistem nekako bolj približati tistemu, kar bi v osnovi tudi moral biti, se pravi, da sledi temu zavarovalnemu načelu. Ena izmed pomembnih prvin našega pokojninskega sistema – prej sem tudi omenjal to starost in morebitno diskriminacijo – je pa ravno ta, da se vsak načeloma sam odloči, kdaj se bo upokojil, in s tem dejansko zavaruje svoje takratne upokojitvene pogoje. Iz tega razloga, če pogledamo nekoga za nazaj, za nekaj let, tri, štiri leta, bomo lahko ugotovili, res so nekoliko sicer upadali odmerni odstotki, ampak sočasno se mu je pa upoštevala krajša doba, ko se je gledalo, koliko let se upošteva za izračun pokojnine. Kar pomeni, je bilo že tudi rečeno, da je to matematika oziroma da je kompleksno. Res je kompleksno, je treba zelo dobro pogledati in se izjemno pazljivo s tem ukvarjati, da ne bi dejansko povzročili novih krivic. Iz tega razloga je nek splošen pristop preko indeksacije, ki ga imamo zdaj, se pravi redna in izredna uskladitev, nastavljen na nek način, ki je verjetno, ne glede na to, da se morda komu zdi nepravičen, relativno dober približek tistega, kar bi bilo primerno. Od tu dalje še ena reč, kar se tiče pokojnin. Pokojninski sistem ni sam zase stoječ in pokojnina, ki jo prejme upokojenec, tudi ne more biti opazovana zgolj s tega vidika, koliko je tisti znesek. Kaj s tem mislim? S tem mislim na to, da če bomo, in za to si ta vlada tudi prizadeva, pazili ne samo na ta del, koliko upokojenec prejme pokojnine, ampak tudi kaj za to pokojnino dobi, bomo verjetno bolj uspešni, kot če bomo gledali zgolj parcialno na višino pokojnine. Kaj to pomeni v praksi? Če nekdo prejme recimo 600, 700 evrov pokojnine, mu nič ne pomaga, če ima tisti mesec 900, tisoč, tisoč 200 evrov stroškov, zaradi tega ker so tu določene storitve, lahko so to zdravstvene, lahko so to zdravila, lahko so to storitve v okviru nekega doma za upokojence, lahko karkoli drugega. Se pravi, je naš vidik, tudi ministrstva za delo, da na drugi strani pazimo tudi na njegovo odhodkovno stran. Se pravi, da se razvijejo določene podporne storitve, tako fizična infrastruktura v smislu domov za upokojence, skupnostnih centrov in tako naprej kot z vidika neke infrastrukture v smislu storitev, da so mu na voljo zdravstvene storitve in tako naprej, kar je sicer nekoliko bolj v domeni Ministrstva za zdravje. Ampak ne glede na to bo treba na tem skupaj delati. In tako je naprej potem možno doseči to, da kljub temu da si morda kot država v nekem trenutku ne bomo mogli privoščiti večjega povečanja teh pokojnin, bomo pa zaradi dobrega sistema, ki ga bomo postavili, ki ga bo ravno tako zagotavljala država v smislu storitev, podpore starejšim in tako naprej, lahko zagotovili dobro kakovost bivanja za starejše. Od tukaj naprej, prej je bila omenjena številka 5 tisoč evrov za pokojnine. Najvišja lani izplačana pokojnina je bila 2 tisoč 767 evrov, ne 5 tisoč evrov. Ne vem, če koga to pretirano zanima, ampak samo toliko, da veste, kaj je točen podatek. Izhaja pa dejansko iz več razlogov, tako kot rečeno prej, običajno gre tukaj za povezavo med števili let, ki jih je nekdo opravil, in tudi vplačanimi prispevki. Od tukaj naprej, ena izjava je bila rečena, da sem rekel, da vzdržnost pokojninskega sistema ni problematična. Drži, to sem rekel, ob enem pogoju, ki sem ga tudi povedal, ob pogoju, da se sistem redno vzdržuje. To je pogoj za vse sisteme, male, velike. Na začetku sem dal eno vzporednico s stroji, kako je. Morda ni bila najbolj primerna, ampak dejansko tako je. Vsako reč, še posebej tako kompleksno, je treba vzdrževati. V eni točki se mi zdi, da je bilo narobe razumljeno z vidika dolgotrajne bolniške. Tisti, ki je zaposlen in je upravičen do prejemanja 40 % pokojnine, zato ker ostane aktiven, in gre na dlje trajajočo bolniško, v tem primeru ne bi prejemal tega deleža, se pravi 40 % pokojnine. Naša ocena je, da je država dolžna zagotoviti socialno varnost, ampak glede na to, da jo zagotovi skozi to, da poravna bolniško, ni treba, da se tukaj pravice akumulirajo. Ker situacija, ki bi se lahko zgodila, je ta, da bi nekdo, recimo sodelavec, ki bi bil na delu, prejemal 100 % plače, nekdo, ki bi bil pa zraven njega in bi se znašel na dolgotrajni bolniški, bi prejemal toliko in toliko odstotkov bolniške, prejemal bi še 40 % pokojnine in bi lahko prišli v neugoden položaj, ko dejansko delodajalcu ni v interesu – oziroma ga ne moti, ker to ni njegov strošek – delavcu je to v redu, ker načeloma prejme več kot bi ali v pokoju ali pa na delu, država pa mora to plačati. Ampak ni država tista, ki plača, plačajo vedno davkoplačevalci. Kar pomeni, da smo v razmerju do njih oziroma nas vseh ocenili, da bi bilo to nekorektno. Od tu naprej še, kar se tiče določenih vprašanj glede razlik pri moških in ženskah. Zagotovo je nekaj zgodovinskega s tem povezanega. Če bi bili vsi tukaj in bi vprašal tiste, ki imate mladoletne otroke, kdo je bil v zadnjih petih letih doma zaradi nege, si že zdaj lahko predstavljam, kakšen bi bil vzorec, se pravi, kdo bi dejansko roko dvignil. Tudi z vidika tega, kdo je koristil starševsko nadomestilo, kdo je bil doma v tistem prvem letu, kdo je skrbel. Statistično gledano, tudi kar smo mi gledali, bi bila slika izjemno jasna. To so tiste stvari, ki vplivajo potem na napredovanje kariere, na plačo, ki jo potem nekdo prejema, s tem na zavarovani dohodek in na koncu na pokojnino, ki jo nekdo prejme. In še vedno so zgodovinsko gledano ženske v preteklosti, sedaj nekoliko manj, opravile več neformalnega dela doma, ki ni plačano, ni zavarovano in posledično od tega nimajo nič. Iz tega razloga se postavlja določen koncept neke pozitivne diskriminacije, če se tako izrazim. Sedaj se to zapira, gremo seveda na isti odmerni odstotek, in se nekoliko prilagodi na ta način, da se pogleda, v redu, kdo je pa tisti, ki je bil doma v času, ko je bilo treba skrbeti, če rečemo temu tako, za to prvo leto pri otrocih, in na ta način prilagodimo koncept, ga spravimo malo bolj v smeri nekih novih trendov, ki se sedaj pojavljajo. Mislim, da je bilo to to, kar je bilo vprašanj. Je pa stvar tudi takšna, da imamo mi, kar se tiče priprave tega zakona – kot rečeno, iščemo širok družbeni konsenz – pristop odprtih kart. K vsakemu, ki nas povabi v poslansko skupino, pridemo, razložimo, predstavimo. Lahko nas tudi karkoli vprašate, pošljete, bomo odgovorili, bomo pogledali, lahko damo tudi dodatne izračune in tako naprej. Ker kot rečeno, mi gradimo čim širši konsenz. Glede na to, koliko smo si za to časa vzeli in ga v to vložili, nas zagotovo ni strah nobenega vprašanja, mislim, da lahko na vse odgovorimo. Če pa ugotovimo, da na kaj nismo sposobni odgovoriti, je pa to lahko samo dobro, ker moramo potem pogruntati oziroma priti do nekih rešitev, zakaj je tako, kot mislimo, da je, prav, oziroma če ni, narediti ustrezne prilagoditve. Kot rečeno, na mizi imate rešitve, za katere upamo, da bi začele veljati z začetkom prihodnjega leta. Za moške se odmerni odstotki dvigujejo, za ženske se zadržijo na obstoječi ravni. Vzpostavlja se nekoliko povečan dvojni status v smislu 40 % v prvih treh letih namesto 20 %, dodaten odmerni odstotek za otroke se uveljavlja, pa potem se odmerni odstotki dvigujejo tudi za tiste, ki imajo minimalno, se pravi najnižjo možno pokojnino, ko govorimo o tistih 15 letih, ki jih nekdo opravi in izpolni s tem minimalne pogoje za upokojitev, na 29,5 %. Dvigne se odmerni tudi pri vdovskih, pri družinskih pokojninah, pri invalidskih. Tako da smo skušali uravnoteženo k vsemu pristopiti in to postopoma dvigniti gor ob sočasnem cilju, da dvignemo aktivnost pri tistih, ki so nad 55 let, kar ocenjujemo, da nam bo znatno izboljšalo perspektivo za naprej, olajšalo oziroma zmanjšalo breme na pokojninski sistem in omogočilo več manevrskega prostora, ki ga potrebujemo za gradnjo širšega konsenza, da dejansko ta sistem servisiramo, kolikor pač lahko. Poleg tega še zadnja reč. Mi smo si že zadali nadaljevanje tega dejanja, da ko zaključimo v Državnem zboru, se spet usedemo s koalicijo in še s kom širše, pogledamo zadevo tudi v sodelovanju s socialnimi partnerji in imamo v relativno kratkem času tudi že nov paket, vsaj kar se tiče izhodišč, na mizi, potem pa tudi zakonskih rešitev, ker je treba s tem nadaljevati. Več opozoril smo prejeli, se jih zavedamo – tako s strani Fiskalnega sveta, tudi naših lastnih, lahko tako rečem, tudi potom sodelovanja z Ministrstvom za finance, tudi potom socialnih partnerjev, ki so se seveda že zavezali oziroma so javno povedali, da so pripravljeni na naslednje kroge pogajanj, kar se tiče upokojitvenih pogojev, kar se tiče stabilnosti sistema na dolgi rok in rešitev tam, kjer jih še potrebujemo. Zagotovo so ena izmed zadev, ki ste nam jih večkrat omenili, vidiki invalidskih pokojnin in tako naprej. To so vse tiste stvari, za katere vemo, da nas čakajo, in bomo morali v njih v doglednem času zagristi. Ponovno hvala za izraženo podporo, za konstruktivno kritiko in vse, kar ste danes povedali. Veselim se nadaljevanja postopka. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da je interes. Če želi razpravljati tudi predstavnik Vlade, prosim, da se prav tako prijavi s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Besedo bo dobil kot zadnji. Prosim, za prijavo. Trije prijavljeni. Prvi dobi besedo Predrag Baković. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Saj ne bom dolg. Tudi jaz bi se fokusiral na kratko na dvojni status upokojencev. Z neurejenim dvojnim statusom upokojencev ostajajo odprte določene anomalije. Jaz bi opozoril tukaj na dve. Ena se nanaša na področje zasebnega varovanja, kjer imajo ogromno kadrovskih težav. Vsi dobro vemo, da jih omejuje tudi zakonodaja, kajti tam ne morejo opraviti svojega dela drugače kot z redno zaposlitvijo, torej ni mogoče opraviti dela v sklopu 60 oziroma 90 ur začasnega ali občasnega dela. Ker kadra ni, bi to lahko opravljal, seveda ob izpopolnitvi nekih zakonskih pogojev, tisti kader, ki pa to zna. To so recimo upokojeni policisti. Trenutno je zakonodaja in situacija taka, da tega ti v danem trenutku, in kot se zdi tudi v prihodnje, ne bodo želeli početi, ker bi se morala ustaviti izplačila pokojnin in bi se morali redno zaposliti, to pa je za njih nesprejemljivo. Če bi ostala določba, ki omogoča po treh letih izplačilo 100-procentne pokojnine, pa bi se mnogo njih odločilo za to delo in s tem varnostne agencije ne bi več imele tako velike kadrovske težave, kot jo imajo, in posledično bi bila tudi varnost ljudi v državi boljša. Da je pa problem še večji, tudi če bi se policist, ki je izpolnil pogoje za pridobitev starostne pokojnine iz 399. člena, ponovno zaposlil oziroma vztrajal še naprej v delu, mu na podlagi tega predloga zakona ne bi pripadalo niti 40 % pokojnine. Zakaj? Zato ker mu tudi danes ne pripada 20 %. Vsi vemo, kakšna je kadrovska problematika v slovenski policiji, pa ne samo tam, tudi pri pravosodnih policistih. Stanje na področju varnosti zlasti v pričakovanih izzivih, ki prihajajo in nas čakajo tako pri varovanju državne meje kot tudi sicer pri varovanju ljudi in njihovega premoženja, bo vse slabše, če ne bomo poskrbeli za ustrezen kader. Ko bodo policisti pri 50 plus letih imeli pogoje za upokojitev – takrat pa imajo seveda tudi največ znanja in izkušenj – in bodo odhajali v pokoj, bodo ostajale za njimi velike vrzeli. Sedaj ko imamo priložnost, da bi jih na ustrezen način zadržali v službi, tega ne bomo storili. Sprašujem se, zakaj. Če ta novela resnično spodbuja podaljševanje delovne aktivnosti, tega zagotovo ne povzroča pri policistih. Situacija v policiji glede prejemanja 20 % pokojnine je neurejena in neenotna. Nekateri, ki so pogoje izpolnili do 31. 12. 2015, jo prejemajo, ostali ne, dokler ne izpolnijo rednih pogojev za upokojitev. In tu se kaže neenakost tako med samimi policisti kot tudi izven. Ne vem, zakaj jim ne bi pripadal ta del pokojnine, ko izpolnijo prve pogoje za pokojnino. Zakonodajalec jim je v preteklosti z razlogom priznal beneficijo zaradi zahtevnosti in odgovornosti tega poklica, in tu ni dileme. Če pa kdo ob nastopu pogojev meni, da bi lahko še naprej prispeval svoje znanje in izkušnje za ohranjanje varnosti, je prav, da je za to tudi nagrajen. Zato podpiram aktivnosti, ki bi te stvari enotno uredile. Sedaj imamo izjemno priložnost, da z majhnim dejanjem uredimo velik problem in izboljšamo kadrovsko situacijo tako v policiji kot v pravosodni policiji, ker tudi tam situacija ni rožnata, in ne nazadnje tudi izboljšamo varnostno situacijo države. Zato predlagam, da o tem vsi dobro premislimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednjih pet minut je namenjenih razpravi Ive Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. V stališču sem seveda predstavila pomisleke Nove Slovenije glede samega predloga te mini pokojninske reforme, pa vendarle se bom dotaknila dela, ki ga v predlogu pokojninske reforme nisem zasledila. Želela bi izpostaviti invalidske pokojnine, ki ne izvirajo ne iz pravic poklicne bolezni ne iz poškodb pri delu. Ena gospa mi je pisala in je takole napisala: »Z novim Zpizom se med drugim spreminjajo odmerni odstotki. Najvišji odmerni odstotek za invalidsko pokojnino po bolezni je sedaj le 57,25 %, kar se mi ne zdi prav, saj imam 31 let delovne dobe in s prištevno dobo čez 40 let. Zanima me, ali se bo ta odmerni odstotek spremenil na vsaj 63,5 %, tako kot je invalidska pokojnina po bolezni. Žal je tudi mene obiskal vrag. Menim, da razlik med poklicno in invalidsko pokojnino po bolezni, ki je omejena, poklicna pa je neomejena, ne bi smelo biti. Želim vam vse dobro.« Skratka, govorim o tem, da se za ljudi, ki so invalidsko upokojeni zaradi bolezni, ki jih je doletela ne po lastni želji, ne po lastnem hotenju, enostavno v tej mini pokojninski reformi, kolikor sem jaz zasledila, ne spreminja nič. Me boste pa seveda popravili. Tukaj je še eno pismo, v katerem invalidi res pravijo, da se bo v prihodnje nekoliko izboljšal položaj na novo upokojenih oseb z zvišanjem odmernega odstotka. »Kaj pa osebe, ki so že upokojene? Za te se ne bo nič spremenilo, še vedno bodo živele z nizkimi pokojninami. Reševanje nizkih pokojnin s socialnimi transferji, kot je varstveni dodatek, pa po sedanji zakonodaji ni možno.« In je navedel svoj primer, o katerem ne bom zdaj govorila, lahko pa vam dam pa da se pogleda zadevo, kako in kaj bi se dalo mogoče pomagati. Skratka, invalidi, ki so zaradi bolezni prikovani ali pa prisiljeni oditi v invalidski pokoj. Ne nazadnje moram omeniti tudi nizke kmečke penzije. Tudi o njih ni bilo nič omenjeno, da se bo kaj za kmečke penzije v tej mini pokojninski reformi spremenilo. Se mi zdi, da je potrebno pogledati, zakaj. Vem, da je bil večji obseg pravic, nižji obseg pravic, pa vendarle mislim, da vsi za svoje preživetje potrebujemo toliko normalnih sredstev, ali kako naj rečem. Povsem upravičeno je, ko poslušam, ko grem po Sloveniji, kakšnega kmeta, ki pri 70. pri 40 ali 45 letih trdega kmečkega dela reče, glejte, moja penzija je 245 ali pa 265, sosedov mulo, star 24 let, pa še eno leto ni delal, ne zna nič delati, pa dobi denarno socialno pomoč 400 in še nekaj. To dejansko je krivično. Če popravljamo zadevo, mogoče – seveda boste rekli, malha je takšna, kakršna je, v proračunu je denarja planiranega toliko, ampak vendarle je treba v obzir vzeti tudi te ljudi, ki dejansko z 240 evri res ne morejo preživeti. In invalidi po boleznih, vem, so bili in so bili s pokojninsko reformno, če se ne motim 2012, ven izvzeti. Zdi se mi, da je stanje v družbi tako, da je le potrebno tudi te invalide vzet v obzir. Hvala.
