Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 24. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Nik Prebil do 13. ure, Maša Kociper do 14. ure, Blaž Pavlin od 16. do 17. ure, Tadeja Šuštar od 16. do 20. ure, Samo Bevk od 12. ure, Iva Dimic od 14. ure, Lidija Divjak Mirnik, Suzana Lep Šimenko in Ivan Hršak. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O NUJNIH UKREPIH NA PODROČJU ZDRAVSTVA V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade gospe Alenki Forte, državni sekretarki Ministrstva za zdravje.
Gospa Forte, kar h govornici lahko greste. Lahko ste brez maske za govornico.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada je 17. junija 2021 v zakonodajni postopek vložila izjemno pomembne zakone. Eden izmed teh je tudi Zakon o nujnih ukrepih na področju zdravstva, ki vam ga danes predstavljamo. Zaradi potrebe po obvladovanju nalezljive bolezni covid-19 je treba sprejeti nov zakon z nujnimi ukrepi, ki bodo omilili posledice in vpliv nalezljive bolezni covid-19 na področju zdravstva in delovnopravnem področju. Ta zakon bo omogočil bolj učinkovito delo v zdravstvu ter povečal dostop do zdravstvenih storitev in varnost pri uporabi medicinskih pripomočkov. Ukrepi so pretežno časovno omejeni, razen ukrepov, ki jih je smiselno uveljaviti kot stalne. Posebej je navedeno, kateri ukrepi izjemoma veljajo že od 1. julija 2021, zato da se ne prekine trajanje ukrepa, ki se izteče na podlagi prejšnjih interventnih zakonov. Ker predlog zakona predstavlja nujne ukrepe na področju zdravstva, Vlada v skladu s prvo alinejo drugega odstavka 90. člena Ustave Republike Slovenije predlaga, da razpis zakonodajnega referenduma ni dopusten, saj gre za zagotovitev odprave posledic naravnih nesreč. Celokupni ukrepi so ocenjeni v višini 66,6 milijona evrov. Sredstva se bodo zagotovila iz proračunske rezerve oziroma finančnih načrtov ministrstev ter rezervacij dopolnilnih zdravstvenih zavarovalnic. Virusno breme covida-19 je še vedno visoko. Grozi nam četrti val, zato je nujno sofinanciranje osebne varovalne opreme za zdravstvene organizacije in socialnovarstvene zavode. Treba je podaljšati veljavnost ukrepa izvajanja in financiranja presejalnega testiranja na covid-19 iz proračuna Republike Slovenije. Zaradi visokega števila čakajočih bolnikov na posege in preiskave je treba podaljšati nacionalni razpis za izboljšanje dostopnosti do zdravstvenih storitev in izvedbo celotnega programa na letni ravni, ki ga financira Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, zato predlagamo začasni prenos nerealiziranih programov zdravstvene dejavnosti. Nadalje je treba podaljšati obdobje za izpolnitev pogoja glede izobrazbe za tehnike zdravstvene nege, saj v času covida niso mogli dopolniti svoje izobrazbe do nivoja visokih zdravstvenih delavcev. Za pogoje za določitev odgovornega nosilca dejavnosti pa je treba veljavni zakonski pogoj omejiti na pogoj samostojnega opravljanja dela. Na delovnopravnem področju je treba podaljšati ukrep nadomestila plač delavcem zaradi odrejene karantene na domu ali nezmožnosti opravljanja dela zaradi višje sile. Dopolniti je treba pravico do dodatkov za neposredno delo s covid-19 pacienti. Poleg navedenega predlog zakona določa tudi pravico do dodatka za delo v rizičnih razmerah v času epidemije za direktorje in ravnatelje šol, vrtcev in na področju javne uprave, saj so se župani in podžupani zelo požrtvovalno lotevali pomoči pri obvladovanju epidemije. Zaradi bolj učinkovitega dela v zdravstvu, dostopnosti do zdravstvenih storitev ali zaradi varnosti je potrebna dopolnitev zakona o zbirkah podatkov v zdravstvu, ki jih opravlja Nacionalni inštitut za javno zdravje. Postavljamo zakonsko osnovo za povezovanje zbirk Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in zbirk NIJZ. S predlogom zakona zagotavljamo učinkovite rešitve za naročanje in cepljenje, sledenje čezmejnim prehodom v okviru EU aplikacije oziroma poznanega digitalnega zelenega potrdila. Z zakonom omogočamo natančen nadzor nad beleženjem in zaračunavanjem storitev ter nadzor nad kakovostjo določenih storitev, kot na primer vgradnja endoprotetičnega materiala bolnikom. Povečujemo tudi zmogljivosti epidemiološke službe Nacionalnega inštituta za javno zdravje. Še naprej se zagotavljajo začasne administrativne razbremenitve pri naročanju projektov za gradnjo objektov v zdravstvu. Postavlja se zakonska osnova za genomsko sekvenciranje, podaljšuje se možnost zdravstvene obravnave za osebe, ki po zaključenem bolnišničnem zdravljenju po prebolelem covidu-19 še niso povsem samostojni. V predlogu zakona se zagotavlja proračunsko financiranje specializacij s področja klinične psihologije, uvajamo spodbujanje specializacij iz družinske medicine in uvajamo načrtno razpisovanje štipendij za zdravstvene poklice za naslednje desetletno obdobje. Uvajamo tudi kakovost in varnost pri samo testiranju na covid-19. Naj zaključim. Predlagani ukrepi bodo zdravstvenemu delavcu olajšali vsakdan, obenem pa bodo ti ukrepi povečali dostopnost do zdravstvenih storitev in varnost za zdravstvene zavarovance. Zakon, ki je predložen v zakonodajni postopek, pa je tudi že začetek zahtevne poti, ki jo mora slovensko zdravstvo še prehoditi, to je načrtovanje kadrov, učinkovitejše delovanje izvajalcev zdravstvene dejavnosti. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zdravstvo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici Anji Bah Žibert.
Predsednik Državnega zbora, dobro jutro! Kolegice in kolegi! Odbor za zdravstvo je na svoji 54. nujni seji 30. 6. in na prvem nadaljevanju seje 2. 7. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o nujnih ukrepih na področju zdravstva, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku in tako je tudi bilo. V poslovniškem roku so bili vloženi tudi amandmaji tako opozicijskih kot koalicijskih strank. Dopolnilno obrazložitev v imenu predlagatelja je podala državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje Alenka Forte, nekaj od tega je povedala tudi danes. Poudarila je, da je glavni cilj predloga zakona omiliti posledice, ki so nastale zaradi širjenja virusa okužbe covid-19 tako pri posameznikih, ki so uporabniki zdravstvenih storitev ali delojemalci, kot tudi na ravni izvajalcev zdravstvene dejavnosti. Državna sekretarka je predstavila tudi poglavitne rešitve predloga zakona. Mag. Saša Bricelj Podgornik je predstavila mnenje Zakonodajno-pravne službe in poudarila, da predlog zakona po vsebini sodi med zakone, ki urejajo materijo, povezano z omilitvijo posledic nalezljivih bolezni covid-19, pri čemer je strukturiran na način, tako kot imenovani PKP zakoni in vključuje zakonske ureditve v obliki novel odstopov določb posameznih zakonov in začasne ukrepe. Zakonodajno-pravna služba je v zvezi z zakonodajnim postopkom, uporabljenim pri sprejemanju interventnih zakonov, že večkrat opozorila na težave, kot so razdrobljenost urejanja in podvajanje vsebin. Mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo, invalide je predstavil Tomaž Horvat. Poudaril je, da je komisija predlog zakona obravnavala in se je seznanila s stališči Sindikata zdravstvenega in socialnega varstva Slovenije, Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije, Zdravniške zbornice Slovenije ter Zbornice zdravstvene in babiške nege Slovenije. Njihova stališča so podrobneje obrazložena v mnenju komisije. Po temeljiti razpravi je komisija sprejela sklep o podpori zakonu. Stališče k predlogu zakona je podala tudi predsednica Zdravniške zbornice Slovenije dr. Bojana Beović. Sicer pa so v razpravi opozicijski poslanci bili kritični do predloga zakona. Predlagatelju so očitali, da s predlaganimi ukrepi ruši pravni sistem in krši ustavo, na kar je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. Predlog zakona pomeni izčrpavanje javnega sektorja na račun zasebnikov oziroma postopno privatizacijo zdravstva. Po njihovem mnenju predlog zakona vnaša neodgovorjene sistemske spremembe in zametke, kako zdravstveni sistem ne bi smel delovati. Posebej so opozorili na posamezne spremembe, s katerimi se ne strinjajo. Nasprotno pa so predstavniki koalicije poudarili, da bodo ukrepi, ki jih prinaša predlog zakona, pomembno prispevali k ureditvi razmer na področju zdravstva in posledično pripomogli k omilitvi posledic epidemije covida-19. Predlog zakona je po njihovem mnenju dobro pripravljen, posega v različna področja in prihaja v pravem času. Obstoječa vlada se intenzivno ukvarja z vsebino področja in s tem, kako izboljšati zdravstveni sistem, ki ga v zadnjih letih oziroma desetletjih ni uspelo urediti nobeni vladi. Tudi Mladi zdravniki rešitve o predlogu zakona pozdravljajo, saj si želijo delati in ustvarjati v Sloveniji, ne pa, da jih sistem sili v tujino. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Dejan Židan bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Gospod predsednik, spoštovana poslanke, spoštovani poslanci, predstavniki Vlade lepo pozdravljeni! Ali drži ugotovitev, da po novem govorci govorimo brez maske?
Drži.
Hvala. Pred nami je sprememba zakona oziroma zakon o nujnih ukrepih v zdravstvu, ki ima nekatere dobre rešitve, nekatere neprimerne, to je poseg v javno naročanje ali monopolizacija lekarn in specializiranih trgovin, kar se tiče prodaj nekaterih pripomočkov, ki se v zdravstvu potrebujejo. Kot Socialni demokrati želimo opozoriti danes na dve, predlagali pa smo tudi rešitve. Prvi problem, eden največjih problemov v naši državi, so čakalne vrste. Zlasti nas skrbijo tisti, ki ne morejo priti, čeprav je njihovo življenje ogroženo, do pravočasne zdravniške oskrbe. Da je nekaj zelo narobe, kažejo tudi podatki, zato dovolite primer. V prvih štirih mesecih letos je bilo akutnih bolnišničnih obravnav 90 tisoč, v normalnem letu, recimo leta 2019, 28 tisoč več. Ker ni pričakovati, da je bolezni manj, pomeni, da ljudje, ki so bolni, ne morejo priti do pomoči. Zato je prav in sem tudi vesel, da sem s poslanskim vprašanjem ugotovil, da so zasebne zavarovalnice rezervacije deponirale 62 milijonov dobička, ki bo sedaj uporabljen za skrajševanje čakalnih vrst, kakor mora biti tudi uporabljen preostali denar. Vendar mi se le moramo zavedati, da živimo v državi, kjer imamo javne, državne bolnišnice, kjer imamo javni sistem zdravstva. Zakaj to govorim? Racionalni ljudje bi vse naredili, da najprej zapolnijo proste kapacitete v javnih, državnih bolnišnicah, nato pri koncesionarjih, ki so prav tako del javnega zdravstva, nato pri ostalih zdravstvenih delavcih. Posege, ki jih pa ne moremo kupiti v Sloveniji, bi kupili v tujini. Mi zagovarjamo kaskadni sistem in kakršnokoli drugo deljenje, kupovanje novih operacij in preiskav je dejansko v resnici rušitev javnega zdravstva. Upam, da bomo z amandmaji uspeli koalicijo na tej točki prepričati. Drugo. Dobil sem ravnokar odgovor pristojnih na Vladi, da se je samo lani za tako imenovane covid dodatke, to niso dodatki, ki jih dobivajo revni, to niso dodatki, ki jih dobivajo tisti, ki ostanejo brez službe, to niso dodatki, ki jih dobivajo ljudje, ki so bolni in ostanejo doma, covid dodatki so v osnovi namenjeni tistim, ki bi morali delati z bolnimi ljudmi in zato imeti nekoliko višje plačilo zaradi grožnje. In zamislite si, lansko leto je 41-krat večja Nemčija izplačala covid dodatkov za okrog 100 milijonov evrov. Majhna Slovenija, 41-krat manjša in še bistveno drugačna po gospodarski moči, pa ni izplačala 100, ampak skoraj 300 milijonov. Do tega trenutka je slovenska vlada covid dodatkov krivično izplačala več kot 600 milijonov. Privoščim vsak denar, ki ga ljudje dobijo, privoščim, da dobijo denar tisti, ki delajo z bolnimi ljudmi. Ne zdi se mi pa sprejemljivo, da nagrajujete strežnico, ki dela z bolnim človekom po nekaj 10 evrov, doktorja znanosti, ki dela z istim človekom, pa po nekaj tisoč evrov na mesec. To ni običajni sistem. Poglejte primer drugih evropskih držav, poglejte primer Nemčije. Vsak dobi enako. Vi pa ste uvedli diskriminacijo in uvedli ste sistem, kjer dobivajo covid dodatke tudi ljudje, ki niti približno ne delajo z bolniki. Ta sistem želite tudi nadaljevati. Trošite denar, ki ni vaš. Trošite denar, ki niti ni v tem trenutku v državnem proračunu, ampak da trošite za krivične covid dodatke, obremenjujete naše otroke, naše vnuke, naše pravnuke. Mi smo prišli s predlogom delne rešitve, ker sam ta zakon ne omogoča širše rešitve. Ampak to je prošnja. Prošnja, da v naslednjih tednih uredimo covid dodatke tako, da vsak, ki bo v stiku in bo moral delati z bolnimi ljudmi, bo dobil pošteno plačilo. Vendar ne sme biti razlike. Ne sme biti razlike med strežnico in doktorjem znanosti, ker je tudi drugod po svetu ni. To je naša prošnja, da ta amandma podprete. S tem se pripravimo na jesen. Vsi grozite, kaj bo jeseni. Ja, če ne bomo precepljeni, če se ne bodo upoštevali predlogi ukrepov, ki smo jih predlagali, je velika verjetnost, da bo epidemija v nekem širšem žaru tukaj. Zato bom izkoristil tudi to priložnost: spoštovane državljanke, spoštovani državljani, cepljenje v tem trenutku je edina možnost, da bomo odprti tudi jeseni. Ne dovolite tej vladi, da nas ponovno zapre! Hvala.
Hvala lepa. Kolega Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Predsedujoči, hvala za besedo. Vlada Janeza Janše je že takoj ob svojem nastopu pokazala, kako razume epidemijo covida-19. Ne kot največjo zdravstveno krizo v zadnjih sto letih, ampak kot priložnost. In to priložnost je zgrabila z obema rokama. Z nabavami zaščitne opreme je otvorila sezono plenjenja proračuna, z brutalnim obračunavanjem z mediji in kadriranjem pa betoniranje na oblasti za vsako ceno. Privatizira javni denar in privatizira oblast. Samo vprašanje časa je bilo, kdaj bo šla s privatizacijo tudi nad zdravstvo. Točno privatizacija javnega zdravstva je v jedru zakona o nujnih ukrepih na področju zdravstva, ker zdravstveno oskrbo na solidaren način in kot človekovo pravico ljudje v tej državi podpirajo, ga vlada ne upa razprodajati neposredno. Posega po strategiji, s katero javno zdravstvo izčrpava, zasebno pa nagrajuje, in to sredi epidemije, ko so se privatizirani sistemi zdravstva v tujini sesuli kot hišica iz kart, v Sloveniji pa je ravno javno zdravstvo epidemijo reševalo. Strategijo za privatizacijo zdravstva vlada torej vodi s tremi konkretnimi ukrepi. Prvi je nacionalni razpis za skrajševanje čakalnih dob, na katerega se bodo lahko prijavili tudi zasebni izvajalci. In seveda se bodo prijavili. Pobrali bodo rentabilne posege in napolnili svoje kašče z javnim denarjem, medtem ko se javne bolnišnice izčrpavajo z reševanjem epidemije. Da ne gre za dejansko skrajševanje čakalnih dob, potrjuje dejstvo, da se bo razpis izvedel mimo zdravstvene blagajne, ki je plačnik materiala in storitev, in s tem tudi mimo splošnega dogovora oziroma varovalk, ki sicer urejajo tok denarja. Najbolj očitno pa ambicija po hranjenju zasebnikov pade v oči ob tem, da vlada sploh ne ve, kakšna situacija s čakalnimi dobami sploh je. Če bi dejansko želeli skrajšati čakalne dobe, bi bil ukrep ravno obraten. Ker so tudi čakalne dobe posledica preteklih desetletij privatiziranja in podfinanciranja javnega zdravstva, je treba to javno zdravstvo okrepiti in popraviti, ne pa, da se financirajo zasebni interesi, ki so problem sploh ustvarili. Drugi ukrep vlade za privatizacijo zdravstva je še bolj grob napad na javne bolnišnice. Ker so bile zaposlene z epidemijo, rednih posegov seveda niso mogle v celoti izpeljati. Za nagrado, ker pod vsemi privatizacijskimi pritiski še kar nekako delujejo, jim vlada jemlje neizvedene programe in finance in jih preusmerja med zasebnike, ki so sicer epidemijo večinoma spremljali kot opazovalci. Tretji ukrep za privatizacijo pa je črtanje pogoja delovnih izkušenj pri odgovornih nosilcih zdravstvene dejavnosti, ki bi zamejil prakso zdravnikov dvoživk. Saj veste, tistih zdravnikov, ki dopoldan delajo v javni bolnišnici, od koder paciente preusmerjajo na svoje popoldanske zasebne klinike. Preden so ti odgovorni nosilci sploh stopili v veljavo, jih je vlada najprej zamaknila v prihodnost, sedaj jim jemlje še zobe. Zakaj? Ja, zato, da si bo lahko čisto vsak espe iz prejšnjih dveh privatizacijskih ukrepov odrezal svoj kos pogače javnega denarja in pri tem mastno zaslužil. Socialisti smo odločno na strani javnega zdravstva in proti njegovi privatizaciji. Točno tako bomo pri zakonu tudi glasoval i– proti.
Hvala lepa. Kolegica Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zdravje je za ljudi ena največjih vrednot poleg družine, človekovega dostojanstva, svobode, pravičnosti in pravice do dela. Lestvica vrednot se v zadnjih desetih letih ni veliko spremenila, kar pomeni, da si državljanke in državljani želijo hitrih, strokovnih in kakovostnih zdravstvenih storitev. Podaljševanje čakalnih vrst in neuspešno spopadanje z njimi v preteklih letih pa je sedaj pripeljalo do trenutka, ko je nujno potrebno ukrepanje. To se je izkazalo v zadnjem letu ob spopadanju z epidemijo covida-19. Naše zdravstvene kapacitete so bile nadpovprečno obremenjene. Obremenjeni so bili zdravstveni delavci, medicinske sestre in zdravniki. Koronačas je še bolj poudaril večletno kadrovsko podhranjenost našega zdravstvenega sistema. Poleg drastičnega pomanjkanja medicinskih sester se je pokazala velika potreba po družinskih zdravnikih in kliničnih psihologih. Današnji predlog zakona prinaša povečanje števila specializacij klinične psihologije za dodatnih 30 kliničnih psihologov. Njihove specializacije bo financiralo Ministrstvo za zdravje, razpisi zanje pa se bodo izvedli do konca leta 2025. Glede na podatke, da se je spomladi na razpisanih 60 mest za specializacijo družinske medicine prijavilo zgolj – zgolj in samo 21 specializantov, se je Ministrstvo odločilo, da v predlog zakona vključi dodatek v višini 20-odstotnega povečanja urne postavke osnovne plače specializanta za vse tiste, ki bodo v letih 2021 in 2022 začeli specializacijo iz družinske medicine. Napovedi glede dostopnosti družinskih zdravnikov za prihodnje petletno obdobje so zaskrbljujoče. Pogoje za upokojitev bo izpolnilo več kot 300 zdravnikov družinske medicine. Za izboljšanje dostopnosti do zdravstvenih storitev na nacionalni ravni se bo ukrep nacionalnega razpisa z vključitvijo vseh kapacitet izvajal tudi v letu 2022. Pomembna novost je na področju pogoja delovnih izkušenj za odgovornega nosilca zdravstvene dejavnosti. Črta se pogoj dodatnih delovnih izkušenj znotraj javne mreže, še vedno pa mora odgovorni nosilec izpolnjevati pogoje, ki jih Zakon o zdravstveni dejavnosti zahteva za samostojno opravljanje dela. To pa vključuje tudi delovne izkušnje med opravljanjem pripravništva, sekundariata oziroma med specializacijo. S tem prihajamo naproti mladim specializantom, ki želijo odpreti svojo ordinacijo, saj nam zaradi takšnih nesmiselnih omejitev bežijo v tujino. Tako se lahko nadejamo večjega števila razpoložljivih specialistov v našem zdravstvenem sistemu. Zavedati se moramo, da je v Sloveniji približno 130 tisoč državljank in državljanov, ki nimajo izbranega osebnega zdravnika. Če pogledamo, da jih mogoče nekaj od teh ne želi imeti izbranega zdravnika, pa je brez izbranega zdravnika zagotovo vsaj 80 tisoč državljank in državljanov. To je podatek, ki je zaskrbljujoč in terja resen pristop k reševanju težav v slovenskem zdravstvu. Zakon prinaša tudi možnost, da se programi zdravstvene dejavnosti oziroma zdravstvenih storitev, za katere je že sredi leta očitno, da bodo do konca pogodbenega leta neizpolnjeni, začasno prenesejo na drugega izvajalca, ki ima dovoljenje za opravljanje dejavnosti oziroma je že opravljal isto vrsto zasebnih zdravstvenih storitev. To pomeni, da bodo tudi prek tega mehanizma za skrajševanje čakalnih vrst vključene vse razpoložljive kapacitete v našem zdravstvenem sistemu. Vrsto zdravstvenih storitev, za katere bo mogoč začasni prenos programa, bo določil Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki je tudi plačnik. Ker je zakon prepotreben in ker prinaša prave rešitve za nakopičene težke razmere v zdravstvu, ga bomo poslanci Nove Slovenije podprli.
Hvala lepa. Kolegica Mojca Žnidarič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Prejšnji teden smo dva dni razpravljali o Zakonu o nujnih ukrepih na področju zdravstva. Izmenjali smo veliko stališč, tudi zelo konstruktivnih. Namen in cilj predloga zakona je omiliti posledice širjenja virusa covida-19 pri uporabnikih zdravstvenih storitev, zaposlenih v zdravstvu in pri izvajalcih zdravstvene dejavnosti. Naš zdravstveni sistem ima nekaj hib in ne moremo jih vseh rešiti s tem interventnim zakonom. Dolgoletno izrabljanje zdravstvenega sistema nas je pripeljalo do absurdnih razprav, ko namesto iskanja nujnih rešitev, in te imamo danes na mizi, razprava vedno znova najde svojo pot do zgodb o privatizaciji javnega zdravstva in razgradnji sistema javne zdravstvene mreže. Tudi tokrat žal ni bilo nič drugače. Večji del razprave je bil namenjen izpolnjevanju pogoja za odgovornega nosilca zdravstvene dejavnosti, krajšanju čakalnih dob, povečanju razpisanih specializacij s področja klinične psihologije ter spodbude za izbiro specializacije iz družinske medicine. Rešitve, ki se nanašajo na ta štiri omenjena področja, so absolutno nujne. S predlogom zakona se prioritetno obravnava pomanjkanje družinskih zdravnikov, uvaja se finančna spodbuda v obliki dodatka za izbiro specializacije iz družinske medicine. Zdravniki, ki so opravili strokovni izpit in so se prijavili na specializacijo na razpise v letih 2021 in 2022, bodo upravičeni do dodatka za izbiro specializacije iz družinske medicine v višini 20 % urne postavke osnovne plače specializanta. Med pomembnejše rešitve prav gotovo sodi še financiranje dodatnih specializacij klinične psihologije, katere smo iz prvotno predvidenih dodatnih 10 mest uspeli z dopolnilom na matičnem odboru povečati za 30 mest. Slednje se je izkazalo kot nujno tudi zaradi zdravljenja posledic epidemije covida-19, pri čemer se v ospredje postavlja najranljivejše člane naše družbe – otroke. Za vsakega posameznika, ki nujno potrebuje zdravstveno oskrbo, je pomembno, da do nje pride čim prej in pravočasno. Nerazumno dolge čakalne vrste naslavljamo z različnimi rešitvami že vrsto let in tudi tokrat je tako. Z namenom izboljšanja dostopnosti do zdravstvenih storitev in skrajševanja čakalnih dob se s predlogom zakona podaljšuje ukrep nacionalnega razpisa za izboljšanje dostopnosti do zdravstvenih storitev tudi v letu 2022, ki ga Vlada lahko podaljša s sklepom tudi za pogodbeno leto 2023. Pri obvladovanju epidemije so župani, podžupani in direktorji občinskih uprav in načelniki upravnih enot imeli eno ključnih vlog pri udejanjanju vladnih ukrepov na lokalni ravni. Podobno velja tudi za ravnatelje šol. Vse naštete ciljne skupine so bile iz dosedanjih protikoronskih paketov izvzete. Predlog zakona zato tokrat vključuje dodatek za delo v rizičnih razmerah tudi za njih. V predlogu zakona je tudi nekaj takih ukrepov, ki se podaljšujejo. To so, na primer ukrep nadomestila plač delavcem zaradi odrejene karantene na domu ali nezmožnosti opravljanja dela zaradi višje sile, zaradi obveznosti varstva, ustavitve javnega prevoza ali zaprtja mej, ukrep izvajanja in financiranja PCR in HAGT testiranja iz državnega proračuna, podaljšanje obdobja za izpolnitev pogoja glede izobrazbe za tehnike zdravstvene nege in še nekaj drugih ukrepov. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovana državna sekretarka, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Naša družba temelji na družbenem dogovoru, ki temelji na solidarnosti. Temeljni steber te solidarnosti predstavlja vsem dostopno javno zdravstvo. Virus covida-19, s katerim se bori praktično ves svet, postavlja to pomembno vrednoto pod vprašaj. Posledice pandemije so prizadele številne panoge, zlasti turizem, gospodarstvo, trgovino in tudi zdravstvo. Da bi te negativne vplive koronavirusa zajezili, je pred nami interventni zakon, katerega namen je reševanje problematike na dveh področjih, na področju dela in zdravstva. Predlog uvaja in podaljšuje številne ukrepe, ki so glede na situacijo smiselni. Naslavlja zadnja leta upadajoče zanimanje za specializacijo družinske medicine, predvideva financiranje dodatnih desetih specializacij klinične psihologije, predvideva podaljšanje financiranja izvajanja PCR in hitrega testiranja iz državnega proračuna, sofinanciranje obvezne strateške zaloge osebne varovalne opreme, podaljšuje ukrepe nadomestila plač delavcem zaradi odrejene karantene na domu ali nezmožnosti opravljanja dela zaradi višje sile. A kot vedno ni vse tako lepo, kot je videti na prvi pogled. Če smo na nujnost podaljšanja in sprejetja nekaterih ukrepov opozarjali vsi, tega ne moremo trditi za ukrep podaljšanja nacionalnega razpisa za izboljšanje dostopnosti do zdravstvenih storitev v letu 2022. Država, lokalne skupnosti in koncesionarji tvorijo osnovno, temeljno mrežo javnega zdravstvenega sistema. Ne da bi na ministrstvu uredili seznam čakalnih vrst, ne da bi pohiteli s pripravo standardov in normativov, ki predstavljajo osnovo za določitev obremenitev posameznikov in delovne obveznosti v zavodih, ne da bi pritisnili na vodstva zavodov, da naredijo red, hitite s pripravo javnega zdravstva na postopno privatizacijo. Razpis predvideva financiranje programov pri vseh zdravstvenih izvajalcih, tudi zasebnikih, in to iz našega, davkoplačevalskega denarja, in to brez kakršnihkoli omejitev in pogojev. Razpis omogoča prenos neizvedenih zdravstvenih programov od javnih zavodov na zasebne izvajalce. Naj se vrnem nazaj na nacionalni razpis. V Poslanski skupini SAB smo v bran javnemu zdravstvu ob podpori LMŠ in Socialnih demokratov ponovno vložili amandma, s katerim predlagamo jasen vrstni red, po katerem bi glede na zmogljivosti čakalne dobe najprej reševali v javnih zdravstvenih zavodih, nato s koncesionarji, šele nazadnje z zasebniki. Pri tem lahko slednji v izogib razkroju javnega zdravstva sodelujejo le v omejenem časovnem obdobju in z omejenimi finančnimi sredstvi. Rešitev za skrajševanje čakalnih vrst moramo tako nujno iskati najprej v okviru javne mreže izvajalcev zdravstvene dejavnosti in ti bi morali imeti najprej tudi prednost na nacionalnem razpisu. Le izjemoma, ko javni sistem ne more sanirati nastale situacije, pa se kot skrajni in časovno omejen ukrep lahko dopusti možnost, da se v razpis vključijo tudi zasebni izvajalci storitev. V SAB ne želimo, da se bo večji delež zahtevnejših in finančno bolj obremenjujočih storitev prepustil v izvajanje javnim zdravstvenim zavodom, zasebni izvajalci zdravstvene dejavnosti pa bodo opravljali zgolj lažje in dobičkonosne storitve. Tudi ta zakon podeljuje dodatke številnih skupinam. O tem, katere so do njih bolj upravičene in katere manj, ne bom sodil, je pa dejstvo, da se ti zopet obračunavajo na nepravičen način. Pred kratkim smo v SAB opozorili na nepravilnosti, ki so se izkazale kot ribarjenje v kalnem nekaterih privilegirancev. Ne pozabimo, nekateri so dobili več tisoč evrov dodatkov, na drugi strani zgolj nekaj 10 evrov dodatkov za drugorazredne. V SAB smo na te nepravilnosti že opozorili s prepričanjem, da je do tovrstnih razlik prišlo zaradi izplačila dodatkov v odstotkih in ne v nominalnem znesku, kot je to urejeno v Nemčiji in Avstriji. Trdno zagovarjamo to stališče, zato smo z veseljem podprli amandma, ki bi dodatke za delo med epidemijo podelil v nominalnem znesku. V Poslanski skupini SAB ne moremo trditi, da nekateri ukrepi niso dobri, a žal vlada z vsakokratnimi podtaknjenci vse dobro enostavno podre. V Poslanski skupini SAB predloga iz naštetih razlogov ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Branko Simonovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Danes je pred nami še en iz niza zdravstvenih zakonov, s katerimi poskušamo izboljšati stanje v zdravstvu, ki se zdi na trenutke alarmantno. Poleg vseh ostalih tegob, ki pestijo zdravstveni sistem v Sloveniji, ga je dodatno prizadela še epidemija. Predlog zakona o nujnih ukrepih na področju zdravstva je pripravila Vlada in ga obravnavamo po nujnem postopku. Z zakonom želimo omiliti posledice vpliva nalezljive bolezni covida-19 na področju zdravstva, deloma pa tudi na delovnopravnem področju. Cilj zakona je izboljšati učinkovitost zdravstva in povečati dostopnost do zdravstvenih storitev. Žal je dejstvo, da je zdravstvo kadrovsko podhranjeno, zaposleni v zdravstvu so mnogokrat do skrajnosti preobremenjeni, bolniki čakajo predolgo, celo nerazumno dolgo. Vse to kliče po nujnem in takojšnjem iskanju rešitev. Žal tudi prognoze niso najboljše. Epidemija žal še naprej grozi, pa tudi sicer bomo glede na demografske trende potrebovali še večji obseg zdravstvenih uslug, kar bo še povečalo neravnotežje med razpoložljivimi viri in potrebami po zdravstvenih dobrinah. S tem interventnim zakonom na nek način gasimo požar, uvajamo nekatere nujne ukrepe, ostajajo pa izzivi iskanja rešitev dolgoročno vzdržnega zdravstvenega sistema. Tu nas v prihodnje čaka še veliko dela, pa tudi doseganje soglasja, kakšen zdravstveni sistem si sploh želimo. V Poslanski skupini Desus verjamemo, pa tudi zgodovina je to pokazala, da v Sloveniji kljub občasni razdvojenosti v ključnih trenutkih znamo stopiti skupaj in pri ključnih vprašanjih doseči enotnost. Če se nekoliko ustavimo pri konkretnih rešitvah, ki jih prinaša zakon. Med drugim zakon daje podlago za podaljšanje ukrepa nadomestila plač delavcem zaradi odrejene karantene na domu ali nezmožnosti opravljanja dela zaradi višje sile od 1. julija do 31. decembra. Prav tako predvideva spodbudo za specializante družinske medicine. Kot vemo, zadnja leta beležimo upadajoče zanimanje za specializacijo družinske medicine, kar negativno vpliva na dostopnost do primarnega zdravstva. Zato se za izbiro te specializacije uvaja finančna spodbuda, v višini 20 % urne postavke osnovne plače specializanta. Zaradi boljše dostopnosti do zdravstvenih storitev in želje po skrajševanju čakalnih dob predlog zakona predvideva tudi podaljšanje ukrepa nacionalnega razpisa za izboljšanje dostopnosti do zdravstvenih storitev tudi v letu 2022. Na matičnem delovnem telesu smo se vsi strinjali z rešitvijo, da bo Ministrstvo za zdravje lahko namenilo sredstva za štipendije na področju zdravstva in za povečanje števila dodatnih specializacij klinične psihologije. Potrebe na tem področju so velike in kažejo na nujnost krepitve mreže. Področje duševnega zdravja je bilo nemalokrat zapostavljeno. Prav epidemija je dodatno pokazala vso krhkost tega področja. Zakon prinaša še nekatere druge rešitve. Med drugim rešuje vprašanje upravičenosti do kriznih dodatkov za nekatere do sedaj prezrte skupine, ki so bile prav tako aktivno vključene v spopadanje z epidemijo. Kot sem uvodoma povedal, z danes obravnavanim zakonom iščemo interventne rešitve v okviru trenutno možnega in ga bomo v Poslanski skupini Desus podprli. V nadaljevanju pa si želimo aktivno sodelovati pri snovanju reformnih procesov, ki bodo prispevali k temu, da bo naš zdravstveni sistem, ki je kljub vsemu mnogim za vzgled, dostopen vsem in dolgoročno vzdržen. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Leto in pol trajajoča epidemija je pokazala številne razpoke zdravstvenega sistema oziroma še bolj poudarila tiste težave in pomanjkljivosti, ki so aktualne že vrsto let, pa do sedaj ni bilo prave volje po njihovem hitrejšem ali pa bolj učinkovitem reševanju. Tudi zakon, ki je danes na naših klopeh in katerega glavni cilj naj bi bil omilitev posledic, ki so nastale zaradi širjenja covida-19, prihaja najbrž nekoliko prepozno, na pragu četrtega vala, ki ga po vseh napovedih, ki jih vsak dan poslušamo, lahko pričakujemo na koncu tega poletja. Četudi bi nekatere ukrepe, ki jih zakon naslavlja, potrebovali že v drugem ali tretjem valu, je vseeno spodbudno, da bo zdravstvo na nove različice virusa bolje pripravljeno, kot je bilo v preteklih mesecih. In to je glavni razlog, zakaj so predvidene zakonske rešitve nujne in potrebno. Zdravstveni sistem bo namreč v morebitnih naslednjih valovih virusa težko dihal na škrge. Prav tako se je treba čim prej soočiti s posledicami zdravstvene krize, sistem narediti prožen in odporen na vse morebitne nadaljnje pretrese, povezane z virusom ali pa tudi ne. To je tudi ključni razlog, zakaj nepovezani poslanci predlogu zakona ne bomo nasprotovali. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev menimo, da je prioritetna obravnava pomanjkanja družinskih zdravnikov nujna. V predlogu je uvedba dodatka za izbiro specializacije iz družinske medicine, vzpostavitev nujnega operativnega centra za izvajanje epidemioloških preiskav oziroma nadgraditev zmogljivosti epidemiološke službe NIJZ pa tudi ureditev samotestiranja pod pogoji predhodnega svetovanja v lekarnah ali specializiranih prodajalnah ter vzpostavitev pravne podlage za določanje novih različic virusa in prepoznavanje širjenja le-teh. Več kot nujne so nove specializacije na področju klinične psihologije. Z zakonom se podaljšujejo tudi nekateri že veljavni ukrepi, ki so se tekom dosedanjega izvajanja pokazali kot potrebni. Govorimo o financiranju testiranj, sofinanciranju obvezne strateške zaloge osebne varovalne in zaščitne opreme oziroma medicinske opreme podaljšanju ukrepa nacionalnega razpisa za izboljšanje dostopnosti zdravstvenih storitev in s tem tudi skrajševanja čakalnih vrst. Težko je tem ukrepom oporekati. Seveda pa je povsem na mestu tudi dvom, ali so vsi ukrepi resnično interventne narave ali pa morebiti predstavljajo obvod od sistemske zakonodaje ter parcialno urejajo nekatera vprašanja, ki bi jih veljalo v normalnih razmerah nasloviti na drugačen način. Prav tako pogrešamo konkretnejše spodbude za cepljenje, ki bi ljudi neposredno nagovorili k temu, da naj se cepijo. Če do jeseni na tem področju ne bo napredka, bo ves dosedanji trud zreduciran na minimum, zato tudi s strani nepovezanih poslancev na tem mestu poziv vsem še necepljenim državljankam in državljanom, da zaupajo znanosti in stroki in se resnično pravočasno cepijo. Ne glede na te pomisleke pa v Poslanski skupini nepovezanih poslancev. ocenjujemo, da zakonske rešitve ne prinašajo potaknjencev, ki bi bistveno ogrozili nadaljnje delovanje javnega zdravstvenega sistema ali bi omogočili njegovo divjo privatizacijo. Takšne ocene so po naši oceni vseeno nekoliko pretirane. Kot poudarjeno že uvodoma, je to eden glavnih razlogov zakaj sprejetju zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Kolega Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS.
Lep dober dan vsem prisotnim v dvorani! Predlog zakona po vsebini sodi med zakone, ki urejajo materijo, ki je povezana z omilitvijo posledic nalezljive bolezni covida-19. Zakon je odraz časa, v katerem smo in ureja probleme, ki so se kopičili v zdravstvu leta in leta in zanje ni imel nihče nobenega posluha. Zakon ureja marsikatero področje, ki se je ob nastopu te zdravstvene krize pokazalo kot pomanjkljivo urejeno, kot tudi področja, ki že dalj časa niso bila sistemsko urejena. Ureditev področja dodatne specializacije iz klinične psihologije in dodatek za izbiro specializacije iz družinske medicine se nam zdita pametna ukrepa. Pobuda za tovrstno ureditev je zagotovo prišla s strani mladih, se pravi zainteresirane javnosti. Glede upravičenosti dodatka za neposredno delo s pacienti opozarjamo na strahotno krivico, ki se dogaja in se je dogajala ves čas te zdravstvene krize. Zdravstveni delavci, ki so bili dejansko v stiku z obolelim, običajno gre to za medicinske sestre, bolničarje, so dobili dodatek nekaj sto evrov, po drugi strani pa zdravniki, ki bolnika sploh niso videli, so dobili dodatek nekaj tisoč evrov. Takšne razlike se med zaposlenimi v zdravstvu ne bi smele delati, temveč bi za enako izpostavljenost morali dobiti vsi zaposleni enak dodatek k plači. Zagotovo pa se ne strinjamo s predlaganjem dodatkov za župane in podžupane ter direktorje občinskih uprav. Pametneje bi bilo ukiniti še nekaj določb Zakona za uravnoteženje javnih financ in tako zagotoviti plačilo županom. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Kolegica Anja Bah Žibert bo predstavila stališče Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa, predsedujoči, še enkrat za besedo. Jaz mislim, da je treba najprej povedati, da smo pravzaprav dva dni obravnavali omenjeni zakon, dodobra prečesali pravzaprav vsak člen posebej. Nekako je tudi prav v imenu državljank in državljanov da povemo, da je na koncu glasoval samo en poslanec proti predlogu zakona. Kaj se mi zdi ta trenutek v samem stališču potrebno povedati. Mislim, da je čas, da nekako politikantstvo v zvezi z nekim uničevanjem javnega zdravstva damo na stran in pogledamo dejstvo. Mi imamo javno zdravstvo, spoštovani. Ga imamo? Imamo. Imamo učinkovito javno zdravstvo oziroma vsem dostopno javno zdravstvo? Nimamo. Nimamo. Več tisoče ljudi stoji v vrstah in čaka na preglede ali celo posege. Je ljudem pomembno, kako sistemu rečemo, ali jim je pomembno, da pridejo na vrsto? Jaz mislim, da slednje. Zakaj smo leta in leta zanemarjali ta sistem, ko vendar vseskozi govorimo, kako pomembno je, da imamo učinkovito, dobro javno zdravstvo. Kaj smo v preteklih desetletjih naredili za ta sistem, da bi dejansko lahko rekli, imamo odlično javno zdravstvo, kjer je vsak pacient obravnavan takoj? Ne pa, da se danes otroci še rodili niso, ko bi jih morali prijaviti k ortodontu, ker so take čakalne dobe. Je odgovorno, da imamo kadrovsko in prostorsko politiko v našem skupnem javnem zdravstvu na takšnem nivoju, da so morali vsi zdravstveni delavci in ostalo osebje delati v času epidemije dobesedno na etični pogon. Še več. Dali so toliko od sebe, da je Slovenija ena tistih držav, ki niso potrebovale pomoči drugih držav. Naše zdravstvo je vse naredilo samo in je bilo sposobno oskrbeti vse paciente. Ampak tu govorimo zgolj o kadrovski moči. Kaj pravzaprav delamo za to, da bomo na tem področju še kadrovsko močnejši? Delamo kaj na tem? Ja, delamo, s spremembo tega zakona. Imam premalo časa, da bi v stališču povedala vse, kar prinaša ta predlog zakona. Bi pa prosila, da se izogibamo nekim izrazom, da podiramo javno zdravstvo in da uvajamo nekaj novega. Kaj pravzaprav uvajamo? Uvajamo to, da če nek sistem, nek zdravstveni center, kakorkoli že ga imenujemo, ni sposoben opraviti dejavnosti, ki bi jo moral ali bi jo lahko, se bo lahko ta prenesla na nekega drugega izvajalca. Ali je to slabo? Tu se zdaj nekateri ukvarjajo s tem, češ, kateri pa je tisti drugi izvajalec. Poglejte, po trenutnem sistemu je tako, da če ne prideš na vrsto pri teh čakalnih dobah, ki so predolge, imaš možnost, da te obravnavajo v tujini. Ali se ukvarjamo s tem, kdo v tujini bo obravnaval tega pacienta? Seveda ne. Ni pomembno, ali bo to zdravnik A, B, C, D. Ampak, ko pa gre za Slovenijo in obravnavo pacienta, ki bi lahko bil obravnavan doma, se pa ukvarjamo s tem, ali gre za zdravnika A, B ali C. Ni pomembno, da bi pacient prišel na vrsto, pomembno je, kdo ga bo obravnaval. Imamo tudi rešitve, ki bodo bistveno pripomogle k boljši obravnavi otrok in odraslih, ki imajo težave na področju duševnega zdravja, kar 30 dodatnih specializacij iz klinične psihologije. Dodali smo tudi ukrep za izboljšanje stanja na področju družinske medicine in tega, da ljudje ne bodo iskali osebnega zdravnika oziroma ga ne bi imeli. Ker se mi čas izteka, bom potem v razpravi še povzela, kaj vse prinaša zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Jani Möderndorfer bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca.
Govorimo o zakonitosti samega postopka. Dobro bi bilo, če bi tudi Državni zbor nekaj naredil na tej zakonitosti – 25 nas je prisotnih v dvorani, 36 nas je samo registriranih, mi pa tu govorimo o tem, kako zakonito peljemo postopke. Dobro bi bilo, predsednik, in če do konca moje razprave oziroma stališča tega ne bo, bom zahteval postopkovni predlog, da se prekine seja, dokler ne bomo sklepčni, vsaj virtualno, če že ne fizično. Obravnava tega zakona je po nujnem postopku. 15. junija 2021 je vlada rekla, da ni več epidemije. Ukrepe je sicer podaljšala, vendar epidemije kot podlage za nujni postopek pravzaprav ni. Utemeljila je, da gre za hujše posledice, da bo država utrpela škodo in kaj vem kaj še vse. Vse lepo in prav, vendar Zakonodajno-pravna služba je povedala zelo jasno, če želimo imeti nujni postopek, potem lahko ukrepi, ki so po nujnem postopku, so lahko samo začasne narave. Mi pa v tem zakonu sprejemamo odločitve, ki so trajne narave, kar pomeni sistemski poseg v zakon, ki bi ga morali obravnavati v popolno drugačnem postopku, kot ga obravnavamo danes. Zato je to vse skupaj en lari fari kar tukaj poslušam že eno uro 45 minut, kako se borimo in nujni ukrepi in kaj bomo vse reševali. Dejstvo je, da ta zakon ima nekaj dobrih ukrepov, ampak dejstvo je pa tudi, da to ne more biti razlog, da lahko potem tudi ostale nezakonite stvari sprejmemo v paketu, kako dobro delamo za državo. Potrebujemo klinične psihologe? Seveda jih, ampak to ne pomeni, da lahko sprejmemo v paketu na zalogo še nezakonite postopke, kot je ukinitev odgovornega nosilca, ki ga hoče ta vlada ukiniti, ga hoče ta koalicija izbrisati. Ni noben problem, pripeljite zakon, zakon o zdravstveni dejavnosti po rednem postopku ali pa vsaj po skrajšanem postopku, da boste spremenili samo en člen in imejte javno razpravo, ne pa nujni postopek, tako kot to počnete danes. Tisto, kar je pomembno za mene, je predvsem to, kar je bilo danes govora, češ, naj ne govorimo in ne uporabljamo besedne zveze, da gre za ukinitev javnega zdravstvenega sistema. Seveda bomo govorili o tem, in to zelo na glas, zelo jasno in z argumenti. Veste, kako se delajo spremembe v tej vladi, v tej koaliciji? Delajo se na subtilen, počasen in majhen način, korakec za korakcem, češ, v imenu epidemije in v imenu nekih skrajševanj čakalnih dob. Ko pa se ta čas izteče, bodo pa rekli: »Glejte, saj stvar je funkcionirala, dajmo to kar tako obdržati pa še kaj drugega spremeniti, da bo boljše.« Kar je pa sodu izbilo dno, pa je, da če se je do zdaj ta vlada sprenevedala in zelo jasno govorila, da ne gre za spremembo javnega zdravstvenega sistema, je na zadnji seji odbora zelo odkrito in odkritosrčno, jasno povedala predstavnica vlade, da gre za sistem, kot si oni predstavljajo, da bi moral izgledati. In sploh ni skrivala želje po tem. Še več. Argumentirala je in podajala niz nekih argumentov, po njeno, da to vse zdrži in da je to svojevrsten unikum in norost v Evropi, ob tem da ni povedala, da noben zdravstveni sistem v Evropi, katerekoli države, ni enak drugemu sistemu ne po načinu financiranja, ne po načinu organiziranosti, ampak zgolj in samo v vedi, ki se ji reče medicinska stroka. Toliko je treba povedati na samem začetku. Mi bomo imeli razprave še vsaj 5 ur. Dejstvo pa je in tisto, kar lahko že danes povemo zelo na glas in jasno, je, da nezakonitih stvari na nezakonit način, na način, kot se dela to v tem državnem zboru, s to vlado, s to koalicijo, v Poslanski skupini LMŠ ne bomo podprli. Ko dovoliš to enkrat, v bistvu legaliziraš vse, in to kar naprej, in dobivaš vedno in vedno očitke, ki so jasni, češ, saj ste to že delali, saj ste to že sprejeli, saj ste to naredili v tej dvorani. In kar je najbolj pomembno, ta vlada nikoli ne bo rekla, da je to ona storila, vedno bodo rekli: »To ste naredili v Državnem zboru.« Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanski skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo dajem 11. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, Levica in SAB. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 13. člen ter amandma poslanskih skupin Levica in LMŠ. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 16. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Želite razpravljati, kolega Möderndorfer? Kolega Möderndorfer, imate besedo. Smo pri 16. členu.
Zdaj smo že pri 16. členu. Ne bom pri tem členu, sem mislil, da smo pri 13. členu. Se opravičujem. Šli ste hitro naprej.
Še kdo? Ne. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 19. člen ter amandma Poslanskih skupin SD in Levice. Želi kdo razpravljati pri tem členu? Kolega Dejan Židan, imate besedo.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Lahko smo vložili samo amandmaje na tiste člene, ki so odprti, zato mogoče tudi amandma k temu členu, ker ni ostalih amandmajev več, zgleda neobičajen. Generalno mi mislimo, da se moramo pripraviti na epidemijo, ker je možnost, da bo ponovno prišla. Poslušamo podatke o nizki precepljenosti, vidimo, da vlada tudi na konstruktivne predloge, kako preventivno ukrepati, niti ne odreagira. Dejstvo je, da se novi delta sev širi po Evropi in ni verjetno, da bomo imeli srečo, da ga ne bo v Slovenijo. Do takrat je treba spremeniti sedanji sistem covid dodatkov, ki je globoko krivičen, saj so deležni teh dodatkov tudi tisti, ki v resnici niso v stiku z bolnimi ljudmi. Za razliko od tujih držav, kjer dobivajo te dodatke zlasti ljudje, ki so zaposleni v zdravstvu in v sociali, se pri nas to deli med javni sektor in na koncu pridemo do takšnega nonsensa, da tisti, ki v resnici s svojim delom financirajo državni proračun, če pogledate recimo prodajalke v trgovinah, ki sedijo za svojimi blagajnami in ne dobijo ničesar. Nekdo, ki je pa v javnem sektorju pa mogoče neko delo opravlja in je bistveno manj v nevarnosti, pa dobi denar ali dosti denarja ravno od teh ljudi, ki pa ne dobijo nič. In posledično se zgodi to, da lansko leto je bilo v Sloveniji izplačanih skoraj 300 milijonov, številka je za nekaj milijonov nižja, za covid dodatke, pa vsakemu privoščim, v neki racionalni Nemčiji, ki je 41-krat večja in neizmerno bogata, pa v bistvu samo 100 milijonov. Saj vem, da porečete, da je, kar je. Nekatere stvari so posledica podpisanih kolektivnih pogodb, nekatere pa odločitev v tem parlamentu, nekatere pa odločitev na vladi, nekatere pa nevestnega dela odgovornih ljudi, vendar tisto, kar je treba povedati, je, da to, kar se plačuje, ni tisto, s čimer se pomaga najrevnejšim, to ni denar, s katerim se pomaga ljudem, ki so ostali brez posla, to ni denar, s katerim se pomaga tistim, ki so bolni in so doma ali so v bili v stiku z bolnimi in so doma, to je denar za javne uslužbence, kakor tudi v Nemčiji in drugod, in da se izplačuje denar, ki ga ni in se s tem zadolžuje otroke, vnuke in pravnuke. Mi, ko smo razmišljali, kako zadevo urediti, smo prišli z enim možnim modelom. Možnih je pa verjetno tudi milijon drugih. In tisti, ki so v stiku z bolnimi, opravljajo taka dela, bi to moralo biti vezano na zdravstvo in socialo. Ni pomembno, ali je strežnica ali karkoli drugega. To segregacijo ljudi je treba takoj prekiniti. V večini držav jim niti na misel ne pride, da sta dva človeka zraven bolnega, oba sta enako ogrožena, ampak enemu vrednotimo njegovo življenje in njegovo zdravje nekaj deset evrov, drugemu, ki stoji zraven, pa nekaj tisoč evrov. Jaz upam, da razumete, zakaj je ta sistem tako krivičen. Pa nočem slišati teh standardnih odgovorov, češ, kolektivne pogodbe pa zakonodaja in podobno. Mi smo v tem državnem zboru, ves čas se nekaj spreminja, ves čas se delajo neki omnibusi in sedaj se je treba pripraviti na jesen. Ta naš predlog je, da če si v stiku z bolnim in z njim moraš delati, imaš enak dodatek, in to je 400 evrov. To je pač možen sistem, ki je, mimogrede, trikrat bolj radodaren, kot je trenutni v Nemčiji, in bi kljub vsemu državno blagajno bistveno bolj varoval, kot jo sedanji sistem. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Kolega Soniboj Knežak ima besedo.
Hvala, predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Bom nadaljeval tam nekje, kjer je končal kolega pred mano. Socialni demokrati smo v letošnjem letu dvakrat predlagali predlog zakona o nagrajevanju zdravstvenih delavcev, ki je šel v smeri tega, kar je nenazadnje tudi ugotovitev samega ministra, da so bila sredstva, ki so bila namenjena tistim, ki so delali v teh pogojih, izplačevana vsem povprek − tistim, ki so bili v teh razmerah, do katerih je bilo to krivično, do tistih, ki zaradi covida niso imeli nobenega podatka. Žal sta nam zmanjkala dva glasova. Ampak naš predlog je, kot je danes tudi obrazložil kolega Židan, dodatki tudi v kolektivni pogodbi za javni sektor, tudi po razlagi komisije za razlago kolektivne pogodbe, so opredeljeni za tiste, ki delajo v teh izrednih pogojih. To je tako, kot smo imeli v času te države urejen sistem benifikacije. Ti si jo lahko dobil, če si delal 6 mesecev na leto v teh pogojih. In to je čisto logika. Da smo mi raztalili 600 milijonov davkoplačevalskega denarja, se mi zdi, da je to je kraja javnega denarja. Jaz sem tudi postavil ministru vprašanje, kaj misli v zvezi s tem narediti in odgovoril mi je, da je podal na vse javne zavode zahtevo, da do konca leta pripravijo poročilo o porabi teh sredstev. Tako da se mi zdi, da je predlog, ki smo ga danes dali, bistveno bolj pravičen, in upam, da dobimo podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Matjaž Han ima besedo.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Glejte, bodimo zelo realni. 600 milijonov smo porabil za covid dodatke. Jaz bi verjel, da v prvih treh mesecih, ko smo se vsi lovil, ko nismo vedeli, kako bo, ko smo začeli s tem sistemom, bi to še razumel. Ampak da ena Slovenija, ki ima 2 milijona ljudi, porabi 600 milijonov, Nemčija, ki je 41-krat večja, porabi pa okoli 340 milijonov za covid dodatke. Pa saj to je absurd! To je absurd. In zdaj moramo to ustaviti. Saj, vem, da je fajn govoriti, javni sektor bo dobil ta denar, pa oni denar, ampak − od kod bomo ta denar vzeli? Ja, kreditiramo se iz dneva v dan zato, da eni dobivajo dodatke, se opravičujem, pa delajo od doma. In kaj se je zdaj naredilo? Javni sektor bi najrajši še kar naprej delal od doma. Mi jih ne bomo več nazaj spravili v službe. Seveda je fajn biti malo doma, čez dan malo okoli hodit, ponoči napisati par stavkov in delati od doma, pa dobiti še covid dodatek. Mi moramo to ustaviti. Vsi skupaj. Mi bomo danes s tem zakonom dali županom pa podžupanom dodatek 200 evrov na mesec za nazaj. Jaz se strinjam, da so župani pa podžupani zelo veliko delali v tem mesecu pa pol. Imeli so veliko dela, vodili so civilno zaščito in tako naprej, ampak mi moramo na drug način nagraditi te župane. Ti župani imajo v osnovi premajhno plačo. Kaj bodo zdaj mislili? Pri 600 milijonih bodo ljudje mislili, da smo mi poslanci kaj dobili. Ne, ne. Nam so prve tri mesece še plačo za 30 % znižali. Mi pa raztalamo 600 milijonov za covid dodatke. X oseba je dobila covid dodatek, pa v življenju ni videla niti enega covid bolnika. Če bi pa videli, državna sekretarka, če bi pa videli, kakšne plače imajo nekateri, tudi po 15 tisoč evrov na mesec, s tem da, vi veste, da je to bruto za neto, pa to je absurd. Državna sekretarka, kakšno plačo ste vi imeli? Ste imeli kakšne covid dodatke? Nobenih. Pa delate ves čas. Tako da še enkrat preberite ta naš dobronameren amandma, da vsi dobijo po 400 evrov. Tista strežnica, zdravnik, medicinska sestra, šofer rešilca, vsi, ki imajo stik s covidom. Absolutno vsak mora dobiti 400 evrov, plus svojo plačo. Ne pa, da dobijo ljudje po pisarnah covid dodatek. Ampak dokler je šlo do 100 milijonov, smo bili vsi mi tiho. Zdaj je pa to 600 milijonov. In naj pride še ena kriza septembra, oktobra, novembra – a bomo dali še 150 milijonov pa držali javni sektor, da bodo delali od doma? Pa dajmo vsi skupaj nekaj za to državo, lepo prosim, narediti ! Jaz vem, da je popularno zdaj, seveda ne bodo nič rekli, super, denar dobivamo. Ampak kar je pa preveč, je pa preveč. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, jaz vidim, da je še nekaj interesa za razpravo, tako da bom sprožil prijavo na listo razpravljavcev. Prosim, da se prijavite. Gre za amandma k 19. členu. Besedo ima kolegica Mojca Škrinjar.
Hvala lepa za besedo. Sedaj v tej razpravi predhodnikov je bilo čutiti tudi ogorčenje, kako dobivajo dodatke tudi ljudje, ki sedijo v pisarnah. Ta člen govori tudi o dodatku, ki ga bodo prejeli direktorji in ravnatelji vzgojno-izobraževalnih institucij. Morate se spomniti oziroma vsi skupaj se moramo spomniti, kako zelo smo pohvalili že lani pa tudi letos učitelje, ki so izpeljali šolsko leto s poukom na daljavo. Tudi rezultati nacionalnega preverjanja znanja kažejo, da je bilo leto uspešno kljub nenavadni obliki pouka. Rezultati poklicne mature obetajo res lepe rezultate. Torej moramo tudi vedeti, da vse prizadevanje učiteljev, takšno, kot je bilo, ne bi bilo tako uspešno, če ne bi njihovega dela organizirali ravnatelji. Vsa zasluga jim gre, da je to leto potekalo zelo dobro. Čestitke, dragi ravnatelji in ravnateljice, zaslužili ste si ta dodatek! Pa ne samo za to, tudi zato, ker ste organizirali odjem hrane v svojih šolah, da so lahko hodile po kosila celotne družine, ki so bile zaradi odsotnosti od pouka otrok brez te prehrane. Zlasti gre tukaj za ranljivi sloj ljudi, za ljudi, ki imajo manj sredstev za preživljanje. Vse to so ravnatelj organizirali. Pa ne zgolj to. Gre tudi za to, da so nudili nenehno pomoč staršem otrok, ki so se včasih tudi znašli v stiski bodisi zaradi pouka bodisi zaradi socialnih okoliščin, ker so bili otroci osamljeni, niso imeli vrstniške družbe, bodisi so imeli drugačne socialne stiske. Ti ljudje so odigrali zelo zelo pomembno vlogo. Bolj je skrita, toda zelo dejavna. Zato jaz mislim, da tukaj ne bi smeli preveč komplicirati glede tega. Ko je bila prej tudi primerjava med Nemčijo in Slovenijo, glejte Slovenija je v nekaterih delih veliko bolj uspešna kot Nemčija. Nadomestilo za zaprtje športnih klubov so pri nas dobivali s paketi PKP ljudje takoj, medtem ko so tam čakali od lanskega novembra do konca aprila, ta čas pa so lahko, ne vem, od česa živeli. Nešteto stečajev majhnih podjetnikov je bilo v Nemčiji zaradi tega, pri nas pa je brezposelnost danes manjša, kot je bila leta 2019. Pa še nekaj. Dodatki, ki bodo ljudje po tem členu dobili, se bodo na koncu koncev vedno pretvorili v neko storitev, v nakup nekega materiala, ki bo pa prenesel dodatni DDV in se bo na nek način DDV povrnil v državno blagajno. Jaz mislim, da tukaj bi z vsem spoštovanjem morali govoriti o ljudeh, ki so bili izjemno prizadevni, in vsaka stvar, vsaka beseda zoper to kaže na precejšnje nepoznavanje tega področja. Hvala.
Hvala lepa. Matjaž Han ima repliko.
Gospa Škrinjar, narobe ste me razumeli. Jaz za tiste, ki so delali v teh težkih razmerah in so sodelovali pri reševanju tega problema covida, absolutno naj dobijo. Ampak bodimo iskreni, kar je dobrega tudi vlada sprejela ali pa je sprejel ta državni zbor, je, hvala bogu, zato imamo tudi take rezultate. Ampak kar je pa preveč, je pa preveč. Gospa Škrinjar, ali vi veste, da v ministrstvih ljudje dobivajo covid dodatke? Ste vi kakšnega dobili, pa vsak dan v službo hodite? Jaz samo govorim, da je sistem narobe, da moramo malo ustaviti in pravično razdeliti. Tisti, ki je res zaslužil, naj ga dobi zaradi mene, ne vem, 10 tisoč evrov, ki je rešil življenje ali pa ne vem kaj. Ampak tisti, ki na ministrstvu sedi, oprostite, ki ne sprejme nobene stranke, na noben sestanek ne smeš priti [[…]]To so bili odgovori, če si jih poklical: »Ja, sestanka ni.« A covid dodatek je dobil. Samo hočem biti realen, hočem to povedati. Hvala. Lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Möderndorfer.
Ja, seveda, kolegica Škrinjar je govorila samo eno plat zgodbe, ni pa povedala druge plati zgodbe. Jaz bi se lahko podpisal pod to, kar je rekla kolegica Škrinjar, če bi povedala na glas bistvo. Nihče ne oporeka ljudem, da dobijo dodatke, ki so delali z ljudmi v času epidemije, tako kot po drugih normalnih državah. Ampak ta vlada ni v enem letu epidemije z interventnim zakonom posegla v odločitev kolektivne pogodbe, kjer po procentih delimo ljudem nemogoče zneske. Ne glede na to, kaj so delali, so se zgodile absurdne razlike. Pa pojdimo po vrsti. Na Ministrstvu za zdravje, ker je slučajno državna sekretarka z nami tukaj notri, pa bomo govorili o faktih, ne o nekih iluzionističnih zgodbicah. Državna sekretarka ni dobila takšnih dodatkov, kot se pripoveduje in piše v časopisu. Zagotovo ne. Vendar državni sekretar na ministrstvu, ki dela na področju zdravstva, je zagotovo bil dnevno in več kot osem ur udeležen v postopkih, kjer bi mu preprosto morali pripisati dodatek. Pa ga ni dobil. Referentka na tem istem ministrstvu je dobivala na mesec tudi po deset tisoč evrov dodatka. O tem govorim. Deset tisoč evrov. Ne mi govoriti o tem, kako so si ljudje zaslužili. Zdaj pa pojdite pogledati v Univerzitetni klinični center. Kdo je največjo nesnago tam pucal? Kdo je bil najbolj izpostavljen? Ja, iz skupine J tudi med drugimi. Ali so dobili dodatek? Ne, pogovarjali smo se na odboru, da ga sploh še nimajo. Pa ne govorim zdaj o dodatkih na splošno, o procentih govorim. Ta amandma govori nekaj drugega, gospa Škrinjar. Govori, da se pretvori v nominalni znesek 400 evrov. O tem se pogovarjamo. Ne o tem, da ne bodo dobili dodatka, ampak da ga dobijo vsi enako. Zdaj pa dejstvo. Dejstvo pa je, če se pogovarjamo, nekdo ki je plačan za svoje delo, je dobil plačo, epidemija gor epidemija dol, on dobi v vsakem primeru plačo. Ker pa je epidemija, dobi še dodatek. In ne vem, zakaj mora dobiti dodatek na izobrazbo namesto na epidemijo. Dajmo se o tem pogovarjati. Nihče ne govori, da si ti ljudje dodatka ne zaslužijo. Samo me nobeden ne bo prepričal, da zdravnik, ki je opravil na mesec 450 ur, da smo ga pravično plačali, ker smo mu dali še toliko in toliko, da je na koncu zaslužil 25 tisoč evrov in več. Vsi pa vemo, da 450 ur na mesec je neizvedljivo in je to nemogoče narediti, ker to pomeni, da je vmes tudi spal. Smo ga plačevali za spanje? Ne mi govoriti! To so neumnosti in o tem se moramo enkrat na glas pogovarjati. Zato vaše melodije, gospa Škrinjarjeva, o tem, kako so vsi zaslužni in kako je to super, poglejte, to pripovedujte nekomu drugemu med volitvami, ko boste kandidirali, kaj ste za njih naredili. Tukaj v Državnem zboru se pogovarjamo pa o zakonu, ki je interventne narave, ki bo pomagal in reševal neke določene stvari. Zopet nepravično. O tem se pogovarjamo. Je vlada kaj naredila, da bi posegla v kolektivno pogodbo? Jaz sem nazadnje po televiziji poslušal velikega sindikalista, ki brani interese zdravnikov. Super, hvala bogu, nimam nič proti. Ampak ko so ga vprašali: »Je to pravično, da dobivajo po procentih in ne v nominalnem znesku?« Kaj je bil njegov odgovor: »Tako piše, tega si nisem izmislil jaz.« Kdo je zdaj tisti, ki mora ukrepati? Ja, Vlada. Vlada pa ni naredila ničesar. Pa vam bom povedal, zakaj ne. Zaradi enega argumenta, ki sem ga povedal v stališču, ker gre za subtilno spremembo zdravstvenega sistema, in to javnega. Zakaj? Celo leto so dobivali zdravniki, zdravniško osebje bistveno višje plače. Ali bodo po enem letu še hoteli priti na stare plače? Ne bodo. Kar pomeni, da ga bomo izvzeli iz plačilnega sistema. Če ga bomo izvzeli iz plačilnega sistema, to, kar že na skrivaj delate celo leto, se bo zgodilo to, da boste začeli spreminjati tudi določene pogoje. In čakam trenutek, ko boste prišli z zakonom, kjer bomo ugotovili, da javnega zdravstvenega sistema nimamo več. To so ti majhni koraki, subtilni, ki jih delate sistematično, načrtno, z jasnim ciljem – spremeniti sistem. In na koncu bomo imeli dostopnost do zdravstvenega sistema samo še preko kasko zavarovanja samega sebe, ne avtomobila, kjer bodo zelo zanimivo opredeljene pravice, ki nam jih bodo plačevale zdravstvene zavarovalnice. To je seveda katastrofa, kar se nam bliža. Zato opozarjam, da se tega zakona ne sme sprejeti.
Hvala lepa. Kolegica Škrinjar, replika.
Hvala lepa. Gospod Möderndorfer, ne vem, od kod jemljete te svoje ideje. Meni tudi na kraj pameti ne bi padle. Morda imate vi take ideje v ozadju za vsak slučaj, mi jih nimamo. Naj povem samo to, dodatek na izobrazbo, pravite, nominalni znesek ali pa procenti. Na prvo žogo se zdi vaš predlog boljši, toda ko vzamete dva različna poklica. V šoli je čistilka, ki mora počistiti tudi za učenci, ki so morda okuženi, in gre za visoko tveganje. In je šolski psiholog, ki pa se mora ukvarjati s hudo težavo učenca in dijaka [[…]]
Kolegica Škrinjar, to ni replika.
Pardon?
To ni replika, pravim, niste bili narobe razumljeni, ampak razpravljate. Tako predlagam, da se prijavite na razpravo, pa boste lahko povedali še enkrat vse skupaj.
Dobro, se bom prijavila na razpravo. Hvala.
Okej. Kolegica Mojca Žnidarič. Potem bomo pa zopet sprejemali prijave za razpravo.
Hvala za besedo. Glede tega amandmaja. Amandma, o katerem razpravljamo, govori izključno o dodatku za plače direktorjev v javnem sektorju, in sicer na področju vzgoje in izobraževanja. Zdaj mi s tem amandmajem ne bomo rešili dodatkov v zdravstvu. Lahko se strinjamo, ampak kolikor jaz vem, nihče, nobena opozicijska stranka pri prejšnjih PKP paketih ni vložila nobenega amandmaja, da bi bili dodatki nominalni in ne vezani na procent. Res je ta primerjava, kot je gospod Židan rekel, koliko je Nemčija izplačala, koliko Slovenija, zaskrbljujoča. Ampak tu bi želela poudariti to, da ta vlada oziroma mi tu v državnem zboru nismo sprejemali tega dodatka 65 %, ki vsem pripada po kolektivni pogodbi. To so si sindikati izpogajali, ne vem, katerega leta že nazaj, in avtomatsko pripada vsem zaposlenim ta dodatek, ki je dejansko najvišji, 65 %. Tega ni ta vlada dala. Mi smo dali 30-odstotni dodatek za delo s covid bolniki, pa še 20 %, če je bil kdo prerazporejen z ene enote v drugo. Tako dejansko ne vem, ali lahko mi posegamo, v bistvu pa sploh ni to predmet tega amandmaja, o katerem zdaj govorimo. Lahko se strinjamo, da so bili previsoki izplačani. A naj zdaj grem v borbo še s sindikati ta vlada, ko nam že itak vse drugo oporekate. Vseeno mislim, da gre za zavajanje. Hvala.
Hvala lepa. Replika, kolega Dejan Židan.
