Dame i gospodo, danas je 15. juli i uskoro će biti tri godine od Oktobarske revolucije, i danas po hitnom postupku na vanrednom zasedanju biramo komisiju za lustraciju ili, kako ste je nazvali, Komisiju za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Ne znam šta se čekalo, ako ste to već hteli da uradite, šta se čekalo tri godine, ili se približavaju izbori, pa je sada došlo vreme da polako vi preuzimate pozicije, i na taj način eliminišete neke svoje političke protivnike. I ako već ne možete političkom voljom građana, kvalitetom, popularnošću, znanjem, rezultatima vaše vlasti, onda bar da to ostvarite tako što ćete neke ljude skloniti i onemogućiti ih da učestvuju u političkoj borbi. Koja je u stvari vaša razlika, i ovih komunista, iste neke slične oktobarske revolucije u Rusiji; razlika je jedino što su oni znali odmah da zbrišu svoje političke protivnike nemilosrdno, a vama je bilo važnije da dugim cevima upadate i otimate banke, preduzeća, carine i da na takav način ostvarite svoju vlast. Prema tome, mi smo došli sada u poziciju da neke minorne partije predlože zakon koji ste usvojili, a sada birate komisiju, birate inkvizitorsku komisiju koja će raditi opet po volji i odlukama političke vlasti. Šta nam se dešava zbog toga? Dešava nam se da u predloženoj komisiji neki ljudi, pre nego što vi usvojite tu komisiju, već podnose ostavke. Da li je to neozbiljno ili je to način vladavine danas u Srbiji, ali je stravično da i sudija Vrhovnog suda, žena, ne bude uopšte informisana da će biti član komisije za lustraciju. Žena da izjavu, radi se normalno o Vidi Petrović-Škero, da je putem medija saznala da je član komisije za lustraciju. Ovde se putem medija saznaje i kada je Skupština Srbije, pa se saznaje i ko je član koje komisije. Ljudi se ne konsultuju, nego se putem medija obaveštavaju da su članovi toga i toga. Ako ne prihvate, onda se već vrše određeni drugi metodi, ucene, pritisci, ovo što je danas sastavni deo današnjice u Srbiji. Žena izjavljuje da zakon nije dovoljno precizan da bi ona kao sudija učestvovala u takvoj komisiji. Međutim, ovde se sada ponovo podnose neke druge ostavke, tako da ova komisija koja je predložena očigledno neće biti. Da li je sada odgovorno i da li je u redu ovo što se u takvoj komisiji glasa? Da li ovde glasamo o ljudima koji su već podneli ostavke? Prema tome, dali ste nam članove, njihove stručne, naučne kvalitete. Za ovakvu komisiju bilo je važnije da date neke njihove moralne kvalitete. Trebalo je da napišete koji su sve ovde članovi Rotari klubova, koji su članovi nekih sekti itd, jer ovde je očigledno moralni lik člana ovakve komisije daleko važniji od njegovog stručnog lika. Očigledno neki ljudi će na ovaj način srušiti svoj stručni, naučni i moralni kredibilitet da učestvuju u svemu tome. Oni će pod pritiskom politike, za buduće vreme, ukaljati sve ono što su stvarali možda decenijama.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Đorđe Mamula.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je protiv jednog ovakvog zakona, jer ćete nas naterati da posle sledećih izbora, kada ćemo sigurno činiti vlast, ovakvav nakaradan zakon primenimo na sve vas. Naravno, ukoliko ovaj zakon bude važeći posle nekih izbora koji će biti, nadam se vrlo brzo, osetićete njegovo dejstvo. To ćete morati, svaki član pojedinačno, da osetite na svojoj koži. Zar vam nije dovoljno što poslanici DSS osećaju dejstvo ovog nakaradnog poslovnika po kojem radi ova skupština. Oni su ga doneli, a sada im se obija o glavu. To je trebalo da vam bude dobra škola, da takve zakone niti predlažete, niti donosite. Mislim, ako ovaj zakon bude prošao, da najpre sa lustracijom treba početi sa predsedavajućim ove skupštine. Ko god da predsedava, da li gospođa Mićić ili gospođa Čomić, predsedava na isti način. Treba ih lustrirati, zato što se u procesu donošenja zakona ne smatra donošenjem zakona samo glasanje, nego sva ova rasprava koja se odvija u neregularnim uslovima bez kvoruma. To je kršenje zakona. Takvi ljudi nikada više ne mogu da vode skupštinu. Ne može predsedavajući da poslanicima kaže: "Vidite, elektronski sistem kaže da imamo kvorum, a u sali je 30 ljudi". Juče, prilikom utvrđivanja kvoruma, u prvom redu je bilo sedam kartica, a sedeo je jedan poslanik. U drugom redu devet kartica, sedelo četiri poslanika. U trećem redu je bilo osam kartica i dva poslanika i u četvrtom redu osam kartica i jedan poslanik. Ukupno osam poslanika i 32 kartice. Tako ste obezbeđivali kvorum. Da li je takav predsedavajući za lustriranje ako i vizuelno vidi da u sali nema 40 ljudi, a nastavlja raspravu. Šta se desilo juče? Kada je nedostojao kvorum, gospodin Pajtić je istrčao i na pultu ispred sale naredio - dođite svi da napravimo kvorum i naredite onima odozgo da dođu. Nisam znao ko je to odozgo, znam da neko iz vlasti nema poslanike na petom spratu. Međutim, desilo se nešto što, ova gospođa, ima je, krupnija je, umalo me nije pregazila na hodniku trčeći iz Stranke srpskog jedinstva da da kvorum. Čime ste ih to naterali da oni daju kvorum? Rušenjem repetitora gospodinu Palmi? (Predsednik: Upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda.) Ovo je sve tema. Kažem, zbog čega će ljudi biti lustrirani, ukoliko se neko ucenjuje da daje kvorum ili da podržava vladajuću većinu, ovde u parlamentu manjinu, biće lustriran. Vi ste juče tražili da se radi do 20,00 časova. Ima li nekod od vas malo stida i obraza da vas ostane 18 u sali, pa vas je na kraju bilo 36, tražili ste da poslanici opozicije vama prave kvorum, a tražite da radimo do 20,00 časova. Radićemo mi i do 24,00 sata, i do tri izjutra, ali budite tu bar sa onim minimumom, 84 poslanika, koji treba vi da obezbedite. Ovaj zakon što se sad donosi za Srpsku radikalnu stranku važan je koliko i prošlogodišnji sneg. Mi dole na jugu kažemo - briga nas za to kao za lanjski sneg. Nas dodirnuti neće, mi se ovog zakona ne plašimo, samo nam je malo nezgodno što ćemo ga na vama primenjivati, a nije zakon koji treba primenjivati na političke protivnike. Ujedno pozivam predlagača ovog zakona, ovde predsedavajuću gospođu Mićić, da jednu ovakvu nakaradnu tvorevinu, jer ovo i nije Predlog zakona, povuče iz procedure i bar deo sramote skine sa svog obraza.
Pravo na repliku Stranka srpskog jedinstva, zamenik predsednika poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva, narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, već drugi put za ovom govornicom, od strane poslanika jedne poslaničke grupe pokušava se diskreditovati jedna gospođa, koja je na stalnom radu u Skupštini Srbije, koja jeste član poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva, koja je želela, htela i uvek će tako raditi, da kada se utvrđuje kvorum disciplinovano dođe na utvrđivanje kvoruma, jer je to obaveza, pošto je na stalnom radu u Skupštini Srbije. Sada pitam sve ovde da li mi treba odgovorno, svi oni koji su na stalnom radu u Skupštini Srbije, da budu ovde kada se održavaju sednice Skupštine, ili da se jure po holovima i da se pokušava da se ismejavaju ljudi koji žele da odgovorno i savesno obavljaju svoj poslanički posao. Ako želimo tako da radimo i ubuduće, pustimo onda građane Srbije da cene na sledećim izborima ko je kakav bio i oni će to najbolje moći da urade. Samo toliko. Molim vas da više, ono što je disciplinovano, što je odgovorno, savesno, ne bude predmet ismejavanja i svake druge kvalifikacije.
Zahvaljujem narodnom poslaniku. (Zoran Krasić dobacuje sa mesta.) Nemate pravo na repliku. Gospodin je koristio pravo na repliku na izlaganje narodnog poslanika Slobodana Janjića iz Srpske radikalne stranke. Tu je završeno sa replikom. Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Predlog za izbor članova komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava plod je hvale vrednog napora koji je uložila gospođa Mićić i pretpostavljam da iza ovog predloga stoje dani rada, promišljanja, konsultacija, znanje i iskustvo, da bi se kao kruna tog napora pojavio ovaj predlog. Moram da kažem da ne delim optimizam gospođe Mićić i da sam veoma rezervisan prema ovom predlogu, a posebno u pogledu većine predloženih ličnosti. Sam Zakon o lustraciji je zakasneo, samim tim i ovaj predlog osoba koje bi trebalo da budu u toj komisiji, a pre svega smatram da je predlog neuredan. Trebalo je za početak da imamo pismenu saglasnost svih osoba koje su predložene, da bismo znali da li uopšte žele da učestvuju u radu te komisije, a ne da, kao juče, saznamo da tri ličnosti i ne pomišljaju da budu u toj komisiji. Dakle, gospođa Vida Petrović-Škero, sudija Vrhovnog suda, odbila je da bude u toj komisiji i gospoda Zoran Nikolić i Petar Petrović, poslanici ove skupštine. Pored toga, juče smo saznali stari argument, ponovo smo čuli, da gospodin Tamaš Korhec ima dvojno državljanstvo, pa je, gospođo Mićić, trebalo i da nam za ostale kandidate date dokaz da svi imaju samo državljanstvo ove države, a da ne saznaju ponovo na sednici da je vaš predlog neuredan. Mislim da kao predsednik Skupštine treba da uvažavate ovaj parlament i da dajete uredne predloge, ako se uzajamno uvažavamo. Ne znam kojim ste kriterijumima bili rukovođeni kada ste se opredelili za sudije Vrhovnog suda. Juče ste rekli da su vam sudije Vrhovnog suda dostavile svoj predlog. Od činjenica vi navodite datume rođenja, završetak pravnog fakulteta, kada je ko postao pripravnik, u kom sudu je počeo i kako je došao do Vrhovnog suda, a da ništa ne znamo o tim osobama, u kojim su predmetima postupali, koliko je njih bilo u krivičnom veću koje je sudilo ljudima zbog neprijateljske propagande, povrede ugleda države, širenja lažnih vesti. To ovde ne navodite, a ni gospoda i dame iz Vrhovnog suda o tome ne daju podatke. Dakle, samim tim što su rođeni, što su završili pravni fakultet i imaju radnu biografiju, treba da budemo opredeljeni za to da glasamo za njih. Ko vam je predložio i gde ste uopšte našli Bogdana Stankovića, zamenika okružnog tužioca od 1981 - 1998. godine, jednog od onih koji su učestvovali u postupcima gde su proganjani ljudi zbog slobodne misli. Okružno tužilaštvo u Beogradu je rekorder u proganjanju ljudi zbog slobode misli i govora. Kako bilo koji zamenik iz perioda od 1970. do 2000. godine uopšte može da bude kandidat za bilo šta? Eto, on se našao ovde, doduše, on je imenovan za zamenika Republičkog javnog tužioca februra 2003. godine, pa se verovatno očekuje da će i dalje disciplinovano raditi ono što se od njega očekuje. Za neke kandidate iz reda istaknutih ličnosti uopšte nije jasno koji ste vi kriterijum imali kada govorite o istaknutim pravnim stručnjacima. Kako je moguće da nijedan šef katedre Pravnog fakulteta u Beogradu nije predložen? Da li ste sa njima razgovarali? Nijedan istaknuti stručnjak, šef katedre Pravnog fakulteta u Novom Sadu, neke od katedri Kragujevačkog, Niškog. Neće niko da bude u tome, zato što smatraju da im je to ispod časti. Za neke navodite spisak, podrobno, literature, u kojim su međunarodno-pravnim forumima članovi, šta su napisali, a za neke ne navodite, pa me zanima da li to znači da ste sva ova dela, koja navodite, pročitali, pa ste se rukovodili time, a od ovih drugih, kojima dela ne navodite, niste čitali ništa. Recimo, za Dobrosava Mitrovića od kvaliteta navodite da govori srpski jezik. Gde to ima? Govori srpski, francuski, engleski i ruski. Da li je to sada kvalitet što zna maternji jezik? Veliki plus. Međutim, za ostale ne govorite da govore srpski. Bilo bi dobro da nam to objasnite, čime ste se rukovodili, jer se to ne može dokučiti. Vlastimir Janković, kako vidim u današnjoj štampi, takođe ne želi da bude u ovoj komisiji. Znači, vi nemate za svako mesto dva kandidata, tako da moram da vam kažem da je ovaj predlog izuzetno loš i nekorektno sastavljen. Ipak, sve one koji se još nisu odlučili da odustanu pozivam da ima još vremena da odustanu da učestvuju u ovom poslu i da vode računa o svom profesionalnom ugledu. Juče ste, gospođo Mićić, rekli - obavila sam konsultacije sa svim šefovima poslaničkih grupa itd, pa eto mnogi nisu prihvatili da učestvuju u tome, pa i poslanička grupa Demokratske stranke Srbije. Onda ste naglasili da je to veoma loša strategija za političare 21. veka. Da li ste vi političar 21. veka ili ste sada izmenili perspektivu iz Užičke 23? Kada je reč o ljudskim pravima, da li vi uopšte znate na čijem imanju živite?
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dragan Todorović.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, predlog za izbor članova komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava ili, kraće rečeno, komisija za lustraciju, imaće dva osnovna cilja: jedan je da izvrši politički pritisak na pravosuđe, a drugi da izvrši politički pritisak na političke protivnike. Kroz lustraciju dovešćemo današnje pravosuđe, koje ionako nije nezavisno, da postane apsolutno zavisno od volje izvršne vlasti, a kroz komisiju za lustraciju svi politički protivnici koji će smetati ili drugačije misliti nego što misli izvršna vlast biće lustrirani. Inače, sam predlog je nepotpun. Nedostaje 3, 4 i kako danas čujemo pet kandidata. Ono što je jako čudno jeste delegatski pristup pri predlaganju ovog kandidata i to ne onaj delegatski pristup gde se one ćelije izjašnjavaju o delegatima, nego samovolja predsednika Skupštine, koji kroz jedan diktat predlaže članove za sastav komisije za lustraciju. Najbolji primer za to je jučerašnji tekst Vide Petrović-Škero, koja kaže da je putem medija saznala da je predložena za člana komisije, a pošto nije pribavljena saglasnost, obaveštava da ne želi da bude predložena za člana komisije. To se navodi u telegramu koji je poslala predsedniku Skupštine. Ovakav način predlaganja kandidata za komisiju za lustraciju povređuje i sam parlament, sve poslanike u ovom domu. Pošto je predlog nepotpun, predlažem da se ovaj predlog povuče, da se porazgovara sa potencijalnim članovima i tek onda dođe u potpunom obliku pred parlament. Ono što još zabrinjava i mene iritira kao Srbina sa Kosova i Metohije, zašto da zakon važi od 1976. godine, a ne od 1945. godine. Kršenja ljudskih prava nacionalnih manjina, odgovorno tvrdim, u SRJ nije bilo, ali je bilo drastičnih kršenja ljudskih prava većinskog naroda, tj. Srba, a naročito Srba na Kosovu i Metohiji. Koga vi to želite da lustrirate na Kosovu i Metohiji? Da li imate uopšte snage za to? Ono što još zabrinjava to je što onaj ko bude lustriran treba da se žali Vrhovnom sudu Srbije, a u sastavu komisije za lustraciju sede sudije iz Vrhovnog suda, tako da nas ovaj zakon o lustraciji vraća 500 godina unazad, u ono vreme kada je bilo - kadija te tuži, kadija ti sudi. Inače, sam predlagač ovog zakona, tj. Građanski savez Srbije, želi ovim zakonom da uvede političku inkviziciju u 21. veku. Moram da napomenem da je Zakon o lustraciji neustavan i da je neprimenljiv, da će doživeti sudbinu komisije za radiodifuziju i da ćemo najverovatnije za par meseci govoriti i pričati kako smo pogrešili, kako ovo nije trebalo danas da radimo i kako moramo ponovo da sednemo i raspravljamo o jednoj istoj temi, a ovo je sve upravo zbog toga da bi izvršna vlast na neki način, narodski rečeno, zamajavala kako građane Srbije, tako i narodne poslanike u parlamentu. Svedoci smo svakodnevnog kršenja zakona od strane izvršne vlasti, a da bi navodno neka vladavina prava bila, onda se poslanicima i građanima dostavljaju ovakvi predlozi zakona, koji imaju samo tu svrhu da skrenu temu i da daju povoda da bi građani mogli da pričaju o nekom navodno zakonu, o komisiji za lustraciju, ko je taj, zašto je ovaj, ko je prihvatio, ko je odbio, zašto su strani državljani u toj komisiji i slično, da ne bi brinuo o onome što ga svakodnevno muči, a to je velika beda i gladni stomaci u Republici Srbiji. Kako ova komisija ne može biti izabrana, normalno i ako bude izabrana voljom većine uz falsifikovanje poslaničkih kartica, ovaj zakon sigurno neće moći da se primenjuje u budućnosti. Ono što bih još želeo na kraju da kažem jeste da me juče jako iziritirala izjava Pajtića, koji navodi imena poslanika koji glasaju za predloge zakona ili koji daju kvorum, i to cinično, ali je ostao dužan nama poslanicima da kaže koja je to suma novca koju im on obezbeđuje, tim poslanicima koji obezbeđuju kvorum i koji glasaju za predloge zakona koje podnosi DOS - Reforma Srbije.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Više nema prijavljenih za reč o ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo, na početku mog izlaganja, moram da kažem da sam bio u dilemi da li da sročim koncepciju mog mišljenja o predloženim kandidatima za komisiju za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava u jednom kraćem i sažetijem obliku, nego što inače činim. Međutim, zbog činjenice da ste sinoć vi kao poslanička većina pokazali izuzetnu spremnost da radite i u produženim terminima, neće vam onda biti teško da saslušate moje malo opširnije izlaganje, koje će morati da obuhvati i mišljenja i stavove svih mojih kolega koje su, zbog vašeg sinoćnog produženja radnog vremena do osam sati, ostali uskraćeni za priliku da iskažu to svoje mišljenje sa ove govornice. Dakle, stavovi SPS-a vezani za tzv. Zakon o odgovornosti za kršenje ljudskih prava već su dobro poznati. Mi smo u raspravi, prilikom usvajanja ovog zakona, istakli svoje osnovne stavove da su odredbe ovog zakona prevashodno uperene ka utvrđivanju moralno-političke odgovornosti, da ovaj zakon ne može biti ozbiljan zakon i da u skladu sa iskustvima koja su zabeležena u bivšim istočnoevropskim zemljama i bivšim socijalističkim zemljama, koje su donosile ovakve zakone, ne možemo da izrazimo zadovoljstvo, niti na osnovu tih njihovih iskustava možemo da se nadamo da će jedan ovakav zakon doprineti uspostavljanju bolje atmosfere i razvoju demokratije na prostorima Srbije. Naprotiv, takav i slični zakoni, kao što to iskustvo iz istočnoevropskih zemalja govori, doprinele su samo tome da se prodube razlike, da se prodube netrpeljivosti među političkim subjektima i strankama i takvi zakoni su korišćeni za sve drugo, sem za utvrđivanje stabilnije političke atmosfere koja će doprineti razvoju demokratije. U samom načelu, u raspravi o tom zakonu, istakli smo da je nemoguće i nepotrebno vezivati kršenje ljudskih prava samo za korpus građanskih i političkih prava. Nemoguće je izostaviti kršenje ekonomskih i socijalnih prava, ali očigledno poslanička većina DOS-a, prilikom predlaganja i usvajanja ovog zakona, vodila se drugim načelima koja su zaista prevashodno vezana za stvaranje ambijenta, za zabranu političke aktivnosti onima koji se nalaze na politički suprotstavljenim stranama od njihove strane, a ne za donošenje, kao što sam već rekao, jednog zakona koji će političku situaciju stabilizovati i doprineti konstruktivnijoj atmosferi. Za nas je neprihvatljivo da se iz korpusa ljudskih prava apstrahuju ekonomska i socijalna prava, ali da ne biste došli u sukob sa onima koji su 10 godina kršili, uz vašu saradnju, ekonomska i socijalna prava građana Srbije i Jugoslavije, vi ste korpus ljudskih prava, svojom voljom, ograničili samo na građanska i politička i vezali primenu Zakona o lustraciji za 1976. godinu, kada je ratifikovan Pakt o ekonomskim, tačnije, o građanskim i političkim pravima. Podsetiću vas ponovo, 1966. godine Generalna skupština UN nije donela samo Pakt o građanskim i političkim pravima, donesen je iste godine i Pakt o ekonomskim i socijalnim pravima, samo što očigledno ne mogu da kažem da vi to ne znate, vrlo dobro znate i među vama ima dobrih pravnika i dobrih stručnjaka, a između ostalog, tu je Internet, pa ne morate da budete vrsni pravnici, kako biste mogli da vidite da se ljudska prava ne mogu ograničiti samo na građanska i politička. Zatim, prilikom donošenja Zakona o lustraciji izrazili smo sumnju da će sama struktura predviđene komisije za lustraciju, koja je određena time da se sastoji od tri sudije Vrhovnog suda, tri istaknuta pravnika, jednog zamenika republičkog javnog tužioca i dva člana, poslanika, koji bi trebalo da budu diplomirani pravnici, dakle, već sam taj sastav nama je nagoveštavao eventualne probleme koji su vezani za rad te komisije, a koja bi trebalo da ospori nekim ljudima da se bave politikom ili javnim životom, a sve to na osnovu moralno-političke podobnosti. Rekli smo da je krajnje diskutabilno da li sudije Vrhovnog suda mogu protivno stavovima Ustava Republike Srbije, protivno stavovima Zakona o sudijama, da vrše neku drugu funkciju koja nije vezana za rad u pravosuđu. Komisija za lustraciju nije deo pravosudnog sistema i sudije, a bilo da se radi o sudijama opštinskih, okružnih, apelacionih (koje nikako da formirate i ko zna kada ćete i da li ćete uopšte, a sami ste doneli odluku o njihovom konstituisanju), sudijama Vrhovnog ili Ustavnog suda, ne mogu da se bave ničim drugim, nikakvim drugim poslom koji nije vezan za rad u pravosuđu. To je načelna primedba koja nas je dovela na stanovište da ova komisija već letimičnim uvidom u njen sastav ili u predloženi sastav, bez obzira na to koji će se ljudi naći iz reda sudija Vrhovnog suda, neće biti validna i neće imati dobre preduslove i predispozicije zarad, asptrahujući pri tom moralne osnove ili osnove koje se ne nalaze na drugoj strani, već na toj, političkoj, za konstituisanje takve komisije. Kao šlag na tortu dolazi činjenica koju smo mogli da saznamo iz medija, a to