Hvala lepa. Zadnjih pet minut pri tej točki pripada Francu Jurši. Izvolite.
Gospod podpredsednik, ne bo treba pet minut. Glede na to, da prej nisem imel nobene možnosti dati kratko repliko državnemu sekretarju – želim vas opomniti, ko govorite o usklajevanju, da ta termin konkretno uporabljate, kajti rast pokojnin ne bo rast preko tega, kar se usklajuje, ampak ravno toliko, kolikor se morajo usklajevati. Vemo pa, da obstaja neka formula 40-60 ali 60-40 na osnovi rasti življenjskih stroškov in na osnovi, vemo česa vse. Na koncu koncev pa potem pride tudi izredno usklajevanje. To izredno usklajevanje mora biti, ker preprosto država upokojencem dolguje še 5,6 %, in to moramo v bližnji prihodnosti uskladiti. Jaz vem, da je enostavno govoriti, težje je finance zagotoviti, ampak to, kar so upokojenci dali v času krize, morajo dobiti. Enostavno bo treba iskati variante. In te variante iščemo z izrednim usklajevanjem. Pa ne, da bi rekli, zdaj pa mora biti najmanj 3-procentna gospodarska rast, tako dolgo jim moramo dajati, kakor dolgo bomo imeli gospodarsko rast.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavano, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 29. oktobra 2019, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O UREJANJU TRGA DELA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 43 poslank in poslancev s prvopodpisanim Branetom Golubovićem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti Tilnu Božiču. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci! Ponovno hvala za možnost, da danes teče razprava o tej temi.- Govorimo o Zakonu o urejanju trga dela, in sicer novelaciji tega. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je pripravilo predlog sprememb zakona. K spremembi tega smo pristopili na podlagi ciljev iz koalicijskega sporazuma ter tudi analize stanja na področju urejanja trga dela. Kot resorno ministrstvo z zadovoljstvom ugotavljamo, da je bilo soglasje socialnih partnerjev doseženo glede večine predlogov, s katerimi se spodbuja večja vključenost delovno aktivnih in tudi starejših na trg dela in ki predvidevajo ukrepe za hitrejšo aktivacijo brezposelnih oseb, ravno zato da bo lahko tudi naš zavod za zaposlovanje bolj učinkovito deloval, hitreje aktiviral ljudi in jim čim prej pomagal. Ker zagotovo je ena izmed ugotovitev, da dlje kot je nekdo soočen s situacijo, da je na zavodu, da nima zaposlitve, stika z delom in tako naprej, slabši so obeti, večja je verjetnost, da se znajde v nezavidljivi spirali, iz katere potem zelo težko najde pot ven. Poglavitne spremembe tega zakona predvidevajo zvišanje minimalnega zneska denarnega nadomestila, se pravi s tistih trenutnih 350 evrov bruto na približno 530 evrov bruto. Predvidevamo, da se bo s tem nekoliko dvignila socialna varnost brezposelnih v času prejemanja tega nadomestila. Od tu naprej govorimo tudi o zvišanju minimalne zavarovalne dobe za priznanje pravice do denarnega nadomestila. Gre za to, da bi, sicer z odlogom enega leta, začelo veljati, da je minimalna gostota, da nekdo dobi nadomestilo za brezposelnost, 10 mesecev, namesto trenutnih devetih mesecev. Ugotovili smo namreč, da je veliko dejavnosti, ki imajo močno sezonsko komponento, se pravi, da običajno pozimi bolj kot ne mirujejo, razvilo določene poslovne modele, ki predvidevajo, da nekdo dela recimo devet mesecev, potem je tri mesece na zavodu in se ponovno zaposli pri istem delodajalcu. Tako sistem uporablja za lažje poslovanje, sistem pa ni bil temu namenjen. Zato predvidevamo tudi eno drugo pobudo, ki upamo, da jo boste imeli v kratkem oziroma v doglednem času na mizi, to je pa izboljšanje zakona, ki ureja evidence na področju dela, da bomo tudi tam naredili nekaj korakov naprej, ki bodo omogočili, da bo možno delo ustrezno dokumentirati. In seveda kasneje tudi, da bo primerno plačano. Od tu naprej pa, da bo možen tudi ustrezen nadzor. Od tu naprej govorimo o spremembi pogojev potrebne starosti in zavarovalne dobe pri določitvi trajanja denarnega nadomestila za starejše brezposelne, to so tisti, ki pridobijo pravico do 19 mesecev oziroma do 25 mesecev prejemanja nadomestila na Zavodu za zaposlovanje. Tam smo skozi analizo oziroma preverjanje ugotovili nekaj težav in sedaj pogoje nekoliko prilagajamo na način, za katerega ocenjujemo, da bo bolj učinkovit in bolj primeren za doseganje ciljev, ki jih imamo, z vidika aktivacije. Od tu naprej tudi uveljavitev posebnega ukrepa, namenjenega aktivaciji. Ta se malenkostno spreminja. Do zdaj je bilo tako, da tisti, ki se je zaposlil prej, kot je bila doba, za katero mu je bilo odobreno nadomestilo, je moral, lahko tako rečemo, skleniti dogovor z zavodom, prejeti tista sredstva. Ugotovili smo, da je tam prihajalo do težav, zato smo tam pripravili eno manjšo poenostavitev, da se bo lahko nekdo odločil ali pa tudi ne za prejemanje tistih sredstev. In ne nazadnje, kar se tiče integracije tujih brezposelnih oseb, ki jih je trenutno več tisoč na zavodu, imamo določene težave, ker jim ne uspemo zagotoviti vključitve v aktivno politiko zaposlovanja, ki prvenstveno poteka v slovenskem jeziku. Težave imamo tudi s tem, da so malenkost manj zanimivi za delodajalce zaradi neznanja jezika. Tukaj si obetamo, da bomo ravno z zagotavljanjem teh tečajev in izpitov omogočili, da se bodo lažje, se pravi hitreje, vključili nazaj na trg dela. Pa tudi še nekatere druge izboljšave lahko pričakujete. Na tej seji upamo, da nas boste podprli s tem, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Ocenjujemo, da so rešitve dobre, pozitivne, je pa seveda na nas, da vas v to tudi prepričamo. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Soniboj Knežak bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Zavarovanje za tveganje v primeru brezposelnosti, ki temelji na socialdemokratskih načelih družbene solidarnosti, je ena izmed ključnih pravic delavcev. Namen zavarovanja je omogočiti primerno raven življenjskega standarda delavcem tudi takrat, ko ostanejo brez dela, in jim pomagati, da čim prej najdejo novo zaposlitev. Socialni demokrati zatorej podpiramo vse tiste ukrepe aktivne politike zaposlovanja, ki pripomorejo k hitrejši zaposlitvi brezposelnih delavcev za primerno plačilo. Že v preteklih stališčih ob spreminjanju Zakona o urejanju trga dela smo poudarili, da številne študije kažejo, da so pasti brezposelnosti velike. Brezposelnost poslabša kvaliteto življenja, posebno neugodna je pri mladih kadrih, ki ravnokar pridobljeno znanje hitro izgubijo, če ga ne uporabljajo. Zaradi podaljšanega prehoda v obdobje zaposlitve mladi izgubijo osebno in socialno identiteto. Brezposelnost lahko pripelje do različnih zdravstvenih težav, lahko pride do upada samozavesti, do znižanja materialne in socialne samopodobe. Dlje ko je oseba brezposelna, večje finančne težave ima, socialne interakcije se zmanjšajo, oseba se zato zapira vase in postaja čedalje bolj apatična. To pripelje v nek začaran krog revščine. Socialna aktivacija in učinkovita pomoč sta zato tukaj ključni za hitrejšo zaposljivost brezposelnih oseb. Socialni demokrati menimo, da novela Zakona o urejanju trga dela vsebuje primerne odgovore na zgoraj izpostavljene pasti brezposelnosti, saj predvideva hitrejšo aktivacijo delovno aktivnega prebivalstva, podaljšuje delovno aktivnost starejših, omejuje prekarno zaposlovanje in zagotavlja višanje socialne varnosti prejemnikov denarnega nadomestila za primer brezposelnosti, saj zvišuje znesek najnižjega denarnega nadomestila za brezposelnost s 350 na 530 evrov. Poleg tega predlog predvideva tudi nov ukrep, ki bo spodbudil zaposlovanje in integracijo tujih oseb, ki nimajo znanja slovenskega jezika, saj neznanje jezika otežuje aktivacijo teh oseb in njihovo vključevanje na slovenski trg dela. To, da brezposelna oseba govori slovenski jezik vsaj na osnovni ravni, je tudi pogoj, da ji osebni zaposlitveni svetovalec na zavodu za zaposlovanje lahko nudi ustrezno pomoč in obravnavano. Če brezposelna oseba ne bo v 12 mesecih po vpisu na zavod opravila izpita iz slovenskega jezika na osnovni ravni, se bo izbrisala iz evidence brezposelnih oseb, s čimer bo izgubila tudi pravico do denarne socialne pomoči. V naši poslanski skupini menimo, da je to primeren ukrep, ki vsaj deloma naslavlja problem hitrejšega zaposlovanja brezposelnih tujcev in njihovo integracijo v slovensko družbo. Naštete spremembe zakona so predlagane in usklajene v socialnem dialogu s socialnimi partnerji, kar je za Socialne demokrate ključno. Menimo, da so predlagane rešitve dobre in da bodo pripomogle k večji, predvsem pa hitrejši zaposljivosti brezposelnih, zato bomo Socialni demokrati predlagane spremembe zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Trg dela je živa materija, ki se mora prilagajati okolju, v katerem deluje. Smiselno in potrebno je, da tem okoliščinam sledijo tudi ukrepi države, tako zakonodajni kot tudi vsi ostali, s katerimi zagotavlja izvajanje politike zaposlovanja, ohranja in povečuje varnost iskalcev zaposlitve, zlasti brezposelnih oseb in iskalcev, katerih zaposlitev je ogrožena. Seveda mora politika zaposlovanja slediti ustavnemu načelu svobodne izbire poklica, skladnega s posameznikovimi kompetencami in možnostmi zaposlitve, ter doseganja čim višje stopnje zaposlenosti. Trg dela v Sloveniji je v zadnjih dveh desetletjih doživel številne spremembe. Trenutno stanje zaznamujejo rekordno nizka brezposelnost, visoka stopnja zaposlenosti in še vedno relativno ugodni makroekonomski kazalniki, ki pomembno vplivajo tudi na trg dela. A hkrati se soočamo z vedno nižjim deležem aktivne populacije, na dnu smo pri zaposlenosti in delovni aktivnosti starejših delavcev. Demografska slika populacije je zaskrbljujoča. Prepozno prihajamo na trg dela in prezgodaj z njega odhajamo. Izzivi v zvezi s tem so danes tukaj pred nami. Poleg staranja prebivalstva velja upoštevati vzdržnost pokojninskega sistema in na drugi strani potrebe trga dela ob še naraščajoči gospodarski rasti. Zato si moramo prizadevati, da bi se starejše ohranilo na trgu dela, in si hkrati prizadevati, da bodo lahko vse generacije dobro sobivale. Novela Zakona o urejanju trga dela, ki je danes pred nami, vsa ta vprašanja naslavlja in jih poskuša prevesti v zakonodajni okvir. S predlaganimi spremembami se sledi hitrejši aktivaciji delovno aktivnega prebivalstva, tudi hitrejši aktivaciji in integraciji tujih brezposelnih oseb, večji socialni varnosti prejemnikov denarnega nadomestila, saj bo minimalna višina primerljiva s pravicami iz socialnega varstva, optimalnejšim spremembam upravljanja začasnega in občasnega dela upokojencev ter tudi upoštevanju nekaterih priporočil Varuha človekovih pravic. S tem se torej skuša slediti ključnim izzivom, ki že danes vplivajo na trg dela, in bodo v prihodnje še bolj, in nam jih narekuje naše širše okolje, v katerem živimo. Vse spremembe in dopolnitve so bile večkrat predebatirane in usklajevane znotraj socialnega dialoga in Ekonomsko-socialni svet je prelaganim spremembam