Gospođo predsedavajuća, javljam se upravo iz tog razloga što nema nikoga od predstavnika predlagača. Mislim da ne možemo po ovoj veoma važnoj tački dnevnog reda da nastavimo da radimo, a da niko od predlagača nije tu, a naročito ministar Jeremić, koji je potreban da bude prisutan ovde za ovu tačku dnevnog reda. Mislim da je potrebna pauza dok ne dođe gospodin Jeremić.
U obavezi ste da se pozovete na povredu člana Poslovnika Narodne skupštine. U pravu ste da predstavnici predlagača i pozvani moraju da prisustvuju. Svi oni koji su pozvani bićete obavešteni da li su poslali opravdanje ili objašnjenje zašto nisu tu. U ime predlagača pridružiće nam se pozvani predstavnici Ministarstva spoljnih poslova. Da li predstavnici odnosno predsednici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Ne bih želeo da sada ovde gubimo vreme, ali gospođo Čomić, postoje neki elementarni preduslovi za normalan rad i molim vas da te preduslove ispunite i omogućite poslanicima da rade normalno svoj posao. Član 152. Poslovnika – postupak za ratifikaciju međunarodnog ugovora ili drugog sporazuma, predlog zakona o ratifikaciji međunarodnog ugovora ili drugog sporazuma sadrži tekst međunarodne ugovora čija se ratifikacija predlaže. Ovo je tačka Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o uslovima uzajamnih putovanja državljana Republike Srbije i državljana Ruske Federacije. Dužni ste da nam omogućite predstavnika predlagača koji će obrazložiti ovu tačku dnevnog reda. Inače, nema potrebe da ovde uopšte dolazimo, pošto je kampanja štednje, zašto ne ukinemo Skupštinu! Hajde uopšte ovde da ne dolazimo, svako od nas će se baviti nekim drugim poslovima, biće jeftiniji rad, uštedeće se vreme i na takav način ćemo rešiti ove besmislene situacije. Neko mora ovde da predstavlja predlagača, da nam obrazloži ovu tačku dnevnog reda. Ili poštujemo ili ne poštujemo Poslovnik. Pogledajte koliko je praznih poslaničkih mesta zbog nepoštovanje Poslovnika. Omogućite nam poštovanje Poslovnika i neka dođu predstavnici Vlade i obrazlože ovo u skladu sa Poslovnikom, to je naša potreba.
Molim narodne poslanike da se pridržavaju odredaba Poslovnika Narodne skupštine i da ne ponavljaju već iznetu primedbu kao povredu Poslovnika Narodne skupštine, pošto to nije dozvoljeno Poslovnikom Narodne skupštine. Moram da ponovim objašnjenje. U toku rasprave pridružiće nam se državni sekretar koji je pozvan, a od ministra, ukoliko se ne pojavi, očekujemo objašnjenje, kao i u prethodnim slučajevima. Poslovnička obaveza nije to što citirate, ali se s vama slažem da je naša utvrđena praksa da predstavnik predlagača bude prisutan na sednici, da bi slušao narodne poslanike i da bi narodni poslanici mogli da dobiju odgovore na pitanja koja se jave u toku rasprave ili već šta god narodni poslanici žele da pitaju. Narodni poslanik Nenad Popović želi da govori o povredi Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, reklamiram član 27 – predsednik Narodne skupštine vrši poslove predviđene Ustavom, ali ovo konkretno stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Ovo ide na član 152 – predlog zakona o ratifikaciji međunarodnog ugovora ili drugog sporazuma sadrži tekst međunarodnog ugovora, čija se ratifikacija predlaže itd. Vi nama govorite i mene ste opomenuli prošli put da ne poštujem Poslovnik i zapretili ste mi izricanje kazne. Koji je naš način da se mi zaštitimo od vaše samovolje, da vi ne poštujete Poslovnik? Da li postoji način, nisam u Administrativnom odboru, ne znam Poslovnik detaljno, ali da li postoji način da se mi zaštitimo od vaše samovolje da počinjete bez predlagača? Neko treba da obrazloži ovaj predlog. Ovo je izuzetno važan predlog. Da li je to možda zato što nisu došli, ne interesuje ih. Ovo je produžetak ignorisanja i nepoštovanja Skupštine. Na predlogu budžeta, koji je bio najvažniji dokument, nije došao premijer i nisu došli svi ministri, a sada nije došao predstavnik predlagača. Mislim da je ovo stvarno ponižavanje Skupštine i vređanje njenog dostojanstva. Molim vas da vi kao predsedavajuća, naša predsedavajuća ovde, naša koleginica, ne narušavate dostojanstvo Skupštine time što hoćete da otpočnete pretres bez predlagača. Zahvaljujem.
Nema povrede člana 27. (Glasno negodovanje poslanika.) jer se staram o primeni Poslovnika. (Nenad Popović, sa mesta: Izbacite nas – hajde da izađemo.) Narodni poslanik Nenad Popović dobacuje. Sada vam izričem upozorenje. Posle ćete opet protestovati da vas upozoravam na poštovanje Poslovnika Narodne skupštine. Dobacivati predsedavajućem ili kolegama poslanicima Narodne skupštine je zabranjeno, pa vas upozoravam da to ne činite.Objašnjenje za poštovanje člana 27. dato je već dva puta, te vas upozoravam da ne ponavljate već izrečenu primedbu na kršenjenekog od članova Poslovnika – jer je zabranjeno istim odredbama Poslovnika, na koje se pozivate. Ministar Vuk Jeremić će vam dostaviti objašnjenje i izvinjenje zašto danas nije prisutan, a državni sekretar će nam se pridružiti u toku rasprave koja je upravo započeta i moći će da sasluša sve vaše primedbe, tako da je primena člana 27. u toku. Narodni poslanik Miroslav Markićević želi da govori o povredi poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100.
Poštovana predsedavajuća, upravo se pozivam na član 100. jer smatram da vi kao predsedavajuća kršite član 100. Član 100. u stavu 1. kaže: „Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine“. Vi svih ovih sedam-osam minuta to radite. Da li građani koji gledaju direktan prenos i svi mi narodni poslanici, da li smo slepi kod očiju – mi vidimo ovde da nema predstavnika vlade, a vi kršeći Poslovnik nastavljate sednicu Narodne skupštine kao da se ništa ne dešava? Najavljujete neko pismeno izvinjenje ministra Jeremića. Mi nećemo i građani Srbije ne očekuju izvinjenja od ministara, očekuju da dođu ovde u Narodnu skupštinu i da polože račune za svoj rad, odnosno da obrazlože zakonske propise koji su u njihovim resornim ministarstvima. Dakle, prekinite sednicu, dovedite nekoga iz Vlade i da nastavimo da radimo kulturno i fino. To je jedino što traži opozicija koliko sam shvatio. Hvala lepo.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 100. Molim ako želite da se javite i da koristite svoje pravo iz člana 100, da to radite pažljivo čitajući odredbe članova Poslovnika, koje smatrate da su povređene u toku procedure. Član 100. bi bio povređen da neko od narodnih poslanika, koji je tražio reč po povredi Poslovnika, nije dobio tu reč, što do sada nije bio slučaj tokom dosadašnje procedure. Upozoravam vas da ne zloupotrebljavamo pravo da se javljamo za reč tražeći da opišemo kakva je povreda i kog člana Poslovnika nastala tokom sednice neposredno pre nego što se za reč javite. Zloupotreba Poslovnika je takođe osnov za izricanje mera, te vas molim da se to ne čini. Napominjem da sam u prvom objašnjenju kazala da sam saglasna sa protestom narodnih poslanika zašto moramo da tražimo da predstavnik predlagača bude tu, ali to nije kršenje Poslovnika, da ćemo objašnjenja od ministra dobiti i u toku sednice će nam se pridružiti državni sekretar u Ministarstvu spoljnih poslova, koji trenutno ima druge obaveze. Narodni poslanik Čedomir Jovanović želi da govori o Povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100.
Hvala vam, gospođo Čomić. Vi mene niste razumeli i zato reklamiram član 101. Za razliku od drugih kolega, vrlo precizno naveo sam član Poslovnika koji nam ne dopušta da nastavimo raspravu pre nego što se ovde pojavi predstavnik predlagača zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije. To je član 152. stav 2 – Predlog zakona o ratifikaciji međunarodnog ugovora ili drugog sporazuma mora biti obrazložen. Umesto toga vi nam kažete da će ovde doći državni sekretar – koji ne može da govori u Skupštini, a da ćemo mi u međuvremenu voditi raspravu, a od tog sporazuma imamo samo ovu nemuštu fotokopiju, koja čak ne može ni da se pročita. O čemu mi treba da raspravljamo? Mene recimo interesuje ko će mi odgovoriti – koji su to posebni uslovi Državne bezbednosti koji dopuštaju, strani potpisnici, odnosno da se odrekne poštovanje ovog sporazuma? Rusija je puna begunaca od našeg pravosuđa – po kom osnovu i na kakav način? Mi želimo po tom osnovu da razgovaramo. Znači, vi kršite Poslovnik. Poslovnik je jasan i ovde mora biti predstavnik predlagača. To piše u Poslovniku. Javio sam se u skladu sa Poslovnikom, ukazao na član, a vi ste rekli – Poslovnik kršim. Nema reči o zloupotrebi. Ne pozivam se na član 27 – to su radile kolege pre mene. Pozvao sam se u skladu sa članom 101. Niste me dobro protumačili. Vama Poslovnik ne dopušta nastavak ove rasprave pre nego što se pojavi ovde predstavnik predlagača koji mora ovde da obrazloži ovaj sporazum. Ovo nije ni obrazloženje. Ovo čak ne možemo ni da pročitamo.
Narodni poslaniče, ne možete se pozivati na kršenje člana 101, niti možete tražiti za sebe pravo na repliku u odnosu na objašnjenja predsedavajućeg, a za već izrečenu povredu Poslovnika možete tražiti da se Skupština izjasni. Molim sve narodne poslanike da pažljivo čitaju Poslovnik. Odredba koju ste sada već treći put citirali kaže da predlog mora biti obrazložen – predlog je obrazložen. Tumačenje da obrazlaganje mora biti usmeno je pitanje prakse s kojom sam se saglasila, uz napomenu da vas molim da ne zloupotrebljavate odredbe Poslovnika Narodne skupštine, čitajući u stavovima članova nešto što ne piše, i saglasna sa praksom da predstavnik predlagača mora biti ovde, sa objašnjenjem da će biti prisutan državni sekretar. Član 101, kao i član 103. odnosno član 103. jeste, ali član 101. na koji ste se pozvali ne može biti predmet povrede Poslovnika. Obrazloženje za zakon vam je dato pismeno, i da nije predlog akta uopšte ne bi bio u proceduri tokom stavljanja na dnevni red sednice Narodne skupštine. Narodni poslanik Nenad Popović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana predsedavajuća, želim da ukažem na povredu Poslovnika, član 194. i 196. Mi ovde pred vam govorimo u vrlo kulturnom tonu, vrlo primereno ovoj instituciji i ono što zahtevamo je minimum onoga što bi trebalo da ispoštuje Vlada, poštujući bar malo ovu skupštinu – ali izgleda da toga nema. Član 194. kaže - Pravo i dužnost predstavljanja Vlade u Narodnoj skupštini, znači pravo i dužnost predstavljanja Vlade, prilikom razmatranja svih pitanja iz njene nadležnosti ima predsednik Vlade. Dalje kaže, Vlada određuje članove Vlade koji predstavljaju po pojedinom pitanju koje je na dnevnom redu sednice Narodne skupštine itd. Član 196. kaže – uz predlog zakona, drugog propisa ili opšteg akta ili uz drugi materijal koji podnosi Narodnoj skupštini, Vlada obaveštava Narodnu skupštinu o svojim predstavnicima ili poverenicima za sednice Skupštine i njenih odbora. Bez obzira koliko vi pretili, gospođo predsedavajuća, mi ćemo insistirati na našem demokratskom pravu, na onom poštovanju Poslovnika – da je predstavnik predlagača obavezan ovde da prisustvuje. Ne postoji nijedan razlog da niko od predstavnika Vlade ne prisustvuje na današnjoj sednici. Istorija je pokazala zaista da se ovo nikad nije desilo. Molim vas ne uvodite neku praksu u ovoj instituciji koja postoji odavno.