Čeprav je gospa poslanka dobro povedala, pa se dela, kakor da ni slišala, kar sem na začetku povedal. Jaz sem zelo jasno povedal. V koaliciji ste o večini naših amandmajev tako ali tako v bistvu glasovali proti. In mi lahko danes amandmiramo samo člene, ki so odprti. Ali je to jasno? Ta člen je eden, ki je ostal odprt. In smo vložili amandma ponovno na ta člen, na ostale ne moremo, ker ste glasovali proti. Hočemo povedati, da sedanji sistem je napačen. Tudi osnovo novega sistema želimo povedati, in to je sistem, kakor so ga uvedli v večini ostalih držav, ko skrbiš za covid bolnika, je v tistem trenutku ogroženo do neke mere tudi tvoje zdravje. Če izplačuješ strežnici drugačen covid dodatek, kot prof. dr. znanosti, pomeni, da si pristal na različno vrednotenje posameznikovega življenja, kar je pa nedopustno, neetično in nemoralno. Zato tudi govorim, da pri tem členu, ki je edini ostal odprt, samo prosimo, da se generalno čim prej popravi sistem dodatkov, ker epidemija je pred nami. Poglejte današnje podatke pa jih primerjajte s prejšnjim tednom. To vas prosimo zelo vljudno. Za nazaj je tako in tako treba pozabiti, čeprav je verjetno več kot 600 milijonov izplačanih, ker na mesec povprečno se je izplačevalo 64 milijonov, dokler je bila epidemija, to je odgovor ministrstva oziroma Vlade. Tako da je verjetno znesek višji od 600 milijonov. Ampak kar je bilo, je bilo, to bodo naši otroci morali vrniti. Ampak to je bilo. Kaj pa bo, je pa možno sedaj spremeniti. S tem konkretnim amandmajem, še enkrat povem, v bistvu samo naslavljamo problem in opozarjamo, da je treba širše stvari spremeniti. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Ker je še interes za razpravo, bom ponovno sprožil prijavo na listo razpravljavcev. Prijava poteka. Besedo ima kolegica Karmen Furman.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Glede na vsebino razprave sem se morala oglasiti, kajti bilo je veliko zavajanj v predhodnih razpravah. Prvo kot prvo je treba vedeti, da trenutno imamo pet vrst covid dodatkov, ki se izplačujejo. Od teh pet vrst covid dodatkov so štiri tiste, ki smo jih uvedli z interventno zakonodajo. Ampak ti, ki so bili predhodno uvedeni z interventno zakonodajo, pripadajo le tistim javnim uslužbencem, ki delajo na področju zdravstva ali pa socialnega varstva in delajo s pacienti, pri katerih obstaja sum na okužbo ali pa so okuženi. To je bilo sprejeto v prejšnjih PKP paketih. To, o čem pa vi govorite, je pa stvar kolektivne pogodbe za javni sektor. Vsi vemo, da se kolektivna pogodba ne more popravljati z zakonom. Jaz upam, da se tega zavedata kolega Židan in Möderndorfer. Jaz sem si točno napisala citat, kolega Möderndorfer, ko ste rekli, da vlada do sedaj z zakonom ni posegla v vsebino kolektivne pogodbe. Ja, hvala bogu, da ni, to je ja protizakonito. Hierarhija pravnih aktov, jaz upam, da jo vsi poznamo, navsezadnje smo tukaj zakonodajno telo. In kolektivna pogodba se usklajuje v okviru socialnega dialoga. Kolektivno pogodbo za javni sektor podpišejo reprezentativni sindikati, corona kot taka je bila sprejeta več kot 20 let nazaj, in to je predmet teh izplačil 65 % urne postavke iz prvega odstavka 11. točke 39. člena, o čemer vi danes govorite. Jaz bi prosila, da tukaj ne zavajate z vsebino vaših razprav, ker Vlada kot taka z zakonom v kolektivno pogodbo ne sme posegati, vemo pa, kakšen je proces spreminjanja kolektivne pogodbe. Ni od danes do jutri. To, kar se sedaj izplačuje in kar je bilo izpostavljeno predhodno v stališču zlasti s strani poslanca Židana, je predmet in stvar kolektivne pogodbe za javni sektor, ki je v veljavi že kot 20 let. Če se to ne bi izplačevalo, bi se protizakonito kršila pravica, ki se je takrat izpogajala za javne uslužbence. Z zakonom se vsebina pravnoformalno ne sme spreminjati, lahko se zgolj izboljšuje, ne sme se pa poslabševati že pridobljenih pravic. Da pa lahko spreminjamo kolektivno pogodbo, vemo, da je to dolgotrajni postopek, ki vključuje socialni dialog z vsemi reprezentativnimi sindikati in mislim, da jih je več kot 20, ki so pod kolektivno pogodbo podpisani, ker sem šla sedaj na hitro pogledat Uradni list, je proces, ki terja svoj čas. To je to, kar je predmet vašega amandmaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči Bistvene stvari je v bistvu povedala že kolegica Karmen, bi pa na neke stvari vendarle opozorila, da ne bi prišlo do zavajanja. Kolega Židan je rekel, da so vložili ta amandma k 19. členu zato, ker so bili drugi členi na to temo zaprti. To ni res. Tak isti amandma ste vložili tudi na matičnem delovnem telesu in drugi členi, ne da so zaprti, ampak tovrstne teme sploh ne obravnavajo. Mi se nismo pogovarjali o dodatkih, ki jih je prinesel PKP oziroma da bi govorili o drugih rešitvah tega konkretnega zakona glede dodatkov, ki jih je prinesel PKP, smo pa opozorili, da so posamezniki vendarle tudi v tem delu dali marsikaj od sebe in pomagali, da se je lahko izvajala dejavnost, kot so na primer vzgoja in izobraževanje, kajti zadeve so bile otežene in veliko dodatnega truda je bilo potrebno. Kar se tiče teh dodatkov, so to edini členi, o katerih smo se pogovarjali. Prej je tudi govoril kolega Han, da naj naredimo vendarle zadevo tako, da bodo zdravstveni delavci in tisti, ki so na področju zdravstva dobivali te dodatke. To ni predmet tega amandmaja. Amandma govori o nekem pavšalu, medtem ko je osnova zakona nekoliko drugačna. Še to je treba še enkrat nekako poudariti tudi zaradi državljank in državljanov. Res je, razdelili smo kar nekaj denarja v smislu ukrepov, kar se tiče boja proti covidu. Tako posameznikom kot tudi podjetjem smo pomagali s tem, da sistem obstane. Pokazalo se je, da smo sprejemali dobre ukrepe. Dejstvo je, da so ti podatki znani in da res ta nizka brezposelnost govori o tem, da smo tudi s pomočjo ukrepov rešili marsikatero delovno mesto in v končni fazi je to več kot pomembno. Z ukrepi smo storili morda tudi korak k temu, da je naš sistem vendarle zdržal. Treba je biti pri tem pavšalu, češ, kar mečete denar in tako naprej, le previden. Vsekakor če sprašujemo državljane na terenu, ne vem, saj verjetno se s podobnimi ljudmi pogovarjamo ali pač ne, vsak reče, tukaj je pač vlada dala ljudem, ni pa dala na primer za neke banke, in to celo privatne banke, da se je reševalo privatne banke in tiste direktorje, ki bi morali, če bi res pravna država bila takšna, kot bi morala biti, že kje sedeti. Ampak pustimo to. Dejstvo je, da 65-odstotni dodatek gre iz kolektivne pogodbe, dogovorjene s sindikati in v to ne moremo na ta način poseči, sploh ne z zakonom. Če bi kaj takega res naredili, potem bi bilo pa šele hudo. Kaj bi potem delali? Že zdaj sindikati nekako z vašo podporo na ulicah govorijo, da se jim dela krivica. Si predstavljate, da bi ta vlada posegla v kolektivno pogodbo? Verjetno ne. In to je samo en populističen prijem z vaše strani, tako da jaz amandmaja, ki ga predlagate tako na odboru kot zdaj ne bom podprla. Še enkrat, kar se tiče pa PKP dodatkov, so bili pa ti jasni, bili so namenjeni tistim, ki delajo s covidnimi bolniki oziroma v okolju, kjer je prisoten covid. Hvala lepa.
Kolega Židan, replika. Ampak jaz vas prosim, da poveste, kje ste bili narobe razumljeni, zato da bomo upoštevali določila poslovnika glede replike.
Tako je. Gospa poslanka je povedala en člen, dejansko pa sta dva člena omogočala pri zakonu, ki je prišel v Državni zbor, da se ukvarjamo s covid dodatki, da opozarjamo, da je sedanji sistem globoko krivičen [[…]]
Ampak kje ste bil vi narobe razumljeni?
Na oba člena –ne samo na enega, ker gospa poslanka je govorila samo o enem. Na oba člena smo vložili na odboru amandma [[…]]
Kolega Židan, glejte, to ni replika. Jaz vas prosim, da se prijavite. Še štirje morajo razpravljati, potem pa vi razložite to, kar se vam zdi, da je nujno treba razložiti. Vsak ima možnost. Zaradi tega imamo ta pravila, da se ne preskakuje vrstni red razpravljavcev. Besedo ima kolega Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Najprej moram povedati, da amandmaja k 19. členu, o katerem govorimo sedaj, ne bom podprl. Čisto konkretno o vsebini je kolegica Karmen maksimalno dobro obrazložila, zakaj tega amandmaja ne podpiramo. V razpravi svojih kolegov sem slišal, da nihče ne oporoka ljudem, ki so delali z covid bolniki in so upravičeni do dodatka. Jaz sem prepričan, da to tudi drži in da se potem z raznimi floskulami ne poskuša tukaj v Državnem zboru zavajati ljudi. Eno od teh zavajanj je bilo že v nekaterih razpravah pred tem, kjer je bilo rečeno, da lahko razpravljajo in je samo en člen pri tem zakonu odprt, da so lahko opozicijske poslanske skupine vložile amandma. Ampak glejte, to je laž, popolna laž. Mi smo dobili tudi amandma k 26. členu. Se pravi, da ni res, nekdo zavaja ali pa laže. Jaz ne vem, kako naj to drugače rečem. Ko nekdo trdi, da je samo en člen odprt. To je ena stvar. Druga stvar, spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi, poglejte, lepo vas prosim, naj mi tisti, ki razpravljate, nekdo pojasni, v katerem členu tega zakona obstaja intenca, da se ruši javni zdravstveni sistem. To je bilo rečeno, da se to dela po korakih. V tem zakonu, ki sem ga jaz prebral, nikjer nisem zasledil niti a o tem, kar je bilo rečeno. Če to ni zavajanje, če to niso laži, če to ni manipulacija z ljudmi [[…]]Tudi ta koalicija v celoti, stoprocentno zagovarja javni zdravstveni sistem. Jaz mislim, da je ta koalicija tudi daleč največ do tega trenutka naredila, da bi javni zdravstveni sistem ohranili. Prihajajo na vrsto investicije v zdravstveni sistem, ki jih ni bilo zadnjih 25 let ali pa 20 let, praktično so bile nula ali pa neka malenkost. Sedaj se znatna sredstva vlagajo v to, in to v javno zdravstveno mrežo. Kako lahko potem nekdo tukaj na tak manipulativni način poskuša maltretirati in zavajati naše državljanke in državljane ter govori, da s tem zakonom poskušamo rušiti javni zdravstveni sistem. To je neverjetno, kaj si tu ljudje v našem državnem zboru privoščijo. Kakšne laži, kakšne manipulacije! In je logično, da so potem ljudje zmedeni. Naše državljanke in naši državljani so zmedeni. Če ti neresnico desetkrat ponoviš, pride do tega, da laž postane resnica. Jaz sem prepričan in upam, da vsi, ki sedimo v tem državnem zboru, ne glede na politično pripadnost, delamo, skrbimo in se borimo za to, da bi ljudem pomagali, da bi lažje živeli. In vse, kar delamo s to zakonodajo, verjemite mi, delamo izključno s tem edinim namenom. Zato prosim, da ko razpravljamo, ostanimo pri bistvu, ne zavajajmo ljudi v teh že tako in tako napetih okoliščinah in se raje vzdržimo. Vsem razpravljavcem pred mano še enkrat povem, ne glede, kdo je v kateri politični stranki, prosim, če že povemo tisto, kar mislimo, ni noben problem, vendar ne zavajajmo, ne manipulirajmo in lažimo. Tega ne delajmo v Državnem zboru, ker to ni pošteno, niti ni lepo, je skrajno sprevrženo in neodgovorno.
Hvala lepa. Postopkovno, kolegica Muršič.
Spoštovani predsednik, moram reči, da sem zdajle malce zmedena, glede na razpravo predhodnika. V splošni razpravi danes ni več govora o zakonu, kajti pri 1. členu, ki je bil odprt, je običajno bila parlamentarna praksa, da smo govorili na široko. Zdaj smo pa pri 19. členu, kjer amandma poslanskih skupin Socialnih demokratov in Levice govori o nominalnem znesku covid dodatka. Jaz v prejšnji razpravi, žal, tega nisem zasledila. Zato bi vas lepo prosila, da mi poveste, ali smo pri 19. členu ali lahko govorimo na široko, ker v nasprotnem primeru se bom tudi sama prijavila in govorila o investicijah in vsem ostalem, kar pač sodi zraven. Hvala.
Hvala lepa. Vaš postopkovni predlog je na mestu. Smo pri 19. členu in pozivam vse poslanke in poslance, da se držite razprave v zvezi s tem členom. Replika, kolega Dejan Židan.
Saj bo kratka in hkrati vljudna. 26. člen ne omogoča razprave o plačnem sistemu in covid dodatkih, zato ker govori o ljudeh, ki so bolni in so doma. To bi omogočal samo še 39. člen, ta pa je zaprt, ker amandma ni bil sprejet na odboru. Tako nismo mogli dati amandmaja na 39.člen, zato je samo na 19. člen vložen predlog novega modela, kjer ne bi bilo več razlike med strežnico in doktorjem znanosti. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo kolegica Mojca Škrinjar.
Hvala lepa. Ko sedimo v tem lepem, prijetnem poletnem dnevu v prijetno klimatizirani dvorani, se morda tisti, ki smo kdaj imeli izkušnjo, še manj pa tisti, ki je niste imeli, ne spomnimo dobro tiste hvaležnosti, ki smo jo kadarkoli občutili, ko smo bili deležni zdravniške storitve, ki smo jo zelo potrebovali. To zavedanje tega odgovornega dela potem počasi mine, ko mine spomin na težavo. Pa vendar bi si bilo treba to zapomniti. Govorim o tem, ko ste rekli, da je nominalni znesek, za vse enak, primeren in da odstotki, še zlasti na izobrazbo, niso primerni. Glejte, jaz sem prepričana, in najbrž vsi v tej dvorani, da mora vsaka državljanka in vsak državljan Slovenije zaslužiti dovolj za dostojno življenje in da ne sme biti revščine; s tem se zagotovo vsi strinjamo. Hkrati pa tudi lahko rečem, da je potrebna razlika v plačah, kar izhaja tudi iz kolektivne pogodbe, ki so jo socialni partnerji zelo dolgo soustvarjali in ki jo bodo še soustvarjali in spreminjali, ampak po postopku, ki temu pritiče. Če pogledam zdaj sebe v vlogi, kje bi se počutila manj odgovorno, ali pri čiščenju površin v neki zgradbi, recimo šoli, ali pa pri svetovanju otroku s težavami, bi verjetno potrebovala ne le višjo izobrazbo za slednje, pač pa tudi večjo odgovornost. Lahko se naredi strašanska škoda, če delate na področju, ki zahteva veliko znanja, pa tega znanja nimate in ne uporabite, zato je pač kolektivna pogodba tako naravnana. Morda obstajajo tudi kakšne boljše rešitve. Ta trenutek mislim, da te boljše rešitve nihče nima, če hočemo ovrednotiti tudi odgovornost in če hočemo, da bodo ljudje še hoteli delati delo, ki zahteva veliko odgovornost. In to je tudi primer za zdravnike. Gre za ogromno odgovornost, gre za ogromno časa, ki ga posvetijo pacientom, praktično pa jim privatnega časa ne ostane prav nič, marsikatero uslugo morajo plačati, da lahko nekako normalno vodijo svoje privatno življenje, gospodinjstva in tako dalje. Kolektivne pogodbe so na več področjih, tako na področju zdravstva, šolstva in drugih področij, zelo stare. Dopolnjevale so se, vemo, da so potrebne dopolnitve prav tako pa je plačni sistem, ki je bil sprejet leta 2008 po dolgoletnih naporih, dejansko danes tudi že precej naluknjan. Z enim samim zakonom je to nemogoče popraviti. Jaz mislim, da bo to terjalo nekajletni napor vseh socialnih partnerjev, da se pride do kolikor toliko, bi rekla, bolj moderne rešitve. Ta hip pa je treba odreagirati, treba je ljudem, ki so posvetili res veliko svojega časa, energije in odgovornosti, pretrpeli mnogo stresa, treba jim je ta dodatek dati. Vsekakor pa napotek Vladi, v bodoče je treba je pripraviti nove pogoje za izpeljavo kolektivnih pogodb. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Möderndorfer.
Razpravljal bom predvsem o tistem delu dveh poslank, ostalo je bilo deplasirano, nima smisla niti razpravljati, ko mi je bilo očitano češ, da je treba poznati hierarhijo pravnih aktov in pa kar se tiče samih dodatkov. Hierarhija pravnih aktov je več ali manj jasna in tukaj kakšne prav posebne tople vode ni za odkrivati. Ampak tisto, kar vam jaz očitam in kar sem zelo jasno povedal, sedaj bom pa še bolj jasen. S prvim dnem začetka epidemije je bilo vladi prekleto jasno, kaj pomeni, ko se bo sprožil člen iz kolektivne pogodbe, ki govori o 65-procentnem dodatku. Ko se je ta kolektivna pogodba, in tukaj imate prav, pred 20 leti uvedla, si nihče, ampak prav nihče ne na strani enih in drugih partnerjev ni predstavljal, da bo ta člen kdaj aktiviran na takšen način in s toliko časa v takšni dimenziji, kot ga imamo danes nihče. To priznavajo v sindikatu, to ugotavljamo tudi v vladi in tudi v parlamentu in nenazadnje sama slovenska javnost. Ste od prvega dneva pa do danes, ko je že nič kolikokrat tekla diskusija in debata o tej nepravičnosti podeljevanja tega dodatka, odprli socialni dialog, imeli iskren namen nekaj narediti in se dogovoriti? Jaz verjamem, da bi se lahko s socialnimi partnerji dogovorili, ker to v nedogled ne bo moglo iti in vi to dobro veste. Prihaja četrti val, smo dali že prvega, drugega, tretjega skozi, sedaj je četrti. Ali bo peti, šesti? V kakšne dimenzije bo to šlo, jaz ne vem. Vem pa nekaj, da bomo mi enostavno razklali to družbo na tri ali pa štiri dele. To so pa fakti, in to so posledice in tukaj bi Vlada morala ukrepati. In samo o tem govorimo, o ničemer drugem. V času izrednih razmer, ko je predsednik Vlade tam sedel in na začetku nam grozil vsem skupaj, da obstaja celo možnost, da niti Državni zbor ne bo mogel funkcionirati in je grozil s tem, kako bo treba poseči po posebnih ukrepih. V času izrednih razmer in v finančni nevzdržnosti, kamor nas to vse skupaj pelje, oprostite, mora Vlada narediti eno ali drugo. Mi to hočemo, mi se zavedamo, da parcialno urejanje na posameznih členih, s posameznimi skupinami absolutno pelje v še večji absurd. Ampak da se pa nič ne naredi, in to v bistvu nam omogoča, da odpremo razpravo o tem, kaj sploh je dodatek. In pravilno ugotavlja kolegica, ko govori, da imamo več vrst covid dodatkov. Eni so, ki jih je Vlada s pekapeji določila, nekateri so celo nekaterim prenehali s koncem epidemije, razen na področju zdravstva, drugo pa je ta kolektivna pogodba, ki ima najvišji znesek in dela največjo razliko. To so fakti. Glede izobrazbe in dodatkov. Imamo plačo, ki je v javnem sektorju sestavljena tako, da je vsak uvrščen v svoj razred, kjer se upošteva njegova izobrazba, razlika plus minus dva razreda na podlagi razreda se lahko uvrščaš v razrede, prej plus kot minus, da se razumemo. Potem imamo pa različne dodatke oziroma imamo zraven, bom rekel, določene pripone, ki so sestavni del plače, pa imamo nadure, pa imamo minulo delo pa imamo dežurstvo pa imamo pripravljenost, pa imamo kaj jaz vem kaj vse, pa prevozi na delo pa malica pa tako naprej. Dodatek za krizo pa res ne more biti vezan na izobrazbo, ker sta tako snažilka kot zdravnik, namenoma izpostavljam samo ta dva, najbolj skrajna po izobrazbi, najbolj oddaljena eden od drugega, oba soudeležena enako v epidemiji, popolnoma enako. In dodatek na epidemijo ni zato, ker nekdo ima izobrazbo, ampak zato, ker je nekdo soudeležen v epidemiji pri teh ukrepih. In to je ta bistvena razlika in nerazumevanje, o čemer se pogovarjamo. Zato to ne more biti v procentih, ker se s tem izkazuje neenakost. 65 % na plačo, pa dajva reči neto, da bo slovenska javnost bolj razumela, nekdo ki prejema 2 tisoč 500 ali 2 tisoč 800 evrov, 65 % plus, je eno, za nekoga, ki prejema komaj 600 ali 700 evrov plače, 65 % plus, je pa drugo. Pa si izračunajte, kaj pomeni ta razlika. Ampak oba sta izpostavljena nevarnostim, oba sta izpostavljena virusu in nenazadnje tvegata, da bo tudi njihova družina in vsi ostali, da bodo zboleli. Kaj se je pa delalo kot svinja z mehom s temi dodatki in soudeležbami v celotnem procesu enega leta in pol, je pa diskusija, ki jo bomo morali enkrat resno odpreti in o njej diskutirati. Zato danes mešati hruške pa jabolka in govoriti o izobrazbi pa koliko je kdo soudeležen, bom kar konkreten, da se ne bomo sprenevedali. Ena kuharica, ki je pripravljala hrano v času covida, je veliko naredila, ste povedali. Seveda je veliko naredil tudi ravnatelj, ki je soorganiziral, da se je ta dogodek sploh zgodil. En psiholog, ki je delal v času epidemije z otrokom, da mu je pomagal iz posameznih stisk, prav tako. Ampak vsi trije bi morali dobiti enak dodatek, ne plačo – dodatek covid, ker so bili enako udeleženi v epidemiji. Samo o tem govorim, o tej pravičnosti.
Replika, kolegica Škrinjar.
Hvala lepa. Gospod Möderndorfer, narobe ste me razumeli. Jaz povezujem izobrazbo z odgovornostjo. Odgovornostjo poklica in odgovornosti dejanj, dela, ki ga ta poklic zahteva. In nedvomno so različne odgovornosti in različna dejanja in s tem povezana tveganja. Da bova pa midva tukaj ugotovila natančno razliko med tem in onim delom, pa verjetno nimava dovolj podatkov niti ne dovolj časa. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Lenart.
Hvala predsednik. Poglejte, iz današnje razprave je že dovolj jasno, da smo s predlaganimi ukrepi v tem zakonu zašli, in to močno, močno smo zašli. Velik del ukrepov se nanaša na nagrajevanje v času covida, potem pa ugotavljamo, da so bili nekateri delavci na tem področju celo izpuščeni, drugi pa nesramno visoko nagrajeni, in to tudi takšni, ki v epidemiji s covid pacienti praktično niso imeli nobenega stika. In tega ta zakon nikakor ne rešuje, po svoje celo zaostruje, prinaša nezadovoljstvo med zaposlenimi, med ljudmi in tudi med nami, kot se danes lepo sliši. In to je tisti očitek, ki ga načelno očitamo vladi, da troši neracionalno, da zadolžuje našo državo, da dela luknjo v proračunu in prenaša zadolženost na zanamce. Poglejte, na drugi strani pa pogrešam ukrepe, ki bi reševali to naše zdravstvo, javni zdravstveni sistem, kjer so bili problemi že pred epidemijo, kaj šele danes v času epidemije, ko so se zelo poglobili. Tu je ta problem, ki bi ga moral ta zakon v dosti večjem obsegu nositi. Poglejte, zdravstvene storitve so se izvajale v zmanjšanem obsegu ali pa se na določenih področjih sploh niso izvajale. Pacienti niso bili obravnavani, ker so to preprečevali ukrepi, vladni ukrepi. Pa vemo, da so nekatere države izvajale ravno ukrepe, da so ljudje lahko prišli do zdravnika. No, tudi pri nas so bile svetle izjeme, kjer so posamezni zdravstveni timi in posamezni zdravstveni delavci naredili vse, da so bili pacienti obravnavani, in danes na tem področju tudi ni čakalnih vrst. Takšne zdravstvene time bi morali danes nagrajevati. To bi bila tista svetla točka, zgled ostalim. To bi moralo prinesti motivacijo zaposlenim in zadovoljstvo pacientu. Kako dobre razprave bi lahko bile danes v tem državnem zboru, če bi tako pristopili k zadevi. In takšnih svetlih dobrih praks nimamo. Zaznal sem, da so pacienti celo sami v anketah nagradili tiste time, ki jih stojijo v tem času ob strani. Tega mi ne znamo prepoznati in o tem se ne znamo pogovarjati. Kje lahko najdemo v tem zakonu ukrepe, ki bi jih bolje izkoristil obstoječi sistem javnega zdravstva? Kje je pristop k postavitvi organizacijske mreže zdravstva po regijah? Kje so standardi in normativi? Kje razvid sedanjih kapacitet po kadrih, po medicinski opremi, ključnih aparaturah? Nimamo jih, še vedno ne. Obstoječi sistem moramo znati dobro izkoristiti, kot se to dela v gospodarstvu, da lahko ostaneš na trgu, da si lahko konkurenčen in stroškovno seveda sprejemljiv. Seveda so dodatki potrebni. Zdravstveni delavci si jih zaslužijo in tudi ostale tehnične službe, ki so v neposrednem stiku s covid pacienti ali posredno z okuženo opremo in materiali, s katerimi je treba delati. Ta sistem bi moral biti postavljen pošteno, stimulativno kot visoka vrednota za opravljeno delo. Danes pa ugotavljamo, da ta del ukrepov razdvaja zaposlene v zdravstvu in tudi nasploh ljudi. In še enkrat, zelo težko bomo to popravili, kar smo zakuhali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati pri tem členu? Ugotavljam, da ne. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 26. člen in amandma poslanske skupinskih skupin LMŠ, SD, Levica in SAB. Želi kdo razpravljati pri 26. členu? Kolega Jani Möderndorfer imate besedo.
Hvala lepa. Tukaj smo pri tem členu, ki smo ga med samo sejo tudi vložili, v resnici želeli samo ustreči zahtevam, ker veste, da je bil zakon vložen po nujnem postopku in pravzaprav ni bilo nobene javne razprave. V resnici se dela ta razlika med 100-procentno nadomestno plačo in 80- procentno nadomestno plačo glede na to, ali si okužen na delovnem mestu ali nisi na delovnem mestu okužen. Veste, da je izredno težko ugotavljati, kje pravzaprav je ta okužba nastala. Še posebej, če ugotavljamo, da tudi delodajalci ne želijo potrjevati in priznati, ker s tem posredno priznajo, da imajo mogoče slab nadzor, slab pregled ali pa celo slabe delovne pogoje, govorim z vidika varnosti pred možno okužbo. V tem členu v bistvu dajemo možnost, ne glede na to, ali se okuži izven delovnega procesa ali v delovnem procesu, da se ta odstotek izenači. To je naš predlog, ker na ta način bomo bistveno bolj učinkoviti pri izločevanju posameznikov, ob varovanju vseh ostalih v samem procesu.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. Prehajamo na amandmaje k 36. in 38. členu. Ker je amandma Poslanske skupine Levica k 36. členu vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 38. členu, bomo o obeh amandmajih k tema členoma razpravljali skupaj. V razpravo dajem 36. in 38. člen ter dva amandmaja Poslanske skupine Levica in amandma poslanskih skupin SAB, LMŠ in SD. Želi kdo razpravljati? Vidim, da je interes, zato bomo začeli s prijavami. Prijavljenih je pet. Najprej dobi besedo Vojko Starović.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pozdravljeni, kolegice in kolegi, državna sekretarka! V zakonu, ki je pred nami, gre ponovno za neustrezne zakonske rešitve, na katere naša Zakonodajno-pravna služba stalno opozarja, od odsotnosti potrebne demokratične, predvsem pa koristne javne razprave in strokovne razprave, do razdrobljenosti urejanja, podvajanja vsebin, kopičenja nekaterih ukrepov v več interventnih zakonih ter pogostosti njihovega noveliranja, kar seveda vpliva na preglednost in jasnost pravne ureditve. Razmere v slovenskem zdravstvu se dejansko slabšajo in je treba ukrepati, o tem se lahko vsi strinjamo, vendar ne tako. Na drugi strani razmere tudi niso tako katastrofalne, kakor skušajo sedaj in vsa leta nazaj prikazati vneti zagovorniki privatizacije. Privatizacija pač ni rešitev. Ta kriza covida-19 po celem svetu je jasno pokazala, da je edino javno zdravstvo sposobno reševati tovrstne krize. Zdravstvo je občutljivo, zato tudi govorimo o posebnem pomenu zdravstva. Po 51. členu Ustave Republike Slovenije ima vsakdo pravico do zdravstvenega varstva iz javnih sredstev pod pogoji, ki jih določa zakon. Da je tematika občutljiva, kažejo tudi danes prisotne precej patetične razprave v Državnem zboru. Pa da ne bomo govorili le patetično, populistično in na pamet o našem zdravstvu, vzemimo benchmarking primerjave, Euro Health Consumer Index, gre za evropsko neodvisno institucijo, ki meri kakovost zdravstva v 36 državah Evrope. Slovenija je bila vsa leta nazaj v zgornji polovici, še leta 2017 je bila na 16. mestu. Zdaj so nas pa prehiteli Češka, Slovaška, Estonija. Za orientacijo, Avstrija je na 9. mestu, ko jo vedno radi vzamemo za zgled. Jaz pravim, da je to tudi posledica dejstva, da za zdravstvo dajemo vsako leto manj, zadnja leta že pod 8 %. Evropa daje blizu 10 %, ZDA, ki ima pa zelo visoko prisotno privatno zdravstvo, pa celo 17 %. Pa vseeno Slovenija, ko govorimo, kako je katastrofalno zdravstvo, je po podatkih OECD nad ZDA. Zanimivo. Torej ni vse v denarju, bi rekel, kakor poje neka pesem. Navsezadnje so pa razumljivi ti podatki za ZDA, saj kapital, če naredimo zasebno zadevo, zasleduje profit, ne javno zdravje. Vendar se bojim, da ta zakon nakazuje, da Vlada ni naklonjena učinkovitemu javnemu zdravstvu, ki bi bilo dostopno vsem pod enakimi pogoji, temveč po poti postopne privatizacije, katere nastavki so postavljeni z nacionalnim razpisom za skrajševanje čakalnih vrst, ki predvideva financiranje z javnim denarjem prav vseh zdravstvenih izvajalcev, tudi zasebnih, brez koncesije, ker koncesionarji so del javnega zdravstva, brez kakršnihkoli meril in omejitev. V stranki smo zato dali tudi ta amandma k 38. členu, kjer smo predlagali kaskadni sistem. Čakalne dobe naj bi reševali najprej javni zdravstveni zavodi in koncesionarji, ki so del sistema, ki je postavljen in v lasti države, v lasti nas vseh in ga moramo podpirati, šele nato zasebniki, ki so se pač odločili za to področje. Ampak to je lahko samo za krajši čas in z omejenimi finančnimi sredstvi. Zato moramo rešitev za skrajševanje čakalnih vrst najprej iskati v okviru javne mreže izvajalcev zdravstvene dejavnosti. Te bi morale imeti prednost na nacionalnem razpisu, le izjemoma, če javni sistem ne zmore sanirati nastale situacije, pa se kot časovno omejen ukrep lahko dopusti možnost, da se v razpis vključijo tudi zasebni izvajalci zdravstvenih storitev. V SAB ne želimo, da se bo večji delež zahtevnejših in finančno bolj obremenjujočih storitev prepustil v izvajanje javnih zdravstvenih zavodom, zasebni izvajalci pa bodo upravljali zgolj lažje storitve z večjim finančnim učinkom. Za SAB je ustrezna smer več kot jasna, to je učinkovito javno zdravstvo. Zato smo tudi podprli ministra Poklukarja ob njegovi kandidaturi, ki je na Odboru za zdravstvo javno in glasno povedal, da nasprotuje privatizaciji javnega zdravstva in da je treba jasno postaviti meje med javnim in zasebnim ter da je dvoživkam v zdravstvu odklenkalo. Zakon pred nami sicer rešuje nekaj problemov, kar pozdravljam, nikakor pa ni rešitev, ki bi zdravnikom in zdravstvenim delavcem prinesle ustrezno organizacijsko, kadrovsko in plačno politiko, državljankam in državljanom pa učinkovito javno zdravstvo, dostopno vsem pod enakimi pogoji brez dolgih čakalnih vrst. Nazadnje pa bi se ozrl še na nagrajevanje. Danes sem slišal nekajkrat, da naj bi nagrajevanje reševalo problem. To je nekako zelo prisotno med nami poslanci, da uredimo nagrajevanje v zdravstvu in vse bo dobro. V resnici gre pa le za golo politično floskulo. Zadeva nikoli ni delovala in tudi ne bo. Danes je vsem uspešnim in učinkovitim organizatorjem procesa dela po vsem svetu jasno, da je plača le higienik, nikakor pa ne motivator. Je potreben pogoj, nikakor pa ne zadosten. Zgrešeno in skrajno podcenjujoče razmišljanje je, da je človek zgolj ekonomsko bitje, kot da je avtomat, več kot denarja vanj zmečeš, več bo ven zmetal kave, sokov ali kakorkoli. To ne gre tako. Mi smo izrazito naravnani na sodelovanje in skupno delo, čeprav se to danes ravno ne odraža. Delovne uspešnosti ne zagotavlja plača, temveč veliko bolj timsko delo, dobro sodelovanje ter občutek pripadnosti in pomembnosti, pravičnosti in moralnosti. Pri nas pa še vedno prevladuje neka miselnost korenčka in palice. Ponavljam, da je ravno nasprotno. Tako znanost in praksa dokazujeta, da so dejanski motivatorji, ki poganjajo in navdihujejo dobro delo, skupni dosežki in prepoznavanje teh dosežkov, odgovornost in osebni izziv pri delu. Ne pa neko povišanje plače. Vsako povišanje plače ima zelo kratkotrajni učinek, potem je samo še naslednje. Dajmo to vzeti v obzir, tudi ko mi razmišljamo o teh javnih inštitucijah, o našem zdravstvu. Neko nagrajevanje po delu, če pogledamo, da so zdravniki premalo nagrajeni, nedavno je bil zunaj ta podatek, da 90 od 100 najbolj plačanih uslužbencev je zdravnikov. Dokaz za to je tudi raziskava v Angliji, ki je pokazala, namreč zdravstvo je ponovno naredilo javno, da so se podvojile plače, kar pa v ničemer ni zmanjšalo nezadovoljstva in nerganja nad sistemom, niti ni povečalo učinkovitosti zdravstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosila državna sekretarka Alenka Forte. Izvolite.
Hvala za besedo. Ker gre v tem 36. členu za nacionalni razpis za izboljšanje dostopnosti, bi samo poslancem prebrala 44.c člen iz Zakona o zdravstvenem varstvu in zavarovanju, ki se glasi: »Zavarovana oseba ima v skladu z določbami direktive 2011/24/EU pravico do povračila stroškov zdravstvenih storitev, ki so pravica iz obveznega zdravstvenega zavarovanja v Republiki Sloveniji in ki jih uveljavi v drugi državi članici Evropske unije, na podlagi predhodno izdane napotnice izbranega osebnega zdravnika ali napotnega zdravnika v Republiki Sloveniji do bolnišničnih in specialistično-ambulantnih storitev.« Veste, da se Slovenija resnično že zelo dolgo spopada s problemi dostopnosti do zdravstvenih storitev, zato je bil poskus reševanja boljše dostopnosti tudi z razpisovanjem enkratnih dodatnih programov. Tako je po podatkih Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije v letu 2016 bilo takšnih programov realiziranih v 74 %, naslednja leta podobno, v letu 2017 in 2018, ko je bilo zagotovljenih celokupno 36 milijonov evrov, je bilo izvedenih posegov in operacij le v vrednosti 8 milijonov 149 tisoč evrov. Torej le 25 %. To pomeni, država je zagotovila denar, izvajalci pa iz kakršnihkoli razlogov niso uspeli izvesti vsega dodeljenega programa. Ta čakalni seznam za paciente, ki bodo lahko oskrbljeni, ker čakajo prekomerno dolgo na seznamu za razne operacije in posege, teh je nad dopustno čakalno dobo preko 50 tisoč. Med njimi gre za 17 tisoč 664 takih, ki imajo tudi že dokončno diagnostiko in čakajo še na dokončno uslugo, torej ustrezen zdravstveni poseg, operacijo. Med njimi so takšni, ki čakajo 2 in več let. Primer, ki na kakovost življenja izredno vpliva, vstavitev endoproteze kolka in kolena, da ne navajam vseh. Tukaj gre za veliko operacij, ki so potrebne na obnosnih votlinah, od operacij gležnja in stopala, do operacij sive mrene, žil. Prosim, da smo soglasni, da so storitve tiste, ki jih naši zavarovanci potrebujejo. Gre za storitev, ki je narejena pri komurkoli, ki je strokovno usposobljen. Ampak ker smo soočeni s tem, da vsi slovenski izvajalci kljub naporom vseh sredstev, ki so bila v preteklih letih zagotovljena za izvajanje teh programov, nismo uspeli zadostiti potreb prebivalcev, državljanov Republike Slovenije, je treba vključiti vse, ki so sposobni. Zakon, ki sem ga najprej citirala, pa že itak dovoljuje, da bi vsi ti naši pacienti romali čez mejo na vzhod, zahod in sever, da bi zadostili te potrebe. Ali ni v luči skrbi za državljane bolj primerno, da v Sloveniji omogočimo, da vsi izvajalci, ki to zmorejo, naredijo to delo za naše bolnike. Tukaj ne gre za nikakršno privatizacijo. Jaz bi še enkrat izpostavila 44.c člen, kot sem ga prebrala, in prosim, da se v tem duhu zavedamo, da delamo za državljane.
Hvala lepa. Besedo dobi poslanec Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani in spoštovana, gospa državna sekretarka. V Levici opozarjamo, da gre pri Predlogu zakona o nujnih ukrepih na področju zdravstva za sistemske spremembe, ki močno in glede na učinke, ki jih bodo povzročile, zelo škodljivo posega v obstoječi javni zdravstveni sistem v Sloveniji, gre praktično za deregulacijo in demontažo tega sistema, bom povedal kje, pri 36. členu, in da takšne spremembe praktično predstavljajo nevarnost za uporabnike zdravstvenih storitev, če uporabim termin, ki ga je uporabila v prejšnjih razpravah ena mojih kolegic. Še posebej je pa to pomembno, ker gre za tako velike spremembe. To želimo danes izpostavljati in izpostavljamo praktično žal samo opozicijski poslanci in poslanke, da je pri tem zakonu zraven tudi sklep o nedopustnosti referenduma oziroma da se ljudje izjasnijo o tem, ali se strinjajo, da se tako pomemben eksistenčni, če lahko temu tako rečem, sistem v naši državi spreminja brez tega, da bi vprašali ljudi. Čakalnih vrst gotovo ne bomo zmanjšali na ta način, da bomo praktično ljudem onemogočili, da preprosto si lahko privoščijo zdravnika. Več sredstev, ko bo odšlo iz javnega zdravstvenega sistema zlasti k zasebnikom. in ko gremo od člena do člena, lahko ugotavljamo, da je temu tako, bolj bo denar sledil izvajalcu zasebniku, manj pa uporabniku. Samo tole bom rekel, ko ste rekli, da tam, kjer se v Sloveniji ne more dobiti zdravstvenih storitev, se lahko v tujini poišče tovrstna pomoč, da zobozdravnikov je v Sloveniji dovolj. Žal ne v javnem zdravstvenem sistemu in zaradi tega so vse daljše vrste. Ampak žal večino tega zdravstvena zavarovalnica ne povrne našim pacientom in pacientkam pri hrvaških dentalnih klinikah. Tja to pelje. Ob tem da imamo zelo dobro zasedenost s kadri. Imamo opremo, imamo stavbe in tako naprej, imamo finance za zdravstveni sistem, ampak vedno več zdravstvenih storitev si bodo morali potem državljanke in državljani ki bodo imeli sredstva, poiskati v tujini. Ta nacionalni razpis, za katerega predlagamo predlagatelji amandmaja k 36. členu, da se preprosto črta, ta nacionalni razpis, ki ga predlaga Vlada, naj bi izboljšal dostopnost do zdravstvenih storitev in pa skrajšanje čakalnih dob, ki so nastale zaradi neizvajanje programa v času epidemije covida. Čeprav se zavedamo, da so že pred covidom bile te čakalne vrste marsikje dolge kritične dolžine časa. Razpis je problematičen z več vidikov, predvsem pa je vprašanje, če ga je ta vlada sposobna izvesti. V letu 2020 je bil razpis tudi planiran, ampak razpis se ni izvedel. Ključno pa je, da sredstva iz tega razpisa se bodo črpala iz dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in iz proračuna Republike Slovenije. To je denar, ki bo na nek način glede na to, na koga se računa, da bo izvajalec, zlasti zasebni sektor, šel predvsem v zasebne vode. Na začetku velja poudariti, da Ministrstvo za zdravje aktualnih podatkov o čakalnih dobah nima. To je razvidno s spletne strani Nacionalnega inštituta za javno zdravje, kar smo poslanke in poslanci povedali tudi že na Odboru za zdravje. Tako da tak nacionalni razpis ne more biti neposredno vezan na epidemijo covida-19, ker za ukrepanje rabiš podatke, ki jih ministrstvo nima. Poleg tega se je tekom epidemije in po njej izkazalo, da je problematična predvsem dostopnost do primarnega zdravstva. Nacionalni razpis pa targetira predvsem na specialistične storitve. Pričakujemo lahko, da bo prišlo do enega nekontroliranega prelivanja javnih sredstev k zasebnikom, o čemer ni odveč omeniti, da sta na področju nakupov večjih zasebnih izvajalcev zdravstvene dejavnosti zadnje čase močno aktivirani Zavarovalnica Triglav in Sava Re. Da ne bom v prazno govoril. Od kod je ta denar, da si lahko te zavarovalnice privoščijo te nakupe, od katerih pričakujejo dobičke, če bo država razpisovala takšne javne razpise? Leta 2019 so zasebne zavarovalnice iz naslova dopolnilnega zavarovanja pobrale 612 milijonov evrov, v zdravstvo so jih vplačale 514, razlika minus 98 milijonov. Res, da je del teh sredstev namenjen tudi za njihovo delovanje, ampak vseeno, ogromna namenska sredstva, zdravstvena, ki jih morajo ljudje z najnižjimi prejemki, pokojninami plačevati za dopolnilno zdravstveno zavarovanje, gredo nepovratno v ene dobičke in zasebno dejavnost. V letu 2020 so zasebne zavarovalnice za dopolnilno zdravstveno zavarovanje zbrale 655 milijonov evrov, vplačale v sistem zdravstva 503 milijone,to je 152 milijonov razlike. Naprej bi rad rekel, da v ta razpis konec leta 2020, ko se je ugotavljalo, ali bi razpis odpravil čakalne dobe, praktično niso verjeli niti na ministrstvu V to nista verjela niti takratna državna sekretarka gospa Bergantova, ki je zdaj sekretarka v kabinetu predsednika Vlade, niti takratni minister Tomaž Gantar. Državna sekretarka je rekla: »Žal je pa tako, da kapacitet za vse te potrebe, za te čakalne vrste nimamo in mislim, da dodaten denar žal teh težav s čakalnimi vrstami ne bo rešil.« In tudi minister je rekel: »Težko si predstavljam, da bi se z razpisom veliko spremenilo.« Tako da me, gospa državna sekretarka, res zanima, kje se vzpostavila ta pomembna razlika med oktobrom lanskega leta in začetkom julija letošnjega leta, da je ministrstvo popolnoma spremenilo mnenje glede tega, kakšen bo efekt javnega razpisa. Glejte, razpis ne bo spremenil nič po besedah tistih, ki so ga predlagali. Gotovo je zgolj to, da bodo premije dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ki so jih ljudje obvezno plačevali ves čas epidemije, romale v roke zasebnikov, kot sem rekel. Velja še posebej argument Zakonodajno-pravne službe našega državnega zbora, ko se je sprejemal PKP5, ko se je zapisalo z njihove strani, da je predlagana ureditev nacionalnega razpisa ustavno in pravnosistemsko sporna. Zakonodajno-pravna služba je ugotovila, da predlog razpisa v celoti in po vseh elementih odstopa od sistemske veljavne ureditve in je zato sporen z vidika ustavnega načela pravne države. Moram pa reči, da žal ista vlada takrat in tudi danes te argumente preprosto ignorira, tako strokovne kot tudi pravne. Predlagatelji to vedo, njihov cilj pa je očitno predvsem razbijanje veljavne ureditve financiranja izvajanja zdravstvene dejavnosti pri nas, ki temelji na sistemu enega splošnega dogovarjanja na enem plačniku in pa na javni mreži izvajalcev. Vse to z razpisom postaja preteklost, ker razpis uvaja praktično paralelni privatni zdravstveni sistem. Vse, kar ostane javnega, so javna sredstva. Rekel sem, da vsak bogat ali reven mora plačati tistih 35,7 evra na mesec za dopolnilno zdravstveno zavarovanje oziroma vsi plačujemo v proračun skozi davke, prispevke in različne načine, trošarine, iz katerih se bo tudi financiral ta javni razpis. Zaradi tega absolutno v Levici predlagamo, da se to črta in se pridružujemo vsem ostalim podpisnikom tega amandmaja. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji dobi besedo poslanec Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Osrednji cilj tega zakona, ki naj bi interventno posegel v slovenski zdravstveni sistem, ga okrepil, pripravil na epidemijo covida-19 v njenem nadaljevanju in se ukvarjal s posledicami epidemije, ko smo je do sedaj že trpeli, je vse kaj drugega kot to, kar sem ravnokar navedel. Glavni cilj zakona o nujnih ukrepih na področju zdravstva je privatizacija zdravstvene dejavnosti. Seveda si vlada Janeza Janše ne more privoščiti zdravstva razkosati in razprodati neposredno, ker veliko preveč ljudi v tej državi ceni zdravje kot človekovo pravico in ne želi, da se spremeni v blago, v gospodarsko dejavnost, na kateri nekdo dela dobiček. Zato hodi po poteh neke druge strategije, strategije počasnega izčrpavanja in postopne privatizacije javnega na eni strani in prelivanja virov iz naših skupnih blagajn javnega denarja v zasebne žepe in v krepitev zasebnega zdravstvenega sistema. Da to doseže, je v zakonu o nujnih ukrepih na področju zdravstva posegla po treh ukrepih. Eden izmed teh ukrepov je opisan k 36. točki in v Levici predlagamo, da se ga izčrta. To je nacionalni razpis za skrajševanje čakalnih dob. Sliši se v redu. Vsi vemo, da imamo v tej državi čakalne dobe, da je treba ta problem nasloviti in da je zdravstvo podhranjeno. A ko pobrskamo pod površino tega razpisa za skrajševanje čakalnih dob, pade ven naslednje. Prvič gre za financiranje, ki poteka mimo javne zdravstvene blagajne, plačnika storitev in materiala v našem zdravstvenem sistemu. Torej za razdeljevanje denarja tudi mimo varovalk in mimo vseh pravil, ki običajno veljajo in ki urejajo tok denarja v slovenskem zdravstvenem sistemu. Že to bi nam moralo prižgati vse alarmne zvonce. Kot drugo, na ta razpis za skrajševanje čakalnih dob se bodo lahko prijavili tudi zasebni izvajalci. In se seveda se bodo zasebni izvajalci prijavili. Pobrali bodo najbolj rentabilne posege in si na ta način na veliko napolnili malhe, kratko bo zopet potegnilo slovensko javno zdravstvo. In kot tretje, denar za ta razpis bo prišel tudi od komercialnih zdravstvenih zavarovalnic v višini 60 milijonov evrov. To je tisti denar, ki so ga zavarovalnice tekom epidemije covida-19 zadržale zase, namesto da bi ga usmerile v javno zdravstveno blagajno, javno zdravstvena blagajna pa bi financirala posege, ki jih zdravstvo izvaja. 152 milijonov evrov je tega denarja. Sedaj se reže 60 milijonov evrov in daje v razpis za skrajševanje čakalnih dob, kar bi bilo celo v redu, če ne bi bil problem z razpisom, kot sem ga že označil, da meri na krepitev zasebnih izvajalcev, namesto za krepitev javnega zdravja in javnega zdravstvenega sistema. Ta problem z zavarovalnicami ima še tudi novo dodatno hrbtno stran. V zadnjem času so komercialne zdravstvene zavarovalnice, recimo Triglav in Sava Re, na veliko investirale v zasebno zdravstveno dejavnost, pa sta imenovani dve pokupili Diagnostični center Vila Bogatin na Bledu, medicinsko- termalni center Fontana v Mariboru, Cardial v Ljubljani. Nastaja cela koncentracija zdravniškega kapitala v enih rokah, praktično zasebna bolnišnica. In tudi te zavarovalnice se bodo lahko prijavile na nacionalni razpis za skrajševanje čakalnih dob. Nedvomno bodo nekaj denarja tudi dobile, tega denarja, ki so ga same prispevale v fond za razpis za skrajševanje čakalnih dob v višini 60 milijonov evrov. Gospe in gospodje, kaj vam poskušam prikazati, da se nam dogaja s tem razpisom za skrajševanje čakalnih dob, ni samo pavšalno financiranje zasebnega zdravstva, ampak tudi de facto pranje denarja, ki so ga skozi dopolnilno zdravstveno zavarovanje zavarovalnice dobesedno zarubile zavarovancem, praktično vsem ljudem v tej državi. Sedaj pa gre skozi mehanizem razpisa za skrajševanje čakalnih dob ta denar obrniti, oprati in skozi to zdravstveno infrastrukturo, ki so jo zavarovalnice pokupile, nazaj v taiste zasebniške žepe. Seveda smo dali amandma, da ta privatizatorski ukrep vržemo ven iz zakona.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti Jani Janko Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz seveda nisem proti nacionalnemu razpisu kot takem. Je pa zelo pomembno, na kakšen način se ga izpelje. Mi smo debato opravili na Odboru za zdravstvo in smo razpravljali o tem, kakšne posledice pravzaprav ima lahko takšen razpis, ki se ga tako lahkotno zdaj uvaja. In to je tudi eden od tistih razlogov, ki sem jih omenjal na začetku, zakaj gre za začetek razpada javnega zdravstvenega sistema. Ker tako, kot se zdaj s tem razpisom deli in se bo diskrecijsko delilo denar, potem bodo rekli, da smo to preizkusili v praksi v času covida in da zakaj ne bi – in tega državna sekretarka niti ne skriva – imeli dostopa do tega vsi zdravniki, ki so končali medicinsko fakulteto in imajo na kakršenkoli način možnost opravljati zdravstveno storitev oziroma jo ponuditi po principu logike, kdor prvi melje, ta prvi dobi, in to je to. Seveda to ni tisti sistem, ki smo ga mi zagovarjali in ga sestavljali, z vsemi svojimi napakami, ki jih preprosto tudi ima, to si je treba priznati. Zato sem zagovornik, da se naredi razpis na način, da se vsem ponudi in se istočasno razpiše. S tem se izognemo kakršnemukoli nategovanju in raztegovanju razpisa, da bi najprej opravili za javne zavode, potem kasneje bi opravili za koncesionarje in kasneje bi opravili za zasebnike. Ne, razpis se da narediti za vse istočasno, vendar po principu kaskadnega sistema. To opisujemo v predlogu amandmaja k 38. členu tega zakona, kjer se določi, na podlagi katerih pogojev katera od teh skupin lahko dobi tudi določene programe. Zakaj je pomemben ta vrstni red in ta kaskadni sistem? Zato da bomo zapolnili najprej vse potrebne proste kapacitete, ki so na razpolago, seveda na podlagi razpisa, zahtev, meril in kriterijev, ki jih predpiše Ministrstvo za zdravje. Bili bi določeni s tem zakonom, da se zapolnijo vse proste kapacitete v javnem zavodu. Takoj zatem, ko se te zapolnijo, se zapolnijo tudi vse proste kapacitete, ki jih ponujajo koncesionarji. In istočasno, takoj zatem, tudi vse proste kapacitete, ki jih ponujajo zasebniki. To je edini pošten način, da pravzaprav izkoristimo vse resurse, ki jih imamo na razpolago. Kajti v nasprotnem primeru se bo dogajalo točno to, kar se je dogajalo že pred leti, to pa je, da bo šlo po principu, kdo bo močnejši, kdo bo imel več povezav. Nenazadnje se moramo zavedati − saj to lahko gledamo v času epidemije − določeni zasebniki imajo pri tej vladi absolutno prednost, absolutno določene pravice in so vedno v prvih bojnih linijah, ko je treba zadevo plačati, jo skeširati, kar ta vlada brez pomislekov naredi v imenu covida in zaščite, zato da bomo reševali samo epidemijo. To se mi zdi v bistvu nelogično in nesprejemljivo, še posebej, ko je Republika Slovenija ustanoviteljica javnih zavodov. Država je tista, ki je ustanoviteljica javnih zavodov, pa jim ne dodeli dodatnih programov, ampak jih bo raje dajala zasebnikom. Oprostite, tega vsak zasebnik, gospodarstvenik, ki ima svoj zdrav razum, ne razume, zakaj bi dajal drugemu delati, če pa lahko to doma sam naredi. Iz tega razloga se mi zdi to nonsens. Drugi razlog, zakaj je to nujno treba narediti, je ta, ker na ta način preprečimo tako imenovane dvoživke, proti katerim imamo vsi nekaj povedati in se vsi strinjamo, da jih je treba ukiniti oziroma preprečiti z določenimi varovalkami. Takoj ko ponudimo z enotnim sočasnim razpisom po kaskadnem sistemu, tudi preprečimo, da bi nekdo, ki dopoldne dela v javnem zavodu, lahko popoldne še naprej delal pri zasebniku, ker bo seveda imel dovolj dela v javnem zavodu in bo tam opravil vse naloge in tisto, kar je potrebno, in bo za to tudi ustrezno plačan. Seveda je problem tudi organiziranje javnih zavodov. Na ta način lahko nekdo polemizira in da očitek, češ, da se marsikatera stvar ne da izpeljati. Jaz mislim, da se da, in je to samo stvar organizacije. Nenazadnje Ministrstvo za zdravje da posebno navodilom, tako kot je to naredilo s posebnim navodilom v času covida, ko je določilo vrstni red, kateri zdravstveni posegi so nujni oziroma katere se najprej opravlja in katere ne. Jaz se strinjam z marsikom, jaz podpišem in bom na glas nasprotoval, treba je presekati zgodbo. Ministrstvo za zdravje da navodilo, da je treba najprej opravljati vse posege v zvezi s covidom, potem takoj za tem vse, ki so onkološkega značaja, in kasneje vse, kar je še prosto na razpolago rednega programa oziroma vse ostalo, kar stoji v vrsti. Kaj so pa delali v resnici v praksi? Ja, šli so se matematični izračun. Ko so izračunali, da se jim covid pacienti bistveno bolj splačajo kot pa nek redni program, ker se je potem na podlagi formule to tudi odštevalo, se je dostikrat zgodilo, da sedaj zadnja dva, zadnje tri mesece, ko je bilo to že izvedljivo po navodilu Ministrstva za zdravje, tega niso izvajali, ker se jim to preprosto finančno ni splačalo. In vrstnega reda tam preprosto ni bilo in je vse stalo. Tako smo imeli določene javne zavode, ki so to delali, pa so bili za to kaznovani na nek način, v navednicah, in zavode, ki so si hitro izračunali in tega niso delali ter tako še dodatno vplivali na čakalne vrste. Seveda so pa določeni zdravniki znotraj teh institucij popoldne in proti večeru šli delat k zasebnikom za večji denar in bistveno lažje zaslužen, čeprav so opravili zdravstveno storitev, ki bi jo čisto lahko opravili tudi v javnem zavodu. To so te anomalije, ki bi jih morali mi preprečiti, zato se s tem razpisom na podlagi kaskadnega sistema, ki pa je pogoj, ne more zgoditi razpis na način, tako kot nekateri poskušajo argumentirati, da bomo s tem zavlačevali postopke in ne vem kaj še vse. Ne, ne, ni res. V praksi vem, da smo mi to že izvedli in se to da izvesti. Res pa je, še enkrat ponavljam, treba je zelo jasno napisati, kakšna so merila in kriteriji za izpolnjevanje pogojev za dodelitev programov, ki jih bo nekdo lahko izpeljal. Mora dokazati, da ima proste kapacitete, da ima tudi dovolj kadra, da bo to omogočil. Ne tako kot se je delalo, ko so rekli, bomo izpeljali stoprocentni program, so dobili denar, potem smo pa ugotavljali tri, štiri mesece pred koncem leta, da pravzaprav je bila realizacija tistega programa, za katerega so bila namenjena sredstva, v bistvu 40, 50 %, ostalo je pa vse v luftu viselo. Tukaj se strinjam z državno sekretarko in z marsikaterim drugim, ki so razpravljali tudi na odboru. To je potem pa tisto, kar ustvarja dodatne čakalne vrste in temu se lahko izognemo samo s kaskadnim sistemom, kar pomeni vsem na isti način, kjer pa se pade in se ve, kakšen je vrstni red. Tako ta naš člen dodatno v bistvu pomaga reševati situacijo in tudi dokler imamo ta sistem, omogoča tudi neke vrste pravičnost. Ne vem, zakaj bi dajali zasebniku sredstva, da izpelje program, čeprav jih bi lahko kvalitetno naredil, po drugi strani pa bomo pokrivali izgube v bolnišnicah, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija, ker niso opravili svojega dela, ker pravzaprav niso niti dobil dodatnega denarja. Jaz verjamem, da v letošnjem letu nobena bolnica ne bo v izgubi. V to sem prepričan, saj vsi vemo tudi zakaj. Zaradi tega ker so vsi delal maksimalno, ker vsi dobival dodatna sredstva. Še več, prikazujejo lahko presežke. Ampak že leto, dve kasneje se bo situacija, če bomo imeli to srečo, da se konča zgodba s covidom, postavila na glavo. Takrat bomo videli te posledice, o katerih ves čas ponavljam, da se bodo pokazale, ko bo vsega tega heca konec. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosila državna sekretarka Alenka Forte. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Resnično rada komuniciram s poslancem gospodom Möderndorferjem. Slovenija je kot evropska država implementirala direktivo o prostem pretoku blaga in storitev ter tudi o prosti gospodarski pobudi. Zato me strašno boli, ko uporabljate v zvezi z zdravstvom besedo dvoživke, saj zakonodaja dovoljuje vsakršnemu intelektualnemu poklicu, tako univerzitetnim profesorjem, inženirjem, pravnikom, da v prostem času, zakonito, po ustrezni pravni formulaciji opravljajo dodatno delo. Tukaj v zdravstvu, skladno z evropsko direktivo, ni nič drugače, in bi prosila, da tukaj več ne uporabljamo besede dvoživke. Ti zdravniki, ki so voljni delat preko rednega delavnika 40 ur plus 8 ur, kot evropska direktiva narekuje, ko so opravili vse obveznosti v svoji matični ustanovi, to je namreč pogoj, da sploh nekdo dobi soglasje, da lahko izven svojega zavoda deluje, potem govorimo o tem, da vsi ti ljudje doprinesejo tudi na nek način k skrajševanju čakalnih vrst. Pred očmi imejmo, da smo članica Evropske unije, da smo implementirali zakonodajo in bi prosila, da topogledno ne uporabljamo besed, ki so žal v žargonu zame osebno in tudi za kolege zdravnike in ostale sodelavce v zdravstvu precej žaljivi. In še to bi dopolnila. Te vaše dvoživke omogočajo tudi, da veliko javnih zdravstvenih zavodov zadovoljuje potrebe 24/7/30 dni. Marsikatera bolnišnica bi se ustavila, ker je deficit, na primer, anesteziologov ali drugih specialnosti in bolnišnice sploh ne bi mogle pokrit 24-urnega zdravstvenega varstva brez tako imenovanih dvoživk.
Hvala lepa. Najprej bi zaprosil za to, da je v dvorani mir in da se ne moti govornikov. Replika. Jani (Janko) Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa, predsednik. Glejte, zdaj, prvič, me veseli, da ste samo mene opozorili pri dvoživkah. Gospa Anja Bah Žibert je pa na odboru govorila o dvoživkah, pa je nikoli niste omenili. Ampak nič zato, nič zato. Se veselim tega izziva. Strinjam se z vami, kar ste navajali, da je Slovenija kot članica Evropske unije ena tistih držav, ki govori o svobodni gospodarski pobudi. Samo eno malenkost ste pa zamolčali, in to so fakti. Sistem javnega zdravstvenega sistema, ki ga imamo v Republiki Sloveniji in po dogovoru tudi znotraj Evropske unije, si vsaka država ureja po svoje in ta del ne velja, da je to svobodna gospodarska pobuda. Je pa dejstvo, jaz to poslušam že deset let, ne samo vas, tudi ostale vaše kolege zdravnike, ki nas želijo na vsak način prepričati, da gre za svobodno gospodarsko pobudo. To, kar vi govorite, in tukaj ste me narobe razumeli, jaz nimam prav nič proti tistemu, ki dela popoldne nekje zasebno v svojem prostem času. In to ne danes, večkrat sem to ponovil. Še več, povedal sem zelo jasno, da javni zdravstveni sistem nikoli in nikdar ne bo preživel brez zasebnega sektorja. Pa tukaj nimam v mislih koncesionarjev, ampak govorim o čistih zasebnikih. Ampak treba pa je vedeti, da, prvič, ima direktor javnega zavoda resne težave, ker pravzaprav na nek način, ker nimamo ustrezno urejene zakonodaje, ta hip sploh ne more tega preprečiti, da bi lahko izdal nesoglasje nekomu, po drugi strani pa oba dobro veva, da si ne znam razložiti, zakaj en zdravnik lahko dopoldne opravi dve operaciji, popoldne pa šest pri zasebniku ali pa pet. Izmišljujem si številke, ker govorim zelo splošno, ker ne govorim o konkretnem primeru. Samo za primerjavo, ampak te razlike so. Oba dobro veva, da v kliničnem centru od desetih operacijskih rednega programa, minus urgentni blok dodatne štiri operacijske dvorane, popoldne po tretji uri mogoče delata ena ali dve. In to je narobe v tem sistemu, zato bi to morali popraviti.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima mag. Dejan Židan. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik za besedo. Samo še enkrat povem, ker je mogoče že kdo pozabil. V prvih štirih mesecih letos akutnih bolnišničnih obravnav brez covida 90 tisoč, v primerljivem obdobju leta 2019 jih je bilo 118 tisoč. Torej razlika je 28 tisoč. Četrtina stvari, ki se običajno delajo, ni narejena zaradi covida. Pa vsi razumemo, verjetno je tudi drugod takole. Ker je velika verjetnost, da bolezni ne izbirajo časa, bolni ljudje so, čakajo in jim je treba pomagati. To je prvo izhodišče. Drugo izhodišče. Mi imamo čakalne vrste in bolnim ljudem je potrebno pomagati. Tistim bolnim, ki pa imajo takšno obliko bolezni, da je neposredno ogroženo njihovo življenje, še bolj. Zadnjič smo ugotovili, da je ozko grlo celo na onkologiji, to je čakanje na operacijo, kar včasih ni bilo v Sloveniji, to je pa tudi treba povedati. Tukaj moram povedati, da Socialni demokrati nimamo nekega ideološkega vprašanja, bolnim je treba pomagati in manjkajoče storitve, ki jih trenutno ni, je treba kupiti. Imamo že eno tovrstno izkušnjo, ki je bila uspešna, to je izkušnja, ko je bil minister za zdravje gospod Dorjan Marušič, ki poleg tega, da je zdravnik, je tudi matematik, tako da se je nekoliko bolj matematično lotil problema in on tudi ni imel zadržka. Kupi se tam, kjer so proste storitve. Tako da do tega trenutna mislim, da smo bolj ali manj vsi skupaj na isti valovni dolžini, ker ljudem je treba pomagati. Ne bom sedaj govoril, da tudi če z enkratnim ukrepom rešimo vrste in če ne naredimo sistema takšnega, da se ne generirajo nove, saj smo ljudem pomagali, smo v resnici dosti naredili. Ampak to, kar smo se pogovarjali na seji odbora, nujno je treba tudi učinkovitost nagrajevanja urediti v javnih zdravstvenih osnovah, ker drugače se bo kar naprej to dogajalo, pa ne samo s tem, še z drugimi ukrepi. Kjer pa vidim težavo, je pa tole. Mi imamo v tej državi javni zdravstveni sistem, javne, to pomeni državne bolnišnice, v katere vlagamo tudi državni denar. Če dobro razumem predlog, ki ste ga že poslali v Državni zbor, nameravamo celo v naslednjih letih v novo državno infrastrukturo vložiti 2 milijardi evrov. Seveda vsak dober gospodar si želi, da kapacitete, ki jih izpostavi, so izkoriščene. Ker drugače ekonomika ne igra, drugače bomo delali objekte z izgubo v naprej. In tudi to, kar je povedal poslanec pred mano, da imamo v uglednih sedanjih zdravstvenih ustanovah drage operacijske prostore, mize popoldan neizkoriščene, to pomeni, da so proste kapacitete. V resnici verjamem, da imamo na razpolago tudi ljudi. S temi razpisi namreč ne bodo prišli novi ljudje od drugod v Slovenijo. Vprašanje je samo, kje bodo zagotovili potrebne stvari za paciente, ki jim moramo, naredili. Zato je v resnici naš skupni predlog: namenimo dosti denarja. Zelo sem vesel, da smo našli – in od takrat naprej to več ni sporno – deponiranih 62 milijonov dobička kot rezervacije pri zasebnih zavarovalnicah, tako da očitno ves ta denar bo sedaj šel v nujni program. Ob tem da je treba dodati še denar, ki je na razpolago v državnem proračunu pa še na zdravstveni blagajni, torej denarja bo dosti. Z moje strani tudi ne bo očitka, da prihajamo pozno s programom, ker vem, da v času covida deluje zdravstveni sistem na nek drugačen način. Ampak z veliko denarja bomo sedaj šli kupovat proste kapacitete za usluge, ki jih ljudje nujno potrebujejo. Povsem razumljivo je, da je najprej treba zapolniti, v narekovajih, državne bolnišnice. To je naša dolžnost. Država je lastnik, treba je te bolnišnice zapolniti. Povsem jasno je, da druga vrsta prioritet so koncesionarji, ker se od tistega zdravstvenega sistema, ki nima koncesije, ločijo po tem, da imajo ti koncesionarji tudi nekatere dolžnosti, obligacije, ki jih morajo izpolnjevati. Oni niso na prostem trgu. Imajo tudi dolžnosti, podpisane s koncesijsko pogodbo, zato je jasno, da jim moramo omogočiti, da kapacitete, če je le možnost, zapolnijo. Povsem jasno je, da vsaj pri nekaterih storitvah bo še vedno premalo prostih kapacitet. V Sloveniji imamo tudi zdravstvene ustanove, ki nimajo koncesije in tudi te kapacitete je treba zapolniti. In tudi ko vse to zapolnimo, če še vedno ugotovimo, da bodo nekateri ljudje na nujno potrebne posege, preiskave, operacije morali čakati predolgo, sem jaz prvi, ki pristanem tudi na to, da manjkajoče kapacitete zakupimo v tujini, tam, kjer so pogoji takšni, kot morajo biti. Jaz se zavedam, da imamo v tem trenutku eno precej neobičajno vprašanje. In to je vprašanje, kako nagraditi nekoga v državni bolnišnici, da bo zainteresiran, da dela več. Recimo, mene, kot verjetno večino med vami, ki ste brali to, kar je napisal gospod Fakin, ko je študiral nekatere primere čakalnih vrst, veseli, da je ugotovil, da različni zdravstveni izvajalci v javnem sistemu delajo različno. Verjetno ob istem plačilu. Govoril je celo o razmerju ena proti dva. To je tisto, ko se pogovarjamo o učinkovitosti, kjer je pristojnost predstojnikov, da udarijo po mizi in rečejo, «poglejte, če delajo sosedje« – si izmišljujem – »deset operacij na dan, zakaj jih mi naredimo samo pet, ob enakih kapacitetah«. Ali pa, če bomo delali zraven dodaten program, kako naj ljudi, ki bodo to delali, dodatno nagradimo. Ampak še enkrat, prav je, da izvedemo dodatne programe, prav je, da smo ugotovili in našli ta deponirani denar, teh 62 milijonov rezervacij na dopolnilnem zdravstvenem zavarovanju iz prejšnjega leta, ki ni bil izkoriščen. Jaz sem povsem prepričan, da če ne bi vrtal s svojimi vprašanji, bi zdravstvene zavarovalnice prikazovale samo 16 milijonov dobička, predlansko leto pa 10. Če se v to ne bi poglobili, ne bi bilo tako, da so dale najprej tako velike rezervacije, potem pa smo v postopku na koncu le prišli do tega, »ja, to je za dodaten program.« Zdaj naj minister to v celoti izkoristi. To je denar, da se naredijo nujno potrebne storitve. Kaskadni sistem je upravičen. Kaskadni sistem omogoča, da še imamo še naprej prioritete, kakršne morajo biti. Vas pa tu na tej točki pozivam, čim prej potegnite iz predala zakon o zavodih, ki ga je pripravila gospa Irma Krebs Pavlinič, ki bi naj povečal učinkovitost, pa je iz meni neznanega razloga – tega zgodovinskega spomina nimam – nekje obtičal. Poglejmo, kako nagraditi, da bodo tudi izvajalci zainteresirani, da v svoji matični ustanovi delajo. Jaz razumem, da imajo svoj interes in zakaj ga ne bi mogli v svoji matični ustanovi tudi realizirati. Končam takole. Ja, nujni program, pomagajmo zmanjšati čakalne vrste in naredimo vse, da tudi če jih učinkovito zmanjšamo, ne bodo nastajale nove. Vem, da se o tem pogovarjamo že veliko let. Vem, da, če mi dovolite, v srcu dobro mislimo, verjamem, vsi, ampak dajmo narediti korake naprej. Hvala.