prižgal zeleno luč. To je dokaz, da je socialni dialog pri usklajevanju vsebin, ki se tičejo trga dela, še kako pomemben, in predvsem, da ni zanemarljiv, kot so nekateri glasno vpili v preteklih mesecih. Seveda bo danes in tudi v vseh nadaljnjih fazah zakonodajnega postopka čas in mesto za to, da se o predlaganih spremembah opravi tudi širša parlamentarna razprava. V Poslanski skupini SMC si želimo, da bi bila ta čim bolj konstruktivna. Predlagane spremembe podpiramo in bomo glasovali, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo. Ko boste poslanci sprejeli ta zakon, se boste še leta na ves glas hvalili, kako ste dvignili najnižje nadomestilo za brezposelnost. Nadomestilo, ki se ni dvignilo že od leta 2011. Dvignili ga boste s 350 na 530 evrov bruto ali s sramotnih 274 evrov na približno 400 evrov neto. Ampak nihče v tej državi ne more preživeti s 400 evri. To je empirično dejstvo, ki ga dokazuje tudi študija Inštituta za ekonomska raziskovanja iz leta 2017. Zato razlogov za pretirano trepljanje po ramenih nimate. V SDS v letih 2012–2013 tega nadomestila niste dvignili. Prav tako ga ni dvignila Alenka Bratušek, niti ga v štirih letih vladanja ni bila pripravljena dvigniti vlada, ki ji je načeloval SMC. Trenutni dvig je zato sicer dobrodošel, ni pa nikakršno darilo. Je dolg do brezposelnih, ki kljub temu zakonu ne bo v celoti poplačan. Nadomestilo, ki bo sedaj znašalo približno toliko, kolikor znaša socialna pomoč za samsko osebo, še vedno ne bo dovolj visoko, da bi lahko delavcu ob izgubi zaposlitve zagotovilo varstvo pred padcem v revščino. Minimalni življenjski stroški iz leta 2017 namreč znašajo 613 evrov. Predlagani znesek je torej celo nižji, kot znašajo kratkoročni minimalni življenjski stroški, se pravi, nižji od 442 evrov, pa je nadomestilo pravice iz dela, pravica iz zavarovanja za primer brezposelnosti. Kakšno zavarovanje je to, če pa ne pokrije niti minimalnih kratkoročnih življenjskih stroškov? Kakšno zavarovanje za primer brezposelnosti, če te pa ne zavaruje pred ničemer, še najmanj pred padcem v revščino? Nadomestilo kot pravica iz dela, nesocialni transfer, bi moralo znašati vsaj minimalno 613 evrov, torej toliko, kolikor znašajo trenutno izračunani minimalni življenjski stroški, in niti enega evra manj. Pričakoval bi, da poslanci, ki v kontekstu ukinitve dodatka za delovno aktivnost in kritiziranjem višine socialne pomoči in ko vedno govorite o razlikah med dohodki iz dela in med socialnimi transferji, ne zagovarjate tega nadomestila za brezposelnost, ki je, ponavljam, pravica iz dela, ne socialni transfer, ne zagovarjate nadomestila za brezposelnost na enaki ravni kot znaša osnovna socialna pomoč za samsko osebo. Mimogrede, na to temo, včeraj ste spet lagali in zavajali, ko ste zagovarjali ukrep, ki bo 24 tisoč in nekaj osebam, od tega več tisoč otrokom iz delavskih družin, bistveno znižal oziroma ukinil socialno pomoč. Ko zagovarjate nižanje socialnih pomoči, venomer poudarjate, da so socialni transferji nevarno približujejo odhodkom iz dela. No, danes se predlaga in podpira dvig denarnega nadomestila za brezposelnost, ki je – še enkrat, še tretjič – pravica iz dela in ne socialni transfer, na raven socialnih pomoči. Pa nič več! Dvig nadomestila po devetih letih na višino socialne pomoči ni zadosten, pa vendarle ostaja edina svetla točka tega zakona. Vse ostalo je slabše. Ta dvig nadomestila za brezposelnost namreč služi kot piarovska dimna zavesa za vse ostale določbe, ki se spreminjajo in praviloma pomenijo zaostrovanje do iskalcev zaposlitve. Ta dimna zavesa je tudi prej poceni. Finančne posledice za proračun so za leto 2020 ocenjene na pičlih 2,3 milijona evrov, za naslednje tri leta pa se predvideva zmanjšanje odhodkov iz proračuna. Poceni zato, ker gre celokupno za poslabšanje, ne pa za izboljšanje položaja delavcev in brezposelnih oseb. Ta zakon omejuje obseg upravičencev do nadomestila, uvaja nove represivne ukrepe, slabša položaj upokojencev in starejših delavcev, zraven pa zmanjšuje še globe za delodajalce. Ta zakon uvaja represivne ukrepe nad ljudmi iz tretjih držav, če začnem kritiko spremenjenih določb pri tej najbolj pereči temi. Ti ljudje bodo iz evidence brezposelnih izbrisani, če se v roku enega leta ne bodo naučili slovensko. Če so izbrisani iz evidence brezposelnih, pomeni, da izgubijo tudi pravico do socialne varnosti. Ampak pazite! Ljudje, ki delajo v tej državi, ne glede na to, iz katere države originalno prihajajo, v slovensko blagajno enakovredno prispevajo. Skratka, gospe in gospodje, ko vi oziroma vaši kapitalistični prijatelji potrebujejo poceni delovno silo za podplačano delo, jim Ministrstvo za gospodarstvo išče delavce na drugem koncu sveta. Včeraj smo lahko brali, celo na Filipinih, ker za razmere pri povprečnem slovenskem kapitalistu niti Bosanci nočejo več delati, niti Romuni, niti Bolgari, jih vi iščete, te delavce, na Filipinih. Bog ne daj, da bi prisilili slovenske kapitaliste, da dvignejo plače! Skratka, ko gre za iskanje in uvažanje delovne sile za podplačana dela, vas ne zanima, ali nekdo, ki pride delat sem, govori slovensko ali ne. Vas čisto nič ne briga. Potem pa, ko želi ta človek, isti človek, na zavodu uveljavljati svojo pravico, da se prijavi v evidenco brezposelnih oseb, no, takrat je pa njegovo znanje slovenskega jezika nenadoma izjemnega pomena. Kar naenkrat! Slovenija bi morala vsem omogočiti, da se ob delu naučijo slovensko. Vsem. In to tako, da bi delodajalcem naložili, da to zagotovijo tudi na lastne stroške. Dodatno je ta ukrep še ekstra diskriminatoren do delavcev iz tretjih držav, da pogoj vključevanja v evidenco iskalcev zaposlitve namreč ne bo veljal za delavce iz držav Evropske unije, če ravno taisti delavci prav tako ne govorijo slovensko. Ta dvojna obravnava pomeni eno in eno samo stvar; vlada bi delavce z globalnega juga rada izkoristila v času konjunkture, kar z avtobusi in vlaki bi jih prepeljala sem, za tisti čas, ko bo zaškripalo, pa že danes, gospe in gospodje, postavlja ovire, da bi taisti ljudje čim težje prišli do ustrezne socialne zaščite, ponavljam, čeprav delajo tukaj in plačujejo tukaj tudi svoje zavarovanje za primer brezposelnosti. Represija ni prihranjena tudi vsem ostalim. Po novem bo imel Zavod za zaposlovanje pravico, da navkljub nestrinjanju iskalcev zaposlitve z odločbo potrdi vsebino zaposlitvenega načrta. Skupaj s tem se zaostrujejo kriteriji za izbris iz evidence iskalcev zaposlitve in s tem izgubo pravice do socialnega varstva. Če bo nekdo odklonil vključitev v program aktivne politike zaposlovanja ali pa kakorkoli kršil obveznosti, se ga bo izbrisalo iz evidence brezposelnih že ob prvi kršitvi obveznosti. Zdaj, v trenutni ureditvi je brezposelnim dovoljeno vsaj enkrat zavrniti ponujeno delo in da to lahko naredijo in upajo na neko boljšo ponudbo, če na mizo dobijo določena dela, ki so evidentno, grobo in prekomerno izkoriščevalska. No, ta zakon to situacijo podrejenega položaja delavca oziroma iskalca zaposlitve še zaostruje. Iskalca zaposlitve pušča na milost in nemilost zavoda. Vse, kar dobijo na mizo, je: vzemi ali pusti. Delaj natanko tu, pri tem in tem delodajalcu, ne glede na to, kako zelo sramotni pogoji dela so ti ponujeni, ali pa umri. Tretje alternative nimaš! Izhoda iz situacije nimaš! Zakon podaljšuje zavarovalno dobo za priznanje pravice do denarnega nadomestila, to je naslednja stvar problematična. S tem se zaostrujejo osnovni pogoj za pridobitev te pravice. Trenutna ureditev pravi, da mora biti oseba v zadnjih 24 mesecih vsaj 9 mesecev zavarovana. Ta meja se dviguje na 10 mesecev. Ministrstvo pa je v originalu, če se spomnimo, predlagalo dvig tega pogoja celo na eno leto. V prevodu enostavno to pomeni, da bomo morali ljudje delati dlje, da bomo upravičeni do nadomestila v slučaju brezposelnosti. Primerjava: poslanska funkcija. Poslanci praktično iz vseh poslanskih skupin, skoraj nediskriminatorno, ste hoteli nadomestilo za izgubo funkcije oziroma za brezposelnost sami sebi zagotoviti že po prvem dnevu. Za vas, gospe in gospodje, po enem dnevu, za ostale pa po enem letu – ali kako? [[oglašanje iz dvorane]]
Prosim za mir v dvorani.
Argument ministrstva za daljše obdobje zavarovalne dobe je preprečevanje prekarnega dela. Brez zamere, ampak to je skoraj tako neumen argument, kot tisti, ki smo ga lahko poslušali včeraj, da je ukrep proti prekarnosti znižanje socialnih pomoči 24 tisoč ljudem. Prekarno delo se omejuje z represijo nad delodajalci preko večjega števila inšpektorjev, preko izboljševanja pogojev dela teh inšpektorjev, s tem, da delovna inšpekcija dobi več pristojnosti, pa tako, da se zakonsko omeji uporaba najhujših oblik prekarnega dela, da se oblike prekarnega dela podražijo za delodajalce. Kaj počne Vlada – nič od tega! Vlada bi po svoje omejevala prekarnost s tem, da krši delavske in socialne pravice. Da bo nekdo še bolj potisnjen v kot, da bo moral sprejeti še bolj sramotno zaposlitev, še bolj nedostojno plačilo, še težje pogoje dela. Skratka, ta zakon bi omejeval prekarnost na način, da prekarnost spodbuja. Bravo! Čeprav se odpira člen, ki določa minimalno urno postavko za delo upokojencev, se te minimalne urne postavke za upokojence ne zvišuje. Ta ostaja na sramotnih 4,76 bruto, kar je bistveno manj, recimo, kot prejmejo študenti. Se pa, na drugi strani, tudi s tem zakonom povečuje obseg izkoriščanja dela upokojencev. Na pobudo delodajalcev se povečuje število ur, ki jih lahko posamezni upokojenec opravi v enemu mesecu. Prav tako se bo delodajalcem, ki izkoriščajo več kot sto delavcev, dovolilo povečati število mesečnih ur začasnega dela upokojencev, in sicer s tisoč ur na tisoč 500. Velikim kapitalistom, ki izkoriščajo več kot 2 tisoč delavcev, pa se bo po novem dovolilo izkoristiti še za 3 tisoč 750 ur dela upokojencev oziroma 2 tisoč 700 več ur, kot je to v veljavi sedaj. Za kršitve s tega področja se spreminjajo tudi globe za delodajalce in prehajajo s fiksnih zneskov v razpone. V prevodu: s spremenjenim režimom odmerjenih glob, se za delodajalce te globe niža približno za 500 evrov. Še ekstra popust pa dobijo kapitalistki, mali izkoriščevalceki. Ti bodo za nezakonito izkoriščanje upokojencev lahko plačali tudi do tisoč 500 evrov nižje globe kot danes. V Levici takega zakona ne moremo podpreti, če se izrazim milo. Najbrž bo šel naprej v obravnavo. Tu nameravamo aktivno sodelovati, tako da se minimalno nadomestilo poviša vsaj na raven minimalnih življenjskih stroškov in da se vsi ukrepi, ki zmanjšujejo pravice delavcev in brezposelnih, in v tem zakonu jih kar mrgoli, črtajo iz predloga. Vse slabe stvari naj letijo ven, ohranijo in izboljšajo naj se tiste dobre, ki so v zakonu nastavljene oziroma tista ena dobra, to je dvig višine nadomestila za primer brezposelnosti, ki je v tem zakonu odprta. Ne vidim nobenega razloga, da se to ne bi naredilo, razen razloga manka politične volje, ki disproporcionalno v tem državnem zboru gravitira proti delodajalcem, proti delavcem pa ne. Hvala.