Nijedna od odredbi koju ste citirali iz članova 194. i 196. nije prekršena. Vlada vas je obavestila o tome i to je poštovanje stavova člana 194. i 196. ko će biti predstavnik. Vlada je uputila uredan akt, a vi zloupotrebljavate Poslovnik, sa željom da više puta kažete primedbu koju vam nisam osporila, a to je da predstavnik predlagača treba da bude prisutan na sednici, sa obavezom i sa stavom narodnih poslanika da neće da prisustvuju sednici ili da traže pauzu dok se to ne desi. To ne piše nigde u Poslovniku i moja obaveza je da vas na to upozorim. Narodni poslanici Jovan Palalić, Zoran Nikolić dobacuju za vreme objašnjavanja. To je zabranjeno odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Zoran Nikolić nastavlja da dobacuje i da krši član 104. To je zabranjeno odredbama Poslovnika Narodne skupštine, kao i dobacivanje sa mesta i nepristojno i nedolično ponašanje. Moja obaveza da vas upozorim i da vam objasnim da li su ili nisu prekršeni čl. 194. i 196. koje je citirao narodni poslanik Nenad Popović. Nije nijedna od odredbi prekršena. Praksa o kojoj govorim je praksa da predstavnik predlagača bude prisutan i to je, bez pogovora, saglasna sam s vama i objasnila sam da ćete dobiti obaveštenje od ministra, a državni sekretar će prisustvovati. Narodnog poslanika Nenada Popović molim da više ne zloupotrebljava Poslovnik. Jasno je potpuno i što se mene lično tiče opravdana je želja narodnih poslanika da Vladu kontrolišu. Jedan od načina je i ovo, ali u skladu sa Poslovnikom. Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori po povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Pozivam se na član 104, urušavanje dostojanstva Skupštine, to vi radite i prestanite više da upozoravate i pretite narodnim poslanicima. Vaš prvenstveni zadatak je da štitite dostojanstvo ovog parlamenta. Kada nešto dođe na dnevni red onda je obaveza onoga ko je predložio taj zakon da ovde prisustvuje i da ga brani. Vaše je da zaštite integritet parlamenta i obezbedite prisustvo predlagača. Nemojte da se sukobljavate sa zdravom logikom, da branite nešto što je neodbranjivo. Da nije bitno da li je ovde zamenik ministra, ministar ili kaktus. Nama kaktus ovde ne treba. Nama treba predstavnik Vlade da bi o tački koja je na dnevnom redu mogli da raspravljamo. Ispunite sve uslove koji su normalni u svakom parlamentu ili kako vi to volite da kažete – u skladu sa evropskom tradicijom. Ni u jednom evropskom parlamentu se ne može dogoditi da se ovde raspravlja o nekakvom zakonu, a da nema predstavnika Vlade. Navedite mi jedan primer i povući ću sve što sam rekao. Ne možete ga navesti. Ono što posebno nervira i što posebno izaziva revolt kod nas jesu ta vaša upozorenja. Prestanite da upozoravate. Prestanite da se pravite pametni. Vi ste ovde medijator. Treba da stvorite uslove, a ne da nas verbalno maltretirate vašim objašnjenjima, koja, ponavljam, i time ću završiti, nemaju veze sa zdravom logikom.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. Upozoravam uvek pre nego što izreknem meru koja je obavezna da bude izrečena na osnovu člana 100. Ukoliko pažljivo pročitate članove Poslovnika na koje se pozivate, videćete da je moja obaveza da izreknem meru opomene narodnom poslaniku koji ponavlja primedbu koja je već jednom izrečena, ne želeći da nepopularnim, neprijatnim, pre svega za mene nepopularnim i neprijatnim, postupcima, kao što je izricanje opomene, odmah a na osnovu člana 100. koji me na to obavezuje, kažem – upozoravam vas, i to ću uraditi i ubuduće, sa željom da vas podsetim da konsultujete član Poslovnika na koji se pozivate. Član 104. nije povređen. Član 104. povredili su narodni poslanici Jovan Palalić, Zoran Nikolić i Nenad Popović dobacujući iz klupe, kršeći član 104, ometajući predsedavajućeg i ponašajući se nedostojno i zato vam je izrečeno upozorenje. Ni sada neće biti izrečena opomena, sa nadom da ćemo nastaviti da zajednički radimo i tvorimo praksu međusobnog uvažavanja i poštovanja svih odredbi i članova Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanici koji su izrekli povrede člana 194. i člana 196. nisu u pravu. Povreda nije načinjena i molim vas da, ako želite da vidite, dokažete da se povreda tokom procedure desila i da to potkrepite nekim članom Poslovnika. Narodni poslanik Jovan Palalić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Pozivam se na član 194, koji kaže – pravo i dužnost predstavnika Vlada u Narodnoj skupštini … [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, ne možete da se pozivate na kršenje procedure koja je već izrečena tokom sednice Narodne skupštine. Molim vas da konsultujete član 100. sve stavove člana 100. i da vidite koja su vam prava i koje su vam dužnosti. Zahvaljujem. Da li se javlja još neko? (Da.) Narodni poslanik Srđan Spasojević želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, uvaženi građani Srbije, reklamiram član 31. Poslovnika. Želeo bih da ga pročitam: Potpredsednici Narodne skupštine pomažu predsedniku Narodne skupštine u vršenju poslova iz njegovog delovanja. Predsednika Narodne skupštine, u slučaju privremene sprečenosti, zamenjuje jedan od potpredsednika Narodne skupštine, koga on odredi, o čemu obaveštava sve potpredsednike i sekretara Narodne skupštine. Ako predsednik Narodne skupštine ne odredi koji ga od potpredsednika zamenjuje, u slučaju privremene sprečenosti zamenjivaće ga najstariji potpredsednik. Gospođo Čomić, neću ulaziti u to ko je najstariji potpredsednik i da li imate posebno ovlašćenje od predsednika Narodne skupštine, ali je očigledno da kršite Poslovnik, iz razloga što odmažete predsedniku Narodne skupštine, jer Skupština ne može da počne da radi zato što se tumači nešto što je potpuno neprirodno. Neko je ušao, tako da ove fotelje koje su građani Srbije skupo platili su trideset i nešto minuta potpuno prazne i postavlja se pitanje, kako nije sramota nekoga izVlade da ne dođe u ovaj dom? Valjda smo ovu salu radili tako da nas predstavnici Vlade gledaju u oči ovde, da ne sede kao nekada što su sedeli i potpuno je normalno da kod ovako važnog zakona bude neko iz Vlade ovde, da sa poslanicima raspravi o ovom važnom zakonu. Zaista bih vas molio i pridružio bih se svim poslanicima koji su na to upozorili. Hvala.
Ni jedna od odredbi člana 31. nije prekršena, te je neosnovano pozivanje na kršenje člana 31, pogotovo tokom ove procedure, jer se staram o redu i usklađenom radu tela Narodne skupštine i poštujem i član 31. i član 27. Narodni poslanik Jovan Palalić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Pozivam se na odredbu da sam pogrešno protumačen. Naime, želeo sam da mi vi, gospođo predsedavajuća… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, već sam kazala da nemate pravo na repliku na objašnjenje predsedavajućeg. Molim vas da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Dobićete reč svaki put kada je osnov za reč u nekom od članova Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik ne može da ima repliku na objašnjenje koje daje predsedavajući, a nakon izrečene sumnje da je povređen neki član Poslovnika. Pravo na repliku je diskreciono pravo predsedavajućeg tokom diskusije koje se daje učesnicima na sednici, a vi možete da tražite da se Narodna skupština izjasni o tome da predsedavajuća krši Poslovnik. Možete da tražite povredu bilo kog drugo člana koji je vezan za proceduru. Pravo na repliku ne možete. To je zloupotreba Poslovnika Narodne skupštine. Da li želite ponovo reč na osnovu povrede Poslovnika? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana predsedavajuća, prekršili ste sve članove koji su vezani za proceduru. [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, u obavezi ste da citirate član, opisno predstavljanje svih članova vezanih za proceduru predstavlja kršenje Poslovnika. Zahvaljujem. Želite ponovo reč o Poslovniku? Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana predsedavajuća, prekršili ste član 1, 2, 3, 4, 5… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, članovi koje citirate ne tiču se procedure toka sednice Narodne skupštine. Upućujem vas da pročitate član 100. i da vidite da se povreda Poslovnika može izreći samo vezano za proceduru neposredno tokom sednice na kojoj se prisustvuje i za koju se povreda izriče. Članovi koje ste počeli da citirate nisu vezani za proceduru toka sednica. Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Radulović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, narušili ste član 27…
Narodni poslaniče, povreda člana 27. je već izricana u toku ove sednice. Podsećam vas na odredbe člana 100. koji propisuje da ne može dva puta da se govori o povredi istog člana tokom procedure, odnosno toka sednice kojoj prisustvujemo. Zahvaljujem. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Narodni poslanik Miloš Radulović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, pozivam se na član 195:"Pravo i dužnost predstavljanja Vlade u Narodnoj skupštini prilikom razmatranja svih pitanja iz njene nadležnosti ima predsednik Vlade. Vlada određuje članove Vlade koji je predstavljaju po pojedinom pitanju koje je na dnevnom redu sednice Narodne skupštine, odnosno na sednici odbora.". Gospođo predsedavajuća, vi ste poslanik, isto kao i mi, sa pravom da vodite sednicu, odnosno predsedavate sednicom i da vodite računa o redu na ovoj sednici. U ovom trenutku treba da raspravljamo o vrlo važnom sporazumu, ratifikaciji sporazuma između Ruske federacije i Vlade Republike Srbije o uslovima uzajamnih putovanja državljana Republike Srbije i državljana Republike Ruske federacije. Mislim da nemate pravo da obrazlažete, odnosno vi niste predstavnik Vlade koji obrazlaže taj zakon i dužni ste da obezbedite prisustvo jednog od ministara, odnosno predstavnika Vlade koji će da obrazloži taj zakon. Gospođo predsedavajuća, ovo kako se vi ponašate je upravo u prilog onog konteksta šta želi vladajuća većina, da od ove skupštine napravi crnu rupu.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 195, niti se on odnosi na proceduru. Dozvoljeno vam je da obrazložite sa nadom da ćete staviti u bilo kakvu vezu tok sednice i odredbe člana Poslovnika 195. koji ste pročitali, što nije slučaj. Zaista vas upozoravam da ne zloupotrebljavate pravo na reč. Zloupotreba prava na reč od strane narodnih poslanika jednak je prekršaj kao i naša zajednička kritika za predstavnike Vlade koji ne uvažavaju Narodnu skupštinu. Nedopustivo je da sebi dajete za pravo da zloupotrebljavate Poslovnik, a drugima odričete pravo da zloupotrebljavaju taj isti poslovnik. Tri puta sam do sada kazala i ponoviću – saglasna sam sa obavezom Vlade da pošalje svog predstavnika. Smatram da je Vlada u obavezi da pošalje objašnjenje i izvinjenje, akonije neki od članove Vlade u mogućnosti da prisustvuje sednici Vlade, a državni sekretari i pomoćnici moraju biti prisutni na sednici. Vas, narodne poslanike, molim da ne zloupotrebljavate svoja prava, da mi ne biste ostavili bez prostora drugog, no da vam izričem mere opomene, kao što je u slučaju narodnog poslanika Miloša Radulovića koji se poziva na član 195, koji nema nikakve veze sa tokom sednice. Zabranjeno je zloupotrebljavati Poslovnik, bez obzira koliko imala razumevanja za sve primedbe koje su istakli poslanici pozivajući se na različite članove Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100.