Hvala lepa. Lista prijavljenih je izčrpana. Vidim, da je še interes za razpravo, zato prosim za prijave. Prijavljeni so štirje. Najprej dobi besedo Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mogoče tudi v zagovor kolegu Janiju Möderndorferju – tista beseda, na katero nas je opozorila državna sekretarka, ni izšla iz Državnega zbora, uporablja se tudi med zdravniki že od ne vem katerega leta, ko so se te stvari pojavljale. Tako je zagotovo na nas, da najdemo morda kakšno bolj strokovno besedo in se pogovorimo o teh stvareh, da nikogar ne prizadenemo, ker mislim, da smo vendar mi tisti, ki moramo pri teh zadevah najbolj paziti. Zdelo se mi je prav, da to povemo, ker se je v Državnem zboru ta beseda res razširila, ni se pa izumila v tem prostoru. Zdaj pa k vsebini. Zdaj govorimo o nacionalnem razpisu. Mislim, da je zelo pomembno najprej povedati to, da ne gre za nek stalni ukrep; to je prvo, kar je treba povedati. Nekateri so v svojih razpravah zopet zašli na tisto polje, da gremo k privatizaciji zdravstva in tako naprej.Gre za ukrep za leti 2021 in 2022. Gre za ukrep, ki bi omogočal zmanjšanje čakalnih vrst za ljudi, ki so tudi zaradi covida prešli v res predolge čakalne sezname. Ko govorimo o tem, kdo bo opravljal te storitve, se mi pa zdi tukaj najbolj smešno. Opravljali jih bodo v prvi vrsti državljani, strokovnjaki Republike Slovenije. Meni je to v prvi vrsti zelo pomembno. Se pravi, da maksimalno izkoristimo domače znanje, domačo stroko in domače kvalitete. Tega pač sedaj ni mogoče. Sedaj mi pa, spoštovani, da bo nekako jasno pri tem členu, kaj vi želite na nek način odrekati samo zato, ker nekdo v bistvu deluje kot zasebnik, mi pa rešujemo čakalne vrste pacientov in želimo v sistem, v ta nacionalni razpis vključiti vse kapacitete, nasprotujete tistim ljudem, ki nenormalno dolgo čakajo v čakalnih vrstah. 17 tisoč je takih, ki imajo dokončno določeno zahtevo po posegu, pa ga ne dobijo. Jaz sem šla malo te zadeve pogledat, endoproteza kolena 2 tisoč ljudi. Si predstavljate, da ne gre tukaj samo za bolečine teh ljudi, ampak tudi zato, da ti ljudi zagotovo ne morejo opravljati svojega dela. Ti ljudje verjetno ne morejo hoditi v službo in 8 ur opravljati dela. Na tak način zagotovo delamo ne samo slabo tem posameznikom, ki trpijo neke bolečine in jim je onemogočeno normalno življenje, ampak tudi državi sami. Ali kdo sešteva tudi te stvari? Endoproteza kolka tisoč ljudi, operacija krčnih žil 4 tisoč ljudi, operacija sive mrene 2 tisoč 356 ljudi, operacije gležnja in stopal in tako naprej. Ampak če to vse skupaj seštejemo, je takšnih okoli 17 tisoč 664. Sedaj mi pa povejte, ali je res tukaj ključnega pomena, kdo bo izvedel ta poseg, ali pa je pomembno to, da ti ljudje končno pridejo do posega. Da gremo tukaj naprej. Sedaj imamo v zakonodaji in prej je državna sekretarka to lepo povedala, da tisti, ki so v nekih prekomernih čakalnih vrstah, imajo možnosti posega v tujini. Sedaj vas sprašujem, ali ste se vprašali, kdo bo ta poseg izvajal v tujini. Se takrat določa, kdo ta poseg dela? Ne, zato ker sledimo potrebam pacientov in ni pomembno, bo šel v sosednjo državo in bo dobil ta poseg morda pri nekem zasebniku. Ampak danes je pa problem samo to za vas, da nacionalni razpis, ki je namenjen dvema letoma za skrajševanje čakalnih vrst, onemogočate tistim, ki res izvajajo zasebno ambulanto, ampak lahko pomagajo pri krajšanju čakalnih vrst. Tukaj ne gre za noben razkroj, jaz mislim, da se tukaj sploh napačno poimenuje, ampak gre za sozvočje, za sodelovanje enega in drugega v korist pacientom. Mi imamo še ostalih 32 tisoč v čakalnih vrstah. Ko sem gledala te podatke, me je po svoje kar spreletelo, ker mi se pa dobesedno ukvarjamo, kako bomo onemogočali strokovnjakom, da opravljajo svoje delo. Glejte, samo za ultrazvok dojk čaka tisoč 588 žensk. Veste kaj to pomeni? Da je za marsikatero to potem lahko že prepozno. Naprej. Holter srca 2 tisoč 295 ljudi. Potem imamo kolonoskopijo, to ni v okviru Svita, 6 tisoč 744. Si predstavljate, da bo lahko zaradi tega, ker ne bo nekdo prišel pravočasno na vrsto, že prepozno? Danes namesto da bi se ukvarjali s tem, koliko bomo lahko doprinesli vsi skupaj k temu, da bomo skrajšali čakalne vrste, se mi še vedno ukvarjamo s tem, kako bi določene omejili. Jaz mislim da je to povsem napačna pot in da je pomembno to, da omogočamo ljudem, da pridejo čim prej na vrsto. Saj je prej kolega Židan rekel, saj gremo pač po nekem sistemu, ko ne bo dosti, pa lahko zakupimo tudi kapacitete v tujini. Državljanke in državljani imajo že danes možnost izkoristiti kapacitete v tujini. Že danes. Ampak mi dejansko s tem sistemom, ki ga imamo, onemogočamo to, da bi v prvi vrsti te storitve naredili doma in v doglednem času. Jaz misim, da se tega ni treba bati, da je to dobrodošel ukrep, da ni niti malo tukaj niso potrebni pomisleki o kakšni privatizaciji, da pa tisti ukrep, ko nekdo dela na dveh mestih in tako naprej, čeprav ima za to vse možnosti in pogoje, je pa moje odvisno to, kar je bilo že rečeno, od njegovega delodajalca. Neke zakonske omejitve so. Ampak jaz mislim, da je tukaj tudi delodajalec tisti, ki sklene pogodbo ali jo pa ne. Jaz sicer vem, zakaj so tukaj pomisleki, zakaj mu naj ne bi odrekel, ampak vseeno jaz mislim, da je treba tukaj pogledati in stvar tako nadgraditi, da ne bo prihajalo. Nimam jaz težav s tem, da nekdo dela popoldan še nekje drugje, to je njegova pravica, imela bi težave, če bi sistem deloval tako, da se dopoldan ne opravi neka storitev, zato da se bo potem popoldan. Jaz imam s tem težave. Želela bi si, da to čim bolj preprečimo. Ko pa govorimo tudi o teh storitvah, sem pa jaz vedno tudi zelo previdna. Storitve ja, povečajmo storitve, vendar v okviru strokovnih smernic. Mi imamo na primer storitev, ki jo poravna Zavod za zdravstveno zavarovanje kot neko storitev posameznega specialista, medtem ko je njegova strokovna smernica te storitve povsem drugačna. Vam bom povedala samo primer odstopanja pri specialistih psihiatrih. Zdravstvena zavarovalnica drugače ovrednoti njihovo prvo srečanje s pacientom, kot imajo oni po strokovnih smernicah. Potem se velikokrat morajo sami odločati, da nekako to balansirajo, če me razumete. Se pravi, ali se boš držal izključno tega, kar zdravstveni zavod pokrije s sredstvi, ali pa se boš usmeril k smernicam, ki so te tudi zavezale k temu, ko si to specializacijo opravljal. Tako imajo tudi zdravniki tukaj eno težko nalogo in ni samo tisto, bom jaz rekla, oprostite izrazu, ampak da bi se šlo v neko štancanje, to bi bilo zelo slabo. Treba je poskrbeti tudi za zelo kakovosten, učinkovit sistem, ki bo imel tudi posluh za pacienta. Danes velikokrat pacienti rečejo, da se včasih počutijo samo še kot številke. Tudi to ni dobro, pa čeprav bi mogoče zato naredili kakšen pregled več, ampak bomo morali to po moje reševati na drug način. Jaz ocenjujem, da nacionalni razpis kot tak, kot je določen z zakonom, ki je predlagan, ni negativen. Menim, da naenkrat uporabimo vse resurse, se mi zdi, da je to boljše, kot da gremo v neko postopnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti poslanec Jožef Horvat. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Seveda imamo različne sisteme, različne poglede na modernizacijo slovenskega zdravstvenega sistema, kar se morda kaže prav zdaj v tej razpravi. Tudi sam se bom dotaknil amandmaja k 38. členu. Ampak, čas bi bil, da bi dejansko po dveh velikih nacionalnih konsenzih, če je bil prvi plebiscit, osamosvojitev, samostojna država, drugi vstop Slovenije v evroatlantske povezave, tretji bi moral biti modernizacija podsistemov, ki so ključnega pomena za našo slovensko družbo, kamor seveda gotovo na prvo mesto spada prav zdravstveni sistem. Mi se ga nismo v reformnem smislu dotaknili praktično 30 let, od leta 1992. 30 let je zelo dolga doba, ko se spremenijo okoliščine in bi moral tudi zakonodajalec, katera koli vlada, na to biti pozoren in stvari prilagoditi trenutnim izzivom. Pravijo, da vsaka slaba stvar prinese tudi kaj dobrega. Epidemija covida-19 je gotovo zelo slaba stvar, dobro pa, da je to, da je prav ta epidemija na nek način navrgla tiste najšibkejše točke našega zdravstvenega sistema. Res je, strinjam se s tistimi, ki pravite, da predolgo časa govorimo, nismo pa naredili nič, da bi zdravstveni sistem bil odporen na takšne šoke, kot je epidemija. Ta gotovo ni zadnja, bodo prišle tudi kakšne druge nesreče, in mi moramo zgraditi družbene podsisteme, ki bodo odporni. Zato tudi ta poudarek, odpornost, na, nenazadnje tudi pri prioritetah našega predsedovanja. Če bi sistem bil dober, odporen, bi imel odgovore na vse te pretrese, ki smo jih doživljali na področju zdravstva v času epidemije pa tudi sicer. Potem mi najbrž ne bi potrebovali tega zakona o nujnih ukrepih na področju zdravstva, ki je seveda neke vrste interventni zakon. Mi v Novi Sloveniji zagovarjamo javno zdravstvo. Mnogi nam očitate, da bomo privatizirali zdravstvo. Ne vem sicer, na kakšni osnovi. Mi zagovarjamo tudi javno šolstvo in to tudi dokazujemo s financiranjem. Po dolgih enajstih, skoraj dvanajstih letih, samo za primerjavo, bomo za javno šolstvo, ali bolj točno, za vrtčevsko in osnovnošolsko infrastrukturo, kjer so ustanoviteljice občine, če bo sreča mila, namenili več kot 120 milijonov po dolgih desetih, dvanajstih letih, ko praktično ni bilo v ta namen iz državnega proračuna usmerjenega nič denarja s strani tistih, ki veliko govorijo o javnem šolstvu. Vesel sem, da čutim neko naklonjenost tudi investicijam v javno zdravstvo, kar prinaša novi zakon, kar pomeni, da bomo v desetletnem obdobju investirali slabi 2 milijardi evrov v infrastrukturo za javno zdravstvo, javni zdravstveni sistem. Ta privatizacija, ki se tudi tukaj vidi v obrazložitvi, očitek, češ, privatizirali boste zdravstvo, je na trhlih nogah. To je neka religija, ki se stalno ponavlja, privatizacija zdravstva in tako naprej, nima pa popolnoma nobene zdravorazumske argumentacije. Čudi me, da je v Avstriji, v Nemčiji ali pa v Kanadi, če hočete, sploh še kdo zdrav. Res me čudi. Ta vaš terminus dvoživke, ne bom ponavljal, kar je povedala gospa državna sekretarka, samo apeliram na vse nas najprej, kolegice in kolegi – ali kdo pozna kakšnega poslanca, ki je tudi dvoživka? Ali je prepovedano, da univerzitetni diplomirani fizik z Inštituta Jožef Štefan popoldne, zvečer, v soboto ali nedeljo inštruira fiziko? In ko berem obrazložitev, pravite, govorim namreč o amandmaju k 38. členu, »predlagamo jasen vrstni red, po katerem bi glede na zmogljivosti čakalne dobe najprej reševali javni zdravstveni zavodi, nato koncesionarji in šele nazadnje zasebniki«. In zdaj – pozor!« pri čemer lahko slednji«, torej zasebniki, »v izogib razkroju javnega zdravstva sodelujejo le v omejenem časovnem obdobju in z omejenimi finančnimi sredstvi«. Tukaj se jasno pokaže po vaši oceni, ki je legitimna, da so zasebniki pravzaprav tisti, ki skrbijo, če smem tako reči, povzročajo razkroj javnega zdravstva. Popolnoma jasno je, da to res nima prav nobene zdravorazumske argumentacije. S to razlago se dejansko brani zgolj državno zdravstvo na račun bolnika. Zakaj? Zato, ker mi zagovarjamo svobodno izbiro zdravnika. Ko sem bolan, ko se mi morda dnevi šteti, kaj pa mene zanima, kdo me bo zdravil. Moja edina želja je, da bi čim prej ozdravel, da bi sploh ozdravel, da si izberem zdravnika za katerega mislim, da je najboljši, in da se ta storitev plača iz javnih sredstev,iz zdravstvene zavarovalnice, kamor celo življenje plačujem. Moj denar postane naenkrat javni denar, ker je vgrajena tudi solidarnostna komponenta, kar je prav, ampak tako si pač predstavljam delovanje javnega zdravstvenega sistema. Svobodna izbira zdravnika, čim prejšnja kakovostna storitev in da to plača zdravstvena zavarovalnica, v katero celo življenje plačujem. Privatizacija. Dajmo potem najprej razčistiti pojme, kaj sploh je privatizacija. Saj poznamo, da je privatizacija nek proces prenosa lastništva podjetja, če hočete, ali pa zavoda, iz javnega, državnega sektorja, če hočete, da sem bolj točen, iz državnega sektorja, v zasebni sektor. Ali pa se jaz pri tej definiciji motim. V nadaljevanju bom, če smem, povzel pravzaprav javni poziv k spremembi državnega v dostopno javno zdravstvo, kar so zapisali eminentni zdravniki in tudi skupina intelektualcev. Se pravi, javni poziv k spremembi zdravstvenega sistema iz državnega, kar imamo sedaj, v dostopno javno zdravstvo. To mi v Novi Sloveniji zagovarjamo. Zakaj? Ker je človekovo zdravje ena najpomembnejših vrednot. Dostopnost do zdravnika in kvalitetno zdravljenje sta ključna elementa javnega zdravstva. V Novi Sloveniji smo zagovorniki javnega zdravstva, ponavljam stotič. Naš cilj je en sam, in to je zdravje ljudi. To je temelj javnega zdravstva, do katerega smo vsi državljani ustavno upravičeni in ga tudi, kot sem že povedal, financiramo. Trenutno ima Slovenija državno zdravstvo. Vem, da bom s tem najbrž povzročil veliko replik, ampak pri tej trditvi pač ostajam. Imamo državno zdravstvo, ki je nedostopno in neučinkovito ter prežeto s korupcijo. Ne v celoti, tukaj moram izpostaviti izjemne srčne zdravnike, medicinske sestre in tako naprej, ki izgorevajo na svojih delovnih mestih, zato da smo lahko mi zdravi, zato da lahko sploh živimo. Ampak korupcija je gotovo problem. Kar imamo danes, za to smo mi krivi, ne zdravstveno osebje, mi, zakonodajalec, vlade, že 30 let. To, kar imamo danes, je daleč od pravega polnokrvnega javnega zdravstva, ki je v službi bolnika. Daleč. Slovensko državno zdravstvo je neprimerljivo s sistemi javnega zdravstva v drugih evropskih državah, kjer javno zdravstvo temelji na dostopnosti, prosti izbiri zdravnika in načelu solidarnosti zavarovancev. Kot rečeno, to so povzetki, neki apeli, deli javnega poziva eminentnih slovenskih zdravnikov in intelektualcev. In za tem tudi mi v Novi Sloveniji stojimo. V Sloveniji naši bolniki že vsaj 30 let trpijo zaradi omejevanja pravice do pravočasnega in učinkovitega zdravljenja. Epidemija covida-19 je še dodatno razgalila nedostopnost in neučinkovitost slovenskega zdravstvenega sistema. In tu je naša naloga, da to popravimo na sistemski ravni. Interventni zakon, eden ali dva, žal tega ne bo mogel rešiti. Tukaj potrebujemo nek naš, če hočete, politični ali pa celo nacionalni konsenz. Zdravniki in ostali zdravstveni delavci nimajo nobenega vpliva na ureditev zdravstvenega sistema. Lahko nam samo – poslankam in poslancem – svetujejo. O tem odloča Vlada, vodstva državnih, zdravstvenih ustanov, ZZZS in seveda Državni zbor, predvsem Državni zbor. Vsi državljani, ne glede na politično opredelitev, socialni položaj, premoženjsko stanje ter druge osebne okoliščine, potrebujemo celovite rešitve, ki v ospredje postavljajo vse, podčrtujem, bolnike in ne samo tistih, ki so še dodatno prizadeti, zaradi epidemije covida-19. Priča smo apelom na nas, da v Sloveniji spremenimo zakone in pravila ter s tem storimo prvi in odločen korak k temu, da bo bolnikom zagotovljena univerzalno dostopnost do zdravnika in zdravstvenih storitev po zgledu evropskih držav. Izhodišče za plačilo zdravstvenih storitev mora biti pravočasno in kvalitetno zdravljenje in ne status izvajalca. Ob tem pomembni zdravniki izpostavljajo, da prav tisti, ki širijo ideološke laži o javnem zdravstvu, že desetletja molčijo o prelivanju javnega denarja v zasebne žepe pri dobavah medicinske opreme in zdravil. Štejejo samo dejanja, ki postavljajo vse bolnike in njihovo dobrobit na prvo mesto. Zato se obračajo na kolege, zdravstvene delavce, novinarje in na nas, zakonodajalce, ter na vse ljudi dobre volje, naj po lastnih močeh pomagamo predstaviti in zagovarjati učinkovito javno zdravstvo po zahodnoevropskem modelu, ki temelji na dostopnosti, prosti izbiri in solidarnosti državljanov. Oblast, zakonodajalec in vlada, pa naj že končno vzpostavi javno zdravstvo, v katerem bolnik zaradi nedostopnosti ne bo prisiljen plačevati zdravljenja iz lastnega žepa. Te podatke imamo, kolegice in kolegi. Vsako leto je več tega denarja, ko moramo, če želimo biti hitro obravnavani, iz lastnega žepa storitev plačati, ob tem, da smo obvezno zdravstveno zavarovani in še seveda tudi dopolnilno. »Vzpostavi naj se javno zdravstvo, v katerem državljan plačuje zavarovanje, ob bolezni dobi pravočasno obravnavo, zavarovalnica pa financira stroške zdravljenja, ne glede na bolnikovo izbiro zdravnika.« In kaj je s tem pozivom narobe? Mislim, da nič. Je pa narobe veliko, kar je zapisano v amandmaju k 38. členu, zato ga seveda ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predpostavljam, da bo morda lažje, če se boste prijavili k razpravi. Še dva razpravljavca sta. Lahko vam dam pa tudi repliko, če želite? Željko Cigler najprej, potem pa Janko (Jani) Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Zelo kratek bom. Ko je moj predgovornik govoril, da zagovarjamo javno zdravstvo, molčimo pa v primeru korupcije v javnem zdravstvu. Nikakor ne, gospod Horvat. Takoj smo reagirali ob nabavah nujne medicinske opreme in ob pretakanju denarja [[…]]
Kolega, to ni replika [[…]]
[[…]]ki je bil namenjen za covid bolnike [[…]]
[[…]]to je razprava [[…]]
[[…]]in ustanovili celo preiskovalno komisijo za to obliko korupcije.
Kolega Cigler, to je bila razprava, sem vas prej opozoril. Ni replika. Kolega Jani Möderndorfer, izvolite, imate besedo za repliko.
Repliciram spoštovanemu kolegu Horvatu v tistem delu, ko omenja 38. člen oziroma predlog kaskadnega reševanja tega problema. Jaz nisem rekel, da nisem za takojšnjo pomoč, ne nasprotujem temu, in to na nacionalni ravni, in to na vseh treh področjih, javnih, koncesionarjih in čistih zasebnikih. Nimam dileme. Ampak ustanovitelj javnih zavodov je Republika Slovenija in kaskadni sistem ne govori o tem, da bomo zdaj najprej tri mesece imeli razpis samo za javne zavode pa ugotavljali, kje so proste kapacitete, pa potem tri mesece ugotavljali, kako so proste kapacitete pri koncesionarjih, pa potem tri mesece še pri zasebnikih. Vlak nam bo že zdavnaj pobegnil in stvari bodo šle po gobe. Namen in intenca Ministrstva za zdravje, pa naj me državna sekretarka popravi, če narobe razumem, in o tem sem razpravljal, in to sem želel povedati, da je treba takoj stopiti z denarjem na trg, takoj videti, kje so proste kapacitete in takoj začeti z reševanjem skrajševanja čakalnih vrst. Naš predlog pa je, da vse to podpiramo, vendar na kaskadni sistem. In se to takoj naredi. V enem razpisu se ugotovijo pogoje, z merili in kriteriji se določi in se reče, da prostih programov na javnem zavodu je toliko, prostih programov pri koncesionarjih je toliko in pri zasebnikih je toliko. In takoj vstopijo vsi v igro. V čem je problem? Razlika je pa ena, in to bistvena. Pri prvem primeru, ki ga predlaga Ministrstvo za zdravje, je diskrecijska pravica. Temu mi nasprotujemo, da bo Ministrstvo zdaj samo na podlagi razpisov odločalo, toliko damo zasebnikom, toliko damo koncesionarjem, toliko pa javnim zavodom. Tega pa mi ne podpiramo. Zato tisti, ki razlaga, da je ta naš predlog v 38. členu tega zakona, in vi ste to pravkar omenili, gospod Horvat, da je to drugačen razpis in onemogoča, ne drži. To je potem napačno razumevanje tega amandmaja.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosila državna sekretarka, Alenka Forte. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz bi samo ponovila in ponovno opozorila na dejstvo, ki izhaja iz analiz. V preteklosti, ko so se razpisovali dodatni programi, so se zavodi s pogodbo zavezali, ampak so potem realizirali program žal samo 25 %. In kaj se je zgodilo? Rezervirana finančna sredstva so ostala v blagajni ZZZS, ljudje pa brez storitev. S takšnim predlogom, kjer naenkrat razpišemo, pod jasnimi pogoji, ki bodo enaki za vse, se bo vsak, ki ima pogoje, lahko prijavil. Hvala bogu, če bo teh prijav preko tega, kot mi želimo, da postorimo za naše državljane.
Hvala lepa. Nadaljujemo razpravo. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Mislim, da vsi v tej dvorani in tudi tisti zunaj delimo isto mnenje – čakalne vrste je treba skrajšati. Tu ni nobenega razloga, da bi bili za karkoli drugega. Kako priti do tega in vrste skrajšati, pa predlagamo malce drugače, kot predlagate vi v zakonu. Na začetku moram povedati, da ostro nasprotujem temu, kar je bilo v začetku razprave gospe Anje Bah Žibert povedano, da tisti, ki vlagamo amandmaje k 36. in 38. členu, nasprotujemo tistim, ki čakajo predolgo. Absolutno to ni tako. Težave so oziroma čakalne dobe se podaljšujejo, epidemija covida pa je to stanje še bistveno poslabšala. In ja, ljudje so se v času prvega vala spraševali, kako priti do zdravnika. Konstantno so se odpovedovale zdravstvene storitve tako na sekundarni, terciarni, pa tudi primarni ravni, ki je bila izjemno okrnjena. V javnih zdravstvenih zavodih, se pravi v bolnišnicah pa so bíli bitko s časom in z bolniki. Javni zdravstveni sistem je takrat najbolj delal. Bolnišnice so se odločile, da bodo vse svoje kapacitete namenile za zdravljenje covid bolnikov, ostale stvari so se pa nekako dale na stranski tir. Naj povem kar iz prakse, kaj se je dogajalo. V času drugega vala se je začelo odpirati izvajanje zdravstvenih storitev in, ja, čakalo se je, kot smo danes že nekajkrat povedali. Na endoprotezo kolka čaka več kot tisoč ljudi in v UKC Maribor teh storitev še danes ne opravljajo oziroma niti ne vabijo pacientov na preglede. Glede na to, da je bil mesec marec leta 2021, ne boste verjeli, sem poklicala Ortopedsko bolnišnico Valdoltra, kjer je že bil opravljen ortopedski pregled, že čakalna vrsta, in mislim, da bo operacija že v zelo kratkem času izvedena. Če bi čakali na storitev v UKC Maribor, mi verjemite, da bi bil v letošnjem letu opravljen komaj prvi ortopedski pregled. Tako je tu res treba narediti korake v pravo smer, kajti ljudje, ki potrebujejo nov kolk, enostavno ne morejo čakati. Njihovo življenje je bistveno slabše, da ne omenjam, da so še v bolniškem staležu, kajti takšni ne morejo delati; in čakajo in čakajo, tudi leto dni. Naj se zdaj dotaknem amandmajev k 36. in 38. členu, ki jih predlagamo. Vsekakor menimo, da je treba ta nacionalni program narediti tako, da bo šlo preko kaskadnega sistema. Najprej se naj izkoristijo vse kapacitete v javnem zdravstvenem sistemu, nato koncesionarji in v tretji fazi naj se vključijo tudi zasebniki. Zakaj to navajam? Predvsem iz razloga, ker pri zasebnikih ne vemo, kakšne storitve oziroma kakšna bo kakovost storitev. Bojimo se, da bodo zasebniki izvajali zgolj tiste storitve, ki so manj zahtevne in prinašajo večji finančni učinek, javnim zavodom pa bi se znalo zgoditi, da bi jim ostale storitve, ki so zahtevnejše in stroškovno bolj obremenjujoče. Pri tem se mi absolutno postavlja tudi vprašanje, kaj se bo dogajalo z reševanjem zapletov v primeru izvedene storitve pri samem zasebniku, ali bo te zaplete ponovno reševal zdravstveni sistem. Da se razumemo, ne nasprotujem zasebnikom, absolutno je treba poudariti, da glavnino kadra pri zasebnikih predstavljajo zaposleni iz javnih zdravstvenih zavodov. Absolutno slovenski zdravstveni sistem ne bo zmogel opravljati vseh storitev, če ne bo šlo tukaj tudi za vključevanje zasebnikov, vendar ne na takšen način, kot je predviden. Rabimo sistemsko rešitev, kot je že kolega Horvat pred menoj povedal, o kateri se že veliko in dolgo časa pogovarjamo, rezultatov pa ni. Ta interventni ukrep, ki ga vi navajate v samem zakonu, je po moji presoji pot, ki jo boste nekako začrtali, rekli, da ta sistem je pravilen, šel bo v sistemsko rešitev. In kaj se bo dogajalo? Več storitev se bo izvajalo v zasebnem zdravstvenem sistemu kot v javnem, čemur pa jaz ostro ostro nasprotujem. Kaskadni sistem je tisti, ki naj bo pravilen in je edina prav pot. Najprej se naj zapolni izvajanje storitev v javni zdravstveni mreži, nato se naj vključijo tudi zasebniki, koncesionarji in v tretji fazi tudi potem zasebniki. Ta amandma, ki ga vlagamo, je korak v pravo smer, ohranitev javnega zdravstva in verjamem, da lahko tudi s tem denarjem, ki ga imamo, ki prihaja iz dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in tudi iz proračuna, skrajšamo čakalne dobe, da ljudje pridejo do tiste oskrbe, do katere bi že zdavnaj morali priti. Hvala.
Hvala lepa. Replika, Anja Bah Žibert.
Ker sem bila omenjena s strani kolegice Bojane Muršič. Treba je povedati, da je vloženih več amandmajev in nekateri amandmaji zahtevajo črtanje tako imenovanega nacionalnega razpisa. Črtanje pa zagotovo pomeni nedostopnost do zdravstvenih storitev. Namen nacionalnega razpisa, in tukaj mislim, da se obe strinjava, je, da zmanjšuje čakalne vrste. Mi na primer imamo samo drugačen pogled, na kakšen način bi ga izvajali. Jaz sem pa govorila o tistih, ki zagotovo pomenijo problem, to je pa črtanje, kar bi pomenilo, da čakalne vrste ne samo da ostajajo, ampak se lahko tudi večajo, ker ne vemo, kako bo. Še nekaj, kar se pa ves čas poudarja. Jaz se ne bi toliko bala, kateri izvajalci bodo to opravljali. Sedaj bodo pa kar naenkrat zasebniki opravljali več kot tisti, ki prihajajo iz tako imenovane zdravstvene dejavnost javnega značaja. Jaz se bolj bojim, da jih ne bo zadosti, ne enih in ne drugih. Jaz mislim, da se vsi ukvarjamo z napačnim vprašanjem ali pa z napačnim problemom. Jaz mislim, da na koncu ne bo dovolj izvajalcev, da bi to izvajali, četudi bomo finančno zmožni. To se mi zdi, da je ključno, o čemer bi se morali tudi pogovoriti. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnja v tem krogu dobi besedo poslanka Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom nekaj stvari ponovila iz svoje razprave na odboru. Nekaj stvari je pa tudi novih oziroma kot da se ne slišimo ali pa poslušamo, pa se ne slišimo. Naprej kolega iz SAB je dejal, da plača ni motivator, ampak da so ljudje, pripadnost in tako naprej. To je malo lovska. Torej so šli naši zdravniki v Nemčijo in Avstrijo delat zaradi pripadnosti. Realno je, da so šli zaradi plače. Mi moramo ljudi v zdravstvu primerno plačati. Predvsem so podplačane medicinske sestre in vsi spremljajoči, morda zdravniki niti ne najslabše, morda začetniki, drugače pa niti ne. Vse ostalo osebje od medicinskih sester in drugih je dejansko podplačano in tukaj bomo morali kaj narediti, če nočemo, da nam vsi pobegnejo v tujino. Leta 2013 je bilo tistih, ki so nedopustno dolgo čakali, 7 tisoč 800, danes jih je preko 50 tisoč oziroma jaz imam podatek 73 tisoč. Ljudje plačujejo zavarovanje ne dobijo usluge, ki bi jo morali dobiti. Plačujejo vsak mesec od plače redno zdravstveno zavarovanje in potem še dodatno zavarovanje in čakajo in čakajo. Mi smo praktično pod vsemi zdravstvenimi ministri poslušali o tem, kako se podaljšujejo bolniške, kako imamo ogromno ljudi na dolgotrajnih bolniških, tedne, mesece celo leta in Zavod za zdravstveno zavarovanje to plačuje. Namesto da bi te ljudi čim prej pozdravili, zaradi česar so na bolniški, in jih spravili nazaj v sistem, da bodo ponovno plačniki v zdravstveni sistem, ne pa da bodo samo koristili. Zdaj pa to o dvoživkah. Tudi jaz ne maram tega izraza, kot je povedala že državna sekretarka. Poglejte, ti ljudje v svojem službenem času svoje delo opravijo. Če ga ne, je za to kriv predstojnik. Če imajo premalo dela v službenem času, je tudi stvar predstojnika, da bi predlagal, da se jim poveča program. To lahko izposluje s pogodbo z Zavodom za zdravstveno zavarovanje. To se vse da, in to se tudi dogaja. To, da gre potem nek specialist delat h koncesionarju ali zasebniku – veliko več jih hodi med bolnišnicami, tako kot je povedala državna sekretarka. Radiologi, anestezisti iz kliničnega centra hodijo delat v Celje in tako naprej, ker sicer bi lahko že pol bolnic zaprli oziroma ne bi nudile 14-urno obravnavo, za kar jih imamo. Ne bi mogle tega zagotavljati, če si ne bi med seboj sposojale. In ne hodijo samo v zasebne ali h koncesionarjem, ampak predvsem med javnimi zavodi. Malo vprašajte tiste, ki jih poznate, pa boste videli, da je temu res tako. V letih 2017 in 2018 v času ministrice Milojke Kolar Celarc smo za odpravljanje čakalnih vrst namenili 26 milijonov evrov. Od tega je bilo realiziranih samo 8 milijonov. Javni zavodi so realizirali samo 25 % tistega, kar so rekli, da bodo, in za kar so sklenili pogodbo. Medtem ko so koncesionarji realizirali 100 % procentov, kar so rekli, da bodo. Jaz sem že zadnjič povedala primer za Univerzitetni klinični center. Prijavili so 200 operacij, izvedli so jih 100. Ne drži to, kar je rekel kolega Jani, da so dobili to plačano. Niso dobili. Plačano dobijo po realizaciji, samo tisto, kar naredijo. Problem pa je, da je bil za njih rezerviranih še denar za operacije, ki jih niso naredili. In ne vem, zakaj takrat niste predlagali kaskadnega sistema. Če bi ga, potem pa še tistih 8 milijonov ne bi imeli realiziranih. 8 milijonov so vsi skupaj naredili – javni zavodi in koncesionarji. Realizacijo denarja pa smo imeli 36 milijonov. Torej na isti način, ki se ni obnesel, spet reševati, nima nobenega smisla, ker ne bomo nič naredili. Kolega Židan je zadnjič rekel, da potem moramo pa kaznovati tistega, ki ni naredil svojega dela. Kako ga lahko kaznuješ? Povejte mi, kaj bomo naredili Kliničnemu centru, ki je naredili samo 100 operacij, ne pa 200, kot je rekel, da jih bo. Še dobro,, da so sploh kaj naredili! Ker ljudje so to delali ne v svojem delovnem času, ampak z nadurami, ker svoj delovni čas imajo poln. Kolega Jani je rekel v prostih kapacitetah. Ni prostih kapacitetah. Če oni 8 ur delajo in imajo že določen program, v tistem času ne morejo potem narediti še dodatno 20 %, ampak so ti ljudje morali ostati po službi, delati nadure in so zato dobili iz teh 8 milijonov realizacije tudi to plačano. Javni zavodi več kot toliko ne bodo mogli narediti. Jaz imam prijatelje in znance, ki delajo v javnih zavodih. Pravijo, da lahko en mesec ali dva delajo nadure, ne morejo pa tega delati leta in leta. Stari so 50 let in ne vem koliko in ne morejo dvojnega šihta delati. In človek jih razume. Zato stalno pritiskati na njih, da morajo še več, še več, še več [[…]]Zato pa odhajajo ljudje, Razumete? Namesto da bi jim dali normalno, da delajo, da so normalno plačani in jih obremenili toliko, kolikor je za človeka normalno, ne pa pretirano. Drugače nam bodo še ti pobegnili vsak čas. Razpis iz PKP5 ali PKP6 sploh ni bil realiziran. Zaradi korone ga ni bilo. Minister Gantar ga ni razpisal oziroma se niso stvari potem dogajale, ker je bilo enostavno zaradi covida to nemogoče izvajati. Zadnjič sem tudi povedala, da je težava našega zdravstva tudi to, da je operacija srca v Kliničnem centru ovrednotena z eno številko, v Mariboru 20 % manj, v koncesionarski ambulanti v Medicorju v Izoli pa 30 % manj. V teh letih, čeprav ne morem to reči, da smo prišparali, je Medicor stvari naredil za tak denar, če bi to delal Klinični center, bi nas to stalo 20 milijonov več. To govorim za 15 let, kar delajo. 20 milijonov več – veste, koliko je to denarja? In to je na ramenih določenih ljudi, ki so to delali. Ker če bi bili v Kliničnem centru, bi to naredili za višji denar in bi dobili verjetno tudi boljšo plačo. In še enkrat, v letih 2017 in 2018 so koncesionarji 100-odstotno realizirali, kar so prijavili. Klinični center in drugi javni zavodi pa niso – so pa 25-odstotno. In zdaj jim bomo pa spet rinili denar in zahtevali od njih, da delajo še več. Sami ste pa ugotovili, da so bili že v koroni najbolj obremenjeni in zdaj bomo od njih zahtevali, da še vse čakalne vrste poštimajo. Ne morejo. In to vidimo zadnja leta, ko niti tistega programa, ki ga imajo, kolega Jani je rekel, da imajo proste kapacitete. Nimajo prostih kapacitet, če že zdaj ne izvedejo 100-odstotno programa, ki ga imajo, brez da jim še kaj dodatno obešamo. 74-odstotna realizacija, 76-odstotna, 88-odstotna. Ne rečem pa, da ni kje rezerv. Te pa sigurno so. To je pa stvar predstojnikov, kot sem rekla, ki se morajo dogovoriti z ZZZS, da jim povečajo program tam, kjer so ga z ekipami sposobni več narediti. Primer Marka Noča. On je rekel, zdaj bom tako približno povedala, da v Kliničnem centru od ponedeljka do petka naredi toliko, kot naredi v Medicorju v soboto in nedeljo. To pomeni, da je v javnem zavodu premalo obremenjen. Ko je bil direktor Kliničnega centra še gospod Šabeder, smo mu to povedali, in je zahteval od predstojnika kardiologije, da mu poveča program. In so bili vsi za to, ampak se potem stvar ni realizirala. Pa bi lahko naredil več, pravzaprav bi moral, če mu čas dopušča in ne trpi kvaliteta, ampak se to ni zgodilo. Večkrat je že rekel »jaz bi lahko delal več«, ampak očitno Klinični center ne želi, da dela več, čeprav dobi to potem plačano od ZZS-ja, in to ni naredil. Pa ne govorim zdaj, to je pač en primer, ampak najbrž je kar nekaj še takih primerov. Gospod Šabeder je tudi rekel, naj vas spomnim, da v Kliničem centru ena tretjina ljudi dela podpovprečno. Ali smo kaj naredili na tem, da bodo ti ljudje delali vsaj povprečno? Ker za svojo plačo morajo delati povprečno. Tisti, ki dela nadpovprečno, naj dobi pa še nadure in še kakšno nagrado. Mogoče še to. Ko ljudje tukaj ne dobijo storitve, gredo v tujino. Vam ni problem, da ZZZS plača privatnika v tujini, v Sloveniji ga pa ne sme. Torej boljše je, da mi iz ZZZS damo denar privatniku hrvaškemu zdravniku, avstrijskemu zdravniku. To ni problem. Problem je pa dati slovenskemu zdravniku. Jaz te logike ne razumem. Če se spomnite operacij krčnih žil, težave v Trstu in tako naprej, pritožbe in tako naprej. Ampak ZZZS je to plačal. Če bi pa to naredil en zdravnik v Sloveniji, bi najbrž bila pa cela procedura, da bi plačali ali pa ne bi. Mi en kup stvari nismo uredili in jih tudi ne moremo v pol leta ali pa v enem letu. Smo pa že marsikaj naredili: povečali vpis na medicinsko fakulteto, zdaj se pogovarjamo o dodatkih, da se ljudi primerno plača. Glavni steber v Sloveniji bo vedno javno zdravstvo. Mi nimamo nobenih težav s tem. To obmetavanje, da želimo vse privatizirati, to ne pije vode. Je pa res, da se javni sistem vedno kombinira tudi z zasebnim. Saj bi bili nori, če bi vse imeli samo javno, ker nismo finančno sposobni vse to sfinancirati in narediti klinik in ne vem kaj. Hvala bogu, da pride nek zasebnik in sam zgradi kliniko. To državo ne stane nič, potem pa pač nudi usluge. Seveda pa ministrstvo in vse instance v tej državi ugotovijo, ali izpolnjuje pogoje in tako naprej in mu potem dajo vsa dovoljenja ki jih rabi. Javno zdravstvo bo vedno glavno in ga ne bo jutri konec, če bomo nekaj sredstev namenili tudi koncesionarjem in zasebnikom, da nam bodo uredili te čakalne vrste. Konec koncev pa tudi nobene konkurenca ne škoduje. Če je nekdo v zasebni ortopedski ambulanti ali pa s koncesijo sposoben narediti deset posegov na dan, se moramo vprašati, v čem je problem, da jih ortopedska klinika ne more narediti deset na dan, ampak da jih naredi samo pet. In bo treba začeti stvari primerjati. Vi potem rečete, da naredimo merila pa bomo potem to gledali. Zakaj mislite, da teh meril ni? Zato ker bi že zdavnaj ugotovili, da so nekateri na žalost v javnih zavodih premalo učinkoviti. Če bi bila merila in kriteriji, bi se vedelo, koliko mora kdo narediti in potem ne bi bilo odstopanja. Lahko se nekaj zakomplicira, imaš malo rezerve, ampak v principu, če lahko nekdo naredi v Medicorju pri koncesionarju deset posegov, zakaj jih v Kliničnem centru v istem času naredi samo pet. In se bodo potem morali na odgovornost poklicati predstojniki in tisti, ki to tolerirajo in dovolijo. Ti imaš zdravnika tam plačanega zato, da dela, ne pa da sledimo ZZZS, ki se zlepa ne premakne. Treba je pač ugotoviti, da je potreb toliko več in da je treba pač malo več delati, vsaj v nekem obdobju, da neke stvari porihtamo in spravimo na en normalen nivo. Kaskadni sistem, ki ga predlagate, torej Levica itak predlaga, da se to kar črta, tega absolutno ne podpiramo, kaskadni sistem pa ne vem, zakaj ga niste predlagali letih 2017, 2018 v času Milojke Kolar Celarc, ki je naredila podoben razpis. Pa hvala bogu, da ga niste, ker bi bila realizacija ne 8 milijonov, ampak še manj. Še manj bi dejansko vložili v sistem in je ta denar potem ostal na ZZZS oziroma v proračunu. Dajmo pospešiti stvari, da se naredi. Kolegica Anja je prej naštela, koliko ljudi čaka. V enem sklopu jih imamo 17 tisoč 600, v drugem 32 tisoč 300 in vsak dan novi ljudje na čakalnih listah. Na odboru sem že povedala, 5. maj 2031 za operacijo nosu. Deset let. A smo mi resni? Deset let bo človek še plačeval zdravstveno zavarovanje, da bo prišel čez deset let na operacijo? Če bo dočakal. Jaz podpiram ta razpis in da se to tudi naredi čim prej in da se dejansko pa zdaj, ne bom rekla, da kaznuje, ampak če bo Klinični center prijavil, da bodo 200 operacij naredili, jim bomo rekli, da samo 100 jih odobrimo, ker v prejšnjem razpisu ste rekli, da jih boste 200, pa ste jih samo 100. To je edino možno kaznovanje. Pa jaz ne pravim, da je treba koga kaznovati. To so pač realne številke, koliko so sposobni narediti. Toliko jim dajmo in naj naredijo. Ostalo naj pa naredijo drugi, ki so to sposobni narediti. Nobenega od teh amandmajev ne bom podprla.
Hvala lepa. Janko Jani Möderndorfer je zaprosil za repliko. Prosim, če se omejite na repliko, ne na kakšno dopolnilno ali dodatno ali pa razširjeno razpravo ali polemiko. Izvolite.
Kolega Tanko, ni me treba opozarjati, pa razčlenjevati. Še vse replike, ki sem jih izkoristil, sem jih zelo jasno in usmerjeno. Repliciram kolegici v tistem delu, kjer me je zgleda narobe razumela ali pa mi polaga stvari v usta. Nikoli in nikdar nisem rekel, da ima javni zavod proste kapacitete. Rekel pa sem, da s kaskadnim sistemom lahko na Ministrstvu za zdravje ugotovijo, kolikšne imajo proste kapacitete, ko se bodo prijavili na razpis, enako velja za koncesionarje in enako velja za zasebnike. Zadeva se zgodi sočasno in na podlagi tega razpisa, meril in kriterijev ministrstvo tudi podeli sredstva in dodeli programe oziroma tisto, kar bo seveda tudi razpisalo. O tem, da ima pa Klinični center, jaz sploh nobene bolnice nisem imenoval, nič nisem rekel in nič nisem govoril, da ima kdo proste kapacitete. To, kolegica, si si preprosto izmislila ali pa kar malo dodala, da si malo osvežila svojo razpravo in jo malo obogatila. Se pa z ostalim seveda strinjam, o marsičem, kar si povedala.
Hvala lepa. Je morda še želja za razpravo pri teh treh amandmajih? Vidim, da ni več. Postopkovno, Alenka Jeraj. Izvolite.
Ja, kolega Jani, vam bom prebrala kar vaš, iz magnetograma, »zato da bomo zapolnili najprej vse potrebne proste kapacitete, ki so na razpolago, seveda na podlagi razpisa«. Torej ste govoril o prostih kapacitetah. Jaz pa pravim, da jih ni.
Hvala lepa. To ni postopkovni predlog, je prišlo do kršitve poslovnika. Kolega Jani Möderndorfer, sem opozoril, ne morem pa v desetih sekundah, če je nekdo prebral nekaj, opozoriti. No, saj razumete. Lahko vam dam pa besedo, če želite, postopkovno. Izvolite, imate besedo za postopkovno.
Hvala lepa. Kolegica je samo potrdila to, kar sem jaz povedal, in lepo prosim, ne zlorabljati postopkovnega za to, da se me tukaj kleveta. O prostih kapacitetah sem govoril, ki jih bodo ugotovili, ali jih imajo ali jih nimajo, pa ne vem. To lahko ugotovi razpis. Hvala lepa, samo toliko.
Kolega Jani, tudi za vas velja enako, poznate vsi dovolj dobro poslovnik, kar zadeva postopkovne predloge, kar zadeva replike, in prosim, da se tega držite. Želi še kdo besedo za razpravo? Prosim za mir! Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 40. člen ter amandma poslanskih skupin Levica in LMŠ in amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SMC. Želi kdo besedo? Želi še kdo? Besedo ima Janko Jani Möderndorfer.
Hvala lepa. Ta člen seveda govori o tem znanem dodatku, ki naj bi ga dobili zaslužni župani in podžupani pa direktorji mestnih uprav. Ko smo razpravljali na odboru o tej zadevi, smo predlagali, da predvsem naj ločijo, kaj je funkcionar pa kaj je javni uslužbenec. Koalicija se je odločila, da bo še dodala načelnika upravne enote. Sploh ni bilo dovolj. Kar dodajamo in dodajamo s temi dodatki, pravzaprav prav norimo, kot da imamo preveč denarja in v bistvu se ne zavedamo, da so ti ljudje v resnici funkcionarji in v bistvu opravljajo svoje delo. Sicer se strinjam, se strinjam samo v tem delu, da če že dobijo vsi ti, potem bi morali dobiti še načelniki upravne enote pa še kdo. Ampak zanimivo, v vsem tem času pa za gasilce niste znali urediti dodatka, podeljujete pa funkcionarjem. Oprostite, župan občine, katerekoli, je po svoji funkciji in naravi dolžen stopiti v igro in pomagati in sodelovati in je za svoje delo plačan. Se pa sprašujem in ne razumem, zakaj ločujete vse ostale funkcionarje. Potem pa predlagajte še za vse ostale funkcionarje! Zakaj samo županom. Ali je župan neka posebna funkcija v tej državi pa podžupan ali kako? Pa nimam nobenih dilem, sem zelo jasno povedal, funkcionarji nimajo kaj dobivati, če že. Ampak zdaj zgleda, da spet nekdo kupuje, in to je spet eden teh predvolilnih bombončkov, kupujete župane in jih hočete dobiti na svojo stran za ne vem kakšno opravljeno delo. Vprašajte jih javno, če so pripravljeni priznati, da so vredni samo 200 evrov, kolikor jim dajete. Zakaj jim ne daste v odstotku, tako kot vsem ostalim? Pa jim dajte v odstotku. Bodite fer pa radodarni, dajte jim v odstotku, tako kot so ostali dobivali. Tukaj ste tako nenačelni pa tako prozorni s tem členom, da res dodatno razlikujete vse ostale ljudi. Ubogi vsi tisti v občini, ki niso tega dodatka dobili in bodo zdaj videli, kako funkcionarji dobivajo. Seveda bodo prozorne vse te razlage,, s katerimi boste načeli, kako so se borili, kako so sodelovali, zmanjšali, ne vem kaj še vse. Oprostite, tako kot vsi ostali tako kot vsi ostali v skladu s pooblastili in nalogami, ki jih imajo v okviru svojega delovnega mesta ali pa funkcije, odvisno, kaj opravljajo. Zato smo seveda za to, da se to črta.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Ker ne želi, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 41. člen ter amandma poslanskih skupin Levica, LMŠ, SAB in SD. Želi kdo razpravljati? Želi poleg Mihe Kordiša še kdo besedo? Vidim, da ne. Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V 41. členu zasledimo drugega izmed ukrepom, s katerimi želi vlada Janeza Janše privatizirati slovenski javni zdravstveni sistem pač v skladu z mantro, da če ljudje odločno branijo javni zdravstveni sistem, potem je treba ta javni zdravstveni sistem najprej izčrpati, narofkati, ga zatrokirati in podfinancirati, kolikor gre, sočasno pa z našim javnim denarjem okrepiti zasebno zdravstvo. Konkretno 41. člen pokriva prenos programov, ki jih javne bolnišnice niso izvedle v razmerah epidemije covida-19 na zasebnike, s tem pa gredo tudi finance. Javno zdravstvo je bilo tisto, ki je reševalo situacijo pri nas tudi v tujini, ko je bila epidemija na višku. Države, ki so v preteklosti stavile na zasebne zdravstvene sisteme, so potegnile v epidemiji najkrajšo. Njihovi zdravstveni sistemi so se sesuli kot hiša iz kart. Kot rečeno, tudi pri nas je bilo javno zdravstvo tisto, ki je nosilo težo epidemije, zasebniki so se bolj ali manj držali ob strani. Kako so torej javne bolnišnice nagrajene za svoje požrtvovalno delo? Tako, da jim sedaj vlada in koalicija jemljeta njihove redne programe, njihove redne posege, skupaj s financami, ki s temi posegi gredo, in jih prenašata na zasebnike. Lahko vidimo, kako se skupaj sestavlja ta strategija, da se javno izčrpava, zasebno hrani na račun javnega, sočasno pa nosilci moči v državi s prstom kažejo na čakalne dobe, na slabo stanje bolnišnic in podobno, ki pa so v slabi kondiciji ravno zaradi tega, ker jih že 30 let nažirajo takšni in drugačni zasebniški apetiti. Po trenutni ureditvi lahko na več kot na enem primeru govorimo o legalizirani korupciji v našem javnemu zdravstvenemu sistemu. Zdravniki dvoživke, dopolnilno zavarovanje in podobno, to so vse načini, skozi katere zasebni interes vdira v javni interes. Torej korupcija po točki definicije, le da je ta legalizirana. Namesto da bi se vlada, katerakoli vlada, ne samo aktualna, zlasti pa pač aktualna, ker jo imamo v času epidemije covida-19, zavzela za okrepitev javnega zdravstvenega sistema, še posebej v pripravah na četrti val, ki nas čaka v jeseni, in okrepila javne zdravstvene sisteme, ki edini, ponavljam, edini nosijo redne zdravstvene izzive in se spopadajo z zdravstvenimi krizami, te še naprej reže in hrani svoje zasebniške prijatelje. Da pa to lahko počne, kolikor se da široko, in financira čisto vsakega espeja, ki je tam zgolj školjka, na kateri zasebniki popoldne delajo prek pogodb in sami sebi pošiljajo paciente iz siceršnje svoje dopoldanske redne zaposlitve v javnih bolnišnica, pa je posegla tudi v funkcijo odgovornih nosilcev za izvajalca zasebne dejavnosti. Tam je sprostila pogoje, potrebne za to, da ti dobiš dovoljenje kot nek zasebnik, in tudi v tej 41. členu in prenosu programa lahko vidimo, zakaj. Da bo jasno čisto vsak espe, čisto vsak privatnik prišel do svojega kosa javnega denarja, denarja vseh državljank in državljanov na račun javnih bolnišnic, ki pa že tako ali tako kot rečeno hirajo. Že eno leto nazaj sem posebej poudarjal ob sprejemanju tistih prvih pekapejev, v kako slabem infrastrukturnem stanju so bolnišnice, pa kar bob ob steno. Namesto da bi gradili nove bolnišnice, jih posodabljali, te še kar naprej delajo v prostorih, starih tudi 150 let. Tu ne govorim samo o eni bolnišnici, praktično vse bolnišnice imajo takšne in drugačne infrastrukturne probleme in kadrovsko ter materialno za izvajanje tekočih operacij slika ni nič kaj boljša. Vse to je zgolj posledica vdora privatnega interesa, poskusov privatizacije ali pa, lahko rečemo, privatizacijskega obleganja v zadnjih 30 letih, ki ga vlada zdaj še poglablja, neposredno jemlje denar in programe javnim bolnišnicam in jih daje zasebnikom.
Hvala lepa. Izvolite, imate besedo, poslanka Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Sem mislila, da se ne bo treba oglasiti, da smo te zadeve že dodobra predelali in si povedali drug drugemu že na odboru. Pa vendar je zaradi državljank in državljanov neke stvari treba povedati. Tu je še en manever Levice, ki govori o tem, da je ukrep, ki v bistvu prenaša realizacijo nerealiziranih zadev na druge zdravstvene organizacije, ustanove in tako naprej, za njih privatizacija. Se pravi, če neka bolnišnica ne bo opravila programa, in bo to znano do konca junija, ne smemo tega programa prenesti na neko drugo bolnišnico ali nek drug sistem, ki bi to opravil. Ne smemo, ne, Levica tega ne dovoli. Bolje da ni realizacije, bolje da ljudje ne dobijo storitve in bolje je, da so ljudje v čakalnih vrstah in da bo za njih mogoče zdravljenje potem že prepozno. Ta ukrep nima prav ničesar s privatizacijo. Prvič, kar je zelo pomembno, gre za začasni ukrep. Gre za ukrep, ki je zagotovo povezan s tem, ker se je v času epidemije stanje še poslabšalo, in poskušamo s tem manevrom nekako doprinesti k temu, da se skrajšajo čakalne vrste in da ljudje pridejo do storitev. In še enkrat, zavod bo lahko prenesel programe, če tisti, ki so jih v začetku dobili, so jim bili namenjeni, tega niso sposobni realizirati zaradi takšnega ali drugačnega razloga. Ampak dejstvo je, da bodo s tem prenosom lahko drugi izvajalci, tudi drugi zdravstveni domovi, zdravstveni zavodi in tako naprej neke stvari realizirali, ki bi sicer ostale nerealizirane. In povejte mi, kako lahko nasprotujete tako učinkovitemu ukrepu. Se pravi, ostajajo nerealizirane stvari, je denar za to, ampak mi ne dovolimo, da se prenesejo. Dovolimo pa, da lahko gre nekdo v tujino, recimo, v sosednjo Avstrijo, in dobi poseg mogoče od nekega privatnika, ki dela popolnoma zasebno, ampak, kot rečeno, gre za storitev. Storitev doma pa ne cenimo, zato ker je pač nekdo v sistemu, ki ga vi ne podpirate. Mislim, da je to slabo in v ničemer ne gre v dobro pacientov. V dobro pacientov ta trenutek je, da naredimo vse ukrepe, mogoče še kakšnega dodatnega najdemo, da bomo zmanjšali čakalne vrste in da bodo ljudje prišli do nujnih storitev. Mislim, da mora biti v prvi vrsti to namen. Pa še to, upam, da bo čim več prijav za ta ukrep in da nerealizirani programi ne bodo ostali nerealizirani, ampak bo dejansko interes za realizacijo, kajti, kot rečeno, borimo se tudi s kadrovskim mankom in tega ni možno klonirati. Dejstvo pa je, da tudi s tem zakonom gremo z določenimi ukrepi naprej, tudi k temu, da nekako okrepimo tista področja, ki so nekako najbolj problematična. Ta zakon je temu sledil in prinesel določene rešitve. Tako da dajmo podpreti takšne predloge, ki res pomagajo zgolj pacientom. Povejte mi tukaj, kaj je slabost za pacienta, če bo deležen programa, ki ga nekdo ni izvedel, nekdo drug bi pa ga pa. Ne mi reči, da to ni koristno za pacienta. Enega argumenta nimate, da je to slabo za pacienta.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo. Odzval bi se na eno izmed navedb, ki je šla nekako v smeri, da se s tem ukrepom prenosa programa, ki ga bolnišnice zaradi obremenitev v epidemiji covida-19 niso izvedle, ti neizvedeni programi lahko prenesejo tudi na druge bolnišnice in javne ustanove in češ, da je to omogočeno šele s tem 41. členom. Ni res. Denar med posameznimi javnimi inštitucijami in programi med posameznimi javnimi inštitucijami se že zdaj lahko prenašajo. Kar pa vi delate, je, da jemljete denar javnim bolnišnicam in na veliko trogate ta denar zasebnim izvajalcem. To je apetit, in to je ambicija 41. člena.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil še mag. Dejan Židan. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Dejstvo je, da se vsi zavzemamo, da je treba ljudem, ki čakajo na operacijo, pregled, čim prej omogočiti, da do tega pridejo. Tisto, kar pa se pozablja, da samo en del zdravstva prevzame nase komplikacije, dela 24 ur na dan in potem pripelje pacienta do konca postopka, upam, da z ozdravitvijo. Ni to vso zdravstvo v Sloveniji. En del zdravstva na koncu obleži z vsemi komplikacijami. In to je tisto, kar mi govorimo, da je treba varovati. Dejstvo pa je, da tudi sedaj ima zavarovalnica pravico, da če se v bistvu program ne izvaja, da ga lahko prenese nazaj. Nenazadnje nam je poslala vsem poslankam in poslancem dopis. Jaz ne verjamem, da vodstvo zavarovalnice laže. Ko ti pošlje tako zelo ugledna inštitucija dopis, svoje mnenje, na koncu pridemo samo do tega, kar se dogaja pri Zakonu o vodah. Vlada trmoglavi, pa čeprav jasno stališče povedo Univerza v Ljubljani, Slovenska akademija v znanosti in umetnosti, pa tudi če bi verjetno OZN povedala, bi vlada trmoglavila še naprej. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavila še državna sekretarka gospa Forte. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Mag. Židanu bi ilustrirala nedavni primer, ki nam je bil poročan., Gre za sožitje javnega zavoda in zasebnega centra. Ko so v javnem zavodu delali agresiven poseg, kjer je prišlo do življenja ogrožajoče poškodbe glavne aorte, ki je bila krhka, je zasebni center stvar reševal, tako da je operacijo nemudoma končal in pomagal rešiti življenje pacienta. Torej gre za simbiozo, gre za sodelovanje in nikakor ne smete trditi, da se zapleti, ki jih izvajajo zasebni izvajalci, rešujejo v javnem zdravstvu. Torej gre za simbiozo sistema in prosim ne razdvajajte zdravstvenih delavcev, kot jih razdvajate. Vsi sodelujejo in želijo najboljše in delajo najboljše za pacienta.
Hvala lepa. Replika, mag. Židan. Izvolite.
Spoštovana gospa državna sekretarka, poglejte si statistiko za nazaj, kaj se dogaja z zapleti in kam potem zapleti prihajajo v večini primerov. So pa vedno izjeme. Ampak zanimivost izjem je v tem, da potrjujejo pravila. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavila še gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Tukaj se je treba odzvati, ker to ni zanemarljivo in ni vse tako zveneče, kakor mogoče nekdo to predstavlja, da je to neka huda razgradnja, pa vendarle mislim, da je prav, da človek, bolnik, pacient, ki vplačuje v sistem dolgo vrsto let, da dobi pravico do zdravstvene oskrbe, ko jo potrebuje. Do kompletne zdravstvene oskrbe. In v tem členu se govori samo, da če nekdo ne more, seveda bo zdravstvena zavarovalnica sledila k temu, da se ta storitev opravi. Ne razumem, zakaj se ta storitev ne bi opravila, če je nekdo usposobljen in že dela te storitve. Saj tukaj ne bo delal storitve nekdo, ki tega ni nikoli delal. Takšen tega ne bo opravljal. Glejte, v preteklosti smo imeli primere, tudi moji kolegi to dobro vedo, ko so se na dodatne razpisane programe prijavljali javni ali zasebni, ampak v glavnem javni zavodi. In potem so ugotovili, da nekje do septembra ne bodo mogli opraviti vseh operacij. Primer je bila Bolnišnica Novo mesto. Jeseniška bolnišnica pa je zadevo opravila in bi lahko opravila tudi tiste, ki jih Novo mesto ni moglo opraviti, ampak prenos programa ni bil mogoč. In kaj smo s tem naredili? Da tisti, ki bi bili lahko operirani, imeli posege, so morali še eno leto čakati ali še več, v čakalni vrsti. To vemo in to smo obravnaval tudi na sejah Odbora za zdravstvo dobre pol leta ali pa leto nazaj. Ravno ta primer, ko prenos programa, ki je bil dodeljen novomeški bolnišnici, ob neizpolnitvi ni bil mogoč na jeseniško bolnišnico, ki je imela proste kapacitete, svoje so že podelali in bi lahko to delali. Kdo je bil tukaj na slabšem? Javni zdravstveni sistem ali bolniki, ki niso prišli na vrsto, pa so vrst let plačevali, plačujejo in verjamem, da bodo tudi v prihodnje, da bodo dobili takojšnjo storitev, ko jo bodo potrebovali. Mislim, da je to vodilo. Hvala.
Hvala lepa. K razpravi se je prijavil ponovno mag. Dejan Židan. Izvolite.
Z gospo Ivo Dimic se pa strinjam, pa čeprav sedite na drugi strani parlamenta. Če nekdo nekaj sprejme, podpiše, mora to izpeljati. To je smisel pogodbe. Saj tudi to je neke vrste pogodba, če sprejmeš dodaten program. Ne potem govoriti, da, ker ni tega naredil, z njim več ne bom delal. Človeka odslovite. Tiste, s katerimi je država podpisala pogodbe, je treba sankcionirati, če jih niso izvršili. Pa čeprav je to UKC Ljubljana. Točno vemo, koliko je naredil, pa koliko je moral narediti. Odslovite človeka in pripeljite verodostojnega. Ampak to pa ne more biti razlog, da se javnim bolnišnicam ne bo zaupalo. Če reče Valdoltra, smo sposobni narediti 300 ortopedskih operacij, če ona reče, njej ne boste verjeli, če bo pa en privatnik povedal, jaz sem sposoben 20, njemu boste pa verjeli. Ja, kam pa smo prišli potem? Vsak človek mora odgovarjati za svoja dejanja, svoj podpis in potem biti sankcioniran, če tega ne naredi. Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospa Iva Dimic.
Kolega Dejan, to ni res, to ni res, kar ste vi zdaj povedali. Če se bodo prijavili, če bodo to naredili, bodo naredili. In hvala bogu, da bodo naredil, ker bodo ljudje dobili storitev, ki jo nujno potrebujejo. Veva pa oba, kako je z delovnimi timi povsod po Sloveniji, ne samo v javnih in zasebnih. Jaz vidim ta člen kot večje sodelovanje v korist tistih, ki zdravstvene storitve, operacije, presaditve ali pa operacije na srcu ali pa kolke, potrebujejo. Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, če je še interes za razpravo? Če ne, jo zaključujem. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 7. julija, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O NALEZLJIVIH BOLEZNIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Zato za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki gospe Alenki Forte. Izvolite.