je, najpre smo bili uskraćeni za mogućnost da dobijemo materijal o predloženim kandidatima, tačnije, članovima komisije za ispitivanje odgovornosti, pa smo tek ovde, u Republičkom parlamentu, u zgradi Skupštine, mogli da se upoznamo, naravno, u pet do dvanaest, sa predloženim kandidatima. A da stvar bude još gora, sami kandidati izgleda da nisu mogli da nađu dovoljno vremena ili da uđu u zgradu Skupštine, pa nisu ni oni sami znali da su predloženi za članove komisije za lustraciju. Tako gospođa Vida Petrović - Škero izjavi da je tek iz medija saznala da je predložena za člana ove komisije. Bez obzira na političke razlike, bez obzira na različitost političkih stavova, bez obzira na to da li će jedna strana da podrži, druga da ne podrži, da li smatrate da je u jednoj pravnoj državi, koja želi da uđe u Evropu, u DžDžI veku, moguće ili potrebno dozvoliti taj luksuz da se sudija Vrhovnog suda ne obavesti ni na koji način da je predložena za kandidata nekakve komisije, bilo kakve, a kamoli ovakve komisije koja je krajnje problematična. (Milka Marinković, sa mesta: Otkud ti znaš?) Zamolio bih predsednicu parlamenta da onemogući ili izrekne opomenu onima koji nisu u stanju da se suoče sa činjenicama koje iznosim sa ove govornice i da mi omogući da dovršim svoje izlaganje. Da li smatrate da bilo koja država koja želi sebe da nazove pravnom državom, uređenom državom, civilizovanom državom, može sebi da dozvoli taj luksuz, a kao što sam već rekao, da se članovi komisije obaveštavaju putem medija, bilo koje komisije, a posebno ove koja je krajnje problematična. Naravno, da ne može i naravno da ne treba, ali svedoci smo da se to kod nas ovde u Srbiji desilo i onda jedan od kandidata kaže, dakle, gospođa Vida Petrović-Škero, da ne želi da bude član te komisije, što bi se reklo u narodu - drži bure vodu, dok majstori odu. Brže bolje, šta ćemo, kako ćemo, u hodu se rešavaju neki problemi, prave se dogovori, dilovi, ko zna šta sve ne, ko zna ko će da bude predložen, jer zaista ne znam kako će da izgleda krajnja lista ovih kandidata za komisiju za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Javljaju se još neki od predloženih kandidata, pa dolazimo do brojke od tri predložena kandidata koji ne žele da lustriraju. To je oko problema koji se javljaju, a vezani su za personalna rešenja u ovim kandidaturama. Letimičnim pregledom biografija koje ste priložili u ovom materijalu, može se doći do jednog vrlo interesantnog podatka, a to je da neki od članova koji su predloženi za članstvo u ovoj komisiji i te kako mogu da se nađu pod udarom samog Zakona o ispitivanju odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Kada pogledate da je, recimo, neko bio na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu sa objavljenom knjigom "Skupštinski izbori od 1942-1982. godine u Jugoslaviji", složićete se onda da je i po našem stavu i mišljenju nas socijalista bilo uskraćeno pravo, ljudsko pravo građana na višestranačke izbore. Ovde imamo da je profesor Mijat Damjanović objavio knjigu "Skupštinski izbori u Jugoslaviji od 1942-1982. godine" i to knjiga je objavljena 1984. godine. Na moje zaprepašćenje imali smo mogućnosti da se upoznamo sa činjenicom da je predložen i bivši sudija Okružnog suda u Subotici Tamaš Korhec sa dvojnim državljanstvom. Zaista, ni u jednoj zemlji, nigde i u Evropi ne postoji mogućnost da se u bilo kojoj komisiji koja presuđuje i odlučuje o ljudskim sudbinama nalazi strani državljanin. To je još jedan razlog zbog koga sumnjamo u validnost predloženih kandidata. Zatim, kada se malo dublje zađe u problematiku, moramo da se zapitamo kako će ti ljudi koji budu, praktično, voljom DOS-ovske većine izabrani za ovu komisiju raditi kada ima mnogo problema koji su nerešeni u samom zakonu. Počevši od toga da se recimo svi pripadnici Službe državne bezbednosti bave poslovima koji se tiču praktično ograničavanja ljudskih prava, zadiranja u privatnost ljudi, da li će svi pripadnici bivše Službe državne bezbednosti, sadašnje BIA-e, koja dan-danas ima tu funkciju, biti lustrirani ili onemogućeni da se bave javnim životom. Vrlo je problematično da li će moći da se u zakonu, koji ratifikovanje Međunarodnog pakta o građanskim i političkim pravima od 1976. godine daje kao startni osnov ili polazno vreme, uzme kao rok od kada se primenjuje Zakon o lustraciji. Složićete se da je pitanje vezano za retroaktivnost koja je Ustavom zabranjena. I onda, pored svih rezervi prema tzv. nevladinim organizacijama, jer su to mahom organizacije koje se finansiraju iz vladinih budžeta, nažalost, manje iz republičkog budžeta a više iz budžeta stranih država, dakle, uz sve rezerve koje imam prema takvim tzv. nevladinim organizacijama, dolazi i inicijativa Fonda za razvoj demokratije koji je pokrenuo ocenu ustavnosti zakona i zabranu rada komisije za lustraciju. Pomenuti Fond pred Ustavnim sudom, iako se radi o krajnje diskutabilnom subjektu koji je pokrenuo tu inicijativu, ali činjenice su činjenice, s pravom se poziva da se zabrani formiranje komisije o lustraciji i traži da se do okončanja ove ocene ustavnosti rad te komisije apsolutno ne dozvoli, pozivajući se na ustavne odredbe, tu su zakoni sa povratnim dejstvom koji su neustavni. Dakle, pored neslaganja sa tom činjenicom ko je predlagač, što nije vezano za samu ocenu ustavnosti, moramo da konstatujemo da se radi o osnovnom pravnom principu da se ne mogu donositi zakoni koji će delovati unazad. Tu nema pravne sigurnosti, tu nema pravne države i tim putem nećemo skoro u Evropu. Takođe, pomenuti Zakon o odgovornosti za kršenje ljudskih prava vezuje se za aktivnu primenu od 23. marta 1976. godine, dakle, kada je radifikovan Pakt o građanskim i ljudskim pravima. Upozorava se da bi primenom Zakona o lustraciji bila otvorena mogućnost da se o ljudskim sudbinama odlučuje na nezakonit i na neustavan način i da bi to dovelo do drastičnih posledica. Zatim se ističe u obrazloženju njihovog zahteva i dopunski razlog za isticanje pravne nesigurnosti, koji se nalazi u tome da članove komisije ne može predlagati bilo ko, a posebno ne lice koje ima sukob interesa, u konkretnom slučaju predsednik republičkog parlamenta i vršilac dužnosti po svom nahođenju, gospođa Nataša Mićić. Dakle, u jednoj ličnosti su inkorporirane tri funkcije, narodni poslanik, predsednik parlamenta i v.d. predsednika Republike, što u krajnjem slučaju ne može da bude dobar osnov za predlaganje ove komisije. Pošto vidim da ste nervozni, a sinoć niste bili nervozni kada ste donosili odluku da se radi do 20,00 časova, zaista moram da izrazim čuđenje što ste sada toliko nestripljivi da završim svoje izlaganje, a ne znam zbog čega se toliko žurite, verovatno vam je stalo do toga da izaberete članove komisije i kao što je red, najslađe se čuva uvek za kraj. U zavisnosti od toga kako će ova komisija koju ćete konstituisati da radi, mi moramo da kažemo da se naša strahovanja mogu obistiniti, a bogami, ukoliko se ponašate objektivno, nepristrasno, pa odredbe donetog Zakona o lustraciji dosledno primenite u praksi, možda ćete nas i demantovati. Nažalost, otišao je kolega, možda neće čuti ono što je najbolja stvar. U zavisnosti od toga da li ćete se baviti promenom političkih protivnika po osnovu ovih zakona ili ćete imati obzira prema onima koji se u vašim redovima danas nalaze, a koji su bili u situaciji da krše ljudska prava, zavisi i to da li imate kredibilitet da dalje radite. Da bih argumentovao svoje tvrdnje ili da bih vam dočarao na koji način, recimo, možete da dokažete kako ste objektivni, nepristrasni, kako ne primenjujete odredbe zakona shodno političkim potrebama, nego se držite prava, želite da napravite pravnu državu, moja malenkost je dobila podatak da među članovima, tačnije poslanicima DS danas ovde sa nama sedeli su oni koji su bili i te kako zaslužni članovi Saveza komunista i kao takvi nalazili se i na nekim rukovodećim funkcijama u okviru ogranaka te političke organizacije u koju su se učlanjivali sa nekih 18, 20 godina. Dakle, ukoliko želite da se suočite sa činjenicama, pogledajte istini u očii recite da ste i vi bili članovi Saveza komunista, da ste i vi na taj način kršili ljudska prava. Da priča ne bi bila prazna, pred ovim parlamentom ću pročitati upitnik za članove Saveza komunista Jugoslavije, imam samo podatke koji su vezane za lokal, a možda ćete vi da imate neke konkretnije podatke iz vaših sredina, u kome se navodi da je gospodin Panajotović Gradimira Tomislav, rođen 12.10.1939. godine, učlanjen u Savez komunista Jugoslavije 16. januara 1958. godine, završio Pravni fakultet, diplomirani pravnik, novinar. Ovo je upitnik iz 1984. godine. "Ako koza laže, rog ne laže", pa ukoliko želite da donosite zakone o lustraciji, dokažite da ste objektivni i nepristrasni i u konkretnom slučaju.
Pošto na listama više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele da uzmu učešće u raspravi predsednici poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS, a zatim narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, moram reći istine radi da je poslanički klub SPS u ovoj Narodnoj skupštini dobio poziv od predsednika Narodne skupštine da predloži svog kandidata za člana ove komisije za utvrđivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Mi smo, sasvim logično, tu ponudu odbili, smatrali smo je i politički nekorektnom, iz prostog razloga što je SPS i glasala protiv ovog zakona, samim tim i nije za formiranje komisije. Smatramo da je ovde reč par ekselans o političkom zakonu i Komisija će raditi u skladu sa sadržajem ovog zakona, čija je suština da se eliminišu politički protivnici, da se pod formom utvrđivanja odgovornosti za kršenje ljudskih prava u stvari izvrši eliminisanje političkih protivnika, naravno, nas socijalista iz političkog života Srbije. Mi smo odbili da budemo u ovoj komisiji zato što smatramo da je i Zakon donesen bez ustavnog osnova, da je suprotan i Povelji o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, da je suprotan i u Ustavnoj povelji državne zajednice Srbija i Crna Gora, da je suprotan i odredbama Krivičnog zakona. Takođe smo odbili da budemo u ovoj komisiji iz razloga što zakon formira komisiju, telo koje nije bilo u pravnom sistemu naše zemlje, niti ga pravni sistem kao takvo poznaje. Bili smo protiv učešća i zato što se unapred u Zakonu uvodi pretpostavka krivice, a ne pretpostavka nevinosti i zato što Zakon ima retroaktivni karakter, a očigledno je i selektivni pristup. Uopšte nije bitno za komisiju da se utvrdi odgovornost svih ljudi koji su, navodno, kršili ljudska prava. Suština je da se utvrdi odgovornost onih koji treba da budu kandidati za javne funkcije. To, samo po sebi, dovoljno govori o karakteru ovog zakona. Mi smo rekli i ranije, moram to da ponovim, to se vidi i iz obrazloženja predloga ovog zakona, gde se taksativno navodi da je ovaj zakon bio primenjivan i u određenim zemljama Istočne Evrope kao mera sprečavanja pojedinih ljudi da učestvuju u političkom životu. Protiv smo i iz razloga što predmet rada komisije, odnosno dokumentacija treba da budu i određena dokumenta državne bezbednosti, a i ovde na Narodnoj skupštini Republike Srbije kada smo raspravljali o Predlogu zakona o lustraciji i na matičnom odboru čuli smo od više ljudi da su ta dokumenta suštinski, upotrebljen je izraz, "zagađena", tj. da su menjana, dopunjavana i da sadržina nije ono što je možda bila pre 5. oktobra i sl. Znači, mi smo odbili da učestvujemo u toj priči zato što smo smatrali da jedino sud i samo sud može da utvrđuje odgovornost bilo kog građanina Republike Srbije i da treba da bude isti za sve. Pošto će se ovaj zakon primenjivati kao mera odmazde prema političkim protivnicima, biće zanimljivo i videti kako će se primenjivati prema čelnicima DOS-a, pošto su mnogi od njih, koji su sada u ovoj skupštini ili na državnim i partijskim funkcijama, kao lokalni funkcioneri od 1992. godine pa nadalje vršili lokalnu samoupravu i mnoge ljude tada šikanirali i sl. Mi smo odbili da budemo članovi ove komisije zato što smatramo da će rad ove komisije biti direktno suprotan Ustavu Republike Srbije, pogotovo onim članovima Ustava Republike Srbije, mislim na članove 11, 13. i 23, koji regulišu prava i slobode čoveka i građanina. Naime, komisija će direktno raditi suprotno Ustavu, jer u pomenutim članovima, primera radi, kaže se: "Niko se ne može smatrati krivim za krivično delo, dok to ne bude utvrđeno pravosnažnom odlukom suda". Pravosnažnom odlukom suda, a ne neke komisije od devet članova, kao što se nama predlaže. Takođe, smatramo da će rad komisije biti direktno suprotan odredbama Povelje o ljudskim i manjinskim pravima koje govore o osnovnim pravima i sobodama čoveka i građanina. U jednom od tih članova se kaže: "Svako ima pravo da o njegovim pravima i obavezama, kao i o optužbi protiv njega, bez odlaganja odlučuje nezavisan, nepristrasan i zakonom ustanovljeni sud. Sudske odluke se izriču javno, a sudski postupci su javni". Ovo pominjem iz razloga što sud i samo sud može da utvrdi odgovornost građana Republike Srbije ili bar bi trebalo to da radi. Mi smo odbili da budemo u ovoj komisiji zato što komisija predstavlja telo koje će imati zadatak da spreči ljude da obavljaju svoje javne funkcije. To je njen primaran zadatak. Neshvatljivo je da će ta komisija uvidom u dokumentaciju državne bezbednosti odlučivati o sudbini ljudi. Znači, komisija će u određenom roku izvršiti uvid u spise i onda odlučiti o sudbini tih ljudi, bez suda. Na kraju krajeva, bilo bi najpoštenije, ako već nema krivične odgovornosti, nego, kako oni kažu, ima jedna vrsta moralne odgovornosti, ostaviti građanima Republike Srbije da na izborima, koji će doći pre ili kasnije, a biće ih, odluče da li neko može ili ne može da učestvuje u političkom životu i da odluči koju će funkciju obavljati. Rekao sam pre, a moram još jedanput da ponovim, poseban problem rada ove komisije i ono što će objektivno učiniti da rad ove komisije bude farsa jeste činjenica da su ta dokumenta izmenjena, promenjena, neka su i uništena. O tome smo imali priliku da čujemo proteklih dve i po godine mnogo toga u sredstvima javnog informisanja od ljudi koji su radili u službama državne bezbednosti ili su bili predmet rada državne bezbednosti. Uostalom, ljudi koji se razumeju u rad službe državne bezbednosti i sami kažu da i nabavljanje tih informacija predstavlja drastičan primer kršenja ljudskih prava. Sada se postavlja jedno logično pitanje - ako se pribavljaju informacije na osnovu kršenja ljudskih prava, kako se na osnovu takvih informacija može utvrđivati odgovornost ljudi za kršenje ljudskih prava? Mi smo duboko ubeđeni da će predmet rada ove komisije biti članovi SPS-a, njihovi simpatizeri, ljudi koji su se istakli kao socijalisti ili njima privrženi i da ćemo mi biti predmet lustracije. Ne verujemo u to da će bilo ko od članova DOS-a biti predmet lustracije.Ako to bude, onda će se morati početi od glave. Pomenuo sam, pre mesec-dva dana, odluku Vrhovnog suda Srbije, kojom je poništena odluka Vlade Republike Srbije o uvođenju prinudne uprave u Priboju, i to je samo po sebi primer kršenja ljudskih prava. I ako ova komisija bude želela da bude konsekventna, ako joj je stvarno stalo do prava, pravde i pravičnosti, onda će prvo članovi Vlade biti lustrirani i njima će se onemogućiti da učestvuju kao kandidati u javnom životu. Kada je reč o ovoj komisiji, na osnovu onoga što smo čuli juče i danas, i ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a i preko medija, dolazimo do jednog vrlo prostog zaključka da je ovaj predlog napisan u žurbi, da nije dobro pripremljen, kako reče jedan od kolega, da je neuredan, da nije pravno uređen. Moram reći paradoksalno je, ali istinito, da se očigledno o tome nije vodilo računa, jer imali smo u međuvremenu i situaciju da je sudija Okružnog suda Vida Petrović-Škero otkazala učešće u ovoj komisiji. Moram reći, što se tiče nas socijalista, samo nam je olakšala posao, jer smo mi ionako smatrali da je ona kao ličnost nepodobna da bude u toj komisiji, iz prostog razloga što je dok je bila predsednik Okružnog suda propustila da primeni odredbe Krivičnog zakona u slučaju kidnapovanja Slobodana Miloševića iz Centralnog zatvora. On je tada bio pod posebnim režimom i Vida Petrović-Škero, kao predsednik Okružnog suda, imala je obavezu da izvršava zakon, a u članu 321. Zakona o izvršenju krivičnih sankcija je propisano da se pritvorenik otpušta iz zatvora na osnovu rešenja o ukidanju pritvora i naloga za puštanje iz pritvora donetih od suda. Znači, mi smo tada, kao poslanička grupa, smatrali, i smatramo i sada, a i doći će vreme kada ćemo to i materijalizovati, da je ona, kao predsednik Okružnog suda u Beogradu, bila direktno odgovorna za propuštanje nadzora nad primenom mere pritvora nad SlobodanomMiloševićem, tada zatvorenikom Centralnog zatvora. Moram reći da su i druge ostavke, koje u međuvremenu pljušte, pokazale da se ovom predlogu prišlo u žurbi i da nije utemeljen. Nas socijaliste to i ne čudi, zato što smatramo da je i sam predlagač u ovom slučaju neko ko je kršio ljudska prava, i upravo je tu jedna paradoksalnost. Imamo predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, koji je v.d. predsednika Srbije, koji je najviše kršio ljudska prava, a on predlaže komisiju za utvrđivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Kada kažem v.d. predsednika Srbije, u funkciji predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, mislim vrlo jasno na Naredbu o uvođenju vanrednog stanja i na član te naredbe u kome se kaže da Ministarstvo unutrašnjih poslova može prinudno dovesti i zadržati u službenim prostorijama lice 30 dana. Kao što znate, ta mera pritvora 30 dana je duboko suprotna odredbama Ustava Republike Srbije, i to članu 16, gde se kaže da mora da postoji odluka nadležnog suda da bi neko bio pritvoren i zadržan u pritvoru. Kao što znate, mi smo imali jedan zakon, koji je sadržao slične odredbe o uvođenju mere pritvora u trajanju od 30 dana, bez odluke suda. Ustavni sud Republike Srbije je 5. juna tekuće godine te odredbe proglasio neustavnim. Sasvim je logično, ako su te odredbe neustavne, da su i delovi Naredbe o uvođenju vanrednog stanja takođe neustavne, i da je za vreme trajanja vanrednog stanja oko 3.000 ljudi bilo privedeno i držano u pritvoru. Tada se Vlada time hvalila, ali bogami to će nekoga i zaboleti, jer to jeste eklatantan primer kršenja ljudskih prava. Sada dolazimo do te paradoksalnosti da v.d. predsednika Srbije, koja je predložila članove ove komisije za utvrđivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava, jeste neko ko je ta prava direktno kršio. Ima još nešto. Ako se stvarno želelo da se utvrdi relevantan sastav komisije, onda je trebalo poći od kriterijuma ko su u ovoj zemlji Srbiji najveći borci za prava čoveka i ko se najviše istakao u utvrđivanju odgovornosti kršenja ljudskih prava. Ako je o tome reč, a trebalo bi da jeste, onda bi trebalo prva osoba i predsednik ove komisije da bude Nataša Kandić, zato što je ona dobila i međunarodno priznanje da je borac za ljudska prava. Tu, naravno, ne bi trebalo propustiti ni Biljanu Kovačević - Vučo, ne bi trebalo propustiti ni Sonju Biserko, Sonja Liht je takođe tu. Reč je o osobama koje su se pokazale kao veliki borci za ljudska prava, a pogotovo što su nepristrasni. Zna se sigurno da nisu članovi nijedne političke stranke. To što su radili za potrebe pojedinih vlada zapadnih zemalja, i u njihovom interesu, to je druga priča i, naravno, u saradnji sa DOS-om, ali je tačno da nisu članovi političke stranke i da su nepristrasni. To im je vrhovni kriterijum da budu u ovoj komisiji. Moram reći da nas brine što se među članovima ove komisije pominje i profesor dr Vesna Rakić-Vodinelić. Jedan Vodinelić-Rakić u Savetu za radiodifuziju, ovaj drugi je u komisiji za utvrđivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Evo primera nepotizma koji je prisutan i ovde u ovoj komisiji. Mislimo, u svakom slučaju, da ovaj predlog nije dobar. Mislimo da ova komisija neće utvrđivati odgovornost svih ljudi koji su kršili ljudska prava. Ovo je jedan veliki politički marketing, jednostavno neće uraditi ništa. Ako se baš želelo, to je trebalo uraditi posle 5. oktobra, mi smo duboko protiv toga, ali ako se već želela primeniti praksa i nekih drugih zemalja, imala se i prilika, i vreme i mogućnosti. Mislimo da stvar nije dobra. Moram reći, ne znam ovaj kandidat DOS-a, koji je predložen za člana komisije, jedan ili dvojica, ako su i oni glasali za one odredbe Zakona o merama i aktivnostima države u suzbijanju organizovanog kriminala, a te odredbe posle Ustavni sud proglasio neustavnim i nisu u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije, eto sudskog primera kršenja ljudskih prava i samim tim nepodobnosti tih ljudi koji su predloženi. Znači, primedaba ima sijaset. Neki su se i povukli iz ove komisije iz raznih razloga, ali je suština da ova komisija ima politički zadatak da političkim merama, bez suda, bez relevantne dokumentacije, bez javnosti utvrdi odgovornost političkih protivnika, da ih spreči i eliminiše iz političkog života, bez izbora, bez građana. Mi nismo pristali na takvu opciju, nismo prihvatili da budemo članovi ove komisije i, naravno, nećemo ni glasati za ovu komisiju.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a zatim narodna poslanica Nataša Milojević.