Zahvaljujem. Malopre sam krenuo od člana 1, možda sam i pogrešio, mada ne verujem. Sada ću krenuti od poslednjeg člana 252, u kojem piše…
Narodni poslaniče, molim vas da pročitate član 100. i da vidite šta možete da izreknete kao povredu Poslovnika tokom sednice Narodne skupštine. Zahvaljujem. (Zoran Nikolić, sa mesta: Javljam se po Poslovniku.) Narodni poslaniče, ometate red na sednici Narodne skupštine i ponašate se protivno članu 104. Meni je posao i obaveza da znam šta piše u kojem članu Poslovnika, jer je to neophodno znanje za vođenje sednice. (Zoran Nikolić, sa mesta: Javljam se po Poslovniku.) Nemate pravo na reč, zahvaljujem vam. Nemate pravo na reč, zloupotrebljavate Poslovnik. Molim vas da sednete na svoje mesto i da ne ometate red na sednici. Narodni poslanik Zoran Nikolić nema pravo na reč zbog toga što zloupotrebljava članove Poslovnika Narodne skupštine. (Zoran Nikolić, sa mesta: Vi mi to pravo nećete nikad oduzeti. Po Poslovniku. Tražim po članu 100. reč, po Poslovniku.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Zoran Nikolić, sa mesta: Po Poslovniku.) Nemate pravo na reč, narodni poslaniče. Narodna poslanici Marina Raguš želi da govori kao ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SRS.
Na prvom mestu moram da izrazim zaprepašćenje od strane poslaničkog kluba SRS, jer u situaciji kada bi trebalo da govorimo o ovako važnom sporazumu nema predstavnika Vlade. Nisam se javljala da reklamiram povredu Poslovnika, zato što radikali tradicionalno plešu po vrlo tankoj žici i uvek rizikuju. Gospođo Čomić, potpuno sam uverena da ovde nema nijednog prisutnog poslanika koji može da razume ovu raspravu na način na koji je mi danas počinjemo i iskreno, nijedno izvinjenje od strane predstavnika Vlade nećemo prihvatiti. Potpuno naopako pokušavamo da otpočnemo raspravu koja bi nama trebalo da da određene odgovore na određene dileme, pogotovo kada je reč o Ruskoj federaciji u kontekstu – na prvom mestu zaštita srpskih nacionalnih interesa pred svim međunarodnim važećim institucijama. Ono što je nečuveno, jeste da mi počinjemo ovu raspravu bez ijednog objašnjenja od strane predlagača vezano za ovako važan sporazum. To što će nam oni poslati u pisanoj formi obaveštenje, obrazloženje zašto su bili sprečeni da prisustvuju ovako važnoj temi, kažem ispred poslaničke grupe SRS, u startu nećemo prihvatiti. Mislim da je ovo vrlo nekorektno i potpuno neprimereno ovakvoj političkoj i istorijskoj situaciji. Prisutan je, pretpostavljam, gospodin koji čak i nema mogućnosti da nam se, kao poslanicima, obrati. Ovde imamo zaista veliki broj značajnih i važnih pitanja. Ovde možemo da iznesemo podatke koji možda nisu zvanični, pa opet očekujemo da zvanični predstavnik reaguje. Mi to danas nećemo dobiti. Danas ćemo voditi raspravu, rasprave radi i to je ono što je nedopustivo za ovaj parlament. I Vlada, po ko zna koji put, na isti način se odnosi prema ovakvoj instituciji, kao što je parlament Republike Srbije. Da pređemo na tačku dnevnog reda, ne bih da rizikujem, da pričam van uokvirene tačke dnevnog reda, ono što je za SRS najznačajnije jeste da je ovo prilika da se govori, na prvom mestu, o odnosima prema Ruskoj federaciji, o tome u kakvoj klimi i u okviru kog konteksta pokušavamo da ostvarimo saradnju sa izuzetnim i značajnim partnerom, sa svetskom silom koja bi trebalo da pomogne Srbiji na prvom mestu da očuva svoj teritorijalni integritet i suverenitet. SRS, naravno to nije tajna, to je ono što jeste naša tradicionalna politička akcija, politički program, vidi budućnost Srbije kroz saradnju na prvom mestu sa Ruskom federacijom. To što mi vidimo ekonomski oporavljenu Srbiju sa jedinom zemljom koja je do sada pokazala dobronameran stav u odnosu na srpski narod, čak i u onim periodima kada je na čelu Ruske federacije postojala potpuno neruska i antiruska vlast, makar nas nisu bombardovali. Mi ćemo pokušati da kroz teme uokvirimo odnose Srbije sa Ruskom Federacije, ali i te kakomislimo da dotaknemo važne teme za koje mislimo da su, sasvim sigurno, u sukobu sa nacionalnim interesima srpskog naroda i sa onim što bi trebalo da bude i tendencija u bilateralnim odnosima sa Ruskom Federacijom, a jeste kampanja lobista EU na teritoriji Srbije, koja direktno ide čak i protiv dobrih odnosa sa Ruskom Federacijom. Ali ćemo se truditi da pre toga, nažalost, očekivali da to predlagač uradi, damo određeni politički i istorijski kontekst u okviru kojeg bi mi trebalo da na jedan argumentovan način pričamo o vrlo važnom sporazum koji bi trebalo dva bratska naroda i dve prijateljske zemlje da poveže još više. Nadamo se da će biti prostora da makar tokom ove rasprave neko iz nadležnog ministarstva nađe za shodno da odgovori na ovako značajnu temu i da se pojavi u zgradi ovog prestižnog doma, ne bi li smo zaokružili jednu od najznačajnijih tema sa početka 2009. godine, ne bi li smo postavili pitanja i dobili odgovore šta nas čeka kada govorimo o teritoriji Kosova i Metohije, kakve su zaista naše perspektive pred Međunarodnim sudom pravde. U ovim trenucima, kada bi trebalo da govorimo o ovako važnom sporazumu, u Brđanima besni sukob između Srba i predstavnika Euleksa, u Brđanima, uz podršku Euleksa, obnavljaju se albanske kuće. Parlament ćuti, javnost ne reaguje. U Brđanima se upotrebljavaju gumeni meci i određena bojeva municija. Mi smo, takođe, i o tome hteli da pričamo sa zvaničnim predstavnicima vlasti. Srpski narod je na milost i nemilost albanskog stanovništva i potpuno nelegalne i nelegitimne vlasti na teritoriji Kosova i Metohije. Ali, nažalost, građani Srbije treba da vide ovu sliku i da shvate da Vlada nema interes za dobrosusedske i zaista izuzetno kvalitetne bilateralne odnose između Ruske Federacije i države Srbije. Neko u ovoj državi i nekome u ovoj državi nije stalo, očigledno, da Srbija ojača odnose sa jedinom silom koja za Srbiju i dobrobit srpskog naroda može nešto i da uradi. Dakle, poslanički klub SRS danas će o tome samo i da priča. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nenad Popović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, DSS će glasati za Predlog ovog zakona. Vratiću se na ovo ponižavanje Skupštine, ali ono možda nije ni slučajno – da nijedan predstavnik Vlade, osim uvaženog državnog sekretara, nije ovde. Možete li zamisliti situaciju da ovo ukidanje viza što sada radimo sa Rusijom, da nije ova tema danas nego da je tema - ukidanje viza sa EU, danas bi cela Vlada sedela ovde, ne bismo mogli da živimo od marketinga i od onih lažnih obećanja koja su bila. Kada je Rusija u pitanju, nijednog predstavnika Vlade. Da je EU, svi bi sedeli. Predstavnici Vlade, ova vlada, premijer, svi ministri imaju kompleks niže vrednosti. Da vam nešto kažem, kada bi Njemačka, Francuska imale ovaj zakon, kada bi im bile ukinute vize, verujte mi da bi cela Njemačka vlada sedela ovde, da se ukinu vize za građane Njemačke sa Ruskom Federacijom. U Francuskom parlamentu bi bila cela vlada Francuske, kada bi im Rusija ukinula vize. To je suština ovoga. Ova vlada nema ni malo poštovanja prema Ruskoj Federaciji. Ovo je jedna fantastična poruka ove vlade o nepoštovanju Ruske Federacije, kada na Predlog ovog zakona, koji je jedan od najvažnijih i ekonomskih zakona za budućnost srpske privrede, ne dođe ni jedan jedini ministar. Ali, to je stvar ove vlade. Želim da kažem nekoliko rečenica o tome šta su bili potezi Rusije u odnosu na Srbiju. Prije svega, Rusija je principijelno sve vreme podržavala Srbiju u borbi za Kosovo i Metohiju. Samo zbog toga bi ovde trebalo da sedi cela Vlada. Ne, ovo je jasna poruka ove vlade prema Ruskoj Federaciji.Nikada nisu postojala bilo kakva uslovljavanja sa strane Ruske Federacije u vezi sa podrškom o Kosovu i Metohiji, jer su stali jasno u odbranu međunarodnog prava, a samim tim i u odbranu teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije. Dalje, Rusija je Srbiji dala, jedinoj zemlji u Evropi izvan Zajednice nezavisnih država, da uživa povlastice bescarinskog režima u trgovini sa Ruskom Federacijom. To je neviđen impuls za srpsku ekonomiju koji, nažalost, još nije dovoljno iskorišten, ali sigurno će, sa popravljanjem ekonomske situacije, doći na svoje mesto. Treće, šta Rusija radi dalje za Srbiju? To je izgradnja Južnog toka kroz Srbiju. Iako je sigurno da bi Južni tok kroz Rumuniju bio jeftiniji i ekonomski isplativiji za Rusku Federaciju, Vlada Vojislava Koštunice je u tom periodu uspela da se dogovori i zaista smo zahvalni Rusiji za tu podršku da je odlučila da Južni tok prolazi kroz Srbiju, i time nam osigura i energetsku bezbednosti, i ekonomsku budućnost i jedan vrlo važan neophodan element za ekonomski razvoj Srbije u sledećim desetinama godina. Četvrto, to je ovaj bezvizni režim za građane Srbije. Ovakav sporazum nema nijedna zemlja u EU. Iako je EU, da vas informišem, u decembru 2008. godine predlagala da se ovo uvede, Srbija je i u ovom slučaju u povlašćenom sporazumu sa Ruskom Federacijom. Rusija je naš najveći spoljnotrgovinski partner. Četiri milijarde dolara je naš godišnji obrt, od toga je 500 miliona dolara izvoza. Nakon Južnog toka i ulaska "Gasproma" u NIS, Rusija je i najveći investitor u Republici Srbiji. Sa druge strane, Rusija je za nas tržište sa najvećim ekonomskim potencijalom, a mi imamo najbolje preference u slobodnoj trgovini – tržište od 150 miliona stanovnika, a indirektno, ako bi gledali i zemlje sa kojima tamo Rusija ima zakon o slobodnoj trgovini, to je blizu 250 miliona stanovnika. Danas, da vas informišem, blizu 40.000 srpskih radnika radi na teritoriji Ruske Federacije, privilegovani su i time finansiraju svoje porodice i rođake ovde u Srbiji. Ovim što se ukidaju vize, a Srbija je već ukinula vize za vreme Vlade Vojislava Koštunice građanima Ruske Federacije, Rusi, kao najpoželjniji turisti u celom svetu, imaće mogućnost da dolaze u Srbiju, da vide sve ono što Srbija može danas da ponudi i, isto tako, da utiču na ekonomsku situaciju u celoj zemlji. Naravno, ne bih govorio o istorijskom prijateljstvu i saradnji srpskog i ruskog naroda, to je svima poznato, jer ne postoje danas u svetu bliža dva naroda od ruskog i srpskog. Što se tiče energetske stabilnosti, već smo govorili da će Srbija izgradnjom Južnog toka postati ključni energetski čvor za Zapadnu Evropu i Rusija nam, u tom smislu, jako pomaže, da ćemo postati mnogo poželjniji partner EU posle izgradnje Južnog toka. Da vam kažem šta su odgovori Vlade Republike Srbije u odnosu na ove ustupke učinjene od strane Ruske Federacije. Prije svega, Vlada, kao i obično, nema nikakvu strategiju političkih odnosa sa Ruskom Federacijom. Prvi primer su pregovori o prodaju NIS-a i o izgradnji Južnog toka. U Skupštini Republike Srbije je 220 poslanika ratifikovalo ovaj sporazum, najbolji ekonomski sporazum koji je Srbija potpisala u poslednjih 40 godina. Onda potpredsednik Vlade, ministar ekonomije, čovek koji bi trebalo najviše da propagira ono što je ratifikovala Skupština, demonstrativno izlazi iz radne grupe, demonstrativno napada ovaj sporazum da je loš i cinično šalje poruke Ruskoj Federaciji šta o njima misli Vlada Republike Srbije. To je najgora moguća poruka koju je ova vlada mogla da uradi, ali to je odnos Vlade Republike Srbije prema ustupcima iz Ruske