Spoštovani vsi prisotni! Vlada je 18. junija vložila v zakonodajni postopek Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalezljivih boleznih, ki vam ga danes predstavljamo. Ustavno sodišče Republike Slovenije je namreč 3. 6. 2021 v Uradnem listu 88/21 objavilo odločbo št. U179/20-24, z dne 13. 5. 2021, v kateri je v postopku za oceno ustavnosti in zakonitosti odločilo, da sta 2. in 3. točka prvega odstavka 39. člena Zakona o nalezljivih boleznih v neskladju z Ustavo. Državnemu zboru Republike Slovenije je Ustavno sodišče naložilo, da mora ugotovljeno neskladje iz 1. točke izreka odpraviti v roku dveh mesecev po objavi te odločbe v Uradnem listu. Prav zaradi potrebe po obvladovanju nalezljive bolezni covida-19 in sprejemanju ustreznih ukrepov za omejevanje širjenja nalezljive bolezni covida-19 je treba sprejeti te spremembe in dopolnitve zakona o nalezljivih boleznih. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalezljivih boleznih vsebuje določbo, da okuženo in ogroženo območje skladno z 88. točko ustavne odločbe, in sicer tako, da se določa, da le- ta obsega najmanjše geografsko, upravno ali statistično zaokroženo območje s skupnimi epidemiološkimi značilnostmi, ki še omogoča učinkovito izvajanje nadzora ob vstopu vanj oziroma ob vstopu iz njega. Zakon določa uvrstitev nalezljive bolezni covida-19 na seznam v prvem odstavku 8. člena. Ugotovi se, da covid-19 po enem letu ne predstavlja več nove nalezljive bolezni. Prav tako se s predlogom novega tretjega odstavka 8. člena določi vezanost odločitve Vlade Republike Slovenije na NIJZ, da se ob pojavu nevarnosti drugih nalezljivih bolezni, ki bi lahko ogrozile zdravje prebivalcem, smiselno uporabijo ukrepi, določeni s tem zakonom. V 39. členu Zakona o nalezljivih boleznih se uresničuje ustavna odločba, objavljena 13. 5. 2021, s katero Ustavno sodišče odloča, da sta 2. in 3. točka prvega odstavka 39. člena Zakona o nalezljivih boleznih v neskladju z Ustavo Republike Slovenije. Zakon v predlogu spremenjenega 39. člena v celoti naslavlja vse v odločbi Ustavnega sodišča izpostavljene ustavno problematične vidike dosedanje zakonske ureditve in bistveno zoži polje proste presoje Vlade pri sprejemanju morebitnih omejitvenih ukrepov. Med drugim po novem nalaga Vladi Republike Slovenije obveznost pridobitve strokovne ocene, uvaja merila in kazalnike, ki se upoštevajo tako pri njeni pripravi kot tudi v fazi odločanja o sprejemanju posameznih ukrepov, ter določa vsebino, časovne in prostorske omejitve posameznih ukrepov in tako dalje. Cilj predloga spremenjenega 39. člena Zakona o nalezljivih boleznih je, da bo pravna ureditev uporabljiva tako v primeru pojava do sedaj že znanih nalezljivih bolezni oziroma novih modifikacij kot tudi v primeru pojava do sedaj neznanih in strokovno še neraziskanih nalezljivih bolezni. Po eni strani se s predlagano ureditvijo v luči zagotavljanja varstva zdravja in življenja ljudi zasleduje namen zadostnega in učinkovitega varstva zdravja in življenja ljudi, zasleduje z namenom učinka preprečevanja in varstva pred širjenjem nalezljivih bolezni in preprečevanja nalezljivih bolezni. Po drugi strani pa predlog novega 39. člena zasleduje cilj, da se z odlokom, ki ga v zvezi s posameznim ukrepom Vlade sprejme Vlada v najmanjši možni meri posega v svobodo gibanja in zbiranja ter druge človekove pravice in temeljne svoboščine glede na vrsto posameznega ukrepa. Zakon v prehodni določbi prekrškovnim organom, pristojnim za vodenje prekrškovnih postopkov zaradi kršitve ukrepov iz druge in tretje točke prvega odstavka 39. člena Zakona o nalezljivih bolezni, omogoča ustavitev prekrškovnih postopkov, začetih do 3. junija 2021, ki še niso bili pravnomočno končani. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zdravstvo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Anji Bah Žibert. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za zdravstvo je na svoji 54. nujni seji 30. 6. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalezljivih bolezni, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednica Državnega zbora je sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. V poslovniškem roku so bili vloženi tudi amandmaji. Predstavnica predlagatelja, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje, Alenka Forte je povedala, da je Ustavno sodišče 3. junija 2021 objavilo odločbo z dne 13. maja 2021, v kateri je opredeljena odločitev v postopku za oceno ustavnosti in zakonitosti, in sicer da sta 2. in 3. točka prvega odstavka 39. člena Zakona o nalezljivih boleznih v neskladju z ustavo. Ustavno sodišče je naložilo, da se morajo ugotovljena neskladja odpraviti v roku dveh mesecev, zato je vlada v zakonodajni postopek vložila spremembe in dopolnitve zakona. Spremembe in dopolnitve je treba sprejeti zaradi obvladovanja nalezljive bolezni covid-19 in sprejemanja ustreznih ukrepov v zvezi s tem. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika, dala je nomotehnične in redakcijske pripombe ter opozorila na morebitno novo oziroma dodatno neskladje z ustavo. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Špela Maček Guštin je na seji povedala, da kljub zagotovilom predlagatelja v obrazložitvi predloga zakona spremenjeni 39. člen v celoti naslavlja vse ustavnoproblematične vidike dosedanje zakonske ureditve, ki jih je izpostavila ustavna odločba, predlagano besedilo členov pa po njenem mnenju še vedno omogoča Vladi arbitrarno odločanje pri ukrepanju zoper pojav nalezljivih bolezni. Mnenje komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je predstavil Matjaž Horvat. Poudaril je, da je komisija predlog zakona obravnavala in ga soglasno podprla. V razpravi na komisiji je bila izpostavljena tanka meja med potrebo po zaščiti ljudi, javnega zdravja in s tem povezanimi ukrepi izvršilne veje oblasti ter zaščito osebnih svoboščin in pravic posameznika. Komisija je v razpravi pozvala k vložitvi dodatnih naporov za oblikovanje in sprejetje čim bolj uravnoteženih ukrepov z vidika navedene dileme. Stališče k predlogu zakona je podal tudi predstavnik Amnesty International. V razpravi poslank in poslancev je bilo s strani opozicijskih poslancev izpostavljeno, da mora vlada sicer imeti možnost hitrega odziva, vendar s sorazmernimi ukrepi. Ukrepi, ki jih je sprejemala aktualna vlada imajo značilnost izrednega stanja, zato je bilo predlagano, da bi vlada morala po enem mesecu za nadaljnje trajanje ukrepov pridobiti soglasje državnega zbora. Koalicijski poslanci se z navedbami niso strinjali, opozicijskim poslancem so očitali politizacijo in poudarili, da Ustavno sodišče neustavnih delov zakona ni razveljavilo in se še naprej uporabljajo. Poudarili so, da svoboda gibanja ni absolutna pravica in ni nad vsemi človekovimi pravicami, še posebej ne nad pravico do zdravja med epidemijo. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga skupaj in jih tudi sprejel.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi dobi besedo gospod Željko Cigler. Predstavil bo stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Spoštovana gospa predsedujoča, hvala za besedo. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Takoj na začetku želim povedati, da glede sprememb in dopolnitev Zakona o nalezljivih boleznih, ki so predlagane, bomo poslanke in poslanci Levice glasovali proti tem spremembam. Da utemeljim. S političnega vidika je stvar relativno preprosta. Problem z omejitvijo gibanja na občine je bil, da je bil ukrep neučinkovit in da je veljal samo za nekatere. Isto velja za prepoved zbiranja. Odločba Ustavnega sodišča sama je vprašljiva po smiselnosti svojega učinkovanja in tudi ta popravek zakona, o katerem danes govorimo. Ne gre za to kateri predpis omejuje svobodo gibanja in tako naprej. Gre za to, da ima ta nek smisel, nek namen v korist javnega zdravja, da je učinkovit, predvsem pa da ne diskriminira. Tega ta vlada ni zagotovila, niti storila. Obstajale so privilegirane izjeme, ki so lahko prehajale med občinami in čez državno mejo. Omejitev ni bila učinkovita, saj so ljudje še vedno hodili v službe v druge občine in delovna mesta so bila glavni vir okužb. Medtem ko so prepovedali proteste in dajali visoke kazni za izražanje lastnega mnenja in svobodo besede, so se privilegiranci veselo družili celo brez mask. Seveda mora biti nad vlado ob vsem tem nek nadzor in mora to početi po predlogih in navodilih epidemiološke službe, ukrepati v času epidemije. Ne vem pa, če mora biti prav vse zapisano in vklesano v zakon. Ni na opoziciji, da popravlja ta zakon, niti ni največji problem njegovo neskladje z ustavo, ampak to, da so bili ukrepi razredni, diskriminatorni, predvsem pa neučinkoviti. Ta neučinkovitost je rezultirala v visokem številu smrtnih žrtev. Dejstvo, da je epidemija nepredvidljiv dogodek, da je spremenljivk ogromno in da ni zakona na tem svetu, ki bi optimalno lahko predvidel in navedel vse možne situacije. Zakon, tak, kot je, je zato napisan splošno in vprašanje je, če se ne bo s popravki, ki se delajo na pobudo in zahtevo Ustavnega sodišča, naredilo še več škode kot koristi za bodoče epidemije. Za zaključek bi povedal tole. Naj opozorim na grožnjo, ki je na včerajšnji seji našega državnega zbora državljanom Republike Slovenije izrekel premier Ivan Janez Janša. Povedal je tako: »Če jeseni ne bomo presegli 70-procentne precepljenosti, bomo zopet vse zaprli.« In neustavljivo nadaljevali z vsemi kršitvami načel pravne države in človekovih pravic in svoboščin, kar pa dodajam jaz, ki smo jim bili priča v prvem, drugem in tretjem valu. Skratka, povedal je, državljanke in državljani, ne glede na to, ali bo Državni zbor danes, 6. julija, sprejel predlagane spremembe Zakona o nalezljivih boleznih, bomo mi nadaljevali jeseni v primeru četrtega vala z lockdownom. Zaprte bodo šole, vrtci, zaprti bodo vsi javni prostori, nadaljevali bomo s tistimi že ugotovljenimi kršitvami človekovih pravic in svoboščin, s čemer ste bili nekje soočeni v preteklosti. Mislim, da to ni demokratična država in pravni red, politika, ki bi jo lahko ta državni zbor podpiral. Še enkrat povem, poslanke in poslanci Levice bomo glasovali proti predlaganim spremembah Zakona o nalezljivih boleznih. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Jožef Horvat. Predstavil bo stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka s sodelavcem, drage kolegice in kolegi! Nova Slovenija je politična stranka, ki upošteva odločbe Ustavnega sodišča. Seveda pa si dovoljujemo tudi pravico do komentarjev odločb Ustavnega sodišča, kar v naši državi, hvala bogu, še ni prepovedano. Ustavno sodišče je presodilo 13. maja letos, da sta 2. in 3. točka prvega odstavka 39. člena Zakona o nalezljivih boleznih v neskladju z drugim odstavkom 32. člena in tretjim odstavkom 42. člena Ustave ter zakonodajalcu naložilo, da ugotovljeno neskladje odpravi v roku dveh mesecev po njeni objavi. Objava te odločbe je bila, mislim da 3. junija, kar pomeni, da do 3. avgusta mora zakonodajalec sanirati omenjeno neustavnost. Zakaj to omenjam? Zato ker smo vsi, tudi vi kolegice in kolegi, dobili ogromno elektronskih sporočil, kjer nas naše državljanke in državljani prosijo, rotijo, opozarjajo, da želijo široko razpravo o noveli Zakon o nalezljivih boleznih. To preprosto ni možno, saj je Ustavno sodišče natančno definiralo časovni okvir, do kdaj je treba odločbo Ustavnega sodišča sanirati. Kolegice in kolegi, pravo je diskurzivni proces izmenjavanja argumentov. Merilo pravnosti nekega pravnega predpisa ali akta, vključno s sodbami sodišč, je zato prepričljivost obrazložitve, na kateri pravni akt temelji. Merilo prepričljivosti obrazložitve pa so ustaljeni kanoni pravne razlage, ki so se skozi desetletja, v zahodnem civilizacijskem smislu pa zares stoletja, razvili skozi oblikovanje dobrih pravnih praks, ki so ustvarile pravo kot tako. Torej kot avtonomen diskurz, ločen od vseh drugih diskurzov in normativnih sistemov v družbi, predvsem pa od politike. Zakaj takšno razmišljanje? Zato ker je prav ta odločba vzbudila veliko razprav, veliko komentarjev. Predvsem tu mislim na ustavnopravno stroko. Svoje komentarje so pisali nekdanji ustavni sodniki, predsedniki Ustavnega sodišča in tako naprej. Pravo je moč argumenta, če sledi ustaljenim kanonom pravne razlage, v nasprotnem primeru postane politika, kjer prisilne, ne pa tudi pravno prepričljive rezultate narekuje argument moči. To gotovo ve ustavni sodnik, akademik prof. Pavčnik, ki v svojem pritrdilnem ločenem mnenju našteje ustaljene kanone pravne razlage, s katerimi sodišča, ne samo da smejo, temveč morajo zapolnjevati morebitne nedoločne pravne pojme. To so objektivistično dinamičen način razlage, že izoblikovani standardi ravnanja, pravila stroke, na primer medicinske v tem primeru, ter še posebej ustavnoskladna razlaga. Z drugimi besedami in povsem plastično, pravni standardi 2. in 3. točke prvega odstavka 39. člena Zakona o nalezljivih boleznih so preveč nedoločni in zato protiustavni, ker jih take napravi Ustavno sodišče samo – to namreč v očitni kršitvi sistemske razlage že na ravni samega zakona, kaj šele ustave, bere posamezne odstavke izpodbijane določbe, kar se da v izolaciji od preostanka zakona in pravnega reda kot celote. Sodnica Dunja Jadek Pensa se je zelo trudila, a očitno neuspešno, da bi večino prepričala, da je, kot pravi, slovenski ustavnopravni red stopnjevit. Skozi svojo holistično celoto pomaga razreševati kompleksna pravna vprašanja, ko se v pogojih epistemiološke nejasnosti bijejo konflikti različnih pravic, glede katerih ima država tako pozitivne kot negativne dolžnosti. Morda kaj več v nadaljevanju, kolegice in kolegi, za zdaj pa samo to, da bo Poslanska skupina Nove Slovenije novelo Zakona o nalezljivih boleznih podprla. Ocenjujemo, da korektno sanira neustavnost Zakona o nalezljivih boleznih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Dušan Verbič, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav državna sekretarka in ostali prisotni! Današnja tema je verjetno ena najpomembnejših na dnevnem redu julijske seje Državnega zbora, saj se dotika z ustavo varovanih človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter posledično tudi tehtanja vrednot. Zadnje leto je bilo bistveno zaznamovano z epidemijo covida-19. Številni vladni ukrepi, odloki in zakoni, ki so bili sprejeti v tem času, so znatno vplivali na naša življenja, družbene dogodke in gospodarsko aktivnost. Novela Zakona o nalezljivih boleznih, o kateri danes odločamo, je nastala kot odgovor na odločitev Ustavnega sodišča, ki je v začetku junija ugotovilo neskladnost z ustavo nekaterih vladnih odlokov za zajezitev epidemije covida-19. Ustavno sodišče je namreč razveljavilo vladne odloke, ki so omejevali gibanje. Tako so bili protiustavni policijska ura, prepoved združevanja in prepoved prehajanja med občinami. Veljavni Zakon o nalezljivih boleznih v izpodbijanih določbah namreč pravi, da kadar z ukrepi ni mogoče preprečiti, da se v Slovenijo zanesejo in v njej razširijo določene nalezljive bolezni, lahko vlada prepove oziroma omeji gibanje prebivalcev na okuženih ali neposredno ogroženih območjih ter prepove zbiranje ljudi po šolah, kinodvoranah, javnih lokalnih in drugih javnih mestih, dokler ne preneha nevarnost. Ob tem je pomembno, da se zavedamo, zakaj se je do sedaj z vladnimi odloki posegalo v nekatere pravice in svoboščine. Gre za dolžnost države, da pri tem varuje neke druge pravice ali svoboščine in predvsem za načelo sorazmernosti. Pravica do zdravstvenega varstva je tista, s katero moramo doseči vse prebivalce Republike Slovenije, država pa mora sprejeti takšne ukrepe, katerih cilj je preprečevaje in zdravljenje epidemičnih bolezni ter nadzor nad njimi. Država mora zagotoviti tudi dostopen in zmogljiv zdravstveni sistem, zdravstvena služba mora biti vzdržna in državljanom sposobna nuditi zdravstvene storitve. Vse to nam mora biti zagotovljeno v času, ko se soočamo z epidemijo covida-19. Skozi to prizmo gledamo tudi spremembe 39. člena Zakona o nalezljivih boleznih, o katerih danes odločamo. S predlagano novelo Zakona o nalezljivih boleznih se državi omogoči izpolnjevanje pozitivnih obveznosti, kot jih določa 51. člen Ustave, na način, da zakon določi ukrepe za varovanje zdravja in življenja ljudi. Na novo se določa pogoj, da mora Vlada pred uveljavitvijo nekaterih ukrepov pridobiti strokovno oceno, ta pa mora vsebovati epidemiološke, medicinske ter družbene vidike predlaganih ukrepov. Določena je tudi obvezna vsebina strokovne ocene, pri čemer je posebna pozornost namenjena poročilu o koristih priporočenega ukrepa ter stopnji omejevanja gibanja in zbiranja ter drugih človekovih pravic, v katere se s posameznimi ukrepi posega. Z obravnavano novelo se uvaja tudi obveznih 15 meril in kazalnikov, ki se upoštevajo pri pripravi strokovne ocene in v fazi odločanja vlade o sprejemu posameznih ukrepov. Prav tako se določajo časovne in prostorske omejitve posameznih ukrepov. Slednji se lahko odredijo za najkrajši čas, ki je potreben za zagotavljanje zadostnega varstva pred širjenjem oziroma za preprečevanje nalezljivih bolezni ter varovanje zdravja in življenja ljudi, vendar vsakokrat najdlje za 15 dni. V Poslanski skupini Stranke Modernega centra menimo, da so predlagane rešitve obravnavane novele Zakona o nalezljivih bolezni ustrezne, zato bomo predlog zakona tudi podprli. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SAB bo prestavil gospod Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Pozdravljeni kolegice in kolegi, državna sekretarka! Novela Zakona o nalezljivih boleznih je namenjena odpravi ustavne neskladnosti zakona po odločbi Ustavnega sodišča, ki je presojalo 2. in 3. točko prvega odstavka 39. člena. Ta v sedanji obliki pooblašča vlado, da zaradi preprečitve vnosa določene nalezljive bolezni v državo ali njene širitve prepove oziroma omeji gibanje in zbiranje prebivalstva. Pri tem Ustavno sodišče opozarja že na svojo predhodno presojo, po kateri izvršna oblast ne sme izvirno urejati vprašanja, ki sodijo na področje zakonodajnega urejanja, torej v parlament, ne v vlado. Zato je tudi izpodbijana zakonska ureditev, ki Vladi prepušča, da po lastnem preudarku izbira način, obseg in trajanje omejitev, s katerimi posega v temeljne svoboščine državljanov. Brez dvoma je takšna določba v neskladju z ustavo. Poleg tega pa izpodbijani zakon nima varoval, ki bi lahko omejila vladno arbitrarnost, kot sta dolžnost posvetovanja in sodelovanja s stroko ter obveščanje javnosti o okoliščinah in strokovnih stališčih, ki so pomembna za odločanje o ukrepih. Predlog spremembe zakona, ki je pred nami, tako na novo določa vsebino strokovne ocene, uvaja merila in kazalnike, ki se upoštevajo tako pri njeni pripravi kot tudi v fazi odločanja vlade o sprejemanju posameznih ukrepov ter določanju njihove časovne in prostorske omejitve. Vendar je vprašanje, ali spremenjeni 39. člen, kakor se predlaga, naslavlja vse ustavno problematične vidike. Ključno sporočilo odločbe Ustavnega sodišča je namreč nujnost izjemne previdnosti pri omejevanju pravic in svoboščin ter preprečitev zlorabe epidemiološke situacije s strani vsakokratne izvršilne oblasti. Vseh situacij res ni mogoče predvideti in zato mora izvršna oblast imeti tudi možnost za hiter odziv, vendar pri tem mora spoštovati sorazmernost ukrepov. Zato je zagotovitev varovalnih mehanizmov, ki preprečujejo arbitrarnost odločanja oblasti, nujna. Izkušnje nedvomno kažejo, da so varovalke še kako potrebne. Spomnimo se na policijsko uro, ki je neprekinjeno in brez nekih učinkov trajala več kot šest mesecev. Pa zaprtje vzgojno-izobraževalnih ustanov, ki je otrokom prineslo več škode kot koristi, in vseh podtaknjencev v protikoronskih paketih, ki kljub nenehnim intervencijam opozicije še vedno grobo posegajo v državljanske pravice. Na podlagi teh izkušenj smo v Poslanski skupini SAB predlagali amandmaja, s katerimi bi določili varovalni mehanizem, ki onemogoča arbitrarno odločanje izvršne veje oblasti ob sprejetju ukrepov, ki močno posegajo v ustavno zagotovljene človekove pravice. Državni zbor bi tako za vsak ukrep, katerega trajanje presega 60 dni, moral podati soglasje, odločal pa bi z dvotretjinsko tretjino. Žal koalicija poskuse izboljšanja zakonskega besedila, ki so bili usmerjeni v varovanje pravic državljanov in izpolnitev zahteve po določenosti zakonske podlage, nenehno zavrača. Kot je bilo poudarjeno tudi med razpravo na matičnem delovnem telesu, predlog uvaja mehanizme za hitro in učinkovito odločanje vlade, ne uvaja pa zavor in neravnovesij, da bi se na vladne mehanizme hitro lahko odzvali tudi drugi sistemi. V Poslanski skupini predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Branko Simonovi, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog novele Zakona o nalezljivih bolezni, ki je danes na naših klopeh, uresničuje ustavno odločbo, s katero je Ustavno sodišče ugotovilo, da je del 39. člena Zakona o nalezljivih boleznih v neskladju z Ustavo. Predlog, ki ga torej danes obravnavamo, bistveno oži polje proste presoje vlade pri sprejemanju omejitvenih ukrepov. Med drugim na novo določa vsebino strokovne ocene in uvaja merila in kazalnike, ki se upoštevajo pri pripravi ukrepov. Določa tudi časovne in prostorske omejitve posameznih ukrepov. Pri posegih v človekove pravice in temeljne svoboščine, pa predlaga poseben mehanizem, po katerem lahko posamezne ukrepe v trajanju nad 90 dni podaljša samo Državni zbor. Ustavno sodišče je, če povzamemo, namreč ugotovilo, da sta 2. in 3. točka prvega odstavka 39. člena Zakona o nalezljivih boleznih neustavni. Po mnenju ustavnih sodnikov mora biti iz zakona jasno razviden namen ukrepov, poleg tega mora ta dovolj natančno opredeliti dopustne načine oziroma vrste, obseg in pogoje omejevanja svobode gibanja ter pravice do zbiranja in združevanja ter druga ustrezna varovala pred arbitrarnim omejevanjem človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Presodilo je, da izpodbijana zakonska ureditev tej ustavni zahtevi ne zadosti, saj Vladi prepušča, da po lastnem preudarku izbira načine, obseg in trajanja omejitev. Ustavno sodišče je naložilo, da se morajo ugotovljena neskladja odpraviti v roku dveh mesecev. Naša naloga danes torej je, da se ugotovljeno neskladje odpravi. Ob obravnavi na Odboru za zdravstvo smo se članice in člani strinjali, da mora Vlada sicer imeti možnost hitrega odziva, vendar s sorazmernimi ukrepi. Tako smo sprejeli amandmaje, ki v predlog novele med drugim prinašajo natančnejšo opredelitev ukrepanja ob morebitnih drugih nalezljivih boleznih, ki jih zakon ne določa. Prav tako smo sprejeli amandma, da so ukrepi glede omejitve gibanja, zbiranja in prehajanja meje z odlokom odredijo vsakokrat najdlje za 15 dni. Če Vlada podaljša, spremeni, ukine ali uvede ukrep, mora pred izdajo odloka pridobiti dopolnjeno strokovno oceno, o ukrepih in strokovnih ocenah pa mora obveščati Državni zbor in javnost. Amandma še določa, da se gibanje na regijo ali občino lahko odredi le v času razglašene epidemije, to pa velja tudi za gibanje ob določenih urah v dnevu. Soočimo se s situacijami, ki nazorno kažejo izjemno občutljivost področja omejevanja človekovih pravic. Lahko zagovarjamo stališče, da bi bilo treba doseči širši konsenz, vendar − ali je ta sploh mogoč? Prišli smo v situacijo, ko moramo tehtati pomembnost različnih človekovih pravic, ki so ena najpomembnejših civilizacijskih pridobitev, in to seveda ni enostavna naloga. V Poslanski skupini Desus menimo, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalezljivih boleznih ustrezen odgovor na odločbo Ustavnega sodišča, zato ga bomo v okviru glasovanja podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Janja Sluga, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Danes obravnavamo vladno novelo, s katero ta odpravlja ustavno neskladnost zakona, ki je bil sicer sprejet že daljnega leta 1995. Leto in pol trajajoča epidemija je namreč dodobra razgalila težave pri izvrševanju zakona oziroma pomanjkljivosti predvsem 39. člena, ki Vladi podeljuje pooblastila za oblikovanje ukrepov za omejevanje in preprečevanje širjenja bolezni. Kmalu se je pokazalo, da največji problem predstavlja sam Zakon o nalezljivih boleznih, dodatno pa je Vlada s svojimi odloki pristojnosti iz 39. člena, ki jih zakon daje, še razširila in si ga po svoje razlagala. Tako da so bili od samega začetka vladni ukrepi oziroma odloki ustavnopravno sporni. Ustavna spornost je še bolj prišla do izraza pri javnih zbiranjih oziroma protestih, ko so začeli državljani aktivno izražati svoje mnenje oziroma svoje nestrinjanje z nekaterimi vladnimi ukrepi. Poleg tega pa Vlada tudi ni bila sposobna prepričljivo pojasniti oziroma utemeljiti, kako s posameznimi ukrepi, kot je omejevanje gibanja na občine ali pa popolno prepovedjo javnih zbiranj, zaustavlja širjenje bolezni. Zato se ni čuditi, da so nekateri pravni in ustavnopravni strokovnjaki že kmalu opozarjali, da Vlada sprejema sporne omejitvene ukrepe, ki imajo šibko pravno in strokovno podlago, hkrati pa zelo intenzivno posegajo v človekove pravice, kar bi lahko bilo v nasprotju z ustavo. In to je na koncu potrdilo tudi Ustavno sodišče. Strinjam se s tistimi, ki trdijo, da je bila to v tem letu ena od najpomembnejših odločitev Ustavnega sodišča, ki bo za dolga leta oblikovala naše dojemanje in izvrševanje osebne svobode, svobode gibanja in zbiranja. Tudi nas je nekoliko zmotilo, da so ustavni sodniki za svojo odločitev, kljub temu da so zaradi vladnih odlokov nanje državljani naslavljali številne pobude, potrebovali toliko časa. Če pa si podrobneje preberemo odločbo in tudi številna ločena mnenja − slednja je podalo kar šest od devetih ustavnih sodnikov oziroma sodnic − lahko razumemo, da so se znašli pred zahtevnimi izzivom in da so bila njihova mnenja deljena. Zato so končno odločitev sprejeli zgolj z enim odločilnim glasom večine. Če pa poskušamo njihovo odločitev nekoliko poenostaviti, jo pa lahko tolmačimo takole. Ali je bila oblast upravičena ukrepati? Da, ukrepi so bili nujni, saj ima varnost javnega zdravja prednost pred širjenjem nalezljivih bolezni. Ali oblast lahko ukrepe odreja arbitrarno, torej zgolj po svoji presoji in brez omejitev? Ne. Niti ob spopadanju z epidemijo oblast ne sme in ne more ignorirati strokovnih mnenj kot tudi ne ustavnega vidika omejevanja svoboščin in ne more prekomerno posegati v druge ustavne pravice in vrednote, saj slednje na koncu lahko ogrozi tako preostale človekove pravice in svoboščine kot tudi ustavno demokracijo samo. Slovenija ni edina, ki se je soočila z dilemo glede izbire med omejevanjem človekovih pravic in preprečevanjem posledic bolezni covida-19. Zastarelost Zakona o nalezljivih boleznih in univerzalnost dileme, s katero se je soočila večina evropskih držav, pa ne more predstavljati odveze za Vlado, da četudi je z ukrepi sledila nekaterim drugim evropskim in tudi tretjim državam v soseščini, da jim ni sledila tudi v ustreznosti pravnih podlag. Nekatere države so svoje pravne podlage dopolnile ali pa sprejele celo posebne zakone, na primer Nemčija, Avstrija in Francija. Zastarelost zakona tudi ne more predstavljati odveze za vladno arbitrarnost ter dejstvo, da je pod krinko argumenta varovanja javnega zdravja sprejemala tudi ukrepe, ki z epidemijo niso bili povezani. Nedvomno novela zakona po letu in pol predstavlja prvi korak, naslavlja sodbo Ustavnega sodišča in oži polje proste presoje Vlade, zavedamo pa se, da lahko odgovor na vprašanje, ali je Vlada s tem predlogom ustrezno odgovorila na zahteve Ustavnega sodišča in predpisala zadostne varovalke za varstvo pred arbitrarnim poseganjem v človekove pravice in temeljne svoboščine, poda edino le Ustavno sodišče. Zato bo naša odločitev temeljila predvsem na tem, ali bo vladna koalicija prisluhnila amandmajem, s katerimi želimo Vlado prepričati, da je treba za večjo legitimnost sprejemanja omejitvenih ukrepov, predvsem pa za seznanitev tako političnih odločevalcev kot tudi širše javnosti o njih opraviti tudi razpravo v Državnem zboru oziroma na pristojnem delovnem telesu kot varovalko pred arbitrarnimi posegi Vlade.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Jani Ivanuša, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Pred seboj imamo spremembe in dopolnitve zakona, ki sledijo odločbi Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Kaj se bo za ljudi spremenilo? Po našem mnenju prav nič, saj vsebina ukrepov ostaja enaka, je pa res, da bodo sedaj ukrepi določeni na zakonski ravni. Prav tako je pogoj za sprejetje ukrepa pridobljena strokovna ocena inštituta za varovanje zdravja Republike Slovenije. Menimo, da so se tovrstna priporočila upoštevala že sedaj, kajti pri sprejemanju vseh ukrepov v zadnjem letu zaradi kompleksnosti situacije enostavno ni mogla biti izključena odločilna politična odločitev. Epidemija, kot smo ji priče, zahteva presojo stroke, tako medicinske, epidemiološke, psihološke, sociološke kot tudi politične. Želimo si, da bi bilo v krizne štabe vključenih vse več strokovnjakov s področja psihologije, saj bi njihovi nasveti zagotovo pripomogli k temu, da bi bilo ukrepi lažje sprejeti med ljudmi. Vlada je z začetkom svojega mandata vstopila v krizne družbene razmere, odzvati se je morala hitro in odgovorno. Zagotovo so bile napake, tudi če bi imeli levo opcijo vlade, bi prihajalo do napak, saj gre za situacijo, ki smo ji priča morda enkrat na vsakih sto let. Strategija, kako se odzvati, ni bila pripravljena, zato so morale cele ekipe ljudi po ministrstvih delati zelo zavzeto, da smo danes v razmeroma urejeni zdravstveni situaciji. Te ekipe ljudi pa zagotovo niso pripadniki le desne opcije, ampak tudi leve in tudi apolitične opredelitve. Nasprotni politični pol vedno nerealno predstavi, da predsednik Vlade sprejema določene ukrepe samovoljno in se s takim zavajanjem povzroča škoda in nepotrebne napetosti v družbi. Ukrepe zagotovo sprejema Vlada, vendar na podlagi mnenj in priporočil strokovnjakov. Seveda pa gre za finese, ki jih vsaka vlada dodatno vključi v normativne akte. Verjamemo, da so pred vsakim sprejetjem ukrepov v ozadju potekala zelo naporna pogajanja vseh prej omenjenih strok in smo dobili najboljše ukrepe, kakršne smo pač lahko v določeni situaciji. Sedanji zakon tako podrobno definira postopek, da upamo, da zaradi takšne pravne doslednosti v praksi ne bo prihajalo do težav, saj se bistveno oži polje proste presoje vlade pri sprejemanju ukrepov. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavila Nada Brinovšek. Izvolite.
Lep dober dan vsem skupaj! Pandemija covida-19, ki je v lanskem letu nekako zaobjela tako rekoč cel svet, je vse skupaj zelo presenetila in po letu in pol za sabo pustila tako na gospodarskem kot tudi na socialnem področju veliko negativnih posledic. Odpravljanja teh posledic so se države lotile po svojih najboljših močeh. Vlada Republike Slovenije se je v lanskem letu, naslednji dan po nastopu mandata, morala na posledice pandemije odzvati hitro in pa seveda tudi učinkovito. Prazna skladišča zaščitne opreme in pa pomanjkljiva zakonodaja sta bili tako za Vlado kot tudi za nas državljane velik izziv. Zaradi možnosti okužb z nevarno boleznijo covida-19, je Vlada na podlagi Zakona o nalezljivih boleznih, ki je bil sprejet v letu 1991, sprejemala tudi odloke o začasni in pa splošni prepovedi gibanja in pa zbiranja ljudi na javnih mestih in javnih površinah. Velika večina državljanov je v želji, da epidemijo čim prej zajezimo, spoštovala te ukrepe države. Mnogi med nami so nesebično ponudili svojo roko in pomoč širši skupnosti kot tudi posameznikom. Peščica državljanov pa je bila nasprotnega mnenja in so skoraj da vsakemu ukrepu Vlade nasprotovali. Skupina pobudnikov, ki je vložila predlog na Ustavno sodišče glede ocene ustavnosti in pa zakonitosti odlokov o začasni in pa splošni prepovedi gibanja in zbiranja ljudi, je bila mnenja, da določbe sprejetih odlokov tako intenzivno posegajo v človekove pravice in v temeljne svoboščine, da bi bile lahko uvedene le v primeru vojnega ali pa izrednega stanja. Da ukrepi ne bi smeli biti sprejeti za celotno ozemlje Republike Slovenije, da naj bi ti ukrepi temeljili na neresničnih podatkih, in da bi se vsi ti ukrepi morali sprejemati z zakonom. Na podlagi te pobude skupine pobudnikov je Ustavno sodišče v mesecu maju letošnjega leta izdalo odločbo, s katero je ugotovilo, da sta drugi in pa tretji odstavek 39. člena Zakona o nalezljivih boleznih v neskladju z Ustavo Republike Slovenije, in sicer v primeru, ko gre za omejitev gibanja in zbiranja ljudi na javnih krajih. Poudarjam, da Ustavno sodišče določb zakona o nalezljivih boleznih ni odpravilo, temveč je naložilo Državnemu zboru, da mora v roku dveh mesecev ugotovljeno neskladje odpraviti. Do odprave ugotovljenega neskladja pa se določbe drugega in tretjega odstavka 39. člena zakona uporabljajo. Ustavno sodišče je s svojo odločbo zakonodajalca opozorilo na glavne pomanjkljivosti: da je preohlapna določitev oziroma nedoločitev območja, na katerem se lahko izrekajo ukrepi, da niso opredeljeni načini, vrste ter posegi v svobodo gibanja in zbiranja, da ni omejeno trajanje ukrepov. Ustavno sodišče je tudi nadalje ocenilo, da v zakonu ni določena obveznost posvetovanja s stroko ter da je nedoločeno, kako se seznanja javnost z okoliščinami in strokovnimi stališči. Na podlagi navedenega je Ustavno sodišče ugotovilo, da je v neskladju z Ustavo Republike Slovenije pet odlokov, ki so bili sprejeti na podlagi Zakona o nalezljivih boleznih in so se nanašali na omejitev gibanja. Moram reči, da se mi tukaj zastavlja vprašanje, kaj je pa potem s postopki, ki pa temeljijo na odlokih, ki so bili sprejeti kasneje od odlokov, za katere je Ustavno sodišče z odločbo ugotovilo, da so v nasprotju z Ustavo, hkrati pa so prenehali veljati pred objavo odločbe Ustavnega sodišča. Teh odlokov sodišče ni zaobjelo v svoji odločbi, pa vendarle gre tukaj za identično pravno stanje. Vendar pa je odločbe Ustavnega sodišča treba upoštevati. Ministrstvo za zdravje je pripravilo dopolnjen predlog Zakona o nalezljivih boleznih, seveda v skladu z zahtevami odločbe Ustavnega sodišča, ki smo ga poslanske skupine koalicije na matičnem odboru še dopolnile. Danes je novela Zakona o nalezljivih boleznih tukaj pred nami in po našem mnenju je skladna z zahtevami Ustavnega sodišča. V Slovenski demokratski stranki bomo Predlog spremembe Zakona o nalezljivih boleznih podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča Poslanke skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila Tina Heferle. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Z današnjo novelo Zakona o nalezljivih boleznih bi morali implementirati odločbo Ustavnega sodišča, pa žal ni tako. Kakšna je v resnici vsebina odločbe? Ustavno sodišče je med drugim zapisalo naslednje: »Svoboda gibanja je izraz splošne svobode ravnanja. Brez svobode gibanja si je težko zamisliti posameznikovo svobodo v najširšem pomenu besede. Svoboda gibanja je pogoj za celovito uresničevanje številnih drugih ustavno zagotovljenih človekovih pravic in temeljnih svoboščin.« Ustavno sodišče je za pravico do svobode združevanja zapisalo celo naslednje: »Gre za eno temeljnih ustavnih vrednot, ki omogoča svobodo izražanja mnenj, oblikovanje politične volje in samo organiziranosti. Pravica do združevanja je tudi izhodišče in zagotovilo za sistem politične pluralizma, brez katerega ni svobodne demokratične družbe.« To so pomenljive besede. V preprostem povzetku pomenijo to, da v času epidemije in v imenu epidemije pač ni vse dovoljeno. Ustavno sodišče je zelo jasno zavzelo stališče, da Vlada ne more in ne sme biti tista, ki bi zaradi preširoko definirane zakonske podlage omejevala človekove pravice. Kadarkoli se človekove pravice omejujejo, je vedno potrebno opraviti preizkus sorazmernosti, kar pomeni, da je treba prav vsakič pretehtati, ali je neka omejitev res zares nujno potrebna, da zagotovimo ustavno upravičen cilj, ki ga zasledujemo. Še enkrat, tudi ali pa predvsem v času epidemije. Kaj je naredila ta vlada in kaj želi sprejeti vladna koalicija? Omejevalne ukrepe, ki so jih v preteklem letu sprejemali z vladnimi odloki, s katerimi so neupravičeno, prekomerno in nesorazmerno posegali v človekove pravice in svoboščine, recimo od prepovedi prehajanja med občinami do policijske ure in prepovedi združevanja v obliki shodov, so sedaj zapisali v zakonsko besedilo. Minister Hojs je to napovedal in zgodilo se je. V zakon so med drugim po novem celo zapisali prepoved gibanja v določeni razdalji od prebivališča posameznika, prav tako pa so v zakon spretno vključili besede, kot so »zlasti« ali pa »tudi«. To sta dva pomensko zelo odprta pojma, ki omogočata tej vladi, da bo poleg zakonsko predvidenih omejevalnih ukrepov sprejemala tudi druge omejevalne ukrepe, ki jih sicer ta novela zakona izrecno ne predvideva. Še več. Vlada se je kljub opozorilom in napotilom Ustavnega sodišča pridržala diskrecijsko pravico odločati o tem, kakšni omejevalni ukrepi se bodo v danih situacijah sprejemali in koliko časa bodo sploh veljali. Namreč tudi po novem Vlada ne bo imela nobene časovne omejitve, ampak bo popolnoma samostojno sprejemala odločitve o morebitnem podaljšanju omejevalnih ukrepov in pri tem še vedno ne bo vezana ne na strokovno mnenje epidemiologov ne na morebitno podaljšanje omejevalnih ukrepov z glasovanjem v Državnem zboru. Naj še enkrat opozorim. Ustavno sodišče zelo eksaktno napiše: »Pri omejevanju človekovih pravic uporaba nedoločnih pojmov oziroma pomensko odprtih pojmov ne sme biti takšna, da bi izvršilni veji oblasti omogočala izvirno urejanje zakonske materije.« V zakonu bi morali biti pri vsakem omejevalnem ukrepu posebej predvideni pogoji za njegovo uvedbo, namesto tega pa ta vladna koalicija sprejema zakon z besedilom, ki bo Vladi prepuščal, da sama brez vnaprejšnjih kriterijev in pravil igre presoja, kateri način omejevanja svobode gibanja ljudi bo uporabila in koliko časa bo to veljalo. Glede na včerajšnjo napoved premierja, da bo jeseni vse zaprto, če ne bomo dosegli zadostne stopnje precepljenosti, bi nas morale današnje zakonske spremembe pošteno skrbeti. In še enkrat, v imenu in na račun epidemije ni vse dovoljeno. Predvsem pa nikoli ni dovoljeno prekomerno in nesorazmerno omejevanje ene človekove pravice na račun druge. Če epidemiologi zagovarjajo recimo ukinitev prepovedi prehajanja med občinami, če zagovarjajo ukinitev policijske ure, če opozarjajo na to, da kolesarjenja ali mirni shodi ne predstavljajo epidemiološke grožnje ali pa če opozarjajo na to, da bi se morali otroci vrniti v šolske ustanove, potem si nobena vlada ne bi smela jemati te pravice, da svoj narod omejuje kar tako, ker se ji tako zahoče. V Poslanski skupini LMŠ bomo noveli zakona nasprotovali.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Sočlanih demokratov bo predstavil mag. Dejan Židan. Izvolite.
Gospod podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, ostali prisotni, vsi skupaj lepo pozdravljeni! Danes je pred nami dosti enostavno vprašanje, ali želimo živeti v državi, kjer vlada, katerakoli vlada, na podlagi nedorečenih kriterijev lahko za nedoločen čas predpiše izredne ukrepe, ki v svojem smislu spominjajo na izredno stanje. Še enkrat, enostavno vprašam, ali želimo živeti v državi, kjer vlada lahko predpiše izredno stanje za nedoločen čas. Odgovor vseh demokratk in demokratov v Evropski uniji bi moral biti odločen ne. To ni stvar razprave, če se sprašujemo ali govorimo o konkretni vladi. Seveda Socialni demokrati trenutni vladi ne zaupamo in znamo našteti milijon razlogov, zakaj je tako. Vendar ne govorimo o konkretni vladi, nobena vlada ne sme imeti pravice za nedoločen čas v tej državi predpisati izredne razmere. Zavedamo se, da zakon, ki je pred nami, je nastal na podlagi odločitve Ustavnega sodišča. Težava je pa v tem, ker je rešitev napačna. Rešitev je po našem mnenju takšna, da bo Ustavno sodišče, ko bo ponovno razsojalo, ugotovilo podobno, vendar verjetno z bolj trdimi besedami. Seveda je država in mora biti pripravljena na posebne okoliščine. Povsem razumljivo je, da država mora imeti sistem narejen na način, da lahko hitro odreagira. Zato je povsem jasno, da izvršilna veja oblasti za zelo omejeno obdobje je tista, ki lahko brani Slovenijo. Vendar poudarek: omejeni ukrepi za omejeno obdobje. Predlog, ki je pred nami, je drugačen. Opozicijske stranke z amandmaji, ki so vloženi, nakazujemo, kaj je glavna skrb. Je pa še dosti več skrbi pri tem nevarnem in škodljivem zakonu, vladnem zakonu, ki je pred nami. Pomembna skrb je v tem, da vlada nima omejitve. Nima omejitve na sedem dni, na 14 dni, na mesec, na 60 dni. V črnem scenariju, v tej državi pa še črni scenariji uresničijo prepogosto, v bistvu lahko pridemo v povsem napačen sistem. Zato predlagamo amandmaje. Predlagam, da jih sprejmete, pa seveda jih ne boste, kakor je tudi navada na desni strani. Dolžan sem, da pred vami preberem zelo jasno opozorilo uglednega pravnega strokovnjaka, ki je te dni zaradi svojega razmišljanja na eni od zasebnih visokošolskih, desnih strani naklonjenih ustanov, že bil discipliniran. Prebrali ste včeraj. Andraž Teršek je prvi pravni strokovnjak, ki se je nedvoumno opredelil. Napisal je takole. »Novela dejansko, pravnik bi zapisal de facto in de iure, ne le posega v temeljne človekove in ustavne pravice in svoboščine − ukinja jih! Na očitno protiustaven način zagotavlja izvršilni veji oblasti bianco menico, da z ljudmi počne karkoli, kadarkoli in kolikor dolgo želi. Z njihovo svobodo gibanja, osebno svobodo, pravico do zasebnosti, intimnim in družinskim življenjem. Ta nezaslišana novela, ki antipolitični značaj protiustavne zlorabe zakona kot forme za antidemokratični in antipravni politični manifest, ki uzakonja ne le možnost, pač pa že dejstvo totalne politične zlorabe zakonodajnega procesa, zaokrožuje zakon in tri novele v enotni antipravni in totalni politični zakon.« Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, apeliram, da škodljiv in nevaren zakon zavrnemo. Hvala vam.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Vsi vloženi amandmaji k 2. in 3. členu se nanašajo na podobno vsebino, zato predlagam, da se razprava o obeh členih in k njima vloženih amandmajih opravi skupaj. Ker ni nasprotovanja, v razpravo torej dajem 2. in 3. člen ter dva amandmaja Poslanske skupine LMŠ, dva amandmaja Poslanske skupine SD in dva amandmaja Poslanske skupine SAB in dva amandmaja Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Vidim, da je interes za razpravo. Odpiram listo. Prosim, prijavite se. Imamo štiri prijavljene razpravljavce. Prvi dobi besedo mag. Dušan Verbič, pripravi se gospa Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Bom nekako v tej svoji razpravi relativno kratek, kajti po sami vsebini in nekako pogledu v Državnem zboru smo več ali manj isti kolegi in kolegice, ki smo bili že na Odboru za zdravstvo. Moram priznati, da sem z veliko pozornostjo spremljal predstavitev stališč, ki se tako ali drugače dobesedno navezuje na tako imenovani, kot ste rekli, 2. in 3. člen. Lahko takoj rečem, da nekako se v marsikateri zadevi ne morem strinjati, kljub temu da v celoti ne sprejmem odločitve Ustavnega sodišča in absolutno z odločitvijo Ustavnega sodišča preprosto nimam namena tako ali drugače polemizirati ali se do nje opredeliti. Lahko pa zelo jasno in razločno rečem, da odločitev Ustavnega sodišča v zvezi s tem zakonom prav gotovo ni tako ostra, kot se je nekako v tej razpravi in danes tudi v predstavitvah prikazovalo s strani posameznikov. Dejstvo je, da tudi če se sklicujemo v svojih razpravah in predstavitvah na različne pravne strokovnjake, si dovolim tudi sam, vendar ne bom z imenom, menim, da so profesorji ustavnega prava na Pravni fakulteti v Ljubljani zelo kompetentne osebe in tisto, kar mi je zelo pomenljivo in je resnično vezano na ta tako imenovani 2. in 3. člen, bom samo v stavku povzel. Dejstvo je, da je to stališče za moje pojme zelo uveljavljenega profesorja, naslednje: »Ustavno sodišče je s tehniko ugotovitvenih odločb šlo na roko Vladi, ni se poslužilo tehnike ugotovitve odprave odlokov, temveč zgolj razveljavitve, kar v praksi daje Vladi in Državnemu zboru popravni izpit.« Predvsem pa tukaj še dodaja, da je to v običajni družbi povsem neka normalna gesta. Menim, da je zelo kredibilna vsebina sporočila, res pa je, da si v političnih razpravah in razmišljanjih nas prisotnih lahko vsako zapisano besedo ali stavek razlagamo po svoje. Dejstvo je, da v imenu in na račun epidemije se preprosto nekako, vsaj kar se tiče mene osebno, moram zavedati in pričakujem tudi od marsikoga drugega, da je življenje v času uvedbe epidemije praktično postavljeno v popolnoma drugačen način življenja. Kakršenkoli ukrep, ki je sprejet s strani izvršilne veje oblasti, sam ocenjujem, da mora slediti predvsem zaščiti, zdravju ljudi, predvsem ohranitvi zdravja pred epidemijo. Kakšne pa so te poti s strani političnega stališča ali lastne presoje, sem nekako precej objektiven in razumem različne poglede in podobno. Ampak tukaj bi nekaj izpostavil zelo jasno. Pravica do svobode gibanja, pravica do združevanja in marsikatere pravice so obvezno sestavni del vsake demokratične družbe, in to velja v dosti visoki piramidi teh človekovih pravic v nekih normalnih okoliščinah. Ko pa se pojavi to, s čimer smo sedaj soočeni že kar lep čas, sem pa trdno na stališču, da to niso absolutne pravice. Dejstvo je, da preprosto tovrstne pravice po neki hierarhiji, ki so povezane tudi z vrsto drugih pravic, in menim, da je tudi Ustavno sodišče tehtalo, zaradi tega je tudi neko tako stališče, ki ni zelo strogo, po moji skromni oceni šlo v smer, da preprosto pri ocenjevanju teh tako imenovanih pravic po hierarhiji, da je visoko na vrhu in že skoraj blizu absolutne pravice v času izrečene epidemije preprosto pravica do zdravja in ohranitve zdravja. Tukaj moram priznati, da je najverjetneje veliko tovrstnih somišljenikov, ki tako razmišljajo. Vendar takrat, ko se pogovarjamo o vladnih ukrepih,vsaj v sedanji politični polarizaciji, mislim, da se to marsikdaj zamegli. Kakorkoli se sliši, sem nekako na stališču, da izvršilna veja oblasti ali vlada, ki je zavezana s strani volivcev, ne glede na to, katera vlada je, mora delovati hitro in učinkovito ter tudi v interesu ljudi, v tem primeru v zaščito zdravja, ko se pojavi epidemija. Verjamem, da ni vse idealno, verjamem, da so kakšne zadeve, ki bi lahko bile tudi nekoliko drugačne, ampak takrat, ko se pogovarjamo o človekovih pravicah, mislim, da ne bi smelo biti nekega bistvenega razlikovanja v razpravah. Dejstvo je, da trenutna situacija je že nekaj časa, če govorimo o državnem zboru, lahko tudi vprašanje učinkovitosti vlade, kot sem prej omenil, v tej trenutni politični polarizaciji. Kakršenkoli predlog s strani štirih opozicijskih poslanskih skupin, ki je, verjamem, dobronameren, gledam z nekoliko drugačnimi stališči, morda tudi na podlagi izkušenj iz preteklosti. Eno je tisto hotenje, ki je črka na papirju ali črka v zakonu, drugo pa je, kako se lahko sprejemajo odločitve v korist zaščite zdravja ali ohranitve zdravja v času epidemije, za katero vemo, da so to pač izredne razmere, in lahko rečem, da je ta tako imenovana učinkovitost ali hitro odzivanje in sprejemanje odločitev za ohranitev zdravja bistveno oteženo. Zato lahko še enkrat rečem, da je zame, kar se tiče vloženih amandmajev, malce sporno. Kajti na matičnem odboru, če pogledamo, kaj smo sprejeli, smo sprejeli v bistvu to, kar se v polovici teh amandmajev, ki so vloženi, tudi predlaga. Dejstvo je, da smo v prvem odstavku 8. člena dodali novo vrstico, prav tako pa se je tudi tretji odstavek 8. člena spremenil in se je nekako sledilo temu, da se dobesedno tudi v primeru odločitve, ki je vezana na lastnosti nalezljivih bolezni, nemudoma obvesti Državni zbor. Tu se mi ponovno postavlja vprašanje, kje je tista ločnica ali pristojnost, če lahko tako rečem, izvršilne veje in zakonodajne veje oblasti. Sam, kakorkoli se sliši, sem zelo na stališču, da je izvršilna veja oblasti tista oblast, ki mora izvajati operativno določene aktivnosti. In da tu ne bo napačnega razumevanja, absolutno sem zelo na strani ščitenja vseh pravic, vendar če imamo pa izredne razmere, in nesporno epidemija covida so izredne razmere, pa mislim, da bi morala biti velika stopnja tolerance in tudi razumevanja, da ne moremo vseh pravic preprosto dati v trenutku časa in razmer, v katerih se družba nahaja, na prvo mesto. V nadaljevanju se nimam več namena oglašati. Lahko povem, da menim, da je matični odbor sprejel primerno, kar se tiče 2. in 3. člena, zato teh vloženih amandmajev ne podpiram. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je gospa Violeta Tomić. Pripravi naj se mag. Meira Hot.
Spoštovani vsi prisotni in vsi, ki spremljate to sejo, predvsem državljanke in državljani! Jaz, Violeta Tomić, poslanka Levice, pri polni zavesti izjavljam, da tega zakona o nalezljivih boleznih ne podpiram. Prav tako bo storila tudi stranka Levica in upam, da tisti del opozicije, ki glasuje po svoji vesti, ki jo ima. Namreč vlada na podlagi suma, da je nekdo okužen, misli posameznike in skupine izolirati. Ne glede na to, da je ta zakon grob poseg v temeljne človekove pravice, ga sprejema po hitrem postopku, brez širše razprave in na njega ni možno vložiti referenduma. Nobena, spoštovani in spoštovane, pravniška latovščina ne pomaga. Noben amandma ne pomaga. Dejstvo je, da je ta zakon škodljiv in nedopusten. Veste, ljudje imajo dovolj. Imajo dovolj represije, ukrepov, ki ne delujejo, dvojnih meril, ki oblastnikom dovoljujejo, da hodijo okoli brez mask, se združujejo, hodijo po gostilnah, medtem ko državljane in državljanke kaznujejo z visokimi kaznimi za zelo majhne prekrške, jedenje sendviča, združevanje, šolarje, ki želijo v šolo, da ne naštevam, kajti nimam dovolj časa, da bi naštela vse neumnosti te vlade, ki smo jih uspeli utrpeti v tem času epidemije. Ljudje imajo dovolj robokopov, ki tepejo državljane in državljanke, ki berejo Ustavo, ki jo ta vlada tako gladko in vehementno krši. Tudi ta zakon je protiustaven, kajti Ustavno sodišče je problematiziralo 39. člen ZNB, saj ta pooblašča Vlado, da v primeru nalezljive bolezni prepove oziroma omeji gibanje in zbiranje prebivalstva po lastni presoji, brez zakonskih omejitev in meril. Oni izvorno odločajo o omejevanju pravic posameznikov. Ta zakon daje pooblastilo izvršni oblasti, da počne z nami pravzaprav, karkoli hoče. Pa naj vas spomnim na nabavo zaščitne opreme, na nedelujoče maske, respiratorje, na bogatenje pajdašev te vlade, na podeljevanje koncesij, na propad zdravstvenega sistema, na umiranje premnogih starostnikov, ki so bili okuženi v domovih, pa na umiranje premnogih ljudi, ki so imeli druge bolezni, ne covid, ampak smo govorili samo o covidu celo leto. Pa da ne govorimo o korupciji, ki jo je bilo nebroj, privatizaciji. Povejte mi, kako in komu naj državljani zaupajo. Ta vlada zlorablja epidemijo za neko izredno stanje. Tudi retorika je popolnoma vojna. Mi smo v boju, mi se borimo s sovražnikom in tako naprej. Izkoristili ste epidemijo, da ste nam ukradli državo. Ukradli ste nam državo. In potem ste imeli za komunikatorja Jelka Kacina, ki gre in reče, »dajmo se malo hecati«. Fajn. Včeraj smo poslušali Janeza, ki nam je povedal, predsednika vlade namreč, da če ne bomo imeli do jeseni 70-odstotno precepljenost, da bomo spet vsi zaprti. Fajn. Mokre sanje vseh avtoritarcev. Veste, strah in dvome državljanov, ki so se namnožili v tem času ravno zaradi teh neumnosti, ki jih vlada ves čas počne, in nedoslednosti, je treba naslavljati in reševati z eno občutljivostjo, spoštljivo, nikakor pa ne z represijo in prisilo, kot bi to vi počeli. 4. člen tega zakona govori, da ima pristojni inšpektor pravico in dolžnost omejiti ali prepovedati gibanje na podlagi suma, poudarjam, suma, da so osebe zbolele za določeno nalezljivo boleznijo. Tako bo vlada lepo posameznika ali pa kar cele skupine, ki jim niso všeč, lahko na podlagi suma odstranila. In tej vladi ne gre zaupati. In pri tej vladi Janeza Janše je to popolnoma možno. Tako da želi omejiti gibanje, zbiranje, proteste, mirne kolesarje, prehode med občinami, policijsko uro. Veste, zakonu nasprotuje večina državljanov in državljank in jaz srčno upam, ampak res srčno upam, da mu bo nasprotovala tudi večina poslank in poslancev, ker gre za izjemno grob poseg v človekove pravice, ki je protiustaven in nedopusten in nobena epidemija ne more biti izgovor za kratenje človekovih pravic in nespoštovanja ustave. Glasovala bom absolutno proti. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je gospa Meira Hot, pripravi se gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Ustavno sodišče z odločbo odloči, da je 39. člen Zakona o nalezljivih bolezni v neskladju z Ustavo, ker ni dovolj določen, ker ni dovolj predvidljiv, ker ni dovolj vsebinsko opredeljen in tako dalje. Odgovor vlade ni pripraviti neko ustrezno zakonodajo, ki bi bila predmet neke široke javne razprave, kjer bi lahko celotna zainteresirana javnost podala svoje celovite pripombe, ker vseeno gre le za življenje ljudi, gre za javno zdravje, gre za dosledno upoštevanje načela pravne države in zakonitosti ter ustavnosti postopkov. Ne, po znanem stilu vlada pripravi zakon, ki je popolnoma v nasprotju z duhom te ustavne odločbe. In to je tako zelo žalostno. Če smo bili morda na začetku ob nastopu novega ministra za zdravje še nekoliko optimistični, da bo upošteval Hipokratovo prisego, pa da bo upošteval načela etike in morale, nam je s tem zakonom absolutno jasno, da temu ni tako, da je kvečjemu nasprotno, In to je obžalovanja vredno. Vsem nam je jasno, in to je bilo danes že večkrat povedano, da je zaupanje javnosti, da je zaupanje državljank in državljanov v to vlado, pa ne samo v vlado, na splošno vso politiko, saj tukaj nismo izjeme, v politiko je zaupanje naših državljank in državljanov na absolutnem minimumu. In to je res obžalovanja vredno. Včeraj poslušamo o tem, kako naj bi vse politične stranke pozivale ljudje k cepljenju, hkrati pa predlagate take zakonske rešitve, ki so prav vse zgrozile tiste, ki so pravniki, kakor tiste, ki so nepravniki. Pravniki pa sploh so se dvignili v luft, in to absolutno upravičeno. Ker pravnik zelo ceni te človekove pravice in svoboščine, ki so nek demokratični standard, za katerega je bilo potrebno stoletja boja, vi ste jih pa ukinili in omejili v roku nekaj mesecev, vse pod krinko reševanja življenja ljudi, vse pod krinko omejevanja širjenja nalezljive bolezni covida. Vse pod krinko tega, da bomo rešili ljudi, se vzpostavlja arbitrarna država, država, kjer so demokratični standardi postali tujek in neznanka. In še enkrat, to je žalostno. Najbrž bom besedo žalostno v današnji razpravi še večkrat ponovila. Tudi sama strategija cepljenja ne deluje, ker ste sami rekli oziroma je bilo slišati s strani vodje komunikacijske skupine pri strategiji cepljenja, da ni zaupanja in da tudi s tega vidika najbrž ciljev ne boste dosegli. In kakšen je potem odgovor vlade? Ja, gremo strašit ljudi. Če ne bomo do konca avgusta prišli na 60, 70-odstopno precepljenost, bo jeseni zaprto vse. Vse se bo zaprlo, ampak kriva ne bo vlada, krivi bodo ljudje, ker se niso želeli cepiti. Ja, zakaj pa ne? Vprašajte se, zakaj ne. Zakaj je stopnja nezaupanja na tako nizkem nivoju? Ja, sem jezna in sem žalostna in se opravičujem, ampak ta debata me jezi in ta debata me žalosti. Ko prideš na ta nivo, postanem žalostna. Živimo v res neki katastrofalni klimi, nezaupanju, v skepsi do vladnih rešitev. In v taki klimi se predlaga zakon, ki tako drastično omejuje človekove pravice in svoboščine in daje taka pooblastila vladi, in to spet po nekem skrajšanem postopku, brez ustreznega obveščanja, brez sodelovanja javnosti, ustvarjajo se pa izjemne posledice za ljudi. Ja, kako boste pa potem ustvarili klimo zaupanja, če se v taki klimi sploh sprejemajo take zadeve? Kako?! Kako naj vam ljudje zaupajo, če pa je občutek, da se vse to dela na skrivaj in da naenkrat se samo o vsem razve. Saj sem sama prejemala tudi taka vprašanja, kako to, da nihče ni ničesar obveščal, kako ste to delali tako na skrivaj. Govorite o nekem zaupanju, hkrati se pa dela vse na skrivaj. Saj ni čudno, da smo tam, kjer smo. In zdaj ta zakon uvaja zelo sporne, dvomljive in absolutno vsaj po mojem mnenju rešitve, ki so še vedno v nasprotju z Ustavo. Že prejšnji zakon je v bistvu dal pooblastila določenim organom, ki jim jih sploh ne bi smel dati, zelo hudo pooblastilo v kontekstu omejevanja gibanja in karantene, torej organom, ki sploh niso kvalificirani za izdajanje teh odločb. Tudi to ni bilo najbolj v skladu z zakonom. Ta zakon pa sedaj samo nadaljuje s tako prakso in v resnici ne uresničujete odločbe Ustavnega sodišča. V bistvu samo ustvarjate neko zakonsko podlago in vsebino, ki je v bistvu bila v preteklem letu uporabljena, ampak samo na drug način, s podzakonskimi akti. Pa vas je potem moralo Ustavno sodišče spomniti, da vseeno živimo v neki demokratični državi, kjer ima parlament vseeno tudi določena pooblastila. Pa vam bom prebrala, ker je v odločbi sodišča zelo lepo napisano, kaj pomeni načelo demokratičnosti in kaj zahteva. Zahteva, da najpomembnejše odločitve, zlasti tiste, ki se nanašajo na državljane, sprejmejo neposredno izvoljeni poslanci z zakoni. Izvršilna oblast lahko deluje samo na vsebinski podlagi in v okviru zakona. Navedeno zahteva tudi načelo delitve oblasti. In ker je zakonodajna pristojnost po Ustavi podeljena Državnemu zboru, drugi državni organi ne smejo spreminjati ali samostojno urejati zakonske materije. Tak zelo dober opomnik za delovanje, zelo dober opomnik o tem, kaj pomeni načelo pravne države, kaj pomeni ustavnost, kaj pomeni zakonitost, kaj pomeni tudi Državni zbor, v katerem danes sedite, ker se je v preteklem letu to zelo zelo dosledno pozabljalo. Ko Ustavno sodišče to končno ugotovi − pa tudi na to odločbo smo kar dolgo čakali, v preteklosti si tudi Ustavno sodišče ni upalo iti tako daleč, ker so se tudi oni bali, kaj pomeni širjenje te nalezljive bolezni. Tudi oni so se bali. Ampak tako daleč ste šli s temi posegi, da je Ustavno sodišče moralo poseči in jasno povedati, kje so meje. Oni vam potem povedo, da je treba ta zakon dopolniti. Vaša rešitev pa je, da pod krinko ustvarjanja in naslavljanja vseh problematičnih vidikov veljavne zakonodaje v bistvu samo zapišete v zakon pooblastila vladi, ki si jih je v bistvu v zadnjem letu itak že prisvojila in izvajala. Dejstvo je, da ta zakon nima nekih varovalk, s katerimi bi se preprečilo arbitrarno delovanje vlade. V bistvu se popolnoma nadaljuje ignoranca zakonodajne veje oblasti in spet se celotno oblastno odločanje skoncentrira v eni veji, torej v izvršilni veji oblasti. Ponovno gre za popolno derogacijo parlamenta, gre za kršitve načela delitve oblasti, gre za podcenjevanje parlamentarne demokracije, za ignoranco do lastnega ljudstva, gre za koncentracijo moči v enem organu, kar je absolutno v nasprotju z načelom demokratičnosti, o katerem sem vam sicer že prebrala, kaj pomeni. Vi v bistvu s predlaganimi spremembami podajate neka pooblastila vladi, da v primeru boja zoper nalezljivo bolezen lahko sprejema ukrepe z de facto neomejenim časovnim rokom. Ni nobenih strokovnih meril, ki bi jo pri odločanju vezalo, dajete ji zakonska pooblastila, da neomejeno, nedopustno, protipravno, protiustavno, nesorazmerno, nepravično in nelegitimno posega v ustavno zagotovljene pravice in svoboščine, in to z ukrepi, kot so omejitev gibanja, z ukrepi, kot so omejitev gibanja izven določenih ur, govori se celo o nekih izolacijskih centrih, pa tukaj prosim za neka pojasnila. To je zame res neka neokusna in žalostna praksa, ker odločba Ustavnega sodišča govori o nedopustnih ukrepih preteklega leta, o protiustavnih hudih posegih v temeljne človekove pravice in svoboščine. Namesto da se zdaj v zakon zapišejo zelo stroga, zelo ostra merila oziroma meje pri sprejemanju tovrstnih ukrepov, da se ustvarijo določna, jasna, predvidljiva merila ob strogem in doslednem parlamentarnem nadzoru, kakor bi moralo biti v neki demokratični državi normalno, vi ravnate ravno obratno. Vi ste v posmeh pravni državi, Ustavnemu sodišču in parlamentu pripravili v bistvu novelo zakona, ki samo omogoča legalnost ukrepov. Ampak vseeno ti ukrepi ne bodo legitimni. Legalnost ne pomeni, da je to tudi legitimno. In vsaj po mojem mnenju ne bodo niti moralni niti etični, ker tovrstno omejevanje temeljnih pravic, tovrstni posegi v neko osebno dostojanstvo, osebno svobodo posameznika, prisila, samovolja oblasti, represija in kaznovanje, to ne more biti legitimen normalen odziv na epidemijo. To ni normalen odziv, to ni normalen način omejevanja širjenja nalezljivih bolezni. To je samo korak v zelo hudo arbitrarno državo, korak iz demokratične države v arbitrarno. In to je v bistvu izgovor. To je en izgovor, krinka, ki vam bo omogočila popolno koncentracijo moči v izvršili veji oblasti. In to se vidi, ker epidemijo ste ves čas jemali zgolj kot nek alibi za uveljavljanje lastnih interesov. In ta zakon, pa ne samo po mojem prepričanju, po prepričanju res mnogih pravnikov ne odpravlja v bistvu neustavnosti, ne odpravlja pravne praznine, ki jo je Ustavno sodišče ugotovilo. V bistvu prenaša zgolj neko dosedanje samovoljno vladanje z odloki na neko zakonsko raven. Ker imate večino, si to lahko privoščite. In verjemite mi, da to ne pomeni, da bo ta popolna ignoranca prava, popolna ignoranca pravne države in ustave obstala, ker ta zakon, če bo sprejet, bo nedvomno predmet ustavne presoje. Mislim, da bo rezultat te ustavne presoje popolnoma isti, kot je bil skorajda v vseh primerih preteklega leta, ko je Ustavno sodišče odločalo o ravnanjih oziroma zakonih te vlade, in to je, da ravnate arbitrarno, prekomerno, nesorazmerno, nepravično, nelegitimno in izkoriščate epidemijo za doseganje lastnih ciljev in interesov. Ker imajo tudi kolegi za razpravljati, bom tukaj počasi zaključila. Torej absolutno sama tega zakona ne bom podprla in apeliram tudi na ostale poslanke in poslance, da le zmorete toliko etike in presoje, pomislite na državljanke in državljane in ohranite demokratične standarde, za katere smo se bojevali vrsto let oziroma so se v preteklosti mnogi bojevali, da danes lahko sploh govorimo o človekovih pravicah in svoboščinah, ki so nam normalne in samoumevne. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Pri prejšnji točki sem otvoril stališče poslanske skupine, ki sem ga predstavljal za zagovornico, rekši, da je vlada epidemijo covida-19 razumela ne kot največjo krizo v zadnjih sto letih, ampak kot priložnost. Prav enako lahko rečemo tudi pri omejevanju gibanja in pri zakonu o nalezljivih boleznih. Bodisi o odločbah, kot jih je Vlada dejala iz rok, bodisi o zakonski materiji, ki jo je prenesla pred Državni zbor. Ta zakon o nalezljivih boleznih, kot ga gledamo, sledi nekako isti logiki ukrepov iz preteklega leta in pol, ki jih lahko povzamemo v to, da bi vlada omejevala ljudi, ne pa epidemije. Prav to je v preteklosti tudi počela. Po eni strani je ljudi kot državljane, kot politične subjekte zaprla v občine, odrekla jim je pravico do legitimnih protestov ne glede na dejstva, kje in kako se epidemija covida širi ali ne, po drugi strani pa jih je v vlogi delavcev, ko so odhajali na delovna mesta, ravno tako prisilila v okužene tovarne, v okužene industrijske cone, namesto da bi ljudi zaščitila pred nekimi nenujnimi dejavnostmi in tveganji pred okužbo. In epidemija je potovala po državi, kljub temu da so bili ljudje zbockani notri v svoje občine. Korona se je širila po delovnih mestih, po tovarnah, preko tega je hodila nazaj v gospodinjstva, nazaj v občine in potem naprej. Končin rezultat je več kot 4 tisoč 400 mrtvih. Velik del teh smrti lahko označimo kot presežne smrti zaradi tovrstne vladne nesposobnosti. Seveda razumem, da je treba v epidemiji, kot je ta, s katero se soočamo, tudi omejiti gibanje državljank in državljanov. Ampak kot rečeno, vlada je to gibanje omejevala in ga na podlagi zakona v obravnavi namerava omejevati še naprej, ne z namenom javnega zdravja in zasledovanja javnega zdravja, kar bi morala biti prva prioriteta, ampak z namenom represije in političnega omejevanja. Določene omejitve gibanja so smiselne, če potem na tak način karantenizirana območja ti sistematično čistiš okužbe z virusom in zmanjšuješ žarišča, v katerih prihaja do širjenja okužb, na tak način pa postopoma tudi okužbo, ki je pobegnila iz kontrole, zamejiš, spraviš jo nazaj pod kontrolo in jo eventualno potisneš ven iz države, razbremeniš zdravstveni sistem in tako naprej. Nič od tega vlada Janeza Janše ni počela. Tega ni niti želela početi, niti ni bila sposobna počet in v četrtem valu, ki se nam obeta, ne bo prav nič drugače. Enako nesposobnost je izkazala tudi pri organizaciji cepljenja, ki je nekje okoli 40 % precepljenosti populacije, kar je garant za naslednji krog katastrofe z delta sevom v jeseni. Janez Janše kot predsednik Vlade namesto da bi se ukvarjal s tem, kako bolje organizirati cepljenje, kako pridobiti zaupanje ljudi, ki ga je zatačkal, ljudem po svoji stari navadi žuga, grozi, da jih bo znova zaprl. Zakon o nalezljivih boleznih je glavno orodje, s katerim Vlada namerava omejevati državljanske svoboščine in pravice do gibanja, še tretjič v tej razpravi poudarjam, ne zato da bi izkoreninila okužbo in da bi zavarovala javno zdravje, na kar se sklicuje, ampak zato da bi porezala krila političnemu nasprotovanju. Tudi v jeseni lahko pričakujemo, da bo šlo po tem kopitu, ki smo ga sedaj videli že trikrat. Tudi ko je za ljudi nevarno, da odhajajo na delo, bodo pač prisiljeni, ker bodo morali po svoj vsakodnevni kruh, še takrat, ko se bodo okužili, se ne morejo vedno nadejati stoodstotnega nadomestila za odsotnost z delovnega mesta. Tudi za to je vlada poskrbela. Za prezentizem na delovnemu mestu, da bo ja okužba divjala kolikor široko se da. Zato sem uvodoma dejal, da vlada s svojo preteklo prakso in s tem zakonom omejuje ljudi, ne pa epidemije, zato bom tudi glasoval proti temu zakonu. Moram se opredeliti še do nečesa. Kolikor je sicer pravnoformalno košer in dobro, da imamo mehanizme omejenega trajanja ukrepov omejitve gibanja in povratno zanko skozi Državni zbor, kot pravijo amandmaji drugih opozicijskih skupin, je to vendarle zgolj črka na papirju. Gospe in gospodje, kar spremljamo v tem državnem zboru že od pamtiveka, v zadnjem letu in pol še posebej, ja glasovalni stroj. In postane kar naenkrat vseeno, če je Vlada zavezana k temu, da pride po recimo enemu mesecu od začetka sprejemanja nekih ukrepov omejitve gibanja, v Državni zbor po pooblastilo za nadaljevanje s svojimi ukrepi, če ima pa postrojene svoje koalicijske poslance, kakšne, ki malo nihajo, ima mogoče kupljene s takšnimi in drugačnimi bombončki in projekti in si nato preprosto z večino glasov, z glasovalnim strojem, zbuldožira podporo, ki jo potrebuje, za nadaljevanje svoje represije. Tako da mislim, da bi morali k celotnemu zakonu o nalezljivih boleznih in celotnemu konceptu rokovanja z epidemijo pristopiti popolnoma drugače, kot je pristopila vlada Janeza Janše, ki ji zdravje ljudi nikoli ni bila prioriteta. Če pa v ospredje tega vprašanja postavimo javno zdravje in omejevanje širjenja okužbe, kaj potem dobimo. Ja, možnost omejitve gibanja, ampak če se sistematično prepreči širjenje okužbe in se čistijo okužbe z območij, kjer je gibanje tako ali drugače omejeno, in da te omejitve gibanja veljajo, da so univerzalne, ne pa, da se ljudi še kar tera na delo tudi takrat, ko so bolni, tudi na delo v okužene tovarne ali, druga stran tega istega kovanca, da se ukrepi omejevanja ali neomejevanja prilagajajo parcialnim posameznim potrebam, ne vem, enega ali drugega privilegiranca Janševega režima ali režima katerekoli druge vlade, saj navsezadnje je vseeno. Da greš lahko v državo, prideš ven iz države glede na to, kako Jelko Kacin odhaja na Krk čistit svoj bazen. Potem pa imaš na drugi strani dostavljavca hrane, ki jé burek na Prešernovem trgu pa mu policija izda kazen za 400 evrov. Ali pa družino v Kranju, ki je jedla rogljičke pa je ravno tako kasirala položnico za 400 evrov. Glavni problem omejevalnih ukrepov Janševe vlade je bil prvič to, da so bili namenjeni represiji nad državljani kot političnimi subjekti, drugič pa to, da so bili z vidika javnega zdravja popolnoma neučinkoviti. Ravno zato, ker je z njimi Vlada merila na to, da bo zatirala ulično opozicijo, ne pa na to, da bo zavarovala zdravje državljank in državljanov. Pa seveda, da se bo postavila v bran dobičkov raznoraznih tovarnarjev, ki so tudi v epidemiji delali dalje, kot da ni nič, zaposlenih niso zaščitili, za konec so bili pa nagrajeni še z bogatimi državnimi subvencijami. Ceno so pa plačali delavci. Hvala.