Hvala lepa. Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenija - krščanski demokrati. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Z obravnavo predloga sprememb Zakona o urejanju trga dela smo dobili v presojo in odločanje kompleksen paket predlogov ukrepov. Naj najprej poudarimo, da je sedaj, ko je stanje na slovenskem trgu dela ugodno, pravi čas za uvajanje sprememb. V Novi Sloveniji verjamemo, da morajo te spremembe iti v smer fleksibilnosti, vendar ne na račun varnosti. Danes je slovenski trg dela relativno varen, nikakor pa ni dovolj fleksibilen. To je še toliko bolj pomembna ugotovitev v luči napovedanih gospodarskih gibanj. Prepričani smo, da noben delodajalec ne bo odpustil dobrega delavca, zagotovo pa vsak delodajalec želi odpustiti slabega delavca. Delovnopravna zakonodaja mora delodajalcem dati več manevrskega prostora v primeru nezadovoljstva z delavcem, vendar hkrati delavcem ponujati visoko stopnjo varnosti. V številnih pogovorih s socialnimi partnerji smo se strinjali, da je delovnopravna zakonodaja v Sloveniji preobsežna, prezapletena in popolnoma nerazumljiva, de facto ne nudi varnosti, ki je na papirju. Takšno stanje omogoča izigravanje in zlorabe, kar je nesprejemljivo, zato je treba poenostaviti delovnopravno zakonodajo tako, da bo tudi v praksi nudila ustrezno varnost zaposlenim. Konkretna novela vsebuje več predlogov rešitev, ki jih večinoma podpiramo. Za državljane tretjih držav se za vodenje v evidenci brezposelnih oseb oziroma vpis v to evidenco uvaja dodaten pogoj zahteva po znanju slovenskega jezika na ravni A1. Določa se tudi izjema od sedaj veljavnega splošnega pravila, da lahko upokojenec v posameznem koledarskem mesecu opravi največ 60 ur začasnega ali občasnega dela. Upokojenec bo lahko po novem v posameznem koledarskem mesecu opravil tudi do največ 90 ur takšnega dela, vendar največ 3-krat v koledarskem letu, pri čemer seštevek ur v koledarskem letu, ki jih sme opraviti upokojenec, ostaja nespremenjen. To se nam zdi korak v pravo smer. Omogoča se, da se bo staršem v času vpisa v evidenco brezposelnih oseb pred začetkom prejemanja materinskega, očetovskega ali starševskega nadomestila v primeru njihove ponovne prijave v evidenco brezposelnih oseb po izteku navedenega nadomestila štel v čas brezposelnosti, potreben za vključevanje v ukrepe aktivne politike zaposlovanja. Verjetno najpomembnejši in medijsko najbolj zanimiv predlog je dvig minimalnega nadomestila z veljavnih 350 evrov na 530,19 evrov, s čimer bo njegova višina primerljiva s pravicami iz socialnega varstva. Verjetno se v zameno nekoliko povišujejo pogoji za pridobitev pravice do nadomestila za primer brezposelnosti. V Novi Sloveniji vidimo predlog sprememb kot poskus, da bi ljudi spodbudili k čim večji aktivnosti na trgu dela, k fleksibilnosti, a ne na račun varnosti. Menimo, da gredo predlogi v pravo smer, zato jih bomo v prvi obravnavi podprli.
Hvala lepa. Vojko Starović bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Zakon o urejanju trga dela je bil sprejet in se spreminja z jasnim namenom zagotoviti večjo socialno varnost brezposelnih in večjo učinkovitost ukrepov za njihovo varstvo. Hkrati ta zakon povečuje učinkovitost ukrepov aktivnih politik zaposlovanja ter zmanjšuje administrativne obremenitve podjetij in oseb na trgu dela. Zakon o urejanju trga dela je bil sprejet leta 2010 kot odgovor na krizo, ki je prizadela ogromno število ljudi in je terjala svoj davek predvsem na področju zaposlovanja. Kot vemo, je delo pri nas visoka vrednota, ki ljudem daje smisel delovanja, zadovoljstvo in tudi način življenja. Biti brez dela prinaša slabe posledice, pad finančne in ustvarjalne zmožnosti, padec samozavesti, izključenost iz družbe in pogosto tudi probleme v družinah. Socialna družba in socialna država sta tu, da pomagata tem posameznikom pri reševanju iz brezna brezposelnosti in povezanih negativnih posledic. Prehod iz brezposelnosti v zaposlitev je običajno težaven in dolgotrajen, zato država z ukrepi aktivne politike zaposlovanja pomaga brezposelnim in jim nudi programe usposabljanja, izobraževanja in zaposlovanja. Levji delež predstavlja tako imenovana aktivna politika zaposlovanja oziroma nabor ukrepov na trgu dela. Ti so namenjeni povečanju zaposlenosti, zmanjšanju brezposelnosti, večji zaposljivosti oseb, povečanju konkurenčnosti in prožnosti delodajalcev. Aktivne politike zaposlovanja oblikujejo možnost prilagajanja ukrepov hitrim spremembam in hitrim spremembam potreb na trgu dela. Predlog sprememb namreč zasleduje več ciljev. Delovno aktivno prebivalstvo želi hitreje aktivirati, podaljšuje delovno aktivnost starejših, omejuje prekarno zaposlovanje in zagotavlja širšo socialno varnost prejemnikov denarnega nadomestila za primer brezposelnosti. S predlogom zakona se bosta zvišala minimalni znesek denarnega nadomestila in zavarovalna doba za priznanje pravice do tega nadomestila. Tudi pogoji starosti in zavarovalne dobe se spreminjajo, od njih pa je odvisno, koliko časa bodo starejše brezposelne osebe prejemale denarno nadomestilo. Poleg navedenega predlog uvaja ukrep, namenjen aktivaciji, integraciji tujih brezposelnih oseb brez znanja slovenskega jezika. Poslej se od takšnih oseb zahteva znanje slovenskega jezika na ravni A1. Neznanje slovenskega jezika namreč brezposelnim osebam otežuje ali celo onemogoča učinkovito vključevanje na slovenski trg dela. Trenutno se tuje brezposelne osebe pri Zavodu za zaposlovanje že lahko vključijo v tečaje in izpit iz slovenskega jezika, kar nalagajo ukrepi aktivnih politik zaposlovanja. A ker je ta odločitev fakultativna in predmet dogovora med brezposelno osebo in njenim svetovalcem, se zanjo odloča zelo malo brezposelnih oseb. S predlogom zakona nadalje urejamo način sankcioniranja brezposelnih oseb in spodbudo za zaposlovanje oseb z nizko in srednjo izobrazbo. Prav tako novela sledi predlaganim spremembam začasnega ali občasnega dela upokojencev, kar delodajalcem omogočilo večjo predvidljivost njihovega poslovanja in lažjo organizacijo dela. V Poslanski skupini SAB smo predlog zakona dodobra preučili. Menimo, da so rešitve v njem ustrezne in zato naša podpora ni vprašljiva. Kljub temu ponovno podajamo predlog izboljšav novega 60. člena predmetnega zakona, ki smo ga v času javne obravnave že posredovali na Ministrstvo za delo. Dovolite mi, da naš predlog ponovno predstavim. V SAB predlagamo, da oba odstavka 60. člena predloga zakona v zakonu ostaneta. Dodati je treba le sankcijo za delodajalca, ki delavca o obveznosti prijave v evidenco iskalcev zaposlitev ne obvesti, in sicer kot prekršek ali določbo, da je razliko do polnega nadomestila delavcu dolžan pokrivati delodajalec in ne zavod. Kot rečeno, velja to za primer, če delodajalec opusti svojo zakonsko obveznost obvestila delavca, da je dolžan v treh delovnih dneh prijaviti v evidenco iskalcev zaposlitve. Vse to bi bilo treba upoštevati in dodati v predlog zakona. Ni prav, da delodajalec ostane brez posledic, če svoje zakonske obveznosti ne izpolni. Ostale predloge sprememb zakona bomo v Poslanski skupini SAB podprli. Hvala.
Hvala lepa. Jurij Lep bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Državni sekretar z ekipo, kolegice in kolegi! K reševanju problematike na področju nizke delovne aktivnosti starejših delavcev je Vlada pristopila s predlogom sprememb pokojninskega zakona in zakonodaje s področja trga dela. Gre za predloge rešitev, ki odgovarjajo na izzive demografskih trendov, kot je staranje prebivalstva, nizka stopnja delovne aktivnosti starejših, splošnega stanja na trgu dela, ki se kaže kot pomanjkanje delovne sile, ter ne nazadnje za izboljšanje socialne varnosti ranljivih skupin. Pri prejšnji točki smo že govorili o ukrepih, ki odgovarjajo na prej omenjene izzive. Predlagane rešitve pri tem zakonu so v enem delu prav tako namenjene učinkovitejšemu odzivanju razmeram na trgu dela in gredo v smeri podaljševanja delovne aktivnosti starejših. Druge spremembe in dopolnitve v predlogu pa so namenjene večji socialni varnosti prejemnikov najnižjega denarnega nadomestila, aktivaciji in integraciji tujih brezposelnih oseb, ki nimajo znanja slovenskega jezika, posodobitev začasnega in občasnega dela upokojencev, ureditev sankcioniranja nespoštovanja obveznosti iz naslova aktivnega iskanja zaposlitve in prejemnikov nadomestila ter na področju prej omenjenega dela upokojencev. Dvig minimalnega denarnega nadomestila za brezposelnost za 180 evrov bruto sledi povišanju osnovnega zneska minimalnega dohodka. S tem se prejemnikom najnižjega nadomestila zagotavlja višja socialna varnost in se bodo lahko postavili ob bok vsem tistim brezposelnim, ki dobivajo najvišji znesek denarne socialne pomoči brez dodatka za delovno aktivnost. Ob tem je nekako nelogično, da se ni dvignila tudi zgornja meja nadomestila, ki znaša danes 892 evrov, v razmerju do denarne socialne pomoči in tudi do nove spodnje meje denarnega nadomestila to ni ustrezno, saj gre pri tej pravici ne nazadnje za plačevanje prispevkov v odvisnosti od plače, denarna socialna pomoč pa je čisto socialni transfer. To bi bila naša pripomba oziroma za razmislek. Pogled Poslanske skupine Desus na ukrep višanja gostote zavarovalne dobe in višanja starostne meje pri starejših delavcih prav tako ni popolnoma identičen z mnenjem predlagatelja, ki ukrep predlaga zaradi razloga zlorabljanja nadomestila. Beg starejših delavcev, ki so tik pred upokojitvijo, na zavod, namreč ni vedno enoznačno povezan z domnevo, da se delavec raje umakne na borzo, namesto da bi oddelal polno dobo do upokojitve. Strinjamo se, da obstaja nekaj takih primerov, ko pride do dogovora med delodajalcem in delavcem, saj so taki primeri znani tudi nam. So pa tudi drugi primeri, ko bi delavec želel delati, pa ga delodajalec enostavno odpusti. Vprašati se je treba tudi, kje so vzroki, da delavec pristane na mehko rešitev in gre na borzo, zavedajoč se, da bo nadomestilo verjetno precej nižje kot plača. Eden izmed njih je zagotovo ta, da delovna mesta za starejše niso prilagojena, slednji pa ne zmore delati s takšnim tempom oziroma intenzivnostjo, kakršna je pričakovana s strani delodajalcev. Ukrepi na strani delodajalcev, ki so na podlagi Zakona o interventnih ukrepih na področju trga dela naravnani na način, da se z oprostitvijo plačila prispevkov za pokojninsko varstvo stimulira delodajalce, da bi zaposlovali brezposelne osebe, ki so starejše od 55 let, in ta zakon se izteče konec tega leta. Zato me tako mimogrede zanima, spoštovani generalni sekretar, ali imate mogoče podatke pri sebi, koliko oseb je ta ukrep rešil brezposelnosti v teh zadnjih letih. Ker s prenehanjem tega ukrepa ponovno vstopi v veljavo 156. člen ZPIZ, kateri pa naslavlja delodajalce s 30-odstotno oprostitvijo plačila prispevkov za tiste, ki so starejši od 60 let, oziroma v višini 50 odstotkov sofinanciranja s strani države za tiste, ki že imajo izpolnjene upokojitvene pogoje. Jasno je, da pozitivnih ukrepov za skupino starejših delavcev, ki jih naslavlja ta predlog zakona, ne bo več, saj se zaostruje pogoje za pridobitev pravice do odpravnine. Zato v Poslanski skupini Desus predlagamo večjo pozitivno naravnanost ukrepov v skrbi za starejše zaposlene, tako da bodo varni in primerno obravnavani že v času delovnega razmerja in tudi v situaciji, ko izgubijo službo. Ukrepi bi morali spodbujati starejše, da ostanejo na delu, da bodo zmogli opravljati delo, da bodo sprejeti v svojem okolju in seveda, da bi se delodajalcem splačalo z njimi ohraniti delovno razmerje. Kar se tiče predlogov povezanih z začasnim in občasnim delom upokojencev, naj s strani Poslanske skupine Desus izrečem pohvalo, saj se ta oblika dela prilagaja potrebam upokojencev, prav tako pa sledi potrebam ponudnikov tovrstnega dela. Smiselno bi že bilo nekoliko povišati kvoto ur v splošnem smislu in pustiti omejitev zaslužka. Strinjamo se tudi s tem, da je neizogibno potrebno in upravičeno, da se od tujcev, ki v naši državi iščejo možnost za preživetje in socialno varnost, zahteva vsaj osnovno znanje našega jezika. Integracije v delovnem okolju brez tega namreč skoraj ni mogoča. Prav tako smatramo kot smiselne rešitve, ki so predvidene v zvezi s sankcioniranjem prejemnikov nadomestila za brezposelnost in uvedbo boljših možnostih staršev pri priznavanju pravic za vključevanje v ukrepe aktivne politike zaposlovanja. Zakon sicer predvideva še nekaj drugih sprememb in izboljšav, ki jih v naši poslanski skupini jemljemo kot ustrezne. Splošna razprava o zakonu je vsekakor dobrodošla, kljub temu da je predlog usklajen na Ekonomsko-socialnem svetu in ga podpirajo tako sindikati kot delodajalci, lahko današnja razprava da odgovore na številna odprta vprašanja in dileme, ki so bile oziroma še bodo izpostavljene. Sicer je pa predlog vreden nadaljnje zakonodajne obravnave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Lep pozdrav vsem! Zakon je slab, kljub temu da ureja nekatere spremembe. V naši Sloveniji je čedalje več Šiptarjev in migrantov, skratka državljanov tretjih držav, ki niso članice EU ali EGP. Vsi bi si želeli od naše dobrohotne države čim več socialnih transferjev, državnih pomoči brez kakršnegakoli truda, znanja jezika. Kajti, kot vemo, šiptarske žene hodijo samo po kavicah in se sprehajajo po mestih; otroci so v šoli ali v vrtcih, možje pa služijo denar za celo familijo. In to ne v Sloveniji, ampak v Avstriji, Nemčiji, seveda pa imajo družine prijavljene v Sloveniji. Ne znajo niti ene besede slovenske povedati, možnost pa imajo, da gredo na tečaje in naredijo izpite iz slovenskega jezika, vendar za to ni pravega interesa. V šolah, v vrtcih pa že zahtevajo prevajalce in tudi k zdravniku gredo s prevajalcem. Končno imamo sedaj na mizi novelo zakona, ki za učinkovitejšo integracijo tujcev na trg dela določa zahtevo po vstopnem znanju slovenskega jezika na ravni A1, kar je edino pravilno, da se je naša država zganila. Če bodo pa potem dobili službo, je pa druga pesem. Kajti, najprej poskrbimo za naše državljanke in državljane, ponavljam, državljane in državljanke Republike Slovenije, potem za tujce. Lep primer je, recimo, Nizozemska, Avstrija, kjer pogojujejo pridobitev socialnovarstvenega dodatka z znanjem jezika oziroma poskrbijo za njihovo znižanje v primeru neznanja njihovega jezika. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da če se nočeš naučiti našega jezika in lepo govoriti, pa pojdi tja, od kod si prišel, ter ne izkoriščaj našega davkoplačevalskega denarja. Tudi mi, če gremo v druge države, morajo znati vsaj angleško – govoriti seveda –, da lahko kaj spijemo ali pojemo. Če bomo šli v Nemčijo, Avstrijo in naročali po slovensko, verjemite, bomo in lačni in žejni. Podaljšanje delovne aktivnosti starejših je dobrodošla za tiste, ki umsko delajo oziroma imajo voljo, energijo za delo, saj bo po novem lahko upokojenec v posamezen koledarske letu opravil do 90 ur začasnega ali občasnega dela. Po novem bo moral zavarovanje za priznanje pravice do denarnega nadomestila za primer brezposelnosti pridobiti zavarovalno dobo z 9 na 10 mesecev v zadnjih 24 mesecih. Tako kot smo imeli do sedaj, ima urejeno tudi naša soseda Hrvaška. Na višjo delovno aktivnost in omejevanje prekarnega dela pa a priori vplivajo boljši življenjski delovni pogoji delodajalcev. Neumno je, da se črta sankcija v obliki znižanja denarnega nadomestila za 30 odstotkov za osebe, ki se po vročitvi odpovedi pogodbe o zaposlitvi v treh dneh ne prijavijo v evidenco iskalcev zaposlitve. Zakaj slednje v praski ni zaživelo? Ne vem; mogoče, ker bi se vsi temu uprli. Za aktivacijo starejših brezposelnih oseb se spreminjajo pogoji, tako se prejemanje denarnega nadomestila v trajanju 19 mesecev predvideva za zavarovance, starejše od 53 let, ob sočasnem izpolnjevanju pogoja zavarovalne dobe več kot 25 let. Dobrohotno se zvišuje tudi minimalni znesek denarnega nadomestila za primer brezposelnosti s 350 na 530 evrov in še nekaj centov. Vendar menimo, da je treba tudi urediti nesorazmerje med slednjim in minimalno plačo. Dvostopenjsko sankcioniranje se ohranja v primeru, da brezposelna oseba ne bo aktivni iskalec zaposlitve, v drugih primerih pa se bo osebo prenehalo voditi v evidenci brezposelnih oseb že ob prvi kršitvi obveznosti, kjer samo upam, da se bo to upoštevalo, kot je treba, in nadzorovalo, da ne bo prihajalo do kršitev. Globe oziroma kazni za prekrške so povsod nerazumno visoke oziroma jih sploh ne bi rabili. Na primer, v zakonu o vinu, gozdovih in tako naprej. Če pa že morajo biti, se naj določijo v razponu za kršitve omejitev pri opravljanju začasnega in občasnega dela upokojencev. V naslednjem letu se predvideva povečanje odhodka proračuna, da se zatečeno stanje, situacija sanira, nato pa se predvideva zmanjšanje odhodkov, ker se bomo spet zadolževati s poroštvi. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da zakon prinaša določene pametne poteze, ki bodo nedvoumno v prid našim državljanom in državljankam Republike Slovenije.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Marijan Pojbič. Izvolite.