Federacije. Drugi skandal se desio u decembru, odnosno dešava se ovih dana. Vlada Republike Srbije je donela odluku da pošalje svoje vojnike na NATO manevre u Gruziju, iako je Rusija kategorično protiv tih manevara, iako je Rusija rekla da su ti manevri najveća provokacija i udar na Rusku Federaciju. Nikada srpski vojnik u istoriji nije kročio na istočne granice, nikada srpski vojnik nije bio na ruskim granicama. Ova vlada je odlukom iz decembra prošle godine, odnosno sada protežiranjem ove odluke, prvi put će, a ako se kojim slučajem desi, dozvoliti da srpska noga kroči na istok. To se nikada nije desilo i to je sramota. Insistiramo da se ovo ni u kom slučaju ne desi i da ova odluka, ova nepromišljena odluka, ova katastrofalna odluka Vlade Republike Srbije mora hitno da se promeni, jer to je najveća provokacija za Rusku Federaciju. Oba ova primera, i oko NIS i oko slanja vojnika na NATO manevre u Gruziju, a koja još nije povučena, pokazuju da ova vlada nema nikakav odnos prema politici, odnosno političkim odnosima sa Ruskom Federacijom, iako ih ima pred svim drugim zemljama. Naravno, želim da kažem da potencije koje nudi naša saradnja sa Rusijom još uvek nisu dovoljno iskorišteni zbog suštinskih razloga, jer je srpska privreda u godinama sankcija, bombardovanja bila zaista obezglavljena i potrebne su godine i godine da se srpska privreda vrati na velika vrata na rusko tržište, kao što je bila sedamdesetih i osamdesetih godina. Nemačka je najveći trgovinski parter Ruske Federacije, a posle nje Amerika. Obe zemlje su napravila strategiju političkih i ekonomskih odnosa. Samo da vam kažem da na ovim manevrima u Gruziji, pošto je Rusija rekla da je to provokacija, neće biti nemačkih vojnika, neće biti italijanskih vojnika, jer Berluskoni radi sve da ima najbolje moguće odnose, i političke i ekonomske, sa Ruskom Federacijom. Neće biti ni francuskih vojnika, jer i Sarkozi u svom ekonomskom planu i ono što je pre njega radio prethodni premijer, čine sve da uspostave najbolje moguće političke i ekonomske odnose. Srpska Vlada, ova vlada, Vlada koja je obećala i slagala građane da će imati hiljadu evra besplatnih akcija, koja je građanima obećala 700 miliona evra da će Fijat da uloži u Kragujevac, ova vlada čiji je potpredsednik izjavio da će do kraja mandata ove vlade „Zastava“ izvoziti milion automobila, ova vlada koja je obećala ukidanje bele šengen liste je prevarila i slagala svoje građane. Zbog toga će na sledećim izborima da vidi kakva će biti reakcija građana. Ova ista vlada nema nikakvu strategiju odnosa sa Ruskom Federacijom. Morao bih da kažem da izostanak rezultata, i pored ustupaka koje nam je Ruska Federacija učinila u slobodnoj trgovini, ne sme da nas demorališe, već moramo sve da učinimo da se sa Rusijom saradnja ekonomska odvija na svim nivoima, od privrednih komora, od Vlade, od Skupštine, od svih agencija i od svih neophodnih institucija u Srbiji, jer budućnost za srpsku ekonomiju je kao kad je bila najjača, to je bilo sadamdesetih i osamdesetih godina. Moram da kažem, najveće srpske firme „Geneks“, „Progres“, 70-80% obrta godišnjeg su ostvarivale sa Ruskom Federacijom. Tamo moramo da se vratimo na velika vrata, ali moramo da uložimo mnogo u sebe, u privredu. Sa ovom vladom to će biti teško, jer Vlada, ponoviću još jedanput, nema nikakvu strategiju. Ne moram da kažem da je potrebno što hitnije da se izradi strategija političkih i ekonomskih odnosa između Srbije i Ruske Federacije, jer mi osim energetske bezbjednosti i odličnih ekonomskih ustupaka koje imamo, moramo da učinimo sve da se trgovinska razmena, pogotovo u smeru iz Srbije ka Rusiji, odnosno izvozu srpskih proizvoda i saradnji sa zajedničkim preduzećima, sa ruskim firmama na tržištu Ruske Federacije i na tržištu Srbije, uspostavi na što većem nivou. Ta strategija bi uključivala u sebe širok krug onih koji su neophodni da se u nju uključe, prije svega neka druga vlada, Skupština, privredne komore, asocijacije privrednika, preduzetnika i udruženja i na jednoj jasnoj platformi organizacije budućih ekonomskih odnosa da se napravi strategija koja bi bila ne kratkoročna i srednjoročna, nego dugoročna, za sledećih 10-15 godina. Stalno ponavljam, zapadnoevropske zemlje su ove stvari videle 30 godina pre nas i da one imaju asocijacije privredne saradnje sa Ruskom Federacijom na mnogo višem nivou, iako nemaju ove ustupke koje mi imamo jedino danas praktično u svetu. Takođe, mislim da je program razvoja Srbije u uslovima ekonomske krize koju je uradila DSS i jedan od glavnih elemenata i jeste u našem programu ta neophodna saradnja sa Ruskom Federacijom, jer bez nje u uslovima ekonomske krize Srbija nema šanse da ostvari ono što je planirala, a to je da sačuva radna mesta i da sačuva domaću privredu. Srbija treba u odnosima sa Rusijom da pokaže poštovanje i uvažavanje položaja koje ova država ima u geopolitičkim odnosima u savremenom svetu. To je pitanje naših odnosa prema jednoj super sili i tu činjenicu ne smemo da zaboravimo. Rusija je, ponoviću, pokazala poštovanje prema Republici Srbiji potpunom podrškom, bezrezervnom podrškom pri očuvanju teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije i definitivne izgradnje južnog toka i ulaskom u NIS. Rusija je pokazala to poštovanje i odnos prema Srbiji i ne postoji ni jedan jedini razlog da mi ne pokažemo to poštovanje prema Rusiji. Postoji mnogo sinergijskih efekata, ukoliko bi Srbija imala više poštovanja i uvažavanja i ukoliko bi napravila strategiju političkih i ekonomskih odnosa sa Ruskom Federacijom, te mogućnosti bi bile mnogo više, a pogotovo u saradnji sa zemljama EU. Taj sinergijski efekat je ogroman. Danas potpuno neiskorišćen. Mislim da bi poštovanje EU prema Republici Srbiji posle ostvarivanja ovih ekonomskih ciljeva u saradnji sa Ruskom federacijom bilo mnogo veće, a to će se pokazati i posle izgradnje Južnog toka, kada ćemo postati nezaobilazan partner i EU u odnosima energetike i energetske stabilnosti cele Evrope. Zato kažem da je taj sinergijski efekat još veći u odnosu na sve pozitivne elemente koje možemo da imamo u saradnji sa Ruskom Federacijom. Sve evropske zemlje, uključujući i Ameriku, teže da imaju najbolje političke i ekonomske odnose. Vrlo mudro sarađuju sa Ruskom Federacijom. Mislim da je nama potrebna jasna strategija, i ekonomska i politička, ali nje nema. Ova vlada ne može da je uradi. Moje vreme ću iskoristiti za završnu reč, zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Još jednom potvrđujem da će DSS glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, predsednica poslaničke grupe ZES.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, da bi uopšte građani znali, pošto je rasprava počela vrlo neobično, zapravo o čemu mi danas razgovaramo, mi razgovaramo o zakonu o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o uslovima uzajamnih putovanja državljana Republike Srbije i državljana Ruske Federacije, ili, skraćeno rečeno, o uspostavljanju bezviznog režima između naše dve zemlje. Poslanička grupa ZES naravno glasaće za ovaj zakon, imajući nekoliko stvari na umu. Pre svega, polazeći od činjenice da su dobri odnosi sa Ruskom Federacijom interes Srbije, da je produbljivanje i stalno unapređenje tih odnosa od posebnog interesa za građane Srbije i istovremeno imajući na umu da je Vlada marta 2008. godine donela odluku kojom je jednostrano ukinula vize građanima Ruske Federacije, a da se ovim zakonom sada građani Srbije stavljaju u jednak položaj kao i građani Ruske Federacije, odnosno ovaj sporazum predviđa potpunu ravnopravnost građana dveju država i mi to smatramo izuzetno važnim korakom u uspostavljanju odnosa između dve države. Za nas je nesporno da je Rusija velika i važna zemlja. Tu važnost mi potvrđujemo činjenicom da smo spremni da iz dana u dan razvijamo odnose sa Rusijom, ali isto tako odnos između dve države nije pitanje emocija i posebno na to nemaju pravo oni koji vode državu. Pitanje odnosa između dve države jeste pitanje interesa građana ove države i u najvećem interesu građana Srbije jeste da na ravnopravan način budu uređeni odnosi sa Ruskom Federacijom kada je u pitanju bezvizni režim. Zbog toga, ponavljam, činjenica da se u potpuno jednakim uslovima ovim sporazumom definišu prava i uslovi za putovanje građana Srbije, odnosno Ruske Federacije u Srbiju, poslanička grupa ZES glasaće za ovaj sporazum. Želim samo da kažem da nam ostaje zaista nejasno zašto je neko, ko se toliko zalaže za produbljivanje odnosa sa Rusijom, do te mere važnost ovog akta koji donosimo danas pokušao da umanji načinom na koji je ova sednica počela svoj rad. Želim da kažem da činjenica da je ovo danas pred nama po hitnom postupku pokazuje da to jeste važno i za Vladu, i da to jeste važno i za Skupštinu, da se ovaj sporazum što pre ratifikuje i nadam se da će on u danu za glasanje dobiti većinu poslanika u Narodnoj skupštini i da ćemo na taj način jedno vrlo važno pitanje između Srbije i njoj vrlo važne zemlje, Ruske Federacije, regulisati na ovaj način. Hvala vam.
Reč je tražio narodni poslanik Nenad Popović, pravo na repliku na osnovu prepoznavanja i pogrešnog tumačenja. Moram stenograma radi da dodam da ovo treba da uđe u parlamentarnu praksu, jer se replicira između poslaničkih grupa koje će obe glasati za zakon. U svakom slučaju, zahvaljujem i izvolite.
Zahvaljujem, potpredsednice. Pomogli ste mi tumačenjem Poslovnika. Izuzetno sam zahvalan. Želim da repliciram uvaženoj gospođi Nadi Kolundžiji. Mi ne da ne želimo da umanjimo značaj ovog izuzetno važnog dokumenta,mi smo izuzetno zadovoljni i presretni što će ovaj zakon biti usvojen i mi ćemo za njega glasati. Samo sam želio da kažem da je ovo odnos Vlade Republike Srbije prema Ruskoj federaciji i naveo sam konkretne slučajeve. Voleo bih da vi meni konkretno replicirate. Da li je potpredsednik Vlade gospodin Dinkić, kada je ovaj parlament ratifikovao sporazum sa 220 glasova, izašao iz radne grupe i govorio da je ovo loš sporazum, najgori sporazum za Srbiju? Da li je to istina, gospođo Kolundžija? Zamolio bih vas da me vi opovrgnete, da li će prvi put u istoriji srpskog naroda srpska noga, srpski vojnik poći na Istok? Da li će prvi put u istoriji srpskog naroda srpski vojnih kročiti na granice Rusije, ako pođe, ako srpski vojnici pođu na ove NATO manevre u Gruziji, koje je Rusija ocenila kao najveću moguću provokaciju. Ovim sam samo hteo da pokažem koliko ova vlada ne poštuje Rusku Federaciju. Ponoviću još jednom, da mi danas donosimo odluku o ukidanju viza, ne sa Ruskom Federacijom, nego sa EU, ovde bi sedela cela Vlada, slikali bi se i ne bismo mogli doći mesecima do reči od njih. Televizije, slike, bilo bi narodno veselje i vatrometi, a kada se ukidaju vize sa Ruskom Federacijom, sa zemljom s kojom bi jedna Nemačka, Francuska, sve zemlje EU želele da ukinu vize, sve bi želele da imaju isti ovaj zakon, ni jedan jedini ministar iz Vlade nije došao. Samo sam tohtio da kažem. DSS se jako raduje ovom zakonu. Ovaj zakon je logičan i ovaj zakon će pomoći razvoju i ekonomskih, i političkih i svih drugih odnosa sa Ruskom Federacijom, koja se pokazala kao veliki prijatelj Srbije i bezrezervno nas je pomogla u najtežim trenucima ka da su bili, i u prošlosti i danas, i na tome smo joj zahvalni.