Na kraju smo rasprave i možemo da konstatujemo da još nije povučen predlog, mada su svi razlozi ispunjeni da se ovaj predlog ne nađe na dnevnom redu. Pošto je takva situacija, onda da konstatujemo i da damo jedno završno izlaganje šta Srpska radikalna stranka smatra povodom ovog predloga odluke o izboru članova komisije za lustraciju. Opšti zaključak jeste da je neko zaključio da treba da se formira ta komisija i to baš sada, da se ne bi propustio neki rok određen zakonom i da članovi te komisije treba da budu provereni borci za revolucionarnu pravdu, za buldožer, petooktobarsku istinu, ljudi koji će na tom zadatku da istrajavaju i da se eliminiše politička konkurencija. Ne čak ni politički protivnici, nego politički neistomišljenici. Mi smo i prilikom donošenja zakona pokušali da vas ubedimo da je, činjenicom ulaska u proceduru, predlagač dokazao da nije podoban za višestranački sistem. Nije spreman da prihvati drugačije mišljenje, već je spreman da sledi samo svoju ideologiju. Na tom putu sve uništava, pomera, ne samo da proganja nego pokušava da eliminiše, da ne postoji kao smetnja. Naravno, predlagači i oni koji su glasali za ovakav zakon, hvale se kako u nazivima svojih stranaka imaju reč "demokratska", računaju da je to jedini dokaz opredeljenosti za demokratiju i tako nam praktično nameću jedan novi dosmanlijski standard. To je opšta konstatacija gotovo svih diskusija. Šta možemo još da zaključimo? Možemo da zaključimo da Vida Petrović-Škero želi da malo poradi na svojoj savesti, očigledno da je stiže ono što se desilo dok je bila predsednik okružnog suda, a verovatno se sećate da je ona posle tog događaja sa kidnapovanjem čak izašla na ulicu sa zaposlenima u sudu i upravi, protestovala i tražila povećanje njihovih plata. Ona je shvatila da ne sme da se čovek olako igra sa ovim stvarima, jer savest uvek radi, nekad sa zakašnjenjem, ali uvek radi. Šta možemo drugo da zaključimo? Možemo da zaključimo da imamo na delu ponovljeno ponašanje klanova, u toku ove epohalne operacije "Sablja" uredno smo obavešteni da su pripadnici nekih klanova imali svoje sudije, svoje tužioce i tako praktično bili u prilici da odluče ko će njima da sudi. Tako su nas barem obavestili. Slično je i sa ovim predlogom. Predlagač sada praktično odlučuje ko će njemu da sudi. Između dosmanlijskog klana i ovog zemunskog, barem na ovom primeru, gotovo da nema nikakve razlike, nema principijelne razlike. Lustracija je nešto opasno i nešto što pripada građanima Republike Srbije, oni to rade svaki put posle četiri godine, kada se pitaju ko će da predstavlja i ko će da zastupa njihovu volju u ovoj skupštini. Zar je moguće da Narodna skupština i poslanici koji vrše suverenost u ime građana Republike Srbije dolaze u situaciju da neko ko nije sud vrši kontrolu da li je nekada neko kršio imaginarna ljudska prava. Narodna skupština nema ovlašćenje građana da na ovaj način omogućava političku eliminaciju, uklanjanje iz političkog života. Verujte, svi oni koji su glasali za zakon i koji budu glasali i učestvovali u ovoj farsi, jer mi nemamo 18 predloženih kandidata, već imamo 14 ili 15, gotovo da niko od njih nije konsultovan niti je dao pristanak, već je saznao iz novina da ga je neko predložio, a taj neko koji ga je predložio nije se konsultovao sa poslaničkim grupama. Tako nešto ne predviđa ni ovaj zakon, koji je doduše i neustavan. Ustavni sud bi napokon morao da se oglasi, a i Slobodan Vučetić, kako smo sinoć čuli od ministra Đelića, mora da zaštiti svoj ustav. Pisao čovek ustav, valjda ne dozvoljava da mu gaze ustav, ko kako stigne. Šta možemo dalje da zaključimo? Razlozi za razrešenje ovih ljudi su oni isti koji važe za sudije, ali sad imamo situaciju da dva narodna poslanika, koja su predložena sa izborne liste DOS-a, to je pravno nemoguć predlog u smislu ovog zakona, ne ispunjavaju uslove da budu sudije. Kako može neko da obavlja parasudijsku dužnost a ne ispunjava uslove da bude sudija? Niti je izabran u proceduri koja važi za izbor sudija. Da ne idemo dalje, da je prisutna i nespojivost funkcija sudije Vrhovnog suda sa obavljanjem nekih drugih funkcija, pa jedna od tih je i ova, biti član komisije za lustraciju. Verovatno ćemo se deliti opet ovde - ko je za i ko je protiv, ali sam apsolutno siguran da svi kada napuste ovu salu neće znati zašto su glasali, jer ovaj zakon o lustraciji važi sledećih deset godina. Sa svim batinama je potrebno da se postupa oprezno, jer batina ima dva kraja. Niko ko dođe posle dosmanlija na vlast nema pravo najmanje godinu dana da menja vaše zakone, već ima obavezu da ih sprovodi upravo onako kako su napisani. To smo se naučili. Zakoni se donose da bi se primenjivali i biće primenjeni. Budite sigurni da će veliki broj članova komisije za lustraciju u međuvremenu da napusti tu komisiju, jer ne želi da učestvuje u ovoj farsi i ne želi da u istoriji bude zapisan kao čovek koji je uništavao srpski parlamentarizam. Mi ćemo ga sigurno upisati u istoriju srpskog radikalizma, pravimo dopunjena izdanja, mi želimo da očuvamo parlamentarizam u Srbiji i svi oni koji narušavaju parlamentarizam i politički život, naći će se u toj knjizi. U startu znajte da svi članovi komisije za lustraciju već imaju svoje poglavlje. Istražićemo sve, i ko ih je predložio, i zašto ih je predložio, i kako je to neko postao stručnjak aprila meseca 2003. godine i kako se došlo do ovog predloga, a verujte, do ovog predloga je moglo da se dođe tako što je pored, recimo, gospođe Vodinelić, predsednik Narodne skupštine mogao da predloži i Kostu Čavoškog i Ratka Markovića i advokata Filu je mogao da predloži, to su ipak izuzetni pravni stručnjaci, i da ih ne pita, da tretira ovde da je predlog uredan, da može da se glasa pro forme, da bi se izabrali oni koji moraju da se izaberu. Budite sigurni, septembra meseca i to posle 11. septembra, poslanička grupa DOS - Reforma sa ove govornice ima da kritikuje predsednika Narodne skupštine što je prekršio proceduru, kao što je prekršena procedura kod izbora članova Radiodifuznog saveta. Vodite računa, onaj ko uništava parlamentarizam snosi veliku odgovornost i nemojte da sprovodite postupak lustracije prema ljudima samo zato što su se suprostavili NATO-u, šiptarskim teroristima, mudžahedinima i onima koji su proterivali i vaše rođake i vaše prijatelje. Onaj ko vas je naučio da ovo radite, pogrešno vas je naučio. Denacifikacija u Nemačkoj 1945. i ovo što vi pokušavate u Srbiji 2003. godine nije isto. Razmislite, pronađite tu razliku da biste sačuvali svoju savest.
Reč ima narodna poslanica Nataša Milojević, predsednik poslanička grupa Socijaldemokratska partija, pa narodni poslanik Petar Petrović, zamenik predsednika poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva.
Poštovano predsedništvo, drage koleginice i kolege, u raspravi o predlogu sastava komisije za sprovođenje Zakona za zaštitu ljudskih prava je bilo prilike da se kaže mnogo toga, pa to ne bih komentarisala, pre svega da ne izazovem replike kolega koji su apostrofirali mnoge prošle teme, a naročito teme od kada ovaj parlament radi u punom sastavu. Ne mogu a da ne povučem paralelu sa drugom procedurom o kojoj smo na ovoj vanrednoj sednici takođe raspravljali, a to je procedura u sprovođenju Zakona o radiodifuziji i procedura izbora Radiodifuznog saveta. Manjkavost u sprovođenju te procedure, za koju je odgovorna Skupština, bojim se da će biti prisutna i u ovom slučaju izbora komisije u skladu sa Zakonom o zaštiti ljudskih prava. Ta manjkavost jednostavno ne sme da se dopusti više. Zašto ne sme? Zato što dobra rešenja i zaista dobri predlozi sadržani u prvih osam ili desetak imena, predlozi predlagača gospođe Nataše Mićić, mogu biti apsolutno devalvirani činjenicom da su predlozi koji se odnose na predstavnike opozicije u ovoj komisiji apsolutno neprihvatljivi, apsolutno neprihvatljivi bar za nas poslanike Socijaldemokratske partije, koji, da podsetim, u slučaju glasanja nisu dali podršku Zakonu o zaštiti ljudskih prava, sa obrazloženjem koje i dalje stoji, da su pojedini članovi zakona, odnosno njegova pojedina rešenja apsolutno neprimenljiva. Evo, u ovom slučaju se to i potvrđuje. Naime, predlagač zakona i predlagač sastava komisije u skladu sa zakonom, predsednica Skupštine, rukovodeći se pre svega osnovnim principom i kriterijumom da u toj komisiji budu ličnosti sa kredibilitetom u sferi ljudskih prava, u pravu je kada uz obrazloženje i uz biografije, koje su nam u obrazloženju date kao prilog, govori o ličnostima koje de fakto jesu, upotrebiću ovaj izraz, prvoborci u ovoj oblasti, ali nikako ne stoji obrazloženje kada je reč o predlozima članova onih opozicionih partija za koje je pojam ljudskih prava bio i ostao samo predmet sprdnje, samo predmet manje-više neduhovitih opaski. Za nas socijaldemokrate je neprihvatljivo da u lustracionoj komisiji bude bilo koji predstavnik Stranke sportskog, pardon, srpskog jedinstva. Za nas socijaldemokrate je neprihvatljivo da u toj komisiji bude bilo koji predstavnik Socijalističke partije. Njihov glavni predstavnik se nalazi tamo gde se nalazi i glavni prekršilac ljudskih prava u ovoj zemlji. Ako to i dalje ostane predlog i ne bude povučen, socijaldemokrate u ovoj skupštini ne mogu da glasaju o takvom predlogu u celini. Ne zato što su protiv Zakona o zaštiti ljudskih prava, ne zato što su protiv lustracije, već zato što je ovakav predlog u skladu sa jednom istinitom pričom koja se desila posle Oktobarske revolucije. Neko je pomenuo, pa da kažem. Kada su jednog kneza, odbeglog iz tada već Sovjetske Rusije, pitali - kako to da ste izgubili, kako to da su crveni pobedili u Rusiji, knez je sve onako preko čaše rekao - aljkavo smo branili Zimski dvorac. Ajte da više ne radimo ni jednu aljkavu stvar u odbrani zakonskih predloga koje ova skupština donosi.
Pravo na repliku, narodni poslanik Petar Petrović.
Čudi me da nas ovde pominju predstavnici jedne partije koja do pre dve godine nije postojala, bili su u nekoj drugoj partiji, ali su posle iznošenja nekih stvari pred ovim parlamentom i pred nama poslanicima, gde smo bili u situaciji da čujemo kako se cepaju čarape, kako se guraju prsti u usta i tako neke slične stvari, i posle toga je došlo do formiranja nove partije, ukradene partije od postojeće partije, i sada se oni ne slažu da bi neko trebalo iz Stranke srpskog jedinstva da bude u komisiji za lustraciju. Za dobro obaveštene i za one koji su stalno u ovoj skupštini, Stranka srpskog jedinstva je jasno stavila do znanja da neće imati svog predstavnika i da ne želi da ima svog predstavnika u komisiji za lustraciju i mislim da je time stvar završena. Vi, dame i gospodo, koji kritikujete Stranku srpskog jedinstva, tamo gde se pojavite svuda imate dostupne medije, pročitajte malo izveštaje sa dopunskih lokalnih izbora u raznim opštinama Srbije, gde vaši kandidati dobijaju ogroman broj glasova, a to je kao slovo "o" - nula. Toliki je vaš rejting u biračkom telu Srbije i toliko bi trebalo da bude vaše pravo da kritikujete nekog. Ako hoćete da kritikujete pojavite se sutradan na izborima u Srbiji samostalno. Nemojte da se šlepujete uz velike partije, pokažite vašu političku moć, vaše političko znanje, vašu političku snagu, a onda ćete dobiti moralno i svako drugo pravo da prozivate druge partije, pa i Stranku srpskog jedinstva. Izgleda da vam je Stranka srpskog jedinstva noćna mora. Razbudite se već jednom.
Pravo na repliku, narodni poslanik Žarko Obradović.
Moram reći gospođi Milojević da je predsednik Socijalističke partije Srbije, gospodin Slobodan Milošević, u Hagu zahvaljujući odluci DOS-a, koju ste vi aminovali i potpisali, jer ste ga kidnapovali iz zatvora. Doći će vreme pa ćete se tog postupka stideti, jer da ste smeli vi bi organizovali navodno suđenje ovde u zemlji. Druga stvar, kako imate morala da pričate o pravu, zakonu i slično, kada kradete stranku čoveku, kada ne poštujete odluku suda. Kako imate morala da držite predavanja drugima. Kako ste prošli na izborima pomenuo je kolega i čujem da je u Pirotu nula. Predstavnik DOS-a - ta stranka - nula. Nemojte da nam držite predavanja ovde, nego izađite i ispričajte to građanima Srbije, pa posle podvucite crtu i na izborima dobijte. Kada dobijete taj legitimitet onda držite ovde predavanja. Ne možete postati stranka zahvaljujući činjenici da imate jedan medij i da imate finansijera koji stoji iza vas. Ne možete.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, drugo javljanje kao zamenik predsednika poslaničke grupe SSJ.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, još jednom sa ove govornice moram da ponovim stav Stranke srpskog jedinstva, odnosno poslaničkog kluba SSJ u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da poslanički klub SSJ ne želi i neće dati kandidata za člana komisije za utvrđivanje prekršilaca ljudskih prava ili komisije za lustraciju, jer smatramo da ono što smo pričali kada je bio na dnevnom redu ovaj predlog zakona stoji i danas, da ovaj zakon nema cilj da poboljša nešto u Republici Srbiji, već da se sa političkim neistomišljenicima ili političkim protivnicima obračuna na način kako je to zamislio predlagač. Sa druge strane, nama iz poslaničkog kluba SSJ nije jasno da može da se prilikom predlaganja kandidata za ovu komisiju krši osnovno demokratsko pravo po nama, a to je da se zatraži saglasnost svakog kandidata ponaosob da jednostavno da pristanak da bude kandidat za člana komisije. Ne može se niko na silu naterati da bude kandidat za nešto, pa makar i član komisije. Šta bi to značilo da taj ko se nađe na listi, a nije dao pristanak, ne daj bože, bar kada je u pitanju SSJ, bude izabran i odmah sutradan bi morao da podnese ostavku kao novi čin. Da li to znači da ta komisija bi mogla da kaže, ne prihvatamo ostavku, ti jednostavno moraš da budeš član komisije. Gde to, dame i gospodo, ima u demokratiji u Evropi. Mislimo da se ishitrilo sa ovim predlogom za komisiju iz ovih ili onih razloga. Ne želim sada ovde da diskutujem i da to obrazlažem. Mogao je da se sačeka neki povoljniji trenutak da se počne sa prikupljanjem i pripremanjem kandidata. Sam Zakon o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, takođe, kao što vam je poznato, donet je ishitreno, veoma brzo, predložen je od strane jedne partije, a koju su podržale druge partije iz vladajućeg DOS-a i to je njihovo pravo da podrže taj zakon. Ako su ga već usvojili, neka formiraju svoju komisiju, neka lustriraju one za koje smatraju da treba da podležu lustraciji. Što se tiče SSJ-a, ne želimo i nećemo da učestvujemo u tome. Još jednom ponavljam, bilo bi iluzorno da se kandidat SSJ-a nađe na listiću i da neko eventualno glasa, a da on jednostavno ne želi i nije dao saglasnost. Zato molim, kada se bude odlučivalo, da se kandidat SSJ-a ne nađe na listiću, a istovremeno izjavljujem da poslanici iz poslaničkog kluba SSJ neće učestvovati u glasanju za komisiju za utvrđivanje krešenja ljudskih prava.
Hvala. Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Da.) Drugo javljanje, narodna poslanica Nataša Milojević, predsednica poslaničke grupe Socijaldemokratske partije.
Poslanici Socijaldemokratske partije, kada smo raspravljali o Zakonu o zaštiti ljudskih prava, izneli su nekoliko argumenata zašto bi trebalo pažljivo ili pažljivije pristupiti izradi ovog zakona. Ova diskusija, naročito neposredne diskusije su potvrdile da smo bili u pravu. Ono što je jako važno da se naglasi jeste da je zaštita ljudskih prava nešto što je trebalo, ako do sada nije, a od sada mora, da bude osnovni cilj demokratskih snaga u ovoj zemlji, ne samo u ovoj skupštini. Ne samo da bude osnovni cilj, nego misija ili ono što je gospođa Mićić rekla, politika 21. veka. Ukoliko se to ne dogodi, a neće se dogoditi primenom ovog zakona, jer ima manjkavosti, on mora da se popravi, pa da ne bismo više nikada bili u situaciji da oni koji su bili glavni prekršioci ljudskih prava, građana ove zemlje i građana prethodne države, sada svečano izjavljuju da oni neće učestvovati u komisiji za zaštitu ljudskih prava, jer su tako odlučili. Ne, mi nećemo njih u tim komisijama, jer smo mi tako odlučili.
Za reč se javio narodni poslanik Zoran Ćirković, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o lustraciji trebao bi da liči na slične zakone donete u zemljama realnog socijalizma i komunizma, blagovremeno, onda kada je on pao krajem 1980. i početkom 1990. već prošlog veka. Kada je u pitanju Srbija, on je u tragičnom zakašnjenju, ali čini mi se da on ovako, kako je koncipiran, kao i zamišljen, neće ni ispuniti svoju svrhu i suštinsku namenu. Neću govoriti o formalnim primedbama na njegovo sprovođenje i na ovu komisiju, neću isticati da su neki predloženi članovi komisije povukli svoju kandidaturu iz razloga što o njoj nisu bili obavešteni ili prosto što smatraju da se nalaze u lošem društvu. Neću isticati rokove koji su u zakašnjenju, ali suštinski ostaje pitanje, Zakon o lustraciji treba da označi prekid sa vremenom komunizma, ali nažalost, ova vlast je u kontinuitetu sa onim komunističkim periodom pre Osme sednice. Ovo je tihi obračun komunista sa komunistima. Mi, koji smo žrtve kršenja ljudskih prava, u takvom obračunu ne smatramo da treba da učestvujemo. Mi, zaista, ne znamo ko će ovde koga da lustrira. Recimo, u celom zakonu se ne pominje da postoji odgovornost Komunističke partije. Komunistička partija, po svojoj suštini, jeste jedna zločinačka organizacija, naravno. To ne znači da su svi njeni članovi zločinci. Ne, daleko od toga. Ovaj zakon o lustraciji prosto to pitanje ne postavlja. Vi govorite o nekim ekskluzivnim ljudskim pravima i, otprilike, govorite samo da su kršena od 1976, kao što zakon ističe, a naročito od 1990. godine, kao što ćete ga, kako osećam, primenjivati. Kršenja ljudskih prava postojala su i ranije i mi znamo ko sunjegovi vinovnici. Da bi ovaj zakon imao smisla, morao bi se prvo izvršiti čin lustracije. Zaista se pitam, pozivate se na dosijee, koje je Služba državne bezbednosti vodila o pojedinim nepodobnim licima, naravno sa stanovišta vlasti, a sada je Ustavni sud osporio uredbu kojom su imaoci dosijea mogli da izvrše uvid u sadržaj. Istina, taj sadržaj je u dobroj meri prepariran. Imena doušnika, imena saradnika su prekrivena, imena ljudi koji su kršili ljudska prava su sačuvana. Saznajemo da su ti dosijei sada u posedu MUP-a, a gospodin Dinkić ističe da ministar policije sa tim dosijeima drži pola Vlade u šaci. Sada se zaista pitam, kako će taj zakon o lustraciji da bude primenjen, koja je to kategorija stanovištva. Nije kršenje ljudskih prava nešto imaginarno, o čemu mi nešto ne znamo. Kršenje ljudskih prava je realno, opipljivo i trag je o njemu ostao. Pitam se, zaista, ako su ljudi koji su imali te dosijee sprečeni da iste pročitaju, a komisiji dajete diskreciono pravo da ona otvori taj dosije i da ga koristi, pa šta ćemo onda sa žrtvama, šta ćemo sa onima koji su pogođeni represivnim merama koje je prethodna vlast u kontinuitetu primenjivala. Iz tog razloga, poslanička grupa Nove Srbije neće podržati odluku o biranju članova komisije za lustraciju, iz razloga što ovaj zakon i ova komisija neće ostvariti cilj za koji smo verovali da će biti ostvaren nakonpetooktobarskih promena. Hvala lepo.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Pošto smo završili jedinstveni pretres o Predlogu za izbor članova komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava, dozvolite mi da dam završnu reč, a u skladu sa članom 138. Poslovnika. Najkraću moguću završnu reč.
Reč ima predlagač akta, narodna poslanica i predsednica Narodne skupštine, Nataša Mićić.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, htela bih svima koji su učestvovali u raspravi da zahvalim. Smatram, međutim, da primedbe koje ste izneli na sastav komisije, a ja sam predložila, nisu ozbiljne, osim ozbiljnije primedbe da je u sastav komisije trebalo da uđu i opozicioni poslanici, a oni su međutim odustali. Poštovala sam svoju zakonsku obavezu koja kaže da moram da predložim poslanike sa različitih izbornih lista. Oni su naknadno odustali i mi o njima nećemo glasati. Smatram da je predlog za izbor članova komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava dobar i da ćete vi među njima danas, naravno, izabrati najbolje. Zahvaljujem.
Zaključujem jedinstveni pretres.