Spoštovani! Danes obravnavamo predlog vladnega zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela, s katerim so predlagane številne spremembe. Kot poglavitne oziroma najpomembnejše spremembe Vlada predlaga zvišanje minimalnega zneska denarnega nadomestila, zvišanje zavarovalne dobe za priznanje pravice do denarnega nadomestila ter spremembo pogojev starosti in zavarovalne dobe, od katerih je odvisna določitev trajanja denarnega nadomestila za starejše brezposelne osebe. Predlog novele torej dviguje znesek najnižjega denarnega nadomestila, ki pravzaprav temelji na vplačanih prispevki v zavarovanje s strani delavcev. A predlog zakona ne spreminja tudi razmerja med najnižjim in najvišjim nadomestilom za primer brezposelnosti. Posledično bo zato s predvideno spremembo takšno nadomestilo v prihodnje zgolj v majhni meri odražalo dejanske razlike v vplačilih med prejemniki nadomestila v času pred nastankom njihove obveznosti. Podaljšuje se čas vključenosti v zavarovanje z 9 na 10 mesecev v zadnjih 24 mesecih pred nastankom brezposelnosti. S takšnim predlogom se pravzaprav zaostrujejo predlogi za pridobitev nadomestila ter zmanjšuje socialna varnost delavcev, ki delajo v oblikah zaposlitve z več prekinitvami. Prav tako pa se poslabšuje socialna varnost starejših delavcev, ki jim delodajalec odpove pogodbo, saj predlagana novela povišuje starostno mejo za sprejem denarnega nadomestila. V okviru predloženih sprememb pa pozdravljamo predlog oziroma ukrep, da se kot pogoji za vključitev brezposelne osebe, tujca, na trg dela zagotovi osnovna raven znanja slovenskega jezika. Prav je, da so se pri pripravi zakonskega besedila upoštevala tudi opozorila Varuha človekovih pravic po ureditvi oziroma mirovanju statusa brezposelnosti za osebe, ki koristijo materinski, očetovski ali starševski dopust. A dejstvo je, da v Slovenski demokratski stranki ugotavljamo, da predlog vladnih sprememb Zakona o urejanju trga dela kljub nekaterim korakom v pravo smer na drugi strani tudi bistveno poslabšuje dostop zaposlenih do pravic iz naslova brezposelnosti oziroma manjša njihov obseg in s tem njihovo socialno varnost. Zato glede na vse navedeno, vladnega predloga v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Imamo še zadnje stališče, in sicer stališče Poslanske skupine liste Marjana Šarca, ki ga bo predstavil Nik Prebil. Izvolite.
Lep dober dan še zadnjič danes ob tem stališču. Že več let se Slovenija kot tudi večina evropskih držav spopada z izrazitim pomanjkanjem delovne sile. To je nekako že jasno. To pa je posledica prav tistih pozitivnih sprememb, torej gospodarske rasti, zagona slovenskega gospodarstva, ki pa v tem trenutku povpraševanju po delovni sili pogosto ne more slediti, saj s premalo delovne sile ne more večati kapacitet proizvodnje ali storitev. Nekatere države to težavo v pretežni meri rešujejo z uvozom delavcev, a prav in pošteno je, da delo v prvi vrsti zagotovijo naših domačim ljudem. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela, ki je pred nami, želi namreč s kombinacijo različnih ukrepov doseči številne pozitivne učinke. Hitrejšo aktivacijo delovno aktivnega prebivalstva, podaljšanje delovne aktivnosti starejših, omejevanje prekarnega zaposlovanja in zagotavljanja višje ravni socialne varnosti prejemnikov denarnega nadomestila za primer brezposelnosti. Treba je poudariti tudi to, da je bil zakon usklajen in potrjen na Ekonomsko-socialnem svetu. Naj naštejem nekaj najpomembnejših konkretnih ukrepov, ki jih ta zakon predvideva. Kot prvo se zvišuje minimalni znesek denarnega nadomestila za primer brezposelnosti na 530 evrov. S tem se tudi uresničuje zaveza iz koalicijskega sporazuma. Za državljane tretjih držav, držav Evropske unije, EGP in Švicarske konfederacije se uvaja zahteva po znanju slovenskega jezika na ravni A1, s čimer se, čeprav lahko zveni kontradiktorno, olajšanih v vključevanju na trg dela. Delodajalci namreč v večini primerov zahtevajo vsaj osnovno razumevanje slovenskega jezika, kar pa je nekoliko razumljivo. Naj poudarim, da so že sedaj zavodi za zaposlovanje brezposelnim osebam ponujali tečaje in izpit iz slovenskega jezika, a se je do sedaj na prostovoljni bazi za njih odločalo relativno malo brezposelnih oseb. Prav to njihovo neznanje jezika je bil eden izmed poglavitnih razlogov, da jih je bilo kar 40 odstotkov dolgotrajno brezposelnih. Kot tretjič. Zakon tudi regulira začasno in občasno delo upokojencev. Kljub temu da seštevek ur, ki jih upokojenec sme opraviti v enem letu, ostaja nespremenjen, pa se omogoča večja fleksibilnost in skoncentriranost opravljanja dela. V posameznem mesecu bodo lahko upokojenci po novem tako opravili do 90 ur dela, a največ trikrat v enem letu. S tem se jim bo omogočilo, da se v delovni proces lahko bolj aktivno vključujejo tudi v tako imenovanih špicah proizvodnega ali storitvenega procesa oziroma v sezoni najintenzivnejšega dela in povpraševanja, če hočete tako. Spreminja se tudi sistem glob za prekrške pri kršitvah omejitev takšnega dela, te sicer ne bodo več fiksne, ampak se bodo določale v nekem razponu. Četrtič. Osebe, ki bodo izpolnjevale pogoje za pridobitev pravice do starostne in poklicne pokojnine, ne bodo več upravičene do denarnega nadomestila. Situacija bo po novem olajšana tudi staršem. V čas brezposelnosti, ki je potreben za vključevanje v ukrepe aktivne politike zaposlovanja, se bo po novem štel tudi čas vpisov v evidenco brezposelnih oseb pred začetkom prejemanja materinskega, očetovskega ali starševskega nadomestila v primeru, ko se bodo po izteku prejemanja teh nadomestil ponovno prijavili v evidenco brezposelnih oseb. Šestič. Povišala se bo zavarovalna doba za priznanje pravice do trimesečnega prejemanja denarnega nadomestila, in sicer z 9 na 10 mesecev. S tem se manjša predvsem možnost in privlačnost špekulativnih serijskih zaposlitev pri istem delodajalcu in za določen čas, s trimesečnimi prekinitvami, ki so se pri nekaterih gospodarskih branžah razpasle, žal, kot izrazito slaba poslovna praksa, ki pa resno ogroža socialno varnost ljudi v takšnih delovnih razmerjih. Pravkar omenjene problematike in zamejevanje le-te se navsezadnje dotika naslednji ukrep. Po novem bo do nadaljnjega do izplačevanja spodbude v višini 20 odstotkov denarnega nadomestila upravičen samo tisti prejemnik denarnega nadomestila, ki se bo zaposlil pri drugem delodajalcu in ne pri tistem, pri katerem je bil zaposlen pred nastankom brezposelnosti oziroma z njim povezani družbi. Kot osmič se bo spremenil tudi način sankcioniranja kršitev iz naslova brezposelnih oseb. Dvostopenjsko sankcioniranje se bo ohranilo v primeru, da brezposelna oseba ne bo aktivni iskalec zaposlitve. V primerih kršenja obveznosti ali odklanjanja vključitve v aktivno politiko zaposlovanja se bo oseba prenehala voditi v evidenci brezposelnih oseb že takoj ob prvi kršitvi in ne šele ob ponavljajočih se kršitvah. Bo pa zato sankcija ob prvi kršitvi obveznosti nekoliko milejša, kot je bila do sedaj, saj bo trajala le dva meseca in ne trajno. S tem se zagotavlja večja resnost in angažiranost oseb, ki so oziroma naj bi bili aktivni iskalci zaposlitve in iz tega naslova prejemajo tudi določena nadomestila. Kot zadnje pa se bo ukinila sankcija znižanega delovnega nadomestila za 30 odstotkov za osebe, ki se v roku treh dni po vročitvi odpovedi ne prijavijo v evidenco iskalcev zaposlitve, saj ta ukrep v praksi do sedaj ni prinesel želenega učinka. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca si vseeno prizadevamo za zagotovitev dostojnega življenja in dela vsem ter predvsem za znižanje stopnje revščine. Zato bomo pa Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Kot prvi pa se je k besedi prijavil državni sekretar. Izvolite.