Hvala lepa. Vidim, da je še interes za razpravo, zato odpiram nov krog prijav. Prosim, prijavite se. Imamo štiri prijavljene razpravljavce. Prvi dobi besedo gospod Jani Möderndorfer, pripravi se dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Pred nami je zakon, ki si že nekaj časa več ne zasluži imena zakon. To pa zato, ker pri njem niso upoštevani niti osnovni principi, kako se, prvič, popravlja napake, ki jih je ugotovilo Ustavno sodišče, drugič, kako se pelje zakon, ki je tako odločujoč in pomemben in vpliva na praktično slehernega prebivalca Republike Slovenije, posledično z nekimi odločitvami. In tretjič, imamo situacijo, kjer vladajoča koalicija oziroma Vlada reče: »Veste, ta zakon je bil spisan že pred 20 leti in nismo ga napisali mi in mi nismo nič krivi, da piše v tem zakonu vse to, kar piše.« Ne povedo pa, da so ga vmes že najmanj trikrat spreminjali. In prav oni so določali določene spremembe, seveda ne način, kot jih zdaj določajo. Da bo mera nezadovoljstva še večja, na podlagi odločitve Ustavnega sodišča se zopet pojavi veliki strokovnjak za zakon o nalezljivih boleznih gospod Hojs in reče naslednji stavek: »No ja, če je to tako, bomo pa odlok prepisali pa ga napisali pa vse, kar v odloku zdaj piše, bomo napisali kar v zakon.« In točno to se je zgodilo. Seveda tega ni naredil Hojs, Hojs je verjetno samo glasoval na Vladi kot član Vlade, ampak minister za zdravje je šel gladko izvest to navodilo in je točno to naredil v tem zakonu. Zdaj pa seveda odgovor, ker ministra za zdravje ni tukaj. Minister za zdravje, spustili ste se ne na polje zdravstva in zaščite državljanov, prebivalcev Republike Slovenije, spustili ste se na polje človekovih pravic, spustili ste se na polje ustavnih pravic. Danes vam lahko garantiram, ne en ustavni pravnik, več pravnikov in več inštitucij je že javno povedalo, da je to, kar danes piše v zakonu, avtomatično in takoj spet zrelo za presojo na Ustavnem sodišču, če bo v takšni obliki tudi sprejeto. Takoj! Ob vsem tem – sicer malo več v nadaljevanju – je treba povedati, da se predlagatelj, ki je prinesel ta zakon v Državni zbor, ni niti toliko potrudil, ni niti toliko potrudil, da bi vsaj popravil ime inštituta, ki že vrsto let ni več inštitut za javno zdravje, ampak je Nacionalni inštitut za javno zdravje, NIJZ, včasih je bil IVZ – Inštitut za varovanje zdravja. Republika Slovenija oziroma Vlada je spremenila ustanovni sklep in je spremenila ime v Nacionalni inštitut za javno zdravje, NIJZ. V zakonu pa imamo še vedno dikcijo, v 2. členu: »Če se pojavi nevarnost drugih nalezljivih bolezni, ki bi lahko ogrozile zdravje prebivalcev, lahko Vlada Republike Slovenije na predlog Inštituta za varovanje zdravja Republike Slovenije odloči, da se zanje uporabijo ukrepi [[…]]« bla bla bla. Oprostite, takega inštituta v Sloveniji ni, ne obstaja. Zdaj se jaz lahko malo poigram: če takega inštituta ni, potem seveda velja to, kar je ugotovila Zakonodajno-pravna služba, ki je rekla, da za to vlado obstajajo samo neki neoprijemljivi izrazi, kot sta epidemiološki in medicinska stroka. Zato ker sploh ne zna imenovati niti svojega lastnega nacionalnega inštituta. In potem reci in piši dobimo takoj v nadaljevanju strokovne skupine, ki so lahko takšne in drugačne, in te strokovne skupine bodo ne glede na sestavo seveda strokovne komisije, ki predlagajo neke določene rešitve. Pa je to bizaren popravek, priznavam, bizaren. Glavni popravki, ki bi se morali zgoditi, šele prihajajo. Eden od bistvenih je naslednji. Veste, razlika je, če mora na podlagi 2. člena, ki govori, da »če se pojavi nevarnost«, reče naslednji stavek, in se odloči, da se te spremembe uvedejo, se »zanje uporabljajo ukrepi, določeni s tem zakonom«. In potem v nadaljevanju reče bistveni stavek: »O odločitvi mora nemudoma obvestiti Državni zbor Republike Slovenije.« Mislim, da je prišel čas, ko se bomo morali pogovoriti o tem, ali bo ta vlada še kaj obveščala Državni zbor ali bo preprosto dala predlog v odločanje Državnemu zboru. Ker je dokazala, da eklatantno krši ustavo in zakone, in je čas, da ta vlada prinese v Državni zbor tudi predlog, o katerem bo Državni zbor odločal. To je nujno potrebno, če hočemo zajeziti in dati neko varovalko tej vladi, kar je za mene grozljivo, ker zakon o nalezljivih boleznih se ne piše za vlado Janeza Janše, ampak se piše za kompletno izvršno oblast ne glede na to, kdo jo vodi. Ampak ta vlada se enostavno popolnoma požvižga na vsa najbolj elementarna pravila igre, ki bi se jih v tej družbi morali iti. Zakaj je ta zakon o nalezljivih boleznih tako pomemben? Pomemben je predvsem zato, ker si je v tem zakonu Vlada ponovno zapisala in izborila pravico, še posebej v 3. členu, če govorimo o osnovnem zakonu v 39. členu, kjer Zakonodajno-pravna služba zelo jasno pove in opozori na naslednje. To pa je, citiram: »Pri 3. členu, ki ima v predlogu zakona tudi največjo težo, je pripomb več, vsem pa je skupno, da izpostavljajo še vedno obstoječo arbitrarnost vladnega odločanja o ukrepih zoper pojav nalezljive bolezni.« Bodisi zato, ker gre za odprt ali nedorečen seznam ukrepov, kar omogoča uporabljena beseda »zlasti«, bodisi zato, ker gre za možnost odrejanja takih dodatnih ukrepov tudi za bolezni, ki niso nove in neznane ali pa so take, ki so sicer znane, a povzročajo nove zaplete pri zdravljenju. Malce zakomplicirano, pa vendar zelo razumljivo in jasno. Z drugim besedami pomeni, da si je z besedico zlasti pri določenih ukrepih ta vlada v tem zakonu izborila pravico, da ne samo, da bo določene ukrepe uvedla pri določenih boleznih, ampak potem reče zlasti, ne pove pa, kateri so še drugi, razen tistih zlasti. In ima zelo odprte škarje pri odločanju, o čem v resnici bo ona odločala. Druga stvar. Pri naštevanju, katere bolezni pravzaprav to so, še več, reče v nekem določenem delu, da za katerekoli pravzaprav lahko ta vlada odredi podobne ukrepe oziroma enake ukrepe, kot govorijo v Zakonu o nalezljivih boleznih. Veste, kaj to pomeni? Z drugimi besedami to pomeni, da bi lahko za katerikoli bolezen, ki bi omogočala ali pa kazala podobne rezultate hitrega širjenja, čeprav te bolezni v Zakonu o nalezljivih boleznih ni omenjene, ona preprosto lahko odredila enake ukrepe. Oprostite, brez zamere, ampak jaz bom tukaj zelo na glas povedal: kdo pa misli ta vlada, da je? Mi smo prešli 1990., 1991. leta v nek drug sistem. Upam, da razumete, da nismo več v totalitarnem sistemu, kjer preprosto človekova pravica ne šteje popolnoma nič več in jo lahko pohodi čisto vsak, ki ima pet minut časa, s Hojsom na čelu. To preprosto ne more zdržati! Mi smo pred kratkim dobili tudi zanimivo mnenje Pravne mreže za varstvo demokracije na petih straneh, kjer seveda govorijo prav o predlogu zakona o nalezljivih boleznih in zelo podrobno in natančno razložijo, katere so vse te anomalije, ki se pojavljajo v zakonu o nalezljivih boleznih. Oprostite, mimogrede, da omenim, ne gre za neke fičfiriče, gre za ugledne pravne strokovnjake, ki podajajo tudi svoja razmišljanja o tovrstnih zakonih, ki jih obravnavamo in celo sprejemamo v Državnem zboru. O tem zelo jasno povedo naslednje stvari. Okoli sprejemanja ukrepov za razglasitev epidemije, kakšni so problemi ob tem. Istočasno o nezadostni natančnosti zakonskih pooblastil, ki si jih je pripela ta ista izvršna oblast. Govorijo o potrebah po postopnosti posegov v človekove pravice. Ta vlada preprosto te postopnosti ne pozna, ampak enostavno odreja vsepovprek in kar počez in celo ukrepe, ki so pravzaprav kontra učinkoviti in smo jih videli že v prvi fazi epidemije, v drugi in v tretji in se enostavno od njih ni hotela niti posloviti. In tudi z zdajšnjim zakonom postopnosti teh ukrepov sploh ne priznava. Še več, dam samo en primer, da bomo vedeli, o čem govorimo. Govorimo predvsem o tistem delu, ko uvedete policijsko uro, omejite gibanje ob določenem času in ne razložite, v čem je pravzaprav problem. Ker virus ne pozna ure, ne razume, da med 8. in 10. uro ne sme razsajati, ampak ob 10 h zvečer pa začne na polno razsajati, takrat je pa treba ljudi poskriti po domovih in jim prepovedati gibanje. Istočasno pa naredimo še en drug ukrep, to pa je, da prepovemo zadrževanje v določenih obratih, v zaprtih prostorih zaradi tako imenovanega hitrejšega širjenja v zaprtih prostorih. Dva ukrepa, ki se tepeta med sabo. Popolnoma se tepeta. Posledično je to že razložil dr. Fafangel, epidemiolog, večkrat nazorno. In enkrat celo tudi izstopil iz te znamenite strokovne komisije, povedal je, da ker pri takem nestrokovnem delovanju on ne more več sodelovati, še posebej, ker politika prevzema vse v svoje roke. Naslednja zadeva, o kateri razpravlja taista mreža oziroma Pravna mreža za varstvo demokracije. Razpravlja oziroma zelo nazorno opiše odsotnost zakonske podlage za nekatere človekove pravice. No, v tem zakonu jih kar mrgoli. Ena od teh je zagotovo zanimiva. Ker jaz vidim, da ta vlada ne mara zakonov, izredno rada ima pa vse nižje akte od zakona, predpise, odloke, to pa jim gre hitro. Ampak veste, zakaj? Za preprostega človeka, ki ni vešč in ne pozna te materije, je treba zelo jasno povedati. To pa je, da seveda Vlada z nižjimi akti lahko vse sama ureja, ne rabi Državnega zbora, ne rabi nobenega soglasja, ne rabi javno polemizirati z nami in seveda ne rabi poslušati nobene kritike. Ampak preprosto gre na Vlado oziroma niti na Vlado ne rabi iti, kar dopisno, lepo malo po telefonu se pravzaprav odločijo in spremenijo akt. Kako to izgleda, vidite zdajle. Tri dni je veljal ukrep, da vsi, ki so cepljeni, prebolevniki ali testirani iz rdečih držav ne smejo priti v Slovenijo, zdaj bodo pa po treh dneh na podlagi predloga strokovne komisije hop cup to hitro spremenili, popravili in v treh dneh bomo pa spet lahko vsi prebolevniki in cepljeni hodili tudi iz rdečih držav. Tukaj vidite to nesmiselnost in nelogičnost te vlade, kako pohojsovano sprejema te odločitve. Ali drugače povedano, lepše: tipično po Hojsu, bi rekli. Naslednja zadeva, dam še en primer, da ne bomo v prazno govorili. Inšpektorji morajo delovati po zakonu. Po zakonu, ne po nekih drugih predpisih, tako kot piše v tem zakonu. Ampak ne, zato da bi lahko zopet imeli široko paleto nekih nezakonitih dejanj, je treba dati inšpektorjem od tu do večnosti vse možnosti, da uporabljajo katerekoli predpise, zato ker se bo njim to zdelo v nekem danem trenutku. Kako to funkcionira, smo pa videli v eni od številnih epidemij, mislim, da v drugi, ko smo imel tako imenovano zanimivo zgodbo, ki se ji je cela Slovenija smejala – nismo smeli jesti v zaprtih prostorih in gostinskih obratih, ampak če je šlo za business-to-business, potem se pa lahko je od tu pa do koder hočete. In kaj se je zgodilo? Ja vsi so začeli jesti business-to-business! Vsi! Jaz poznam ljudi, ki nikoli niso imeli nobenega kosila business-to-business, ampak so imeli espe in on je šel business-to-business jest. In inšpektor je po nekem aktu seveda odločil, da je to možno. Dejstvo pa je, da vsi vemo, kako je bilo to možno. Nekdo si je to pač izmislil na MGRT in je dodal in dosegel, da je šel ta business-to-business noter, nobeden ni komuniciral, večina članov Vlade sploh ni vedela, za kaj gre, pojma niso imeli, dokler se ni zgodila tako imenovana afera ministra za gospodarstvo, ko je prišel tamle v Prekmurju na tako imenovani prleški ali pa saj je vseeno [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ali bi lahko, Jani, nehal, no? Saj bomo doli odprli bife pa boš lahko tam konzumiral. Tisto, kar je pomembno, je predvsem to, da je v teh krajih dejan [[…]]Si lačen? Si lačen? Podpredsednik, dajte ga malo umiriti, no.
Prosim, da spoštujemo poslovnik. Ne motiti govornika. Gospod Jani, izvolite.
Hvala lepa. Lačni smo ful drugačni, ampak doli je odprta restavracija, greš lahko dol jest. In smo preprosto v tistem času ugotovili, da obstaja nek sendvič, ki ne obstaja, ampak za tiste potrebe je obstajal tisti sendvič in smo lahko ugotovili, da obstaja prehranjevanje business-to-business. Tovrstnega razlikovanja v takšnih zakonih preprosto ne more biti, mi pa v tem zakonu o nalezljivih boleznih to dopuščamo – da se lahko z znamenitimi stavki, kot so »zlasti«, pa »z drugimi predpisi«, »z drugimi akti«, odreja, kar se želi. Potem imamo še naslednjo zadevo, nesorazmernost možnosti popolne prepovedi javnih shodov. Ne samo, da imamo nesorazmernost, ne samo to, da vsi tisti, ki nasprotujejo tej vladi, nasprotujejo tem ugovorom – in to vladi s predsednikom Vlade, ki je o svobodi javnega izražanja imel toliko povedati in tolikokrat se je izražal, kako je to pomembna zadeva, pa jih prav on najbolj omejuje točno pri tem, kar je ustavna pravica, ustavna kategorija. Dajte to razumeti. Samo izgleda, da bo, ker tega ne razumete, o tem moralo zopet odločati Ustavno sodišče. Potem imate še zanimivo razpravo, in bom s tem počasi poskušal zaključiti, kako je recimo eden od ustavnih pravnikov zanimivo opisal, da je zakon o nalezljivih boleznih postal v bistvu neke vrste politični manifest in ni ostal zdravstveni zakon, tako kot je bil prvotni namen, in to za nalezljive bolezni. Citiram, reče naslednje: »Novela ZNB je uvedla spremenjen ukrep karantene, predviden za vse bolezni, za katere se minister za zdravje, torej Vlada, izvršna veja oblasti, še bolje dnevna politika preprosto tako odloči. Ukrep je v zakonu napisan tako, da bo pomenil politično odločitev, ne strokovne, torej medicinsko-epidemiološke. Gre za zelo nazorni, prozorni primer politične samovolje in arbitrarnosti, ki po definiciji pomeni potezo tiranije. Z nujnim poudarkom, da pri tem sploh ne gre samo za omejitev svobode gibanja, ampak za odvzem osebne svobode.« Tega ni rekel Jani Möderndorfer, kot bi lahko rekli nekateri, ampak je to povedal ugledni ustavni pravnik, ki ne zapiše teh stavkov kar tako in postavlja vse na kocko, tudi svojo strokovnost. V nadaljevanju zelo jasno tudi argumentira, in to z jasnimi dejstvi, da v resnici ta zakon o nalezljivih boleznih predstavlja hudo hudo kršenje človekovih pravic, kršenje ustave in predvsem ne dosega tistega, kar bi pravzaprav vsi želeli, to pa je, da bi imeli jasne kriterije, jasna merila in na koncu predvsem tudi jasne pogoje, kdaj se kakšna stvar lahko zgodi. Čudi me, ampak res me čudi, da pri tako pomembnem zakonu danes ne sedi z nami minister. Na odboru razumem, da je državna sekretarka opravila levji delež, ko je zagovarjala ta zakon, ampak danes bi tukaj z nami moral biti minister. Minister je tisti, ki je v končni fazi tudi varuh tega zakona. Problem pa je, in tega se najbolj bojim, da bo na koncu imel spet gospod Hojs več povedati kot minister za zdravje. Veste, žalostno je, žalostno je, da v vseh pravih demokratičnih državah pri tej epidemiji, kjer se lahko primerjamo, kako stvari potekajo, v glavnem govorijo strokovnjaki ali pa minister za zdravje, ponekod celo civilna zaščita in podobno, pri nas pa se v glavnem pojavljajo represivci. Predstavnik represivnega organa je zagotovo gospod Hojs, eden ključnih in ima največ povedati točno o Zakonu o nalezljivih boleznih. Dokler bo to tako, je ogroženo v bistvu varstvo človekovih pravic. Kot je rekla ena od mojih predhodnic, nekateri so dajali tudi življenje za to, da bomo danes lahko imeli spoštovanje in da bomo imeli vladavino prava. Temu primerno seveda drsimo navzdol. Predsednik Vlade se danes zagovarja v Evropskem parlamentu tudi na področju vprašanja vladavine prava in v zvezi z vladavino prava je tudi ta zakon eden tistih zakonov, ki so na preizkusnem kamnu. Glede na večino, ki se kaže, se bojim, da bo ta zakon sprejet, in s tem ko bo sprejet, bo seveda, verjamem in sem prepričan, šel zopet na Ustavno sodišče. Zanima me, kakšne stavke boste imeli takrat, ko boste poslanci ponovno poskušali ponavljati, da ni bil razveljavljen člen in podobne neumnosti. Žal, bojim se, da bo Ustavno sodišče v drugo moralo to narediti. Te primere smo že gledali v slovenskem prostoru, ko, vas spomnim, parlament oziroma Vlada ni želela ustanoviti Občine Ankaran, ni in ni želela. Na koncu jo je Ustavno sodišče ustanovilo, kar je svojevrsten presedan, uzurpiralo pooblastilo, ki ga ima samo Državni zbor po ustavi, in ustanovilo Občino Ankaran. Bojim se, da bo nekaj podobnega z ZNB. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Krasno je, če lahko govoriš po tem, ko je šla Meira v ustavnopravno globino, Jani pa tudi v vso potrebno širino. Kaj nam je v bistvu povedalo Ustavno sodišče? Povedalo nam je, da epidemije, ki nam je pandemično zbezljala, ne more Vlada na način nekega enoumja z dekreti furati, če se izrazim na način mojih otrok. Če ste natančno brali vso zgodbo okrog tega in tudi ločena stališča določenih ustavnih sodnic – bolj redki od njih si še upajo povedati, imeti tudi kakšen intervju, ker pač 15 mesecev živimo stopnjujočo se družbo strahu – je to, kar je povedal ustavec, v bistvu zelo blaga verzija. Če imam pravilno v spominu, je šele osma verzija, tista prava je bila dosti bolj odločna. Jaz se tukaj vprašam, koga se pa mi bojimo. Enega 62-letnika? Tukaj pozivam vse stroke, ne le ustavnopravne stroke, da si ne dovolijo več takega molka stroke ali če hočete molka organa. Ker tukaj imamo mi tudi velik problem in se mi zdi, da to z vsaj polletno zamudo prihaja. Jani je največkrat omenil ministra Hojsa. Ko sem ga poslušal, sem se spomnil ene znane knjige, znane kritike lacanovstva, ki ima v slovenskem prevodu naslov Učinek gobezdala. Ta nepreklicno neodstopljeni nadminister pač v tej vladi igra to vlogo, je očitno strokovnjak za prašičerejo, bisere, ustavnopravne tematike, nadzira bivšega ministra za zdravje, kako izvaja epidemiološke ukrepe, in tudi represivne organe u susjedstvu skupaj z mamo kot predstavnico civilne družbe, naj mi gospa oprosti. Ko berem to, kar ste dejansko naredili, tisto enoumje ste prepisali v zakon, se tudi dosti požvižgate na Ustavno sodišče. Predsednica Odbora za zdravstvo je celo ubesedovala: pa kaj bo tam nekaj, ne vem, ljudi, po domače povedano, nam solilo pamet. Nakar sem jim jaz povedal, da je nemško ustavno sodišče za enega člana ali članico še bolj skrčka kot naše, pa tam nekako, ko berem kakšne njihove zadeve, tudi v zvezi s TTIP-jem in kaj podobnega, česa takega nisem slišal. Ko zdaj poskušam nekako misliti vse to skupaj, ne morem, da se ne bi spomnil informbiroja. Pa boste rekli, ta Trček je čisto znorel. Pred kratkim sem pač prebral knjigo Martina Previšića, imate jo tudi v slovenskem prevodu, Zgodovina Golega otoka. Dejansko so se jugoslovanski komunisti, ki so bili mogoče še najbolj stalinistični, kako potem šli antistalinizem? Ja na način stalinizma. In očitno je po 40 letih od tistega mladinskega funkcionarja trenutni predsednik Vlade eden zadnjih stalinistov, ki jih še imamo. Verjetno bi ga tudi že vrgli ven iz kitajske partije, ki zdaj praznuje 100-letnico. Ogromno tega, kar je porodila ta vlada v 15 mesecih, bo prej ali slej pristalo v muzeju norosti. Ne vem, ali bo ta muzej norosti še vedno na gradu Cmurek ali ne. Če navedem samo en primer. Kaj vam je najbolj nevarno v Sloveniji? Štumfe, nogavice. Se spomnite? Štumfe so najbolj nevarna reč. Strokovne skupine, ki se nekako ubesedijo v tem zakonu – saj mi imamo neki historiat, da so bile strokovne skupine skoraj brez predstavnikov in predstavnic epidemiološke stroke, v veliki meri je še danes to tako. Način, na katerega ste vi napisali in hočete preveslati vse nas in tudi Ustavno sodišče – jaz tega zakona ne bi podprl niti, če bi v njem pisalo, da mora biti podpredsednica ali podpredsednik Vlade epidemiolog ali epidemiologinja. Meira vam je tudi zelo lepo pojasnila, kakšna so razmerja v tem primeru med dvema vejama oblasti. Vlada obvesti Državni zbor. Kaj je Vlada, neki najstnik?! »Ata, danes bom malo bolj pozno, malo se bo zavleklo, bomo žurali, moram se strezniti.« Tudi ta vlada se mora strezniti. Saj imamo zelo na kratko napisano, pa mi gre malo že na jetra tisti 110. člen, ampak veste, tudi določeni, ki se zdaj greste nepovezane poslance pa se prsite, ste leto dni dobro štango tej vladi držali. Če omenim nekega Mariborčana, ko nam je Vlada v nekem poročilcu Vlade – po obeh, in mali in veliki ustavi, vladni predstavniki zgolj pridete nam to pojasnit – vsilila sklepe, ki ste jih vi tukaj požegnali in sprejeli. Pa že takrat je bilo jasno, da če je bil pod Cerarjem Državni zbor nek ornament, če je bil pod Šarcem nek ornament, ki gre na veselico, je pod Janezom Janšo Državni zbor skozi oči, ki ga podpirate tisti, ki podpirate to vlado, pač nek odvečni mušji kakec, ki bi ga skorajda najrajši ukinil. Ta vlada ni le nekaj, kar me lahko žalosti, kot je rekla naša kolegica, ta vlada je neodgovorna, ta vlada je tudi v svojih početjih nevarna. Jaz se strinjam z Janijem, čeprav razumem tudi pomisleke Mihe Kordiša, zakonov ne pišemo za eno ali za drugo vlado, kot so recimo, ne vem, zakon o tem, kaj naj bi počel predsednik države, pisali tako, kot so pač pisali, ker se je vedelo, da bo Kučan predsednik takrat. Zakone sprejemamo v parlamentu – zakaj? Da z javno rabo uma reguliramo določene pomembne družbene dejavnosti. Navsezadnje je nas 90 tistih izvoljenih, nevezanih na kakršnakoli navodila, ki smo tudi najbolj odgovorni, smo pač prevzeli to težavnost za 2 milijona 100 tisoč ljudi plus še tiste, ki nimajo državljanstva in jih tudi ščiti ustava in še kaj na tej teritorialni agregaciji, ki se imenuje Slovenija. Tudi zaradi tega gredo amandmaji, ki smo jih vložili, nekatere skupaj, nekatere vsaka poslanska skupina demokratične opozicije, v tej smeri, da dejansko Državni zbor, parlament počne to, kar je njegova naloga. Ne pa, da bo nekdo – pa ne nujno Janez Janša, po tem zakonu, evo, hipotetično govorim, postanem predsednik Vlade in rečem, čakajte, seneni nahod je pa tako nevaren, šlus, nema, še na balkon ne boste šli, zaprli vas bomo, dokler bo seneni nahod, pa nema nobene fešte, tudi Bako ne bo pred bajto saksofona špilal, gotovo, če ne ode plato. Vesel bi bil, če bi bil to nek skeč na Lentu, ampak žal ni. Dejansko bi se dalo ta zakon tudi na takšen način brati. Tukaj sem si zapisal, nečesa takšnega – ko sem jaz postajal malo bolj resno politično bitje, sem letnik 1969 – si v drugi polovici 80. vsaj v Sloveniji tedanja oblast ne bi upala predlagati kot zakon, ker bi imeli p [[…]]bi-bi-bi-bi upravičeno. Vi si tu upate. Zakaj si to upate? Ja zato, ker smo vam dovolili. Upam, da bo tega dovoljenja zelo kmalu konec. To, kar se v Sloveniji imenuje desnica, kar je v bistvu en velik blef ali pa fake news, bo verjetno potrebovalo kakšna dva, tri mandate, da se mogoče vzpostavi, če ne jo bom pa jaz naredil. Seveda bom glasoval proti taki zlorabi. Če je še malo pameti pa poguma, pameti je kar dosti, poguma na ustavcu, bo ta zadeva na ustavcu padla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka! Svojo razpravo sem mislil zapeljati v malce drugačno smer, ampak me je kolega Trček zelo nagovoril. Smatram, da smo tukaj v cenjenem Državnem zboru, na žalost nismo v učilnici. Gospod Trček je povlekel na plano dve tretjini balasta. Se opravičujem, škoda, ker je gospod Trček zapustil dvorano in me ne bo imel priložnosti poslušati na poti v pisarno. Dve tretjini balasta, od Golega otoka – takrat se jaz še rodil nisem in ne znam povezati Golega otoka s tem zakonom o nalezljivih boleznih – do tega, da je omenjal komuniste. Jaz sem tudi tukaj malo skeptičen, ker v tisti stranki, ki ji pripada, so, vsaj pravijo, ponosni nasledniki komunistov. In jaz bi pozval vse člane, vse kolegice in kolege, da smo pri razpravi spoštljivi. Tukaj se je tudi žalilo vsepovprek, vsi vemo, in to je dokazano, da je prašičerejo doštudiral, če se ne motim iz nje celo magistriral, vaš bivši predsednik Dejan Židan, če se ne motim, je bil tudi direktor Panvite. Ga pa, Dejana Židana, zelo cenim. Zdaj pa k moji razpravi. Danes tisti, ki so se v kritičnem trenutku odločili, da je breme preveliko, in začeli špekulirati o volitvah za svoje lastne koristi, ne koristi državljank in državljanov, ampak lastne koristi, te osebe danes ne odpirajo odprave ustavnosti. Saj to ni nič novega, to že poznamo vsaj na enem primeru v preteklosti, na primeru Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, kjer se zaradi svoje lastne dobrobiti in podpihovanja nestrpnosti tega zakona ne sprejme in se mu nasprotuje. Vemo pa, da ta zakon ni veliko, vsaj v denarju. Sedanja vlada se zaveda državotvornosti in je prevzela vajeti, ko je bilo treba in ko je bilo veliko pomanjkanje na vseh področjih. Nevidni sovražnik ni poslal uradnega vabila, ni se najavil v Državnem zboru, je pa udaril silovito in prvič. Sedaj ko sem temeljito poslušal razpravo opozicije, predlagam temu cenjenemu zboru, da sprejmemo zakon, kjer bomo naslednji bolezni zaukazali, naj se najavi, naj pošlje vabilo z vsemi svojimi karakteristikami, in potem bomo lahko zakon tudi sprejeli. Danes govorimo o zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalezljivih bolezni. Tukaj ga imam pred sabo. Hočem vam povedati, da smo bili vsi v enakem košu, ne samo Slovenija, tudi druge države. Če pogledamo v ta zakon, vidimo, da so recimo v Nemčiji stari zakon zadnjič popravljali 4. aprila 2021, če govorimo o Irski, Irska ima zakon o zdravju iz leta 1947, in še bi lahko našteval, Estonija 12. februar 2003. Moram reči, da ni bilo enega primera v Evropski uniji, kjer bi kar pet deležnikov dalo ta zakon v presojanje na Ustavno sodišče. Jaz sem vesel, da ga je dalo. Ta zakon je bil sprejet daljnega leta 1995 in Ustavno sodišče do enega meseca nazaj ni ugotovilo neustavnosti. Ugotovilo jo je en mesec nazaj. Če se točno izrazim, odločilo je, da »mora Državni zbor ugotovljeno neskladje odpraviti v dveh mesecih«. V dveh mesecih. »Dotlej pa se odločbi uporabljata,« to se pravi, vse odločbe se uporabljajo, »tako je odločilo, da bi zavarovalo zdravje in življenje ljudi, ki bi lahko bila zaradi odsotnosti zakonske podlage v prihodnosti ogrožena.« To se pravi, Ustavno sodišče je dalo prednost življenju, prednost ljudem, zdravju in je reklo, da bodo te odločbe veljale še dva meseca, dokler se to ne odpravi. Časa je Ustavno sodišče dalo natanko dva meseca, ne tri mesece, ne pol leta, ne eno leto. Mi smo v preteklih dneh dobili ogromno elektronskih sporočil, kjer se ljudje hudujejo, da ni javne razgrnitve in tako naprej. Tukaj podajam eno obvestilo, da naj se ti ljudje obrnejo na Ustavno sodišče. Ustavno sodišče je Državnemu zboru naložilo, da v dveh mesecih odpravi neskladje zakona iz leta 1995. Če ga pa slučajno ne bi, jaz verjamem, da bi bili tako fer, tako prijazni, da bi nas že naslednji dan po dveh mesecih opozorili, da tega nismo storili in da bi morali storiti in da je država na koncu kolapsa zaradi tega, ker nismo naredili. Zato imamo danes pred sabo zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalezljivih boleznih, kjer to neustavno stanje poskušamo popraviti. V tem zakonu smo nalezljivo bolezen uvrstili na seznam bolezni, ukrepi, ki jih Vlada lahko odredi, so vsebinsko bolj konkretizirani, omeji se prihod iz držav, omeji ali prepove se gibanje prebivalcev, prepove zbiranje, omeji promet posameznih vrst blaga in zunanjih storitev, pogojuje gibanje, zbiranje, promet blaga ali izvajanje storitev. Nahajamo se v nepredvidljivem času, ki ga nismo še nikoli doživeli. Vsi naši ukrepi, tudi pomoč gospodarstvu, so naleteli na plodna tla. Seveda, marsikaj bi lahko bolje naredili, ampak to je vedno in povsod. Gospodarski kazalci so jasni, naši ukrepi so se pozitivno prijeli, gospodarska rast je odlična, nizka brezposelnost in najboljši možni obeti za prihodnost. Za konec. Pred sabo imam tudi pismo oziroma razmišljanje infektologa: »Za razumevanje te odločitve,« odločitve Ustavnega sodišča, »moramo najprej osvetliti dejstvo, da živimo v družbi, ki ceni človekovo življenje kot najvišjo vrednoto. To pomeni, da nam je bolj pomembno varovanje življenja kot na primer pravica do svobodnega gibanja ali pravica do zbiranja in združevanja. V tem duhu smo v času pandemije vse vidike javnega življenja podredili varovanju zdravja naše skupnosti. Ko se pojavijo nove bolezni, so obnašanje patogenov, sama bolezen in njene posledice velikokrat uganka. Tako je bilo tudi pri covidu, ko smo vsakodnevno izvedeli za nov simptom, ki se je sumljivo pogosto pojavljal pri covid pacientih. Z novo boleznijo smo tako povezovali izgubo voha in okusa, motnje spomina, motnje spanja, izpadanje las, pojave strdkov in še bi lahko naštevali. Izbruhi nalezljivih bolezni so torej nepredvidljivi, zato ni mogoče zakonsko predvideti vseh možnih situacij, do katerih lahko pride.« Tukaj se avtor strinja s sodnico, dr. Jadek Pensa, ki pravi, da so takšne zahteve nerealne, sploh v našem sistemu, ki ne slovi po svoji hitrosti. Si predstavljate kaos, ki bi nastal med čakanjem na sprejetje nujno potrebnih ukrepov? Jaz si ga in smo ga tudi doživeli po razpadu prejšnje vlade. In za konec. Dr. Verica Trstenjak razmišlja o spoštovanju ukrepov v Avstriji in Sloveniji: »Pri razumevanju človekovih pravic je eden osnovnih problemov, da prihaja v praksi do trka več pravic. Kadar torej pride do posega v eno pravico zaradi tega, da se zavaruje drugo, je potrebna sorazmernost.« Tukaj mislim, da smo v naših ukrepih in v našem boju s pandemijo dosledno upoštevali to sorazmernost. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček replika. Izvolite.
Hvala. Replika. Najprej čisto na začetku – virusi niso nevidni sovražniki. Virusi so bili, preden smo ljudje obstajali, in bodo obstajali tudi, ko nas ne bo več. Drugič. Kolega je trdil, da se virus ni najavil. To ni res. Že tam po SARS-1, že desetletje, pa vsaj od leta 2015 so ljudje, ki se na to spoznajo, zelo resno opozarjali, da obstaja ne tako mala verjetnost, da se nam lahko zgodi nekaj, kar trenutno živimo. Tretjič. Jaz nisem predaval o osnovi ustavnosti in upravičeno vam je bolj kolegica Meira odpredavala, ki je navsezadnje tudi strokovnjakinja za to. Četrtič. Veste, ni moja težava, težava Socialnih demokratov, če pač v Novi Sloveniji za bisere priznavate neofašiste, za – kaj? – kot bi rekel gospod Hojs, svinje pa stavek dokončajte sami. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno. Izvolite, gospod Černigoj.
Spoštovani gospod predsedujoči, jaz vas tukaj res prosim, da mojega predhodnika, ki je popolnoma izrabil repliko, opozorite, in ga opozorite tudi na malce boljše izražanje v prihodnosti, ker verjamem, da je on tega sposoben. Hvala.
Kot predsedujoči, opozarjati nekoga, to ni vaš postopkovni predlog. Gospod Vojko Starović ima besedo. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi, državna sekretarka, ponovno lep pozdrav! V zakonu, ki je pred nami, gre ponovno, kot že tolikokrat doslej, za zakonsko neustrezne rešitve, na kar nas naša strokovna, dobro ekipirana Zakonodajno-pravna služba stalno opozarja. Vse od odsotnosti potrebne demokratične in koristne javne in strokovne razprave do razdrobljenosti urejanja, podvajanja vsebin, kopičenja nekaterih ukrepov v več zakonih ter do pogostosti njihovega noveliranja, vse to vpliva na slabšanje preglednosti in javnosti pravne ureditve. Zato nas naša Zakonodajno-pravna služba, tega parlamenta, ponovno opozarja na načelo pravne države, 2. člen Ustave, katerega bistvena elementa sta načeli varstva zaupanja v pravo in pravna varnost – o tem govorimo danes – ki zavezuje tudi zakonodajalca, torej nas vse, in pozicijo in opozicijo. Ustavno sodišče je že v predhodnih presojah presodilo, da izvršna oblast ne sme izvirno urejati vprašanj, ki sodijo na področje zakonodajnega urejanja. Gre za delitev oblasti med zakonodajno, izvršno in pravosodno, ki je od barona Montesquieuja dalje, torej več kot 250 let, aksiom pojma moderne države. Kakorkoli pogledamo, ne gre, da poslanci parlamenta prepuščamo svoje pristojnosti in odgovornosti Vladi. Ta parlament tega enostavno ne bi smel delati. To ruši pravno državo in tudi demokracijo. Pa vendar ravno to delamo in tudi danes, izgleda, bomo to naredili. Sprejemamo zakone, ki ta naš parlament prostovoljno podrejajo Vladi oziroma pravilneje eni in isti avtoritativni osebi. Zato je izpodbijana veljavna zakonska ureditev, ki Vladi prepušča, da po lastnem preudarku izbira načine, s katerimi posega v temeljne svoboščine državljanov, brez dvoma v neskladju z ustavo in tudi delitvijo oblasti, kar je Ustavno sodišče tudi ugotovilo. Tudi v tem predlogu, noveliranju so te zadeve prisotne [[…]]Ali lahko malo umirite tiste moje kolege iz opozicije?
Spoštovani kolegice in kolegi, prosim, da spoštujete govornika in ga ne motite pri njegovi razpravi. Izvolite.
V Poslanski skupini SAB smo zato vložili amandmaje, s katerimi bi se določili varovalni mehanizmi, ki onemogočajo arbitrarno odločanje izvršne veje oblasti ob sprejemanju ukrepov, ki omogočajo poseganje v ustavno zagotovljene človeške pravice in svoboščine. Državni zbor bi tako za vsak ukrep, katerega trajanje presega 60 dni, moral podati soglasje, odločal pa bi z dvotretjinsko večino. Takrat mi obdržimo svojo vlogo. Demokracija pač ne deluje brez pravne države, pravičnost, zapisana v zakonih, vodi v urejenost družbe in sožitje ter mir med ljudmi. Demokracija in pravna država sta tista omika, zaradi katere se Evropejci ne pobijamo več med sabo. Šele pravo namreč omogoča dejansko delovanje politične svobode in uveljavljanje človekovih pravic, ki so pri tem univerzalni jezik proti zlorabam politične in vsake druge moči. V času, ko se interesi močnih struktur tržne ekonomije postavljajo pred pravice posameznikov, je nujno, da demokratična skupnost in civilna družba prevzameta iniciativo, se zbudita in ubranita pred arogantnimi vladnimi in materialnimi silami današnjega časa. Tudi temeljne listine OZN, resolucija o človekovih pravicah ter evropske listine in tudi slovenska ustava zelo jasno poudarjajo, da je demokracija tesno povezana s spoštovanjem človekovih pravic in temeljnih svoboščin, zato je demokratični tisti sistem, ki zagotavlja te temeljne pravice prav vsem ljudem in tudi vsem tistim, ki so v manjšini. To je pravica misliti, verovati in izražati se drugače od večine. In mi smo demokratična republika in pravna država, tako smo zapisali. Demokracije brez pravne države pač ni. Že od Magne charte naprej, Velike listine svoboščin iz daljnega 1215. leta naprej so ustave in zakoni tu, da varujejo in ščitijo pravice in svoboščine ter dostojanstvo ljudi pred samovoljo oblasti. Samo država z neodvisnimi institucijami, torej parlamentom, pravosodjem in izvršno oblastjo, lahko zagotovi takšno demokracijo in omejuje enoumje, ki je očitno prevladalo v tem parlamentu s preglasovanjem sedanjosti. Pri oblasti, katerikoli že, zmeraj obstaja nevarnost, da bo moč zlorabljena. Že 200 let nazaj je Lord Acton dejal: »Vsaka oblast kvari, absolutna oblast kvari absolutno.« V osnovi gre za odnose med ljudmi, za pravičnost in ravnotežje, kaj je pravičnost, pa skušata bolj natančno ugotoviti pravo in pravna znanost. Pravo sebe že od antičnega Rima naprej opredeljuje kot umetnost dobrega in pravičnega, ius est ars boni et aequi. Pravičnost pravo opredeljuje kot osnovno pravno vrednoto, ki dobrine in bremena razdeljuje, izravnava med ljudi oziroma natančneje med pravne subjekte. Zato je potrebna pravna država in zato ni demokracije brez pravne države. Ni je. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima državna sekretarka Alenka Forte kot predstavnica predlagatelja. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vsi vemo, da je Slovenija že dolgo članica Svetovne zdravstvene organizacije, da je Slovenija podpisala to mednarodno pogodbo in upošteva Ustavo Svetovne zdravstvene organizacije. Slednja je nalagala državam članicam, da sprejmejo mednarodni zdravstveni pravilnik, ki je pravno zavezujoč mednarodni inštrument, ki določa ukrepe za preprečevanje čezmejnega širjenja nalezljivih bolezni. Namen tega pravilnika, ki je bil sprejet 2005 v naši državi, je izvajanje ukrepov zaščite, nadzora in odzivanja v primeru širjenja bolezni prek državnih meja, ki so sorazmerni s tveganjem za javno zdravje. Izvajanje po tem pravilniku v celoti spoštuje načela dostojanstva, človekove pravice in temeljne svoboščine oseb ter poteka skladno z Ustanovno listino Organizacije Združenih narodov in Ustavo Svetovne zdravstvene organizacije, države pa imajo v skladu z načeli mednarodnega prava suvereno pravico pravno urejati in uveljaviti pravni red v skladu s svojimi zdravstvenimi politikami, način implementacije je v pristojnosti države članice. Svetovna zdravstvena organizacija redno preverja izvajanje določil tega pravilnika s strani svojih držav članic. Misija Svetovne zdravstvene organizacije je med 5. 6. 2017 in 9. 6. 2017 opravila skupno zunanjo oceno izvajanja Mednarodnega zdravstvenega pravilnika v Sloveniji. Misija je po enotni mednarodni metodologiji ocenjevala tudi zakonodajne vidike in za to področje je bila Slovenija ocenjena z najvišjo oceno pet, z navedbo, da nacionalna zakonodaja vsebuje vse potrebne zaveze glede sistemov za zdravstveno varnost, kot jih določata Svetovna zdravstvena organizacija in Evropska unija. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Prosim za prijavo. Prijava poteka. Besedo ima Tina Heferle. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Bom nadaljevala kar tukaj, kjer je državna sekretarka končala. Vse lepo in prav, da nas zavezuje ali da smo kakorkoli implementirali pravilnik v primeru širjenja bolezni prek meja, pa Mednarodni zdravstveni pravilnik – kaj je še omenjala državna sekretarka? – Ustavo Svetovne zdravstvene organizacije. Pohvalno, da smo recimo dobili oceno pet v sistemu za zdravstveno varnost, vse lepo in prav. Ampak kar se danes dogaja, je to, da si v imenu in na račun epidemije ta vlada, trenutna vlada privošči prekomerno, nesorazmerno, neutemeljeno omejevati ostale človekove pravice. Vsi ti akti, ki ste jih našteli, okej, nas zavezujejo, če smo jih implementirali, ampak v prvi vrsti nas zavezuje Ustava Republike Slovenije, ki v 15. členu opredeljuje, da se človekove pravice lahko omejujejo zgolj in s samo z zakonom. Mi vemo, kdo je zakonodajalec v tej državi – Državni zbor, mi poslanci, neposredno izvoljeni predstavniki ljudstva. In na to opozarja Ustavno sodišče v svoji odločbi, ko je ugotovilo ustavno neskladnost Zakona o nalezljivih boleznih. Ni problem, da se neke človekove pravice na tak ali drugačen način v času epidemije omejujejo. Ni to problem. Problem je prekomerno, neutemeljeno in nesorazmerno omejevanje teh človekovih pravic zaradi tega, ker si Vlada želi vzpostaviti neko arbitrarno družbo, oblast. V tem je težava. Danes ne sprejemamo novele Zakona o nalezljivih boleznih zato, da bi preprečevali širjenje virusa, tako kot smo lahko poslušali prejšnji dan na Odboru za zdravstvo, ne, danes sprejemamo to novelo zakona zato, ker nas je Ustavno sodišče pozvalo, nam je naložilo, da sprejmemo takšne spremembe zakona, ki bodo implementirale vse tiste stvari, na katere je Ustavno sodišče opozorilo. In to je predvsem, da izvršilna veja oblasti, torej Vlada, ne sme imeti te moči ali pa si ne sme vzeti te pravice, da bi omejevala človekove pravice na nek izviren način onkraj zakonskih pooblastil. Danes s to novelo zakona vi v resnici uzakonjate prav to, Vladi dajete bianko pooblastilo, možnost arbitrarnega odločanja o tem, kdaj bo uporabila katerega izmed omejevalnih ukrepov, v kakšni meri ga bo uporabila, koliko časa ga bo uporabljala, in to je nedopustno. Takšno stališče je Ustavno sodišče že večkrat v svojih odločbah zavzelo. Naj ponovim, človekove pravice se lahko omejujejo zgolj in samo z zakonom, zakonodajalec je Državni zbor, torej bi se v tej hiši morali pogovarjati, kdaj se kakšni ukrepi, ki drastično omejujejo človekove pravice, smejo uporabljati in koliko časa se jih sme uporabljati. Pa da ne bo pomote, jaz razumem ta moment epidemije, ki terja neko hitro odločanje. Razumem. Moramo vedeti, da tudi Vlada odloča na sejah Vade enkrat tedensko, in če se spomnimo za nazaj, tekom leta so se ti ukrepi spreminjali na tedenski bazi, če so se. Želim torej povedati, da tudi Vlada ne more kar hipno. Če bi zdaj želeli opredeliti, ja Vlada je pa bolj operativen organ kot Državni zbor, naj ima ona to pristojnost in pravico odločanja, ker lahko z danes na jutri nekaj odloča – ne, ne sme. In ne nazadnje, Državni zbor ima tudi po novem, to smo v času epidemije dosegli, s spremembo poslovnika možnost odločanja na daljavo, kar pomeni, da se lahko hitreje skličemo, kar pomeni, da se lahko v vsakih situacijah nas 90 zbere in odloča. Tukaj argumenti ne pijejo vode. Kot rečeno pa, še enkrat, Ustavno sodišče, Ustava Republike Slovenije jasno opredeljujeta, na kakšen način se smejo katerekoli človekove pravice omejevati. Danes nihče ne govori o tem, da bi nekdo moral imeti absolutno pravico do svobode gibanja v teh razmerah, v katerih smo. Nihče tega danes ni omenjal. Res pa je, da mi pa ne morete govoriti, da je imelo recimo kaznovanje mariborskih dijakov, ki so mirno, v skladu s priporočili epidemiološke stroke, v skladu z omejevalnimi ukrepi – razdalja, maska, na odprtem – protestirali ali pa opozarjali na to, da bi pa vendarle radi šli v šole oziroma na fakse, kakršnokoli zvezo s sorazmernostjo pri omejevanju človekovih pravic, konec koncev s smotrnostjo, z upravičenostjo. O tem me pa ne boste prepričali in hvala bogu je tudi sodišče temu pritrdilo. Tukaj se vidi na enem plastičnem, preprostem primeru, kako v resnici lahko pride do situacije, ko neka vlada, žal trenutno ta vlada, lahko izkoristi epidemijo za to, da svoje državljane prekomerno omejuje. Konec koncev je Ustavno sodišče v tej svoji odločbi, bom rekla zelo poetično, kar en tak mali hvalospev namenilo človekovi pravici do svobode zbiranja. In to je zelo pomenljivo. Demokratična družba stoji ali pade na tej pravici. Če znate brati ustavno odločbo. Pomembno je, da bi se moralo vsakokrat, ko se človekova pravica in svoboščina kakorkoli omejuje, kakršnakoli, do svobode gibanja, do svobode združevanja ali katerakoli druga, pravica do izobraževanja in tako naprej, posebej tehtati, ali jo je sploh potrebno omejevati ali je mogoče doseči neke učinke, ki jih želimo doseči, z drugimi ukrepi ali sredstvi. Vsakokrat bi morali pretehtati in izpolniti pogoje, posebno vnaprej določene pogoje za to, da se neka človekova pravica omeji. Ampak ne, vi temu, na kar je opozorilo Ustavno sodišče v svoji odločbi in je nekako dalo napotitev – se razbere iz besedila ustavne odločbe, seveda ni alinejsko napisano, ampak v besedilu se da razbrati napotilo Ustavnega sodišča, in vse to, kar jaz zdajle govorim, je nekako napotilo Ustavnega sodišča, da bi morala biti današnja novela Zakona o nalezljivih boleznih pripravljena v tej smeri, da se predpišejo pogoji kdaj, da se predpišejo merila, ki morajo biti izpolnjena za neko omejevanje človekove pravice. Skratka, da se pravila igre vnaprej predvidijo, da državljani vedo, da je konec koncev oblast omejena s tem, in ne nazadnje, da zadostimo tem kriterijem, ki jih zahteva neka pravna država, ustavna demokracija. Vi ste pa preprosto v zakonsko besedilo napisali nekako takole. Ne bom šla po členih, ker nimam dovolj časa, ampak napisali ste recimo v tem najbolj spornem 3. členu, ki spreminja 39. člen Zakona o nalezljivih boleznih, da lahko Vlada, sicer po preučitvi mnenja NIJZ, oceni, da ukrepi, določeni s tem zakonom, ne zadoščajo, in da lahko z odlokom odredi tudi naslednje ukrepe, »zlasti če«, »zlasti takrat«, »zlasti to«. Skratka, pojmovno odprto kot knjiga. Lahko vi govorite, ja, dajemo zakonsko podlago tem ukrepom, ki smo jih v zadnjem letu odrejali z odloki, seveda, zakonska podlaga zdaj bo, ker boste sprejeli ta zakon o nalezljivih boleznih oziroma novelo, to je že res, ampak ta novela ne sledi tistemu, na kar je opozarjalo Ustavno sodišče. To je, da Vlada nima pravice, ne sme imeti pravice do arbitrarnega odločanja o tem, kdaj oceni, da se neki omejevalni ukrepi, ki bodo omejevali človekove pravice, sploh sprejmejo. Vi to zapisujete, Vlada pač oceni po preučitvi nekega mnenja. Na podlagi preteklih izkušenj iz zadnjega leta smo lahko videli, koliko Vlada v resnici da na mnenje nekih strokovnjakov epidemiologov. V en glas so opozarjali, da policijska ura ni smiselna, v en glas so opozarjali, da omejevanje ljudi na občine ni smiselno, Slovenija je premajhen teritorij, da bi to imelo nek učinek, v en glas so opozarjali, da dajmo otroke nazaj v šole, tam ni virov okužb, v en glas so opozarjali, da kolesarjenje, če želite, po ulicah ne predstavlja neke enormne ali pa sploh epidemiološke grožnje. Želim povedati, da ja, mnenje, ki ga bo pridobila Vlada – okej, ampak ta vlada je dokazala, da na mnenje epidemiologov ali pa strokovnjakov, takšnih in drugačnih, ne da prav nič, ker se odloči, tako kot tisti trenutek oceni, da je zanjo najboljše. Ne za ljudi, zanjo. Pa si upam to trditi, zato ker če bi ta vlada odločala v prid in za ljudi, potem bi seveda poslušala stroko, ne pa da spoštovani gospod minister Hojs, gradbene stroke, ocenjuje, kateri epidemiološki ukrepi so primerni in kateri ne. Ta novela danes tega ne odpravlja. Ta novela danes vam kvečjemu nasprotno daje, tako kot je rekla kolegica Meira Hot, legalnost teh vaših ukrepov, za katere je Ustavno sodišče odločilo, da so bili prekomerni, da so bili neustavni. Vi si zdaj dajete legaliteto s tem, kot je tudi minister Hojs povedal: preprosto bomo v zakon vpisali vse tisto, kar smo prej vpisali v odloke, pa je stvar rešena. To je milo rečeno posmeh vsem državljanom v obraz. Ne vem, kdo se mora v tej državi še oglasiti, na naše mnenje, poslancev, tako ali tako ne daste nič, ampak oglašajo se ugledni pravniki, oglašali so se ugledni epidemiologi, vi pa nič. To je zaskrbljujoče, žalostno, če želite. Glede na besede premierja od včeraj, ko je že napovedal ponovno zaprtje v jeseni, če ne dosežemo ne vem kakšne stopnje precepljenosti, je strah vzbujajoče ne samo za nas, ki vas tukaj opozarjamo s strani opozicije, ampak za državljane. Prosto boste presojali, katere ukrepe boste sprejemali, med drugim v zakon tlačite tudi prepoved gibanja v določeni razdalji od bivališča posameznika. Ali se vi hecate? Pa kam smo mi prišli oziroma kam vodite to državo? V avtoritarnost, zagotovo. Ob takih zakonskih besedilih zagotovo tja. Sploh ne bom ostalih komentirala, ker je žalostno, ampak o tem, da recimo utemeljujete, kako je Vlada zdaj na neki način pa vseeno omejena, ko mora pridobiti neko strokovno oceno, ki je sestavljena iz nekih 15 meril, o tem govori osmi odstavek tega člena, pa vam še enkrat povem, ta merila bo Vlada pridobila, potem jih bo pa upoštevala ali pa ne. To je že večkrat v tem letu dokazala, upoštevala ali pa ne. Govorite, da je Vlada omenjena tudi v tem, koliko časa ti ukrepi lahko delujejo – ne, ni res, zavajate! Vsak ukrep bo Vlada lahko sprejela za 15 dni, potem ga bo pa v nedogled lahko podaljševala za 15 dni brez omejitev, da bi iskala neko potrditev ali pa dovoljenje, ne vem kaj s strani epidemiologov ali pa s strani te hiše, Državnega zbora. Pravite, da bo morala pridobiti dopolnjeno strokovno oceno – spet, jo bo upoštevala ali pa ne. V nedogled pa bo lahko, seveda za vsakih 15 dni, vsakokrat držala v veljavi omejevalni ukrep, za katerega bo pač ocenila, da je okej. Če je to prepoved zbiranja, bo pa pač prepoved zbiranja. Če je to kaznovanje ubogih dijakov, ki so protestirali, zato da bi šli v ponovni učni proces, bo pa to. Današnji zakon, če želimo ohraniti količkaj dostojnosti kot država, kot parlamentarna demokracija, zagotovo ne bi smel iti skozi. Tukaj apeliram na vse ostale, ki, da ne rečem kot kaj, brez premisleka sledite vladnemu stališču. Jaz zagotovo danes glasujem proti.
Hvala lepa. Besedo ima državna sekretarka Alenka Forte. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo. Če se navežem na tisto, s čimer sem končala. V tej presoji, ki jo je Svetovna zdravstvena organizacija izvedla leta 2017, je bila tudi zakonodaja ocenjena, in vsi ukrepi, vsi pravilniki, vse, kar Slovenija premore na področju preprečevanja okužb in prenosov okužb, s čisto petko. Drugače pa Ustava Republike Slovenije jasno postavlja hierarhijo, kaj so ustavne pravice naših državljanov, in na prvem mestu je nedotakljivost človekovega življenja. Ko se pogovarjamo o epidemiji, se vedno pogovarjamo, do kam gredo pravice enih državljanov in kje se pričnejo pravice drugih državljanov. Hvala.
Hvala. Replika, Tina Heferle. Izvolite.
Imam čisto malo časa, zato bom prebrala en stavek, gospa državna sekretarka. »Ugotovljena protiustavnost bi narekovala razveljavitev, izpodbijanje zakonske ureditve.« To je zapisalo Ustavno sodišče. Ne zato, ker bi bil zakon okej, ampak zato, ker je protiustaven. Vi govorite, da je pravica človeka do nedotakljivosti življenja nad vsemi ostalimi človekovimi pravicami, jaz sem vam pa povedala, človekove pravice so enakovredne, in ko jih omejujemo, jih moramo omejevati samo toliko, kot je nujno potrebno in sorazmerno. Kaznovanje mariborskih dijakov ni bil sorazmeren ukrep, ergo je bilo omejevanje njihove človekove pravice prekomerno.
Hvala lepa. Besedo ima Mojca Škrinjar. Izvolite.
Hvala lepa. Če bi mi pred leti rekli, da bom v samostojni Sloveniji težko obiskala svoje otroke, ki živijo v tujini, da nekaj časa sploh ne bom mogla iti ven z območja svoje občine, bi temu težko verjela. Pa vendar se je zgodilo to. Zgodilo pa se je zato, ker je prežala nad nami ena najhujših nevarnosti, torej prva nevarnost po tem, ko smo si izbojevali lastno državo. Če bi mi nekoč to rekli, ne bi verjela, ampak zgodilo se je. Zgodilo se je zato, ker so pravice, kot pravi moja predhodnica – za moje pojme napačno – enake. So enake vrste? Ne, jaz mislim, da niso enake vrste. Mislim, da je pravica do življenja in zdravja in varnosti prva pravica, in seveda tudi svoboda, toda svoboda mi ne bo koristila, če umrem, če umre moj bližnji, če umira mnogo ljudi, če izgubim zdravje, trajno izgubim zaradi posledic neke bolezni. Zato vsi tisti, ki ste, ki smo bili kdajkoli kakorkoli resneje bolni, točno veste, da rečemo, zdravje je največje bogastvo. In zato se pravica, da bi želeli imeti neki dijaki pouk prav v šoli, ne pa doma za računalnikom, po mojem skromnem mnenju ne more vzporejati s pravico do zdravja in življenja. Gospod Jani Möderndorfer me je razveselil s svojim ekspozejem, ki ga je začel: nismo več v totalitarnem sistemu. Veseli me, da se je zavedal, da je šlo za totalitarni sistem. V resnici je totalitarni sistem bil, ko nismo mogli iti čez mejo v rajnki Jugoslaviji 1980. leta in še nekaj čez, prehajali smo lahko mejo samo enkrat na leto, drugič in tretjič pa ob veliki varščini, ki si je navadni ljudje seveda nismo mogli privoščiti. Podoben primer v zgodovini, naši zgodovini, ki smo jo živeli, oziroma naših staršev, je bila okupirana Ljubljana. Ljubljana, ki je imela žico okrog, zato da so postavili utrdbo in branili proti osvobodilnemu gibanju, to so storili Italijani. Vidite, lahko obstaja totalitaristična omejitev gibanja, kot je bila v socialistični Jugoslaviji in kot je bila v času okupacije. In to dejansko najeda človeško bit. To, kar smo imeli mi – pa niti ni bila policijska ura, temu se ne more tako reči – je bila omejitev gibanja v nočnem času. In seveda se virus, kot pravi gospod Fafangel, širi ponoči enako kot podnevi, le da je teh ur manj, če je delno omejeno gibanje. Sama sem v času, ko je bilo omejeno gibanje, kadarkoli sem mogla, šla na sprehod proti večeru, ker mi čas prej ni dopuščal, in sem vedno prihajala nazaj tik pred omejitvijo časa, tako, da sem zadostila zakonu, da sem bila pravi čas doma. Ampak vedno sem pa tudi videla na poti ob bifeju ljudi, ki so se zbirali, ki so pogrešali vsakodnevno druženje in so si nakupili alkoholne pijače, sedeli pred bifejem, se pogovarjali in se družil brez mask. Če ne bi bilo te omejitve gibanja, bi se to nadaljevalo še po deveti uri, zagotovo še dolgo v noč, kajti pogrešali so druženje in pogrešali so najbrž tudi alkohol. Zato mislim, da omejitev gibanja ni stvar zgolj zdravstvene stroke, ampak seveda tudi študije socialnih stikov. Socialnih stikov pa je bilo manj tudi zaradi tega ukrepa. Zakaj pa mislite, da po deveti uri zvečer v trgovinah in na črpalkah ne morete dobiti alkohola? To pa ni omejevanje svobode? Pa se nihče ne protivi temu, ker vemo, čemu to služi. Poleg tega je Vlada uporabila zakon iz leta 1995 in nihče v današnji opoziciji takrat ni opozarjal, da je zakon neustaven. Vsi ukrepi so bili sprejeti na podlagi tega zakona. Od leta 1995 pa do danes so se spremenili mnogi zakoni, ta se pa ni. In vsi ti zakoni so se spremenili v smislu tega, da je potrebno pravice natančneje opredeliti v zakonih, pa naj bo to področje šolstva, sociale, česarkoli. Zakoni so se v tem smislu spreminjali. Tokrat je bilo treba spremeniti tudi ta zakon. Ne gre za to, da bi bil zakon neustaven, zakon se je pač moral posodobiti z razvojem stališča, modernega stališča, da je potrebno pravice natančno določevati. Kar pa je težava pri sedanjem zakonu in tudi v bodoče, je to, da je težko napovedati, kakšna epidemija in kakšna bolezen nas bo še doletela. Dejansko so ukrepi vedno odgovor na to, kakšna je epidemija, kakšne značilnosti ima. Če si pred leti nismo znali predstavljati, kako huda stvar in s kakšnimi značilnostmi nas bo doletela, kako bi lahko tudi v bodoče predvidevali točne ukrepe za nekaj, česar sploh še ne poznamo oziroma zaradi česar bo potrebno ne odreagirati prav hitro, ampak izpeljati zakonodajni postopek? To je težko že zdaj, ob takem stanju, kot ga imamo, kaj šele ob nečem, česar sploh še ne poznamo in o čemer si bo stroka šele delala mnenje. Še o sedanjem virusu ni nekega dokončnega mnenja. Vidite, da se pojavljajo vedno nove variante virusa in drugačni ukrepi bodo potrebni. Nekatera cepiva odgovarjajo tudi novim variantam virusa, nekatera morda ne. Stroka tudi rabi svoj čas za ugotovitve in za predloge. Mislim, da je zelo lep odstavek v tem zakonu, ki lahko odvrne vsako bojazen, da bi tukaj šlo za kakšen nedemokratičen ukrep, kot sem ga prej povedala, ali v drugi svetovni vojni žica okrog Ljubljane, ali to, da nismo mogli prehajati meje v socialistični Jugoslaviji. Tega mislim, da ne bo. Samovolje ne more biti, saj piše lepo v zakonu, da »če se pojavi nevarnost drugih nalezljivih bolezni, ki bi lahko ogrozile zdravje prebivalcev, lahko Vlada Republike Slovenije na predlog Inštituta za varovanje zdravja Republike Slovenije odloči, da se zanjo uporabijo ukrepi, določeni s tem zakonom«. Poglejte, saj je povsem jasno. Če predloga Inštituta za varovanje zdravja Republike Slovenije ni, potem tudi ne more biti odločitve Vlade. Vlada o ničemer ne bo niti govorila, kaj šele ukrepala, če ne bo dobila predloga Inštituta za varovanje zdravja Republike Slovenije. Torej bodo vsi ukrepi, ki so navedeni tukaj, v skladu s predlogom Inštituta za varovanje zdravja Republike Slovenije. Mislim, da je tukaj odločilna stroka, polega tega pa še Vlada o odločitvi nemudoma obvesti Državni zbor Republike Slovenije, piše v tem členu. Vsi smo torej odvisni od Inštituta za varovanje zdravja Republike Slovenije in od stroke. Da je tukaj tak strah, da bo nekaj Vlada sama delala, mislim, da ni utemeljen strah. Še manj je utemeljen strah nekaterih predhodnikov, kaže, kot da mislijo, da se nikoli več ne bo menjala. To je čudna miselnost, bolj nedemokratična, vlade se menjajo vsaka štiri leta ali pa še prej. Poslušali smo tudi o zaprtju šol. Še enkrat povem, da so na spletni strani Unesca dani vsi podatki, kjer lahko lepo vidite, da je bila Slovenija nekje v povprečju, kar zadeva fizično zaprtje šol. To fizično zaprtje šol je nadomestil pouk na daljavo, bil je zelo uspešen, na kar kaže nacionalno preverjanje znanja in tudi obeti poklicne mature. Torej ni bilo z zaprtjem šol nič narobe, sploh pa je na podlagi tega zakona iz leta 1995 prav Šarčeva vlada, LMŠ, zaprla šole. Tako da mislim, da tukaj ni nobene bojazni. Tudi mislim, da Drnovškova vlada, ki je pripravila ta zakon iz leta 1995, ni imela popolnoma nobene strahovlade v mislih, preprosto je delala na tem, kar je takrat stroka govorila. Danes pa stroka ve nekaj več, hkrati pa vemo tudi, da obstajajo še veliko hujše nevarnosti, ki si jih nismo znali niti predstavljati. Mislim, da je zakon primeren. Ko sem šla za hip iz parlamenta in tudi zjutraj, ko sem prihajala, so bili zunaj ljudje, ki so bili zaskrbljeni. Oni mislijo, da bo zato kaj manj svobode. Vprašali so me, ali bom glasovala po svoji vesti, in odgovorila sem jim, ja, glasovala bom po svoji vesti. Nobena politika ne more preseči moje vesti in ta hip mislim, ko preberem ta zakon, da je zakon primeren, da temelji na strokovnih odločitvah in da ni nobene bojazni, da bi imeli kakršnokoli omejitev svobode na način, ki ne bi bil demokratičen in ki ne bi varoval naše prve pravice, pravice do življenja in zdravja. Glasovala bom za ta zakon. Hvala.