Zaključujem jedinstveni pretres i pristupićemo glasanju. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOZI ZA RAZREŠENjE ČLANOVA SAVETA REPUBLIČKE RADIODIFUZNE AGENCIJE Pre nego što pređemo na odlučivanje, podsećam vas da je članom 29. stav 4. Zakona o radiodifuziji predviđeno da se odluka o razrešenju člana Saveta smatra usvojenom ako je za nju glasala većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o predlozima odluka, prelazimo na odlučivanje. 1. Stavljam na glasanje Predlog odluke o razrešenju Nenada Cekića članstva u Savetu Republičke radiodifuzne agencije. Za 53, protiv 103, uzdržanih 16, nisu glasla 24, od ukupno 196 prisutnih narodnih poslanika. Pošto su za Predlog odluke glasala 53 narodna poslanika, što predstavlja manje od polovine od ukupnog broja, konstatujem da Narodna skupština nije usvojila Predlog odluke o razrešenju Nenada Cekića članstva u Savetu Republičke radiodifuzne agencije. 2. Stavljam na glasanje Predlog odluke o razrešenju profesora doktora Vladimira Cvetkovića članstva u Savetu Republičke radiodifuzne agencije. Za 53, protiv 106, uzdržanih 17, nije glasao 21, od 197 narodnih poslanika. Pošto su za Predlog odluke glasala 53 narodna poslanika, što predstavlja manje od polovine od ukupnog broja, konstatujem da Narodna skupština nije usvojila Predlog odluke o razrešenju profesora doktora Vladimira Cvetkovića članstva u Savetu Republičke radiodifuzne agecnije. 3. Stavljam na glasanje Predlog odluke o razrešenju Gorana Radenovića članstva u Savetu Republičke radiodifuzne agencije. Za 73, protiv 98, uzdržanih 11, nije glasalo 15, od 197. Pošto su za Predlog odluke glasala 73 narodna poslanika, što predstavlja manje od polovine od ukupnog broja, konstatujem da Narodna skupština nije usvojila Predlog odluke o razrešenju Gorana Radenovića članstva u Savetu Republičke radiodifuzne agecnije. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZA IZBOR ČLANOVA KOMISIJE ZA ISPITIVANjE ODGOVORNOSTI ZA KRŠENjE LjUDSKIH PRAVA Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu za izbor članova komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava, a pre prelaska na glasanje, podsećam vas da se, prema članu 23. stav 3. Zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, članovi komisije biraju tajnim glasanjem. Predlažem da se tajno glasanje o kandidatima obavi upotrebom elektronskog sistema za glasanje. Stavljam na glasanje predlog da se tajno glasanje o kandidatima za izbor članova komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava obavi upotrebom elektronskog sistema za glasanje. Za 111, nisu glasla 47, od 158 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila predlog da se tajno glasanje obavi upotrebom elektronskog sistema. Pre prelaska na glasanje, dozvolite da vas podsetim da se u režimu tajnog glasanja upotrebom elektronskog sistema za glasanje ne može rekonstruisati kako je koji poslanik glasao. Napominjem da je, u skladu sa članom 23. stavovi 4. i 5. Zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, za člana komisije izabran kandidat koji je dobio većinu glasova prisutnih narodnih poslanika. Ako više kandidata dobije podjednak broj glasova, glasanje se, naravno, ponavlja. Ako se ni u ponovljenom glasanju ne postigne većina glasova iz prethodnog stava, za članove komisije su izabrani kandidati koji su u okviru svoje grupe dobili najveći broj glasova. Prelazimo na tajno glasanje upotrebom elektronskog sistema za glasanje. Najpre ćemo glasati o kandidatima iz reda sudija Vrhovnog suda Srbije. Stavljam na glasanje predlog da se za člana komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda sudija Vrhovnog suda Srbije izabere Vida Petrović-Škero. Za osam, protiv 49, uzdržan 21, nije glasalo 23, od 121 narodnog poslanika. Predlažem da utvrdimo da li imamo kvorum za odlučivanje. Molim narodne poslanike da ubace identifikacione kartice u svoje poslaničke jedinice. Pošto je tajno glasanje samo se pali žuto. Konstatujem da nemamo kvorum za odlučivanje i odlažem glasanje za 15,00 časova. [[Posle pauze - 17.30]] Poštovane dame i gospodo, molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Najpre ćemo glasati o kandidatima iz reda Vrhovnog suda Srbije. 1. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda sudija Vrhovnog suda Srbije izabere Vida Petrović Škero. Za 13, protiv 68, uzdržan 21, nije glasalo 25, od 127 narodnih poslanika. Glasanje je tajno i signalizacija je žuta. Dakle, nema ni zeleno ni crveno, da vas to ne zbunjuje. 2. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda sudija Vrhovnog suda Srbije izabere Sonja Manojlović. Za 97, protiv četiri, uzdržan jedan, nije glasalo 25, od 127 narodnih poslanika. 3. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda sudija Vrhovnog suda Srbije izabere Jelena Borovac. Za jedan, protiv 94, uzdržanih sedam, nije glasalo 25, od 127 narodnih poslanika. 4. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda sudija Vrhovnog suda Srbije izabere Vera Pešić. Za 96, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 28, od 126 narodnih poslanika. 5. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda sudija Vrhovnog suda Srbije izabere Vladimir Tamaš. Za 98, protiv tri, uzdržan jedan, nije glasalo 25, od 127 narodnih poslanika. 6. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda sudija Vrhovnog suda Srbije izabere Miroslav Letić. Za tri, protiv 100, uzdržana četiri, nije glasao 21, od 128 narodnih poslanika. Polazeći od rezultata glasanja, konstatujem da su za članove Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava, iz reda sudija Vrhovnog suda Srbije, izabrani sledeći kandidati, i to: gospođa Sonja Manojlović sa 97 glasova, gospođa Vera Pešić sa 96 i gospodin Vladimir Tamaš sa 98 glasova. Sada ćemo glasati o kandidatima iz reda istaknutih pravnih stručnjaka. 1. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda istaknutih pravnih stručnjaka izabere prof. dr Vesna Rakić-Vodinelić. Za 106, protiv četiri, uzdržan jedan, nije glasalo 18, od 129 narodnih poslanika. 2. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda istaknutih pravnih stručnjaka izabere prof. dr Mijat Damjanović. Za 11, protiv 91, uzdržana četiri, nije glasalo 23, od 129 narodnih poslanika. 3. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda istaknutih pravnih stručnjaka izabere prof. dr Dobrosav M. Mitrović. Za 96, protiv tri, uzdržanih pet, nije glasalo 24, od 128 narodnih poslanika. 4. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda istaknutih pravnih stručnjaka izabere dr Tamaš Korhec. Za 86, protiv 17, uzdržana tri, nije glasalo 22, od 128 narodnih poslanika. 5. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda istaknutih pravnih stručnjaka izabere Vlastimir Janković. Za 13, protiv 93, uzdržana tri, nije glasalo 19, od 128 narodnih poslanika. 6. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda istaknutih pravnih stručnjaka izabere mr Mirjana Jovanović-Tomić. Za šest, protiv 94, uzdržana četiri, nije glasalo 23, od 127 narodnih poslanika. Konstatujem da su za članove Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava, iz reda istaknutih pravnih stručnjaka, izabrani gospođa Vesna Rakić-Vodinelić, gospodin Dobrosav Mitrović i gospodin Tamaš Korhec. Sada ćemo glasati o kandidatima iz reda zamenika Republičkog javnog tužioca. Podsećam vas da su kandidati: 1. Bogdan Stanković 2. Maja Stefanović. 1. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda zamenika Republičkog javnog tužioca izabere Bogdan Stanković. Za 97, protiv pet, uzdržanih četiri, nije glasao 21, od 127 narodnih poslanika. 2.Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda zamenika Republičkog javnog tužioca izabere Maja SteFanović. Za tri, protiv 89, uzdržanih devet, nije glasalo 27, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je za člana Komisije izabran gospodin Bogdan Stanković, zamenik Republičkog javnog tužioca. Sada ćemo glasati o kandidatima iz reda narodnih poslanika koji su diplomirani pravnici. Podsećam vas da članovi Komisije moraju biti narodni poslanici sa različitih izbornih lista. Sa izborne liste Demokratske opozicije Srbije kandidati su sledeći: 1. Sima Radulović, iz poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije, 2. Srđan Sikimić, iz poslaničke grupe DOS - Demokratska alternativa. 1. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda narodnih poslanika koji su diplomirani pravnici izabere Sima Radulović. Za 101, protiv šest, uzdržana dva, nije glasalo 17, ukupno 126 narodnih poslanika. 1. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava iz reda narodnih poslanika koji su diplomirani pravnici izabere Srđan Sikimić. Za 19, protiv 63, uzdržanih 17, nije glasalo 28, ukupno 127 narodnih poslanika. Konstatujem da je iz reda narodnih poslanika sa poslaničke liste DOS - Reforma Srbije izabran narodni poslanik Sima Radulović. Podsećam vas da su predloženi kandidati iz reda narodnih poslanika opozicionih poslaničkih grupa, Socijalističke narodne stranke narodni poslanik Zoran D. Nikolić i iz poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva narodni poslanik Petar Petrović, obavestili da ne prihvataju da budu kandidati za članove Komisije. Pošto smo obavili glasanje o kandidatima, dozvolite mi da u svoje ime i u vaše ime čestitam kandidatima na izboru. Pošto smo obavili razmatranje svih tačaka dnevnog reda, zaključujem sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Posebno želim da se zahvalim narodnim poslanicima na strpljenju. (Sednica je završena u 17,45 časova.)
REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE DVANAESTO VANREDNO ZASEDANjE 15. jul 2003. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 17,45 časova. Predsedava Nataša Mićić, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Shodno članovima 162, 165. i 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 80. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre usvoji predloge zakona iz dnevnog reda ove sednice, čime bi se obezbedilo efikasno funkcionisanje državnih i drugih institucija i opšta stabilnost privrede. Dostavljeni su vam zapisnici sednica Osmog i Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Prelazimo na odlučivanje o zapisnicima. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini, održane 4, 5, 10, 11. i 17. juna 2003. godine. Za 111, protiv niko, uzdržana dva, nije glasalo 35, ukupno 148 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini, održane 17, 18, 19, 24. i 25. juna i 1. jula 2003. godine. Za 117, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 54, ukupno 171 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade Republike Srbije, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Dvanaestog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o finansiranju političkih stranaka, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 2. Predlog zakona o Narodnoj banci Srbije, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama i drugim finansijskim organizacijama, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 5. Predlog carinskog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Narodni poslanik Siniša Mitrović, na osnovu člana 136. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, predložio je da se spoji rasprava o Predlogu zakona o Narodnoj banci Srbije i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama i drugim finansijskim organizacijama (2. i 3. tačka dnevnog reda). Takođe je predložio da se spoji rasprava i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama i Predlogu carinskog zakona (4. i 5. tačka dnevnog reda). Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 114, protiv 69, uzdržana tri, nije glasalo 10, ukupno 196 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 81. predlažem da Skupština u toku vanrednog zasedanja radi do 20 časova, svaki dan, i predlažem, na osnovu člana 137, da rasprava o amandmanima na svih pet tačaka dnevnog reda traje tri minuta.
To su, dakle, dva predloga. Stavljam na glasanje prvi predlog, da Narodna skupština zaseda u toku Dvanaestog vanrednog zasedanja do 20 časova. Za 104, protiv 71, uzdržana dva, nije glasalo 26, ukupno 203 narodna poslanika. Konstatujem da je prihvaćen prvi predlog da se radno vreme produži do 20 časova. Drugi predlog je da se rasprava o amandmanima vodi najviše tri minuta po svakoj tački dnevnog reda. Stavljam na glasanje ovaj predlog narodnog poslanika Bojana Pajtića. Za 115, protiv 72, uzdržanih nije bilo, nije glasao 21, ukupno 208. Konstatujem da je prihvaćen predlog narodnog poslanika Bojana Pajtića da rasprava o amandmanima po svakoj tački dnevnog reda iznosi najviše tri minuta. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O FINANSIRANjU POLITIČKIH STRANAKA (načelna rasprava) Primili ste Predlog zakona koje je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Srđa Popović, Zeldžo Hurić, Vladimir Dobrosavljević, Branislav Blažić, Branislav Vakić, Srboljub Živanović, Veroljub Arsić, Milorad Mirčić, Dragan Ljubojević, Milovan Radovanović, Nataša Jovanović, Stevan Kesejić, Dragoljub Stamenković, Petar Jojić, Zlatan Jovanović, Slobodan Janjić, Vitomir Plužarević, Ljubomir Kragović, Goran Cvetanović, Dragan Pavlović, Lazar Marjanski, Vjerica Radeta, Dragan Čolić, Joca Arsić, Branko Ružić, Živodarka Dacin, Đura Lazić, zajedno Hranislav Perić i Dragan Todorović, Jovan Todorović, Sreten Mitrović, zajedno Rajko Baralić i Joca Arsić, Leila Ruždić-Trifunović, zajedno Petar Petrović, Miloš Lukić i Jelena Maslovara-Ralević i Bratoljub Janačković. Primili ste i obaveštenje narodnog poslanika Joce Arsića da povlači amandman na član 4. koji je podneo 15. jula 2003. godine u 11,30 časova, tako da u proceduri ostaje amandman koji je podneo istog dana ali u 12,00 časova. Primili ste izveštaj Odbora za finansije. Molim predstavnike poslaničkih grupa da podnesu liste sa prijavljenima za reč po ovoj tački dnevnog reda. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika, otvaram načelni pretres. Pošto predstavnik predlagača još nije stigao, na putu je, pitam da li želi reč izvestilac Odbora za finansije, gospodin Nenad Bogdanović? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.)
Vanredno stanje je nastavljeno, sablja je izvučena ali nije vraćena i, za divno čudo, u proceduri imamo dva zakona koja se tiču političkih stranaka. Prvi je zakon o političkim strankama koji nije ugledao svetlost dana, ali je očigledno prioritetan ovaj zakon o finansiranju političkih stranaka. Tu kreću prvi problemi sa ovim predlogom zakona, jer praktično ni predlagač ne zna koga obavezuje ovaj zakon, na koga se ovaj zakon odnosi. Potrebno je da se reguliše finansiranje političkih stranaka, ali sa gledišta ostvarivanja Ustavom garantovane slobode političkog organizovanja i delovanja, a ne sa ciljem da se finansijski, materijalno i na drugi način ugase političke stranke i da im se toliko oteža mogućnost političkog delovanja da se praktično dovodi u pitanje da li postoji sloboda organizovanja i političkog delovanja. I ovaj predlog zakona je u prilog svemu ovome što je rađeno od 18. marta do današnjeg dana, to je jedan kontinuitet, preslikan, da se u parlamentu ugasi javna reč, ali i da se bitno oteža, pa čak na neki način i onemoguće političke stranke koje nisu po volji vlasti da politički deluju. Nemoguće je pričati o politici, o slobodi političkog delovanja, ukoliko su mediji zatvoreni za samo neke političke stranke. Nemoguće je pričati o slobodi političkog delovanja ako nema direktnog prenosa iz ove sale, da građani vide ko kako zastupa one koji su ga birali, i građani nemaju ona elementarna i osnovna saznanja o alternativama postojećem političkom establišmentu, zvanom dosmanlije. Dakle, ovaj zakon ne bi smeo da se donese pre nego što na dnevnom redu bude zakon o političkim strankama. Onaj predlog zakona koji je u proceduri je loš zakon, jer omogućava da kao političke stranke egzistiraju i nedefinisane grupe građana, odnosno udruženi građani koji očigledno nemaju niti motiv, niti želju da se bave politikom, već da hvataju priključak sa postojećim strankama na vlasti, a to se uklapa u ono što je jedan od poslanika DOS-a pokušao da provuče kroz jedan amandman na jedan član koji praktično omogućava segedinske seminare i subverzivno dejstvo pojedinih političkih stranaka. Mi na političkoj sceni imamo nešto što se zovu političke stranke, koje raspolažu ogromnim bogatstvom, poput Nove demokratije, a sad su se nazvali Liberalima, a znate i sami, pre desetak godina oni su zgrabili pola imovine Saveza socijalističke omladine, sada rentiraju tu imovinu, izdaju u zakup. Marginalna stranka se uvek, kao parazit, uhvati za vlast, ali vidite i sami, oni nemaju problem finansiranja, mada nemaju neko bogzna članstvo, niti neko uporište u političkom životu. Mi smo na ovaj predlog zakona podneli 20 amandmana, pre svega sa ciljem da ga unormalimo u onoj meri da ne sputava slobodu političkog delovanja. Ima tu nekih rešenja koja su prihvatljiva, i oko finansiranja političkih stranaka iz budžeta i oko učešća u raspodeli sredstava namenjenih izbornim kampanjama, ali brojna ograničenja u sticanju, korišćenju i raspolaganju sredstvima, posebno neke besmislene evidencije, i pored postojećih inspekcijskih organa uvođenje jednog novog inspekcijskog organa koji se zove Odbor za finansije Narodne skupštine, potpuno su neprihvatljivi, jer radno telo Narodne skupštine ne može biti organ koji odlučuje i rešava o pravima i interesima bilo koje stranke, bilo da je u pitanju fizičko ili pravno lice. Tu je možda i najveća suprotnost ovog zakona sa odredbama Ustava, i ovog i budite sigurni budućeg, jer se političko delovanje dovodi u zavisnost od obezbeđenja sredstava, da stranka mora da bude podobna, prihvatljiva za vladajuću većinu, ako želi da opstane na političkoj sceni. Brojna ograničenja imaju pre svega tu funkciju da se pripremi teren za buduće parlamentarne izbore, a verovatno bi trebalo da budu i predsednički izbori i ko zna koji sve drugi izbori, možda čak na svim nivoima, jer je očigledno da postojeća DOS-manlijska politička garnitura nije u mogućnosti, niti je sposobna da razreši goruće ekonomske, socijalne, nacionalne, pa i ljudske probleme koji svakodnevno sve više eskaliraju. Srpska radikalna stranka naravno neće da glasa za ovaj predlog zakona, niti u načelu. Amandmanima pokušavamo da ovo na nešto liči, ali opet moram da iskoristim priliku da upozorim one stranke koje su formalno-pravno još u DOS-u da Srpska radikalna stranka ima da preživi i ovu torturu i ovaj nasrtaj. Mi smo na vreme očišćeni i pripremljeni za ono što nam se sprema, a da vam ne pričam o tome kako se pokušava i danas da se Srpska radikalna stranka izbaci iz Magistrata, zgrade koja je uzeta u zakup i za koju je plaćen zakup 30 godina unapred, a pri tome se ona zgrada u Krunskoj koristi, pa neka razmisle predlagači da li je identična situacija i na kojoj strani je pravo, pravda i istina. Moram da ukažem na još jednu situaciju, da pojedine poreske uprave skidaju sredstva Srpskoj radikalnoj stranci, i to po osnovu običnog pisma koje upute javna preduzeća za gazdovanje poslovnim prostorom, tako da se zakupnina naplaćuje od nas kao da je u pitanju neki javni prihod. Zakupnina je nešto ugovorno, neka klasična obligacija, ali to ne vredi. To je pogotovo prisutno na Vračaru, a vidim da poprima dimenzije, jer se širi i na drugim mestima. Dakle, vodite računa opet kada donosite zakon, pa bez obzira da li će biti 128 ili 129, kako će da se nakrpi ta većina, vodite računa. Pišete novi standard, pišete nešto što mora da se primeni, pa da li ovako, da li onako, a Srpskoj radikalnoj stranci, verujte, ništa nećete moći da uradite ovim zakonom. Mi smo naviknuti. Svakodnevno se vrte te neke inspekcije, kontrole našeg poslovanja, od članarine preko naše izdavačke delatnosti. Ako, neka državni organi kontrolišu, i treba da rade svoj posao, ali obratite pažnju, pa makar sredite onu dokumentaciju koja se tiče materijalno-finansijskog poslovanja stranaka koje sada čine DOS. Verujte, kada pukne tikva onda kreće međusobno optuživanje, prozivanje, a videćete posle pada ove vlasti koliko će prljavštine, pa čak i otvorenih priznanja o sprezi sa organizovanim kriminalom da izađe, a ona "sablja" verovatno će da zalebdi ponovo, pa onaj koji je potegao neka poprilično razmišlja, jer unutar DOS-a postoji nekoliko stranaka koje su bogate, a niti imaju članstvo, niti imaju ideologiju, već predstavljaju interes određenih lobija.
Reč ima predstavnik predlagača, mr Božidar Đelić, ministar finansija i ekonomije u Vladi Republike Srbije, pa narodni poslanik Dejan Mihajlov i posle njega narodni poslanik Zoran Anđelković, po do sada prijavljenim predstavnicima poslaničkih grupa.