Najprej hvala za uvodne odzive poslanskih skupin. Gre zagotovo za dokaj zahtevno materijo. Tudi ko prebiramo oziroma se prebijamo skozi te člene, kako delujejo oziroma kako potem to prenesti v prakso, ni enostavno. Res, moram priznati, me veseli, da ste se v to toliko poglobili, da ste v veliki meri vse te konture rešitev zadeli, se do njih tudi dobro opredelili. V nekaterih situacijah je morda edino bilo kaj malo slabše razumljeno, pa bi predvsem tisto skušal dodatno obrazložiti. Prva zadeva, se pravi, prvo stališče, ki je bilo predstavljeno, je več zadev izpostavilo, to je bilo s strani Poslanske skupine Levica. Se pravi, v tem smislu, da gre za pravico iz dela in ne socialni transfer. To je, ko se pogovarjamo o nadomestilu, višini nadomestila. Sicer sem na nek način že počasi vajen, da karkoli predlagamo, ni ravno najboljše, v tem primeru tudi dvig nadomestila ni primeren. V redu. Bi pa vseeno s tem v zvezi moral eno stvar povedati, ko je rečeno, da je pravica iz dela in ne socialni transfer. Ko smo gledali, kako ta institut deluje, se pravi, tudi zavarovanje za brezposelnost, ki se plačuje, je bilo ugotovljeno, da res gre za zavarovanje po eni strani, po drugi strani pa z zavarovanjem zbiramo približno 40 milijonov evrov, izplačamo pa tega na letni ravni 160 milijonov in to zdaj, ko so dobri časi. Ko so slabši časi, so te cifre bistveno višje in gre to lahko tudi, približno, če pogledamo tako zbrano, kar je iz zavarovanja, lahko tam proti četrtini, petini, šestini zbranih sredstev, vse ostalo je, de facto, denar iz proračuna, kar po vsebini je socialni transfer. Po formi ne, po formi pravimo, da je zavarovanje. Iz tega razloga tudi izhaja utemeljitev, zakaj smo dvignili samo spodnjo mejo, zakaj ne zgornje. Ker dejansko, glede na sredstva, ki se vplačujejo, in dohodek, ki je zavarovan, ta dohodek ni zavarovan, ker moramo zelo veliko dodati iz državnega proračuna. Pričakujem, da bo v naslednjih letih treba opraviti tudi temeljit pogovor o tem, kako je ta institut zasnovan, ali dosega tisto, kar smo si želeli. Se pravi, dejansko zagotavljanje neke socialne varnosti v času prejemanja nadomestila. Takrat se bo treba pogovoriti tudi o tem, od kod sredstva za to. Se pravi, ali je primer prispevkov oziroma nekega zavarovanja na tak način zbiranje primeren, je treba tisti odstotek dvigniti, morda spustiti, morda ukiniti, pa zagotavljati sredstva samo iz proračuna, ker na tak način, kot je zdaj zasnovan, je nekoliko neroden. Je pa zagotovo ena zadeva, ki je bila tudi še potem rečena, vezana na zahtevo po znanju slovenskega jezika. Tu moram posebej izpostaviti – nekdo se lahko prijavi, se pravi, se registrira kot brezposelna oseba, je deležen vseh storitev, tudi nadomestila, in od takrat naprej, ko se prijavi, začne teči tisti 12-mesečni rok, v katerem mu država zagotovi brezplačen tečaj slovenskega jezika in potem tudi brezplačen pristop k izpitu. Tu se težko strinjam s tem, da se gremo neke represivne ukrepe, je vendarle leto dni časa, vendarle, ko se nekdo prijavi, se šteje, lahko rečemo temu, za aktivnega iskalca zaposlitve. Naša ocena je, da v okviru teh naporov, ki jih naredi, da bi pridobil službo oziroma ponovno zaposlitev, je popolnoma na mestu tudi to, da opravi morda kakšen izpit, kakšen tečaj, ki mu bo k temu pomagal. Ravno tuji jezik je težava zaradi tega, ker ni mogočo potem vključevati oziroma vsaj ne tako kakovostno v ukrepe aktivne politike zaposlovanja, težko tudi v katerekoli druge tečaje, ali bo to izpit za tovornjak, bo izpit za viličarja, bo morda kakšno znanje, kakšna nova veščina in tako naprej. Se pravi, za vsako izmed teh reči, ne nazadnje tudi za varnost in zdravje pri delu, ki je zelo pomembno, da nekdo lahko sploh opravlja na varen način delo, za katerega se je odločil. Se pravi, gre za zadeve, kjer vedno ta jezik pomaga. Tudi z našega vidika, ko gledamo povpraševanje s strani delodajalcev, delodajalcu je pomembno v zelo veliko poklicih tudi to, da nekdo zna slovenski jezik, ker imamo tudi Zakon o rabi slovenskega jezika, in v določenih poklicih ni mogoče opravljati tega dela, če ne znaš vsaj nekaj osnovnih besed slovenskega jezika. To so več ali manj vsi tisti poklici, bodisi v javnem bodisi v zasebnem sektorju, ko prihaja do stika s strankami. Lahko delate v trgovini, morda v kakšnem hotelu, na recepciji, kjerkoli, lahko tudi zahtevnejša dela seveda. Zelo pogosto je ta pogoj in če vsaj ni nekega osnovnega napora – in mislimo, da je eno leto razumna doba, glede na to, da gre za res nivo A1, to je čisto bazično znanje. Se pravi, da greš lahko v trgovino, se nekako sporazumeš, nekaj naročiš in tako naprej. Ocenjujemo, da je to ta rok, ki je razumen, in da v tistem času res, če nekdo išče aktivno zaposlitev, bo tudi namenil nekaj časa, da opravi takšen tečaj, ki mu zagotovo lahko dolgoročno izboljša obete tako za dodatno pridobitev izkušenj, znanj in tako naprej, ki jih lahko dobi skozi določene tečaje, kot tudi, da potem pridobi zaposlitev. Omenjen je bilo tudi nekako ta odnos, se pravi, kar se tiče evropskih držav, zakaj se potem toliko osredotočamo oziroma zakaj je ta pogoj predvsem za tiste, ki so iz tretjih držav. Prvo, če pogledamo, iz podatkov, ki jih imamo, tisti, ki so iz območja Evropske unije, število teh, ki so na Zavodu za zaposlovanje in ne znajo slovenskega jezika, je relativno nizko. Tisti, ki so iz tretjih držav, se pravi, te številke grejo v več tisoč, kar pomeni, da predstavljajo neko področje, kjer je izziv. Druga zadeva, evropska zakonodaja za evropske, če rečem tako, državljane predvideva, da tukaj omejitev ne sme biti. Druge evropske države – prej sta bili dve omenjeni, tako Nizozemska kot Avstrija – so se tega lotili nekoliko bolj sofisticirano, se pravi, niso urejali tega na področju zaposlovanja, ker je tam posebno varovanje, so se pa odločili, da bojo šli pa na tisti del, kjer so socialni transferji. Se pravi, ko bi eventualno nekdo bil rad upravičen do socialnega transferja, če ne dokaže, da zna jezik na ustrezni ravni, do tega transfera ni upravičen. Mi tako drakonskih ukrepov ne predlagamo in jih tudi nimamo namena predlagati, gremo pa v eni drugi smeri. To je dejansko, da si morda priznamo, da pri integraciji nismo bili tako dobri ali pa učinkoviti, kot bi si želeli. Zdaj, najkasneje zdaj je čas, da dejansko te ukrepe spravimo v zakonodajo, da bomo ljudem pomagali, ker če bo nekdo znal nekaj, se pravi, v slovenščini opraviti določene tečaje in tako naprej, se potem tudi zaposlil, bo bolj uspešen tudi, ko bo šel bodisi do zobozdravnika, lahko bo šel tudi na govorilne ure v šolo, kamorkoli že. Povsod v tem okolju bo lažje živel, ne bo tako izločen, se bo lažje socializiral, lažje navezoval nove stike in tako naprej. Na ta način bo prispeval k tej družbi, ki bo tudi na tak način več prispevala njemu. Se pravi, lahko rečemo, da gre za neko vzajemno korist. Sočasno – sicer ni stvar tega zakona – rešujemo tudi nekatere druge zadeve, ko se pogovarjamo o integraciji, predvsem to, da bi tiste, ki pridejo na podlagi sporazumov v Slovenijo, že v izvorni državi naučili nekaj osnov slovenskega jezika, slovenskega pravnega reda, predvsem delovnopravne zakonodaje, varnosti in zdravja pri delu in tako naprej, ravno zaradi tega, da ko bojo prišli sem, bodo toliko opolnomočeni, da bojo vedeli, katere so njihove pravice, pa seveda tudi, katere so njihove dolžnosti. Od tu naprej zagotovo še nekaj drugih zadev. Kar se tiče [[…]]Ja, tam je iz prvega stališča izhajalo, da bomo povečali izkoriščanje upokojencev. Vseeno bi povedal naslednjo stvar. Eno izmed pravil, ki jih je imela pogajalska skupina Ekonomsko-socialnega sveta, je bilo to, da se nove teme odpirajo le, če obstaja tripartitno soglasje. Kar pomeni, da ne gre za pobudo delodajalcev, tudi težko rečem, da gre za pobudo vladne strani ali pa, da gre za pobudo sindikatov, ampak gre za usklajeno oziroma za skupno pobudo, ki smo jo dobili na mizi. Prišla je s strani, lahko rečemo, sindikatov in delodajalcev. Rekli so, da imajo določene težave, da posebej tudi tisti, ki so starejša generacija, ki jo tudi predstavljajo, da so opozorili na določene težave. Mi smo pogledali, kaj so predlagali, to nekako uravnovesili s tistim, kar bi mi radi videli, in prišli do končne rešitve. Se pravi, na letni ravni se število ur, ki jih lahko nekdo opravi, ne spreminja. Se pa spreminja to, da se lahko tri mesece v letu zgodi to, da nekdo opravi 90 namesto 60 ur, ampak to pomeni, da v preostalih mesecih opravi manj ur. Glede na to, da gre po značilnosti za začasno in občasno delo, je predvideno, da se uporabljajo za pokrivanje špic. Iz tega razloga samo rekli, je razumno, je nekako tudi neka paralela z ZDR, ko pogledamo tisto prerazporejanje delovnega časa, kar pomeni, da smo našli neko skupno točko, smo se uskladili, smo šli naprej. To, da bo nekdo rekel, da gremo v izkoriščanje, pri čemer so načeloma upokojenci predlagali, da bi v to spremembo šli, se mi zdi, tako, malo nešportno. Morda bi kdaj veljalo koga tudi vprašati, preden se kakšna taka stvar reče, kako je do določene rešitve prišlo. Poslanska skupina Desus – da se zgornja meja ni dvignila. To sem prej na kratko razložil, da dejansko zbrana sredstva, ki jih imamo približno 40 milijonov evrov, na drugi strani izdatkov za nadomestila približno 160 milijonov evrov. Iz tega razloga smo se v prvi fazi odločili, da se ta spodnja meja dvigne s 350 na 530 evrov. Tako se zagotovi nekoliko višja socialna varnost tistim, ki prejemajo najnižja nadomestila. Se pa zavedamo, da v prihodnje bo pa treba najti nek nov mehanizem, morda nekoliko boljši. Je pa to mehanizem, ki ga predvideva tudi Ustava. Tako tu ni razprave o tem, ali bi to imeli ali ne bi imeli. Razprava je samo o tem, ali lahko to boljše naredimo, da se bo potem tudi odražalo za nekoga, ki, recimo, ima višje dohodke, kar pomeni, da je tudi več vplačeval, da lahko pričakuje tudi večji del svojega dohodka zavarovanega, kot pa to v tem trenutku tudi velja. Vprašano je bilo tudi še glede Zakona o interventnih ukrepi na trgu dela oziroma kar se tiče socialne varnosti. To je bil začasen ukrep, s koncem letošnjega leta preneha veljati. Mi smo beležili določene pozitivne številke in učinke, ampak je na koncu dozorelo prepričanje, da je smiselno, da ta začasna ureditev preneha s koncem letošnjega leta. Kaj to pomeni? To pomeni, da tisti zakon, o katerem smo se prej pogovarjali, se pravi, ZPIZ-2 vsebuje v 156. členu eno zanimivo določbo, in to je ta, da za zaposlene nad 60 let delodajalec plača 30 odstotkov nižje prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Se pravi, govorim o prispevkih delodajalca. In to je splošna rešitev. Se pravi, za vse, ki so nad to starostjo, potem delodajalec plačuje nekaj manj za njihove prispevke. Naša ocena je bila, glede na to, kaj smo naredili z minimalno plačo in nekaterimi drugimi ukrepi, da je razumno, da pride do neke splošne razbremenitve nad določeno starostjo, izpad, predviden iz proračuna – pretekla ocena je bila približno 18 milijonov evrov – in trenutno je predvideno, da se to tudi realizira. Če se to ne bi realiziralo, ker to je sedaj spontan scenarij, bi morali poseči v tisti drugi zakon. Ampak, naša ocena je bila, podobno kot ste sami razmislili, kako iti naproti starejšim delavcem in pomagati stimulirati tudi delodajalce, da jih ohranijo dlje tudi skozi neko prizmo stroška dela. To se bo dejansko sedaj uresničilo in mi si obetamo, da bodo tudi od tega določeni pozitivni rezultati. Še zadnja reč, ki sem jo mislil omeniti, je pa ravno ta del, se pravi gostota. Prej je bilo rečeno, z 9 mesecev do 24, ki jih moraš zbrati v zavarovalni dobi za to, da pridobiš nadomestilo za brezposelnost, gremo sedaj na 10. Primarni predlog je bil 12 mesecev. 12 mesecev je bil predlog izključno zaradi tega, ker smo ugotovili dokaj silovite sezonske vzorce in ti so se začeli takoj potem, ko je Slovenija šla z 12 mesecev na 9 mesecev. Večina drugih držav ima ta pogoj 12 mesecev ravno zaradi tega, da ne pride do situacije [[…]]Recimo, imate gostinstvo, gradbeništvo, nekatere druge dejavnosti, ki imajo močno sezonsko komponento, pomeni, da je ta nizka sezona november, december, januar, februar – nekako v tistem času – in se je ravno to nekoliko nenavadno zgodilo, da mi kot država in posledično – to ne govorimo samo o državi, ker prihodke plačajo vsi, se pravi, druge industrije, branže, zaposleni, ki so zaposleni dvanajst mesecev v letu – v bistvu subvencionirajo določene panoge. Če je to družbeni konsenz, v redu, ampak mislim, da ni. Do tega je prišlo na nek nenameren način, iz tega razloga smo mi potem rekli, da je smiselno to začeti zamejevati. Na en način tako, da se malenkost podaljša ta gostota, na drug način pa tisto, kar sem omenil že uvodoma kot stališče Vlade; se pravi, da je bilo do pogajanj dogovorjeno in je bila sočasno ustanovljena še ena pogajalska skupina, ki se pa ukvarja z zakonom na področju evidentiranja delovnega časa. Ker je bilo pa ugotovljeno predvsem skozi naknadne nadzore Inšpektorata za delo in tako naprej, da če pogledamo tiste panoge, ki imajo sezonsko visoko intenzivnost, in če pogledamo njihove evidence, so v tisti največji intenzivnosti vsi delali od ponedeljka do petka osem ur na dan, pri čemer, če bi imeli normalen sistem spremljanja, bi ugotovili, da temu verjetno ni tako, da je bilo teh ur več, in če je bilo teh ur več, bi dejansko lahko potem v tej nizki sezoni preko prerazporeditev delovnega časa ljudje tisto, kar so oddelali več, tudi dostojno uživali. Pa ne na tak način, da se to kompenzira iz državnega proračuna, ampak iz tistega, kar je imel dohodek iz vseh teh ur, ki so bile opravljene. Gre za občutljivo debato, mislim, da se bomo morali zagotovo zelo temeljito usesti glede tega tako z delodajalci kot s sindikati, ampak mislim, da imamo kar nekaj dobrih rešitev, ki bi lahko potem v relativno kratkem času bile tudi na vaši mizi za nadaljnjo razpravo. Pa naj bo to za uvod vse. Hvala.