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, zamenik predsednika poslaničke grupe NS, pa posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe NS je 20 minuta.
Poštovani građani Srbije, kolege narodni poslanici, na početku hoću da kažem da će za zakon koji tačno glasi – zakon o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o uslovima uzajamnih putovanja državljana Republike Srbije i državljana Ruske Federacije – poslanici NS, poslanička grupa NS, sa ponosom glasati. U vezi priča koje su danas ovde bile i tema, koje su pogotovo od šefa poslaničke grupe ZES, gospođe Nade Kolundžije nametnute, rekao bih na ovaj svečani dan, kada naša država, odnosno građani naše države ne znam posle koliko godina, pošto svi vape za tim vizama, odnosno ukidanjem viza, usvajamo jedan zakon kojim će biti ukinute vize. Što se tiče geografskog položaja, gospođo Kolundžija, to je dva puta više od EU. Dakle, što se tiče putovanja, ako to merimo kilometrima, donošenjem ovog zakona biće ukinute vize za građane Srbije i oni će moći da putuju duplo više geografskim prostorima nego što je EU. Hteo bih da potegnem nekoliko, narodski rečeno, pitanja, a to je neprisustvo ministra Vuka Jeremića, ministra spoljnih poslova, pošto u ovom zakonu u materijalu ima nešto što građani Srbije neće moći da vide ako im neko ne pokaže, a to je ispod člana 11. piše, sporazum - za Vladu Republike Srbije Vuk Jeremić, ćirilicom, hvala bogu, lepo napisano, za Vladu Ruske Federacije Sergej Lavrov. Danas gospodina ministra spoljnih poslova nema ovde u Skupštini. Kakvu poruku šalje Vlada države Srbije njegovom resornom kolegi, ministru Sergeju Lavrovu? Da me neko ne bi pogrešno shvatio, ne optužujem uopšte gospodina Vuka Jeremića, naprotiv, mislim da on čovek, s obzirom u kakvoj Vladi sedi, kakva ga je stranka kandidovala na mesto na kome sedi, radi vrlo uspešno svoj posao. Slobodan sam da tvrdim da je njemu danas zabranjen dolazak u Narodnu skupštinu Srbije, pogotovo zbog onoga što se u zadnjih nekoliko meseci događa na političkoj sceni Srbije. Samo da se setimo posete premijera jedne susedne države državi Srbiji, dakle Hrvatske. U medijima je bilo da je uslov da Sanader dođe u Beograd, da taj dan ministar spoljnih poslova naše države Srbije ne bude u državi. Koliko god to nama izgledalo tad čudno i smešno, zaista se desilo da gospodin Vuk Jeremić nije bio u Srbiji, bio je u Turskoj. A ove tvrdnje, da li su to tabloidi, da li su to ozbiljni mediji ili neozbiljni, te njihove tvrdnje su se zaista i pokazale tačnim i ministar Jeremić taj dan nije bio u državi Srbiji. Logično je bilo da,kad se radi o međunarodnim, o spoljnim poslovima i poseti takvog važnog državnika nama susedne zemlje, kao što je gospodin Sanader, bude prisutan i ministar inostranih poslova. Želim kao čovek da zaštitim pomoćnika ministra odbrane, gospodina Dušana Spasojevića, za koga ''slučajno'' znam da je dobar Srbin i dobar nacionalista, što nam je pre pet-šest dana skrenuo pažnju na postojanje sporazuma, odnosno saglasnost Vlade Republike Srbije da predstavnici Vojske Srbije učestvuju u NATO manevrima na granicama nama bratske Rusije, koja je potpisnik ovog zakona, odnosno sporazuma koji danas treba da usvojimo, a koji se tiče stotine hiljada građana Srbije, dakle o ukidanju viza. Dakle, skrenuo nam je pažnju da taj sporazum odnosno odluka Vlade Republike Srbije postoji već šest meseci. Ovde sam zbog hitnosti problema, pošto te vežbe, NATO manevri na granicama Rusije i pored protivljenja Rusije, vrlo jasno i glasno, kako to Rusija hvala bogu i zna i kako to neki u svetu i zaslužuju, naša zemlja i dalje ćuti i naša vojska će izgleda, čini mi se da su ti manevri 6 .maja, da učestvuje. Pre nekoliko dana sam tražio odgovor zbog hitnosti pitanja da se Narodnoj skupštini, javnosti i građanima Srbije odgovori u čijem je to interesu i da li je u interesu građana Srbije, i Vojske Srbije, i Vlade, i predsednika, i Narodne skupštine i svih građana koji žive u ovoj Srbiji, da li je u interesu, kako reče gospodin Nenad Popović, srpska čizma, srpski vojnik dođe, ako dođe, na granice Rusije, nažalost, najsramnije u istorije sveta, u istoriji države Srbije. Imali smo i optužbu Ministarstva odbrane da je za to odgovorno, to što će i da li će, to ćemo videti, nadamo se da neće, srpska vojska učestvovati u manevrima NATO u Gruziji, da je za to krivo Ministarstvo spoljnih poslova i da Ministarstvo odbrane traži, to je sve bilo u medijima, niko nije demantovao zadnja tri ili četiri dana, da Ministarstvo odbrane traži od Ministarstva spoljnih poslova da se ta odluka ukine. Onda smo diplomatskim kanalima, znate kako ono izgleda, iz izvora bliskih Ministarstvu spoljnih poslova čuli kako oni nisu nadležni za to i da oni takvu odluku nisu ni doneli. Posle svega ovoga što se dešava u Vladi Republike Srbije, ovo je vrlo bitno i veoma važno pitanje za budući spoljnopolitički položaj države Srbije, to je moje skromno mišljenje, vidim da ni po ovom pitanju nema saglasnosti u Vladi Republike Srbije ili se tamo ne zna ni ko pije ni ko plaća. Umanjenje važnosti donošenja ovog zakona, gospođo Kolundžija, nisu doneli i nisu učestvovali u tome poslanici opozicije, koji su reklamirali povredu Poslovnika, nego onaj ko je naredio ministru Vuku Jeremiću da danas ne sme da dođe u Narodnu skupštinu. Prema tome, neću iskoristiti, gospođo predsedavajuća, svih 20 minuta. Reći ću još jedanput da će poslanici NS, poslanička grupa NS sa ponosom, dostojanstvom glasati za ovaj zakon svesna važnosti i daj bože, braćo i sestre, da nam i druge države ukinu vize, kao što nam je bratska Rusija ukinula vize, samo da vidimo kada će to da dođe. Hvala lepo.
Pravo na repliku na osnovu direktnog pominjanja narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ono što sam želela da kažem jeste ukoliko postoji iskrena želja da se pošalje poruka Ruskoj Federaciji zbog svih onih razloga zbog kojih i vi govorite, važnosti, velesila itd, onda ostaje nejasno zašto se šalje poruka da je Vlada zabranila dolazak nekome. Dakle, ako se ume razmišljati o tome kako se čitaju poruke koje stižu iz jedne zemlje i kako se mogu tumačiti, onda neko ko je dobronameran i kome je stalo do razvijanja odnosa Srbije i Ruske Federacije, tako nešto ne bi izgovorio, kao što ne bi izgovorio ni to, iako to nije tačka dnevnog reda, da je Vlada bila protiv potpisivanja sporazuma o gasno-naftnom aranžmanu. Podsećam vas da je ova ista Vlada potpisala taj sporazum i da smo mi u Skupštini u ovom sastavu i ratifikovali taj sporazum. Želim da kažem da je moje pitanje zapravo značilo, ako nam je stalo da unapređujemo odnose između Srbije i Ruske Federacije, svako može da ima svoje razloge zbog kojih su ti odnosi važni, onda poruke koje šaljemo odavde ne smeju da budu takve da rade suprotno tom interesu. Hvala vam.
Reč je tražila narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, zamenica predsednika poslaničke grupe Napred Srbijo.
U ime poslaničke kluba Napred Srbijo Srpske napredne stranke hoću pre svega da kažem da je ovo za nas i srećan i svečan dan, i da opravdam odsustvo gospodina Tomislava Nikolića, koji se nalazi u Novom Pazaru pokušavajući da pomogne u rešavanju nekih naših zajedničkih dnevnih, a teških problema. Vrlo mi je neprijatno što je sednica, koja je zaista trebalo da bude svečana, počela drugačije i opozicija i SNS kao deo te opozicije ničim ne snosi odgovornost za to. Drago mi je što je među nama sekretar iz Ministarstva inostranih poslova, gospodin Stanimir Vukićević, koji je bio ambasador u Rusiji, i da ste samo pokušali da opravdate kašnjenjem u saobraćaju njegov dolazak, mi sigurno ne bismo zamerili što nije bilo nikoga na početku. Pre svega ću reći da ćemo svim srcem i sa emocijama i sa kompletnim razumom glasati za usvajanje ovog sporazuma. Moram da kažem da se jedan malograđanski odnos, koji se u ovoj državi neguje kao da je vredan, pokazao i na ovom primeru. Kada vidite da se dvoje dogovaraju oko nečega, onaj treći misli da se dogovaraju protiv njega. Nažalost, i sporazum i svi odnosi sa Rusijom se doživljavaju na sličan pogrešan način. Moj utisak je, i ne bih želela da mi iko na to replicira, daj bože da je samo ličan, da mnogi u ovoj državi imaju bukvalno osećaj krivice zbog saradnje sa Rusijom, a pred zapadom i Amerikom. Mislim da je to nepotrebno iz razloga što sa tom istom Rusijom se utrkuju da se na svim forumima i njenim čelnicima prvi pozdrave oni pred kojima neki iz ove države imaju osećaj krivice. Utrkuju se da s njima ekonomski sarađuju, da im se ni na koji način ne zamere u bilo kom smislu. Zašto bi se mi stideli da sarađujemo sa državom s kojom nas spaja i istorija, i tradicija, i jezik, i vera i književnost. I obraćanje sa draga braćo i sestre nigde nema onaj direktni izvorni smisao kao baš tamo. To sam osetila u jednoj poseti prošle godine u junu i moje iskreno zalaganje da potpuna liberalizacija viznog režima na obe strane i u oba smera bude ovim sporazumom ratifikovana i što pre stavljena u praktično sprovođenje, nije motivisano, mada ne zameram, nikakvim ekonomskim interesima nekih ljudi, a daj bože da ih je više, poput gospodina Popovića, koji s njima sarađuju. Nije motivisano nikakvom direktnom političkom podrškom partiji kojoj pripadam, za razliku od nekih drugih koji su žurno žurili da pročitaju telegrame rođendanskih čestitki, koji su išli da se tamo fotografišu onda kada je to bilo korisno u vreme predizborne kampanje. Upravo interesima razvitka ove zemlje, njenog ubrzanog privrednog rasta, interesima oba naroda motivisan je ovaj prvi korak koji treba da znači otvaranje saradnje u svim mogućim oblastima i svim aspektima. Ako u saradnji i razgovorima sa ljudima iz Ruske federacije čujete da majke danas tih uglednih biznismena još uvek pominju kao brendove – kožnu obuću iz Jugoslavije, naša vina, našu hranu, naš tekstil, ako smo mi nekad bili onaj obećani svet za njih, ne vidim razloga da ne radimo svakog dana i sa puno snage na razvijanju tih odnosa. Ima jedan dodatni razlog zbog kojeg mi treba da se radujemo ratifikaciji ovog sporazuma. Podrška Rusije koju smo imali svih teških, a posebno deceniju unazad, bila je srazmerna njihovoj snazi na svetskoj političkoj sceni, pa od njihovog iskrcavanja na aerodromu u Slatini, preko njihove borbe za međunarodno pravo, a samim tim i nas, u Savetu bezbednosti UN, preko podrške koju imamo u Međunarodnom sudu pravde oko neregularnosti proglašenja nezavisnosti Kosova, do njihove borbe za ukidanje Haškog suda – sve su to dokazi koji treba nama i našem narodu da pokažu da neko velik, moćan i svestan onoga što je međunarodno pravo, humane vrednosti i čovekjesu u osnovi odnosa koje ćemo razvijati. S druge strane, to ne znači zabludu da bilo ko od nas iz SNS, i lično mogu da potvrdim, misli da u tim odnosima dobrih razumevanja i dobrih principijelnih temelja, treba da važi drugo pravilo sem ljubav za ljubav, a sir za novac. To je stara izreka koju nam niko ne sme zameriti. Partnerski odnosi na kojima želimo da gradimo saradnju su princip koji treba da funkcioniše i onda kada govorimo o ulasku u EU, o saradnji sa Rusijom, sa zemljama BRIK-a, rastućim, Indijom, Brazilom, Kinom i svima ostalima koji u nama žele da vide ravnopravnog partnera. U tom smislu ne da nema razloga za stid, ima razloga za ponos i za veliku opreznost. Uverena sam da se u manevrima u Gruziji neće naći nijedan srpski vojnik. Volela bih da nam neko ispred Vlade pruži uverenje te vrste. Zaista ne bi bilo u redu da neko i pomisli da se mi možemo naći prijatelju u nevolju a na suprotnoj strani, jer Rusija je mnogo puta dokazala da nama jeste prijatelj u nevolji, i mi koji gradimo prijatelje na svim stranama, ta prijateljstva treba da snažimo, podržavamo i učvršćujemo svakog dana, vrlo vodeći računa o svakom potezu i o svakoj reči koju upotrebljavamo. Sa zadovoljstvom, na ovaj svečani dan, u ime SNS glasaćemo za ratifikaciju sporazuma koji znači zbližavanje dva naroda u svakom smislu, od turističkog do ekonomskog. Hvala.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Ako ne, obaveštavam da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine… Da, reč je tražio narodni poslanik Vladan Batić. Ima pravo da govori pet minuta. Samo molim da se registrujete u sistemu.