Gospođo predsednice, poštovani poslanici, dame i gospodo, velika je čast predstaviti danas ovo što je možda jedan od najvažnijih zakona koje je Vlada Republike Srbije predstavila ovom cenjenom domu. Izuzetna mi je čast da predstavim ovaj zakon koji će, čini mi se, u mnogo čemu poboljšati prilike u našoj zemlji i dovesti do veće moralizacije javnog života i mnogo veće transparentnosti u finansiranju političkog života. U svim zemljama, ne samo u tranziciji, nego u svim razvijenim zemljama, uvek se postavlja pitanje uticaja koji može imati ekonomska ili pak kriminalna moć na političku vlast i na koji način se može sprečiti ili do najmanje mere veoma žustro suzbijati jedan takav uticaj. Ovaj predlog zakona koji je danas pred vama je jedan decidan korak napred, koji na pragmatičan način, sa jedne strane, uvažava realnost naše zemlje i njene specifičnosti i pre nego što razložim malo više neke od odredbi koje se nalaze u ovom zakonu želim da se zahvalim CESID-u, nevladinoj organizaciji koja je predložila neke od elemenata koji su u ovom zakonu, ali isto tako prof. dr Vladimiru Goatiju, koji je radio u ime Saveta za borbu protiv korupcije Vlade Republike Srbije. Oni su, ne samo prof. Goati nego i svi članovi Saveta za borbu protiv korupcije Vlade Republike Srbije, razmotrili neke ranije verzije ovog zakona, dali svoj doprinos i njihove kritike su u potpunosti uvažene. Oni su, kao i svi oni koji su učestvovali u mnogobrojnim javnim raspravama sa domaćim i inostranim ekspertima, sa ljudima koji vode političke partije, doprineli da ovaj zakon, koji nije od onih najdužih koje sam imao priliku da vam predstavim, ali je jedan od najvažnijih, da ovaj tekst bude taman onakav kakav treba Srbiji. Ono što možemo da kažemo to je da je ovo bilo jedno od ključnih predizbornih obećanja DOS-a. Da li je sada došlo do nekog zakašnjenja? Jeste, ovaj zakon je trebalo da dođe nešto ranije, međutim tražilo se najbolje rešenje i mislim da je veoma uputno i da je dobro da jedan ovakav zakon bude predložen ovom cenjenom domu. Radujem se unapred najavama da će mnoge poslaničke grupe podržati ovaj predlog zakona, tako da postoji jedan veoma široki konsenzus oko odredbi koje se nalaze u njemu. Ako pređemo na nekoliko ključnih elemenata ovog zakona, želim da predočim sledećih sedam tačaka. Prva tačka je da u ovom zakonu postoji razuman balans između finansiranja iz javnih i privatnih izvora. Ako pogledamo druge zemlje, postoje zemlje i to razvijene gde ne postoji javno finansiranje političkih partija: Švajcarska, primera radi, a u Italiji samo za kampanje. Isto tako, imamo jedan broj, i tu je već većina zemalja, gde postoji bar delimično finansiranje troškova političkih partija iz budžeta. Rekao bih da je taj standard nešto što se sve više i više viđa. Mogu da kažem da ako pogledamo ovaj zakon u celini, on je već doveo našu zemlju do jednog nivoa koji je u skladu sa preporukom Saveta Evrope i onom koja je usvojena 8. aprila 2003. godine na 835. sastanku, koji se ticao opštih pravila protiv korupcije u finansiranju političkih partija i izbornih kampanja. Ovi standardi koje imamo u ovom zakonu su u potpunosti u skladu sa onim što je Savet Evrope preporučio, tako da u samom startu i sa ovim zakonom mi smo u nekim evropskim merilima i trendovima, a istovremeno uvažavamo našu realnost. To finansiranje i balans između javnih i privatnih priloga i izvora su prava mera za Srbiju. Što se tiče javnih izvora, u ovom momentu ne postoji pravna praznina u smislu da već postoji jedan zakon o finansiranju političkih stranaka u Srbiji i isto tako postojao je doskoro, sve do ustavnih promena, jedan istovetan zakon koji se ticao partija koje su bile na saveznom nivou. Tu je, moram reći, bio jedan svojevrstan paradoks, jer svakog meseca, shodno zakonu, Ministarstvo finansija i ekonomije Republike Srbije prosleđuje svim političkim strankama jednu sumu koja omogućava da se finansiraju političke partije. Međutim, ta sredstva su dosta limitirana i to je nekih 70 miliona dinara ukupno; do prošle godine, primera radi, ukupna sredstva koja su bila dostavljena političkim partijama na saveznom nivou su bila 260 miliona dinara. Znajući da je tamo dobar deo političkih partija bio iz Crne Gore možemo reći, a da istovremeno znamo da je sve to finansirao srpski poreski obveznik prošle godine, da je srpski poreski obveznik nekih 300 miliona dinara posvetio toj nameni. Ovaj zakon, ukoliko ga ovaj cenjeni dom usvoji, predviđa da 0,15%, znači bez diskrecije, tako da ne postoji nikakva diskrecija ma koja vlada bila na vlasti, mi imamo mogućnost da izdvojimo prema budžetu za ovu godinu i to bi bila jedna procena za ovu godinu i to bi iznosilo nekih 400 miliona dinara za one partije koje su u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Neće postojati dodatno finansiranje na saveznom nivou, tj. na nivou državne zajednice, to nije predviđeno, kao što i ne postoji na nivou državne zajednice registracija političkih partija. Ako pogledamo prve nacrte budžeta za sledeću godinu, ekvivalentna cifra bi bila oko 500 miliona dinara i tu je ključ da se 30% tih sredstava deli, po istim nivoima, političkim partijama, ma koliko one imale poslanika, a da se ostatak, tj. 70% deli po ključu prema broju poslanika koje ta politička partija ima. Naravno, na Odboru se postavilo pitanje šta je tu merilo, da li je to ono što je bila prvobitna volja birača, onaj prvi sastav, ili, posle odluke Ustavnog suda Republike Srbije, da li je to sadašnja situacija i da li ona treba da se menja. Odgovor je da tu nije nadležan ovaj zakon, već izborni zakon i sve one odluke, naročito Ustavnog suda koje određuju ko je pripadnik koje političke grupacije u ovom domu. Drugo je pitanje da li je dobro za zemlju da ne postoji imperativni mandat, u to ne bih ulazio. Lično mislim da nije dobro. Jer, naš ustav i zakon, njihova interpretacija i mišljenja Ustavnog suda su onakvi kakvi jesu. Tim novcem dolazi i maksimum koji neće moći da pređe bilo koja politička partija iz privatnih izvora. Odmah da napomenem, kada govorimo o balansu između javnih i privatnih prihoda političkih stranaka, mora se naći balans između minimuma koji budžet treba da obezbedi, priznajući tako da je demokratija, kao što je Čerčil rekao, najmanje loš način organizovanja života u društvu, da demokratija ima puno vrlina, ali isto ima i neku cenu. Na taj način i kroz to finansiranje, kroz budžet, a u to smo ubeđeni, veliki broj stranaka i lidera stranaka imaće glavobolju manje u smislu da neće biti u stalnom grču da obezbede taj minimum finansiranja za onaj minimum funkcionisanja njihovih partija, od kancelarija, nekoliko ljudi koji to rade, troškova za struju, telefon, poštanske markice i mnogo štošta, a što je normalni život jedne političke stranke. Na taj način, za one manje stranke, pritisak od strane nekih donatora, pritisak sa strane novca biće manji i očekujem da, zahvaljujući ovom delu finansiranja, to bude napredak za demokratiju i da oni koji možda nemaju puno glasova ne budu, ukoliko većine budu tesne, predmet velikog interesovanja i velikih iskušenja od strane nekih ekonomski uticajnih ljudi. S druge strane, uzmimo primer Slovenije, zahvaljujući njihovoj veoma dobroj ekonomskoj situaciji, bili su u stanju da obezbede da iz njihovog budžeta finansiranje političkihstranaka bude toliko da bukvalno danas ne postoji interes političkih partija da dobijaju nove članove, jer, jednostavno, to im je finansijski manje važno i to je nešto što se u ovom zakonu izbegava. Opredeljenje u ovom zakonu je da se jedna vitalnost političke ideje dokazuje time što se prikuplja veliki broj članova, a članarina je pitanje statuta. Svi dobro znamo šta otprilike može biti članarina i tu nema nikakvog limita da političke partije mogu da prikupljaju. Naravno, imajući u vidu da će i to biti javno, veoma brzo će se razotkriti neka zloupotreba u smislu da neko propisuje enormno velike članarine. Zna se šta je normalna članarina za fizička i pravna lica i, na taj način, ne bi trebalo da bude problema u toj promeni. Međutim, za ono što je privatni deo tu postoji višestruko ograničenje. Prvo ograničenje, to je da nijedno fizičko lice ne može dati članarinu iznad 10 prosečnih plata Republike Srbije u datoj godini. Nijedno pravno lice, niti preduzetnik ne može dati više od 100 prosečnih plata za finansiranje političke partije. Na taj način, maksimalni iznos, kao što vidimo, jeste nekih milion dinara ili nekih 15.000 evra koliko može maksimalno neko pravno lice biti donator iznad te statutarne članarine bilo kojoj političkoj partiji. Ne samo to. Ako znamo da je ovo predloženo, a to je 0,15% od budžeta Republike Srbije, umanjeno za transfere prema fondovima socijalnog osiguranjai drugim nivoima vlasti, predviđeno je da postoji i finansiranje političkih stranaka na nivou AP i lokalne samouprave sa 0,10% njihovih budžeta, isto umanjeno za transfere drugim nivoima vlasti. Na taj način, omogućuje se i javno finansiranje iz budžeta možda nekih manjih stranaka koje imaju jedan interes koji je više lokalne prirode iz raznoraznih razloga, bilo da oni predstavljaju neku precizniju grupu ili grupaciju, ali istovremeno pokazuje se da postoji jedan limit. U svakom slučaju, bilo koja stranka, sa izuzetkom članarina, a shodno odredbama ovog zakona, ne može prikupljati iz tih privatnih priloga više od 100% istog iznosa koji dobija iz budžeta. Na taj način, ako kažemo da u redovnoj godini, bez izbora, otprilike, ako uzmemo budžet ove godine, nekih 400, 500 miliona dinara bude dolazilo iz budžeta na sva tri nivoa, to znači da je ukupno novac koji se može u jednoj godini koja nije izborna uvesti u finansiranje političkih partija nešto manje od milijardu dinara. To je, otprilike, neki ishod koji je, čini nam se, nešto što je primereno trenutnoj situaciji. Kada budem dodao da se u jednoj izbornoj godini na to dodaje dodatno finansiranje od 0,1% iz budžeta Republike Srbije i 0,05% za ostala dva nivoa, tu se isto na to dodaje isti limit i maksimum koji dolazi iz privatnih priloga, vidimo, imajući u vidu ekonomsku situaciju u našoj zemlji i njene prilike, da se na taj način onemogućava da pojedinac ili neka grupa bukvalno kupi izbore, jer dodatna odredba u izbornoj godini, to je da uz ove limite nijedno fizičko lice, niti pravno lice ne može biti donator više od nekoliko procenata u ukupnom finansiranju te kampanje. Na taj način Srbija jasno kaže da ne želi situaciju koja se desila u nekim slučajevima u Rusiji, gde oligarsi ili neki moćni ljudi bukvalno daruju ogromne svote novca političkim grupacijama iz sopstvenih interesa. Na taj način, u jednoj zemlji gde je prosečna člata 11.000 dinara, veliki napredak ali naravno i dalje je veoma nizak nivo, gde je privreda u mnogo boljoj situaciji nego što je bila pre, ali i dalje je u teškoćama, u jednoj takvoj zemlji onemogućava se da samo nekoliko centara ekonomske moći bukvalno preuzme na sebe i finansira u potpunosti taj politički život. To je nešto što je važno. Prva stvar, razuman balans između finansiranja iz javnih i privatnih izvora, a drugi je pravičan kriterijum u dodeli sredstava iz javnih izvora koji daje deo po istom ključu za sve, a isto priznaje, a to je demokratično, onoj partiji dajem više, onima koji imaju više poslanika. Imamo jasna pravila, a to je treća stvar, u prikupljanju sredstava iz privatnih izvora i ograničavanje, a to je četvrta stvar, obima sredstava koja mogu da se troše u izbornoj kampanji. Poslednje tri tačke koje bih hteo da napomenem, a peta je potpuna javnost izvora sredstava. To je bila jasna preporuka Saveta za borbu protiv korupcije Vlade Republike Srbije i preporuka raznih domaćih i međunarodnih eksperata, kao i relevantnih institucija kao što je Savet Evrope, a članice smo, kao što znate, u poslednjih nekoliko meseci i sa čijim načelima se moramo uskladiti. Dakle, teži se ukidanju bilo kakvih anonimnih donatora. Isto tako, u organizaciji rada stranke i u finansiranju imate označavanje odgovornog lica za finansije u svakoj partiji, kao i sabiranje svih prihoda koji mogu ići preko nekih podračuna, ali, u krajnosti, sva sredstva jedne partije moraju proći kroz jedan račun, i na taj način će se videti na koje se namene troše. Znači, tako se onemogućava finansiranje kroz neke bočne institucije i institute fondacija, fondova, bilo kojih drugih kvazisatelita političkih partija, sve mora proći kroz jedan račun i na tom računu se uredno evidentirati. Kada govorimo o javnosti, postoje izuzeci koji ne mogu finansirati političke partije u našoj zemlji, a to su strane države, strana pravna i fizička lica; a, rekao sam već, anonimni darodavci, kao i javne ustanove, javna preduzeća, ustanove i preduzeća sa učešćem državnog kapitala, ma koliki bio taj procenat, ne mogu finansirati političke partije. Dalje, privatna preduzeća koja obavljaju usluge po osnovu ugovora, kao i preduzeća i organizacije koje vrše javna ovlašćenja, na primer privredne komore ili humanitarne organizacije, verske zajednice, priređivači igara na sreću, kao i uvoznici, provoznici i izvoznici akciznih proizvoda. Najzad, tu su i sva pravna i fizička lica koja imaju dospele, a nepodmirene obaveze po osnovu javnih prihoda, znači ljudi koji nisu platili porez ne mogu da finansiraju političke partije. Sve u svemu, ta javnost se ne vidi samo kroz to da sve treba ići kroz jedan račun i da treba znati ko daje novac, već i što postoji nadležni organ. Moram da kažem da tu postoji jedna debata o tome koji je to organ koji može kontrolisati primenu, u finansijskom smislu, ovog zakona. U ovom predlogu to je Odbor za finansije Narodne skupštine. Postoji druga ideja, to je da to postane Republička izborna komisija i moram da kažem da je uglavnom standard u svetu da ekvivalentna organizacija kao Republička izborna komisija, da je ona ta koja proverava sprovođenje ovog zakona. Ima ideje da se to tako uradi u ovom zakonu. Mislim da to ne bi bila loša ideja. Postoje i druge ideje, da to bude Ministarstvo finansija, međutim, Ministarstvo finansija i Vlada su izraz jedne većine i čini nam se da je uputno da se kontrola jednog ovakvog zakona dešava u organima gde je prisutna i pozicija i opozicija, tako da je tu i Republička izborna komisija i Odbor za finansije, i to su dobra mesta. Najzad, sedma i poslednja stvar koju bih hteo da napomenom, to je da postoje značajne sankcije za kršenje ovog zakona; one su novčane, nisu krivične za sada, možda će se u nekom vremenu i to desiti, ali sigurno je da je najveća sankcija sud javnosti, jer u smislu javnosti svaka stranka će morati da ima ovlašćenog revizora i postoji obaveza da taj bude publikovan u "Službenom glasniku Republike Srbije". Na taj način on će biti dostupan svima, i građanima i medijima, i građani imaju pravo da besplatno dobiju kopiju završnog računa bilo koje stranke. Mada ima uvek puno skeptika, govori se da će taj zakon samo do neke mere imati svoj efekat, ja sam uveren da kada se dođe do tih cifara, kada ovlašćena lica u političkoj partiji stanu iza jednog završnog računa, kada ga revizor pogleda i kaže da je to to, kaže da je sve prošlo kroz taj račun i vidi se koji su to izvori, koji su rashodi, koje su namene i da se taj račun, izveštaj da na uvid svima, onda će, da tako kažem, jasna surova politička konkurencija na našoj sceni odraditi svoje i siguran sam da će ne samo druge političke partije, nego i mediji reći - pa, ako ste rekli da su vaši prihodi bili toliki, odakle vam onda novac i koliko je koštalo da imate te bilborde, toliko minuta na toj televiziji, te promotivne materijale, te manifestacije, jednostavno, ovde nešto ne štima. Na taj način, taj sud javnosti i ta transparentnost su veoma snažni efekti koje će ovaj zakon imati (ali naravno, jedan zakon ne može sve) i njegova dosledna primena kroz ovih sedam elemenata koje ću sada samo ponoviti: balans između javnih i privatnih izvora, a građani priznaju da demokratija ima određenu cenu i spremni smo da je platimo da bi ona bila valjana i poštena. Drugo, to je pravični kriterijum u dodeli sredstava iz javnih izvora, jasna pravila u prikupljanju sredstava iz privatnih izvora, ograničavanje obima sredstava koja se mogu trošiti u izbornoj kampanji, potpuna javnost izvora sredstava, način trošenja, evidencija o imovini i, najzad, uspostavljanje nezavisnog tela za nadzor, postavljanje nekih sankcija koje su novčanog karaktera. Da li su vanparlamentarne stranke ovde zaboravljene? Nisu, u smislu da skoro ni u jednoj zemlji nije predviđeno finansiranje vanparlamentarnih stranaka. Zamislimo Srbiju, gde bi, primera radi, bilo moguće samim tim što bi rekli da imate jedan broj članova dobiti iznose iz budžeta, a gde je to pokušano, već je kažnjeno, jer ljudi su pravili neke kvazipolitičke partije da bi došli do nekih sredstava. Znamo dobro da u Srbiji tokom predsedničke kampanje ponekad iznikne neki kandidat koji jednostavno želi da dobije neka sredstva iz budžeta koja su predviđena, a ne da brani neke političke ideje. Samim tim, u ovom zakonu je predviđeno da za tu specifičnu kampanju, predsedničku, postoji nešto što je limit, ali da se tu moraju pravdati realni troškovi. Sve u svemu, ako sagledamo efekte ovog zakona, ukoliko ga izglasate, njegova primena bi počela 1. januara 2004. godine moći ćemo predvideti blagovremeno i nacrt u budžetu za 2003. godinu i biće spremna i AP Vojvodina i lokalne samouprave, tako da ovaj zakon zaživi koliko već sledeće godine. Ubeđen sam i izuzetno sam ponosan da predstavljam danas nešto za šta sam siguran da je veliki napredak u uspostavljanju jedne valjane demokratije u našoj zemlji. Hvala puno.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS, a posle njega narodni poslanik Zoran Anđelković.
Ovaj zakon svakako da je jedna od osnova za uređenje političkog života u svakoj državi, s obzirom da je prošlo više od dve i po godine naše vlasti, a ovaj zakon tek sada dolazi na dnevni red i to ne voljom onih koji su u Vladi, nego voljom onih koji su ih pritisnuli da ovo urade, s obzirom da treba urediti političku scenu i ovo je jedan od segmenata koji treba da bude uređen. Ovaj zakon je prihvatljiv za DSS i ona će glasati za ovaj zakon. S obzirom da smo se zalagali od prvog dana postojanja DSS-a ne samo za zakon o finansiranju stranaka, već, pre svega, za zakon o strankama i za zakon o sukobu interesa. Jednako važan zakon je zakon o sukobu interesa. Šta se dešava u onim situacijama kada su razni poslanicidirektori javnih preduzeća, kada obavljaju druge javne funkcije i zloupotrebljavaju svoj položaj time što na razne načine uzimaju sredstva iz javnih preduzeća i koriste ih u političke i stranačke svrhe? Ovim zakonom to nije do kraja regulisano, regulisano je u onom članu koji se odnosi na to da javna preduzeća ne mogu da budu finansijeri, ali ovaj segment gde su direktori javnih preduzeća, a puna ih je ova skupština, jednostavno zloupotrebljavaju i zloupotrebljavali su prilikom raznih kampanja koje smo imali tu svoju funkciju u svrhu predizborne kampanje. Tako imamo da su asfaltirani putevi po pojedinim mestima, tu je i rasveta, neko kaže kupovani pilići, gajbe piva, servirani kolači glasačima, ne bi li se na taj način privoleli da glasaju za stranku, pa su te stranke opet izgubile, videli smo posle na lokalnim izborima. Ova oblast nije regulisana i, jednostavno, ovim zakonom kao jednim segmentom uređenja političkog sistema ne može se rešiti čitav problem. Zakon o sukobu interesa je nešto što je neophodno i što je trebalo da ide sa ovim zakonom, kao i zakon o strankama koji smo dobili, ali koji se ne nalazi na dnevnom redu. Taj zakon je takođe morao da bude na dnevnom redu i da sa ovim zakonom i zakonom o sukobu interesa reši ova oblast. Ne mogu da radim, kada su mi žuti iza leđa, ko zna šta će se desiti. Da krenemo dalje, ovaj zakon jeste važan i mislim da je morao da bude donet mnogo ranije. Uzmimo, recimo, samo predsedničke izbore koji su održavani tokom prošle godine u dva navrata i izveštaj CeSID-a u kome se kaže da je jedan predsednički potrošio skoro 60% sredstava od ukupne sume koja je potrošena za izbore, a to je naravno vaš predsednički kandidat Miroljub Labus, koga ste vi podržali svesrdno; čak se i sam ministar na predizbornim spotovima Miroljuba Labusa slikao kao kad revolveraši idu sa gospodinom Dinkićem, nekom stazom po Novom Beogradu, sa svetlom u kosi i vetrom u kosi, tako da je na te spotove i spotove Demokratske omladine u kojima se vodila kontrakampanja, potrošeno 60% sredstava. Samo jedan predsednički kandidat je potrošio 60% sredstava, a ostalih osam predsedničkih kandidata potrošili su ostalih 40% sredstava. Da li je to način da se vode kampanje? Naravno da nije. Kakvi su rezultati, to smo videli. Da li su oni obrnuto proporcionalni onome što su ti predsednički kandidati dobili na izborima? Nije sve u novcu, ali svakako da novac mora da bude nešto što će biti limitirano kako bi se, u skladu sa demokratskim principima, obezbedile jednake pozicije ili uglavnom jednake pozicije svima u jednoj predizbornoj trci i kako bi građani, a ne medijsko-finansijski lobiji koji stoje iza pojedinih kandidata bili ti koji odlučuju. Nažalost, u Srbiji će pare i dalje igrati veliku ulogu. I dalje ima crnih fondova. Gospodin Dinkić pominje crne fondove u Vladi, iz kojih se finansiraju zarade. Crnih fondova ima i u strankama. Pitanje je kako će, u kom vremenskom periodu i da li postoji mogućnost da se ti crni fondovi iskorene? Kod nas u Srbiji je i dalje najpopularnije plaćanje na ruke, u kešu, gde nema nikakvih tragova, koverta u džep. Ta vrsta plaćanja ne prolazi preko računa i obično se obavlja u četiri oka. Teško je kontrolisati taj vid finansiranja stranaka, kojih ima puno. Govorili smo i o činjenici da treba regulisati i doneti zakon o sukobu interesa, odnosno da javna preduzeća, njihovi direktori, poslanici, odbornici ili neki drugi stranački funkcioneri jednostavno ne mogu da koriste niti službena kola, niti druga sredstva kojima raspolažu javna preduzeća, u funkciji predizborne kampanje. Toga je bilo do sada. Teško da će ovim zakonom to biti regulisano. Ovo jeste jedan pokušaj ministra u Vladi da reši ovu oblast. Čak su neki pravili sudare tako što su po kampanjama išli sa službenim kolima i to sve na teret preduzeća. Ovaj zakon ima puno dobrih stvari i on jeste jedan moderan zakon o finansiranju stranaka, s tim što DSS smatra da treba neke delove promeniti. Podneli smo neke amandmane koji poboljšavaju tekst zakona, a to je da se sredstva predviđena za finansiranje stranaka ne raspodeljuju prema broju poslanika koji jedna stranka osvoji, već prema broju glasova koji ta stranka dobije na izborima. Mislimo da je to jedan načelni stav, da izborni sistemi mogu u dobroj meri da promene sliku koju su građani dali na izborima i da neke stranke, ako je cenzus 5%, osvoje 4,5% na izborima, ne uđu u parlament, ali svakako zavređuju da njihov trud na izborima bude adekvatno nagrađen i da pare treba raspoređivati prema osvojenim glasovima, a ne prema mandatima, kako u onom delu za redovan rad stranaka, tako i u onom delu u kome se ta sredstva odnose na izbore u izbornoj godini. Mogu da kažem da je mana ovog zakona što su kaznene odredbe veoma blage i što se sve sankcije svode na neke dinarske sume koje će stranka, koja možda ima 20-tak poslanika u parlamentu, dobijati kao mesečnu naknadu, da to bude maksimalna kazna za kršenje odredbe ovog zakona, što je malo, što je nedovoljno i što uvodi mogućnost da stranke krše zakon, svesne da je sankcija beznačajna, odnosno da tih milion dinara, koliko bi bila kazna, oni mogu iz tih drugih fondova i kršenjem ovog zakona da pribave. Isto tako, blaga je sankcija ako neko prilikom izbora prekorači dozvoljenu sumu. Naravno, nakon izbora se utvrdi da je on to uradio, pa kad je on možda već ušao u parlament, zahvaljujući tome, sa većim brojem poslanika, on treba da plati neku smešnu kaznu od 200.000 do milion dinara, što je beznačajno ukoliko ta stranka na osnovu toga dobije nekoliko procenata više, par mandata više. Otprilike, to bi bila ta svota koju bi ta stranka više dobila za redovan rad iz budžeta. Znači, to su stvari gde treba povećati sankciju. Mi smo predlagali niz odredbi kojima bi se sankcije pooštrile, gde bi sankcije za ovu oblast bile pre svega da se, ukoliko dođe do kršenja zakona, uskrati finansiranje stranke do kraja mandata, znači, u čitavom izbornom periodu od četiri godine, i da to kao jedna ozbiljna sankcija uvek stoji ispred stranke, ako ima u vidu da će kršiti odredbe ovog zakona. Dosada smo imali niz primera kršenja zakona, prelivanja sredstava preko raznih fondova.Imali smo FONAS, koji je imao jedan od poslanika ovde. To je ona organizacija SPS-a, podmladak preko koga su se zasigurno finansirale akcije SPS-a, gde su se kroz jednu neotvorenu stranačku organizaciju finansirale razne fondacije koje imaju i stranke na vlasti sada. Demokratska stranka ima fondove, ima neke akcije koje finansira. Jednostavno, to treba da se spreči, to treba da se zabrani, da se na taj način prelivaju sredstva iz javnih prihoda, iz javnih preduzeća ka strankama, ka fondovima, ka raznim organizacijama koje stranke prave. (Predsedavajuća: Da li koristite i sledećih 10 minuta?) Ne. DSS će podržati ovaj zakon. Imamo nekoliko amandmana. Jedan amandman se odnosi na član gde se kaže ko ne može biti finansijer stranke. Mislim da se tu omaškom potkralo da ne stoje sindikati kao jedini od finansijera stranaka. Očekujem da taj amandman bude prihvaćen, s obzirom da pored svih onih koji se navode nema razloga da se ne navedu sindikati, jer oni svakako ne mogu i nigde u svetu nisu finansijeri, nisu javno. Znamo kako sindikati finansiraju i kako rade, ali pre će biti da političke strukture i oligarhije kontrolišu sindikate. Znamo još ko kontroliše sindikate, recimo, u SAD-u. Zašto ne staviti da sindikati ne mogu da budu finansijeri? Ako ne mogu druge organizacije, ne bi trebalo ni sindikati. Otprilike, to su generalne primedbe, ali će u toku rasprave naši poslanici obrazložiti i dati dalje sugestije.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, poslanička grupa SPS, a posle njega narodni poslanik Miloš Lukić, poslanička grupa SSJ.