Hvala. Besedo ima Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. V tem tednu sem, verjamem, da tako kot večina ostalih poslancev, dobil na e-mail okrog 100 in še več mailov v zvezi z Zakonom o nalezljivih boleznih. Veliko vas je govorilo o cepljenju, tudi o obveznem cepljenju, o čemer pa ta zakon sploh ne govori. Z začudenjem sem bral, da naj bi se s tem zakonom zgodile spremembe na področju cepljenja, da naj bi se spremenilo, zato me zelo čudi, kdo v javnosti sploh širi te dezinformacije, straši naše državljane, ki so že tako prestrašeni zaradi koronavirusa, zaradi vsega, kar se jim je v zadnjem letu in pol dogajalo. Pa pojdimo lepo po vrsti. 27. januarja 2020 je Marjan Šarec vrgel puško v koruzo, mesec in pol kasneje, 12. marca 2020, pa smo v Sloveniji razglasili epidemijo. Samo dan kasneje je začela delovati nova vlada. Nova vlada je takoj prevzela odgovornost, prevzela je vajeti in se je takoj začela spopadati z epidemijo. Na podlagi Zakona o nalezljivih boleznih, ki je bil sprejet, pazite, leta 1995, se pravi pred 26 leti, je ta vlada sprejela odloke, da bo čim bolj zajezila širjenje novega koronavirusa, ki je bil takrat popolnoma nepoznan. Najverjetneje ne rabim razlagati, da so se vlade po vsem svetu na različne načine lotevale zajezitve koronavirusa, ene bolj strogo, ene manj strogo, trdim pa, da nismo imeli najbolj strogih ukrepov. Skupno je bilo to, da so bile obvezne maske, distanca, razkuževanje rok in tako naprej. Ti ukrepi so veljali po celem svetu in ne samo pri nas. Praktično vse demokratične države so imele tako urejene ukrepe, kot jih imamo mi oziroma kot smo jih imeli urejene mi. In potem, glej ga zlomka, takoj proti koncu epidemije, 15. 6., v tretjem valu Ustavno sodišče ugotovi, da je Zakon o nalezljivih boleznih v neskladju z ustavo v dveh točkah. Zanimivo je to, da smo čakali na konec epidemije. To je kar malo zanimivo, ko človek razmišlja, je kar težko prevzeti odgovornost, se sprašujem, v naši državi. Zakaj tega niso recimo storili že nekoliko prej oziroma bistveno prej, če so vedeli, da je zakon v neskladju z ustavo? Državnemu zboru je Ustavno sodišče tudi naložilo, da neustavnost odpravi v roku dveh mesecev. Zato številni e-maili, ki sem jih prejel in ki ste jih prejeli tudi poslanke in poslanci v tem državnem zboru, kjer naši državljani prosijo, zahtevajo široko javno razpravo – to enostavno ni mogoče, ker imamo na voljo samo dva meseca časa. Prvič je razlog ta, drugič je ta, da so pred nami počitnice, tretjič, široka javna razprava in nek redni postopek bi trajala vsaj tri, štiri mesece. Toliko časa pa nimamo, čeprav se o teh stvareh ne bojimo in si želimo o teh stvareh razpravljati tudi znotraj Državnega zbora. Sedaj se vrnem k samemu bistvu sprememb zakona. Še enkrat, Ustavno sodišče je Državnemu zboru naložilo, da mora neskladje odpraviti v roku dveh mesecev, se pravi, da se natančneje določijo ukrepi, ki jih lahko sprejme Vlada v primeru epidemije nalezljive bolezni. Ukrepi, ki jih Vlada lahko odredi, so v bistvenem nespremenjeni, vendar vsebinsko bolj konkretizirani. Tako lahko Vlada omeji prihod iz držav, v katerih obstaja možnost okužbe z nevarno nalezljivo boleznijo, ali pa za določen čas odredi delno ali popolno prepoved prihoda iz teh držav osebam, ki živijo v Sloveniji in nimajo stalnega ali začasnega prebivališča. Omeji ali prepove se gibanje prebivalstva na okuženem ali ogroženem območju, omeji ali prepove se zbiranje, recimo pouk, kulturne dejavnosti, zbiranje v gostinskih in nastanitvenih obratih, zbiranje v verskih objektih, športna vadba, zbiranje na drugih javnih prireditvah in shodih. Omeji se promet posameznih vrst blaga in izvajanje storitev tako, da se odredi higienskovarnostne in druge specifične zaščitne ukrepe glede na način prenosa nalezljive bolezni. Pogojuje se gibanje, zbiranje, promet blaga ali izvajanje storitev zlasti iz upoštevanih higienskovarnostnih in drugih specifičnih zaščitnih ukrepov glede na način prenosa nalezljive bolezni s posredovanjem osebnih podatkov odgovornim osebam ali s predložitvijo ustreznih dokazil. Ukrepi se odredijo za najdlje 15 dni, kadar Vlada podaljša, spremeni, ukine ali uvede nov ukrep, pred izdajo odloka pridobi dopolnjeno strokovno oceno. Vlada pridobi dopolnjeno strokovno oceno. Pred izdajo odloka Vlada pridobi strokovno oceno, ki jo pripravi NIJZ, in zajema epidemiološke, medicinske in družbene vidike predlaganih ukrepov, kadar je to ustrezno, strokovna ocena upošteva tudi podatke Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni. Vlada o ukrepih in strokovnih ocenah obvešča Državni zbor in javnost, strokovne ocene se objavijo tudi na spletni strani Vlade, NIJZ ter na portalu nacionalnega zdravstvenega informacijskega sistema. Mislim, da sem dosti jasno tole zdaj povedal, bistvo tega spremenjenega zakona. Si pa vsi želimo, verjamem, da si vsi želimo, da bi normalno živeli, tako kot smo živeli pred epidemijo. Nikoli pa ne vemo, kaj nam bo življenje prineslo, zato se je treba temu prilagoditi in ne delati neke drame, kajti resnica je mnogokrat drugačna, kot je videti na prvi pogled. Jaz sem prepričan, da ta vlada v najmanjši meri posega v svobodo gibanja in zbiranja ter druge človekove pravice in temeljne svoboščine, da bi zaščitila življenje in zdravje ljudi. Zavedam pa se, da ima ta vlada nekaj, česar opozicija nima, ni nikoli imela in ne bo nikoli imela, in to je odgovornost. Dajmo pogledati, kaj se dogaja. Ne mine seja Državnega zbora, da ne bi poslušali, kakšne ukrepe sprejemamo, da so ukrepi preveč strogi, da zapiramo šole, da moramo šole odpreti, zakaj da je treba nositi maske, celo nekateri poslanci v tem državnem zboru pozivajo, da ne bodo nosili mask, zakaj so gostilne zaprte, zakaj nimamo množičnih prireditev, zakaj imamo policijsko uro, zakaj imamo omejitve na občine in tako dalje. Ampak v isti sapi nam taisti poslanci iz opozicije vedno pod nos vržejo umrle zaradi covida. Spoštovana opozicija, eno in drugo pač ne gre skupaj. Ampak veste, zakaj so toliko glasni in zakaj nam to ves čas govorijo? Zaradi enega preprostega razloga – ker v opoziciji ni nobene odgovornosti. To se kaže tudi s tem, da imamo danes, v tem tednu in naslednjem tednu, eno izmed najdaljših sej v tem državnem zboru, trajala bo dva tedna. Prek 50 zakonov obravnavamo, koalicijski poslanci so tukaj, smo tukaj, opozicijska poslanka pa je meni nič, tebi nič spakirala kovčke in odletela na kajtanje. Iz enega preprostega razloga – ker ni odgovornosti. Ta vlada ima odgovornost in v tem je bistvena razlika med opozicijo in med koalicijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Ne bom se dotikal tega, o čemer sem poslušal zadnja dva razpravljavca, ker mi je prav obrnilo možgane, totalno, take laži in sprenevedanje, da večjega ni. Moramo biti pošteni tukaj. Ta vlada sprejema nek zakon, ki nas bo še bolj omejeval med epidemijo. Samo to bo, samo to. Ustavno sodišče pove jasno. Kaj je povedalo Ustavno sodišče? Da zakon grobo posega v človekove pravice. Ja ali ne? Državna sekretarka, je tako ali ne? To je povedalo. In kaj naredimo mi? Vi, namesto da je protiustaven zakon in vse, kar je, namesto da bi ga popravili, te krivice, uzakonite vse bedaste in debilne odloke. To ste naredili. Čisto jasno, to ste naredili. Se pravi, Ustavno sodišče vam reče, popravite to reč, ki ste jo naredili, ki ni prav, ki posega v človekove pravice. Kaj vi naredite? Vse odloke, ki ste jih sprejeli, daste lepo v zakon, in ker imate preglasovanje, vsaj upate – še vedno, upam, da je še zmeraj malo pameti v Desusu in še kje drugje, da bodo to reč zavrnili, upam, da so vsaj toliko pametni, da bodo to zavrnili, ta škodljivi zakon, ki je. Ta zakon nič drugega ne naredi, kot predvideva, daje neka neomejena pooblastila, ena neomejena pooblastila in neke strožje omejitve. In ne mi govoriti, meni, kaj ste naredili, česa niste naredili, zakaj in kaj, in berete potem, kaj je v zakonu in česa ni. Znamo vsi brati zakon, vsi vemo točno, za kaj gre. Točno vemo. Iz nekega škodljivega, enostavno spornega zakona ta koalicija z vlado na čelu dobesedno želi narodu represijo in škodovati, nič drugega. Saj samo to hočete. Ne razumem, gospa Forte, prebral sem ogromno od vas, vi ste strokovnjak na marsikakšnem področju in vas zelo cenim zaradi tega, kar delate, izredno. Zakaj se je treba toliko klanjati Janši, delati te reči tukaj? Ta zakon je pisan na kožo Hojsu in Janši. Ustrahovanje naroda, to je čisto ustrahovanje naroda. Ne vidite, kaj delate s cepljenjem? Hočete prepričati narod, naj se cepi, jih ustrahujete, da bo vse zaprto že čez dva meseca. Mene kličejo podjetniki: »Ali bomo res zaprli čez dva meseca?« Poglejte, kakšne prijeme v zvezi s cepljenjem imajo druge države. Govorijo, povedo, za kaj gre, strokovno. Kako pride Janša tukaj? »Če se ne boste vsi cepili, 70 %, zapremo 15. avgusta vse.« Je to način? Jaz nisem navajen takega načina. Žalostno je to, sramota je. Sramota. Ta zakon ne dela nič drugega, kakor da nas ponovno zapira v kletke. Samo to dela z nami, samo to. Da ne govorimo o absurdnih predvidenih kaznih, od 400 do 4 tisoč evrov. Ste vi normalni?! Veste, kaj? Z veseljem, res, in s prepričanjem bom jaz glasoval proti. S prepričanjem. Hvala.
Hvala lepa. Replika, dr. Franc Trček.
Repliciram kolegu iz NSi. V ponedeljek sem prišel v Državni zbor do petka pozno bom v Državnem zboru, spremljam vse. Spomnim se pa, da ko je recimo Janša v opoziciji, ga skoraj ne vidiš v Državnem zboru. NSi-jevci ste pa celo interpelirali Karla Erjavca pa po tem, ko ste ugotovili, da vas je Janša napel, v glavnem pobegnili iz Državnega zbora. Tako da ne mi počez srati. Hvala.
To ni bila replika [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] To ne pomeni, da je nekdo slabo razumel vašo razpravo. Besedo ima Predrag Baković. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovana državna sekretarka! Tudi sam bom začel nekako tako kot nekateri moji kolegi. Ne nazadnje ne morem mimo tega, da že dva dni prejemamo na svoje maile tone neke pošte glede zakona, ki je predmet te razprave. Vsaka pošta, vse do zadnje so naperjene proti tem spremembam. Res je, da se notri pojavlja tudi cepljenje, o katerem je govoril kolega, pa vendarle se je treba vprašati. Ko toliko ljudi nasprotuje temu, bi se pravzaprav tudi vsak zdravorazumski človek moral vprašati, kaj je narobe. Vendar ne vprašati se, kaj je narobe z maso ljudi, ki to piše, z maso ljudi, ki protestirajo zunaj, pač pa kaj je narobe s predlogom zakona. Vendar ne, koalicija in Vlada se pravzaprav ne sprašujeta tako, temveč suvereno nadaljujeta svoj prav v stilu tistega, ki vozi po avtocesti v nasprotni smeri, in ko sliši obvestilo, da nekdo vozi nasproti, reče: »Pa kako eden? Vsi vozijo nasproti.« To je tisto, kar pravzaprav lahko očitamo temu zakonu. Spoštovani, ravno zaradi takih cvetk, kot so v tej noveli, ljudje nasprotujejo. Ravno zaradi takih cvetk ne zaupajo cepljenju in ne zaupajo ukrepom, ki jih Vlada morda ali pa tudi dobronamerno odreja. Vse to, spoštovani, zaradi takih stvari, ki se v tej noveli pojavljajo, vpliva na nezaupanje ljudi do vsakršnih ukrepov. Na tak način z javnostjo ne moremo komunicirati in moramo zadevi priti do dna in reči bobu bob. V nadaljevanju tega bo zaupanja vse manj. In potem se seveda lahko sprašujemo, kaj se bo zgodilo jeseni, ne glede na to, kakšna bo precepljenost. Seveda precepljenost ravno zaradi teh nezaupanj lahko ne bo takšna, kot jo vsi pričakujemo. Poglejte nesorazmerje. Poglejte recimo 37.a člena Zakona o obrambi. Ko se odločamo, ali vojsko na mejo ali ne, je tam potrebna dvotretjinska večina vseh nas. In če ugotovimo, da ta ukrep ni niti približno tako invaziven, kot so predlagani ukrepi v tem zakonu, se pravzaprav lahko vprašamo o tem nesorazmerju. To, da imamo ob uvajanju vojske na meji kvalificirano večino, tukaj pa podaljševanje nekih ukrepov, ki jih Vlada odreja sama in potem tudi podaljšuje brez tega, da o tem odloči Državni zbor, pač pa ga samo obvešča, je seveda za mene veliko nesorazmerje. Seveda bo Vlada te ukrepe izvajala naprej, mimo parlamenta. Spoštovani kolegi iz koalicije, jaz bi res želel, da vsi skupaj še malo razmislite o tem po sistemu zdrave kmečke pameti. Menim, da jo imate, samo uporabiti jo je treba in razmisliti. Jaz jo bom. Tej noveli nasprotujem, kajti jaz politike ne razumem kot brezpogojno držanje, bom rekel, štange nekim zakonom, ki so evidentno škodljivi, temveč jo razumem tako, da jasno izrazim svoje osebno mnenje. Ne nazadnje sem hvaležen, da sem v taki stranki, ki tolerira in tudi dopušča razmišljanje s svojo glavo, četudi se ne strinjajo vedno z menoj in z mojimi stališči. In vendar lahko vsakič javno in brez posledic povem tisto, kar menim, na glas. Pravzaprav mi je žal za tiste, ki razumete politiko tako, kot jo razumem jaz, a morate na nek način biti tiho in zagovarjati stališče za vsako ceno, ne glede na to, kako o tem razmišljate. In verjamem, da vas veliko razmišlja tudi v to smer, da morda ti ukrepi niso sorazmerni in da bodo morda ti ukrepi škodljivi, ne nazadnje, da so morda ti ukrepi protiustavni. Kolegica Meira je o tem strokovno in detajlno in globoko razpravljala in povedala vse tisto, kar bi pravzaprav pravnik moral vedeti in bi moral imeti ves čas prižgano. Zato, spoštovani, mislim, da je prav, da še enkrat razmislite in uporabite zdravo kmečko pamet. Gotovo jo imate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da je interes. Prosim za prijavo. Prijava poteka. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Reči moram, da gre predlagani zakon, ki ga imamo v obravnavi, v smeri ostrega napada na temeljne človekove pravice in temeljne svoboščine. S tem zakonom v tem državnem zboru umira demokracija. Naj kar v uvodu povem, da takšni vsebini zakona, kot je sedaj predlagana, absolutno nasprotujem in je tudi ne bom podprla. Sploh ni čudno, da nam maili pregorevajo, kajti ljudje se obračajo na nas, nas kličejo, nam pišejo sporočila, zakaj zakon sprejemamo po nujnem postopku. Na to mi poslanci, vsaj s strani opozicije, nimamo vpliva. Sicer vem, in danes so tudi že nekajkrat s koalicijske strani leteli očitki, da je bil zakon, ki ga je Ustavno sodišče napadlo, sprejet v času prejšnjih vlad, da je določilo rok dveh mesecev za odpravo neskladnosti, pa vendar pozabite, da danes govorimo o zakonu, ki ste ga vložili v proceduro. Obtoževanje za nazaj je brezpredmetno. Danes se pogovarjamo o vsebini zakona, ki je izjemno izjemno pomembna, saj gre za poseg v temeljne človekove pravice. Ljudje že v času prvega, drugega vala niso razumeli, in tudi nedopustno je, da je Vlada samovoljno odločala in sprejemala odločitve. Obračali so se na nas poslance: »Kaj sprejemate?« Kolikokrat sem jim povedala, da na to, kar sprejema Vlada, poslanci, ki smo poslani od ljudi, nimamo nobenega vpliva! Težko jim je bilo razložiti. Danes imamo zakon, v katerega vnašate tisto, o čemer je Ustavno sodišče povedalo, da je protiustavno. In to je tudi napovedal nadminister, odstavljeni minister, odstopljeni minister, ne vem, kaj še vse, minister Hojs – da bodo vse ukrepe, ki so jih sprejemali na podlagi uredb in odlokov, pač vnesli v zakon. In ja, takšno vsebino zakona imamo danes na mizi. In ja, po moji presoji, sicer o tem ne odločam jaz, gre za ponovno ustavno sporno zadevo. Zakaj to navajam? Tudi Ustavno sodišče je navedlo, da morajo biti zakonske norme določne in ne smejo biti takšne, da bi izvršilni veji oblasti, torej Vladi, omogočale izvirno urejanje zakonske materije. In tukaj, v tem predlogu zakona imamo ravno to. Zahteve po določnosti niso poudarjene, kadar gre za ukrepe, s katerimi se posega v človekove pravice in temeljne svoboščine. Človekove pravice in temeljne svoboščine so ključni, osrednji del ustave. Upam, da to še vsi v tem državnem zboru vemo. Razumem tudi Ustavno sodišče, ki navaja, da je tudi možno omejiti ustavne pravice in temeljne svoboščine, vendar pa morajo, kar tudi navaja, biti omejene izjemno in jasno določno opredeljene – ampak tega tukaj, v tem predlogu zakona ni. Ta zakon torej ne upošteva tega, ta zakon je presplošen, preohlapen, merila za poseganje v svobodo gibanja in pravico zbiranja, združevanja so nedoločna s strani izvršilne veje oblasti. In če še gre nekako razumeti, da Vlada v težki situaciji 30 dni odloča, potem po 30 dneh tega več ne more, mora priti z zakonom in z odločitvijo v Državni zbor. Zato temu tudi sledijo amandmaji, ki smo jih vložili. Kajti ne želimo si, da bo z zakonom prihajalo do zlorab, da se ljudi zapre v izolacijo, vsakogar zgolj na podlagi suma okužbe. Suma okužbe. Če bi primerjala, nekoga zapremo zaradi tega, ker gre za sum storitve kaznivega dejanja – halo?! Možno je tudi prisilno zdravljenje in cepljenje, in to praktično na podlagi katerekoli nalezljive bolezni, ki jo predlaga – pa bom tukaj tudi sama rekla, da sem izjemno izjemno razočarana, da niste spremenili terminologije, kajti imamo Nacionalni inštitut za javno zdravje, v zakonskem predlogu se uporablja drugi. Predlog zakona se veliko ukvarja tudi z omejitvami človekovih pravic, ki so se v epidemiji covida izkazale kot nerelevantne in niso bile vir okužb, druženje na prostem, nesorazmernost možnosti popolne presoje. Moram se dotakniti zgolj še ene zadeve. Danes je kolega Reberšek rekel, da sprejemamo na tem plenarnem zasedanju, ki je maratonska seja, 50 zakonov, a poglejte, pozabil je povedati, da junijske seje pa ni bilo. Če bi razdelili te zakone na dve seji, verjemite, da bi bila seja lahko končana tudi v treh dneh. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 6. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD in nepovezanih poslancev. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ni interesa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 7. julija 2021, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O INTERVENTNIH UKREPIH ZA POMOČ GOSPODARSTVU IN TURIZMU PRI OMILITVI POSLEDIC EPIDEMIJE COVID-19 V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade ministru Zdravku Počivalšku. Izvolite.
Spoštovane poslanke, poslanci, spoštovani predsedujoči! Kot sem poudaril že na Odboru za gospodarstvo, je za nami najbolj zahtevno leto za katerikoli parlament in vlado v naši novejši zgodovini. Z vašo podporo smo skozi celotno leto sprejemali nujne ukrepe za omilitev posledic epidemije. Z njimi smo ohranili socialno stabilnost in delovna mesta. Ekonomsko gledano smo odlično preživeliepidemijo. Slovenija bo med tistimi državami Evropske unije, ki bodo imele najhitrejše gospodarsko okrevanje. Seveda pa je poleg splošne dobre gospodarske slike tudi nekaj panog, ki jih je epidemija še posebej prizadela, zato smo namesto devetega protikoronskega paketa, zakona pripravili poseben interventni zakon in ta zakon je namenjen predvsem turizmu in z njim povezanim panogam. Ocenjena vrednost ukrepov v predlogu zakona je 243,5 milijona evrov, od tega bi 22,8 milijona evrov namenili za financiranje regresa za letni dopust v višini tisoč 24 evrov na zaposlenega, 3 milijone evrov želimo nameniti povračilu stroškov odpovedanih dogodkov, industriji srečanj in organizacij dogodkov v času od začetka avgusta pa vse do konca letošnjega leta. V enakem obdobju smo predvideli tudi en milijon evrov za denarna povračila v višini 25 % upravičenih stroškov za produkcijo filmov ali avdiovizualnih del. Za izboljšanje gospodarskega položaja na področju potrošnje v gostinstvu, turizmu, športu in kulturi predlagamo bone za vse državljane, 100 evrov za odrasle in 50 evrov za mladoletne. Ta ukrep predstavlja nadaljnjih 192,2 milijona evrov. Predvideli smo 850 tisoč evrov za oprostitev plačila povračila za vodo, 3,7 milijona evrov za pomoč žičničarjem, 20 milijonov evrov namenjamo tudi subvencioniranju skrajšanega delovnega časa za celotno gospodarstvo, seveda pa predloženi interventni zakon zajema tudi podaljšanje nekaterih ukrepov, kjer pa ni finančnih posledic. Do konca leta bi podaljšali program COVID zaradi priglasitve državnih pomoči, unovčevanje turističnih bonov tudi pri tistih ponudnikih, ki so ustanovljeni letos. Spremenili smo rok za obvestilo o vračilu pomoči za nekrite fiksne stroške, za katerega se pomoč uveljavlja. Odpravili bomo omejitev poslovanja prodajaln na letališčih do konca leta 2022, podaljšali bomo rok za plačilo obveznosti za odjavljena vozila, oprostili DDV za nakupe zaščitne opreme in podaljšali veljavnost koncesijskim pogodbam za izkoriščanje mineralnih surovin, to je vezano na Zakon o rudarstvu. Podaljšali bomo tudi veljavnost osebnim izkaznicam, ki jim poteče rok, vezano na Zakon o osebni izkaznici. Kot sem uvodoma izpostavil, je generalno stanje našega gospodarstva zelo dobro in obeta hitro okrevanje. V kratkem bodo podjetja lahko začela črpati tudi sredstva iz Načrta za okrevanje in odpornost. S temi sredstvi bodo gospodarstvu zagotovljeni pogoji za zeleni in digitalni prehod. S tem bomo naredili pomembne korake k prestrukturiranju našega gospodarstva v smeri višje dodane vrednosti. Skozi celotno epidemijo smo vodili dialog z vodstvi vseh gospodarskih zbornic in drugimi deležniki v gospodarstvu. V tem dialogu smo zgradili močno partnerstvo Vlade z gospodarstvom. To partnerstvo bomo v prihodnjih letih še krepili, saj je povsem jasno naslednje: Slovenija je močna toliko, kolikor je močno naše gospodarstvo. Prosim vas za podporo predlogu zakona, saj podjetja iz teh panog nestrpno pričakujejo pomoč. Ta jim bo pomagala, da se postavijo na noge po tem norem letu, ki je za vsemi skupaj. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za gospodarstvo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici Mateji Udovč. Izvolite.
Spoštovani! Odbor za gospodarstvo je na 36. nujni seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic epidemije COVID-19, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po nujnem postopku predložila Vlada. Na seji odbora so sodelovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo, Državnega sveta in Zakonodajno-pravna služba. Odboru so bila predložena gradiva v obliki mnenj in pripomb s strani ZPS, Komisije Državnega sveta in različnih organizacij zainteresirane javnosti. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so bili k predlogu zakona vloženi številni amandmaji različnih poslanskih skupin. V dopolnilni obrazložitvi je minister Zdravko Počivalšek podal oceno, da je Slovenija ekonomsko dobro preživela epidemijo, da smo med državami z najhitrejšim gospodarskim okrevanjem in da smo na področju zamejitve brezposelnosti med najboljšimi državami članicami. Kljub temu je nekatere panoge in podjetja epidemija še posebej prizadela, zato potrebujejo dodatno pomoč in spodbudo s strani države. V nadaljevanju je predstavil poglavitne rešitve predlaganega zakona, katerega glavni cilj je omiliti posledice epidemije na področju delovnih razmerij in trga dela ter nasloviti aktualne gospodarske izzive, še posebej na področju gostinstva, turizma, industrije srečanj in kulture. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je uvodoma opozorila na razdrobljenost pravnega urejanja, podvajanja vsebin, kopičenja ukrepov v več interventnih zakonih in pogostost njihovega noveliranja, kar vpliva na preglednost in jasnost pravne ureditve. Ob tem je opozorila na načelo pravne države iz 2. člena Ustave, katerega bistvena elementa sta načeli varstva zaupanja v pravo in pravno varnost. Opozorila je tudi na ustavnopravni vidik, povezan s pravico do zakonodajnega referenduma. Glede pripomb k posameznim členom je pojasnila, da so vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin pretežno nomotehnične narave. Predstavnik Državnega sveta je predstavil mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance ter pojasnil, da je obravnava potekala skupaj s Komisijo Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot zainteresirano komisijo. Obe komisiji sta predlog zakona podprli. Ob tem je pojasnil, da se je Komisija Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance seznanila s predlogi amandmajev reprezentativnih delov dejanskih organizacij in je pripravila predloge amandmajev, ki jih predlagajo v preučitev in sprejetje tekom zakonodajnega postopka. V razpravi so članice in člani odbora iz vrst poslanskih skupin koalicije predlog zakona podprli. Poudarili so, da se je zaradi epidemije stanje v gospodarstvu še posebej poslabšalo na področju turizma, gostinstva, industrije srečanj in kulture, zato je sprejetje interventnega zakona na tem področju nujen korak v pravo smer. Menili so, da obravnavani zakon ustrezno naslavlja aktualne gospodarske in socialne izzive in uvaja dobre rešitve za najranljivejše sektorje in skupine prebivalstva. Izpostavili so, da je bil upad gospodarske aktivnosti zaradi epidemije v Sloveniji manjši kot v drugih državah in da je brezposelnost celo padla, kar kaže na uspešnost preteklih izvedenih ukrepov Vlade. Tudi nekateri razpravljavci iz vrst poslanskih skupin opozicije so menili, da so predlagane rešitve predloga zakona dobre, pri čemer je bilo opozorjeno na posamezne zapostavljene dejavnosti in skupine prebivalstva, ki bi jih bilo treba dodatno vključiti v sheme pomoči. V razpravi je bilo izraženo tudi bolj kritično mnenje opozicijskih poslancev. Opozorili so na številna mala podjetja, samostojne podjetnike, zaposlene, prekarne delavce in posameznike, ki so se znašli v stiski, in poudarjali, da vsebina predloga zakona teh problemov ne naslavlja, in obenem opozorili na neracionalno trošenje denarja iz državnega proračuna ter visoko finančno zadolženost Slovenije vrsto prihodnjih let. Državni sekretar Simon Zajc je odgovoril na vsa zastavljena vprašanja ter podal dodatna pojasnila glede izraženih dilem v razpravi. Odbor je obravnaval in glasoval o vseh vloženih amandmajih. Na glasovanju so bili sprejeti amandmaji poslanskih skupin SDS, NSi in SMC, ostali amandmaji niso bili sprejeti oziroma so zaradi sprejetja drugih amandmajev postali brezpredmetni. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil Mihael Prevc. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovana državna sekretarja, spoštovane kolegice in kolegi! Glavni cilj Predloga zakona o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic epidemije COVID-19 je omiliti in odpraviti posledice in vpliv nalezljive bolezni covid-19, ki pušča hude posledice predvsem na gospodarstvo, še posebej pa v gostinstvu in turizmu. Stanje v gospodarstvu se je med epidemijo, predvsem v storitvenih dejavnostih, kjer je bilo z vladnimi odloki prepovedano ponujanje blaga in storitev potrošnikom, zelo poslabšalo. Še posebej prizadeta je panoga turizma in gostinstva. Prav tako so škodo zaradi ukrepov za zajezitev epidemije utrpeli deležniki s področja industrije srečanj in dogodkov, športa in kulture. V letu 2020 smo v Sloveniji zabeležili dobre tri milijone turističnih prihodov, kar je 51 % manj kot v letu 2019, ter nekaj več kot 9 milijonov turističnih prenočitev, kar pa je 42-procentni upad v primerjavi s prejšnjim letom. Krepko več kot polovico teh nočitev so ustvarili domači gostje, tudi po zaslugi turističnih bonov, ki so bili eden od pomembnih ukrepov za blažitev posledic epidemije v enem izmed prejšnjih tako imenovanih protikoronskih paketov. V zgodovino slovenskega turizma se bo tako leto 2020 zapisalo kot eno najtežjih let, zaznamovano z omejitvami pri potovanjih in zaprtjem turističnih nastanitvenih kapacitet. Za blažitev posledic epidemije covida-19 smo do sedaj v Državnem zboru sprejeli že osem paketov interventne pomoči, ki so bili namenjeni predvsem okrevanju gospodarstva in zajezitvi brezposelnosti. Po dolgotrajnih razpravah o teh interventnih zakonih smo s strani opozicije poslušali, da so ukrepi v protikoronskih paketih neučinkoviti in da tako ne bodo dosegli svojega namena. Danes, ko poslanci ponovno odločamo o še enem takšnih paketov interventne pomoči, ki daje poudarek na omilitev posledic epidemije predvsem na področju gostinstva in turizma, se moramo vprašati, ali smo s prejšnjimi paketi interventnih pomoči dosegli njihov namen. Nedvoumni, pozitivni odgovor nam dajejo nekateri kazalniki gibanja gospodarske rasti v zadnjem obdobju. Upad gospodarske aktivnosti je bil bistveno nižji od napovedi, imamo dobre bonitetne ocene in rast davčnih prihodkov. Evropska komisija v letih 2021 in 2022 za Slovenijo napoveduje precej nadpovprečno gospodarsko rast. Iz tega izhaja, da se Slovenija prebija v prvo četrtino najuspešnejših držav Evropske unije. Zelo pomemben podatek pa prihaja z Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje, kjer je bilo 18. junija prijavljenih dobrih 71 tisoč oseb. To je najmanj po septembru 2019, kar jasno kaže, da so bili dosedanji protikoronski ukrepi še kako učinkoviti, saj so preprečili pričakovano povečanje brezposelnosti zaradi posledic epidemije. Z namenom pomoči gospodarstvu za lažji nadaljnji zagon dejavnosti ter za ohranitev delovnih mest zakon o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu vključuje ukrepe, ki zajemajo spremembe in dopolnitve določb določenih zakonov, ter začasne ukrepe na področju gospodarstva, še posebej za turizem in gostinstvo. Poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov vsekakor pozdravljamo ukrepe novega interventnega zakona za pomoč gospodarstvu in turizmu, ki med drugim prinaša pomoč za financiranje regresa za letni dopust, pomoč industriji srečanj in dogodkov, pomoč filmski in avdiovizualni industriji, pomoč upravljavcem žičniških naprav in finančno najobsežnejši ukrep tega zakona, bone za izboljšanje gospodarskega položaja na področju gostinstva, turizma, športa in kulture. Upravičenec do bona v višini 100 evrov je polnoletna oseba s stalnim prebivališčem v Sloveniji in mladoletna oseba v višini 50 evrov in ga bo možno vnovčiti za plačilo storitve s področja gostinstva, turizma, športa in kulture, ki jo opravlja upravičeni ponudnik na ozemlju Slovenije. Poslanci Nove Slovenije bomo zakon z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani! Pred nami je odločanje o Predlogu zakona o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic epidemije COVID-19, ki v prvi vrsti naslavlja težke situacije, v katerih so se znašli nekateri deli našega gospodarstva. Osrednji namen tega zakona je torej pomagati tistim delom gospodarstva, ki so jim omejitve za preprečevanje širjenja bolezni preprečile nemoteno poslovanje in jih s tem tudi najbolj prizadele. V Poslanski skupini Stranke modernega centra pozdravljamo ukrepe v okviru tega interventnega zakona. Ti ukrepi med drugim obsegajo podaljšanje subvencioniranega krajšega delovnika, plačila regresa za letni dopust v določenih dejavnostih ter finančno pomoč nekaterim segmentom gospodarstva, kot so na primer industrija srečanj ter filmska in avdiovizualna industrija. Menimo, da je rezultanta vseh pomoči, ki jih predlog zakona predvideva, pravična in da jih bo gospodarstvo pričakalo v pozitivnem duhu. Po dobrih izkušnjah s turističnimi boni v minuli sezoni predlog interventnega zakona, ki ga obravnavamo danes, predvideva tudi uveljavitev novega bona. Tega bo med drugim moč koristiti za gostinsko-nastanitveno storitev, športne aktivnosti, ugled muzejev, prireditev, obisk zabaviščnih parkov ter živalskih in botaničnih vrtov. Verjamemo, da so tovrstni boni optimalna oblika pomoči v dani situaciji. O tem smo prepričani, zato ker se na potrošniku prijazen način med ponudnike porazdeljujejo potrebna finančna sredstva, pri tem pa ne gre pozabiti na dejstvo, da sami boni še zdaleč ne bodo edini vir prihodkov v omenjenih dejavnostih, temveč bodo stimulator dodane potrošnje gostov, ki si bodo ob uporabi bona pogosto privoščili še kakšno drugo aktivnost oziroma storitev. Zavedamo se, da nas gospodarstvo potrebuje bolj kot kadarkoli doslej, težke situacije pa od nas zahtevajo modre in preudarne odločitve. Predlog zakona razumemo kot eno izmed takih odločitev, saj menimo, da pravično in v primernem obsegu stimulira okrevanje v najbolj kritičnih delih gospodarstva. Pri konstrukciji takšnih predlogov je praktično nemogoče v polni meri ugoditi željam vseh tržnih akterjev, saj je očitno, da je le redkim podjetjem uspelo v polni meri ohraniti kondicijo, v kakršni so bila pred pandemijo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo kljub temu ponosni na predlagani dokument, saj vemo, koliko truda in naporov so prispevali vsi, ki so pri njegovi pripravi sodelovali. Zdi se nam pomembno poudariti, da je bilo v okviru usklajevanj nujno doseči ravnotežje med interventno pomočjo na eni strani in ohranitvijo stabilnosti javnih financ na drugi strani. Po našem mnenju gre za izredno nehvaležno nalogo, ki od pripravljavcev takšnega predloga zakona terja velik napor in precejšnjo mero poguma. Kljub zavedanju, da je z omenjenimi sredstvi in v kratkem časovnem roku praktično nemogoče v celoti zadovoljiti želje vseh oslabljenih akterjev na trgu, smo prepričani, da predlog zakona predstavlja optimalen kompromis v trenutnih razmerah. Naše poslanstvo političnega partnerja gospodarstva pa se na tej točki še ne zaključuje. Še naprej bomo skrbno bdeli na celjenjem ran, ki jih je našemu gospodarstvu prizadejala epidemija, prav tako si bomo še naprej močno prizadevali za to, da se finančna sredstva alocirajo na prava mesta in na način, ki bo kar najbolj učinkovito pripomogel k ponovnemu zagonu slovenskega gospodarstva. Na podlagi navedenih dejstev, argumentov bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Marko Bandelli. Predstavil bo stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! Danes je pred nami že deveti v nizu interventnih zakonov, ki vsebujejo ukrepe državne pomoči. Več mesecev smo poslušali obljube resornega ministrstva o tem, kako bodo s tem interventnim zakonom prisluhnili vsem deležnikom, in da bodo tisti, ki jim je bila dejavnost prepovedana, končno prejeli enkratno finančno pomoč. Priznam, da smo tudi SAB nasedli obljubam ministra za gospodarstvo glede na dejstvo, da so bili najbolj prizadeti deležniki zadovoljni z rezultatom usklajevanja in napovedano vsebino interventnega zakona. Tako kot v tragikomediji Samuela Becketta je državni sekretar vztrajno in neomajno tesnobnim, obupanim predstavnikom pozabljenih panog vsakič znova vlival upanje, da bo interventni zakon z obljubljenimi ukrepi prišel že naslednji dan. A tudi tokrat se je izkazalo, da smo čakali Godota. Panoga turizma in gostinstva je krvavo potrebovala direktno pomoč v obliki pokritja izpada prihodkov zaradi dolgotrajnega zaprtja. Takšna direktna pomoč bi bila najbolj ekonomična, prizadetim panogam bi omogočila takojšnjo likvidnost za ponovni zagon dejavnosti in nadomestila tisto, kar so zaradi zaprtja izgubili, denimo stroške zalog propadlega blaga. Ta ukrep bi državo stal približno 150 milijonov, a namesto njega imamo ukrep, ki bo državo stal kar 200 milijonov evrov, prejemnikom pa bo od tega v najboljšem primeru ostalo 15 % denarnih sredstev. Gre za ukrep novih turističnih bonov, ki jih bodo državljani po novem lahko uporabili tudi za storitve gostinstva, športa in kulture. V SAB obžalujemo, da Vlada in njena koalicija nista uslišali naših identičnih predlogov že v lanskem letu, saj smo prepričani, da bi vsi skupaj od izdanih bonov imeli več. Novim turističnim bonom ne nasprotujemo, a opozarjamo, da ne predstavljajo ustreznega substituta za obljubljeno enkratno denarno pomoč. Glavnina vseh bonov se bo unovčila na najbolj atraktivnih lokacijah, ki so že tako ali tako zasedene. Posledično Vlada ne more trditi, da bo s tem ukrepom na enak način pomagala vsem v prizadetih panogah. Temu bi se denimo približala, če bi že obstoječe neizkoriščene bone razširila tudi na storitve gostinstva, športa in kulture. Poleg bonov PKP9 predvideva še nekaj ukrepov za podjetja s področja turizma, gostinstva, industrije srečanj, športa in kulture, in sicer delno povračilo stroškov organizacije srečanj in dogodkov ter delno povračilo stroškov filmskih, avdiovizualnih industrij. Tem panogam bo država povrnila tudi regres za letni dopust. A vendar pozor! Utopično bi bilo pričakovati, da bodo zaposleni regres v svojih denarnicah videli že v poletnih mesecih. Nanj bodo namreč čakali do novembra. Nelikvidne panoge pa niso mogle opraviti svoje dejavnosti, imajo težave že s pokritjem osnovne plače, zato bi morali nadomestilo za regres na svojem računu imeti najkasneje konec meseca junija. Pa to ni tako, ker se Vladi ni mudilo. A ne glede na to, koliko časa si je Vlada vzela, se niti deveti PKP ne razlikuje od ostalih predhodnikov. Prežet je z določili, ki nimajo nikakršne zveze s pomočjo gospodarstvu zaradi posledice koronakrize. Zakonodajno-pravna služba je na kar 25 straneh nanizala člene ustave, ki jih Vlada ni spoštovala. In ne nazadnje se je v interventnem zakonu znašel tudi del vsebine novele Zakona o vodah, o kateri bomo državljani odločali 11. julija na referendumu in seveda z veliko večino glasovali proti. Glede na vse povedano in glede na ogorčenje predstavnikov turizma in gostinstva je povsem na mestu vprašanje, ali smo teh dodatnih 250 milijonov proračunskih sredstev usmerili v sistemske in sorazmerne ukrepe pomoči, ali bodo pomoč dejansko dobili vsi, ki jo potrebujejo. V SAB menimo, da Vlada ponuja državno pomoč, ki je zaradi pogojev praktično ne moreš dobiti. Zakonski pogoji so nerealni in neusklajeni. Čas bo pokazal svoje. V SAB predlogu zakona ne bomo nasprotovali, saj se zavzemamo za to, da zaposleni dobijo regres, četudi pozno. A v upanju, da ta regres ne bo zgolj ironična popotnica zaposlenim, ki bodo zaradi že napovedanega novega lockdowna končali na zavodu za zaposlovanje. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Robert Polnar. Predstavil bo stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Dobro leto dni trajajoča epidemiološka kriza ni samo kriza političnih institucij, ampak je tudi globoka ekonomska in socialna kriza, ki razkriva slabosti našega načina življenja. Ogromna je pahljača in količina informacij z vseh strani, o življenju in smrti, o medicini in politiki, o gospodarstvu in denarju. Ljudje, ki so jim mediji vgrajeni kot čip, brez katerega ni mogoče preživeti, so zmedeni do mere, ki jo je že težko prenašati. V novejši zgodovini ne poznamo česa takega. Muka je toliko večja, ker so v temelju vsega eksistenčne dileme, dobesedno, v perspektivi jutrišnjega dne tako družb kot držav, in kar je najbolj pomembno, vsakega posameznika. Izolacije, v katere smo bili potisnjeni ljudje, so na svoj poseben način idealne kuhinje vseh mogočih travm in pretresov. Kakorkoli, v grdozvočju, ki po malem že spravlja ob pamet, bi veljajo upoštevati misel, da še nikoli nismo imeli toliko znanja o našem neznanju. In še nikoli nismo imeli toliko neznanja ob prisili, da živimo in delujemo v pogojih negotovosti. Danes obravnavani paket ukrepov za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic virusa covid-19 je že deveti po vrsti in ovrednoten na 243,5 milijona evrov. Kako izgleda kvantifikacija vseh dosedanjih ukrepov slovenske države za blažitev posledic epidemije, je razvidno iz podatkov Fiskalnega sveta, nacionalne inštitucije, ki ji nemajhen del državnega zbora pripisuje religiozno nedvoumnost, njene zapise pa sprejema kot svetopisemsko dogmo. Do konca maja letošnjega leta se je ukrepalo takole. V prvih petih mesecih leta 2021 je skupni neposredni obseg covid ukrepov obsegal milijardo in 382 milijonov evrov. Skupni neposredni učinek covid ukrepov od marca 2020, se pravi od začetka epidemije, pa do konca maja letošnjega leta znaša 3 milijarde in 775 milijonov evrov. Skupni obseg ukrepov z upoštevanjem potencialnega učinka na odhodke državnega proračuna iz naslova poroštev likvidnostnih kreditov in odlogov plačil kreditnih obveznosti pa seže do 4 milijard in 477 milijonov evrov. Za primerjavo: celotni prihodki lanskoletnega proračuna države so bili 9 milijard in 78 milijonov evrov. Dobrih 49 % od tega je država namenila samo za financiranje ukrepov v zvezi s covidom. To seveda provocira ključno vprašanje o javnofinančnem potencialu v bodočnosti slovenske države. V tokratnem prepletu ukrepov imajo največjo težo, 192 milijonov evrov, boni za državljanke in državljane, namenjeni za turistične nastanitve, uporabo v turističnih agencijah, v gostinstvu, za športne in kulturne prireditve, obisk prireditev in tako naprej. Sofinancirano bo izplačilo regresa za letni dopust v višini malo manj kot 23 milijonov, podaljšan bo tudi ukrep subvencioniranja delovnega časa v skupni vrednosti 20 milijonov evrov. Gospe in gospodje, narava politične ureditve ne določa, kdo se bo bolje odzval na krizo. Pandemija je dramatična kriza in med njo začnejo države postajati podobne druga drugi, glavna vprašanja postanejo učinkovitost, raven zaupanja v družbi, operativnost državnega aparata. Posamezne demokracije lahko, zato da bi se učinkovito spopadle s krizo, uporabijo politike, ki si jih je sicer težko zamisliti, ta fleksibilnost pa je znamenje moči demokratične ureditve, ne pa znamenje njene slabosti. Tudi novi svet po koroni, realneje povedano s korono, bo reorganiziral svoje procese, prekinjene zavoljo zapiranja meja, karantene ali pa zmanjševanja proizvodnje zaradi upadanja povpraševanja. Spojil bo tisto, kar se danes zdi nezdružljivo, avtarkijo in globalno povezanost, odpiranje in zapiranje, bližino in distanco. Poslanci Poslanske skupine Desus bomo podprli zakon o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic epidemije COVID-19. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Branislav Rajić bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Drage kolegice in kolegi, spoštovani minister in gospod državni sekretar! Vsi se zavedamo, da je bilo več kot leto dni trajajoče obdobje epidemije za gospodarstvo in zaposlene težko in naporno. Posebej prizadete so panoge s področja industrije srečanj in dogodkov, športa in kulture. Industrija srečanj je pomembna za slovensko gospodarstvo, saj imajo njene dejavnosti znaten učinek, multiplikativen učinek na celotno gospodarstvo. Industrija srečanj beleži velik izpad prihodkov, ker je morala ob pojavu epidemije prva ustaviti svojo dejavnost, a jo bo tudi zadnja in zelo postopno ponovno vzpostavila. Kljub temu da je panoga že več kot leto dni popolnoma zaprta, pa ni bila deležna posebnih dodatnih spodbud. Nepovezani poslanci soglašamo predvsem s tistimi ukrepi, ki bodo odločilno prispevali k ohranitvi delovnih mest in lažjemu ponovnemu zagonu gospodarskih dejavnosti po obdobju epidemije. Pri tem naj izpostavim ukrep povračila nadomestila plače za skrajšani polni delovni čas, pomoč za financiranje regresa za letni dopust, pomoč industriji srečanj ter ne nazadnje uvedbo bonov za izboljšanje gospodarskega položaja za širše področje potrošnje v gostinstvu, turizmu, športu in po novem tudi v kulturi. Obenem pa v Poslanski skupini nepovezanih poslancev opozarjamo, da ukrepi, zaobjeti v novem interventnem zakonu, v celoti ne naslavljajo ključnega ekonomskega vprašanja, to je pa finančna izčrpanost določenih ponudnikov zaradi dolgotrajnega zaprtja, zlasti v turizmu in gostinstvu. V obdobju epidemije je vrata trajno zaprlo in odjavilo svoje dejavnosti prek 3 tisoč subjektov, od tega okoli tisoč 300 na področju gostinstva in tisoč 700 s področja turizma. Zato smo s sopodpisniki že na seji matičnega odbora predlagali sprejetje nekaterih dodatnih ukrepov, ki so ključnega pomena, da podjetja obstanejo v dobri kondiciji in da se posledično izognejo odpuščanju. Zato smo predlagali podaljšanje subvencioniranja čakanja na delo do konca tega leta, uvedbo mesečnega temeljnega dohodka do 30. septembra, pri tem pa bi Vladi dali možnost, da ta ukrep s sklepom podaljša do konca tega leta. Predlagali smo uvedbo enkratnega dodatka za pomoč gospodarstvu zaradi posledic epidemije, kar bi predstavljalo nadomestilo za izpad prometa, vključitev kinematografske dejavnosti na seznam upravičencev do pomoči za financiranje regresa za letni dopust za to leto. Prav tako pa smo tudi k današnji obravnavi predloga zakona vložili amandmaje s ciljem zagotoviti dodatno pomoč filmski in avdiovizualni industriji. Želeli bi opozoriti še na 9. člen interventnega zakona, ki odstopa od določb Zakona o trgovini, in sicer na način, da določa, da se lahko obratovalni čas prodajaln na letališčih določi brez omejitev, ta ukrep pa bi veljal do konca prihodnjega leta. Pri tem se nam zastavlja vprašanje, ali takšna določba sploh sodi v predlog zakona, ki je interventne narave, na kar je v svojem mnenju opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba, torej ali bo prodajalna na brniškem letališču po koncu epidemije zaprta ob nedeljah. Ta materija bi se morala urediti celovito, in to s spremembo Zakona o trgovini in ne v interventnem protikoronskem zakonu. Zato smo pred kratkim vložili novelo Zakona o trgovini, ki celovito rešuje odpravo težav, s katerimi se soočata trgovina in turizem, in danes tudi z dodatnim amandmajem h koalicijskemu, da bi lahko bile trgovine odprte ob nedeljah ne le v muzejih in TIC-ih, turističnih informacijskih centrih, temveč tudi v hotelih in kampih. Ni namreč racionalnega razloga za njihovo razlikovanje. Vsaka epidemija ima svoj konec in vsako okrevanje ima svoj začetek, zato pozivamo vse deležnike, da se sedaj vsi osredotočimo na izhodno strategijo in začetek okrevanja. Prihranki prebivalstva na bankah so rekordni, podjetja so nizko zadolžena, banke so v dobrem stanju, zato od Vlade pričakujemo, da v najkrajšem možnem času pripravi ciljne razpise za okrevanje najbolj ranljivih dejavnosti. Predlogu zakona ne bomo nasprotovali zaradi ohranitve delovnih mest, zaradi okrepitve dobre gospodarske kondicije, zaradi pomoči gospodarskim subjektom za premagovanje likvidnostnih težav in zaradi lažjega zagona poslovanja. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim, še posebej gospodu ministru! Pred sabo imamo Predlog zakona o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic epidemije COVID-19 ali, mi vseeno tako rečemo, PKP9. Problem ne samo v najnovejšem paketu protikoronskih ukrepov, ampak v vseh protikoronskih ukrepih je v tem, da je bila izjemno slaba komunikacija med vsemi deležniki. Bilo je zelo veliko dezinformacij, k temu so največ pripomogla socialna omrežja, pravih informacij pa je bilo na žalost izjemno malo oziroma premalo. Vem, da je težko najti način, da bi bilo pravično za vse, saj to je skoraj nemogoče, pa vendar bi bilo dobro, da bi v prihodnosti dali malo več poudarka na komunikacijo in sodelovanje. V času epidemije so se delile ogromne količine denarja, zanimivo pa je, da so se depoziti oziroma vloge na bankah povečali za približno milijardo in pol evrov. Prav tako se nam v Slovenski nacionalni stranki ne zdi prav, da se boni delijo in se bodo delili kar tako počez. V tem nas veseli, da se je krog prejemnikov turističnih bonov razširil poleg gostinstva in turizma še na šport in kulturo. Tudi ni prav, da dobijo bone vsi, vključno z začasnimi delavci v Sloveniji in z njihovimi družinami in podobnimi. Boni bi morali biti izključno za slovenske državljane, ne pa da jih delimo in jih bomo delili širokogrudno po dolgem in počez. Slovenska nacionalna stranka je do sedaj podprla vseh osem zakonov PKP in bomo tudi tega pod številko devet. V Slovenski nacionalni stranki nas veseli, da bo Slovenija med najhitrejšimi državami v okrevanju. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Naslednji je na vrsti mag. Marko Pogačnik. Predstavil bo stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani minister, kolegice, kolegi! Pred nami je predlog o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu, nekako že deveti interventni ukrep, ki ga predlaga Vlada Republike Slovenije. O covidu-19 se je po naših ocenah v obdobju zadnjega leta in pol pokazalo, da ni grožnja samo zdravju, ampak je predvsem tudi grožnja gospodarstvu in delovnim mestom. V predlogu interventnih ukrepov za pomoč gospodarstvu in turizmu se predlaga podaljšanje rokov za oddaje v brezplačen zakup zaraščenih zemljišč, ureditev obratovalnega časa na letališčih, podaljšanje roka plačila za odjavljena vozila na dve leti, sprememba datuma registracije ponudnikov turističnih bonov, izvajanje javnih gospodarskih služb po Zakonu o vodah, podaljšanje veljavnosti koncesijskih pogodb za izkoriščanje mineralnih surovin, oprostitev plačila davka na dodano vrednost za zaščitno opremo, podaljšanje veljavnosti osebnih izkaznic, podaljšanje subvencioniranja skrajšanega delovnega časa, pomoč za financiranje regresa za letni dopust, pomoč industriji srečanj in dogodkov, pomoč filmski in avdiovizualni industriji, bon za izboljšanje gospodarskega položaja na področju potrošnje v gostinstvu, turizmu, športu in kulturi v višini 100 evrov za polnoletne osebe in v višini 50 evrov za mladoletne osebe. To pomeni ponovno, dodatno pomoč v višini skoraj več kot 240 milijonov evrov. Rezultati Slovenije kažejo na to, da so bili ukrepi, ki jih je pripravila vlada Janeza Janše, ustrezni in pravilni. Nedvomno izkazuje to, da Slovenija v danem trenutku med državami članicami Evropske unije beleži najvišjo rast bruto domačega proizvoda in da Slovenija med državami članicami Evropske unije beleži najmanjšo brezposelnost. Vse to kaže, da je bilo osem paketov, ki jih je pripravila vlada Janeza Janše in ki jih je potrdil Državni zbor, ustreznih in pravilnih. Ti ukrepi so dosegli tiste ključne cilje, ki si jih je zastavila ta vlada, in sicer zaustavitev širjenja covida-19 in zaščita delovnih mest in ohranitev delujočega gospodarstva. Tretji segment, ki kaže na to, da so bili ukrepi vlade Janeza Janše ustrezni, so vsekakor ocene bonitetnih hiš. Moody's, Standard & Poor's in Fitch so Sloveniji bonitetno oceno povišali ali jo ohranili, kar pomeni, da Slovenija ostaja zaupanja vredna partnerka. Bonitetne ocene so Sloveniji pripisale stabilne obete. Ne nazadnje je nov dokaz, da je ta vlada, vlada Janeza Janše, na ustrezni poti, na pravi poti, potrditev Načrta za okrevanje in odpornost, ki ga je pred dnevi potrdila Evropska komisija. Načrt za okrevanje in odpornost je Evropska komisija Sloveniji potrdila med prvimi državami Evropske unije, kar bo Sloveniji zagotavljalo dodatna nujna sredstva, ki bodo pomagala k okrevanju gospodarstva in življenjskega standarda državljank in državljanov Republike Slovenije. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlog o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu podprli.
Hvala lepa. Gospod Robert Pavšič bo predstavil stališče Poslanke skupine LMŠ. Izvolite.
Bom vljudno iskren. Nekoliko dvomim, da je zakon, kot pravi njegov naslov, namenjen pomoči gospodarstvu in turizmu, za omilitev posledic, ki jih je povzročila Vlada z zaprtjem dejavnosti brez konkretne in pravočasne pomoči. Prepozni ste, spoštovana vlada, in to je prvi očitek Poslanske skupine LMŠ. Z zamikom krepko v poletje želite, in še to nezadostno, sanirati tisto, kar bi morali storiti že spomladi, da bi zlasti turističnim delavcem omogočili najprej preživetje, nato pa dejanski zagon, četudi bolj sramežljiv in razumljivo neprimerljiv z leti pred dobo korone. Marca, ponavljam, marca vas je Odbor za gospodarstvo pozival k izplačilu enkratne finančne spodbude dejavnostim gostinstva, turizma in industrije srečanj, ki so bile zaprte, pozor, z vladnimi odloki. Torej zaprte ne po lastnih željah, pač pa na ukaz Vlade. V presojo te vaše ocene se niti ni vredno spuščati, brez zadržkov pa lahko trdim, da ste panogi zvezali roke, jo onesposobili, prignali na rob prepada, zdaj pa ji v pomoč ponujate nitko. To je zavržno, sploh ob dejstvu, da je več kot 12 tisoč zaposlenih v gostinstvu že izgubilo službo, da je propadlo več kot 3 tisoč subjektov, da se je brezposelnost navkljub ukrepom za ohranitev delovnih mest povečala bolj kot v povprečju držav članic Unije. To zadnje, da ne bo trmastega zanikanja ali sprenevedanja, vam sporoča Fiskalni svet, med drugim. Naš drugi očitek je, da ste ubrali brezbrižen, celo malomaren pristop. Obljubljali ste finančno pomoč za zagon poslovanja. Domnevam, da vas je za hip morda vendarle obšlo spoznanje, kaj ste zaradi prisilnega zaprtja dejavnosti dolžni storiti. Ampak žal, šlo je zgolj za obljube in zbujanje lažnih upov. Zdaj boste raje delili nove bone – se opravičujem, ampak to diši po nekakšnem predvolilnem podkupovanju, sploh ob dejstvu, da je bila unovčena manj kot polovica lanskih bonov. Zakaj te enkratne finančne pomoči gostinstvu in turizmu naposled ne bo? Minister Počivalšek, sicer večni, a očitno lažni zagovornik podjetnikov, se je nenadoma zbal za stabilnost javnih financ. In to po tem, bom namerno ponovil, ko je Vlada s svojimi odloki panogi s tolikšnimi multiplikativnimi učinki prepovedala delo. Zdaj jo namesto reševanja pusti životariti, umirati na obroke. Pravzaprav to počne ljudem, svojim ljudem. In to taista vlada, ki so je ves čas polna usta neke licemerske skrbi za reševanje delovnih mest. Ta zakon je zgolj še en dokaz, da koalicijski manjšini za človeka pač ni mar. Če bi ji bilo, tudi ne bi ukinjala nadomestil za čakanje na delo, ampak ja, seveda, Vlado nenadoma skrbi stabilnost javnih financ. Sprašujem pa se, ali je to le slaba šala, morda izgovor, kajti skrb nenadoma izraža taista vlada, ki je izrazito, za 5,7 milijarde, povečala javni dolg in ki se vrtoglavo zadolžuje. Pa s tem ne bi bilo nič narobe, če finančni obseg ukrepov ne bi bil za približno polovico višji kot v povprečju članic Unije, njegov kratkoročni vpliv na blaženje padca gospodarske rasti pa manjši kot drugje v Evropi. Tudi to vam sporoča Fiskalni svet, da ne bo trmastega zanikanja ali sprenevedanja. Naprej. Skrb za javnofinančno stabilnost izraža vlada, ki se gre finančno huliganstvo. Na eni strani povečuje izdatke – siromašnejši proračun bo, kot kaže, po novem financira vse – na drugi strani pa namerava, in to povsem zavestno, s socialno kapico in davčno reformo znižati prihodke. Zakaj? Ker hoče razbremeniti premožnejše, namerno in zavestno. Srednji in nižji sloj bosta dobila drobtinice, višji pa izdatne odpustke, dejanska davčna darila. Če povem drugače, ta vladna manjšina vodi škodljivo politiko. Finančni dolg, ki ga ustvarja, je naš dolg, moj, vaš, naš, dolg ljudi in odplačevali ga bodo ljudje. Ker kaj je državni denar? Preprosto – po večini so to davki, ki jih plačamo jaz, vi, mi. Denar, ki ga Vlada brezglavo deli, je naš denar, moj, vaš in naš. Dovolj je te škodljive politike in njene nepredvidljivosti. PKP9 je le vzorčni primer te škodljivosti, je prepozna in malomarna sanacija. Danes bi namreč morali obravnavati zakon, ki bi že predvidel korake, ukrepe in oblike pomoči za četrti val epidemije, za katerega vladna skupina pravi, da ni več vprašanje ali, ampak kdaj, torej samo še datum manjka. Res ne razumem, zakaj še vztrajate na oblasti. Ne razumem. Zase, zase delate, ne za ljudi.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti mag. Meira Hot. Predstavila bo stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi po letu in pol, odkar je svet zajela virusna pandemija, je odgovor slovenske Vlade priprava paketa, s katerim naj bi pomagali najbolj prizadetim prebroditi težave, v katerih so se znašli zaradi omejevalnih ukrepov, zaustavitve javnega življenja in prekinitve globalnih tokov ljudi, blaga in storitev. V deveti ponovitvi se je prvič zgodilo, da zakon ne vsebuje večjih podtaknjenih vsebin, četudi se tokrat Vlada ni zmogla samoomejiti in na primer posega tudi v delovni čas trgovin, čeprav je bila nova ureditev nedavno potrjena tudi na Ustavnem sodišču. Vendar je tak poseg v primerjavi s predhodnimi vladnimi posegi bistveno manj sporen, kot so bili pretekli poskusi omejevanja človekovih pravic in trajnega rušenja sistemskih ureditev. Tudi v tej ponovitvi zakona pa se znova pojavlja delitev na uvrščene in neuvrščene, na tiste prizadete skupine, ki se jim je Vlada odločila pomagati s svojimi ukrepi, in na tiste, ki iz različnih razlogov niso uvrščeni v vladne načrte za pomoč. Vlada se je s svojim zakonom tokrat omejila na pomoč gospodarstvu in turizmu, pri čemer je že iz naslova zakona jasno, da bodo nekatere prizadete skupine, neprofitni sektor in nevladne organizacije znova izpadle s seznama uvrščenih. V oči bode vladna usmeritev, da pri vsakem ukrepu pomoči določi drugačne vstopne in izločitvene kriterije. Tako so nekatere oblike pomoči splošne, namenjene vsakemu gospodarskemu subjektu, ki oceni, da jih potrebuje, tak je na primer ukrep subvencioniranja dela s skrajšanim delovnim časom, spet drugi ukrepi vsebujejo stroge izločitvene kriterije glede registrirane dejavnosti prosilca za pomoč, tak je na primer ukrep subvencioniranja regresa za zaposlene. Nedoslednosti se tu ne končajo, saj je Vlada ponekod kot vstopni pogoj zahtevala, da ima prosilec registrirano določeno glavno dejavnost, spet pri drugih je dovolj imeti registrirano eno od dejavnosti, medtem ko je kmetijskim gospodarstvom dopuščeno koriščenje ukrepov celo v primeru, ko imajo registrirano le dopolnilno dejavnost. Tako se tudi pri tem zakonskem paketu ni mogoče v celoti znebiti občutka, da Vlada sprejema ukrepe pomoči zato, da bi se lahko z njimi hvalila, ne pa zato, da bi pomagala ohraniti gospodarsko dejavnost podjetij in zaposlenost ljudi. Še vedno se ponavlja tudi zaskrbljujoče vedenje vladajočih, ki v zameno za vključitev v ukrepe pomoči pričakujejo javno hvaležnost in ponižno nekritičnost. Vsako kritično javno nastopanje pa je že razlog, da se posamezniku ali skupini poskuša odrekati pravico do pomoči iz javnih sredstev. Tej tezi pritrjuje tudi vladna odločitev, da v zakonski paket vključi ukrep začasnega čakanja na delo in subvencioniranje skrajšanega delovnega časa za zaposlene, na drugi strani pa je v celoti izključila možnost mesečnega temeljnega dohodka za samozaposlene in tudi uvedbo nadomestila za tiste dejavnosti, ki so bile neposredno zaustavljene z vladnimi odloki za omejevanje širjenja okužb. Vsi tisti, ki jim je bilo prepovedano opravljati delo, se morajo tako postaviti v isto vrsto s tistimi, ki jih je epidemija zgolj oplazila ali pa jim je težave v poslovanju povzročila samo posredno. Vladajoči pa še vedno ne želijo slišati argumentov, da je država tudi odškodninsko odgovorna za škodo zaradi omejitev, ki jih v interesu varovanja javnega zdravja naloži zasebnikom. Ukrepi, kakor jih vladajoči predlagajo sedaj, bodo tako sicer lahko koristili več sistemom, ki so v celoti vpeti v dejavnost turizma, precej manj pa bodo sprejeti ukrepi lahko koristili malemu gospodarstvu, samozaposlenim in tistim subjektom, ki opravljajo različne dejavnosti. Po letu in pol nas niti ne preseneča več, da se vladajoči na vse kriplje trudijo omejiti pomoč neprofitnemu in kulturnemu sektorju. Amandmaji, s katerimi smo stranke opozicije predlagale, da se tudi kulturnim ustvarjalcem in društvom omogoči pomoč pri sofinanciranju regresa ali možnost plačila njihovih storitev z na novo uvedenimi boni, so bili na odboru zavrnjeni. Tako lahko deveti vladni poskus protikoronskega paketa označimo z oceno zadostno, nikakor pa ne z dovolj dobro. Za učinkovito pomoč prizadetim bi bilo potrebno v ukrepe pomoči vključiti tudi kulturni in nevladni sektor, omogočiti temeljni dohodek za samozaposlene ter zagotoviti pravično nadomestilo povzročene škode za vse tiste, ki jim je Vlada z odloki prepovedala ali bistveno omejila izvajanje dejavnosti. Sicer pa v Poslanski skupini Socialnih demokratov napovedujemo, da predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Kot zadnji bo stališče Poslanske skupine Levica predstavil gospod Primož Siter. Izvolite.
Dober dan, spoštovani kolegice in kolegi! Hvala, spoštovana predsedujoča, za besedo! Če bi želeli iskati presečno množico vseh protikoronskih paketov in ukrepov, ki da jih je Vlada poslala na pomoč ljudem, gospodarstvu in javnemu zdravju, bi ta pokazala najbrž pet točk. Prvič – prepozno, drugič – neučinkovito, tretjič – mimo javnosti, splošne in zainteresirane, četrtič – z novimi vrinjenci in petič – na pomoč kapitalu, ne ljudem. Deveti protikoronski paket je šolski primer te vladne prakse. Ukrepi prihajajo prepozno, na kar so opozorili predvsem predstavniki uprizoritvene dejavnosti. Čeprav jim pričujoči predlog sicer ponuja nekaj kompenzacije za izgubo ob propadlem načrtovanju prireditev zaradi epidemije, ta pomoč prihaja leto in pol prepozno. Uprizoritveni sektor, ki je v Sloveniji tesno povezan s turizmom, je ohromel prvi, se v celotnem času epidemije ni imel priložnosti pobrati na noge in bo med vsemi panogami najbrž v celoti zaživel zadnji. Poudariti je treba tudi, da so prireditelji v času epidemije Vlado vztrajno rotili za pomoč, pri njej že izpogajali bolj robustno rešitev, zdaj, v fazi odločanja pa je Vlada čez noč na mizo postavila razredčeno verzijo dogovora. Predstavniki prirediteljev pa z dežja pod kap. Morda najbolj viden namen devetega PKP, njegov paradni konj naj bi bilo vnovično in še bolj plodno reševanje slovenskega turizma z razširjeno uporabo bonov, pa tokrat tudi kulturne in športne dejavnosti. A podnapis zakona gre takole: namesto reševanja deležnikov, ki turizem in druge panoge zares ustvarjajo, torej delavcev, Vlada zopet ponuja roko delodajalcem in kapitalu. Torej prej trojanski konj. In PKP ne bi bil PKP, če v njem vlada Janeza Janše ne bi našla priložnosti za vrinjenje vsebin, ki niso niti nujne niti interventne niti nimajo nikakršne zveze z reševanjem epidemije, so pa priročna politična obvoznica za zasebne interese prijateljev. In ne bi bila, kar je, če ne bi pod vprašaj postavila naše demokratične ureditve. Zakon o vodah, ravnokar v referendumu. Javno nasprotovanje zakonu je izjemno. Vlada se tega zaveda, zato je v pričujoči PKP tudi vrinila dve uredbi, ki spreminjata način financiranja javnih gospodarskih služb iz Sklada za vode, ker da v proračunu lahko zmanjka, v Skladu za vode pač ne. V prihodnjih šestih letih bomo namenili 780 milijonov za orožje, za obrambo pred grožnjami, ki jih dejansko ni, za zaščito pred čisto realnimi grožnjami poplav pa v proračunu zmanjka. Da bi bili ukrepi za pomoč ljudem res ukrepi za pomoč ljudem, smo v Levici že na odborni obravnavi predlagali dve dopolnili s ključnimi ukrepi. Najprej. Država različnim podjetjem zagotavlja finančno pomoč, a brez zagotovila, da bodo ta obdržala svoje delavce. Pomoč gospodarstvu se mora pretopiti v socialno in finančno varnost tistih, ki ga ustvarjajo, torej delavk in delavcev. Zato mora državna finančna pomoč v prvi fazi zagotoviti obstoj njihovih delovnih mest. Številna podjetja, ki so prejela milijone državnih pomoči, zapirajo obrate v Sloveniji, odpuščajo na stotine delavcev ter za seboj puščajo socialno opustošenje. Vlada je državne pomoči doslej podjetjem delila brez ustreznih varovalk pred odpuščanjem, rezultat je štirimestno število ljudi na cesti, lastniki podjetij pa v tujini, na varnem. Z amandmajem smo želeli preprečiti hipne odpovedi pogodb o zaposlitvi večjega števila delavcev, torej ohraniti delovna mesta. Predlagali pa smo tudi spremembo namembnosti bonov. Zaradi omejene uporabne vrednosti bonov bodo oškodovani zlasti posamezniki oziroma gospodinjstva z najnižjimi prejemki, ki veliko bolj kot bone za letovanja in kulturne ali športne prireditve potrebujejo sredstva za golo preživetje, za plačevanje najemnin, šolske potrebščine, cenovno ugodno prehrano iz trgovin, obleke ali druge nujne življenjske potrebščine. V Republiki Sloveniji danes pod pragom revščine živi 254 tisoč ljudi. Gotovo dejstvo je, da ti posamezniki in družine bonov ne bodo imeli priložnosti uporabiti. Zato smo predlagali njihovo neposredno pretvorbo v finančna sredstva. Večina poslank in poslancev na odboru ohranjanja delovnih mest in rešitve za odpravo revščine ni podprla. Zakon zato ne sledi svojemu osnovnemu namenu blaženja gospodarskih in socialnih stisk, ohranjanja delovnih mest in socialne varnosti ljudi, zato ga tudi poslanke in poslanci Levice ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo najprej dajem 9. člen ter amandma poslanskih skupin SD in Levica, amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SMC ter amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev k amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SMC. Želi kdo razpravljati? [[Da.]] Dvignite roke, da vas vidim. Odpiram listo. Prosim, prijavite se. Imamo pet prijavljenih razpravljavcev, prvi dobi besedo mag. Branislav Rajić, pripravi se gospod Jože Lenart. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Dober dan! Na kratko bom pojasnil, zakaj smo se odločili za vložitev amandmaja k amandmaju. Namreč, popolnoma pozdravljamo idejo, da so trgovine v muzejih in v turističnih informativnih centrih odprte ob nedeljah. Jasno je, da je to potrebno, ampak enako so potrebne trgovine v hotelih in kampih. To je vsebina našega dodatka k temu amandmaju – da bi se priključili še ti dve kategoriji. Če analizirate potrebo po trgovini v muzeju, je jasno, da kustos ali kustosinja ne bosta prodajala nečesa v trgovini, da bodo za to itak angažirali prodajalca ali prodajalko, na enak način pa je v hotelu pričakovati, da ljudje potrebujejo nekaj, še bolj pa v kampih, kjer vemo, da improvizirano življenje, da logistika res potrebuje trgovino, in je popolnoma nesmiselno, da vidimo turiste, obiskovalce kampov, da ob praznih trgovinah lamentirajo, kako potrebujejo to ali ono malenkost. Tu res ne vidimo nobene logike. Spomnite se, da smo tudi v prejšnjih poskusih spremembe Zakona o trgovini skušali pojasniti, da smo dobivali pisma od lastnikov kampov in upravljalcev kampov, da je to res nuja. Ni bilo posluha, tokrat pa verjamem, da bo nekoliko več logike v tem, da se prisluhne, ker praktično mi samo v določeni meri dopolnjujemo tisto, kar predlaga koalicija, in računamo na to podporo. Zdaj pa zaradi tistih, ki mislijo, da absolutno ne sme nihče delati ob nedeljah. Rekel bi, da ena trgovka manj, ki ne gre to dopoldne v cerkev, ne pomeni nič več kot to, da je naredila veliko dobrega za vse ostale. Mislim, da bo tudi sama vesela dodatnega plačila, ki ga za nedeljsko delo prejema. Enako pa se nanaša na kampe. Zdaj pa še, ker sem pri besedi, bi hotel povedati, da smo vložili tudi amandma v zvezi s pomočjo avdiovizualni in filmski industriji in tudi pričakujemo, da je res tu podpora in da ni razloga, da bi ostali prikrajšani in na nek način diskriminirani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jože Lenart, pripravi se gospod Edvard Paulič. Izvolite.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Predlog zakona o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic epidemije COVID-19, že deveti po vrsti, ki naj bi odpravil prav posledice v gospodarstvu, v turizmu in seveda tistih dejavnostih, ki so bile doslej izpuščene oziroma ki smo jim doslej namenili premalo pomoči [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Samo trenutek. Gospod Lenart, prosim, da se izklopite, da ne teče čas. Gospod Pogačnik, jaz vas slišim, ja, derete se čez dvorano, da obravnavamo amandma k 9. členu. Je pa to prvi člen pri obravnavi tega zakona. Obravnavamo interventni zakon, ki se dotika več različnih področnih zakonov in na tej točki bom dovolila, da se razpravlja nekoliko širše, ker vendarle urejamo tematiko, ki zadeva zelo široko področje. Tako da predlagam, da pustimo razpravljavcem, da razpravljajo tako, kot so si zamislili. Hvala lepa za razumevanje. Izvolite, gospod Lenart.