Dame i gospodo, u ime Demohrišćanske stranke Srbije mogu da podržim Predlog ovog sporazuma, ali to nije nikakav istorijski čin, to nije nekakav svečani dan, to je jedan običan protokol, potpuno primeren i normalan u međunarodnim komunikacijama i u savremenom svetu. Ovo je čak bila obaveza Rusije prema nama. Srbija je odavno ukinula vize za ruske državljane, koje su pošteno rečeno njima mnogo potrebnije nego njihove nama. Prema tome, to je samo poštovanje principa reciprociteta i ništa više. Sada to glorifikovati nekim velikim rečima, da je to istorija, svečanost, to je glupost. Još nešto, pošto su neke stranke očito neobaveštene, neinformisane ili nepismene kada su međunarodni odnosi u pitanju. Ne zalaže se Ruska federacija za ukidanje Haškog suda, ona ga je osnovala. Dakle, Ruska federacija je osnovala, gospođo Tabaković, za vašu informaciju, Haški sud, kao stalni član Saveta bezbednosti. Ne može Ruska federacija da utiče na odluke Međunarodnog suda pravde. To je najviša međunarodna pravosudna institucija. To možda vi zamišljate kako se može uticati na pravosuđe. To je pominjano u predizbornoj kampanji – da će se preispitati neke pravosnažne presude, ali sada to dovoditi u kontekst ukidanja viza je potpuno besmisleno. Ista ta Ruska federacija nije ispoštovala naše zahteve za ekstradiciju nekih naših državljana koji treba da se nađu na optuženičkoj klupi. Sećamo se, u vreme NATO intervencije, kako je Ruska prekomorska flota krenula iz Crnog mora da spreči NATO intervenciju i izgleda da još putuje. Manite nas tih priča o nekakvom patriotizmu, bratstvu i sličnim. Ovo je tehnički posao. Ovo je dobra stvar, da se ljudi ne lomataju po ambasadama, konzulatima ili ministarstvima unutrašnjih poslova da bi dobili vize. To je elementarna stvar koja sa emocijama i ljubavlju nemaama baš nikakve veze. To je apsolutno jedna protokolarna i tehnička stvar. Nisam čuo da su Rusi slavili i proglašavali istorijskim danom dan kada je Srbija ukinula vize za ruske državljane. Hajde da to svedemo na meru koju to zaslužuje. Dakle, kao poslanik Demohrišćanske stranke Srbije sam za taj sporazum, ali ne da od toga pravimo nekakav istorijski događaj. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe - Nova Srbija, DSS i SRS. Prelazimo na raspravu, a po prijavama za reč. Prvi prijavljeni govornik je narodna poslanica Aleksandra Janković, a posle nje narodna poslanica Marina Raguš.
Gospođo potpredsednice, poštujući vaš lični autoritet i autoritet ove skupštine, ne mogu da verujem da ste stali na stranu Vlade koja se krije i ne šalje svoje predstavnike, bar ne u vreme namenjeno kad god je reč o odnosima sa Ruskom federacijom. Da li je moguće da se pored Vlade i vi, kao i predsednica ove skupštine, pali pod uticaj antiruskog lobija oličenog u liku Mlađena Minhauzena, koji nije uspeo da obori energetski sporazum, pa stalno iznova vršlja, ne bi li upropastio svaki koristan odnos Srbije sa Rusijom, kao jednom od retkih zemalja koja sa nama ima odnos partnerskog poštovanja, a ne očekivanja tipa – dugog štapa i male šargarepe? Da li i zašto okosnica ove semafor koalicije, žuta stranka, stalno daje crveno svetlo i crveni karton baš u odnosu sa Rusijom? Da li vaše predizborno obećanje i opsena zvana EU nema alternativu, uz obećanje da ćemo konačno doći na čuvenu šengen listu, automatski isključuje važnost posebnog odnosa sa Rusijom i ukidanja viza za Rusiju građanima Srbije? Potpuno se slažem sa gospodinom Nenadom Popovićem – da ova vlada i njeni eksponenti u ovoj skupštini ne poštuju značaj bilo kakvog sporazuma sa Ruskom federacijom. Slažem se sa već imenovanom opaskom tvorca ekonomskog programa za razvoj Srbije u uslovima ekonomske krize – da je sve u vezi sa Rusima od strane Vlade i vladajuće stranke nekako stidljivo provučeno, gotovo na mala vrata. Da je reč o ukidanju viza za bilo koju, pa i najmanju zemlju EU, ovde bi bila cela svita ministara sa sve pomoćnicima, šefovima kabineta, državnim sekretarima, a naravno da ne bi bilo isključeno ni prisustvo najvećeg marketinškog stručnjaka, odnosno osobe u ulozi predsednika Srbije. Prošle godine 25. decembra Vlada je na sve to donela odluku o slanju naših vojnika u Gruziju na inicijativu ministra vojske Šutanovića, pardon Šutanovca. Na Vaskrs, dok su pravoslavni vernici proslavljali najveći hrišćanski praznik, u medijima se pojavila informacija o slanju naših vojnika na vojne manevre NATO-a u Gruziju i objavljena kao svojevrsno kukavičje jaje unutar ove priče o vaskršnjim jajima. Trebalo je verovatno da promakne neprimetno za građane Srbije. Ipak, Nova Srbija, odnosno zamenik predsednika poslaničkog kluba NS, gospodin Miroslav Markićević, već tada je postavio pitanje – ko je odlučio da vojska Srbije bude među 19 učesnika NATO vežbi u Gruziji? Oglasio se i bivši, a uskoro i budući premijer Srbije, dr Vojislav Koštunica i zahtevao da vlasti u Srbiji moraju odmah da povuku odluku o učešću Srbije na NATO manevrima, jer je Srbija vojno neutralna, rekavši – učešće Srbije u manevrima NATO-a na granicama nama prijateljske Rusije vređa najdublja osećanja srpskog naroda, jer je upravo obeležena desetogodišnjica NATO agresije na našu zemlju. Zato upozoravamo vlast da poštuje odluku o vojnoj neutralnosti Srbije i da se ne poigrava dostojanstvom države i dostojanstvom srpskog naroda. Dva dana kasnije je ovde troje poslanika postavilo pitanje u vezi sa tim sramnim slanjem naših vojnika na NATO manevre. Reč je o gospođici Marini Raguš iz SRS, Draganu Šormazu iz DSS, a ja sam u ime poslaničke grupe NS zahtevala ostavku nadležnog i odgovornog ministra, gospodina Šutanovca. Ono što je veoma važno danas reći jeste da su Dveri srpske i preko 20 nevladinih organizacija pokrenule inicijativu i akciju pod nazivom „Smenimo NATO ministra u Vladi Srbije“. Tu akciju do sada je podržalo 50 istaknutih javnih ličnosti iz svih oblasti društvenog života. Upravo je stigla podrška od zamenika glavnog i odgovornog urednika „PC World“-a. Očigledno je da su srpski intelektualci, srpska javnost, odreagovali na ovaj sramni pokušaj da se sa Rusijom zamerimo bez ikakvog razloga. Rezolucija 1244 predviđa slanje vojske na Kosovo. Na Kosovu nije srpska vojska, ali će zato srpske vojske biti u Gruziji. Drugo, ovde smo baš od predstavnika žute stranke slušali svojevremeno kako nijedna srpska majka neće više zaplakati. Da li je moguće da, pored svega toga, neko donosi odluku o slanju naših vojnika u Gruziju da, bože moj, učestvuju među 19 ostalih učesnika NATO vežbi i da se tako izbrukamo jednom i zanavek? Ono što je veoma važno jeste da je Narodna skupština Srbije, kao državni organ sa najvećim demokratskim legitimitetom u državi, donela Rezoluciju o vojnoj neutralnosti Srbije i, koliko je meni poznato, ta rezolucija do dan-danas nije izmenjena. Na osnovu čijih i kakvih ovlašćenja onda taj dični ministar vojni, koji ne zna koliko ima metaka u šaržeru, odlučuje da naše vojnike pošalje na vojne manevre NATO-a u Gruziju? Zašto se u Srbiji ćuti, iako postoji vrlo organizovana akcija, peticija koja uključuje sve važne srpske intelektualce, mlade ljude, 20 srpskih nevladinih organizacija? Zašto se ćuti o tome da je zaista bruka i sramota za srpski narod da se donese ovakva odluka u trenutku kada predsednik Rusije Dmitrij Medvedev obustavlja saradnju sa NATO-om zbog vojnih vežbi na granici Rusije i kada se u samoj Gruziji ne zna kolika je politička težina režima Mihajla Sakašvilija, pošto su u toku veliki protesti opozicije sa zahtevom za njegovu smenu? Naš ministar vojni, drsko poništavajući odluku svih demokratskih ustanova Srbije, samovoljno šalje naše vojnike u pomoć NATO paktu i diktatoru Sakašviliju. Malopre je zamenik predsednika poslaničkog kluba NS rekao da postoji izvestan animozitet u odnosu na ministra spoljnih poslova, animozitet od nekakvih drugih članova Vlade, što smo mogli da primetimo i u reakcijama ispisanim u časopisu „Blic“, gde je ministar Šutanovac skidao sa sebe odgovornost, pokušavajući da tu odgovornost pripiše i isprojektuje na gospodina Vuka Jeremića. Onda se oglasilo, opet po izvorima B92, Ministarstvo inostranih poslova i reklo da takvu odluku nikada nije donelo. Kako god bilo, nadležni ministar za pitanja odbrane jeste ministar Dragan Šutanovac, i zaista zahtevam ovoga puta da se odgovori na poslanička pitanja koja su ovde postavljena, pre svega na pitanje kada će ministar vojni podneti ostavku. Što se današnjeg sporazuma tiče, svakom normalnom čoveku možda ovo ne bi trebalo da bude presvečan trenutak, ali je veoma važan trenutak u kome Srbija na neki način vraća svoje dostojanstvo i ponovo stupa u partnerske odnose sa jednom federacijom kakva je ta velika Ruska Federacija.