Dame i gospodo, matematika je nezgodna operacija, ali o kvorumu ćemo kasnije. Naravno da je finansiranje političkih partija svuda, u svakom parlamentu važan element kojim se poslanici, pozicije i opozicije, uvek zalažu za obezbeđenje adekvatnih uslova finansiranja i funkcionisanja političkih partija. Ozbiljno i adekvatno finansiranje političkih partija u suštinismanjuje razne mogućnosti za manipulacije političkim partijama ili stvaranje odgovarajućih fondova koji im zato nisu potrebni. Moram da budem iskren, važno je da je Srbija jedna od retkih zemalja u tranziciji koja je taj zakon imala i koja je to rešila, bolje reći, svih ovih godina je Zakon o finansiranju političkih partija postojao. Verovatno to nisu bila adekvatna i dovoljna sredstva za finansiranje političkih partija, ali je bitno da je bio značajan prihod političkim partijama da one funkcionišu. Naravno, SPS pozdravlja svako unapređenje takvog zakona i bavljenje tim zakonom koji omogućuje bolje funkcionisanje političkih partija i stvaranje uslova za manje manipulacije u političkim partijama, u smislu pritisaka odgovarajućih ekonomskih grupacija koje mogu da utiču i da kupuju poslanike. Uostalom, da mogu da kupuju poslanike na razne načine, to se i u ovom mandatu i u ovom parlamentu jasno očitava i o tome je nešto i ministar govorio u samom uvodnom izlaganju. Naravno, za stabilnost parlamenta je neophodno i ekonomski obezbediti stabilnu funkciju poslanika i dok ne bude, pored ovog zakona, rešeno i pitanje stabilnosti poslaničkog mandata, ne mislim u smislu stabilnosti njegove funkcije, da je on stabilan, da ne može da se zameni itd, tu možemo da imamo različito mišljenje, ali mislim da nije moguće da politička partija ulaže pare, a da je sutra on slobodan, pa iz ovoga to proističe, mada se može reći da ovde ulaže država. On mora biti stabilan u smislu ekonomskog odnosa. Ne može poslanik da ima platu tehničke sekretarice i da onda ne može da bude potkupljen. Naravno, onda je lako potkupljen i plati ga neki sistem i preseli ga u drugu poslaničku grupu. Prema tome, ako nemamo, pored ovog zakona i zakonili pitanje odluke skupštine koja obezbeđuje status poslanika, sasvim je izvesno da će ta manipulacija između poslanika i političke partije koja ga bira biti i u narednom mandatu. Nama je stalo da imamo stabilan parlament, koji omogućuje da volja građana izražena na nekim izborima bude odslikana u tih četiri godine mandata jedne skupštine. Sada to nije sasvim izvesno prisutno, jednostavno volja birača 2000. godine, u decembru mesecu, nije volja birača koja se sada odslikava u parlamentu. Ona je promenjena raznim odlukama Skupštine, kupovinom, prodajom poslaničkih mandata. Ministar je ovde govorio da se u izradu ovog zakona uključio veliki broj stručnjaka. Pomenuo je i profesora Goatija. Moram da kažem da sam bio na tom savetovanju kada se razgovaralo o finansiranju političkih partija i o zakonu. Ovaj zakon nije bio prisutan na tom savetovanju. Iako se na savetovanju razgovaralo o organizaciji gospodina Goatija, gospodin Goati je rekao da nema pojma o tom zakonu, iako je ovde gospođica Drecun govorila da on nije u toku. Da li je u toku ili nije u toku, danas je i ministar rekao da je u toku, ja ne znam, ali je gospodin Goati tada na savetovanju rekao da on nema pojma o tom zakonu. I na tom savetovanju na kome su učestvovali predstavnici političkih partija, ovde iz ovog parlamenta, nije bio prisutan ovaj zakon, sem uvodnog izlaganja ili bolje reći napomene koju je gospođica Drecun iznela na tom savetovanju. To je bilo u naznakama šta može biti, a šta ne može biti. Iskustva u Evropi nisu baš ovakva kako se ovde govori, u tom smislu da je ta javnost podržala ovaj zakon. Nisu takva zbog nekoliko elemenata. Ja ću njih navesti. Jedan od tih elemenata jeste podela sredstava tako da se 30% deli ravnomerno svim političkim partijama koje učestvuju u parlamentu, opštinskom ili republičkom ili pokrajinskom, a 70% se deli po dobijenim mandatima. O tim dobijenim mandatima imam nekoliko rečenica, ali prvo ovih 30%. Šta to znači 30%, svi isto? Da li to znači da onaj ko je dobio slučajno jednog odbornika u skupštini opštine i onaj ko je dobio 20 treba da deli 30% isto? Šta je tu želja? Da li je tu želja za dalju političku nestabilnost u Srbiji, forsiranje političkih partija koje ne postoje i koje imaju nula glasova? Uzmimo jedan primer, sada je ovde jedan izabran poslanik, uz sva uvažavanja prema poslaniku neću reći njegovo ime, iz jedne političke grupacije koja je prekjuče dobila nula glasova u Vrbasu, za odbornika. On je sada član Komisije za lustraciju ispred parlamenta. Ta politička partija drži pola vlasti u Srbiji, iako na izborima kada se pojavi dobije nula glasova. I sada ta politička grupacija treba da učestvuje u raspodeli budžeta 30%, u odnosu na političku grupaciju ili političku partiju koja ima možda 40 ili 30%. To, sem želje da se forsira politička nestabilnost i da se forsiraju male političke partije koje ne postoje, nema nikakvog drugog političkog racionalnog rešenja. Drugo, podela sredstava po odbornicima ili poslanicima je takođe politička, netačna. Ona se ne deli ni u Nemačkoj. U Nemačkoj se deli po broju dobijenih glasova. Broj dobijenih glasova, naravno političke partije koje ulaze u parlament učestvuju u raspodeli, jeste u stvari primaran odnos podele sredstava koja se iz budžeta dele. Nije isto, u tome jeste suština. Nije isto iz dva razloga. Prvo, uzmimo savezne izbore. Tamo je suština sledeća: da biste dobili mandat u saveznom parlamentu, treba vam 500.000 glasova. Ako je proporcionalni izborni sistem, vi možete dobiti 900.000 glasova, i da imate jednog poslanika, i da zato učestvujete u raspodeli za jednog poslanika, za dobijena sredstva. Onih 400.000 glasova ste bacili u vodu. Prema tome, nije to pošten sistem. Jednostavno, vi možete nekoliko stotina hiljada birača da bacite u vodu i zato politička partija nema dobijena sredstva u odnosu na to kada ima broj dobijenih mandata. Pošten pristup je broj birača za političku partiju. Kada se prema broju dobijenih birača za političku partiju raspodeljuju sredstva za one partije koje uđu u parlament ili u skupštinu opštine, lokalnu samoupravu, onda se u tom slučaju štite i mandati i uložena sredstva te političke partije do kraja mandata. Ne može neko drugi da učestvuje u raspodeli mandata, bez obzira da li je pobegao posle iz te političke partije ili nije, da li ga je kupio neko ko ima sredstva ili nije, ali sredstva ostaju u toj političkoj partiji da učestvuju. Neophodno je da u zakonu o finansiranju političkih partija učestvuju malo i oni koji su svih ovih godina, ne mislim samo iz političkih partija koje su sada u opoziciji, nego govorim i o političkim partijama koje su na vlasti, ali i oni koji su pešačili, koji znaju šta je politička partija. Oni koji znaju šta je organizacija političke partije i kako se to skuplja članarina, kako se obezbeđuje ovih 20% sredstava i sredstva iz budžeta od ovih 80%, ili bolje reći od 100%, koje treba da se dobiju, i kakav je to prihod i rashod. Ta priča o tome da je to dovoljno, uzmimo da su ta sredstva dovoljna za finansiranje političke partije, uzmimo Čačak. Malopre sam slučajno računao, pitao sam Rajka koliki je budžet opštine Čačak, a on je rekao 17 miliona evra. To znači da bi trebalo da se podeli 17 hiljada evra za političke partije. Šta je to 10.000, 15.000 po mesecu za odbornika po političkoj partiji, pod uslovom daona dobije 20 ili 30% mandata. Šta je 15.000? To nema ni za telefon, a kamoli za grejanje. O čemu mi pričamo? Lako je tebi, ti si bio predsednik opštine, pa si ovako finansirao političku partiju. Ja govorim o ozbiljnom finansiranju, ako hoćemo da ovo o čemu je govorio ministar Đelić ne zavisi od poprečnih finansiranja, da država obezbedi minimum finansiranja i postojanja političke partije; 0,1% iz budžeta je sasvim sigurno nedovoljno, sem ako sadašnje političke partije na vlasti misle da će večito da budu, pa će ovim pobočnim linijama, ovim bilbordima, a samo ovo što je u samostalnoj Srbiji se pojavilo na bilbordima, to više vredi nego ceo budžet ove političke partije koja reklamira samostalnu Srbiju. Ceo budžet za godinu dana, poslednji bilbordi DHSS su veći rashod nego ceo njihov prihod za godinu dana. Izračunajte, ministre, pa ćete videti da je to tačno. Ja njih ne prozivam, nego je to činjenica. To je matematička formula. To će, Bogdanoviću, vama doći glave. Samo vi pričajte. Ostaće ovaj zakon kada mi dođemo na vlast. To je razlika u odnosu na sadašnje stanje. Prema tome, teza da je ovo odlično urađeno i obezbeđen balans između javnih i privatnih prihoda sa 20% prihoda koji se obezbeđuju iz privatnih izvora, a rekao sam koliko je to mesečno, 15.000 na primer Opštinski odbor u Čačku treba da dobije iz lokalne samouprave. To znači da još 3.000 može da obezbedi mesečni prihod, a to je 18.000. Za Radio "S" uvek dok je najslušaniji, on će dovoljno da ima. To nije sporno. Šta da radim ja, kada i vi slušate Radio "S"? Da ne slušate ne biste ga pominjali. Ja se ponosim, i meni je drago što vi to slušate, jer je najslušanija radio-stanica. Ja sada govorim o političkoj partiji, a ne govorim o Radiju "S". To ćemo na drugom mestu. Pošto smo izabrali savet... (Predsedavajuća: Da li koristite i sledećih deset minuta?) I drugih ću deset minuta. Ovde je pomenuta Slovenija kao primer da su te političke partije obezbedile dovoljno finansiranja iz javnih prihoda i da time ne moraju da obezbeđuju dodatna sredstva. S tim što glavni prihod vladajuća politička partija tamo obezbeđuje od svoje imovine. Ta politička partija, gospođica Drecun je to čula, obezbeđuje preko 40% prihoda iz sopstvenih izvora preko kirije od onoga što daje u zakup, čak i drugim političkim partijama, jer normalan narod ne oduzima tuđu imovinu koja se stekne članarinom. Čak ni Nemačka nije oduzela imovinu koja je stečena članarinom. Tu sada postoje dve različite stvari. Ovde se mešaju žabe i babe. Jedno je Savez komunista, gde ste i vi koji ste da bi pristupili toj političkoj partiji morali da napišete molbu i onda ste prihvatili da plaćate članarinu. Savez komunista je finansiran iz članarine. Socijalistički savez i Omladina su finansirani iz budžeta. Logično je onda da one političke partije koje su finansirane iz budžeta i ona imovina koja se stekla pomoću sredstava iz budžeta da pripadaju državi. Onim političkim partijama koje steknu imovinu od članarine, bez obzira kako se sistem menja, ona mora da bude zagarantovana i mora da bude sigurna i mora da opstane. Jedino tako je onda neki član udruženja građana ili političke partije siguran kada uloži svoju članarinu da ona ostaje trajno dobro toj političkoj organizaciji ili udruženju građana gde je uložio. Ali, kada se ne pokušava lustracijama i raznim drugim stvarima... Zatim, kada je reč o izveštaju Odbora, ne znam odakle je taj izveštaj i primer da se Odboru za finansije podnosi izveštaj. Tačno je, u Nemačkoj se podnosi predsedniku parlamenta na uvid, a ne na razmatranje. Šta to znači sad Odboru za finansije? Šta Odbor za finansije treba da razmatra, šta on treba da gleda, da usvaja? Da li slučajno Odbor za finansije treba da usvaja taj finansijski izveštaj? Ne razumem šta je to. Ovde čak nije ni objašnjavano, nego eto tako - Odbor za finansije će razmatrati izveštaj i time obezbediti potpunu javnost izvora sredstava. Naravno, završni račun treba da bude javni dokument, on treba da bude dostupan javnosti, to nije sporno, i on je i sada javni dokument i treba da izađe u "Službenom glasniku", ni to nije sporno, ali zašto Odbor za finansije. Zašto bi Odbor za finansije razmatrao izveštaj neke političke partije? Prema tome, mislim da ta pitanja treba ispraviti ovde i u tom slučaju, ukoliko bi se ovi amandmani koje predlaže SPS prihvatili, a time osigurala stabilnost parlamenta, mi možemo i da podržimo taj zakon jer je ovo nadogradnja prethodnog zakona. Ukoliko se ove primedbe ne usvoje, onda ne bismo mogli da ga podržimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč?
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, kada je reč o Predlogu zakona o finansiranju političkih stranaka, mi iz Stranke srpskog jedinstva smo prvo došli na jednu pomisao, da je bio red i osnovno načelo koje je trebalo ispoštovati da sada vladajuće stranke, onako transparentno kao što su obećavale, kažu kako i na koji način su finansirane dok su bile opozicija, jer ovaj zakon, kako je predložen, deluje dosta primamljivo, deluje pravično i svako ko bi rekao da ne želi da glasa za taj zakon mogao bi biti prozvan da ne želi dobro ovoj državi. Međutim, ukoliko se nastave sukobi i svađe unutar DOS-a, na stranicama medija, sigurno je da će mnogo toga još izbiti na površinu i da će se videti ko je i odakle finansiran, ne samo iz inostranstva, već i iz raznoraznih domaćih izvora, koji su sada predmet borbe protiv organizovanog kriminala. Kada je reč o ovom zakonu, takođe, razdvojene su dve stvari - finansiranje redovnog rada političkih stranaka i finansiranje izbornih kampanja. Kada je reč o finansiranju redovnih aktivnosti stranaka, mi se na neki način pridružujemo stavu gospodina Anđelkovića da to neće biti dovoljno za redovan rad i da je sigurno da će one stranke koje su na vlasti imati mogućnosti da ovaj zakon izigraju. Prema tome, on u samom startu ne pruža ravnopravan tretman svim političkim strankama koje se bore na ovoj političkoj sceni. Kada je reč o javnim izvorima, kada je reč o sredstvima iz budžeta, mi imamo obavezu da se iz republičkog budžeta, po određenom receptu, u određenoj srazmeri finansiraju stranke. Takođe, takvu obavezu imaju jedinice lokalne samouprave, ali se postavlja drugo pitanje - da li smo predvideli sankcije u slučaju, kao što smo imali prilike da doživimo, da neko od činovnika iz vlasti ne želi da ispuni svoju zakonsku obavezu i da određena sredstva doznači određenoj političkoj stranci, a takođe vrlo često će se dešavati da jedinice lokalne samouprave nemaju dovoljno sredstava u svom budžetu i da neće moći ovu obavezu da izvrše. U tom slučaju mi imamo niz dispozicija u ovom zakonu, ali sankcije su tek samo za određene postupke i to, otprilike, da su sankcije usmerene prema strankama koje nisu na vlasti. Kada je reč o članu 3, kada se govori o privatnim izvorima finansiranja, Stranka srpskog jedinstva je predložila jedan amandman koji ima smisla, s obzirom na sadašnju ekonomsku situaciju u ovoj državi. Naime, mi smo predložili da se pored navedenih načina finansiranja iz stava 3. ovog člana doda i dobrovoljni rad članova stranke. Naime, mnogi ljudi su nezaposleni, mnogi ljudi nemaju mogućnosti da finansijski pomognu rad stranke, ali zato imaju dovoljno slobodnog vremena i mogu učestvovati u određenim akcijama koje ipak mogu dati finansijski efekat i na taj način pomoći finansiranju stranke. Takođe, kod finansiranja iz javnih izvora smatramo da je ovaj procenat nizak i da bi trebalo realno sagledati, da Ministarstvo finansija možda ima vremena da ove procente izmeni. Takođe, član 6. kaže da je zabranjeno primanje materijalne i finansijske pomoći od stranih država, stranih pravnih i fizičkih lica, anonimnih darodavaca, javnih ustanova itd. Vrlo teško ćemo utvrditi ove tokove. Naime, ovde je, na neki način, ovim članom dato upozorenje onima koji ta sredstva primaju da to urade na drugi način, da to ne bude transparentno, ali će se sigurno događati. Takođe se postavlja pitanje - da li će neko ko je uzimao nekada sredstva iz inostranstva i ko je na ovaj način finansirao svoju stranku morati da vrati te dugove. Takođe, član 7. koji govori o zabrani bilo kog oblika pritiska na pravna i fizička lica itd. nije za ovaj zakon, jer to je materija koja sigurno treba da bude tretirana u zakonu o političkim strankama, jer ovde svako ko se bude naljutio, ko bude predmet raznoraznih trgovina, moći će da kaže da je prema njemu vršen pritisak i da je na taj način finansirao određenu stranku, a samim tim to može izazvati one posledice koje imamo na kraju, gde su sankcije vrlo rigorozne. Kod finansiranja troškova izborne kampanje u članu 8. mi iz Stranke srpskog jedinstva smo smatrali da pored nabrojanih načina, odnosno aktivnosti u predizbornoj kampanji, kao što su plakati, oglasi, emisije na radiju, televiziji i drugim medijima, reklamni spotovi, publikacije, treba dodati i putne troškove. Smatramo da putni troškovi predstavljaju vrlo visok procenat troškova u predizbornoj kampanji. To vrlo dobro znamo, to znate i vi i to su oni troškovi koji su neminovni da bi se obišlo biračko telo, da bi se svoj program izložio, a ovde nisu decidno navedeni. Da li je predlagač mislio da su obuhvaćeni pod onim "i drugi" ili ne, mi ne želimo da nagađamo, već predlažemo da se putni troškovi priznaju. Možemo odmah reći da to bude po kriterijumima koje priznaje Skupština Srbije za svoje aktivnosti. Takođe, kod pokrića troškova za izborne liste u članu 10. imamo predlog da 20% bude iz budžeta pre izbora, a tek nakon objavljivanja rezultata ostalih 80%. Ta raspodela deluje dosta razumno i opet se postavlja pitanje koje su sankcije kada Ministarstvo ne postupi po stavu 2, gde kaže da je dužno da ova sredstva doznači. Znači, mi ovde neprestano idemo sa pretpostavkom da će Ministarstvo biti pošteno, a da svi drugi neće biti pošteni. Međutim, kada se ovo stavi u vezu sa članom 11, tu imamo jednu veliku nelogičnost. Molim vas da obratite pažnju na stav 2. člana 11. koji kaže - visina sredstava iz privatnih izvora ne sme preći iznos od 20% sredstava iz člana 9. ovog zakona. To znači da vi kampanje treba da sprovedete sa 20% budžetskih sredstava i 20% iz privatnih izvora, a kada se kampanja završi dobićete 80% sredstava iz budžeta i moći ćete da iz privatnih izvora dofinansirate 80%. Šta posle finansirate? Logično je pitanje da ovo treba da ima obrnutu srazmeru. Razumem da budžet ne želi da finansira više od 20%, i to je logično, ali treba omogućiti da iz privatnih izvora isfinansirate 80% kampanje, a da tek doglavite sa onih 20% na kraju ili čak da možete 100% kampanju finansirati. Ako ne prođeš izbore, upravo vam to i pričam. Obratite pažnju na ovo. Šta ćete uraditi sa 20% sredstava i zašto su onda sredstva u iznosu od 100%, koja su verovatno realno predviđena za jednu aktivnost, šta će vam ta sredstva nakon kampanje? Ja vas to pitam, dobili ili ne dobili. Da vratite dugove, ali ko će vam verovati. Upravo smo na pravoj temi. Znači, vi sada dolazite kao politička partija u situaciju da radite suprotno ovom zakonu, da ljudima koji vam daju pare na reč, koji vam ukazuju neko poverenje, obećavate nešto što ne bi smeli po ovom zakonu, a to su neke privilegije kada dođete na vlast. Ja ovde ne iznosim neki krut politički stav. Pričam o nekim stvarima koje su svakodnevni život, jer ovako kako piše vi morate celu kampanju sa 20% da završite. Posle toga ko dobio, ko izgubio, to više nije važno. (Predsednik: Da li želite da koristite narednih 10 minuta?) Da. Smatram da bi o ovome trebalo ozbiljno razmisliti i da posebno poslanici iz vladajuće koalicije treba isto da razmisle o ovome, jer svi ćemo biti pogođeni ako ostane ovakva odredba člana 11. Što se tiče odgovornosti za trošenje sredstava, to je zakonom uređeno, i vođenje knjigovodstva, knjigovodstvene evidencije o prihodima i rashodima, predavanje završnog računa, godišnja revizija, to je sve što je normalno za sva druga pravna lica, odnosno za sve subjekte koji rade na tržištu, tako da to ništa nije novo. Međutim, mi imamo jednu apsurdnu situaciju da sada ovde mešamo Odbor za finansije kao neki kontrolni organ. Ako već stoji sve ovako, Odbor za finansije sigurno ne bi trebalo da ima tu kontrolnu ulogu. Ovde piše da se završni račun predaje Odboru za finansije, da Odbor za finansije razmatra, da podnosi prijave itd. To sigurno nije u redu, sigurno daleko prevazilazi ovlašćenja Odbora za finansije koja su Poslovnikom predviđena. Za kontrolu postoje drugi državni organi i neka oni rade svoj posao, neka vrše kontrolu, neka pišu prijave, niko im to ne brani. Kada se radi o objavljivanju kaže se da se završni račun i izveštaji objavljuju u "Službenom glasniku RS" o trošku političke stranke. Vi znate da završni račun sadrži veliki broj stranica i obrazaca koji su za laike vrlo nepregledni. Ja imam sasvim konkretan predlog da ministar finansija i ekonomije propiše jedan obrazac koji bi sadržao sve bitne podatke i koji bi bio pregledan i koji bi svi građani mogli da pročitaju u "Službenom glasniku". Verovatno bi kao takav bio zanimljiv i ostalim medijima i izbegli bismo dalju obavezu da smo dužni da svakom građaninu koji želi dostavimo kopiju završnog računa o njegovom trošku, jer to na kraju krajeva može izazvati šikaniranje, kakvo smo već imali u parlamentarnom životu, da se sada javi na hiljade građana koji traže završni račun Demokratske stranke, čisto da bi šikanirali one službe koje rade na tome. Smatramo da ako je nešto objavljeno u "Službenom glasniku" u celini nema potrebe da neko traži da mu se kopira, makar to i platio. Takođe smatramo da se tu ništa posebno ne dobija na transparentnosti i javnosti. Kada je reč o sankcijama, malopre sam posebno bio iznenađen diskusijom gospodina Mihajlova, koji je rekao da su kazne minimalne i da to od 200 hiljada do milion nije ništa, a mi smo ovde čuli da će stranke dobijati 10-15 hiljada mesečno i sada ako za nekoga ko ne znam koliko ima radnog iskustva, koliko je radio i koliko se namučio da zaradi, 200 hiljada do milion dinara nije nikakva kazna, stvarno onda ne dolazimo iz iste države i ne dolazimo sa istog podneblja, jer mislim da se na čitavom Balkanu, a ne samo u Srbiji izuzetno teško zarađuju pare. Prema tome, pitanje kazne od 200 hiljada do milion - tu nemamo nikakvu gradaciju, jer može se desiti da je neko prekoračio troškove koji su na godišnjem nivou od nekoliko miliona za par hiljada dinara, on jeste prekoračio i vi ga kažnjavate od 200 hiljada do milion. Nemamo mogućnosti da se ta kazna upodobi težini dela za koje se izriče, tako da smatramo da su kazne previsoke i sigurni smo da će biti primenjivane isključivo prema neposlušnima i prema onima koji nisu uz vlast. Takođe, kada se govori o probijanju ovih troškova moram da vas podsetim, svakodnevno gledajući državne medije, a sada se zna koji su državni mediji, gledajući izveštaje našeg predsednika Vlade, potpredsednika i ministara, svi oni se svakodnevno pojavljuju pod obeležjima svojih političkih stranaka. To ima cenu. Mi vrlo dobro znamo kolika je cena jedne konferencije za štampu koju pod obeležjima svoje stranke vi zakažete i objavite, a govoriti o državnim problemima iz domena Vlade, iz domena svog ministarstva, pod zastavama i obeležjima stranke, to je jedan vrlo direktan marketing koji po ovim odredbama nije sankcionisan. Bojim se, pored ovih mogućnosti, da će ljude koji su na vlasti voziti službena kola, takvih primedbi je bilo u prethodnim kampanjama, čuvati ih državno obezbeđenje, da će ih dočekivati lokalni predsednici opština o trošku budžeta tih opština, da smo mnogo daleko od pravde i pravičnosti i da ćemo imati mnogo muke da dokažemo da su uslovi na političkom tržištu neravnopravni. Sve ovo što sam rekao nije nimalo zlurado. Ovo je dobronamerno i ovo je za razmišljanje, a posebno smatram da svi koji se bave politikom treba da budu svesni da će jednog dana biti na vlasti, jednog dana u opoziciji, ali ako težimo nekim kanonima i nekim vrednostima koji su iznad svakodnevice, onda treba još ozbiljnije da se potrudimo da uredimo ovaj zakon, a mi iz Stranke srpskog jedinstva sumnjamo da će on biti adekvatno primenjen. Možda ovako kako piše deluje primamljivo, ali sumnjamo da će njegova primena biti onakva kakva je propisana.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija. Prvi prijavljeni poslanik je narodni poslanik Vladimir Dobrosavljević.