Hvala lepa. Prijavljena imamo dva razpravljavca. Prvi bo dobil besedo gospod Soniboj Knežak in kot druga gospa Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Bom kratek, ker mi je vse tisto, na kar sem mislil opozoriti, državni sekretar razložil. Vidi se, da pozna zadeve, da so v stiku tudi s podjetji in z vsem tistim, kar ste notri, teh par rešitev predlagali, dejansko rešujete neke težave, ki jih je zaznati na trgu dela. Omenili ste upokojence. Pozdravljam teh 90 ur, ker v praksi se dogaja, da upokojence v glavnem motiviramo v tistem času, kadar pride do nenadnih naročil. V praksi se to dogaja, da sicer naredijo več kot 60 ur, pa jim kasneje v naslednjem mesecu plačajo. Tako se mi zdi, da je to nekako 90 ur, realno, da jih tudi upokojenci lahko še zmorejo. Bi pa tukaj opozoril, sem tudi že pisal na ministrstvo pred to svojo funkcijo – sicer ne vem, če ste vi za to pristojni –, ampak to delo upokojencev je izredno drago, kar dosti obdavčeno. Mislim, da celo čez 80 odstotkov, če se prav spomnim; vem, ko smo nazadnje zaposlovali, ko sem bil še v funkciji kadrovskega direktorja. Okrog zagotavljanja teh denarnih socialnih pomoči ste mi tudi že odgovorili. Pa razmišljanja [[…]]Mislil sem predlagati, zakaj pa ne tudi dvig teh najvišjih pomoči. Nekako ste mi odgovorili s sredstvi, ki jih dobite v blagajno, koliko jih izplačate. Zdelo se mi je, da bi tudi pri teh najvišjih izplačilih bilo potrebno kaj razmisliti, ampak sem dobil nek odgovor, ki me je zadovoljil. Okrog tujcev – močno pozdravljam zadevo. Mi smo v podjetju, kadar smo zaposlovali tujce – v glavnem smo jih vzeli v paketu, nekje od 5 do 10. V tem procesu socializacije znotraj firme smo obvezno, obvezno naredili znotraj podjetja tečaj slovenskega jezika; zahtevna tehnologija, obvezno morajo znati [[…]]Da ne govorim.! Saj osnovnih zadev ne moreš narediti. To je izpit iz varstva pri delu. Vem, poznam zgodbe v gradbeništvu, ki se dogajajo, sicer imajo vsi izpolnjene pole, vem pa, da jih nobeden niti ni razumel pa še kaj drugega. Tako se mi zdi to zelo dober ukrep, zato da v končni fazi tudi nekaj na sebi naredijo v tem času, ko so tu. Povezujem pa tudi, tudi vi ste omenili, ker sem dal, mislim, da pretekli mesec pobudo na Ministrstvo za javno upravo, ampak verjetno bi bilo tudi dobro na vaše ministrstvo, ker sem predlagal, da ukrepe, ko se pridruži družina po petih letih in ponudijo brezplačne tečaje, mislim, da so 60- pa do 120- pa 160-urni brezplačni, ker spoznajo državo, ustavo, jezik. Celo predlagal sem, ne da jim to ponudimo, to bi moralo biti obvezno predvsem zaradi tega, da se ne dogaja, predvsem iz bivše Juge, kjer imajo starši, predvsem mama, kar veliko vlogo v družini. Če starši ne znajo nič, se nam lahko dogaja tisto, kar imamo sedaj priče, da pridejo v osnovno šolo, ne znajo besede jezika. Skratka, za lažjo socializacijo. Še nekaj drugih zadev sem hotel izpostaviti, ampak ste mi že v vaši razpravi dali, tako da se zahvaljujem za odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Mojca Žnidarič, pojavi pa se je k razpravi nato še Nik Prebil. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala za besedo, podpredsednica. Hvala vsem, ki vztrajate še z menoj, čeprav je petek popoldne, ampak tema je za moje pojme zelo pomembna in je prav, da tudi o njej razpravljamo. Zakon o urejanju trga dela velja od 1. 1. 2011 in v tem času je bil že sedemkrat noveliran, kar pomeni, da je to res živa materija in zakon, ki se nenehno prilagaja trgu dela. Kot smo slišali, so cilji sedanjega zakona hitrejša aktivacija delovno aktivnega prebivalstva, potem podaljšanje delovne aktivnosti starejših, omejevanje prekarnega zaposlovanja, zagotavljanja višje socialne varnosti prejemnikov denarnega nadomestila in tako dalje. Tudi jaz se bom osredotočila na nekatere poglavitne spremembe in jih v glavnem tudi podprla. Zdi se mi, da res trenutne spremembe predloga naslavljajo prave stvari, odpravljajo številne anomalije, tako da se res z večino teh tudi strinjam. Kot rečeno, slovenski jezik vsaj na ravni A1 bodo morali znati tujci, ki se prijavijo v evidenco brezposelnih oseb. To pozdravljam, kajti že sama komunikacija s svetovalcem zaposlitve ni mogoča, če človek ne ve prav nič slovensko. Tudi praktično na nobenem delovnem mestu niti na delovnem mestu čistilke ali kogarkoli, tudi kjer ne delajo z ljudmi, v bistvu zaposlitev ni mogoča, kajti vseeno so pogodbe o zaposlitvi in vsi dokumenti v slovenskem jeziku in če popolnoma nič človek ne razume, je v bistvu nezaposljiv. Glede upokojencev je bilo že veliko povedanega. Podpiram odločitev, se pravi, do sedaj so lahko delali vsak mesec preko tega začasnega in občasnega dela 60 ur na mesec, sedaj je dovoljeno, da bodo tri mesece v letu delali 90 ur, ampak skupen fond ur pa ostaja 720, kot je bilo to tudi prej. Se pravi, gre za prilagajanje sezonskim razmeram. Zelo pozdravljam to odločitev, ki bo v bistvu sprememba tudi na podlagi priporočila Varuha človekovih pravic – se pravi, prijava pred nastopom porodniške in pa po nastopu porodniške se bo sedaj seštela. Veliko mamic, ki se je vrnilo s porodniškega dopusta, tu in tam so bili tudi kakšni očetje, se jim je vsaka prijava za vključitev v katerikoli ukrep začela šteti na novo. Tako res pozdravljam to spremembo, da se jim bodo te prijave seštele in se bodo lahko prej vključevali v ukrepe aktivne politike zaposlovanja in se tudi potem s tem tudi čim prej zaposlili. Glede denarnega nadomestila je tudi bilo že povedano. Se pravi, da do sedaj je bilo zahtevanih 9 mesecev zadnjih 24 mesecih, sedaj je predlog usklajen na Ekonomsko-socialnem svetu za 10 mesecev. Res je, kot je že državni sekretar povedal, želja je bila, da bi šli nazaj na 12 mesecev v zadnjih 24, ampak glede teh različnih sezonskih del, kot je kmetijstvo, gradbeništvo, je potem v pogajanjih na Ekonomsko-socialnem svetu prevladalo, da je dovolj 10 mesecev. Res pa je, tukaj so bila številna izigravanja sistema, ogromno ljudi je povedalo, da so normalno v poletnih mesecih delali 10, 12 ur in dobri delodajalci so tudi te ljudi imeli zaposlene za nedoločen čas in potem tudi v zimskih mesecih koristijo te ure. Nekateri so pa iz leta v leto seveda pošiljali delavce na zavod ali pa še pošiljajo in se potem jezili, ko so jih svetovalci zaposlitve obveščali in pošiljali na druga delovna mesta. V Sloveniji nimamo nekega posebnega sklada za sezonske delavce, mogoče, ker ste omenili državni sekretar, da razmišljate v tej smeri, iščete te rešitve. Nekatere države imajo urejeno to tako. Pri nas ga ni, se pravi, vsi ti ljudje, ki se pridejo čez zimo prijavit tja, morajo izpolnjevati enake obveznosti kot vse ostale brezposelne osebe. Dejansko je to nonstop neko grdo gledanje in kritika svetovalcev zaposlitve, češ, kam pa jih nekam pošiljajo; oni itak čakajo na svojega delodajalca. Tako mislim, da bi se tu morala najti neka bolj ustrezna rešitev za sezonske delavce, kolikor se bo to toleriralo. Upam pa res, da se bo veliko tega rešilo skozi Zakon o evidencah na področju dela in socialne varnosti, ker kot rečeno, ti delavci svoje delovne obveznosti oddelajo v poletnih mesecih. Sama dolžina nadomestila se ni krajšala, kot je bilo v začetku sicer predvideno, ampak se potem zvišuje na starost. Ko sem videla – torej s 50 na 53 let za pridobitev 19-mesečnega nadomestila ali pa s 55 na 58. Tukaj bi samo vprašala, en pomislek imam – ali je tukaj predvideno kakšno prehodno obdobje za ljudi, ki so v odpovednem roku? Tisti ljudje, ki imajo v rokah mogoče odločbe o odpovednem roku, ali je za njih predvideno kakšno prehodno obdobje? Ker ti, ki so stari od 50 do 53 ali pa od 55 do 58, lahko potem dobijo sedaj manj, kot so pričakovali. Glede zvišanja denarnega nadomestila je bilo povedano, torej s 350 se viša na 530, ampak tukaj bi res rada poudarila, da je ta znesek bruto znesek in je primerljiv v bistvu neto znesku denarne socialne pomoči. Kajti prejemniki denarnega nadomestila plačajo prav enake prispevke, kot jih plačujemo vsi zaposleni, in jim tudi teče delovna doba, tako da se vsi prispevki odvedejo in ta znesek je bruto znesek, tako da je primerljiv potem neto znesku denarne socialne pomoči, kar je seveda zagotovo prav in pravično. Kar nekaj sprememb je tudi. Ja, črta se torej ta sankcija. Mislim, da je Poslanska skupina SAB problematizirala, da se črta sankcija neprijave v treh dneh iskalca zaposlitve. Jaz pa v bistvu pozdravljam to odločitev, kajti v treh dneh, ko je prišlo do kakšnega večjega stečaja, včasih tudi mali uradi niso niti sposobni toliko ljudi prijaviti v treh dneh. Ko dejansko piše v treh dneh, niti ne v treh delovnih dneh. Se pravi, če je bil stečaj na petek, pomeni to prijava vseh potem v ponedeljek. Na drugi strani pa morate razumeti, da ljudje, ki so nenadoma izgubili službo, doživljajo ogromne stiske. Ogromno je tukaj bolniških in drugih stisk, tako da dejansko se ljudje velikokrat tudi niso sploh sposobni v teh treh dneh prijaviti v evidenco iskalcev zaposlitve. To odločitev pozdravljam. Nikakor ne morejo biti oni sankcionirani za to, da se ne prijavijo, kajti sedaj se jim je denarno nadomestilo znižalo za 30 odstotkov in mislim, da je ta rešitev življenjska in bi jo tudi tako pustila, kot predlagate, da se črta. Glede spodbud za zaposlovanje nižje izobraženih. Dober predlog je ta oziroma ta sprememba, da je zdaj mogoče samo za drugega delodajalca, kajti kot rečeno prej, ko sem omenjala te gradbince, te delodajalce, ki so čez zimo pošiljali ljudi na zavod. Hkrati je potem tudi, če je šel k istemu delodajalcu, je lahko potem človek dobil to nagrado za zaposlitev, ampak to ni bil namen. Se pravi, prav je, da se spodbuja, če gre k novemu delodajalcu, da si poišče novega delodajalca. Pa še ena druga zadeva, ki je tudi odpravljena, sem videla. V prejšnji zakonodaji, je pisalo, da dobivajo 20 odstotkov zadnjega izplačanega denarnega nadomestila. To pomeni, nekdo je lahko dobil za dva meseca skupaj, če se je vloga malo dlje časa reševala, ali pa nekdo je komaj dobil za pol meseca izplačano, če ni imel celega meseca izplačanega in potem teh 20 odstotkov ni bilo realnih. Rešitev, ki jo zdaj predlagate, je seveda veliko bolj pravična, ker predlagate 20 odstotkov mesečnega nadomestila, ki bi ga pripadalo v tistem mesecu. Samo glede sankcioniranja oseb bi rekla še nekaj. V nekaterih primerih se gre zdaj na enostopenjsko sankcioniranje; v primerih, ko se človek ne odzove na vabilo. To pozdravljam, imam pa eno dilemo, ker je tudi v primerih – torej, ko ni aktiven iskalec zaposlitve, ker se ni odzval na napotnico, imam en pomislek. Ljudje bodo ugotovili, da je boljše, da se ne odzovejo na napotnico, kar ne bo prvič odjavljen, ker pa, če gre do delodajalca, pa tam odkloni zaposlitev ali pa si ne prizadeva pridobiti zaposlitve, bo pa takoj v prvo sankcioniran. Moram pa povedati, da v bistvu te sankcije morajo obstajati in je prav, da se gre na prvo, kajti zavod vedno ljudi pošilja v skladu z zaposlitvenim načrtom. Se pravi, to je v skladu s tistimi zaposlitvenimi cilji, za katere so se dogovorili, da jih bo iskal. Moram reči, da zadnja leta se praviloma že izvaja na Zavodu za zaposlovanja to, da se skoraj vse osebe predhodno preverjene ali preko telefona, ali preko maila, ali kakorkoli drugače, da so preverjene, predno so napotene na razgovor za zaposlitev. Tako je prav, da se sankcije ohranjajo in da so v nekaterih primerih, ko je grobo kršenje, kar enostopenjske. Torej predloge sprememb podpiram, še najbolj pa me veseli to, da so res bile vse te spremembe usklajene na Ekonomsko-socialnem svetu, torej, da so vsi partnerji tudi dali soglasja. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj pa dobi besedo še gospod Nik Prebil. Izvolite.
Predsednica hvala, saj ne bo dolgo. Samo želel bi mogoče še nekaj stvari še enkrat poudariti. Glede stališč, ki sem jih poslušal, se seveda z nekaterimi strinjam, z nekaterimi ne v celoti, ampak vsekakor so določeni pomisleki legitimni in je to stvar debate za njihovo razrešitev. Kot je rekla kolegica, ja, ta zakon je resnično živa materija in se prilagaja trgu dela, tako da so tudi ukrepi za spreminjanje vsekakor nujni. Še enkrat, namen te novele – hitrejša aktivacija delovno aktivnega prebivalstva, podaljšanje delovne aktivnosti starejših, omejevanje prekarne zaposlitve, kot smo rekli, in pa zagotavljanje višje ravni socialne varnosti prejemnikom denarne nadomestila za primer brezposelnosti. Ključne spremembe so torej, da se ta znesek minimalno poviša, poviša se zavarovalna doba za priznanje pravice z 9 na 10 mesecev za zadnjih 24 mesecev, ostalo se pa bom mogoče še pri tem zadnjem ukrepu za učinkovitejšo aktivacijo integracijo tujih brezposelnih oseb, se pravi brez znanja slovenskega jezika. Kot sem že prej v stališču povedal, neznanje slovenskega jezika brezposelnim otežuje ali celo onemogoča učinkovito vključevanje na slovenski trg dela. Nimam nič proti zaposlovanju tujcev, ko so izčrpane možnosti v Sloveniji, ampak spoštovani, poglejte, jezik je osnovna, vsakdo v nekem normalnem delovnem procesu mora obvladati jezik v državi, v kateri je – seveda poleg drugih lastnosti, ki jih ima –, vsekakor pa vsaj neke osnovne sposobnosti, da lahko komunicira s strankami. Sicer se tuje brezposelne osebe že sedaj lahko pri Zavodu za zaposlovanje vključujejo v te tečaje in izpit iz slovenskega jezika, kot pa je rečeno, je to njihova samostojna izbira in ugotavljamo, da se za to odloča relativno malo brezposelnih oseb, zato se mi zdi ta predlog ustrezen. Ostale spremembe se prilagajajo zlasti nekim zadevam zaradi lažjega izvajanja zakona, neko veljavno sodno prakso in stališči Varuha človekovih pravic po teh popravkih, nekaterih določb zakona, vseeno pa bi še enkrat rad poudaril, da je bila celotna zadeve in predlagane rešitve usklajene med socialnimi partnerji na Ekonomsko-socialnem svetu, kar pa seveda pozdravljam. Ravno s temi ukrepi iz prejšnje pokojninske novele, ko smo govorili, in s temi, s katerimi zdaj gremo naproti ljudem, jim dajemo tiste boljše možnosti tako za delo kot tudi za pokojninsko dobo. Ne nazadnje pa je cilj politike sprejemati ravno življenjske zakone. Strinjam pa se, da bo treba na določenih področjih še marsikaj postoriti, se pa verjetno vsi strinjamo, da so ti koraki in tisti, o katerih smo se danes tudi že pogovarjali, nek dober korak naprej proti cilju, ki ga imamo, zato bom ta predlog zakona v prvi obravnavi seveda podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem prehajamo v sklepni del splošne razprave, v kateri dobi besedo so predstavnik Vlade gospod Božič. Izvolite.