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, posle nje narodni poslanik Jovan Palalić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo, kada je reč o Predlogu zakona kakav je ovaj o potvrđivanju između dve Vlade, dve države, kakve su Vlada Republike Srbije i Ruske Federacije o uslovima uzajamnih putovanja državljana obe države, najčešće se govori da je reč o tehničkoj stvari. Međutim, s obzirom da su inače naši bilateralni odnosi i ono što jeste političko opredeljenje vladajuće većine opterećeni mnogim političkim nesuglasicama, građanima Srbije nije najjasnije u kom pravcu se krećemo, kada 56% ljudi, prema istraživanjima „Irija“ smatra da je Vlada na pogrešnom putu. Prvo, imamo prvo fazu vrlo hladnih odnosa sa Ruskom Federacijom, onda fazu otopljavanja odnosa sa Ruskom Federacijom. Zbunjujemo i građane, a i svi smo pomalo zbunjeni, tako da ovo svakako ne može da bude, bar za predstavnike SRS, tehnička stvar. Jedan ovakav sporazum nastaje kao rezultat bilateralnih odnosa. Ovakav sporazum nastaje kao rezultat odnosa između dve države. Bilo bi sramotno da se o odnosima Ruske Federacije i države Srbije govori u kontekstu ovakvog sporazuma samo sa tehničkog aspekta. Ono na šta je opozicija danas pokušala da skrene pažnju jeste još jedan dodatni argument, a to je totalno ignorisanje od strane izvršne vlasti ovog parlamenta, tako da s stiče utisak, i to je naše političko uverenje, a i legitimno je da se polemiše sa političkim uverenjima, da jednostavno iza izvršne vlasti postoji prava vlast, ali u senci, i da umesto gospodina Cvetkovića, gospodinBoris Tadić je pravi i realni premijer srpske Vlade. To je naše uverenje, a čini mi se da je sve jače uverenje i građana Srbije, a svakodnevno dobijamo potvrdu kroz odnos Vlade prema ovom parlamentu i ovako značajnim temama. Tako da za SRS ova stvar ne može da bude tehničko pitanje. Ova stvar pokreće niz drugih pitanja na koja nismo dobili odgovor, premda smo koristili poslaničku mogućnost da zatražimo i dobijemo konkretne odgovore, pogotovo vezano za sramotnu činjenicu, a jeste učešće dvojice visokih oficira u komandnom centru NATO-a, pri manevrima na samoj granici sa Ruskom Federacijom. Ono što smo imali prilike da čujemo, vrlo zvanično, jeste oštar protest od strane predsednika Ruske Federacije gospodina Medvedeva, takođe vrlo oštar protest od strane gospodina Rogozina, vrlo nemušte odgovore i to uglavnom kroz pisanje medija predstavnika resornih ministarstava. Ali, postoji činjenica da je Vlada u nekom momentu donela zaključak da dvojica oficira Vojske Jugoslavije učestvuju u NATO manevrima na ruskoj granici. To je najsramotnija činjenica i to je bilo pre šest meseci. Bez obzira kada je bilo, ukoliko računamo na podršku jedne sile, mi smo rusofili, to ne krijemo, mislimo da je to put našeg oporavka, ni to ne krijem i to je naš koncept. Ovde u ovom parlamentu redovno imamo sukob dve dogme i dva koncepta, jedan koji govori da je saradnja između istoka i zapada, što je nemoguće, jer je zapad porušio mostove sa istokom. Jedan od poslednjih dokaza su manevri na samoj granici sa Ruskom Federacijom od strane NATO alijanse, veći prst u oko nije mogao da se desi. Voleli bismo da čujemo – na koji način izvršna vlast misli da na pravi nešto što je nespojivo. Uostalom, da zapad hoće zaista dobre odnose sa istokom, ne bi Srbiji bilo potrebno da bude most te saradnje. Očigledno da je nekima Srbija potrebna samo kao koridor odlaska na istočno tržište, recimo na teritoriju Ruske Federacije kada je reč o automobilskoj industriji, pa smo tu imali vrlo drastično reagovanje gospodina Sergeja Šojgua, koji je odbio prisustvo Fijatovih automobila na teritoriji Rusije, baš iz ovog razloga. Naše je legitimno pravo da o ovakvom sporazumu ne možemo da govorimo samo kao o tehničkoj stvari, zato što je izuzetno značajno, tu delimično mogu da se složim sa već rečenim od strane prethodnih govornika, da je vrlo značajno da se iz ovog parlamenta kao zaključak podnese jednostrano glasanje za ovakvu vrstu sporazuma, baš kada je reč o konkretnom istorijskom i političkom momentu. Ali, u vezi s tim, dozvolićete, neprimereno je da tu ne sede predstavnici predlagača koji je trebalo da iznesu bar početak priče o kojoj pokušavamo argumentovano da razgovaramo. Zašto je takođe značajno da narod u Srbiji shvati da ova priča ne može da ima tehnički karakter, jeste i sledeća činjenica. Nažalost, gospodin Batić nije tu, ali bih se samo nadovezala na ono što je rekao – Ruska Federacija, to je zvanični stav Ruske Federacije, bar prema istupanjima gospodina Čurkina u SB jeste sledeći – Ruska Federacija se zalaže za reviziju i preispitivanje svih odluka Haškog tribunala. Da je tu nadležni ministar prisutan, vrlo verovatno bi ovu činjenicu potvrdio. Postoje stenogrami sa sednica SB, to zaista može svako da vidi, da se uveri u to. Ono što je bilo neizostavno jeste da mi čujemo, ono što smo očekivali jeste izvestan pregled odnosa između Ruske Federacije i Srbije, takođe da čujemo važnost dobre saradnje sa Ruskom Federacijom u kontekstu značajnih odluka pred međunarodnim institucijama, kao što je Međunarodni sud pravde. Takođe smo očekivali da čujemo koji su najznačajniji i najskorašnjiji zaključci iz mnogih diplomatskih poseta i pregovora, ali nažalost, uskraćeni smo za takvu vrstu rasprave i zaista jedini logički zaključak koji se nameće ovom prilikom je taj da izvršna vlast nema interesa bar za ovakvu priču. Imali smo određene teme ovih dana koje nisu bile tehničke prirode, pa određena resorna ministarstva, odnosno njihovi predstavnici nisu bili prisutni. Gospođo Čomić, zaista se nadam da će se ta praksa promeniti i da ćemo konačno imati zasedanja koja će zaista ličiti na ispunjenje prirode same funkcije parlamenta, makar na osnovu Ustava države Srbije. Da se konačno vratim na temu, a sve ovo jeste širi kontekst ove teme, ono što je značajno za građane Srbije jeste da je u nalogu od 4. februara ove godine, objavljenom na sajtu Ruske Vlade, Ministarstvu inostranih poslova naloženo da se u ime Vlade potpiše sporazum između Vlade Ruske Federacije i VladeRepublike Srbije o uslovima uzajamnog putovanja državljana Ruske Federacije i Republike Srbije, nakon postizanja sporazuma sa srpskom stranom. Uz nalog je takođe priloženi tekst sporazuma, u kome se ističe da strane potpisuju sporazum vođene željom da se razvijaju prijateljski odnosi između dve zemlje i težnjom da se uprosti način putovanja državljana Rusije i Srbije. Ukoliko govorimo o samom tekstu sporazuma, za koji građani Srbije moraju da znaju o čemu je reč, takođe vidimo da ovo ne može da bude samo tehničko pitanje, već vrlo značajna rasprava, pogotovo što očekujemo od Ruske Federacije zaista značajnu pomoć. U članu 1. ovog sporazuma ističe se da državljani jedne strane ulaze, izlaze i nalaze se u tranzitu i borave na teritoriji druge strane na osnovu važećih dokumenata bez vize – složićete se da je ovo takođe vrlo značajno za građane Srbije, uz uslov da dužina njihovog neprekidnog boravka nateritoriji druge države ne prelazi 30 dana od dana ulaska. Izuzetak predstavljaju državljani sa diplomatskim ili službenim pasošima, za koje bezvizni režim važi za neprekidni boravak do 90 dana. Takođe, državljani upućeni na rad u diplomatska i konzularna predstavništva ili predstavništva pri međunarodnim organizacijama, kao i članovi njihovih porodica koji sa njima žive, sa diplomatskim ili službenim pasošima, mogu da ulaze, izlaze, budu u tranzitu i borave u drugoj zemlji bez viza tokom celog perioda važenja njihove akreditacije. Vize neće biti potrebne, a verujem da je ovo zaista od izuzetnog značaja za sve državljane Republike Srbije koji se spremaju da putuju put ruske, bratske nam, federacije, a na osnovu diskusija koje smo imali prilike da čujemo ili samo tehničkog potvrđivanja sporazuma, oni to ne bi, sasvim sigurno, mogli da znaju, dakle, vize neće biti potrebne građanima nijedne strane potpisnice koje imaju dozvolu za privremeni boravak na teritoriji druge strane ili dokument kojim se potvrđuje pravo stranog građanina ili lica bez državljanstva na stalni boravak u Rusijii pravo na bezvizni ulazak na rusku teritoriju. Ulazak državljana koji na teritoriju druge zemlje dolaze zbog posla ili pohađanja nastave ostvaruje se po vizama koje se izdaju u skladu sa zakonodavstvom zemlje u koju se dolazi. Maloletnici putuju na osnovu važećih dokumenata ili važećih dokumenata njihovih roditelja sa kojima putuju. Sve ovo smo očekivali da čujemo od strane predstavnika predlagača, ali nažalost nismo. Sporazum ne ograničava pravo nadležnih organa svake od strana da spreče ulazak ili boravak građana i građanima iz razloga državne bezbednosti, očuvanja javnog poretka ili zaštite zdravlja stanovništva u skladu sa zakonodavstvom svoje zemlje. Svaka od strana može iz istih razloga i da suspenduje primenu sporazuma, u potpunosti ili delimično, o čemu se druga strana mora obavestiti pisanim putem, diplomatskim kanalima, najkasnije 48 sati do suspenzije. U poslednjem članu navodi se da ovaj sporazum stupa na snagu 30 dana od dana uručivanja diplomatskim kanalima poslednjeg pisanog obaveštenja da su strane ispunile potrebne procedure neophodno za njegovo stupanje na snagu. Tog dana prestaće da važi aktuelni sporazum između vlada SSSR i SFRJ o uzajamnom putovanju građana, potpisan u Moskvi 31. oktobra 1989. godine. S obzirom da smo pretpostavili da će rasprava teći u ovakvom toku, da nažalost nećemo sve ovo, što je bilo potrebno, da čujemo od strane predlagača, mi smo pripremili za građane Srbije koje ova tačka dnevnog reda interesuje, pogotovo za sve one građane koji ostvaruju svoj hleb radeći na teritoriji Ruske Federacije. Ono što smo mogli da nađemo na sajtu Ambasade Ruske Federacije u Beogradu jeste saopštenje za štampu od 20. februara 2009. godine, da su u Moskvi ministri spoljnih poslova Ruske Federacije i Republike Srbije, gospodin Lavrov i gospodin Jeremić, potpisali novi sporazum. Navedeni sporazum stupa na snagu 30 dana od datuma prijema poslednjeg pisanog obaveštenja. Od trenutka stupanja na snagu sporazuma, srpski državljani mogu da ulaze, izlaze, putuju u tranzitu i borave na teritoriji Rusije bez viza, pod uslovom da period njihovog neprekidnog boravka nije duži od 30 dana. Uz to, što je vrlo značajno, treba imati u vidu da državljani Srbije mogu da putuju u Rusiju bez viza samo na osnovu novih, crvenih srpskih pasoša. Za one koji poseduju stare pasoše SRJ, biće potrebne vize. Za osobe, ruske i srpske državljane, koje putuju radi zapošljavanja ili školovanja, na snazi će ostati vizni režim, odnosno neophodnost dobijanja odgovarajućih viza u skladu sa zakonodavstvom države ulaska. Ambasada Rusije u Beogradu izražava uverenje da će primena ovog sporazuma znatno olakšati kontakte između građana Ruske Federacije i Republike Srbije, takođe doprineti daljem unapređenju bilateralnih odnosa i razvoju uzajamno korisne saradnje u svim oblastima. Upravo zbog ovog izraženog uverenja, mi ćemo se potruditi da u nastavku izlaganja i tokom ove rasprave koja se tiče vrlo značajnog sporazuma za ove dve države, dotaknemo oblasti saradnje za koje mislimo da je dragoceno da upoznamo građane države Srbije na kom nivou i na kom stepenu su odnosi između Ruske Federacije i države Srbije. Na prvom mestu, ono što je značajno pomenuti, jeste da smo mi dobili, upravo za ovakav pristup ovakvim temama, a da ne sme da bude tehničkog karaktera, a jeste poboljšanje odnosa između Ruske Federacije i Srbije, mandat od preko milion glasova birača koji su izašli na majskim izborima 2008. godine, očekujući ekonomski opravljenu Srbiju, ali na prvom mestu uz pomoć Ruske Federacije.