Dame i gospodo preostali narodni poslanici, uvažena gospođo Mićić, dragi gospodine ministre i ostali članovi Vlade, kabineta, sekretari itd, potreba za donošenjem ovog zakona je evidentna. On je potreban prosto da uredi naš politički život koji je institucionalizovan u političkim strankama. Osnovna primedba koja stoji generalno jeste činjenica što se on donosi posle najavljenog zakona o političkim strankama. Možda bi prirodan redosled bio da je ovaj parlament usvojio zakon o političkim strankama, utvrdio kriterijume po kojima određene političke organizacije mogu da imaju status stranke, a nakon toga urediti i međusobne odnose unutar stranke, odnosno urediti načine i izvore njihovog finansiranja. Donošenje tog zakona je zaista neophodno da bi se još jednom naš politički život upristojio. Načelno gledajući, ovaj... Gospođo Mićić, opomenite Zeldžu Hurića, mnogo je nemiran. To je već otprilike delo u povratu, njegova sklonost prema disciplini već postaje zabrinjavajuća. Meni je iz izlaganja gospodina Đelića ostala nejasna jedna stvar. On kaže da poštujući volju Ustavnog suda na neki način ozakonjuje prekršenu biračku volju građana. Znači, u onom delu po kome će dodeljivati sredstva političkim strankama, uvažavati status kvo, pa će prema njihovoj političkoj snazi u parlamentu dodeljivati srazmerno sredstva, nezavisno od toga što ta stranka nije učestvovala pre toga na izborima ili nije imala registrovanu izbornu listu. Pratio sam izlaganje gosn Bakija, on je drug, on je odavno pretendovao da postane član socijalinternacionale, ali onda ste ga vi pretekli, pod veoma volšebnim okolnostima. Sada, recimo, došao sam na ideju, uz generalnu primedbusocijalistima, zašto zaista nisu doneli zakon o raspodeli, o deobi sredstava kojima je raspolagao Savez komunista Jugoslavije. U političkom životu sam učestovao od 1990. godine i znam koliko su se ondašnje opozicione stranke, a sada vladajuće, čak i one koje ne učestvuju u političkom parlamentarnom životu klele na političko čistunstvo, pa su se odricali svog komunističkog staža, a da ste se vi setili i rekli ovako - kriterijum po kome ćemo deliti sredstva kojima raspolaže Savez komunista jeste broj članova u sadašnjim političkim strankama, verujte, stranke opozicije bi potrčale da prijave već svoje ljude, iako su se pre toga odricali. Ne znam zašto to niste uradili. Napravili biste veliku gužvu i ne znam koliki bi bio red pred tim šalterom. Sada što jadikujete, već je kasno. Inače, vrlo je indikativno kada bivša vladajuća stranka, a naročito neću da je pomenem da joj ne bih dao pravo na repliku, sebe priznaje samo za imovinskog sukcesora i sledbenika Saveza komunista, ali nikako ne priznaje za ideološkog, odriče se toga. Kažem, da ste uradili ono što niste, mnogi članovi i mnoge opozicione stranke u Srbiji potrčale bi da prijave svoje znatno učešće u raspodeli tog kolača. Ne znam u kolikom bi to generalnom iznosu bilo. Ono što je fakat, možemo da kažemo, ovakav zakon koji je ušao u redovnu proceduru, odnosno koji je na dnevnom redu i koji će Skupština da razmatra, u celini gledajući je dobar. On, objektivno, uređuje neke stvari koje su bile neuređene, on govori i o javnim izvorima prihoda kojima stranke raspolažu, kao i izvorima prihoda koje imaju od privatnih donatora, sponzora, članstva, članarine i tako dalje. Nadam se da će on zaista naš politički život da upristoji. Ostajem pri stavu da bi bilo zaista politički korisnije i regularnije da je ovaj zakon usledio odmah nakon donošenja zakona o političkim strankama. Hvala.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za učešće u raspravi po ovoj tački dnevnog reda? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Dobrosavljević, poslanička grupa DSS-a, a zatim narodni poslanik Dragan Pavlović, poslanička grupa SRS. Izvolite.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, nesumnjivo, lepo je dočekati ovakav zakon pred Skupštinom Republike Srbije, lepo ga je dočekati i zato što je trebalo da se donese verovatno još pre dve i po godine. Ovim zakonom i njegovim današnjim predstavljanjem, odnosno prezentacijom u republičkom parlamentu mi se de fakto suočavamo sa drugom činjenicom. Suočavamo se sa činjenicom da je teza o tome da su ekonomske reforme važnije od institucionalnih reformi i da je ekonomska reforma važnija od institucija, pre donošenja pravila igara u jednoj državi, pre donošenja političkog okvira u kome se deluje i pre uređenja same države. Jasno je, i to je pokazalo iskustvo svake zemlje u tranziciji i svake ozbiljne liberalne demokratije danas u svetu, gde se prvo uređuje država, gde se uređuju političke institucije, a da se tada, tek nakon toga kreće u ekonomske isocijalne reforme. U tom smislu, ovaj zakon zaista kasni, ali bolje ikad nego nikad. Jedan od problema ovog zakona je što se on nikako ne može donositi ili tumačiti sam, individualno, ne sme se posmatrati izolovano u odnosu na još nekoliko zakona koji su neophodni da ga prate, zakon o izborima, zakon o političkim strankama, zakon o sukobu interesa. Opet, da ne bi bili maliciozni i da niko ne bi govorio o tome kako što gore za državu, što gore za Vladu Srbije, to bolje za nas koji smo u opoziciji, iako to možda tako i jeste, ovog puta to neću tako reći. Iz prostog razloga, ovo jeste dobar zakon, ovo jeste moderan evropski zakon, reformski zakon, i u evropskim okvirima on je više nego solidan. Kao takav, on, naravno, nije problematičan za prihvatanje, ali je, kažem, neophodno, da bi on svoje puno dejstvo pokazao i da bi svoju punu svrsishodnost istakao, doneti nekoliko pratećih zakona i to u najhitnijem periodu. Prema tome, apelujem na ministra da i u samoj Vladi Srbije utiče na tako nešto, jer, ponavljam, džaba i meni kao članu DSS-a i kao članu jedne opozicione stranke to što neće biti koristi zaVladu Srbije ili vladajuću većinu, ako to ne donosi boljitak građanima Srbije i državi Srbiji. S druge strane, prednost ovog zakona jeste, pre svega, u tome što institucionalizuju samu političku scenu i institucionalizuju politički sistem, odnosno partijski sistem u Srbiji. Kada o tome govorim, mislim pre svega na jednu disproporciju koja postoji u savremenim društvima, modernim političkim društvima u kojima se sve više zastupa teza kako nevladin sektor i raznorazne građanske inicijative treba da preuzmu ulogu artikulisanja političkih stavova građana jedne državne zajednice, a da su političke partije, na neki način, prevaziđene i da njihove monopole i njihovu političku supremaciju u zastupništvu građana u državi treba umanjiti. To, naravno, nije tačno i nije moguće. U savremenim političkim sistemima, bez obzira koliko to neko pokušavao da umanji, političke stranke su i dalje osnovni subjekt političkog organizovanja i artikulisanja volje građana jedne državne zajednice. U tom smislu, ovaj zakon, osim što će urediti odnose na političkoj sceni Srbije, što će pojačati kontrolu finansija, kao i samih političkih stranaka, što će u tom domenu svakako smanjiti korupciju, učiniće još jednu vrlo bitnu stvar, u sociološkom smislu vrlo bitnu stvar. To je što će ovaj zakon pomoći, ne kažem da će uraditi do kraja, ali će postići nešto u šta se u nekim drugim zemljama krenulo već od polovine 60-tih godina, u Francuskoj petoj republici u kampanji Žorža Pompidua za predsednika Francuske, a to je što će se od političara konačno napraviti jedan stalež. Dakle, ne zahvaljujući u potpunosti ovom zakonu, ali ovo je početni korak i političari će konačno postati jedna vrsta socijalnog staleža i politika više neće biti sredstvo za bogaćenje ljudi, nego će politika postati prostor ljudskog delovanja od kojeg će moći normalno da se živi. Određene primedbe koje imamo na ovaj zakon pre svega se odnose na pooštravanje kazni, odnosno njenih kaznenih odredbi gde bih, pre svega obratio pažnju na član 20. gde smo preuzeli jedno rešenje koje postoji u nemačkom zakonu o finansiranju političkih stranaka, a to je da ukoliko jedna stranka u toku izborne kampanje probije određenu sumu, kazna mora biti u duplom iznosu te sume i plus zabrana finansiranja iz javnih prihoda za narednu godinu. Političke stranke i njihovo delovanje su suviše osetljiva materija i suviše ozbiljna i važna za građane jedne države da zakoni, odnosno sankcije za svaki normativni prekršaj, a samim tim i jedna vrsta etičkog prekršaja, ne smeju biti blage, ne smeju se tek tako prevazilaziti, moraju postati rigoroznije, odnosno strože. S druge strane, raspodelu sredstava prema poslaničkim mandatima dovešću u pitanje iz sledećih razloga. Ne znam koliko ljudi od vas pamti 1992. godinu i okrugli sto koji je organizovan u Saveznoj vladi; tadašnji premijer Savezne vlade je bio gospodin Panić i tada je bio jedan okrugli sto između ostalog o izborima, o političkim strankama i o Zakonu o finansiranju stranaka. Stranke tadašnjeg DEPOS-a i tadašnja Demokratska stranka koja je nastupala samostalno na izborima 1992. godine su zastupali jedan drugi princip o raspodeli sredstava prema mandatima. Zastupali su princip raspodele sredstava prema broju osvojenih glasova. Iz tog razloga, smatram da je principijelno i danas se zalagati za takvo sredstvo. Pored toga tu postoji još jedan razlog. Ovaj zakon bi morao da bude dugoročan. Ovim predlogom koji sam sada izneo, odnosno amandmanom on prevazilazi uobičajenu distinkciju između proporcionalnog i većinskog izbornog sistema. Brojem osvojenih, odnosno raspodeli sredstava prema broju osvojenih glasova postaje nevažno da li će izborni sistem biti proporcionalni ili većinski. On omogućava finansiranje, bukvalno prema biračkoj volji građana jedne zemlje. Na takav način, između ostalog, moramo prevazići jednu distinkciju koja postoji u anglosaksonskim političkim sistemima a to je bipolarnost partija. Srbija treba da neguje, zato što u njoj postoji više i političkih, ideoloških, socioloških, etnoloških razlika i postoje različite artikulacije tih posebnosti, višepartijski politički sistem u smislu ne bipolarnosti, nego multipolarnosti, odnosno ono zastupništvo partije koja najbolje odražava proporcionalni sistem na izborima. Uvažavajući prilike da ćemo verovatno za nekoliko godina, možda i desetak godina, na lokalnom nivou pre usvojiti većinski izborni sistem, nego što je sadašnji proporcionalni, ovim se taj paradoks rešava, odnosno omogućava se da zakon bude dugotrajan. Kao što rekoh, ovo jeste dobar zakon, poslužiće dobro građanima Srbije, našoj državi i političkim partijama, ali on, ponavljam još jednom, neće dati nikakve rezultate ako će biti izolovan. U tom smislu, dakle mimo svih ili iznad svih stranačkih podela, distinkcija između opozicije i vlasti, apelujem na Vladu Srbije da shvati ono što je poručila ovim zakonskim predlogom, a to je da su institucionalne reforme, da je reforma političkog sistema osnova uspešne tranzicije u Srbiji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragan Pavlović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Petar Madžarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, razlog donošenja ovog zakona po hitnom postupku nije stvaranje pravnog okvira za finansiranje političkih stranaka, što je od značaja za rad državnih organa i organizacija, već strah vladajuće političke oligarhije koja je svesna da njihova politika nema uporište u narodu, a znajući da će katastrofalno proći na izborima koji su neminovni, želi da svoje političke protivnike još više materijalno oslabi i kontroliše da bi imala bolju startnu poziciju i sačuvala kakav-takav ugled kod svojih političkih mentora sa Zapada. Kao i svi zakonski predlozi koje smo dobili od Vlade Srbije kao predlagača i ovaj predlog zakona nije dobar i teško ga je urediti amandmanskim rešenjem. Pošto mi iz Srpske radikalne stranke znamo da će ovaj zakon biti usvojen, pa da ćemo kasnije svi snositi posledice njegove primene, mi smo brojnim amandmanima koje smo podneli pokušali da bar ovaj zakon podvedemo pod ustavne okvire. Ovaj predlog zakona je karakterističan po tome što u posao finansiranja stranaka uvodi skupštinski Odbor za finansije i što se Predlogom zakona na ovaj odbor prenosi ovlašćenje državnih organa, što je potpuno neustavno. Izbori su jedan od redovnih vidova delovanja političkih stranaka, ali treba praviti razliku u finansiranju izbornih kampanja iz sredstava budžeta i za izbor poslanika i za izbor predsednika Republike. Promotivni skupovi su jedan od najvažnijih vidova izborne kampanje i oni nikako ne treba da zavise od volje stranaka na vlasti. Politička stranka može sticati sredstva i svojim radom, a ne samo u toku izborne kampanje, ukoliko to reguliše statutom. Ako neko kršenjem zabrane ostvari nezakonitu korist, ta korist treba da mu se oduzme, a kako su do sada mnogi finansirani iz inostranstva, trebalo bi da ta sredstva vrate na račun budžeta Republike Srbije. Ne postoji ustavni osnov za ograničavanje ulaganja fizičkih lica za izbornu kampanju političkih stranaka i nepotrebno je otvaranje posebnog računa samo za izbore, s obzirom da političke stranke imaju račun koji je podložan svim vidovima kontrole. Političke stranke imaju legitimno pravo trošenja legitimno stečenih sredstava i nadležni državni organi su ovlašćeni za praćenje zakonitog rada pravnih lica, a ne radna tela Skupštine Srbije. Zato me i čudi predlog ograničavanja sredstava koja stranke mogu da dobijaju od fizičkih lica, jer je nečuveno da neko zakonom može da ograniči trošenje privatnih sredstava. Način raspodele sredstava koja se izdvajaju iz budžeta je više nelogičan i nikako ne može da odgovara realnom statusu političkih stranaka. DOS-ovsko viđenje transparentnosti na račun političkih stranaka je neprihvatljiv za Srpsku radikalnu stranku. Mi smo apsolutno za javnost finansijskog poslovanja političkih stranaka, ali to se postiže na način koji smo mi amandmanima predvideli. Ovo je samo deo, a inače su brojni razlozi zbog kojih Srpska radikalna stranka neće glasati za ovaj predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Madžarević, sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ekonomski najrazvijenije države u današnjem svetu su demokratska društva. Države u kojima ne postoji višestranački sistem su ili ostaci komunizma ili diktature. Postojanje stranaka sa različitim stavovima o pojedinim političkim pitanjima je preduslov stabilnosti i razvoja jednog društva. Svojim konfrontacijama u neprestanom nastojanju da obore vlast, kroz ukazivanje na pogrešne i štetne poteze stranke ili stranaka koje su na vlasti, kroz parlamentarnu kontrolu izvršne vlasti, ukupno gledano, postiže se koristan efekat za celo društvo. Naravno, osim stranaka u razvijenim demokratijama, kontrolno-nadzornu funkciju vlasti vrše i profesionalni mediji, kao i politički razvijena javnost. Za razvijenu demokratiju potrebne su razvijene državne institucije koje stranke ni na koji način ne bi smele da ugroze ili da im, ne daj bože, kao kod nas, svesno i sistematski ruše ugled. U Srbiji su se poslednjih 13 godina stranke uz ogromne otpore i razne prepreke vladajućeg režima sporo razvijale. Dok su se države srednje i istočne Evrope u tom pogledu mnogo brže uputile u pravcu demokratije, kod nas je pod Miloševićem stvoren privid višestranačja bez realne mogućnosti za razvoj demokratskih institucija. Osnovna briga režima bila je očuvanje vlasti, a ne dobrobit građana Srbije. Sve je bilo podređeno tom cilju. Gotovo tri godine posle pada tog režima u Srbiji se ponavlja Miloševićeva matrica. Da ne ogrešim dušu u odnosu na Miloševića, u obezbeđivanju ključnih državnih institucija i rušenju njihovog ugleda ova vlast je i osionija i bezočnija od prethodne. Od prethodne vlasti nasledili smo preko 230 političkih stranaka i pokreta. Ovaj broj je imao za cilj da građanima Srbije, odviklim od demokratije u periodu komunizma, stvori utisak konfuzije i umanji značaj autentičnih demokratskih stranaka koje su se pojavile na političkoj sceni u poslednjih 13 godina. Demokratska opozicija Srbije došla je na vlast 2000. godine, na krilima velikih predizbornih obećanja, u trenutku kada je narodu dogorelo do nokata. Šta se desilo? Tri godine kasnije opozicione stranke, taj korektivni faktor u političkom životu svake demokratske države, ponovo su predmet satanizacije, samo u drugom kontekstu. Ponovo se država doživljava kao partijska svojina, ponovo se mediji dele na naše i plaćeničke, ponovo se sve stavlja u funkciju neformalnih centara moći, ponovo se opozicija deli na konstruktivnu i onu neprijateljsku, koja bi htela prevremene izbore i promenu vlasti. Ponovo se naručuju ankete. Jednom rečju, da citiram jednu Vladinu organizaciju - "Sve je isto, samo njega nema". Dugo čekani zakon o finansiranju političkih stranaka konačno se našao na dnevnom redu Narodne skupštine. Rešenja u Predlogu zakona su uglavnom korektna, osim kazni koje su predviđene za kršenje njegovih odredbi, na šta je DSS uložila amandman, predlažući rešenje koje postoji u nekim zapadnoevropskim demokratijama sa velikim iskustvom u zloupotrebama u oblasti finansiranja predizbornih kampanja. U članu 6. u stavu 2. predlažemo da se pravo na finansiranje oduzme za ceo mandatni period, umesto za godinu dana, u slučaju da se nezakonito stečena sredstva ne uplate u roku u budžet Republike. U članu 20. predložili smo direktno vezivanje kazne u slučaju prekoračenja dozvoljenih sredstava u izbornoj kampanji, i to tako što bi se prekoračeni iznos duplirao. Mišljenja smo da bismo time pravičnije kažnjavali i slučajeve većih zloupotreba. Tako bi stranka koja prekorači za 10 miliona, bila kažnjena sa 20 miliona. S obzirom da su sredstva predviđena za izbornu kampanju sasvim dovoljna, smatramo da je ovakva kazna sasvim primerena. DSS je svojim amandmanima predvidela pravičniji pristup sredstvima iz budžetskih izvora za stranke koje nisu ušle u parlament. Kriterijum broja glasova je precizniji i pravičniji od kriterijuma broja mandata. Osnovni problemi koji se javljaju u vezi sa finansiranjem političkih stranaka u bogatim zapadnim demokratijama koje su nam uzor jesu jednakost političkih takmaca i limitiranje izbornih troškova, kako ne bi u prvi plan izbila ekonomska moć, već politički program stranaka. Ključni problem je ipak moralne prirode i tiče se sprečavanja korupcije, koje ima svuda, ali je svakako najrasprostranjenija u siromašnim zemljama. Po definiciji, vlast je ta za koju se vezuje pojam korupcije i sve ono negativno što ona sobom nosi, a što slabi snagu jedne države. Više čudi što je predloženo da zakon počne da deluje od 1.1.2004. godine. Da li to vlast sebi daje dovoljno prostora i vremena da obavi sve predradnje za sledeće izbore? Opozicione stranke su preduslov postojanja demokratije. Posle najnovijih dešavanja oko Radiodifuznog saveta i zakulisnih trgovinskih radnji koje su se odigrale tim povodom, moram da konstatujem da je u ovoj Narodnoj skupštini Demokratska stranka Srbije ostala jedini opozicioni bastion ovoj, po mnogim parametrima lošoj Vladi.