Hvala za besedo. K tistemu, na kar sem se najprej odzval, je kakšno malenkost zagotovo še za dodati. Ena zadeva je bila omenjena, kar se tiče začasnega in občasnega dela upokojencev, predvsem z vidika obremenitve. Predvidevam, da je to iskalo bolj s tega vidika, da gre za neko civilno razmerje in mislim, da imamo, lahko rečemo, trojno obremenitev. Na eni strani so prispevki, na drugi dohodnina, na tretji pa, mislim da, poseben davek na določene prejemke. S tem v zvezi se nas to delno to tiče, zaradi tega ker imamo eno medresorsko delovno skupino, ki se ukvarja s poenotenjem zavarovalnih vsot in podlag. Se pravi, izhajamo iz tega, da bi vzpostavili neka logična ravnotežja pri tem, koliko je s prispevki obremenjen določen tip pogodbe. Se pravi, določba o zaposlitvi za nedoločen čas, potem za določen čas, potem imamo študentsko delo, začasno in občasno delo upokojencev, potem imamo tukaj še podjemne pogodbe, avtorske pogodbe. Zdaj moramo nekako to spraviti v nek razumen skupni imenovalec. V tem smislu vsako delo šteje, se pravi, vsaka pravica mora biti plača in mora biti potem lahko tudi črpana v nekem razumnem sorazmerju. In v okviru tega, ko bomo mi ta del zaključili, mislim, da bo mogoče tisti posebni davek na določene prejemke, ki je kar že stara reč, če lahko temu tako rečemo, in je bil iz drugih razlogov uveden in se bo lahko takrat to odpravilo in bo verjetno postalo nekako tudi bolj zanimivo oziroma malo manj obremenjeno. So tam določeni odpustki, ko gre za kmetijstvo oziroma to sezonsko pobiranje in tako naprej, ampak mislim, da v tem primeru te izjeme ni. Od tukaj naprej – druga stvar. pobuda ki ste jo dali na MJU, je zagotovo zanimiva in gre v smeri tiste integracije. Edino to, kar se tiče združitve družine .Pri nas velja pravilo, da po enem letu lahko združi družino, mi smo pregledali tudi določene podatke v zadnjem času. Ugotavljamo res določene diskrepance pri tem in s tem v zvezi smo pa tudi v sodelovanju z MNZ pa tudi z MNU smo že pristopili. To je pa ena druga medresorska delovna skupina, ki se ukvarja s potencialnimi zlorabami. Tam se tudi to že naslavlja in mislim, da bomo tudi tam, podobno, kot ste sami omenili eno izmed rešitev, našli tudi kakšno drugo, ki bi nekako predvsem motivirala ljudi v pravo smer in jih potem kot stranski učinek, lahko rečemo, tudi nekoliko odvračala od potencialnih zlorab. Eno vprašanje je bilo postavljeno tudi z vidika prihodnjih obdobij. Tam so za prehodno obdobje predvideni trije meseci. Se pravi, ko se spreminja potrebna zavarovalna doba pa starost za pridobitev – 19 oziroma 25 mesecev – pravice do nadomestila, bomo videli, kako se bo razvila razprava naprej. Če boste ocenili, da potrebujemo tam kakšno bolj sofisticirano določbo, se pravi, to prehodno določbo, bi tudi o tem razmislili. Moram priznati, da smo, ko smo snovali zakon, tudi razmišljali o več variantah, potem smo se odločili za eno zelo preprosto. Bo pa tudi iz razprave z vami potem nekako izšlo ven [[…]]Ali če rečemo tako: je boljše čim bolj preprosto, pa se potem zgodi morda kakšen negativen stranski učinek ali pa morda malo bolj sofisticirano pa potem zadeva nekako bolj tekoče izpade. Od preostalega bi rekel samo še tako. Ponovno bi poudaril, tudi to si štejemo za relativno dober dosežek na ministrstvu, da je res na podlagi tistih izhodišč, ki smo jih tudi usklajevali na ravni koalicije, da smo uspeli na Ekonomsko-socialnem svetu ponovno skozi kar nekaj iteracij te pogajalske skupine priti do tega, da smo dobili soglasje na te rešitve. To kaže na to, da so solidno pretresene, in me tudi veseli, da ste številni danes povedali, da ste pripravljeni to v prvem branju podpreti. Tako da – hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni izčrpan, sprašujem, ali želi še kdo na podlagi 71. člena Poslovnika razpravljati. Vidim, da ja. Koliko rok? Samo gospod Baković. Izvolite, imate na voljo pet minut.
Glede na uro obljubim, da ne bom dolg. Enostavno se moraš oglasiti tudi pri tej temi, ki je nekako vzporedna s prejšnjo, o kateri sem razpravljal. Rad bi namreč povedal, da je Kočevje imelo nekaj let nazaj rekordno stopnjo brezposelnosti. Ta je znašala več kot 26 odstotkov. Sedaj je ta stopnja nekje na 14,7 odstotka. Razlika je očitna, pa vendar še ni zadovoljiva. Pri nas imamo precej ljudi, ki so dolgotrajno nezaposljivi, in med njimi seveda veliko pripadnikov romske skupnosti. O razlogih, zakaj je temu tako, danes ne bom govoril. Vesel pa sem, da zakon ureja spodbudo za zaposlovanje prejemnikov denarnega nadomestila za nizko in srednje izobražene, hkrati pa ureja tudi način sankcioniranja brezposelnih oseb. Dosedanji zakon v praksi ni prinesel spodbud za večje zaposlovanje pripadnikov romske skupnosti in ostalih trajno ali dolgotrajno brezposelnih oseb. Sprašujem se, pa tudi vas, ali bojo te predlagane spremembe zakona prinesle kaj napredka tudi na tem področju. Kolikor sam razumem to zadevo, gre med drugim tudi za spremembo do zdaj veljavnega dvostopenjskega sankcioniranja kršitev iz naslova obveznosti brezposelnih oseb. Dvostopenjsko, kakor razumem, se ohranja, kadar brezposelna oseba ne bo aktivni iskalec zaposlitve, torej se ne bo odzvala vabilu, napotnici in podobno, v preostalih primerih, ko bo pa odklonila vključitev v program aktivne politike zaposlovanja in kršila druge obveznosti, ali pa bo odklonila ustrezno ali primerno zaposlitev, bo pa potem se prenehalo voditi tako osebo v evidenci brezposelnih oseb že ob prvi kršitvi. Najprej me zanima, ali je to obligatorno, obvezno, če se to zgodi, ali pa so mogoče tudi kake druge solucije. Hkrati, kot razumem, se za prejemnika denarnega nadomestila omiljuje sankcija, ki se izreka za primer prve kršitve obveznosti, na način, da se denarno nadomestilo zniža tudi pod višino minimalnega denarnega nadomestila, vendar le za naslednja dva meseca. Kaj bo vse to pomenilo v praksi? Kakšna je pravzaprav razlika med trenutno zakonodajo in predlaganimi spremembami na tem področju? Saj večinoma smo slišali in razumeli. Bolj se sprašujem, a bo takšna, da bo učinkovito spodbujala ljudi k zaposlovanju ali ne, in kako je mogoče spodbuditi tudi delodajalca, da bo hotel oziroma želel zaposliti pripadnika romske skupnosti. Odkrito povem, danes si zaradi takšnih in drugačnih razlogov mnogi delodajalci ne želijo zaposliti pripadnika romske skupnosti in to ni prav. Problemi, ki so trenutno aktualni – in verjamem, da jih poznate – tako v Kočevju kot v širši dolenjski regiji, pa v veliki meri izhajajo ravno s tega področja in neučinkovitosti obstoječe zakonodaje. Res si želim, da bi slišal dobre novice v zvezi s tem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Se opravičujem, prej nisem videla še dvignjene roke državnega sekretarja. Izvolite, imate tudi vi besedo. 5 minut.
Hvala za besedo. Bi se kar potem odzval na nekaj zadev. Če pogledamo prvo stvar, omenili ste stanje v Kočevju kot regijo, ki je imela izrazito povečano brezposelnost. Ta sicer polagoma, kot tudi pravite, pada, ampak je še vedno relativno visoka. Omenili ste tudi eno izmed skupin, ki je dejansko ciljna po več projektih ali pa prizadevanjih, ki jih imamo. Če pogledamo samo aktivno politiko zaposlovanja, imamo vgrajeno noti, lahko to rečemo, neko pozitivno diskriminacijo. Se pravi, da se poskuša tako z višino sofinanciranja kot z vidika tega, kako se, recimo, uvrstiš v določenih točkovanjih, vplivati na to, da tisti, ki imajo več težav, lažje pridejo do nekih storitev, ki bi jih spodbudile k temu, da dobijo oziroma nekako rešijo to, da pridejo do zaposlitve, ki bi po možnosti bila trajna. Je pa tukaj dosti tudi drugačnih težav. Bom poskušal na zelo plastičen način pokazati. Ena izmed pobud, ki je bila, se je takrat stimuliralo tudi to ciljno skupino, se pravi Rome, da bi delali na pošti kot poštarji. Če vzamete 10 Romov in greste tukaj v Ljubljani po centru in vzamete 10 drugih, recimo Slovencev, je velika verjetnost glede na težo dela, če boste primerjali, da na koncu verjetno noben tega ne bo delal. Potem se včasih nekako krivično tudi v medijih začnejo dogajati določeni komentarji, poglej jih, ponujeno je bilo, pa niso oddelali. Zakaj le! Že če pogledamo celotno populacijo, morda se jim pogosto ponudijo neka dela, ki so že – za kogarkoli – izjemno zahtevna, težka, težavna, morda neprimerna, da se začne z njimi, za tisti prvi del socializacije, spoznavanja z delom in tako naprej, in tukaj bomo morali najti neke nove rešitve. Treba bo najti dejansko, kako pristopiti, kako pomagati, pogledati tudi malo čez mejo, kakšne so kaj tuje prakse, ker so določeni vzorci, ki jih imajo in jim bolj ležijo. Recimo, tudi skupinsko delo jim bolj leži, skrb za neko območje jim bolj leži kot individualno, od 8. do 4. ure ali pa, ne vem, od 7. do 3. ure. Se pravi, tukaj bomo morali tudi mi z naše strani razmisliti, kaj se da narediti, da se jih bo lažje vključevalo noter. Druga zadeva, glede sankcioniranja. Se pravi, dvostopenjsko, kajne. To je zanimiva reč. Bilo je uvedeno na pobudo ene izmed mednarodnih organizacij, kar je razumno seveda, je smiselno, da je dvostopenjsko, ne pa takoj taka sankcija. Težava, ki se je pojavila, je bila v tem, da dikcija v zakonu je bila pa postavljena na tak način, da je postalo stopenjsko sankcioniranje neskončno. To je funkcioniralo tako, da si naredil kršitev, si se odjavil, spet prijavil in spet nisi imel kršitve. In so bile rešitve v zakonu nefunkcionalne. Zato je prišlo zdaj do te spremembe, dvostopenjsko oziroma enostopenjsko. Lahko je še vprašanje, kar se tiče določene sorazmernosti pri tem, ampak še vedno ocenjujemo tudi z vidika pogovorov, ki smo jih imeli z Zavodom za zaposlovanje, kako zavod pristopa. Se pravi, tu ne gre za nek drakonski pristop, zdaj sem pa jaz tukaj, da te bom kaznoval, ampak poskuša se vse, kar lahko. Če mu tudi z opozorili ne uspe, potem šele poseže po nekih drugih ukrepih, ki so mu na razpolago. Tako da tukaj je neka sorazmernost in postopnost zagotovljena že na praktični ravni, dejansko je pa tukaj potem tudi predvidena s temi sankcijami. Kar se tiče tistega, da se za dva meseca naredi ta sankcija, je pa zadeva taka. Zdelo se nam je nesorazmerno, da nekdo, ki je, recimo, 12 ali pa 19 ali pa 25 mesecev prejemnik denarnega nadomestila, da je kaznovan za celotno obdobje, ker bi ga na ta način v bistvu spravili v težji, tudi socialni, položaj. Rekli smo, naj bo primerljivo in znižamo nadomestilo za dva meseca in pri vsakem je dva meseca, približno enako, če tako rečemo. Če bi se pa to apliciralo na 10, 15, 20 mesecev, bi pa bilo s tega vidika sorazmernosti, lahko rečemo, najmanj, kar je, nekorektno. Zakaj pa tisto, da se lahko zdaj zniža pod minimalno nadomestilo, je pa razlog ravno v tem, da imamo zdaj silovito zgostitev, če pogledamo tako – podobno kot pri plačah. V Sloveniji velja silovita zgostitev. Zelo veliko je ljudi, ki ima tam nekaj nad minimalno, potem pa naglo to pade dol. Podobno je pri nadomestilih. Se pravi, zelo veliko ljudi se bo zdaj znašlo na tistih 530 evrih. Iz tega razloga smo hoteli vseeno ohraniti del te kaznovalne politike na ta način, da lahko gre tudi nižje. To bo še vedno nad tistimi 350 evri, ki bi jih zdaj dobil kot minimum, pa vendar manj kot tistih 530. Zdaj mi je pa čas potekel. Hvala.
Hvala lepa, državni sekretar. S tem smo zaključili splošno razpravo o predlogu sklepa. Da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 29. oktobra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in prekinjam 12. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 29. oktobra, ob 9. uri. Lep vikend vsem!