Ponovno hvala lepa za besedo. Predlog zakona je na mizi skupaj z ukrepi. Če tako gledamo, kaj še sploh čakamo? Preprosto podprimo gospodarstvo in turizem, bodo dobili težko pričakovano pomoč. V večjem delu smo z zadolževanjem sicer poskrbeli za delavce na čakanju v dejavnostih, ki smo jih z ukrepi zaprli, tudi regres bodo dobili. Namenili smo dolžniške vire za izpade dohodkov za pokrivanje fiksnih stroškov, za turizem smo namenili bone, ki se sicer porabljajo prepočasi, a vendar je to dobra poteza za dejavnost turizma in gostinstva, ki je najbolj izpostavljena, na to smo tudi že pri prejšnjih PKP večkrat opozorili. Številne skupine so dobile pomoč, tudi tiste, ki v času epidemije niso izgubile nič. Napovedi niso slabe, so boljše, kot smo načrtovali. To je bilo poudarjeno s strani Vlade, večkrat tudi s strani predstavnikov ministrstva za gospodarstvo, razvoj in turizem. Brezposelnost upada na raven pred epidemijo. Ostaja sicer bistveno višja zadolženost, to pa tako in tako prenašamo na bodoče generacije. Torej, podprimo in gremo na zaslužene počitnice, bi rekel takole na hitro, na prvo žogo. Spoštovane kolegice in kolegi, veliko ukrepov zakonov v preteklosti se je sprejemalo takole, s kratkoročnimi ukrepi, brez dinamičnih vplivov, ki nakazujejo veliko tveganj. Ne govorim le o slovenskem gospodarstvu in slovenski politiki, govorim o svetovni, makroekonomski politiki, katere posledice se bodo nakazovale v prihodnosti. Tako sprašujem, spoštovani državni sekretar – zdajle ni ministra tukaj – ali smo pripravljeni na bodoče izzive, ki nam sledijo iz tega, ali gledamo res samo kratkoročno zakon kot takšen, dvignemo roke in gremo. V kazalnike uspešnosti smo vključili vso dolžniško pomoč, ki ne temelji na temeljih realne rasti BDP. To si upam trditi, na to opozarja tudi stroka. Ti izračuni rasti BDP so narejeni za te bolj normalne razmere, v takšnih časih, kot so sedaj, epidemija, kjer vemo, da se z dolžniškim denarjem ukrepa in rešuje, pa se bojim, da bo ta zadeva eskalirala v bodoče. Slovenski turizem in gostinstvo sta dočakala epidemijo sicer v zelo dobri rasti in v razvoju, vendar tudi v nadpovprečni zadolženosti napram celotnemu gospodarstvu in tudi napram konkurenci iz tujine. To je zelo pomembna ugotovitev. Epidemija sili dejavnost v dodatno zadolževanje. Temu smo bili priča tudi pri obravnavanjih preteklih ukrepov in opozoril s strani menedžmenta oziroma lastnikov, ki vodijo dejavnost turizma in gostinstva. Dejavnost turizma brez načrtovanih dohodkov realno ne more vračati finančnih obveznosti. To je tisto, na kar smo tudi večkrat opozorili in v nobenem od zakonov nismo uspeli, da bi na tem področju lahko pomagali. Kritično jim primanjkuje strokovnega kadra. To mislim, da so tisti glavni vzroki, na katere opozarjajo, in tu jim tudi težko pomagamo. Poglejmo še nekoliko širše. Kljub temu da sta bila turizem in gostinstvo v velikem delu zaprta, so rezultati boljši od pričakovanj. Tako predstavlja situacijo Vlada in tudi ministrstvo za gospodarski razvoj in turizem. S tem se radi pohvalimo in zaradi tega bi morali biti seveda veseli, rezultati, kazalci kažejo tako. Kaj je torej povzročilo tako ugodno situacijo, ki je zagotavljala tudi zaposlitve skoraj na ravni pred epidemijo? V vsaki krizi se pojavi tudi priložnost za določene dejavnosti. Trgovino je nadomestila recimo internetna prodaja, nemoteno deluje tudi farmacija oziroma še v večjem obsegu, saj je bil dodatno zagon ravno proizvodov zaščite, za medicinsko opremo. Tudi na tem je bilo nekaj pa še veliko tega bi lahko našteli. Kaj pa problemi? Poseben problem pa vidim v rasti cen, predvsem surovin, žal tudi rasti cen lesnih surovin, ki smo jo v preteklosti, pred kratkim tudi precej obravnavali na naših sejah. Morda se tega še ne zavedamo dovolj. To je seveda svetovni problem, tudi strategija korporacij, ki bo povzročila – kaj? Stagflacijo in inflacijo. Na to strokovnjaki v medijih že precej opozarjajo in sprašujem vlado, ali ste zavedamo, kaj prihaja za tem. To se pravi, ta nesorazmerja, ki so zdaj nastala in še v polni meri nastajajo, bodo vplivala na določene bodoče vplive razvoja našega gospodarstva, kjer bi morala politika to res skrbno spremljati skupaj s fiskalno politiko. Vemo, kako je ta zadeva sedaj razpuščena, da lahko delamo marsikaj. Tu se bo povzročilo še veliko nezadovoljstva pri nadaljnji rasti našega gospodarstva in verjetno tudi vroče teme v tem državnem zboru in bodočih vladah, ki bodo morale vse to reševati. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospoda Edvard Paulič, pripravi se gospa Andreja Zabret. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Na začetku svoje razprave se bom navezal na včerajšnji uvodni govor predsednika Vlade v tej dvorani, ko je pohvalil delovanje našega zdravstvenega sistema, podal je tudi nekaj primerjav, mislim, da je omenil recimo Nizozemsko, kjer so bili primorani svoje bolnike voziti na zdravljenje v tujino. Absolutno se tej zahvali pridružujem tudi sam, zahvaljujem se vsem zdravstvenim delavcem, vsem drugim družbenim podsistemom pa tudi državljankam in državljanom. Ampak vprašajmo se, kaj bi se z našim zdravstvenim sistemom zgodilo, če ne bi pri omejevanju širitve virusa sodeloval velik del gospodarstva, tisti del, ki je bil zaprt z vladnimi odloki. Mislim, da je odgovor jasen. Če smo ta del gospodarstva zaprli, če so bili solidarni s tistim drugim delom gospodarstva, ki je lahko deloval, pa je bil tudi ta drugi del deležen enakih ukrepov in pomoči, če so bili solidarni z zdravstvenim sistemom, je edino pošteno, da se jim ta solidarnost vrne. Mi v LMŠ že ves čas sprejetja protikoronskih paketov opozarjamo, da je potrebno ločiti ukrepe za tista podjetja, ki jih je Vlada z odloki zaprla, in tista, ki lahko delujejo. Na pobudo LMŠ je bil v mesecu aprilu sklican Odbor za gospodarstvo s tematiko – mislim, da je šel naslov v smislu Težave v gostinstvu in turizmu in ostalih storitvenih dejavnostih. Predlagali smo kar nekaj sklepov tudi z ostalo opozicijo in en sklep je bil sprejet. Sklep, ki napotuje Vlado na to, da nemudoma pripravi ukrepe za ponovni zagon tega segmenta gospodarstva. Trajalo je skoraj tri mesece, ukrepi so se usklajevali. Kolikor mi je znano, so bili ukrepi tudi usklajeni z vsemi deležniki, podjetja so te ukrepe pozdravila, jih pričakovala, naknadno pa so bili umaknjeni. V predlogu zakona navajate, da ta zakon ureja vsebino, povezano z nalezljivo boleznijo SARS-CoV-2. To seveda v celoti ne drži. Zopet so v tem zakonu oziroma v noveli podtaknjenci, se pravi členi, ki z epidemijo nimajo nobene povezave. Teh členov sem vsaj jaz osebno naštel šest. Ne vem, kaj ima Zakon o dajatvah na motorna vozila zveze z odpravo posledic epidemije, ali pa sprememba Zakona o vodah, če odmislimo, da je ta zakon predmet referendumske pobude. Da niti ne omenjam vseh utemeljenih pripomb, ki jih je Zakonodajno-pravna služba podala na matičnem odboru, od tega, da je naštela nič koliko členov, s katerimi je ta zakon v nasprotju, govorim o členih ustave, naštela je tudi kar nekaj ostalih matičnih zakonov, s katerimi je ta zakon v neskladju. Res je, koalicija je vložila tudi za današnjo sejo kar nekaj amandmajev, ampak to so amandmaji nomotehnične narave in v ničemer ne odpravljajo teh vsebinskih pripomb, na katere opozarjamo tako mi kot Zakonodajno-pravna služba. Pol leta nazaj je minister Počivalšek izjavil, citiram: »Enostavno si moramo priznati, da smo na strateški ravni v slepi ulici. Epidemija se je sedaj razvila predvsem v psihološko krizo zaupanja.« Stanje je danes še vedno povsem enako. Ne morete si pridobiti zaupanja ljudi, če sprejemate protiustavne odloke, če v interventno zakonodajo nenehno vrivate člene podtaknjence, ki nimajo nobene zveze z odpravljanjem posledic epidemije, in hkrati prepoveste referendum, če spreminjate zakonodajo in dodajate škodljive člene po tem, ko je bila javna razprava že opravljena, kot je bil primer Zakona o vodah, če po končani javni obravnavi brišete dobre rešitve, ki so bile usklajene z vsemi deležniki in tudi potrjene. Govorim o današnjem zakonu. Naj spomnim, da ste iz zakona naknadno brisali pomoč v obliki enkratnega dodatka, pomoč v obliki mesečnega temeljnega dohodka in podaljšanje ukrepa čakanja na delo. To so ukrepi, ki so bistveni in ki so jih podjetja težko pričakovala. Zato bom prebral izjavo predstavnika Združenja hotelirjev Slovenije po tem, ko ste te predloge iz zakona umaknili. Citiram: »Šokirani smo in globoko razočarani. Predvsem zato, ker je bila vsebina zakona že dogovorjena in usklajena na vseh ravneh. Pod njo se je podpisal gospodarski minister Zdravko Počivalšek, usklajena je bila s finančnim ministrstvom. Zakonski predlog, ki je prestal tudi medresorsko in koalicijsko usklajevanje, se je pekel dva meseca, tik pred zdajci pa so iz njega črtali ključne ukrepe, s katerimi bi pomagali najbolj prizadetim v turizmu. Ta zakon se je izrodil.« Argumenti ministra glede umika teh predlogov so bili v stilu: Vlada mora skrbeti za stabilnost javnih financ. Dejstvo je, da je Vlada v tem mandatu bistveno povečala zadolženost. Dolg na državljana znaša skoraj 20 tisoč evrov, dolg na delovno aktivnega državljana prek 40 tisoč evrov. In ja, javnofinančna situacija je pomembna. Zato bom prebral še eno izjavo, gre za izjavo Fiskalnega sveta, ki gre takole: »Obseg diskrecijskih ukrepov v Sloveniji je bil za okoli polovico večji kot v povprečju EU. Ocene kažejo, da je bil njihov kratkoročni vpliv na blaženje padca gospodarske aktivnosti manjši kot v povprečju EU.« Kar pomeni, da smo primerjalno v povprečju porabili pol več denarja za približno enak učinek. Takrat je bila priložnost za stabilnost javnih financ, tako kot je bila priložnost takrat, ko ste sprejemali zakon o investicijah v Slovensko vojsko, ko ste namenili 800 milijonov evrov, skoraj 800 milijonov evrov za nakup opreme. Jaz se strinjam, en del te opreme je nujno kupiti, ampak ne verjamem pa, da prav vse. Ali pa ko ste davčno obremenili najbogatejše pa še bi lahko našteval. Zdaj se bom navezal še na 27. člena zakona, ki govori o pomoči za financiranje regresa za letni dopust. Moja prva pripomba je, da manjka ključna sestavina vsakega predloga zakona, in to je kvalitetna obrazložitev. Moram reči, da so v tem členu posamezni odstavki, ki sploh obrazložitve nimajo, pa so ključni, in zato, zato bo možna dvoumna razlaga, če bo, ko bo zakon sprejet, pa bom povedal, zakaj. Že na matičnem odboru sem opozarjal na prvi stavek šestega odstavka tega člena, ki govori takole: »Pomoč za financiranje regresa iz tega člena mora upravičenec nameniti za izplačilo regresa za zaposlene, kot jim pripada skladno z ZDR-1.« Se pravi, nameniti za izplačilo regresa, to je ključna besedna zveza. Glede na to, da so delodajalci v skladu s tem ZDR-1 regres že izplačali, bodo to pomoč v resnici namenili za refundacijo, ne pa za izplačilo regresa delavcev. Morda bo kdo rekel, da gre za pravni formalizem, ampak zakaj že drugič na to opozarjam? Samo zato, da ne bo nesporazumov, kot so bili recimo pri obratovanju gostinskih lokalov, ko so gostinci ugotovili, da lahko goste strežejo, če gre za druženje business-to-business. To se je zgodilo šele po obisku ministra v Prlekiji. Pomoč bodo torej dobila podjetja, ki so regres izplačala do 1. 7., ali pa tista, ki so v likvidnostnih težavah in jim tudi zakonodaja omogoča odlog izplačila tega regresa. Danes smo 6. 7. in že prej sem omenil, da ta zakon zamuja. Zakaj? Če bi imeli zakon na mizi mesec dni prej ali pa tudi pol meseca prej, bi tudi tista podjetja, ki do 1. 7. regresa še niso izplačala, le-tega izplačala, ker bi vedela, da bodo upravičena do te pomoči, in bi se bodisi potrudila bodisi bi najela kredit, ker bi imela garancijo, da bodo to izplačilo regresa dobila povrnjeno. Zato, državni sekretar, jaz danes ponovno predlagam, da bi bilo korektno, da so do te pomoči upravičena tudi podjetja, ki bodo regres izplačala do uveljavitve zakona, torej tudi tisti zamudniki, ker v nasprotnem primeru, če ga niso do 1. 7., ga zelo verjetno ne bodo tudi kasneje. Za konec naj ponovno poudarim, da smo v LMŠ že na matičnem odboru skupaj z opozicijo predlagali, da se v zakon ponovno vključi te ukrepe, ki so bili dogovorjeni, pričakovani in pa kasneje umaknjeni. Govorim o enkratni finančni pomoči gostinstvu in turizmu, govorim o mesečnem temeljnem dohodku in o podaljšanju ukrepa čakanja na delo. Glede na to, da so bili na matičnem odboru vsi naši amandmaji dejansko zavrnjeni, današnje novele v tej obliki, kot je, ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil državni sekretar gospod Zajc. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dober dan še v mojem imenu! Bi kar iz zadnje razprave izhajal pa potem proti ostalim komentarjem. Še enkrat hvala gospodu poslancu tudi za konstruktivno debato na samem odboru, kjer ste opozorili na to svoje videnje tega člena. Mi smo potem, tako kot sem obljubil, samo besedilo člena še enkrat preverili tako s Fursom, ki bo izvajalec, kot z vašo Zakonodajno-pravno službo in oboji so mnenja, da je, tako kot je zdaj formuliran, člen ustrezen in da ne bo te konfuzije, torej tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je enakega mnenja. Zato nismo spreminjali in pripravljali amandmaja na to temo. Ampak vseeno hvala za to opozorilo, smo dodatno preverili. Glede ukrepov, ki smo jih pripravljali skupaj z gospodarstvom. Ta zakon je res nastajal na našem ministrstvu pod mojo taktirko. Z ekipo smo zelo velikokrat sedeli skupaj s predstavniki turizma in ostalega gospodarstva. Glede na to, da je naše ministrstvo tisto, ki je glas gospodarstva na Vladi, smo seveda predloge, ki so jih predlagali, upoštevali, oblikovali v člene in spravili v zakonsko obliko. Vendar sem jaz vsakič, na vseh sestankih, ki jih je bilo res veliko, vedno znova ponavljal in opozoril, da bo to naš predlog, ki ga je potem treba seveda še medresorsko uskladiti in tudi uokviriti v zmožnost proračuna. O tisti izjavi, ki ste jo prebrali, menim, da je nekoliko ponesrečena, ker sami poznate zakonodajni postopek in veste, da dokler vi tukaj ne potrdite zakona, zakon ni končan. Prej ga mora potrditi Vlada, še tisti korak prej pa je to usklajevanje oziroma priprava zakonodajnega besedila, ki je potekala. Vendar kot sem rekel že takrat na teh sestankih in tudi na odboru in danes tukaj, takrat smo že vsi vedeli, da vsi ukrepi ne bodo prišli naprej, kar je jasno, ker tistih ukrepov je bilo za krepko več kot za 240 milijonov evrov in vemo, da je treba v primeru, ko sprejemaš zakone s finančnimi posledicami, paziti tudi na ta finančni del. Največ žalosti je povzročilo to, da v tem zakonu ni ukrepa enkratne pomoči. Tudi mi smo na našem ministrstvu še vedno mnenja, da je ta ukrep potreben, zato ga bomo pripravili. Pripravili ga bomo sicer iz kohezijskih sredstev, podobno kot smo to že storili. Mi smo za blažitev prejšnjih valov pripravili ukrepe iz kohezijskih sredstev v sicer manjši vrednosti na pravno osebo. To je bil poziv, dva poziva sta šla ven v skupni vrednosti 40 milijonov, in ta sedanji bo podobno, vendar bo šel čez razpis, ker bodo višja sredstva, za tista najbolj prizadeta podjetja oziroma za najbolj prizadete panoge, to so pa predvsem mestni hoteli, receptivne agencije, torej tiste agencije, ki v Slovenijo vozijo turiste, in pa industrija srečanj. Tako da ta ukrep bo notri. Drugače pa je celoten duh zakona takšen, da želimo, da gospodarstvo dela. Tudi sami predstavniki turizma, gostinstva in ostalega gospodarstva so to večkrat izpostavili – dajte nam možnost, da delamo, mi ne rabimo, mi si ne želimo pomoči, mi želimo delati. In to je tudi duh tega zakona. Spomnili se boste tudi, da smo v Sloveniji sprejeli odločitev že na začetku – to je bila težka odločitev takrat – da industrije, same proizvodnje ne bomo zapirali. Nekatere države so to storile, mi smo se odločili, da tega ne bomo, in ta odločitev se je izkazala za pravilno, namreč večjih izbruhov v nobeni proizvodnji ni bilo takrat, ampak je lahko industrija delala naprej. Storitveno pa smo, če bomo vsi iskreni, odpirali hitrejše kot ostali, glede na stanje epidemije, ki smo jo imeli v Sloveniji. Države okrog nas so imele veliko boljšo sliko, tudi danes imajo ostale države boljšo sliko novookuženih recimo na 100 tisoč kot Slovenija, ampak smo se mi vseeno odločili, da gremo čim prej na varen način vsaj delno sproščat. Spomnili se boste, da smo sproščali najprej 50 % kapacitet hotelov, potem 75, zdaj so v celoti odprti, ker smo želeli, da ta branža dela. S stališča vaše poslanske skupine je bilo razumeti, kot da smo odloke sprejemali iz dolgčasa, da smo hoteli namenoma komu škodovati. To seveda ni res. Upam, da se vsi tega zavedamo, da si lahko to priznamo, da kdorkoli bi bil na oblasti – tudi če pogledate ostale države, so sprejemale podobne ukrepe – ukrepi so se sprejemali zato, da se je zamejilo, da se je zamejila možnost širjenja virusa, nič drugega. Nobeden od nas si ni želel komu škodovati. V panogah, kot sta turizem, gostinstvo, pa je največ priložnosti, da se ta virus širi, zato so bili ti odloki sprejeti. Ampak še enkrat ponavljam, mi smo želeli, da čim prej začnejo delati, tudi zato smo relativno prej kot ostali odpirali dejavnosti na varen način. Tudi tu se je potem pokazalo, da so številke vseeno padale. Kljub temu pa so seveda gostinstvo, industrija srečanj, turizem nasploh tisti, ki so bili bolj prizadeti. Zato ta posebni zakon za njih, ker želimo, da se, poleg tega, da obdržijo zaposlitve, obdržijo tudi podjetja. Omenjeno je bilo, da je določeno število nezaposlenih iz te branže vseeno nastalo, ampak tudi tukaj je treba biti spet iskren, vsako leto je to, vsako leto se zapirajo firme v turizmu in gostinstvu, ker je to taka branža, in se potem ponovno odpirajo. Nekaj več jih je bilo, seveda, zaradi epidemije, kar je normalno. Če neka industrija doživi tak šok na svetovni ravni, ko nimamo prihoda tujih turistov, hkrati pa vemo, da smo prek 70 % odvisni od prihoda tujih turistov, bodo nekatere posledice, ampak s temi ukrepi, ki smo jih do zdaj sprejemali, tudi s tem, ki upam, da ga boste danes potrdili oziroma jutri na glasovanju, pomagamo blažiti te posledice in pomagamo, da podjetja delajo naprej. Vprašanje je bilo, ali razmišljamo, kako bomo potem oživili branžo za naprej. Zakoni, ki so bili do zdaj, sprejeti paketi in ta interventni zakon za pomoč gospodarstvu in turizmu so za blaženje posledic, kar delamo za naprej, tudi na ravni EU, so pa Next Generation EU in REACT-EU, Načrt za okrevanje in odpornost in nova večletna finančna perspektiva, kjer bomo počeli pa točno to. Kjer bomo počeli to, da bomo po dolgem času, po res dolgem času investirali ponovno tudi, če tako rečem, v beton, torej bodo možne te investicije. Investirali bomo v to, da se bodo podjetja digitalizirala, in ponovno bomo financirali tudi turistično infrastrukturo. To je pa tisti del, kjer gledamo naprej. S temi ukrepi, s temi razpisi, ki se bodo začeli že konec letošnjega leta in potem naprej, pa želimo opolnomočiti tako gostinstvo kot turizem, kot ostalo gospodarstvo – saj imamo probleme, sami dobro poznate, na več področjih, predvsem glede dodane vrednosti – zato da se ponovno vrnemo oziroma da pridemo tja, kjer želimo biti. Mi imamo ta problem, zdaj ko smo delali analizo pretekle strategije za turizem, kjer so bila sicer, v tej strategiji, tri leta normalna, dve leti pa ne, ampak vseeno smo ugotovili to, da čeprav se je turistični prihod v Slovenijo povečal, se nam pa potrošnja ni povečala. Mi imamo problem v tem, da se nam je povečalo oddajanje sob, ni se nam pa povečala dodana vrednost v gostinstvu, ni se nam povečalo to, da imamo višjo kakovost storitev. In to je zdaj tisto, kar moramo v prihodnji strategiji nasloviti, na kakšen način bomo to počeli. Problem, ki je obstajal že pred covidom in ki obstaja še vedno in ga bo treba tudi v strategiji nasloviti, je pa kader. To pa ni problem samo Slovenije, kader v turizmu je povsod problem, ker je to specifična branža. Če dolgoročno strateško ne bomo vlagali, bomo imeli tudi še naprej težave, kakor tudi ostali, in to je en od teh delov, ki ga bo potrebno nasloviti. To je, kar se tiče vprašanja za naprej. Zakaj smo dali samo določene SKD-je, nekaj smo dali pa za celotno gospodarstvo? Ukrepe smo usklajevali in oblikovali skupaj z gospodarstvom. Ti SKD-ji, ki so navedeni v posameznih ukrepih, so rezultat usklajevanja točno s predstavniki turizma, gostinstva, potem pa s kulturo in z ministrstvom za šport. Tako da to je rezultat tega usklajevanja. Mislim, da smo dobro pokrili tiste, ki so bili zares oškodovani zaradi odlokov, ki so bili sprejeti, ne zato, ker bi si kdo želel tem podjetjem škodovati, ampak zato, ker smo želeli ohraniti in zaščititi javno zdravje. Ampak posledica tega pa je seveda bilo to, da so bile nekatere dejavnosti zelo omejene v svojem delovanju, kar pomeni, da je bilo tudi prihodka manj, zato so te dejavnosti posebej naslovljene v tem zakonu in mislim, da je pravilno, da jim pomagamo. Ko izoblikujemo do konca ukrep enkratne pomoči, pa mislim, da bomo lahko rekli in da vam bodo tudi predstavniki gospodarstva povedali, da so ukrepi pravilni, primerni in da so rešili tisto, kar si najbolj želimo rešiti, to je pa to, da nam firme ne ugasnejo. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno, mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Jaz bi samo predlagal postopkovno, da se gospod državni sekretar izreče tudi o predlogu amandmaja o dodatnem odprtju trgovin v hotelih in kampih, zaradi tega ker je mnenje Vlade pomembno pri odločitvi ostalih, tako koalicije kot opozicije, pri glasovanju. Pa lepo prosim, da bi še komentar na to dal, preden nadaljujemo. Hvala.
Mag. Rajić, verjamem, da vas je državni sekretar slišal. Samo v opomin, to ni postopkovni predlog. To zahtevo ali pa prošnjo lahko podate v razpravi, državni sekretar pa sam oceni, na kaj bo odgovarjal in na kaj ne. Ampak vidim, da se je zdaj prijavil k besedi. Gospod Zajc, izvolite.
Hvala. Se opravičujem, sem spregledal to vprašanje. Mnenja Vlade v tem primeru ne morem podati, ker Vlada o tem ni odločala. Lahko podam mnenje ministrstva, ki smo ga ves čas zagovarjali, to je, da se z obratovalnim časom itak naj ne bi urejalo delovnega časa. Za nas je pomembno, da omogočimo turizem. Z vidika našega ministrstva bi bilo seveda smiselno, da odpremo trgovine tudi v kampih, vendar to, še enkrat, ni stališče Vlade, to je stališče resornega ministrstva, kako se boste poslanci odločili, je pa seveda vaša pravica.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospa Andreja Zabret, pripravi se gospod Primož Siter. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Kot že pri vseh osmih PKP tudi pri današnjem PKP9 lahko vidimo potaknjence, kot so Zakon o vodah, Zakon o trgovini, DMV, ki ne vem, kaj imajo iskati v tem PKP. Poleg tega ponovno niso vključene vse skupine, tako da se ponovno srečujemo z zakonom, ki ni popolnoma ustrezen. Velika samohvala ministra Počivalška na Odboru za gospodarstvo, kako dobro smo preživeli epidemijo, kako imamo najhitrejše okrevanje in najnižjo brezposelnost, je nekoliko pomenljiva. Res ne vem, od kod ima minister že vse te podatke. Namreč, kako bomo izšli iz krize, bomo videli nekoliko kasneje. Predvsem je trenutno pomembno to, da pravočasno in učinkovito sprejemamo zakone, ki bodo reševali krizo covid in gospodarstvo, kako bomo realizirali projekte iz Nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost, za katerega vsi vemo, da je zelo pomemben in eden izmed večjih pogojev za gospodarsko rast v Sloveniji in predvsem zelo visoko napovedano rast v Sloveniji. Ali se bomo zadolževali za investicije, ki bodo prinašale dodano vrednost v prihodnosti, ali pa za predvolilne bombončke, to je tudi zelo pomembna stvar, ki bo vplivala na našo gospodarsko situacijo. Še do danes nimamo izhodne strategije te vlade, kako po krizi, ki vemo, da še ni končana. Po drugi strani, kot smo včeraj lahko slišali predsednika Vlade Janeza Janšo, je že napovedal v septembru ponovni lockdown. In sicer je rekel, da če ne bo precepljenost 70-odstotna, nas čaka ponovni lockdown. Ampak upam, da nam uspe 70-odstotna precepljenost. Kljub temu da imamo zdaj dovolj cepiva, da imamo tudi možnost za izbiro, se, kot kaže, ljudje ne odločajo ravno za cepljenje, tako da me nekoliko skrbi, ali bomo prišli do tega odstotka. Če povem še nekaj dejstev, kar se tiče dobre gospodarske situacije, moram reči, da sta javni dolg zaradi epidemije in trošenje proračunskega denarja za blaženje njenih posledic v tem času dosegla rekord. Po zadnjih podatkih znaša že 40,15 milijarde evrov, in to je kar 6,8 milijarde več kot konec leta 2019, ko smo pustili proračunski presežek v višini 225 milijonov evrov. Je že res, da sta se vmes v tem času pojavila covid kriza in virus, vendar Fiskalni svet ves čas opozarja na to, da nesorazmerno rastejo izdatki, ki s krizo niso neposredno povezani, in pravzaprav gre tudi za kršitev fiskalnih pravil. Za lažjo predstavo – to smo danes sicer že tudi slišali, ampak mislim, da ljudje tako najlažje razumejo – današnji javni dolg na vsakega državljana je že več kot 20 tisoč evrov, če pa vzamemo na delovno aktivnega državljana, znaša že več kot 42 tisoč 400 evrov. To je dolg, ki ga bomo vračali vsi mi tukaj notri, vsi naši znanci, družine, otroci in tako naprej. Tako da govorimo o velikih številkah, ki nas v prihodnosti čakajo. Vedeti moramo tudi, da se je Slovenija na lestvici konkurenčnosti švicarskega inštituta IMD uvrstila na 40. mesto med 64 državami, kar je kar pet mest nižje kot lansko leto, ko smo bili na 35. mestu. Tudi to kaže na dejstvo, da ni vse tako, kot se želi prikazati. Interventni zakon, ki ga obravnavamo, se pravi PKP9, se jepripravljal in usklajeval več mesecev. Že v mesecu januarju je minister za gospodarstvo napovedoval PKP9, danes pa smo meseca julija. In tako kot smo že danes večkrat slišali, je dejstvo, da vse zakone sprejemamo prepozno. Poleg tega še to, da ta verzija, ki smo jo dobili v Državni zbor, ne vsebuje več tistih ukrepov, ki so bili tako težko pričakovani, kot je enkratni dodatek za turizem in gostinstvo in čakanje na delo in temeljni dodatek, ki so bili pravzaprav usklajeni z vsemi deležniki, če smo prav razumeli. Vsi lahko vidimo iz prakse, da je pomoč gospodarstvu nestrukturirana, prepočasna in upravičence bolj ali manj pogosto dosega prepozno. Ukrepi so tudi zapleteni in velikokrat nepravični. Gre tudi za neselektivni pristop pri sprejemanju zakonodaje, predvsem pri dejavnosti turizma in industrije srečanj. Namreč, soočamo se podjetji, ki se soočajo z upadom prihodka, in podjetji, ki svoje dejavnosti niso smela opravljati zaradi vladnih odlokov. Se pravi, eni imajo upad prihodka zaradi zmanjšanega obsega poslovanja, in pa podjetja, ki praktično niso mogla delovati zaradi zapiranja zaradi vladnega odloka. Zato bi morali že zdavnaj sprejeti zakone, ki bi ločili ta podjetja, in jim na ta način omogočiti lažje poslovanje. V LMŠ smo to že pri vseh prejšnjih PKP predlagali. Podali smo rešitev kot poročilo izpada prihodkov v višini 80 % prihodkov od prodaje v letu 2019, se pravi za vse tiste podjetnike, ki zaradi odlokov Vlade niso mogli poslovati. Vendar na žalost so bili vsi amandmaji vedno prezrti in niso bili sprejeti. Najbolj pereč problem, o katerem tudi govorimo danes, so predvsem podjetja v dejavnostih gostinstva, turizma, industrije srečanj in nekatere servisne storitve, katerih prihodki so za obdobje več mesecev, ker so bili zaprti zaradi odloka Vlade, padli praktično na nulo. Ukrepi, ki jih sprejemamo danes, so za te dejavnosti neustrezni in povzročajo velike likvidnostne težave, predvsem zaradi zaprtja dejavnosti. Manjši podjetniki so ostali brez vseh potrebnih finančnih virov, brez sredstev za ponovni zagon in na koncu še pravzaprav brez upanja, da se bodo rešili iz brezizhodne situacije, saj obljubljenih sredstev za reševanje panoge zdaj ni v predlogu zakona. Na njih so računali, govorim o enkratnem dodatku za pomoč, čakanju na delo in pa temeljnem dohodku. Tudi za te ukrepe smo v LMŠ skupaj z opozicijo na matičnem Odboru za gospodarstvo dali amandmaje, vendar na žalost tudi ti amandmaji niso bili sprejeti. Tudi v Sekciji za gostinstvo in turizem pri Obrtni zbornici Slovenije, kjer vemo, da poznajo situacijo dobro, so že napovedali nov val odpuščanj in zapiranja gostinskih lokalov, saj ocenjujejo, da se razmere v gostinski panogi ne rešujejo na pravi način. To, da sta bila iz PKP9 zadnji moment umaknjena izplačilo enkratnega dodatka čakanja na delo in temeljni dohodek, ki naj bi bil praktično usklajen z vsemi deležniki, je res slabo za gospodarstvo in za podjetja, za katera pravi minister za gospodarstvo, da so steber gospodarstva. Izjava državnega sekretarja, vas, gospod Zajc, da je bil zaradi pomanjkanja proračunskih virov iz interventnega zakona umaknjen enkratni dodatek, je milo rečeno neresna oziroma za lase privlečena. Še bolj pa izjava ministra Počivalška, ko je rekel, da je bilo tem panogam skozi ukrepe že dovolj dano in da je potrebno skrbeti za stabilnost javnih financ. No, tu pa se je res potrebno vprašati, ali minister temu verjame. Namreč, taisti minister se v vladi Janeza Janše v času covid krize in velikega javnega dolga loteva zniževanja davkov. Davčno boste razbremenili plače in dohodke od kapitala in s tem povzročili dodatno luknjo v proračunu, da ne govorimo o vseh ostalih zakonih, ki so bili sprejeti in ki še bodo. Gre za investicije v vojsko, uvedbo socialne kapice, demografski sklad, vse to bo dodatno povzročilo najmanj milijardo manj v proračunu. Pa da spomnimo še na vse dodatke zdravnikom, ki niso delali, pa so jih dobili, na nabave zaščitne opreme, posebej maske iz servetov, ki so verjetno še vedno po skladiščih, nabavo cepiv, testov in še bi lahko naštevala. Pri vsem tem potem ministra skrbi stabilnost javnih financ. Da zaključim. Ta vlada se, ne moremo se nikakor izogniti temu občutku, obnaša, kot da je državni proračun samopostrežna trgovina, predvolilne bombončke pa plačuje s kreditno kartico državljank in državljanov. Če zaključim, to za mene ni nič drugega kot finančno huliganstvo in predvolilna ekonomija. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil državni sekretar. Gospod Zajc, izvolite.
Hvala lepa. Mogoče se ustvarja vtis, da je edina pomoč, ki gre turizmu in gostinstvu, ta zakon. To ni res. Poleg osmih PKP-jev, na podlagi katerih, na podlagi teh zakonov, je država do sedaj izplačala že okoli 700 milijonov evrov, je naše ministrstvo izven teh zakonskih ukrepov tej panogi nakazalo 234 milijonov in še dodatno ta zakon, torej govorimo v tem okviru o že blizu milijardi evrov. To ni edini zakon, ki bo namenil pomoč tej panogi. Kot sem povedal na začetku, vem, da je težko sprejeti, da v tem trenutku tega enkratnega dodatka še ne bo za turizem, ampak kot sem rekel, bomo preoblikovali kohezijska sredstva, zato da bomo tem najbolj prizadetim podjetjem pomagali. Glede mesečnega temeljnega dohodka, ki ga omenjate, da je škoda, da ga ni notri. V tem trenutku smo sprostili vse dejavnosti. Upam, da bo tako, tako kot tudi vi upate, da v jeseni ne bomo zapirali, da bodo lahko vsi naprej delali. Ampak v tem trenutku ta ukrep ni prišel v zakon ravno zaradi tega, ker je možno delati, tudi recimo v industriji srečanj. Zato je za njih notri ukrep garancije, da če potem dogodka ne bo moč izvesti, pokrijemo stroške. Ravno zato, da vsi začnejo delati. Če se bo potem karkoli spremenilo – seveda tega zdaj z gotovostjo nihče ne more reči, ampak v tem trenutku – se bo pač treba odločiti. In boste sami vedeli, da vsak finančni minister mora skrbeti za porabo proračunskih sredstev, tudi kakšen prejšnji je, jaz imam izkušnje s tem in je to težka naloga. Nekje se je treba uokviriti in takrat se potem pogovarjaš in pogajaš, kaj bo in česa ne bo. To, da je bilo v štartu v našem predlogu več ukrepov, je seveda jasno, ker mi smo tisti, ki zagovarjamo in posredujemo glas gospodarstva, ki ga mi predstavljamo v Vladi. Ampak mislim, da je tudi vsem tukaj jasno, da nikoli v nobeni vladi ni notri vsega, kar si teren želi, ker ne more biti, ker si omejen z nečim. Vseeno mislim, da je zdaj ta končna oblika zakona, ki je pred vami, dobra in da bo dosegla večino tistih problemov, ki jih do zdaj še nismo naslovili, enkratni dodatek pa še pride.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Primož Siter. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdravljeni, kolegice in kolegi! Tudi sam bom v tej prvi razpravi razpravljal, spoštovana podpredsednica, širše, kot je to v navadi v Državnem zboru, v končni fazi pa tudi ta protikoronski paket pokriva zelo širok fazon vprašanj, od osebne izkaznice do Zakona o vodah in tako naprej, in terja širšo razpravo oziroma v mojem primeru širšo kritiko. Že v uvodnem stališču poslanske skupine sem bil kritičen v delu, ko sem iz vseh protikoronskih paketov, ki smo jim bili priča do zdaj, ta je deveti, vlekel neke skupne imenovalce. Eden od njih, tisti, ki je morebiti najbolj evidenten ali pa najbolj prisoten res pri vseh, je enostavno neučinkovitost ukrepov. Že samo dejstvo, da danes sedimo tukaj pred devetim protikoronskim paketom, da jih je bilo pred njim osem, da jih je vsega skupaj treba devet, da se vzpostavlja neko vsaj približno funkcionalno stanje v družbi, je samo po sebi povedno. Razmišljam o tem, kaj je podstat te neučinkovitosti, kaj je razlog oziroma kaj je tisti gabarit, najbolj osnovna materija te neučinkovitosti, zakaj so ti ukrepi neučinkoviti, kaj je jedro te neučinkovitosti. Enostavno dejstvo, da ukrepi, pomoč in tako naprej ne pridejo do ljudi. Nekje se zatakne. Kolegica iz LMŠ je pred tem rekla, da je pomoč nestrukturirana, s čimer bi se strinjal, ampak dejstvo je, in tudi državni sekretar je pred tem potrdil, da je iz naslova državnega proračuna za pomoč šlo že ogromno sredstev, v tej rundi ste omenili milijardo, država torej da, do ljudi pa ne pride tako, kot bi moralo priti. Nekje se zatakne, na neki točki je en x, kjer se ustavi. In kje se ustavi pri zagotavljanju neke socialne vzdržnosti družbe? Ustavi se pri delodajalcih, ustavi se pri kapitalu. Eno leto in pol ukrepov pa eno leto in pol pomoči, pa imamo v Sloveniji zgodbe na strani delodajalcev, kot so ameriški Adient, italijanski Safilo, francoski Treves, ki so od države dobili eden 760 tisoč evrov, drugi 650, tretji 250. Rezultat njihovega dela in prejemanja pomoči pa je tisoč 100 ljudi na cesti. Tisoč 100 ljudi na cesti. Potem je tukaj zgodba še z Boxmarkom, z Alpino, s Cimosom, z Gardenio in z Aprilom, ki dodatno v ta seštevek dajo še 800 ljudi na cesti. Tisoč 900 ljudi v času epidemije, v času gospodarske in socialne krize pomeni socialno opustošenje. Vzorec je, ni enkraten žalosten primerek delovanja, ampak gre za vzorec. In vzrok je v tem, da Vlada sicer nekaj da, podari podjetjem, delodajalcem, brez zagotovil, da se bodo ta sredstva pretopila v socialno in finančno varnost tistih, ki ta podjetja ustvarjajo, tistih, ki gospodarstvo ustvarijo, in to so delavke in delavci. Brez varovalk. Ukrepi torej ne pridejo do končnega naslova, torej ustvarjalca gospodarstva, delavke in delavca, ena izjema le obstaja v teh PKP-jih, ko so zaposleni dobili direktno sredstva brez dokazovanja, brez vsakršnegakoli dokazovanja, da prispevajo ali kakorkoli, in to so cerkveni uslužbenci. Delavci, ki gospodarstvo ustvarjajo, ki držijo družbo pokonci, te sreče niso imeli. Tudi samozaposleni v kulturi so neka sredstva dobili, ampak so morali dokazovati svojo vrednost samozaposlenega v kulturi z dokazili, ki sicer zakonsko veljajo, kar za cerkvene zaposlene seveda ni veljalo. V Poslanski skupini Levica smo se nadejali, da bo naš amandma, ki je vpeljeval to varovalko pri podjetjih prejemnikih državnih subvencij oziroma pomoči, nekako vzpostavil in jim zadal vsaj tisto trimesečno obdobje, ko ne bodo nikogar odpustili. Ampak članice in člani pristojnega odbora niste potrdili našega predloga. Druga stvar, drugi problem, ki smo ga tudi poizkusili reševati z enim predlaganim amandmajem, pa je večno vprašanje revščine v Sloveniji. 254 tisoč ljudi živi pod pragom revščine v Sloveniji, od tega skoraj 100 tisoč upokojencev. Boni, ki jih ministrstvo predlaga, tokrat razširjeni, ne samo turistični, tudi kulturni, športni in gostinski boni, so sicer lep dodatek nekomu, ki si lahko privošči, nekomu, ki živi v nekem srednjem razredu in si lahko privošči izlet in potem izkoristi ta bon nekje, je pa to popolnoma neuporaben ukrep za nekoga, ki ne more niti iz hiše, ki si ne more privoščiti izleta do, ne vem, Počivalškovih term v Podčetrtku ali kakorkoli. Ker do tja rabi človek priti, tam si bržkone želi kaj ogledati, si privoščiti kakšno stvar. Ampak če si celotnega paketa človek ne more privoščiti, so boni popolnoma neuporabni, zato smo za te najšibkejše v družbi v Poslanski skupini Levica predlagali: »Hej, kaj pa če sredstva, ki so, ki bi jih lahko ovrednotili s temi boni, ti ljudje namesto tega uporabijo za tisto, kar nujno potrebujejo za svoje preživetje, za hrano, za obleko, za učbenike, ker prihaja novo šolsko leto in tako naprej?« Žal tudi ta mali korektiv v smeri vzpostavljanja socialne države ni naletel na plodna tla na glasovanju na odboru. Potem so tukaj seveda prireditve, še ena velika točka. Ministrstvo je prišlo na nek način malce naproti prirediteljem, ampak bistveno prepozno. Mi vemo, da je prireditveni sektor nekaj, kar kolobari v zelo širokih pasovih. Za to, da se ena prireditev vzpostavi sredi poletja, je stvar, ki jo Državni zbor sprejme na začetku julija, bistveno prepozna. Stvari se obračajo morebiti v enoletnih kolobarjih. Kar je seveda na tej točki še bolj boleče, pa je dejstvo, da so prireditelji poizkusili vzpostaviti dialog z Vlado že na začetku epidemije. Prireditveni sektor je prvi ugasnil in bo bržkone zadnji, ki bo lahko v celoti zaživel. In tega se organizatorji prireditev zavedajo, zato so na začetku epidemije stopili v stik z Vlado, s pristojnim ministrstvom, obema v bistvu, ker si malce podajata kulturno in gospodarsko ministrstvo, in rekli: »Hej, mi smo popolnoma ugasli! V našem sektorju je,« mislim da »približno 70 % ljudi zaposlenih prekarno, socialna situacija je negotova, dajmo mi to rešiti.« 16 mesecev kasneje Vlada pride z nekim približno usklajenim predlogom in ga čez noč pred obravnavo v Državnem zboru spremeni, na veliko žalost prirediteljev seveda. Mislili so, da so z Vlado nekako usklajeni. In zadnja stvar. Ker tradicionalno mora biti v vladnem PKP kakšen vrinjenec, je tukaj Zakon o vodah. Danes se je začelo predčasno glasovanje na referendumu, ki preizprašuje njegovo smiselnost. Državljani so z velikim entuziazmom pristopili, vrste pred volišči se danes vijejo po celi državi. Zakon o vodah sicer ne v delu, ki ga odpira referendumsko vprašanje, pa vendar, kot da Vlada pa mora malo nagajati pa mora en bypass, eno obvoznico iskati, kako zopet preizprašati nekaj, o čemer državljani ravnokar odločajo. In sicer, financiranje iz proračuna se bo za vrsto enih aktivnosti v varovanju pred vodnimi nevšečnostmi preselilo iz proračuna na Sklad za vode. Ker v proračunu bojda ni dovolj. Je dovolj za orožje, je dovolj za davčne odpustke, ni pa dovolj za dejansko nevšečnost, ko pride poplava. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ta krog razpravljavcev je zaključen. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da ja. Odpiram listo, prosim, prijavite se. Imamo štiri prijavljene razpravljavce. Prvi dobi besedo gospod Andrej Černigoj, pripravi se gospod Soniboj Knežak. Izvolite.
Spoštovana gospa predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarja, kolegice in kolegi! Danes sem bil zelo pozoren pri razpravi o vseh predlogih in pri razpravi pri tej točki za predlog zakona o interventnih ukrepih za pomoč v gospodarstvu in turizmu, pri omilitvi. Vse razprave bi lahko strnil z evropskim geslom Združeni v različnosti, samo da tukaj tekmujemo v različnosti, glede združenja pa smo malce bolj sramežljivi oziroma se tega celo izogibamo. Ampak vrnimo se k dejstvom. Pred sabo imamo predlog zakona, ki je po mojem osebnem mnenju dober in bo pomagal gospodarstvu, turizmu in še marsikateri panogi, sektorju, takrat ko to najbolj ta panoga potrebuje. Verjamem, da se o tem vsi strinjate v tej dvorani in želimo, da bi Slovenija čim prej izplavala iz te nevšečnosti, ki nam jo je povzročil nevidni sovražnik covid-19. Po drugi strani pa se sprašujem – predvsem ko sem poslušal to razpravo – kaj bi bilo, če bi v Sloveniji nevoščljivost gorela. Kaj bi bilo, če bi v Sloveniji nevoščljivost gorela? Preden začnem s samim zakonom, bi rad, da stopimo korak nazaj in malček pogledamo, kaj se je v preteklosti zgodilo. V preteklosti je sedanja vlada, sedanja koalicija sprejela in tudi udejanjila osem zakonov PKP. Vsi ti zakoni so bili na mestu, so se udejanjili, so pomagali gospodarstvu, predvsem pa so pomagali vsakemu posamezniku in posameznici, če hočete delavki in delavcu v Republiki Sloveniji. Tokrat denarja nismo dajali v banke, ampak smo dajali vsakemu posamezniku. Tukaj bi rad izpostavil predvsem nekatere ukrepe na področju odzivi trga dela, predvsem ukrep skrajšani, polovični delovni čas, ukrep čakanja na delo, ukrep povračila nadomestila za čas čakanja na delo doma in še in še bi lahko našteval. Vsi ti ukrepi so prišli iz sedanje koalicije, z Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, s strani ministra Janeza Ciglerja Kralja, ministra Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Seveda odzivov trga dela nismo pripravljali sami, ampak v povezavi s celotno koalicijo. In seveda, rezultati so sledili. Kdor trdi drugače, zavaja, na žalost zavaja. Podatki so zelo jasni, te podatke smo tudi večkrat poudarili na Odboru za gospodarstvo. Če pogledamo samo brezposelnost v Republiki Sloveniji, na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje je bilo po neuradnih podatkih 18. junija prijavljenih 71 tisoč 881 oseb, kar je najmanj po septembru 2019. Mogoče boste rekli, en podatek ne pokaže oziroma ena lastovica ne prinaša pomladi, ampak gremo naprej. Po preliminarnih podatkih finančne uprave so bili prihodki iz naslova DDV v mesecu maju 2021 višji za 90,7 % glede na lanski maj in za 9,6 glede na maj 2019. Po preliminarnih podatkih so bili davčni prihodki v obdobju januar–maj 2021 večji za 27,4 % glede na lansko obdobje in za 1,8 glede na leto 2019. Ministrstvo za finance poroča, da so se prihodki v državni proračun v prvi tretjini leta 2021 povišali za 3,7 glede na enako obdobje leta 2019 in za 14,8 glede na enako obdobje leta 2020. Fiskalni ukrepi so zagotovili hitro okrevanje gospodarstva, ki zagotavlja gospodarsko rast ter zmanjšanje primanjkljaja in javnega dolga. Tudi gibanje gospodarske rasti v višini 5,5 BDP v lanskem letu je bilo bistveno nižje od napovedi, hkrati pa tudi nižje od povprečja držav evropskega območja. To so kolegi na drugi strani te cenjene dvorane tudi pozabili omeniti. Seveda je lažje govoriti, kaj vse je narobe, kakšno zadevo pohvaliti pa je zelo težko. Bonitetne ocene v Sloveniji so se ustavile pri stabilnih obetih, pri oceni A in zadolževanje v tujini še nikoli ni bilo tako poceni oziroma celo z negativnim predznakom. Prvič, prvič v Republiki Sloveniji. Kar se pa tiče javnega dolga. Opozicija je zelo opozarjala na javni dolg. Naj tukaj povemo, kar državljanke in državljani že vedo – da so nekateri zanikali obstoj virusa, otepali so se nošenja mask, sedaj pa opozarjajo na javni dolg. Ampak naj tukaj pomirim državljanke in državljane, javni dolg države se ni bistveno bolj povečal kot v drugih državah članicah EU. Na eni strani se stranke opozicije bojijo zadolževanja, na drugi strani imamo pa Levico, ki se zadolževanja države na eni strani ne boji, če je denar smotrno porabljen, o čemer pa mislim, da mi v tem primeru prav sledimo temu namenu. Izgleda, da je to novi veter in tu se že kažejo učinki sestanka z novim gospodarskim svetovalcem Levice gospodom Binetom Kordežem. Gremo naprej. Kot drugo bi rad poudaril še to. Evropska komisija je med prvimi sprejela pozitivno oceno slovenskega Načrta za okrevanje in odpornost v vrednosti 2,5 milijarde evrov, na podlagi katerega bo Slovenija izkoristila evropska sredstva za spoprijemanje s posledicami pandemije covida-19. Na eni strani sedanja koalicija z zeleno digitalno in odporno prihodnostjo za ljudi in podjetja, za blaginjo za vse, na drugi strani opozicija v preteklosti evropska sredstva za mehke vsebine. Razlika je evidentna, je vidna. Tukaj se res sprašujem, zakaj smo tako brutalno različni. Veseli me po drugi strani, da državljani Slovenije in tudi Evropske unije še toliko bolj zaupajo politikom krščanskih korenin, vrednot širom Slovenije in širom EU. To se tudi kaže na zaupanju. Če gremo k samemu Predlogu zakona o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic epidemije COVID-19, k začasnim ukrepom, naj tukaj poudarim povračilo nadomestila plače za skrajšani polni delovni čas. Do ukrepa je upravičen delodajalec, ki je pravna ali fizična oseba in še bi lahko našteval. Zaposleni je upravičen do nadomestila plače v višini 80 % plače, višina delovnega povračila nadomestila plače znaša 80 % nadomestila plače in je omejena z višino polovice povprečne mesečne plače v Sloveniji za leto 2020. V 80 % nadomestila plače, ki jo krije država, je vključeno nadomestilo plače z vsemi davki in prispevki delodajalca. V tem primeru govorim o bruto bruto znesku. Tukaj se postavlja na laž trditev, da zaposleni ne pridejo do denarja. Ti ukrepi eksplicitno kažejo, da so naravnani za vsakega državljana in državljanko, predvsem pa delavko in delavca. Na eni strani je lahko mahati s populizmom, na drugi strani imamo pa jasne ukrepe, ki so v preteklosti že delovali in bodo tudi v prihodnosti. Nismo pozabili tudi na začasne ukrepe na področju turizma za pomoč za financiranje regresa za letni dopust. Mi vemo, da je panoga na področju turizma v nezavidljivem stanju in smo tukaj priskočili na pomoč. Ta za financiranje regresa za letni dopust znaša tisoč 24 evrov na zaposlenega. Ta denar bodo v celoti dobili zaposleni. Mahati s populizmi, da ta denar ne bo šel zaposlenim, je nekorektno in nepravično. Gremo naprej, teh ukrepov je še veliko. Tukaj moram pohvaliti tudi delo državnega sekretarja in povedati, da pomoč industriji srečanj in dogodkov ni bila pozabljena že v prejšnjih interventnih zakonih, sedaj jo v tem predlogu zakona interventnih ukrepov za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi samo še nadgrajujemo. Delno povračilo stroškov organizacije srečanj in dogodkov na področju kongresnega turizma, organizacije prireditev, koncertov in sejmov ter drugih podobnih dogodkov, ki so bili načrtovani v Sloveniji od 1. 8. 2021 do 31. 12. 2021. Pomoč vključuje povračila v višini 80 % upravičenih stroškov zaradi odpovedi ali 60 % upravičenih stroškov zaradi omejene izvedbe dogodkov. To se pravi, pomoč smo industriji srečanj, dogodkov v preteklosti že namenili s povračilom nadomestila za čas čakanja in še bi lahko našteval, tukaj še dodatno pomagamo panogi in si želimo, da bi se nevidni sovražnik čim prej končal. Na nas državljankah in državljanih je, da se odgovorno vedemo, da se cepimo, in tako bo lahko ta industrija čim prej začela delovati s polnimi pljuči. Nismo pozabili tudi na pomoč filmski in avdiovizualni industriji. Pomoč v obliki denarnih povračil zajema povračilo denarnih sredstev, ki ustrezajo vrednosti 25 % stroškov, neposredno porabljenih za produkcijo filmov in avdiovizualnih del v času od uveljavitve tega zakona do 31. 12. 2021 na ozemlju Slovenije. Med upravičene stroške se ne štejejo in smo zelo jasno povedali, kaj. Na koncu govorimo pa tudi o bonih za izboljšanje gospodarskega položaja na področju gostinstva, turizma, nismo pa pozabili niti na šport in kulturo. Polnoletna oseba s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji je upravičena do bona v višini 100 evrov, mladoletna oseba pa v višini 50 evrov. Bon je prenosljiv med sorodniki in še bi lahko našteval. Tako da, bili smo v stiku z ljudmi, poslušali smo njihove prošnje, vse smo naredili. Naredili smo korak proti njim. Vse je mogoče, če se da. Zdaj pa v tej dvorani poslušamo: »Kaj pa če?« in iščemo tiste negativne možnosti, ki temu zakonu in pomoči ne pritičejo. Jaz tudi obsojam tak način dela. Ta zakon, kot ste že sami rekli, je kar širok. Ne pozabljamo niti na pomoč upravljavcem žičniških naprav. Tukaj se bo delno povrnil izpad prihodkov od prodanih vozovnic v višini 40 % in še bi lahko podrobno našteval, ampak državljanke in državljani si lahko to tudi podrobneje pogledajo na spletu. Dotaknili smo se tudi nekaj zakonov, Zakona o rudarstvu, kjer se koncesijska pogodba za izkoriščanje mineralne surovine podaljša za eno leto, to se pravi rudarska pravica podaljša za 18 mesecev, in Zakona o davku na dodano vrednost, določi se oprostitev DDV za dobavo zaščitne in medicinske opreme, kar je, mislim da, v tem trenutku pomembno in na pravem mestu. Dotaknili smo se tudi Zakona o osebni izkaznici, kjer podaljšujemo veljavnost osebnih izkaznic, tako da smo v tem predlogu zakona o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pomislili kar na veliko težav in jih poskušamo tudi odpraviti. Za konec. Državljanke in državljani, moram reči, da še nikoli v zgodovini Republike Slovenije niso toliko dobili, se pravi v svoj žep, v svoje denarnice. Seveda je tudi situacija s covidom-19 enkratna in upam, da neponovljiva v zgodovini Republike Slovenije. Zaradi tega tudi ne morem verjeti, zakaj ta negativizem, s tem grdo govorjenje o tem grdem kapitalu. Mislim, da je to tukaj popolnoma nepotrebno, neokusno. Tukaj govorimo o – kako bi se reklo? – ducatu lastnikov, ki izkoriščajo vse, obirajo in ožemajo delodajalce. Naj tukaj še enkrat kolega iz Levice opozorim, da v Sloveniji prevladujejo mikro, mala in srednje velika podjetja. Razumem, da nismo vsi za vse, ampak ni treba žaliti vsepovprek. Mikro, malih in srednje velikih podjetij je kar 99,8 % vseh podjetij v Sloveniji, pravimo, da so hrbtenica našega gospodarstva, saj zaposlujejo skoraj 70 % ljudi in ustvarijo 65 % prihodkov vseh podjetij. Razumem, da to niso velikanska podjetja holhozi, velika državna podjetja, takšna, kot jih imamo v Venezueli, ampak jaz sem ponosen na vsako najmanjše mikro, malo ali srednje podjetje v Republiki Sloveniji, ker vem, da delajo pravo stvar, se borijo na trgu in tudi skrbijo, da so vsi davki in da zaposleni prejemajo plače, to je njihova prva skrb. Zato za konec: z velikim veseljem bom podprl Predlog zakona o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic epidemije COVID-19 in se nadejam, da bo čim prej stopil v veljavo, s tem pa tudi pomagal najranljivejšemu sloju ljudi, državljankam in državljanom, predvsem pa tistim panogam, ki to pomoč potrebujejo. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Soniboj Knežak, pripravi se gospod Igor Peček. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani kolegice in kolegi! Sicer sem mislil stavek ali dva reči o sami vsebini tega zakona, ampak po tej odi radosti, ki jo je zdajle pred mano spesnil kolega iz Nove Slovenije, jaz ne vem, ali živiva v isti državi, ali delava v istem parlamentu. Ob vsej tej uspešnosti te vlade bi vas prosil samo za en komentar. Ob rekordni zadolženosti, ki ste jo v tem letu naredili za to državo, ko ste zadolžili moje vnuke, ko vi pravite, da nikoli v zgodovini Slovenije ljudje niso dobili toliko denarja v svoj žep – ali ste normalni?! Samo to vas sprašujem. Ali ste normalni? Pri tem denarju, ki ste ga razdelili, bi morali meti 120-procentno podporo vseh državljank in državljanov. Rekordno nizka podpora vladi, SDS ostaja, Nova Slovenija ste na polovici tega rezultata po javnomnenjskih raziskavah, SMC ni več zaznati, trije upokojeni poslanci, ki še živijo pa si podaljšujejo svoje plače in mandat, omogočajo to vlado pa omogočajo – bom povedal, moj kolega iz Desusa, ki glasuje tako, kot sem rekel, in podpira to vlado, v majhnem kraju ne upa več priti ven. To je tista vaša uspešna zgodba. Dajte, lepo vas prosim, nehati s tem. Da ne bom omenil smrtnih žrtev ob toliko uspešnem reševanju tudi vašega ministra, ker je bilo v domovih starejših občanov! Dajmo biti malo realni. Jaz prihajam iz gospodarstva, sem zelo realen in me take zadeve spravijo s tira. Se opravičujem, če sem bil morebiti s kakšnim stavkom nesramen, ni to moj namen, ampak nehajte s to patetiko. Uspešno ste reševali – veste, kdo je uspešno rešil gospodarstvo v tem letu? Izvozno usmerjeno gospodarstvo, ki je sicer v začetnih mesecih te epidemije utrpelo nekaj težav na trgih, ampak so bili res začetni, ker mednarodna trgovina posluje. Težavo imajo pa tisti v Sloveniji, ki ste jih s svojimi ukrepi zablokirali, ki ste jim prepovedali dejavnost. Ki ste jim prepovedali dejavnost. In mi si izmišljujemo ukrepe, ki jih polovica tistih, ki so upravičeni do njih, ne razume, spreminjamo jih čez noč. Kar naenkrat pomoč postane kredit, ki ga zdajle vračajo, namesto da bi se dogovorili, da imamo dve vrsti podjetij, ki so v težavah, pa bi se po tem vrstnem redu lotili reševanja težav, v eni vrsti, tako kot sem rekel, podjetja, ki so imela gospodarski upad pa so na mednarodnih trgih, ta so nas tudi potegnila ven, na drugi strani pa tisti, ki ste jih zaprli. Relativno škoda si je izmišljevati ne vem kakšne formule pa odškodnine pa regrese pa ne vem kaj, po mojem relativno, pa so bili ti predlogi že dani. Izpad prihodka, določen procent ga je treba povrniti tistim firmam, ki ste jih zaprli, ne pa si izmišljevati iz PKP v PKP nove ukrepe, administrativno težke, prek ne vem koliko služb mora iti, dva tri mesece traja, preden denar dobiš. Poglejte, koliko ste denarja namenili, koliko je bilo pa dejansko porabljenega, pa bomo povedali, koliko so bili uspešni ti ukrepi. Toliko morebiti okrog tistega, česar niti nisem mislil v svoji razpravi povedati. Zdaj dva stavka še okrog uvodne predstavitve ministra, mislim, da je isti tekst imel tudi na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, ko je nekako rekel, da smo ekonomsko odlično preživeli to epidemijo. Pač, odvisno, na kateri strani si bil. Nekateri so jo odlično preživeli, tisti, ki so bili deležni prijateljskih poslov z nabavo zaščitne opreme, so obogateli. Prijatelji, znanci, mame pa ne vem, kdo še, da ne bom našteval. Ampak jaz upam, da bo tudi ta zgodba enkrat dobila epilog kljub temu napadanju, kot ste ga zdaj v zadnjih mesecih uprizorili na predsednika Računskega sodišča, ki je na podlagi dokumentov, sledljivosti podal neko poročilo pa neke predloge za organe, ki upam, da bodo svoje delo opravili kljub pritiskom, ki jih tudi vršite v zadnjih mesecih na Policijo pa NPU. Nekaj rezultatov pa nedvomno je tudi ta vlada imela, škoda zanikati, nekaj ukrepov je bilo odličnih, so pomagali gospodarstvu, ne moremo zdaj trditi, da ne. Še več bi jih bilo, če bi imeli v tej državi malo dialoga. Jaz že sam sebe ponavljam, ko pravim, da bi bilo fino, če bi se malo poslušali pa malo večkrat tudi slišali. Ampak se ne. Minister je v svojem uvodu tudi na odboru pozval k nekemu strpnemu dialogu, povezovanju. Kakšen dialog si pa predstavljate, če od vseh dobronamernih predlogov, ki smo jih dali, ki opozarjajo na nekatere sive lise, ki je rekel, da so tudi še ostale, eden ni bil sprejet? Ali je to dialog? Me pa res veseli, da so se pa bolj intenzivno začeli v zadnjih mesecih pogovarjati z gospodarstvom. Danes ne bi imeli – spletne strani si pojdite pogledat, koliko v turizmu prodajajo lokalov. Uspešnosti ukrepov. Tri mesece nazaj so vas s področja turizma rotili: »Ste nam dali ukrepe? Dajte, da ne bomo zdajle v zadnjih 100 metrih omagali.« Dali so nekaj konkretnih ukrepov, izgleda, da smo omagali, ker so jim ljudje ušli. Zdajle imajo največji problem, ko počasi sproščamo ukrepe, ker nimajo ljudi. Ker z uspešnimi ukrepi, 80 % plače, ko niso vedeli, ali bo trajalo še en mesec, dva, tri mesece ali še eno leto, niso mogli preživljati svojih ljudi, so šli, danes so vsepovsod, samo v gostinstvu ne. Ob napovedih predsednika Vlade v ponedeljek še brez nekih rezultatov, da bomo pa septembra spet vse zaprli, če ne boste vi, grdi državljani te države, ne vem, razumeli, koliko fino vlado imamo pa upoštevali ukrepov. Res se dajmo poslušati, pa sem kritičen tudi do prejšnje vlade, ker približno po istem vzorcu delamo v Državnem zboru že desetletja, jaz sem sicer samo ta mandat. Dajmo za dobre predloge pa za zadeve, ki so naše skupne. Ni bil samo vstop v Evropsko unijo pa monetarno naš skupni projekt. Mi moramo razmišljati za jutri, ne pa, da se ukvarjamo – postavim vprašanje predsedniku Vlade, vljudno ga vprašam, pa mi da odgovor: »Vi ste že od 1945. leta na oblasti.« Kakšno zvezo ima to, lepo vas prosim? Moj sin, moji otroci ne vedo, kaj je bilo 1945. leta. Ga pa zanima, če bo imel šiht jutri pa če bo lahko svojo familijo preživel. To so vprašanja, ne pa, da se zdaj mi ukvarjamo, da obračunavamo z našimi pa vašimi, no. Dva stavka še okrog tega dialoga. Je res bolj intenziven zdajle zadnje mesece z gospodarstvom, čeprav tudi tu imamo neki dve struji. Jaz sem bil prav presenečen na zadnji seji, ko smo imeli problematiko, mislim da, prevozništva. Na eni strani en del, ki jamra, ki so premoženje vložili v svoje firme, prodajajo hiše, gredo v bankrote, ne vem kaj, ker tudi garancijska shema ni zaživela. O kreditih so vas toliko časa opozarjali, ni bilo nič iz tega. To je bil super ukrep. Pa bi relativno lahko to zadevo izpeljali tudi s kakšnimi lizingi ali pa podobnimi zadevami, ki jih poznamo, pa tega mi nismo storili. Na drugi strani sem pa poslušal en del, bi rekel, establišmenta teh prevoznikov, ki so funkcionarji v nekih gospodarskih zbornicah, so pa sedeli tam pa vsi hvalili, super sodelujemo s to vlado. Ja potem jaz ne vem. Mi je všeč, če je tako, jaz sem ta prvi, zato ker živim v tej državi, in če nam bo šlo dobro, nam bo šlo na podlagi tega, ker se bomo poslušali. Ni dialoga z Ekonomsko-socialnim svetom. Tako kot sem na odboru rekel, če mi je bilo kaj jasno, je to, da ste morebiti pri kakšnem zakonu na začetku šli mimo Ekonomsko-socialnega sveta, ker smo imeli težave z zaščitno opremo, pa ne Slovenija, tako kot ste vi trdili, cel svet jo je imel, so si kradli robo, avione, pri nas so ukradli celo šoferja, s katerim je minister za obrambo komuniciral. Da ne bom omenjal potem, da varnostno-obveščevalna služba, jaz ne vem, kaj ta služba dela. Ob štirih je kar naenkrat zmanjkal. Čez dve uri bi moral priti, ga ni bilo, ne tovornjaka ne šoferja, da ne bom omenjal še česa drugega. Pozdravljam nekatere ukrepe, subvencijo regresa za letni dopust, tudi da ste končno uslišali prošnjo žičničarjev, smučišč. Tudi subvencioniranje skrajšanega delovnega časa se mi zdi eden od v redu ukrepov in pa tisto, na kar ne nazadnje opozarjajo že skoraj eno leto, da ste tudi namenili en del teh sredstev za prireditveno industrijo, ki vas opozarja, da so že več kot eno leto brez prihodkov, da ne gre. In da ste tudi namenili za to industrijo srečanj 3 milijone, kar se mi zdi, da so kar ena lepa sredstva. Pri vseh teh ukrepih, pri tej zgodbi o uspehu pozabite samo povedati dejstvo, da ste rekordno zadolžili to državo. Pa mi je jasno, tudi ostali svet se je v tem času zadolževal, ampak ne mi govoriti, da je dobro, da se zato zadolžujemo, ker še nikoli v zgodovini ni bilo zadolževanje tako poceni. Super, greš na banko kredit vzet, ga dobiš po štiriprocentni ali pa dvoprocentni obrestni meri. Super, samo glava začne boleti, ko ga je treba vračati. Glava verjetno mene ne bo bolela, morebiti pa tudi, ker v končni fazi računam, da bom kdaj od te države tudi kakšno penzijo dobil, da bodo sistemi tudi v naslednjih letih funkcionirali. Tega pa nikoli ne poveste, kakšno zadolženost imamo v tej državi. Bom zaključil, ker ste mi malo pritisk dvignili. Se opravičujem še enkrat, če sem bil kaj tak. Razumem, tudi podpiram vlado, ukrepov, ki so dobri, mi ni problem pohvaliti, ampak za božjo voljo, pri vsem tem, kar se dogaja, dajte malo to retoriko, kako ste dobri, spraviti za kakšno oktavo nižje. Pa malo si javnomnenjske rezultate poglejte. Predsednik Vlade je kakšen mandat nazaj rekel, da bi morale biti volitve že pri bistveno višjih podporah, kot jo ima trenutno ta vlada. Ampak izgleda, da vas držijo skupaj neki interesi posameznikov, ki še vlečejo svoj status za nekaj mesecev, za nekaj plač na račun zadovoljnega ljudstva, ki vam ob petkih izražajo svoje mnenje. Na takšen ali drugačen način protestirajo, ampak vi uspešno delate. Jaz upam, da se bo tole uspešno delo čim prej končalo. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Černigoj. Izvolite.
Spoštovana gospa predsedujoča, hvala za to možnost replike. Tukaj bi predvsem repliciral na svojega kolega, predhodnega govorca gospoda Soniboja, ki me je najprej pohvalil z odo radosti, mene. Jaz sem to vzel kot pohvalo, drugi so mogoče vzeli to, kot da ste me želeli minimizirati, vsekakor ste me pa narobe razumeli, zato tudi ta vaš mali dvig pritiska ni na mestu. S svojim robatim nastopom, tudi nekaj žaljenja je bilo vmes, želite predvsem oprati vest Socialnih demokratov, ki od leta 2008 niso uspeli zgraditi niti enega doma za starejše, znali pa so veliko denarja zapraviti za razne ekspertize. Tukaj smo se narobe razumeli. Hvala.