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić iz poslaničke grupe SPS, a zatim narodna poslanica Emilija Krstić iz poslaničke grupe DSS.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo zakon o finansiranju političkih stranaka po hitnom postupku. Apsolutno je nepotrebno da se ovaj zakon danas razmatra po hitnom postupku. Po nekom mom skromnom mišljenju, postoje tri razloga zašto se ovaj zakon danas razmatra po hitnom postupku. Prvi razlog je zabrana primanja materijalne i finansijske pomoći od stranih vlada, stranih država, stranih fizičkih i pravnih lica. Posle ću objasniti zbog čega i kako. Drugi razlog je ovo linearno raspoređivanje sredstava u visini od 30% iz budžeta, jer se na taj način zadovoljavaju ove male, sitne stranke čija se vrednost i snaga meri promilima, a one su sve nezadovoljnije. Treći razlog je oduzimanje imovine SPS-u, kao pravnom nasledniku Saveza komunista Srbije. Mi smo oduvek bili protiv finansiranja političkih partija sa strane, od stranih država, stranih vlada. Niko novac danas ne daje za džabe, uvek postoje razlozi. Ti interesi stranih vlada i stranih država se ne poklapaju sa interesima onih država čije partije dobijaju ova finansijska sredstva. Tako je bilo oduvek, tako je i danas. Zašto sada po hitnom postupku ovo razmatramo i zašto postoji ovaj rezolutan stav, vezano za zabranu finansiranja političkih partija od strane zapadnih vlada? Sasvim je jasno da su miljenici Zapada, ministre Đeliću, vaši sadašnji, na neki način, politički protivnici Dinkić, Labus. Oni su miljenici Zapada. Moram da vam priznam da ste vi veoma loša vlast, ali Dinkić i Labussu mnogo gore rešenje. Vi ste kontrolisani od strane međunarodnih finansijskih organizacija, MMF-a i Svetske banke, ali oni su direktni izvršioci, plaćenici MMF-a i Svetske banke. Pošto više niste miljenici kao što ste bili, vi se bojite da će se ta sredstva doznačiti i Dinkiću i Labusu i G17 plusu, a tu imamo i ove vaše političke neprijatelje, pre svega Demokratske stranke, Vuksanovića. Vuksanović je nekoliko puta govorio kako se ne gadi ni na kakve pare, sve je moguće. Videli smo, ovih meseci ili ovih godina od kad je DOS na vlasti, velike bilborde, po 15, 20, mesec dana - "Čisto lice Srbije". Jasno je da Vuksanović nema pare, jasno je da ga niko ne finansira iz zemlje, jasno je da sredstva dolaze sa strane. Da li je to Panić ili neko drugi, nije važno, ali to sada vama smeta. Zašto u ovim odredbama niste napravili i jednu odredbu da se ovaj zakon primenjuje retroaktivno, da ima povratno dejstvo? To bi bila prava stvar, kao što smo imali ovaj zakon o lustraciji, pa onaj Zakon o ekstraprofitu, jer bi pod udar došao gotovo celi DOS. Devedeset posto stranaka u DOS-u se tokom deset godina vladavine SPS finansiralo spolja. Uzmimo samo knjigu Tima Maršala, britanskog novinara, koji govori o tome da je u kampanji za 2000. godinu potrošeno za dosovske partije negde oko 70 ili 80 miliona dolara. Pa šta je tek dato u onim prethodnim godinama? Naravno, vama sada ne treba finansiranje spolja. Neće oni ni dati. Imate Bogoljuba Karića, imate Koleta, imate te koji će finansirati ovu sadašnju vlast, a u krajnjem slučaju imate i budžete. Svi budžeti su takoreći u vašim rukama. Drugi glavni razlog zašto se ovaj zakon donosi po hitnom postupku jeste upravo ovo linearno finansiranje ili u jednakim iznosima za male političke partije i za velike političke partije. Tako će, na primer, SPS po ovom ključu od 30% imati isto koliko, na primer, Žarko Korać sa jednim poslanikom ovde, imaće isto koliko i ovi razdruženi koraćevci, Branko Pavlović i ovaj mali. Slična sredstva će dobijati i DA, a sve su to političke partije koje nemaju nikakvu podršku naroda, kako su to ranije radikali govorili. Naravno, od ovih stranaka nisu daleko ni Nova demokratija, Demokratski centar, Građanski savez Srbije, Batićeva stranka;njihova podrška se meri ispod jednog procenta i ovim lažnim anketama koje sprovodi "Strateški marketing", kaže se da sve ove stranke imaju ispod jednog procenta. Sada, problemi u Skupštini su veliki. Neće da glasaju o jednom zakonu, o drugom, ucenjuju vas, i vi morate da donesete jedan ovakav zakon i da onih 30% sredstava, ovih budžetskih, dobijaju na ravne časti, kao i velike partije kao što su SPS, SRS i druge stranke. Kada govorim o trećem delu, to je vezano za oduzimanje imovine SPS. Ako smo sledbenici Saveza komunista po mnogo čemu, onda valjda treba da budemo i sledbenici kada je reč o imovini. Ta sredstva treba razdvojiti od onih sredstava koja su upotrebljena za pravljenje zgrada Socijalističkog saveza, omladinske organizacije itd. Niko nikoga nije naterao da bude član Saveza komunista. Šta je problem? Problem je što danas u DOS-u imamo više komunista nego u SPS-u. Izuzev nekolicine ovde, Mićovića, Ćirkovića, veliki broj su upravo članovi Saveza komunista iz onog vremena. To su komunisti koji su izašli iz šinjela Draže Markovića i njima je samo smetalo to što je na vlasti bio Slobodan Milošević i SPS. Govorili su da ne valja zastava, himna, a sada je sve dobro. To je istina. Imamo još dosta primedbi, ali o tome ćemo govoriti u amandmanima. Samo bih još istakao par stvari, vezano za izlaganje kolege iz DSS, koji je ponovo govorio o Slobodanu Miloševiću. Mislim da nema više smisla da Demokratska stranka Srbije govori o Slobodanu Miloševiću. Slobodan Milošević je bio dominantna politička figura. Onda su sve političke stranke bile minorne. Primera radi, vaša stranka je svih tih godina imala podršku 200-300 hiljada birača. To je istina, ali, s druge strane, nije Miloševića pobedio ni DOS ni Koštunica. Pobedio je NATO pakt i pobedila su velika obećanja. To je istina.
Reč ima narodna poslanica Emilija Krstić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dragan Čolić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, složićemo se svi da je nesumnjiva važnost postojanja organizaciono jakih i stabilnih političkih stranaka kao nosilaca izgradnje postojanog i na dobrom temelju izgrađenog demokratskog društva. Naravno, u tom smislu su bitni i zakonski temelji koji uređuju pojedinu oblast, pa i ovu, i dobro je da je i ovaj zakon došao na dnevni red, mada imamo primedbi na činjenicu da ovaj zakon ne prate i drugi zakonski projekti koji bi morali da ga prate da bi ova oblast, odnosno zakonska regulativa u ovoj oblasti bila zaokružena i da bi to, zapravo, bio prvi korak u uređenju ove vrlo važne oblasti za demokratsko društvo. Međutim, mi se danas bavimo samo Predlogom zakona koji uređuje deo finansiranja rada političkih stranaka. DSS je, kako ste već i čuli u prethodnim izlaganjima mojih kolega, na stanovištu da je ovaj zakonski projekat dobar i mi ćemo za njega glasati. Naravno, imamo svojih boljih rešenja koja smo sročili u nekoliko amandmana, koji se tiču boljeg rešavanja pojedinih oblika finansiranja, a i kaznenih odredbi u slučaju nepoštovanja ovog zakona i, naravno, o tome će biti više reči u raspravi u pojedinostima. Potpuno je suvišno podsetiti da je zakonsko rešavanje oblasti finansiranja političkih stranaka preduslov za eliminaciju (mada nikada u potpunosti) i tu su i države razvijene zapadne demokratije već imale iskustvo potencijalnih opasnosti i nepravilnosti. Naravno da ne postoje idealna rešenja, ne postoje jednoobrazna rešenja i ne postoje rešenja koja će rešiti sve probleme. Tu se mora pažljivo pronaći najkompatibilnije rešenje, u odnosu na postojeće uslove i u odnosu na ambijent u kojem političke stranke deluju i razvijaju se. U tom smislu, treba u našem slučaju imati u vidu, i mislim da je ovaj zakon to donekle na naše zadovoljstvo i rešio, odnosno uzeo u obzir, kako karakteristike našeg političkog života, političkog pluralizma u Srbiji, tako i ekonomski, privredni i institucionalni okvir u kojem političke stranke deluju. Načelno smo mišljenja, kažem opet, da je ovaj zakon zadovoljavajući. Sasvim je drugo pitanje kako će se on sprovoditi i koliko će biti volje ili želje onih u čijim rukama su institucije sistema da se sve zakonske odredbe ovog projekta sprovedu u delo, kako u oblasti finansiranja tako i u oblasti kontrole. Šta je to što je definisano kao problem i što bi svaki zakonski projekat trebalo da uredi? Prvo i najvažnije, to je ono što je svojstveno svima, pa i razvijenim demokratijama, ali posebno zemljama u tranziciji, a to je pojava korupcije. Drugi problem su postojeći, odnosno izraženi nejednaki uslovi finansiranja za sve političke aktere koje bi trebalo izjednačiti. Naravno, dobrim zakonskim rešenjem i dobrom kontrolom sprovođenja istog možemo se izboriti, naravno nikada ne do kraja, to je iskustvo, ali se možemo izboriti sa onim što se danas definiše kao "politička usluga za određene finansijske priloge." Isto tako, definisanjem izvora finansiranja i dobro je da ovaj zakon, sem privatnih izvora, definiše i javni izvor finansiranja, što je rešeno članom 3. Različito poreklo novca kojim se finansira politička organizacija omogućava političkoj stranci da normalno deluje i razvija se ne samo u uslovima predizbornih kampanja, već i u uslovima normalnog i redovnog rada. Znamo svi da su članarine i donacije nedovoljne da bi jedna politička stranka opstala i da bi mogla normalno da radi, da sve svoje troškove pokriva. Prema tome, javno finansiranje je dobro sa aspekta povećanja novčanih sredstava koja ulaze u budžet političke stranke, a i činjenice da, na taj način, poreski obveznici posredno doprinose boljem funkcionisanju političkih stranaka i pomažu da političke stranke, kojesutradan njima uređuju život i za koje oni glasaju, bolje funkcionišu. Naravno da tu leži opasnost od zloupotreba od strane onih u čijim rukama su institucije sistema, ali tu je opet na potezu kontrola koja treba tu tendenciju da spreči i eventualno sankcioniše. Načelno ste upoznati sa amandmanima koje ima Demokratska stranka Srbije na ovaj zakonski projekat. Ja se nadam da će Vlada Srbije i ministar imati razumevanja i da će se složiti sa obrazloženjima koja su čuli u odbranu ovih amandmana, za sada u načelu, a i u pojedinostima će se više o njima govoriti. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, zatim narodni poslanik Petar Cvetković.
Dame i gospodo narodni poslanici, na redu je predlog zakona o onemogućavanju finansiranja političkih stranaka. Ovaj zakon, ukoliko bude izglasan, a za usvajanje ovog predloga zakona koristite sva raspoloživa sredstva, onako kao što ste i započeli ovu sednicu, predstavljaće izraz vaše nemoći i straha od političkih protivnika, a sva je prilika da se najviše plašite srpskih radikala. Predlagač navodi da je uređivanje finansiranja političkih stranaka ispunjenje jednog od obećanja Vlade; zatim, utvrđivanje važnog stuba borbe protiv korupcije u skladu sa strategijom Vlade. Ovih dana čitamo u svim novinama optužbe na račun Vlade, i to baš po pitanju korupcije, čak se nude i dokazi. Vas Ustav Republike Srbije ne obavezuje, umesto da ga poštujete dok drugi ne donesete, vi koristite Ustav Republike Srbije, a time i zagarantovana prava i slobode. Zabranite i to da se političke stranke izdržavaju od članarine svojih članova. Zar ćemo za sprovođenje predizborne kampanje da podnosimo izveštaje Vladi Republike Srbije i ministru Đeliću? Hoćemo li Vladi da dostavimo šta planiramo i kako ćemo o njenom radu govoriti u predizbornim kampanjama? Cilj vam je veoma perfidan. Vi, gospodo, želite da onemogućite političke protivnike i pri tom ne birate sredstva. Zašto ne donesete prvo zakon o političkim strankama, pa da tek onda uređujemo sferu finansiranja političkih stranaka? Koliko žiro računa treba da otvori jedan opštinski odbor? Zar treba i kada dobije najtrivijalnija sredstva da odmah obavesti Božidara Đelića i Vladu? Gospodine ministre, kako vi vidite finansiranje grupe građana? Imali smo jednu predizbornu kampanju gde je Miroljub Labus bio ispred grupe građana i pitanje je koliko je on u budžetu imao sredstava i od koga. Vi ste juče u jednoj emisiji na RTS-u govorili o vašem privatnom životu, to ne interesuje građane Srbije, da li ste vi pred razvodom ili niste, njih interesuje vaša državna funkcija. Zato ide ta popularna pesma - ne daj da nas rastave ovi ljudi zli. Ovaj zakon je posledica stanja vašeg duha, i to gubitničkog, i vaš strah od gubitka vlasti vas tera da pravite ovakve nakaradne zakone. Od saziva ovog parlamenta, kao narodni poslanik Srpske radikalne stranke, suočavam se samo sa restrikcijom prava narodnih poslanika, predstavnika naroda, kakva prava i pravila igre unosite u političkiživot i sferu finansiranja političkih stranaka. Vas politički život ne zanima - Paja Patak je dobio zadatak od Evropske unije, vi uvodite diktaturu, gušite sva prava i slobode i to je znak da vam je kraj potpuno izvestan. Gospodine Đeliću, crvljiva jabuka ne čeka oluju, nju sruši prvi povetarac, a vaša vlada mi upravo liči na crvljivu jabuku.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković. Nije prisutan. Narodni poslanik Golub Rajić, poslanička grupa Socijalistička partija Srbije. Imamo još pet minuta.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na dnevnom redu Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije sazvanom na zahtev Vlade je Predlog zakona o finansiranju političkih stranaka, i to po hitnom postupku. Hitnost se objašnjava stvaranjem odgovarajućeg pravnog okvira za finansiranje političkih stranaka, što je od značaja za rad državnih organa i organizacija. Nije čudan način zakazivanja, vreme razmatranja, pa i hitnost, na to smo se pod ovom demokratskom vlašću već privikli. Ali krajem maja nam je dostavljen i Predlog zakona o političkim strankama. Pa zar nije logičnije da je on prvo donet, pa onda zakon o finansiranju političkih stranaka koji stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", a primenjivaće se od 1. januara 2004. godine? Da nije možda ovo na dnevnom redu po hitnom postupku zbog nekih pritisaka? Možda zbog Lajanovog izveštaja međunarodne krizne grupe, gde se spominju neki finansijski moćnici koji finansiraju neke stranke, ili pak kroz ovaj zakon vladajuće partije DOS-a hoće sebi da obezbede neke startne prednosti pre izbora? Predloženi zakon bi trebalo da odredi izvor, visinu i namenu sredstava za finansiranje rada registrovanih političkih stranaka, kao i izbornu kampanju za izbor poslanika, odnosno odbornika, predsednika Republike i gradonačelnika, kao i da to finansiranje učini transparentnim i dostupnim javnosti. Verovatno je dobro što će se zakonom onemogućiti finansiranje političkih stranaka iz sumnjivih izvora koji su neprihvatljivi i gde su česte zloupotrebe. Takođe, zakon predviđa i kontrolu prihoda i finansijskog poslovanja, a i kaznene odredbe za nepoštovanje zakonskih odredbi, da bi se sprečile zloupotrebe u prikupljanju i raspolaganju sredstvima. U ovom zakonu je verovatno najinteresantniji član 4. kojim se propisuje obim sredstava koja mogu biti odobrena iz javnih izvora i ne može biti veći od 0,15% budžeta Republike, od 0,1% budžeta jedinice teritorijalne autonomije, odnosno 0,1% budžeta jedinice lokalne samouprave. Ministarstvo finansija, odnosno drugi nadležni organi ta sredstva raspoređuju u visini od 30% podjednako svim parlamentarnim strankama, znači poslanicima i odbornicima, dok se 70% ovih sredstava raspoređuje srazmerno ukupnom broju poslanika, odnosno odbornika. Pitanje je da li je ovaj predlog najpravičniji i da li će ikome odgovarati. Pitanje je da li će se primenjivati većinski ili proporcionalni izborni sistem, ili pak kombinovani. Socijalisti smatraju da je dobro što će političke stranke dobijati sredstva iz budžeta, ali da njih treba raspoređivati na osnovu dobijenih glasova i na osnovu dobijenih mandata od strane birača. Isto tako mislimo da procenti sredstava iz javnih izvora, koja se obezbeđuju za finansiranje rada političke stranke čiji su kandidati izabrani, nisu dovoljni i mislimo da bi procenat iz republičkog budžeta trebalo sa 0,15% povećati na 0,50%, a kada su u pitanju lokalni budžeti sa 0,1% na 0,30%. Takođe u članu 5. koji reguliše finansiranje redovnog rada političke stranke u stavu 4. ne treba praviti razliku između priloga fizičkih i pravnih lica, jer fizičko lice kao vlasnik preduzeća uvek može svoj prilog da plasira kao prilog preduzeća. Predlog od 10 prosečnih zarada u jednoj kalendarskoj godini u Republici Srbiji je suviše mali i to je neophodno povećati više puta. Strankama treba omogućiti da mogu sticati imovinu i prihodovati od vlasništva i ne sme biti interes države da im ograničava korišćenje sredstava od imovine, već naprotiv. Ne treba u članu 6. toliko detaljno navoditi koja su materijalno-finansijska primanja zabranjena. Treba to jasnije precizirati i definisati. Vlada je predložila ovaj dosta obiman član, verovatno iznoseći sve izvore finansiranja dok su članice DOS-a bile u opoziciji, pa su se prisetili odakle su sve stizale pare, a sada bi to trebalo zabraniti, jer su na vlasti i mogu se finansirati drugačije. Ne treba ograničavati na 20% ni visinu sredstava iz privatnih izvora koje politička stranka može angažovati za vođenje izborne kampanje. Šta ako neko prikupi više, a ta sredstva za finansiranje izborne kampanje će biti na računu otvorenom za te potrebe i za drugo se ne mogu koristiti, sem što će po okončanju višak biti prebačen na stalni račun političke stranke. Političke stranke statutom regulišu unutrašnju kontrolu finansijskog poslovanja, određuju odgovorna lica za finansiranje, vode knjige, i to je u redu. Međutim, da li je u redu da podnosioci izveštaja dostavljaju izveštaje o finansijskom poslovanju Odboru za finansije, koji kao skupštinski organ nema ta ovlašćenja? Nije li bolje da to rade drugi ovlašćeni državni organi za procesuiranje finansijskih prekršaja, dok političke stranke izveštaje o imovini, iskazane po vrsti, visini i poreklu, treba da dostavljaju Narodnoj skupštini. Mislim da se izveštaji o finansijskom poslovanju objavljuju u "Službenom glasniku Republike Srbije" o trošku države, a ne o trošku političke stranke. Takođe nije uobičajeno u našem pravnom sistemu da se u prelaznim i završnim odredbama ostavljaju odredbe nekih članova starog zakona, koji ima isti naziv i zar nije bilo bolje da ti članovi, a ovde članovi 13. i 14, budu ugrađeni u novi zakon, ili treba unositi zabune. Na kraju, ovaj predlog zakona koji ima 25 članova, po čijem usvajanju će finansiranje parlamentarnih političkih partija biti obaveza države, mora se još amandmanski popraviti, ukoliko se želi da on bude jedan od stubova u borbi protiv korupcije i da sve to, kako često kažete, bude transparentno i da se normalizuju finansijski tokovi i njihova veza sa strankama i politikom.
Vidimo se sutra, prijatno.