Hvala lepa. Apeliram na vse, ki boste imeli replike, da ne zlorabljate tega instituta preširoko. Nadaljujemo z razpravo, takoj ko se v dvorani malce umirite. Hvala. Besedo ima gospod Igor Peček, pripravi se gospod Franci Kepa. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Hvala lepa, kolega Knežak, da ste mi prihranili nekaj uvodnega dela. Svojo razpravo bom zdaj oblikoval malo drugače. Gospod državni sekretar, jaz se strinjam z vami, da PKP9 ni edini zakon, ki je določal pomoč v kakršnikoli obliki že, skupaj je je že skoraj milijardo, ampak jaz se s tem ne bi hvalil. Mene to bolj skrbi. Skrbi me pa zaradi tega, ker je za pomoč šlo veliko denarja. Sam osebno pa sem mnenja, da je ta pomoč nestrukturirana oziroma ni dovolj strukturirana in je zaradi tega tudi neučinkovita oziroma ukrepi so neučinkoviti. Po mojem mnenju zato – to sem že vsaj enkrat povedal – ker ne znamo pravilno oceniti razlogov, zakaj določene ukrepe sprejemamo in kaj bomo z njimi dosegli. Ampak to ni kritika MGRT, vsaj direktna ne oziroma vašega dela, ker verjamem, da nekaj, kar je dogovorjeno in usklajeno na MGRT, še ne pomeni tudi, da je potrjeno na Vladi. Ampak dejstvo je, da je epidemija preklicana, situacija v gospodarstvu je v določenih panogah sicer dobra, kar je vzpodbudno, marsikje pa ne, marsikje je celo katastrofalna. Vlada pa tudi tokrat po vseh obljubah, ki jih poslušamo že praktično od februarja oziroma marca, da bomo poskrbeli tudi za ta najbolj obremenjeni storitveni sektor, z ukrepi prihaja prepozno. Panoge, ki so bile zaprte proti svoji volji zaradi ukrepov – za katere se strinjam, da jih je bilo potrebno sprejeti, tudi zaradi lastne solidarnosti do ostalih segmentov oziroma panog gospodarstva, da posledic epidemije nismo še bolj čutili, kot smo jih – ostajajo prizadete, njihova pričakovanja pa neizpolnjena. To poudarjajo številni deležniki iz različnih branžnih skupin, predvsem storitvene dejavnosti. Menim, da bi ukrepi za pomoč podjetjem v teh kritičnih panogah morali biti sprejeti že dolgo časa nazaj. Zakaj? Zato da bi se podjetja ustrezno pripravila in da bi vedela, kako lahko po tako zelo zahtevnem času, ki so ga morala preživljati v času epidemije, ko so se res borila za preživetje, ko so se borila za svoje zaposlene, ki so za storitveno dejavnost ključni, za to, da bi ponovno vzpostavila neko normalno poslovanje, v katerem bi se predvsem zaposleni, ki v branži pomenijo tudi ključen strošek – zato sem bom navezal tudi na eno vašo izjavo malce kasneje glede dodane vrednosti in stroška dela. Mi moramo vedeti, da je v gostinstvu, storitveni dejavnosti strošek dela tudi do 70, 75 %, odvisno od segmenta, na katerem nastopajo. In ko enkrat zaposleni odidejo iz podjetja, in to se je zgodilo v gostinskem sektorju, se zelo zelo težko vrnejo. Če pa se vrnejo, se jih vrne malo, pridejo pa tisti, ki nimajo ustreznih kompetenc. Vemo pa, kaj za ta segment pomeni, če storitev ni opravljena na dovolj visokem nivoju oziroma vsaj tako visokem kot ga gost, ki pride, bodisi je to lokal, hotel, karkoli, pričakuje. V LMŠ smo večkrat poudarjali, da je predvidljivost ravnanj eden ključnih pogojev za uspešno poslovanje. Predlogov deležnikov je bilo veliko, dobili smo jih tudi v Državni zbor, pogovarjali smo se z deležniki na različnih srečanjih tako z združenjem delodajalcev kot z obrtno zbornico, kot z gostinsko zbornico, pač z različnimi segmenti, vendar dejstvo je, da je bilo preveč njihovih predlogov, ki ste jih do neke mere tudi že potrdili, pač preslišanih, neizpolnjenih zaradi takšnega ali drugačnega razloga. To je veliko razočaranje za celoten sektor. Splošna ocena stroke, če govorim malo bolj na široko, je, da so bili ukrepi prepozni, preveč komplicirani in da se škoda, ki je nastala zaradi zaprtja, ni ustrezno kompenzirala oziroma se ne bo ustrezno kompenzirala. Interventni zakon se je pripravljal več mesecev v tem zakonu, o katerem govorimo danes, izključno o PKP9, predlog, ki smo ga dobili mi, pa je na razočaranje tudi teh deležnikov precej osiromašen. Sredstva, namenjena za interventne ukrepe: boni v višini 192 milijonov, regres 22 milijonov, da ne naštevam naprej, skupaj 243,55. Nisem prepričan, da so boni res tisti pravi ukrep, ki bo pomagal gostinstvu, hotelirstvu in tudi vsem ostalim dejavnostim. Vedeti moramo, da so razlogi, zakaj ljudje niso unovčili teh bonov, zelo različni. 46 % teh bonov, ki smo jih razdelili lansko leto, je ostalo neizkoriščenih, mi pa z zelo podobnim ukrepom nadaljujemo. Dejstvo je, da se podjetja soočajo z likvidnostnimi problemi, s pomanjkanjem ustreznega kadra, kar sem že povedal. Prihranki varčevalcev na bankah so se povečali za milijardo in pol, mislim, da celo več, in znašajo več kot 22 milijard, mi pa povečujemo oziroma stimuliramo potrošnjo prebivalcev, državljanov s turističnimi boni. Zakaj se mi to zdi tako pomembno oziroma zakaj to govorim? V Poslanski skupini LMŠ smo že 10. marca na 10. nujni seji Odbora za gospodarstvo predlagali sklep, s katerim smo Vlado pozvali, naj podjetjem, ki so bila z vladnim odlokom od 13. 3. 2020 zaprta, omogoči pomoč v obliki enkratne finančne vzpodbude, ki bi bila lahko uporabljena za različne namene, tudi z določeno predvidljivostjo. Kakršnakoli že oblika delnega izpada bi bila, ni toliko pomembno, ali gre za 80, 90, 70 %, lahko tudi več, po mojem mnenju ne, ampak bolj pomembno je to, da podjetja vedo, da lahko na nekaj računajo, da ko bo prišel čas, lahko ta denar porabijo za likvidnostno premostitev bodisi za nakup surovin, zalog bodisi česarkoli, tudi za to, da zadržijo tiste zaposlene, za katere smo danes vsaj dvakrat slišali, da jih je v gostinskem sektorju na cesti ostalo oziroma zapustilo gostinski in storitveni sektor več kot 12 tisoč 300. In ko govorimo o številkah, se ne bom spuščal v skrb za mikro, mala, srednja in ne vem kakšna podjetja vse, dejstvo je, da je bilo 3 tisoč poslovnih subjektov zaprtih zaradi tega, ker enostavno niso imeli denarja ne za zaposlene niti za lastno preživetje. In to je številka, ta številka je uradna. Kolega Knežak je povedal, da srečuje oziroma vidi lokale, ki so zaprti in se prodajajo. Ne samo gostinski lokali, tudi ostali storitveni lokali. Še nekaj, ker mi počasi zmanjkuje časa. Gospod minister je na zadnjem srečanju, na katerem smo bili skupaj, povedal, da so mikro, srednja, mala podjetja steber našega gospodarstva. Jaz sem pričakoval in upal, da bomo s tem PKP9 resnično poskrbeli za ta steber. Vse to nas je veliko stalo. Ne bom ocenjeval, ali smo za reševanje epidemije in ohranjanje delovnih mest in tudi neke mere stabilnosti podjetij porabili preveč, predvsem bomo plačali zelo veliko in na to nas Fiskalni svet že kar nekaj časa opozarja, mi pa vztrajno mižimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Franci Kepa. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav sekretarjema, lep pozdrav kolegicam, kolegom! Danes se pogovarjamo o zakonu PKP9. Ta je prvi, ki gre prek gospodarskega ministrstva, preostali so se prek finančnega sprejemali. Tokrat je glavni poudarek na pomoči turizmu, gostinstvu in tudi nekem ozkem delu gospodarstva. Glavni tok denarja gre za bone, za izboljšanje gospodarskega položaja na področju potrošnje v gostinstvu, turizmu, športu in kulturi. Tokrat je malo drugače kakor lansko leto sprejeti boni, tako da se sedaj širše lahko uporabljajo za dejavnosti, tudi za nakupe knjig, za kulturne prireditve, za karte, za nudenje, kaj jaz vem, tudi za večerjo v gostinstvu. Verjetno bo poraba teh bonov še močnejša, kakor je bila lansko leto. Verjetno bi tudi lansko leto bil ta procent močnejši, če ne bi v jeseni nastopila močnejša epidemija in tako rekoč do sedaj, še pred kakšnim mesecem trajala. In se tako rekoč od jeseni ni moglo bonov niti koristiti. Kakor sem se pogovarjal z nekaterimi gostinskimi deležniki, pa so bili s temi boni zelo zadovoljni, da jim je pomagalo pri preživetju sezone, poleg druge pomoči države pri plačevanju prispevkov, pri plačevanju temeljnega dohodka. Brez teh pomoči marsikateri ne bi preživeli. Tudi s pomočjo kreditov, ki so bili poleg tega še nudeni, kdor je bil zakreditiran zaradi kakšne investicije ali vzdrževanja, so bili zraven še dodatni uzanci oziroma priložnosti, da se je preneslo kredit na naslednja leta in se s tem tudi pomagalo. Naslednja pomoč v tem zakonu je zelo dobra, subvencioniranje skrajšanega delovnega časa v približno 20 milijonih, za obdobje treh mesecev je to. Potem pomoč za financiranje regresa za letni dopust, potem za pomoč žičniškim napravam. Tu niso mišljeni samo veliki žičniški sistemi, ampak tudi manjši, ki so verjetno ravno tako v težavah kakor veliki sistemi, in tu bo zadeva dobrodošla. Vseskozi so tudi žičničarji opozarjali na to. Imeli so sicer druge pomoči kakor gospodarstvo, kakor sem že prej omenil prek nudenja prispevkov in temeljnega osebnega dohodka in drugih pomoči, tudi za izpad dohodka so prosili in to je ta pričakovana pomoč njih. No, to je pomoč za industrijo srečanj in dogodke, filmski in avdiovizualni industriji. Tudi tukaj so bile pripombe, da bi teh sredstev moralo biti več, pa vendarle je sedaj ta pomoč filmski in avdiovizualni industriji dobrodošla. Verjetno sta bili zadnji dve leti eni najtežjih za gospodarstvo zaradi epidemije, tako da bi brez tekočih prilivov v turizmu in brez teh pomoči turizem tako rekoč zamrl. Se je pa vseh osem preteklih PKP pokazalo za učinkovite. Ukrepi so bili večinoma pravilni in so pomagali gospodarstvu in ljudem pri premagovanju krize zaradi mogoče izgube služb, zaradi čakanja na delo, pomoč samostojnim podjetnikom, kmetom pri plačevanju prispevkov in izplačilu minimalnega osebnega dohodka. Ukrepi so bili pozitivni. Večkrat se govori o zadolženosti. Res je bila zadolženost, pa vse države so se zadolžile v tem času zaradi epidemije. Kar se tiče zadolženosti v preteklosti, pa bi mogoče namenili eno sejo ali pa en odbor, pa naj se vidi tam od 2008 naprej pa do sedaj, kako je zadolženost potekala pod katerimi vladami pa kakšne višine so bile. To se bo videlo, verjetno so bile zadolžitve, kakor so zdaj, tudi takrat nekatere potrebne in nujne. Pretekli ukrepi so doprinesli, da imamo sedaj manj nezaposlenih, trenutno, kakor smo jih imeli pred krizo. Sedaj je 71 tisoč nezaposlenih, prej jih je bilo veliko več. Vsi kazalci v kratki bodočnosti so pozitivni in so eni boljših v Evropski uniji. Tudi po kazalcih bonitetnih družb, ki že dolgo niso bili tako ugodni. Napovedan je dvig BDP v Evropi in smo v prvi polovici držav po vseh kazalcih. Jaz bom ta zakon podprl. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Prosim za prijavo. Prijava poteka. Imamo tri prijavljene. Prvi dobi besedo mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Lep pozdrav tudi v mojem imenu, spoštovani državni sekretar, kolegice poslanke in poslanci! Res je, epidemija covida je povzročila veliko težav našemu gospodarstvu in povzročila jih je po celi Evropi, ampak zavedati se moramo, da je situacija resna in da se tudi določeni ukrepi, ki so sprejeti za blaženje težke ekonomske situacije odražajo tako, da zamegljujejo določene številke. In res je, mi imamo po statističnih podatkih rekordno nizko brezposelnost, 71 tisoč brezposelnih. Pri tem pa je treba povedati, da je po podatkih Vlade bilo približno 45 tisoč ljudi maja na čakanju na delo in da je bilo teh, ki so te ukrepe čakanja na delo izrabili, okrog 200 tisoč. Prav bi bilo, da bi Vlada, ko pripravlja te protikoronske in protikrizne ukrepe, povedala, kako bo dosegla, da ne bodo ljudje, ki so zdaj na čakanju na delo in se ne štejejo kot brezposelni, v končni fazi pristali na Zavodu za zaposlovanje. Te odgovore bi mi potrebovali. Ker poglejte, določeni podatki sami po sebi niso logični, če vemo, da je polovica turističnih kapacitet zaprtih, kako je potem možno, da je število brezposelnih nižje kot leta 2019, ko je bila v turizmu polna zaposlenost in vrhunec sezone po številu gostov in prihodkov. Torej, mi se v tem smislu soočamo z eno statistično manipulacijo podatkov, ker so pač eni brezposelni še zmeraj knjiženi kot zaposleni. In o tem govorimo. Kar se tiče zadolževanja, je seveda to vprašanje, cela Evropa se zadolžuje in tudi Grčija dobiva kredite po negativni obrestni meri, tako da, bom rekel, zadolževanje z nulto obrestno mero ni noben posebni privilegij, ampak je pač to danes posledica določenih fiskalnih in monetarnih vzvodov, ki jih izvaja Evropska centralna banka. Zavedati se moramo, da bomo te dolgove morali plačati in poravnati, in takrat nas bo še zelo bolela glava. Seveda je prav, da se sprašujemo, kako bomo to plačali, ker če se že zadolžujemo in če zadolžujemo generacije, ki se bodo rodile čez 60 let, potem je prav, da oni od tega zadolževanja, ki ga izvajamo, nekaj imajo. Če potegnemo nazaj na leto 2008, ker so nekateri kolegi poslanci to izpostavljali, bi jaz želel izpostaviti, da je takratni finančni minister, ki ga jaz zelo spoštujem, dr. Bajuk, iskal sredstva za dokapitalizacijo bank, ker je ugotovil, da imajo neustrezni kapital, pa ni našel nobenega vlagatelja. Torej, on se je zavedal problemov, ki so nastali, in očitno so nastali v takratni vladi. Mi teh napak iz preteklosti preprosto ne smemo ponoviti in na teh napakah, ki so bile v preteklosti storjene, se moramo tudi učiti. V tem paketu, ki je zdaj nekako naslovljen in kaže določene stvari, so seveda boni za dopust dobrodošli, dobrodošel je tudi denar za regres, to so vse ukrepi, ki nekako blažijo ekonomsko in socialno stisko, ampak mi moramo vedeti, kako naprej. Dražijo se surovine, draži se življenje nasploh, mi pa pravzaprav s temi dolgovi, ki jih ustvarjamo, niti ne vemo, kako naprej. V enem letu smo se zadolžili več, kot bomo dobili z vsemi evropskimi sredstvi denarja. Ko vidimo, da v enem letu lahko potrošimo več, kot bomo dobili v finančni perspektivi, in tisti denar predstavlja Vlada kot eno tako rešilno bilko, potem vidimo, da tu med dejstvi in realnostjo obstaja zelo zelo velik razkorak, zaradi katerega nas bo še zelo bolela glava. Nekateri ukrepi v tem PKP so seveda dobri, opozarjam pa, da številnost oziroma pogostost sprejemanja teh protikoronskih paketov kaže na to, da so mogoče nekoliko premalo premišljeni in da jih tudi tisti, ki jih morajo izvajati, preprosto niso v stanju izvajati, ker se zadeva prehitro spreminja, upravičenci pa tudi ne morejo vedeti, kaj vse se za njih pripravlja, ravno zaradi tega pogostega spreminjanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Ne morem drugega, kot se strinjati s kolegom Sonibojem. Ne bi mogel drugega. Točno – kako se reče? – zabiti žebljiček, prav ta prava, odlična odlična razprava. Enkrat je treba tudi povedati, kar je res. Ne morem verjeti, kako se lahko neprestano, nonstop koalicija hvali, kaj je naredila. Vse, kar je naredila, je samo en velikanski puf. To ste naredili. To ste naredili, 8 milijard zadolževanja, to ste nam pustili. To ste pustili naslednji vladi, katera sigurno ne boste vi, upam za vsak denar, da ne boste, in naslednjim rodovom, ki bodo naprej. Žalostno je, ne se hvaliti z rečmi, to je žalostno, kar ste naredili. Jaz vem, da je pandemija, da so vse reči, kar je bilo treba, nekaj je bilo treba napraviti ali kar je, ampak se hvaliti s tem, kaj ste resnično naredili, da ne govorim – se opravičujem, kolegi iz Nove Slovenije ste kot otroci, mama prinese igračo in se hvalite z igračo, ki so vam jo kupili, ampak mama pa nima drugega denarja za kupiti kruh za družino. Me razumete?! To ste vi. Nonstop se vi hvalite z nekimi svojimi dosežki – kakšnimi?! Zato ker zakopavate in polagate temeljne kamne vsepovsod po Sloveniji? Ma tisti kamni bodo ostali tam! Hočem videti, s katerim denarjem se bo to gradilo in s kom se bo delalo. In zdaj ta napoved nove pandemije, te nove reči, kar je, kaj se bo zgodilo. Seveda, saj morate napovedati, saj Vlada se je praktično že odločila, da bo novi lockdown. Se je že odločila. Ne da bo slučajno, da bomo videli, kaj bo, precepljenost, reči, kar je – to je odločitev! Na tak način vam bo Fiskalni svet spet garantiral eno milijardo, tako bomo šli na 9 milijard, primanjkljaj za drugo leto, ko ne vemo, kako bo. Ali se zavedate potem naprej?! Vse to, kar vi dajete, kar ste vi povečali, vse, kar ste naredili, kako se bo to financiralo naprej? Kako se bo te stroške pokrivalo? Koliko je šlo za dodatke? Kam je šlo za dodatke? Jaz sem pogledal statistiko drugih držav. Ali ste vi videli, kam so šli dodatki v drugih državah? Tistim, ki so bili na terenu, tistim, ki so bili res v stiku z bolnimi, medicinskimi sestrami, zdravniki, ki so bili res notri v prvi vrsti, v prvi liniji, če bi tako rekli. Mi pa po defoltu takoj vsem. Tisti je bil doma na čakanju pa je dobil dodatek, so mu pisali dopust, kot da. Smo mi normalni? Kaj vi delate, s kom se vi hvalite?! Da bi vsaj tiho bili – ne, se je treba še tukaj hvaliti! O čem? O čem?! Poglejte malo, kaj so naredile druge države. Nemčija, na primer, je dala neverjetne ugodnosti s premostitvenimi krediti. Kolikokrat sem jaz govoril o avtobusnih prevoznikih, polovici so že pobrali avtobuse! Turistični avtobusi, za katere ste rekli, da ne morete pomagati, da prevzamete lizing, da gredo na SID banko lizingi, kar bi lahko šli z moratorijem enega leta in bi potem oni to preživeli. Take enostavne zadeve, kako da ne vidite?! Ne, je treba dati župnikom, jim je treba dati, da imajo plačo in vse reči, kar je treba, to je treba dati, ker oni so tega potrebni. Vse se je zaprlo, cerkve so delale! Pa saj me ne zanima, saj je tudi prav, ampak ne sme se delati take diverzifikacije med ljudmi. Davčni odpis je naredila Nemčija. Nemčija je naredila davčni odpis, ali smo ga mi naredili?! Černigoj, tiho bodi. Italija, posebni sklad za pokrivanje izgub. Italija je odprla posebni sklad za pokrivanje izgub, ne na promet, kot smo mi naredili! Ker mi smo kar naredili – veste, kaj smo naredili?! Dr. Lahovnik, ki je teoretik podjetništva, teoretik, ni človek, ki ve, kaj je podjetništvo, ker nikoli ni delal v svojem življenju, on samo predava teorije o podjetništvu in te teorije prenaša potem vse v resnico, kaj je in česa ni. Vam jaz povem, ker sem poskusil iz prve roke te reči. Državni sekretar, to ni Cosmopolitan, kjer se piše nasvete in reči, kar je, to je dejstvo, to je realnost! Realnost je to. Hvalite se s 70 tisočimi brezposelnimi. 45 tisoč, če sem dobro prebral, jih bo samo ta mesec prosilo za pomoč za čakanje na delo. 200 tisoč oseb je koristilo to reč tukaj! To se pravi, da se prekriva te podatke. Jaz bom moral to preveriti, po mojem se prekriva. Ker tisti, ki so na čakanju, ne gredo delat, se odprejo nove dejavnosti, so si odprli nove reči, ker so zaprli druge dejavnosti, iščejo nove ljudi in tisti ljudje pridejo gor delat. Ampak tisti, ki so na čakanju, dobivajo denar. To se je treba vprašati, kaj se bo zgodilo s temi ljudmi jutri. Kaj se bo zgodilo s temi ljudmi? Ne se danes hvaliti s tem. Jaz bi rajši bil tiho o teh 70 tisoč. In ni res, da je tako, jaz poznam te zadeve, poznam v prvi osebi. Turizem ima 51 % manj prihodkov kot leta 2019, to se pravi pol manj. Kolega tukaj je prej točno povedal: kako je mogoče, da je samo 70 tisoč – mislim »samo« – brezposelnih, toliko manj, če so dejavnosti zaprte?! Kaj govorimo tukaj? V turizmu je bila izguba v času epidemije za 12 % oseb. 12 % oseb je izgubilo službo. To so številke. To ni fantazija, so številke. Dajmo se enkrat strezniti tukaj. Kaj smo naredili mi zdaj z vsemi temi paketi?! Seveda smo pomagali, marsikomu je prišlo tudi prav. Marsikomu je prišlo prav. Ampak veš, kaj je razlika? Razlika je, da kadar se ima človek možnost zakreditirati, se zadolževati v državi neomejeno, se lahko tudi hvali, ampak enkrat bo tega konec. Ampak konec, kdo bo podedoval ta konec? Kdo bo tisti, ki bo šel naprej, ki bo plačeval te zadeve?! Ljudje se zavedajo. Penzionisti so prišli k meni enkrat osebno, so rekli: »Marko, zakaj rabimo mi, da nam daste 150 evrov penzije več? Itak smo doma, smo zaprti, nimamo kje potrošiti.« Povejte meni, kaj rabimo?! Dajte tistim, ki so zaprli dejavnost, dajte tistim, ki rabijo, tem ljudem je treba dati. Kako da ni jasna ta stvar?! Zdaj ste dali bone, 100 evrov. Komu na čast? 40 % bonov je bilo izkoriščenih v prejšnji vaši fantaziji, ko sem točno povedal, da ne bo niti pol od tega koriščenega in sem imel prav, je bilo samo 40 %. Točno sem povedal takrat, sem rekel, da dajte tudi za gostinstvo, tudi za restavracije, da je za gostinske storitve noter v isti paket – niste hoteli dati. Ne, zato ker to je multiplikativna zadeva, ker tukaj bodo šli vsi v hotel in bodo sigurno potem potrošili, ker bi šli v restavracije in kar je treba. Bi rekel en izraz, ampak ne smem. Ampak ste videli, kaj je zdaj? 40 %. Ne popraviti zadeve – ja, zdaj se bo dalo še na drug način, ko ne vemo niti, kako bo ta reč tekla naprej. Zdaj povejte vi meni, če gre eden v trgovino, katerokoli, ali pa gre na en koncert, kako bo on kontroliral, če ima v dobrem na Fursu še ta bon neizkoriščen ali kar je treba? To sem vprašal zadnjič, pa mi ni znal nihče odgovoriti. »Ja, bomo reševali.« Kako bomo reševali, bone je treba izkoristiti do konca leta?! Bone je treba izkoristiti do konca leta! Julija smo zdaj, kdaj bomo mi to tukaj reševali? Drugo leto? Tisti, ki je zmožen iti na dopust, se vam zahvaljuje, seveda, ker bo dal toliko manj denarja. Ampak tistemu, ki ni niti mogel iti na dopust, to ne pomaga nič. In če bi vse te milijone, kakor sem povedal tudi v stališču, sem vam prej povedal točno stališče, preštudirano dali tistemu, ki potrebuje denar [[…]]Gostinstvu niste naredili nič. Gostinstvu ste dali zdaj regres in zahtevate, da ne naredi več minusa, kakor je 20 %. To se pravi, to bodo prekoračili gotovo! 7 tisoč odločb od Fursa, ki zahtevajo vračilo, je zunaj. 7 tisoč za vračilo! A s tem dajete vi pomoč? Zakaj ne poveste pošteno? Ne govoriti samo, koliko milijard smo dali, povejte, koliko boste dobili nazaj. Pa tisti ukrep za sejmišča, za razstavljavce, za reči, ki sem jih pravil in govoril, tisto je farsa, to je vse finta. Nihče ne bo dosegel 10 tisoč evrov stroškov, da bo lahko zahteval nazaj to. Nemogoče! Se pravi, vi grozno hvalite, govorite, delate na tem, koliko da smo dali in koliko bi dali, ampak veste tudi sami, da nikoli ne boste dali! To je dejstvo. In mikro in mala podjetja ne bodo dobila nič in niso dobila nič v enem letu in pol. To morate razumeti. To je treba razumeti, državni sekretar. Ampak se hvalite še s PKP9, kar je treba. Dobrodošlo za marsikoga, saj tudi mi pozdravljamo, saj smo vam rekli, da ne bomo glasovali proti, ampak je treba dati enkrat na mizo papirje, kaj se bo zgodilo jutri. Jaz nisem dobil še enega predloga sanacije našega sistema, kako bomo mi sanirali vso to reč. Nisem dobil in to vprašanje ni moje, ampak cele Slovenije. Hvala, podpredsednik.
Hvala lepa. Besedo ima državni sekretar Simon Zajc. Izvolite.
Hvala za besedo. Nekatere stvari sem na odboru že pojasnil, pa me očitno niste poslušali, vam bom še enkrat odgovoril, saj ni nobenega problema. Glede bonov. Boni bodo podobno kot obstoječi turistični boni, ki smo jih uzakonili lani, imeli bodo enak način unovčevanja. Tisto podjetje, pri katerem se bo to moralo unovčiti, ki se bo odločilo, da bo sprejemalo bone, bo šlo na e-portal Fursa in preverilo, ali ima oseba, ki hoče bon unovčiti, ta sredstva še na računu. To bo možno v živo spremljati, tako da ta del je enak. Vse to se bo določalo z uredbo, ki bo, če ste si pogledali zakon, sprejeta v osmih dneh od uveljavitve zakona, torej prihodnji teden, in sistem bo stekel. Zelo podobno kot prejšnji boni, to sem vam že na odboru povedal. Danes se pač bolj razburjate kot na odboru, ne vem sicer zakaj, s čim sem vas razburil, ampak ta postopek bo zelo podoben. Vaša izjava, da gostinstvo ni dobilo nič, je pač laž in zavajanje. To ne drži. Vsi ukrepi, ki so bili namenjeni v gospodarstvu do zdaj, vse te ukrepe so lahko koristili tudi v gostinstvu. Poleg tega smo v gostinstvu še dodatno dali 40 milijonov, dodatno samo njim s pozivom. Zadnji obrok oziroma drugi poziv v vrednosti 30 milijonov je bil izplačan v zadnjem tednu v juniju. Torej bodite toliko fer, poslanec Bandelli, da ne govorite nečesa, kar ni res [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Čakanje na delo? Čakanje na delo je bilo uvedeno zaradi tega, da smo omogočili podjetjem, da so zadržala svoje zaposlene v času, ko je bilo zaradi odlokov oteženo, omejeno ali pa onemogočeno delovanje. V tem predlogu zakona se predlaga skrajšani delovni čas zaradi tega, ker se bo marsikatera dejavnost, predvsem turizem, gostinstvo, postopno zaganjala. Ta ukrep pomaga s tem, da postopno vračaš delavce na delo. Kjer dela ni, tisti del bo potem subvencionirala država. Sicer se lahko strinjamo, da bi bilo seveda boljše, če ne bi bilo treba sprejeti teh ukrepov, ampak kot je bilo danes že povedano, ukrepi so bili sprejeti zato, da smo zavarovali pa zaščitili javno zdravje. Posledice so seveda tudi gospodarske in jih rešujemo in smo jih reševali. Hvala.
Hvala lepa. Replika? [[Da.]] Nimate več časa. Besedo ima gospa mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar! Dotaknila se bom tega slavospeva, ki smo ga danes doživeli v tem državnem zboru. Moram reči, da me je tudi to spodbudilo, da sem se danes sploh oglasila. Ne morem se znebiti občutka, da se samo hvalimo, kako ta vlada dela dobro, kako so vsi ti ukrepi učinkoviti, zadolženost seveda raste. In ja, ta vlada tega ne bo dala iz svojega žepa, ampak plačevali bodo te dolgove vnuki pa po vsej verjetnosti še kdo drug, moji otroci, vnuki in vse ostalo. Tako da jaz se na tem mestu ne bi toliko hvalila, ampak bi pogledala to zadevo tako, da bi ukrepi dosegali učinek oziroma tudi cilj, ki si ga je Vlada sicer zastavila in ga je sicer treba pozdraviti, vendar se je že od meseca maja napovedoval ta PKP, danes je 6. julij, ljudje so čakali in čakali. Nekateri ukrepi, ki so predlagani, bodo zadevo tudi rešili, ampak na eni strani se pa bojim glede na vse, kar je bilo v zadnjem času povedano, in tudi, kar ste že res napovedali vnaprej namestitvenim objektom, da se z mesecem oktobrom že zapirajo namestitvene dejavnosti. Postavlja se mi vprašanje glede tega subvencioniranja skrajšanega delovnega časa, ker ste rekli, da se bodo postopoma vračali ljudje nazaj na delo, ali se bodo sploh vrnili. Tudi predsednik Vlade je včeraj povedal, da če ne bo 70-procentne precepljenosti, nas čakajo takšni in drugačni ponovni ukrepi. Mogoče pozabljate, da ko se zapirajo dejavnosti, ste tudi odškodninsko odgovorni. Kajti nekomu prepovedati izvajanje dejavnosti in mu te dejavnosti tudi ne pokriti, je odškodninska odgovornost države. Glede na vse te ukrepe, ki so bili v vsem tem času, se pojavljajo nekateri posamezniki, ki moram reči, da so na robu obupa. Na robu obupa pa zato, ker morajo vračati temeljni mesečni dohodek. Kar nekaj se jih je obrnilo na nas poslance in so povedali, da jim je to bilo pesek v oči, da če bi vedeli, kaj se bo vse skupaj dogajalo, ne da so jih pač vzdrževali nekako pri življenju, upali, da bodo ponovno lahko zagnali svoje dejavnosti, da bodo spet prejemali nek vir dohodka, so pa dobili drug udarec od zadaj – vrniti temeljni mesečni dohodek. O kateri skupini govorim? Prvič, govorim o skupini tistih, ki so delali polovični delovni čas zaradi starševskega varstva v letih 2019 in 2020, na drugi strani pa govorim o tistih, ki so začeli s svojo dejavnostjo v letu 2020. Tem se je dejansko zgodilo to, da bodo morali, ker se jim ni upošteval tisti dohodek oziroma se jim je polovični delovni čas, ki so ga opravljali, razdelil na mesece, temeljni mesečni dohodek vračati – od kod le? Tu ne govorimo o tisočakih, tu govorimo o nekaj tisočakih, in če ti dejansko ne pripravljaš oziroma nimaš dejavnosti še toliko odprte, kolikor bi jo lahko na koncu koncev imel, tu lahko govorim tudi o gostinski in turistični dejavnosti, nikakor ne boš mogel preživeti. In ja, vprašanje časa je, kdaj bodo zaprli. Kot smo že danes tudi nekajkrat slišali, gostinski objekti se zapirajo, nekateri turistični objekti se sploh ne bodo odprli, zaradi tega ker jim je bila napoved takšna, da se v mesecu oktobru ponovno zapirajo zadeve. Zakaj bi odpirali za dva meseca? V bistvu morajo celotni aparat na novo vzpostaviti, že tako ali tako sama priprava zagona požre kar nekaj časa. In smo tu, kjer smo. Na drugi strani smo sami ugotovili, da je bilo zgolj 46 % bonov, ki so bili dani v prejšnjih PKP, izkoriščenih. Pa tukaj bi bilo fino pogledati še statistiko, kdo je sploh lahko koristil te bone. Kajti zavedati se moramo, da tisti starejši, ki bivajo v domovih za starejše, ki so nepokretni, teh bonov ne morejo koristiti. To je ena stvar. Druga stvar je ta, da so se namestitvene cene s temi boni izjemno izjemno dvignile. Če smo še pred izdajo teh bonov dobili polpenzion v vrednosti, bom cirka govorila, 80 evrov, danes dobiš za 80 evrov zgolj nočitev in zajtrk. To niso majhni zneski in marsikateri si tega ne more privoščiti, kajti za to potrebuje še kar nekaj sredstev. Kajti samo nočitev z zajtrkom je premalo, potrebno je še vsaj en obrok pojesti. Ampak mi boste po vsej verjetnosti, državni sekretar, hitro rekli, ja, saj zato pa dajemo zdaj še teh 100 evrov novih bonov, da jih bodo pa lahko uporabili še za gostinske storitve v času bivanja posameznika. Ja, ampak najprej je tudi potrebno pogledati, kdo jih bo koristil, na drugi strani pa, ali se ti turistični boni res porabijo pravilno, ali jih res dobijo tisti, ki jih res potrebujejo, ali ne izčrpavamo določenih namestitvenih kapacitet s tem. Kajti tisti, ki imajo majhne kapacitete, ne bodo deležni tolikšne pomoči, kolikor so dejansko bili oškodovani v času njihovega zaprtja. Tako da ta ukrep bonov je dobrodošel, vendar da bi dejansko ohranili zaposlitve, na dolgi rok ne bo prineslo uspeha, še posebej ob tem lockdownu, ki se ponovno napoveduje. Res mislim, da bi ta denar, te ukrepe, ki jih dajemo, morali bistveno bolj premišljeno načrtovati, kajti vsi si želimo, da gospodarstvo, turizem, gostinstvo, kulturna dejavnost in vse ostalo ponovno zaživi v polnem sijaju, tako kot je bilo pred epidemijo, da se nikoli več ne znajdemo v takšni situaciji, kot smo bili v zadnjem času, kajti ljudje enostavno tega več ne zmorejo, še posebej tisti, ki dejansko živijo od tega. Tako da res, ukrepe bi bilo potrebno bolj strukturirano namenjati, namenjati tistim, ki so jih res potrebni. Pa ne rečem, saj ti ukrepi, ki jih imamo v tem PKP, so dobrodošli, ne rečem, ampak upam, da bodo dosegli svoj cilj, čeprav, moram reči, da v tem trenutku dvomim, da bomo tam, kjer si vsi skupaj želimo. Jaz sicer ne bom nasprotovala temu predlogu zakona, ker je tako, kot sem rekla, nekatere stvari so dobre. Bi si pa želela, da ne bi prihajalo do tako velike zadolžitve, da ljudje opravljajo svoje delo, da so storitvene in namestitvene dejavnosti odprte, da ljudje delajo. Ker če vam povem, zaposleni si prav želijo delati. Kolikokrat mi je marsikateri rekel: »Pustite nam delati,« in to je ključno. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljat? Vidim, da ja. Prosim za prijavo. Prijava poteka. Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi, lep pozdrav vsem skupaj! Jaz sam osebno bom predlog o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu seveda podprl, mi je bilo pa težko poslušati vse to zavajanje, vse te laži, ki so danes letele iz ust opozicijskih poslank in poslancev. Verjamem, da vam gre določen del teh ukrepov in uspešnost dela te vlade na živce. Prepričan sem, da so ti ukrepi nujno potrebni. Covid ni grožnja samo zdravstvu, ampak je predvsem gospodarstvu in pa delovnim mestom. Prepričam sem, da je vladi Janeza Janše z ukrepi, ki so bili sprejeti v osmih paketih, to uspelo. Govorite o zadolževanju, govorite o povečevanju dolga, glejte, ves ta dolg je nastal zaradi tega, da smo zajezili covid-19 in da smo zmanjšali gospodarsko škodo, da smo zaščitili delovna mesta in da smo ohranili delujoče gospodarstvo. Večina tega denarja je šla ljudem, večina tega denarja je šla gospodarstvu in ni bil potrošen za kaj drugega. Da so bili ukrepi uspešni, govorijo sedanji rezultati Slovenije: najvišja rast bruto domačega proizvoda v Evropski uniji, v danem trenutku najmanjša brezposelnost, bonitetne agencije povečujejo, višajo ocene ali jih držijo na istem nivoju, kot so bile, Slovenija ostaja zaupanja vredna država in tuje bonitetne ocene so pripisale Sloveniji stabilne obete. Spomnimo se samo, kakšen vik in krik je opozicija zganjala pri Nacionalnem načrtu za okrevanje in odpornost. Skoraj ste sklicevali izredne seje, danes je pa Evropska komisija Sloveniji med prvimi evropskimi državami potrdila ta načrt za okrevanje. Predlagam, da se malo zamislite. Ni vse tako črno, kot vi na nek način poskušate predstaviti, in jaz sem prepričan, da so ti ukrepi ustrezni. Vlada dela odgovorno, Vlada dela za ljudi in prepričan sem, da bo Slovenija iz te krize prišla boljše kot večina drugih držav Evropske unije predvsem po zaslugi vseh teh ukrepov.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 11. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, Nove Slovenije in SMC. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 27. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, Nove Slovenije in SMC, amandma poslanskih skupin SD in Levica in amandma poslanskih skupin nepovezanih poslancev in SD. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 39. člen ter amandma poslanskih skupin nepovezanih poslancev, LMŠ, SD, Levica in SAB. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 43. člen ter amandma poslanskih skupin SD in Levica in amandma poslanskih skupin nepovezanih poslancev, LMŠ in SD. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi niče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 7. 7. 2021, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O UKREPIH ZA ODPRAVO POSLEDIC POZEBE V KMETIJSKI PROIZVODNJI MED 5. IN 9. APRILOM LETA 2021 V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Ugotavljam, da predstavnika Vlade ni med nami. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku Janiju Ivanuši. Izvolite.
Lep pozdrav še enkrat v mojem imenu vsem prisotnim tukaj! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je predlog zakona obravnaval kot matično delovno telo na 29. nujni seji 30. 6. 2021. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala konkretne pripombe k številnim členom predlog zakona, nekatere od teh so bile upoštevane v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. V ustni predstavitvi pisnega mnenja je predstavnica Zakonodajno-pravne službe posebej izpostavila bistveni očitek, in sicer da besedilo zakonskega predloga vsebuje več rešitev, katerih normiranje je pridržano v izvršilni veji oblasti in ne zakonodajni. Intenca predlagatelja, da v enem zakonu uredi vso materijo, vezano na rešitev situacije, povzročeno s pozebo spomladi 2021, je po mnenju Zakonodajno-pravne službe v izhodišču neustrezna, ker ne loči med namenom in pomenom zakona in podzakonskih aktov v slovenskem pravnem redu. Takšen način ni pravilen in pomeni kršitev nekaterih členov ustave. Nadalje je Zakonodajno-pravna služba opozorila, da naj bi predlog zakona urejal ukrepe za odpravo posledic pozebe v kmetijski proizvodnji, medtem ko iz zakonskih določb izhaja, da se večina ukrepov nanaša le na odpravo posledic v sadjarstvu in vinogradništvu. Opozorila je tudi na vprašanje v zvezi z namakalnim sistemom Vogršček. Zakonodajno-pravna služba meni, da je sporno, da se problem Vogrščka rešuje v interventnem zakonu. Predsednik Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je predstavil poročilo komisije, ki je predlog komisije sicer podprla, vendar se pri tem izpostavlja problematika neenakega in celo neenakopravnega obravnavanja ter reševanja posledic naravnih nesreč v kmetijstvu. Primer je lanskoletna toča, zaradi katere so bili sadjarji v posameznih predelih Slovenije ob celoten pridelek, vendar niso bili deležni interventne zakonske obravnave. Večina članov odbora je v razpravi napovedala podporo o sprejetju predloga zakona, strinjali pa so se tudi tako z opozorili Zakonodajno-pravne službe kot tudi z mnenjem Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, da je problematiko naravnih nesreč zaradi podnebnih sprememb potrebno reševati sistemsko in dolgoročno ter v sodelovanju z zavarovalnicami. Zavedati se je tudi potrebno, da so naravne ujme postale stalnica, nenehno poplačevanje škod pa je nevzdržno za državni proračun. Opozorili so tudi, da zaradi naravnih nesreč, poplav, toč, suš in žledolomov vsako leto sprejmemo enega ali dva interventna zakona. Takšna praksa je nesprejemljiva, zato je potreben razmislek, na kakšen način v bodoče odpraviti tveganje v kmetijstvu. Glede vprašanja zavarovanja pred naravnimi nesrečami je izraženo prepričanje, da je sedanji način zavarovanj neučinkovit in ni zanimiv niti za kmete niti za zavarovalnice. Če bi država vzpostavila učinkovit sistem zavarovanja, potem verjetno ne bi bilo treba sprejemati takšnih interventnih zakonov. Običajno se predvsem manjši kmetje ne odločajo za zavarovanje zlasti zaradi visokih zavarovalnih premij in previsoke odbitne franšize, kljub temu da država subvencionira 55 % zavarovalne premije. Zadnje ujme so sicer nekoliko povečale delež zavarovanih kmetov, s 50 na 55 %, vendar se močno znižuje delež zavarovanih površin. Potreben je razmislek o vzpostavitvi rizičnega sklada za tveganje pred naravnimi nesrečami v kmetijstvu. O tem je bilo govora že pred šestimi leti, vendar ni bilo rešitve, na kakšen način naj bi sklad pridobival sredstva. Izraženo pa je tudi mnenje, da samo zavarovanje na dolgi rok ni rešitev. Ministrstvo bi moralo biti na naravne nesreče bolje pripravljeno, delovati bi moralo preventivno ter načrtovati takšne ukrepe, da bi lahko učinkovali takoj. Le z učinkovito preventivo bo škod v prihodnjih letih manj. Kmetijstvo bi tudi moralo imeti izdelano strategijo po posameznih pokrajinah države, ki se zelo razlikujejo po vrstah kultur. Tako bi na posameznih območjih spodbujali pridelavo tistih poljščin, ki so že po sami narave bolj odporne. Člani odbora so zastavili tudi nekatera vprašanja. Zanimalo jih je tudi, zakaj v interventnih ukrepih ni predvidena pomoč tudi čebelarstvu, ki je prav tako utrpelo veliko škodo. Nadalje. Vprašljivo je tudi, kako učinkovit bo lahko ukrep nakupa grozdja z drugih vinorodnih območij za fizične osebe, ki niso samostojni podjetniki posamezniki, glede na to, da je pozeba prizadela praktično vso državo in je povsod vsesplošno pomanjkanje grozdja. Ker bo predlog zakona za pomoč najbolj prizadetim kmetijskim gospodarstvom zagotovil cirka 7 milijonov evrov, je zastavljeno vprašanje, na podlagi katerih podatkov je določen takšen znesek, če pa je škoda ocenjena na 50 milijonov evrov. Pred končnim glasovanjem o členih predloga zakona so nekateri člani odbora iz opozicijskih poslanskih skupin v obrazložitvi glasu povedali, da predlogu zakona sicer ne bodo nasprotovali, ker se zavedajo, da je prizadetim treba nuditi pomoč, vendar pa ga tudi ne bodo podprli zaradi ustavne spornosti nekaterih členov, na kar je v svojem mnenju opozorila Zakonodajno-pravna služba. Odbor se je opredelil do vloženih amandmajev koalicijskih poslanskih skupin in jih sprejel. Odbor je glasoval še o členih predloga zakona in jih prav tako sprejel. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Moram opozoriti, da ste malo šli čez čas, ampak dobro je. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani! Danes odločamo o Predlogu zakona o ukrepih za odpravo posledic pozebe v kmetijski proizvodnji med 5. in 9. aprilom leta 2021. Ta je namreč povzročila precejšnjo izgubo pridelka, s tem pa bistveno vplivala na gospodarski položaj nekaterih slovenskih pridelovalcev. V primeru letošnje pozebe je šlo za zares skrajne klimatološke razmere, ki so za obdobje prve polovice aprila izredno neznačilne. Te temperature so na žalost bile nižje od temperatur, pri katerih je še možno preživetje poganjajočih cvetov sadnih rastlin. To pa je povzročilo poškodbe mnogo vrst rastlin in s tem bistveno zmanjšalo količino pridelka. Slovenski pridelovalci so zares zaradi tega utrpeli škodo tako v sadjarstvu in vinogradništvu kot tudi v čebelarstvu, prizadeti pa so bili tudi mnogi nasadi poljščin in vrtnin. Škoda, ki jo je posamični pridelovalec utrpel, je odvisna od količine pridelka in deleža izpostavljenosti naravni nesreči. V Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona razumemo kot skupek konkretnih prizadevanj za čimprejšnjo pomoč upravičencem ter korak v smeri normalizacije delovanja prizadetih dejavnosti in omejitve gospodarske škode, ki so jo upravičenci utrpeli zaradi pozebe. Prizadevanja še posebej podpiramo zato, ker prepoznavamo pomen, ki ga ima slovensko kmetijstvo za našo družbo. Zavedamo pa se negotovosti, ki ji je kmetijstvo pri nas izpostavljeno. Ne mine namreč leto, da nas v Sloveniji ne bi doletele takšne ali drugačne naravne nesreče, zato je še toliko bolj pomembno, da tem ranljivim gospodarskim dejavnostim, ki imajo tako vitalen pomen za našo družbo, priskočimo na pomoč, ko nas potrebujejo. Predlog zakona predvideva mnogo rešitev za nastali položaj pridelovalcev. V sklopu teh namerava najbolj prizadetim kmetijskim gospodarstvom v sadjarstvu in vinogradništvu zagotoviti pomoč, ki bo omogočila omejitev gospodarske škode in posledično ohranitev dejavnosti. Predlog zakona med drugim predvideva tudi izvedbo sanacije ukrepov na področju posojil, zagotavljanje financiranja kmetijske proizvodnje za prizadeta kmetijska gospodarstva ter razpis ugodnih posojil za obratna sredstva v sadjarstvu in vinogradništvu. Predlagani sklop rešitev pa zajema tudi nekatere druge ukrepe, kot so razpis ugodnejših obrestnih mer za posojila, korigiranje prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje oškodovancev ter možnost nakupa grozdja in ostalega sadja z drugih območij. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo prepričani, da je pomoč v okviru predlaganega zakona v našem skupnem interesu, saj bo na panoge delovala precej spodbujevalno ter bo ustrezna, sorazmerna in pregledno dodeljevana. Transparentnost dodeljevanja pomoči je izredno pomemben dejavnik pri vprašanjih o stimulaciji ranjenih delov gospodarstva. Zagotoviti je namreč potrebno, da so pomoči dejansko deležni le tisti, ki jo zares potrebujejo. Verjamemo, da mehanizem lokacije pomoči, ki je predstavljen v predlogu zakona, dobro sledi temu načelu. Na podlagi navedenih dejstev bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala vam. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav prisotnim kolegicam in kolegom! Predlog zakona o ukrepih za odpravo posledic aprilske pozebe v kmetijski proizvodnji je bil v obravnavo oddan po nujnem postopku in poslan v Državni zbor. Predlog zakona daje pravno podlago za izdelavo končne ocene škode aprilske pozebe ter za nujne interventne ukrepe za odpravo njenih posledic. S predlaganim zakonom se med drugim dovoljuje izredni dokup pridelka grozdja tudi z območja zunaj vinogradnega okoliša pridelave, saj je aprilska pozeba najbolj prizadela sadno drevje in vinsko trto. Predlagani zakon je tudi pravna podlaga za izvedbo pomoči prizadetim kmetijskim gospodarstvom v obliki ugodnih posojil za financiranje tekočih stroškov. Za izvedbo sanacijskih ukrepov in za tekoče financiranje bo Slovenski regionalno razvojni sklad iz lastnih sredstev razpisal ugodna posojila za obratna sredstva z ročnostjo do pet let in vključenim dveletnim moratorijem za odplačilo glavnice. Kmetijsko ministrstvo bo zagotovilo sredstva za subvencioniranje obrestne mere. V Poslanski skupini SAB menimo, da je potrebno pomagati prizadetim kmetom, ki so utrpeli škodo med aprilsko pozebo. A opozarjamo, da pri sprejemanju takega predloga zakona, kot je pred nami, ki ga je naša Zakonodajno-pravna služba dobesedno raztrgala, nekaj ne gre skupaj. Opozarjamo, da ne moremo konstantno rušiti svojega pravnega sistema s sprejemanjem interventnih zakonov ter da potrebujemo konsistentno kmetijsko politiko, ki je trenutno žal nimamo. Pregrevanje zemlje in posledične podnebne spremembe z ekstremnimi vremenskimi razmerami povečujejo verjetnost pojava naravnih nesreč, kar se negativno odraža tako v količini in kakovosti pridelkov kakor tudi v živinorejski proizvodnji. V zadnjih letih so največ škode slovenskemu kmetijstvu povzročili suša, obilne padavine, poplave, neurja s točo, z vetrom, pozeba, sneg, žled ter vremensko pogojene bolezni in škodljivci. Podnebne spremembe se iz leta v leto spreminjajo na slabše. To narekuje nujno sprejetje nove, drugačne kmetijske politike, ki bo ustrezno odgovarjala na vse bistvene spremembe in izzive, ki jih prinašajo pričujoče podnebne spremembe. Kot sem že omenil, kmetijstva ne bomo spremenili s sprejemanjem interventnih zakonov, ki le delno in občasno rešujejo probleme slovenskih kmetov. V Poslanski skupini SAB kljub spornosti zakona zakonu ne bomo nasprotovali, saj gre za pomoč slovenskim kmetom, ki niso bili deležni ustrezne kmetijske politike. Moramo pa poudariti, da se nam zdi skrajno neresno in neprimerno sprejemati zakonodajo, ki ni skladna s pravnim sistemom in niti ni odraz neke domišljene politike, ki bi pridelovalcem povedala, kako načrtovati in ravnati in kaj bo pri tem storila država v pogojih nove podnebne stvarnosti. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Hvala lepa. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim, še posebej predsedujočemu, pa seveda ministru, ki se nam je ravnokar pridružil! Letošnja pozeba je bila za kmete pridelovalce ter predelovalce sadja in zelenjave le še ena izmed katastrof v zadnjih osmih letih. Čas je, da se počasi zavemo, da brez kmetijstva tudi hrane ne bo in se bomo lahko počasi začeli pogovarjati o pomanjkanju, o možni lakoti, ki nam grozi, če ne bomo začeli ukrepati tu in takoj. Kot že omenjeno, se predvsem sadjarji in vinogradniki, ki so v ospredju obravnavnega zakona, spopadajo s težavami že zadnjih osem let oziroma osem sezon. Narava jim že kar nekaj let uničuje pridelke. V letih 2014 in 2015 so jih doletele posledice ruskega embarga in poplava cenenega poljskega sadja v Evropi. Sledili sta katastrofalni pozebi v letih 2016 in 2017. Posledično je leta 2018 sledila nenormalno obilna letina, ko sadja ni bilo mogoče prodati, odkupne cene pa so bile tako nizke, da niso pokrile niti stroškov obiranja. Noro, bi rekli. V letu 2019 je sledila posledična količinsko slabša letina, vendar s sprejemljivimi odkupnimi cenami. V letu 2020 je spomladanska pozeba znova pobrala velik del pridelka. V jeseni 2020 se je zgodil drugi val epidemije. Epidemija je zaradi zaprtih meja, gostiln in vzgojno-izobraževalnih zavodov kmetijstvu zadala močen udarec. Pozeba v aprilu letos je ob dokaj polnih hladilnicah sadja, ki ga ni bilo mogoče prodati, marsikateremu kmetu zadala zadnji žebelj v krsti, v prleščini bi mi rekli cvek v trugo. Brez pomoči vsake sadjarske panoge kmetije ne bodo preživele. Posledic tega pa mislim, da ni treba posebno izpostavljati. Kmetijstvo potrebuje pomoč, in to že včeraj, če nam je seveda v interesu, da bodo državljani kupovali slovensko, preverjeno, kvalitetno in zdravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Franci Kepa. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav ministru, kolegicam, kolegom! Dejstvo je, da je v letošnjem aprilu v dneh od 5. do 9. aprila 2021 nastala izjemno velika škoda, pozeba, predvsem na koščičarskem sadju, kar pomeni marelice, breskve, hruške, tudi jabolka in zgodnje sorte vinske trte. Zato smo predlagali sedem ukrepov v vrednosti 50 milijonov evrov. Zakon omogoča, da namesto občinske komisije škodo potrdi državna komisija, in tudi s tem zakonom se podaljšuje rok za prijavo škode, namesto 15 dni po nastanku same škode je čas za prijavo škode 60 dni po uveljavitvi. Druga točka. Zakupnina se bo odpisala v celoti, če in v primerih, ko je škoda na neki površini, se pravi kmetiji, nad 30 %. Izjemni dokup zunaj vinorodnega okoliša že sedaj omogoča, da prizadete kmetije lahko znotraj vinorodnega okoliša, s tem ukrepom pa razširimo možnost, ker so nekatera območja v celoti prizadeta, da lahko fizična oseba dokupi tudi izven vinorodnega oziroma prizadetega okoliša. Četrta. Pri nakupu sadja omogočamo tistim, ki se ukvarjajo s primarno pridelavo sadja, za primer predelave v sadne in zelenjavne sokove, konzerviranje sadja, zelenjave, proizvodnje kisa in žganih pijač iz sadja, da se še naprej izvajajo svoje dopolnilne dejavnosti. Peta točka. Pomoč v okviru programa odprave posledic naravnih nesreč in da se tem kmetijskim gospodarstvom dejansko subvencionira del izpada njihovega dohodka. Šesta. S tem zakonom omogočamo, da so pri sanaciji ukrepov za tekoče financiranje, če si pri Slovenskem regionalno razvojnem skladu iz Ribnice sposodijo posojila, ta posojila podaljšana z ročnostjo do pet let z dvoletnim odplačilnim moratorijem za odplačilo glavnice. Sedma. Oprostitev plačila nadomestila za vzdrževanje Vogrščka. Imamo nek čuden sistem, ki ne deluje preveč pravično ob naravnih nesrečah, in zaradi tega mislim, da je to tema, ki bi jo bilo treba temeljito prečistiti pa vzpostaviti sistem za vse naravne nesreče s spremembo Zakona o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami, da ne bomo posamezne zadeve reševali z interventnimi zakoni. Naravne ujme so stalnica in se dogajajo praktično vsako leto. Naša stranka SDS bo ta predlog zakona podprla. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Jože Lenart. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovani minister! Naravne ujme so postale stalnica in jih povezujemo z izrazitimi podnebnimi spremembami. Študije Agencije Republike Slovenije za okolje pa celo pričajo o tem, da se podnebje v Sloveniji spreminja še hitreje kot na svetovni ravni. Danes je temeljno vprašanje, kako se je slovensko kmetijstvo na to do sedaj odzvalo in kaj smo se z dosedanjimi ukrepi naučili, in še pomembneje, kakšne ukrepe bo država izvajala v programskem obdobju 2021–2027 zato, da bodo slovenske kmetije z manj strahu pričakale obdobje suš, pozeb, toč, ki pustošijo po poljih, sadovnjakih in vinogradih. V zadnjih šestih letih je to že četrta pozeba večjega obsega in pod vprašaj se postavlja smotrnost vsakokratnega obremenjevanja državnega proračuna za poplačevanje škod, medtem ko je na področju preventivnega delovanja oziroma razvoja ter krepitve mehanizmov za prilagajanje kmetijstva podnebnim spremembam še veliko prostora. V LMŠ smo mnenja, da bi bilo morda potrebno v novem kmetijskem programskem obdobju operacije in naložbe za prilagajanje podnebnim spremembam ločiti v samostojno shemo z merljivimi in transparentnimi ukrepi ter seveda z ustreznim povečanjem finančnih sredstev za operacije. Kmetije in kmetice so kar tri mesece čakali na interventni zakon, za katerega ugotavljamo, da s sedmimi ukrepi ter sedmimi milijoni v veliki meri sledi rešitvam zakona o ukrepih za odpravo posledic pozebe v letih 2016 in 2017. Prav zaradi tega je nenavadno, da se zakon sprejema v izjemni časovni stiski, poleg tega je zakonodajno-pravno pomanjkljiv ter mestoma neustrezen, na kar je tehtno opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. Ob stalnih naravnih ujmah, ki povzročajo škodo, je zgolj usmeritev v sistem zavarovanja le kratkoročen ukrep, ki na dolgi rok ne prinaša ključnih ciljev in rešitev. Ustanovitev tako imenovanega vzajemnega rizičnega sklada, ki se nakazuje kot način spremembe sistema zavarovanj, mora biti po našem mnenju predvsem kot dopolnitev preventivnih ukrepov tehnološke zaščite kmetijskih površin. Kot tak mora predvsem temeljiti na široki ter pravični vključenosti, za razliko od veljavnega sistema, v katerega se zaradi različnih odvračilnih razlogov ne vključuje večinski del kmetov in kmetic. Neučinkovit sistem zavarovanja kmetijskih površin se tako odraža tudi v predlaganem zakonu, saj jasno kaže na veliko razliko v pomoči države v prid tistim, ki imajo kmetijske površine zavarovane. V interesu prehranske oskrbe, države in slovenskega kmeta ni, da namesto pridelka dobi zavarovalno premijo, ampak trajnostno predelano hrano, ki jo bo lahko za pošteno ceno prodal na trgu. Ključno v bodoče bo, kako pridelati več hrane, kako preventivno ukrepati, kako se na posameznih področjih ob vse večjih naravnih ujmah zoperstaviti s pridelavo odpornejših kultur. Nobeno plačilo škode zavarovalnic nam ne more povrniti izpada uničenih pridelkov, ki bi nas nahranili. Ukrepi morajo biti tako naravnani v varnejšo in zanesljivejšo pridelavo, tako kvalitativno kot tudi kvantitativno. Z zakonom v največji meri ščitimo vinogradnike in sadjarje, razočarani smo, da ukrepov niso deležni slovenski čebelarji, ki se zaradi pozebe še vedno soočajo z izjemnim upadom medenja. Kot je bilo napovedano na matičnem odboru s strani predstavnikov ministrstva, v LMŠ pričakujemo odlok, ki bo omilil posledice pozebe za slovensko čebelarstvo. Nove zelene tehnologije ter znanost v kmetijstvu bodo odigrale ključno vlogo za to, da bodo kmetje ob prilagajanju podnebnim spremembam na eni strani zagotavljali presežek hrane, ki bo vplival na slovensko samooskrbo, ter na drugi strani ohranjali ekološki in trajnostni pristop h kmetovanju s podaljšanimi sezonami pridelave hrane. Vlaganja v raziskave in razvoj na področju kmetijstva in gozdarstva, kot so protitočna tehnologija, namakalni sistemi, tehnologija zaščite proti zmrzali, semenske banke, trajnostno upravljanje z gozdom na podlagi prilagoditvenih dreves, drevesnih vrst in tako dalje, so seveda ključnega pomena za razvoj slovenskega kmetijstva. Spomladanska ujma je povzročila škodo v izrednem obsegu, poleg tega ni več sredstev za nujno vzdrževanje nasadov, kar je potrebno tudi, če ni pridelka. Zato ne glede na povedano slovenskih kmetov in kmetic ne moremo več pustiti čakati. V LMŠ bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Predrag Baković. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Nekoč smo govorili o izrednih vremenskih razmerah in stoletnih vremenskih pojavih, danes pa so stoletni vremenski pojavi pravzaprav postali vsakoletni ali mesečni, izredni vremenski pogoji pa so na žalost postali redni. Razlog za to je vsekakor globalno segrevanje, ki je posledica neodgovornega in malomarnega ravnanja človeštva do narave. Izredne zmrzali, dolgotrajne suše, poplave in vetrovi, vse to pravzaprav vse bolj ogroža naš vsakdan. In vsi ti vremenski pojavi in te razmere se vse bolj pogosto dogajajo in pojavljajo tudi pri nas v Sloveniji. Zakon, o katerem bomo odločali na tej seji, je namenjen odpravi posledic izredne pozebe, ki se je zgodila v začetku aprila letošnjega leta. Škodo zaradi zmrzali je utrpel širši kmetijski sektor, nekateri pridelovalci kmetijskih proizvodov pa so zaradi te zmrzali ostali brez enoletnega pridelka. Ministrstvo je pripravilo predlog zakona z glavnim ciljem, da se omogoči izvedba ukrepov za pomoč prizadetim subjektom zaradi že omenjene zmrzali, ki pa jo je moč enačiti seveda tudi z naravno nesrečo. S predlaganimi rešitvami, ki jih je predlagatelj zapisal v zakonu, se v večini strinjamo tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov. Sicer imamo nekaj pomislekov pri nekaterih rešitvah, a to ne pomeni, da zakona ne bomo podprli. Pomisleke imamo predvsem pri učinkovitosti ukrepa izjemnega odkupa grozdja in sadja z drugih vinorodnih območij ali z drugih kmetij. Sprašujemo se, kako bo ta ukrep deloval, če je v tistem času zmrzal prizadela skorajda celotno državo in pričakovan pridelek uničila večini kmetovalcev. V Poslanski skupini Socialnih demokratov vidimo rešitev v tem, da bi se sistemsko ter dolgoročno lotili reševanja takšnih naravnih nesreč v kmetijstvu. Načinov reševanja teh pomoči je veliko in menimo, da bi lahko s širšo razpravo, v katero bi bili vključeni vsi deležniki, našli sistemsko pa tudi dolgoročno rešitev. Kajti vidimo, da so vremenske ujme in pojavi vse pogostejši, in slej ko prej bo potrebno poiskati rešitev, kako zavarovati naše pridelovalce kmetijskih proizvodov oziroma kako jim ob takšnih pojavih priskočiti na pomoč in ublažiti posledice teh uničujočih pojavov. Spodbujanje in pomoč ter podpora lokalnim pridelovalcem hrane in ostalih kmetijskih proizvodov so seveda bistvenega pomena, da bomo lahko tudi v prihodnje kupovali, uživali v kvalitetni, zdravi in predvsem lokalno pridelani hrani. Zakonski predlog, ki ga imamo danes pred sabo, bomo Socialni demokrati podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavila Violeta Tomić. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! Predsedujoči, hvala za besedo. Vedno opozarjamo, da podnebne spremembe niso enkratni dogodki, ampak bodo ne le stalnica, se bodo tudi še stopnjevali, zato je potreben razmislek o preventivnih ukrepih. Zdaj pa za vsak posamezni dogodek sprejemamo nov zakon. Tudi Zakonodajno-pravna služba se sprašuje, zakaj ni predlagana sistemska zakonska ureditev podobnih dogodkov, če je očitno, da se glede na klimatske spremembe pojavljajo pogosto. Urejanje vsakega primera posebej z zakonom ni le v neskladju s temeljnim namenom zakona, ki naj bi na splošno in za vse enake bodoče primere uredil določena vprašanja, drugače lahko vodi do kršitev načela enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave. In to je že tretji zakon o odpravi posledic spomladanske pozebe v zadnjih petih letih, torej v povprečju več kot en na vsaki dve leti. Seveda nihče ne nasprotuje temu, da se kmetom, ki so utrpeli škodo zaradi spomladanske pozebe, pomaga, je pa zakon zelo slabo napisan, na kar opozarja tudi ZPS. Spomladi smo imeli dva vala pozebe, konec marca in v začetku aprila, sam zakon pa govori le o aprilski pozebi. ZPS tudi opozarja, da zakon ureja cel kup stvari, ki bi se v bistvu morale urejati na podzakonski ravni. Pravijo, da besedilo zakona, citiram: »Vsebuje več rešitev, katerih normiranje je pridržano izvršilni veji oblasti in ne zakonodajni veji. Intenca predlagatelja, da v enem zakonu celovito uredi vso materijo, vezano na rešitev situacije, povzročene s pozebo med 5. in 9. aprilom 2021, je v izhodišču neustrezna, ker ne loči med pomenom in namenom zakona in podzakonskih aktov v slovenskem pravnem redu.« Konec citata. Pogosto se soočamo s problemom, ko Vlada določenih stvari, ki bi jih morala urediti na podzakonski ravni, enostavno noče urediti in se na takšne rešitve čaka leta in leta, zelo nenavadno pa je, ko Vlada sama predlaga zakon, s katerim ureja stvari, ki bi jih sama tako ali tako lahko uredila na podzakonski ravni, in hierarhija pravnih aktov je obrnjena na glavo, kajti pri urejanju problematike se zakon sklicuje na pravilnik, namesto da bi se pravilnik skliceval na zakon. Nadalje je zakon očitno že v naslovu zavajajoč, saj je iz določb očitno, da se večina ukrepov nanaša le na konkretno pozebo in odpravo posledic samo v sadjarstvu in vinogradništvu. In prenekateri kmetje, ki so imeli škodo zaradi pozebe, se bodo čez nekaj mesecev spraševali, kako to, da niso upravičeni do pomoči iz tega zakona, ko pa gre vendar za zakon za odpravo posledic pozebe v kmetijski proizvodnji. Zakon za zakupnike kmetijskih zemljišč na namakalnih sistemih na območju namakalnega razvoda Vogršček v koledarskem letu 2021 odpravlja obveznost plačila nadomestila za vzdrževanje in delovanje namakalnih sistemov, v resnici pa se je na sanacijo čakalo 13 let. Ta je končno stekla konec lanskega leta, sanacija naj bi trajala dve leti in nekaj dni pozebe torej ni moglo bistveno vplivati na sam potek sanacije. Absurdno pa je, da smo v tem trenutku, ko govorimo o odpravi posledic spomladanske pozebe, že sredi vročinskega vala, v katerem širom sveta padajo rekordi v višini temperatur. Podnebne spremembe, ki jih povzroča globalno segrevanje, vse bolj kažejo svoje zobe in ekstremni vremenski pojavi so vse bolj pogosti. Seveda je treba pomagati kmetom, ki so jih ti ekstremni pojavi prizadeli, in jim s tem najprej omogočiti njihovo lastno preživetje, zraven pa v prihodnje ohranjati vsaj minimalno prehransko varnost, ki nam še ostane. Hkrati pa je treba čim prej začeti s procesi prilagajanja na podnebne spremembe. Teh praktično nimamo ali pa tečejo zelo počasi. Nemudoma je treba začeti s procesi blaženja podnebnih sprememb oziroma s procesi zmanjševanja toplogrednih plinov, kjer je stanje morda še slabše kot pri prilagajanju. Po mnenju znanstvenikov, združenih v medvladnem panelu za podnebne spremembe, imamo za odločilni korak na poti do ogljične nevtralnosti, torej za prepolovitev emisij toplogrednih plinov, časa samo do leta 2030, torej samo osem let in pol. Če do takrat ne bomo ukrepali, bodo posledice nepopravljive, in če se ne bo začelo resno delati na tem, bo takšnih zakonov, kot je ta, iz leta v leto več. Ker je zakon potencialno neustaven, ga v Levici ne moremo podpreti, ker se pa strinjamo, da gre za nujno pomoč kmetom, mu tudi nasprotovali ne bomo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani minister, cenjeni zbor! Kmetijstvo kot del gospodarske panoge je skoraj v celoti odvisno od vremenskih razmer. Močno je podvrženo naravnim ujmam, kot so suša, močno deževje oziroma poplave, toča, vetrolom, žledolom in ne nazadnje pozeba. Vse naštete ujme pa so posledica klimatskih sprememb, ki smo jim priča v zadnjih 10 letih. Med 5. in 9. aprilom letos smo bili že petič v zadnjih 10 letih deležni ujme v spomladanskem času. Pozebe se bojijo vsi, ki živijo od kmetijstva, in z različnimi pristopi, eden od njih je pristop z reševanjem mladih popkov na sadnem drevju, poskušajo zaščiti svoje pridelke. Letošnja pozeba pa naj bi bila po navedbi ocenjene škode ena najhujših do sedaj. Zakon, ki ga imamo danes v parlamentarnem sprejemanju, ureja ukrepe za odpravo posledic pozebe in postopke za izvedbo teh ukrepov. Sadjarstvo, ki je v Sloveniji veljalo za paradno panogo slovenskega kmetijstva, se je znašlo praktično na meji preživetja. V Sloveniji zaradi letošnje pozebe skorajda ni koščičarjev, ravno tako bodo zaradi pozebe ostali brez pridelka tudi mnogi vinogradniki. Kmetje so s pomočjo sveč in prekrivanja s folijo delno lahko rešili le nasade jagod, sadovnjakov pa ni bilo mogoče v celoti rešiti, tokrat tudi ne z oroševanjem. Že tako nizko samooskrbo v Sloveniji je ta pozeba še poslabšala, saj hrana postaja vedno pomembnejša dobrina in danes praktično predstavlja suverenost države, ki je izrazitejša v obdobju naravnih katastrof. Biti samooskrben in zagotoviti lastnemu narodu prehransko varnost je cilj, ki ga v Novi Sloveniji zasledujemo in si zanj tudi prizadevamo. Pomenu prehranske varnosti smo v času nevidnega sovražnika covida-19 lahko bili priča, ko je bila oskrba s hrano, predvsem z zelenjavo, delno motena zaradi zapiranja mej med državami, kar je vplivalo tudi na dvig cene in slabšo oskrbo. V programu Nove Slovenije imamo za področje kmetijstva jasno zapisano, da bomo z ukrepi za prilagoditev kmetijskih gospodarstev na podnebne spremembe in ureditvijo sistema pomoči ob naravnih nesrečah nadaljevali. Za obstoj slovenskega kmetijstva je nujno potrebno urediti sistem pomoči ob pojavu naravnih nesreč ter živalskih in rastlinskih kužnih bolezni. V Novi Sloveniji se zavzemamo, da se iz proračuna nameni več sredstev za sofinanciranje zavarovalnih premij, katerih namen je zmanjšanje tveganj v kmetijski proizvodnji in ribištvu s povečanjem obsega zavarovanja. Prav tako bo potrebno zagotoviti ustrezno pomoč kmetom v primerih cenovnih in drugih nihanj s kmetijskimi pridelki in živili. Poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov bomo Predlog zakona o ukrepih za odpravo posledic pozebe v kmetijski proizvodnji med 5. in 9. aprilom leta 2021 podprli, ker zasleduje med drugim tudi naše cilje in prinaša prepotrebno pomoč prizadetim kmetijam. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji niso vloženi. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v sredo, 7. 7. 2021, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ker nam je ostalo še 10 minut, sprašujem, ali želite, da nadaljujemo, ali na tej točki prekinemo. Prekinemo. V redu. Prekinjam tudi 24. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri, 7. julija 2021, ob 9. uri. Hvala lepa in lahko noč.