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, a posle njega narodni poslanik Dejan Radenković.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, na početku želim da kažem da predsedavajuća nije uspela da poslovnički opravda odsustvo gospodina Vuka Jeremića i predstavnika Vlade, a i teško je zamisliti da bi danas predstavnici Vlade došli, jer u trenutku kada se dogovaraju sa onima s kojima treba da dogovore odlazak srpske vojske na ruske granice, teško je zamisliti da danas dođu u srpski parlament i promovišu srpsko-rusku saradnju. Zato i ova upražnjena mesta koja su predviđena za članove Vlade govore o tome na koji način Vlada Republike Srbije shvata današnje međunarodne odnose, današnju geopolitičku situaciju i uopšte kako shvata srpske interese. Na početku bih želeo da kažem da je ova vlada prespavala jedan važan događaj. Prespavala je događaj iz 2008. godine, da više ne postoji svet u kome se upravlja iz jednog centra. Kao što je jedna vlada pre toga prespavala, takođe, jedan važan događaj – rušenje Berlinskog zida. Sada, paradoksom političke situacije, stranke koje su prespavale ta dva važna događaja vladaju Srbijom. Ta dva događaja – rušenje Berlinskog zida i ovo što se sada događa – imali su za posledicu rušenje suvereniteta država, slabljenje država, rušenje međunarodnog prava i promociju, kako se tada govorilo, demokratije i demokratskih vrednosti. U stvari, posledice toga bile su slabe države, rastakanje nacionalnih suvereniteta, rastakanje svega onoga što se smatra važnim za opstanak jedne nacije i jedne države. Upravo je Ruska Federacija, s kojom danas zaključujemo važan sporazum, 2008. godine na dva važna i velika primera, podrškom Srbiji u očuvanju svog suvereniteta – borbi za Kosovo i Metohiju i događajima nakon agresije Gruzije na Južnu Osetiju i Abhaziju – pokazala kako i na koji način treba da se uspostavi jedan pravedan svetski poredak gde će se poštovati suverenitet, gde će se poštovati međunarodno pravo i gde će se poštovati države. Mi sada, u toj situaciji, zatvarajući oči pred tom činjenicom, gledamo da upravo onima koji žele da očuvaju poredak koji je najviše nesreće i stradanja doneo srpskom narodu, srpskoj državi, sada se dogovaramo sa njima i šaljemo srpsku vojsku na granice Gruzije. Ovom prilikom želim da ukažem onima koji donose takvu odluku da je u Ustavu Republike Srbije u članu 140. jasno rečeno da se Vojska Srbije može upotrebiti van granica Republike Srbije samo po odluci Narodne skupštine Republike Srbije. Oni koji imaju ustavne nadležnosti nad vojskom, predsednik Republike, ministar spoljnih poslova i ministar odbrane, ukoliko to učine, direktno krše Ustav Republike Srbije. Ne može se zaobići Narodna skupština u donošenju jedne tako krupne odluke. Želim da kažem da u ovom trenutku Ruska Federacija, svojom snagom, svojim jačanjem, borbom za međunarodno pravo, borbom za još jednu vrednost koja se u Srbiji na sve moguće načine izbegava da se o njoj diskutuje, borbom za slobodu da se svojomsopstvenom voljom, voljom svog naroda bira vlast, ukazuje da Srbija ne treba da se ugleda samo na političke obrasce zapada, nego da ima primere kako se snaži država, kako se na pravi način formira vlast i u Ruskoj Federaciji. Mi, ignorišući tu činjenicu, ne uvažavajući da se uspostavlja jedan svet u kome će biti ravnopravnost naroda, popuštamo pred onima koji su nam na sve moguće načine rušili suverenitet. Pa smo dopustili da Euleks dođe na Kosovo i sprovodi Ahtisarijev plan; pa smo dopustili da primenjujemo jednostrano SSP, gde direktno nanosimo štetu srpskoj privredi i srpskoj državi; pa smo popustili da mi, u stvari, primenjujemo ugovor sa „Fijatom“, a ne oni, kao druga ugovorna strana; pa smo popustili da svoju vojsku upućujemo na ruske granice, na Kavkaz, da bismo učestvovali u manevrima NATO pakta; pa popuštamo pod pritiscima da se izvrši dalje razbijanje Srbije, predlažući jedan protivustavan statut Vojvodine. Kome mi to popuštamo, zarad kojih vrednosti, zarad kojih političkih interesa? Umesto da sagledamo da u ovom trenutku nema važnijeg za Srbiju nego da sama donosi odluke šta su njeni nacionalni i državni interesi, da sama prepusti svojim građanima da odlučuju ko će Srbijom da vlada, a ne da o vlasti odlučuju strane sile, da odlučuju uticajni tajkuni, ono sa čim se Ruska Federacija davno obračunala. Mi imamo mogućnosti da našu saradnju razvijamo upravo na ovakvim političkim primerima i upravo na ovakvim uzorima, a ne samo na onima kojima smo godinama bili priklonjeni. Međunarodno pravo, koje je bilo najjači garant odbrane našeg suvereniteta, naših nacionalnih interesa, mi smo ignorisali. Mi smo sada prepustili da oni koji su to međunarodno pravo rušili decenijama, kojima to nije bilo u interesu, nego razbijanje država, sprovođenje politike sile, sada budu oni koji će nama biti partneri u sprovođenju naše nacionalne politike. Mislim da je trenutak da srpska država, da srpska Vlada realno sagleda koji su naši nacionalni interesi, a najvažniji nacionalni interes svake države jeste jaka i stabilna država, jeste država reda, jeste država bezbednosti, jeste država koja garantuje socijalna prava i sve moguće druge obaveze svojim najugroženijim građanima. Takvih primera imamo u partnerstvu sa Ruskom Federacijom. U tom smislu, pozivam Vladu Republike Srbije da nipošto bez saglasnosti Narodne skupštine ne šalje srpsku vojsku na ruske granice, jer ona učestvuje u jednom procesu koji ne može više da se vrati. Ne može se više vratiti jedan svet u kome se vladalo iz jedne prestonice, iz jedne države, iz jednog centra. Svet se kreće u pravcu partnerstva, svet se kreće u pravcu kolektivne bezbednosti, a poziv za tu kolektivnu bezbednost je još prošle godine uputio i predsednik Ruske Federacije Dmitrij Medvedev, da se uspostavi jedna evropska bezbednost, u skladu sa saradnjom svih evropskih država i svih partnera u svetu. DSS će snažno podržati ovaj predlog zakona, ali će se snažno zalagati za još šire i još jače veze između srpskog i ruskog naroda, između Srbije i Ruske Federacije, jer imamo, takođe, kao politička stranka sporazum sa političkom strankom „Jedinstvena Rusija“ i sve naše kapacitete i sve naše potencijale iskoristićemo da ovo važno partnerstvo za srpsku državu i srpski narod uznapreduje i na taj način osnažimo našu državu i nadasve odbranimo naš teritorijalni suverenitet i integritet.
Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković, a posle njega narodna poslanica Marina Raguš.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, uvaženi državni sekretaru, odlukom Vlade Republike Srbije ukinute su vize za državljane Ruske Federacije za boravak u Republici Srbiji do 90 dana. Za državljane Republike Srbije ostao je na snazi vizni režim za ulazak i boravak na teritoriji Ruske Federacije i donošenjem ovog zakona po hitnom postupku uspostavio bi se ravnopravni režim ulaska i boravka na teritoriji država ugovornica. Potpisani sporazum u punoj meri odražava karakter odnosa između dve zemlje i doprineće daljem razvoju kontakata između državljana Srbije i Rusije. Jednostavnijim načinom uzajamnih putovanja, kao i putovanja u treće zemlje preko teritorija drugih država, uz održavanja neophodnog kontrola nivoa ulaska i boravka državljana jedne države na teritoriju druge države. Sporazumom je izražen interes obe strane za razvoj ljudskih veza, od kojih zavisi ekonomska, kulturna, naučna i druga saradnja. Ono što je bitno, uvereni smo da ta principijelna podrška Ruske Federacije obezbeđuje Srbiji da sačuva teritorijalnu celovitost i suverenitet zemlje. Naš narod zna i najdublje oseća da podrška Rusije ima istorijski značaj za Srbiju kada je borba za očuvanje KiM u pitanju. Ono što bih hteo posebno da kažem, a nema možda veze sa ovom temom, da upoznam i upozorim javnost da se trenutno u Kosovskoj Mitrovici vodi pravi rat. Snage KFOR-a, sa velikom količinom suzavca, šok bombi i gumenim mecima, napadaju nedužne civile koji protestuju protiv pravljenja tih kuća albanskih u Kosovskoj Mitrovici. Pokrenuli su ogromne snage, pa apelujem na snage KFOR, oni su po Rezoluciji 1244 tamo da sprovode mir, a ne da napadaju nedužne Srbe koji samo brane svoje ognjište. Taj sukob oko tog brda datira još od 1999. godine kada je došlo do prvih sukoba. Sporazumom iz 2000. je dogovoreno da ne mogu da se obnove kuće bez saglasnosti obe strane. Koristim ovu priliku da upoznam javnost, još jednom, preko 200.000 raseljenih Srba je sa KiM. Nijednog trenutka ta međunarodna zajednica i te snage KFOR-a nisu mogle da obezbede Srbe južno od Ibra da se vrate na svoja ognjišta, a sada se diže fama toliko oko tih pet kuća u severnom delu. Svedoci smo u velikom broju isključenja struje u srpskim sredinama širom KiM, navodno zbog neplaćanja. Struju ne plaća više od 35% stanovništva na KiM. Samo sam hteo, iskoristio sam i malo sam zloupotrebio, hteo sam da upoznam javnost da je stvarno dole jedan haos, čak je i jedan mladić ranjen gumenim metkom, ne zna se dalji ishod te cele situacije. Koristim priliku da upoznam javnost da državni organi, ministar spoljnih poslova i ostali preduzmu neke mere kada je u pitanju zaštita srpskog stanovništva tamo. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, a posle nje narodni poslanik Dragan Šormaz.
Upravo s tim u vezi što se dešava na teritoriji Kosovske Mitrovice je vrlo značajno da o ovoj temi ne možemo da govorimo samo kao o tehničkoj stvari, već da o ovoj temi govorimo suštinski, jer mi kao država očekujemo, s obzirom na kampanju priznavanja nezavisnosti KiM, da Ruska Federacija upotrebi ono što jesu prerogativi jedne prave velike i uzdignute sile i pomogne Srbiji da sačuva teritorijalni integritet i suverenitet, odnosno pravo na život svih građana na srpskoj teritoriji Kosova i Metohije. Dakle, ono što je takođe vrlo značajno znati, a čini se da je uticalo na sliku u srpskom mnjenju, jeste upravo nekoliko faza u razvoj odnosa između Ruske Federacije i države Srbije. Ono na osnovu čega možemo da govorimo danas jeste upravo pisanje jednog od eksperata i počasnog člana SANU dr Jelene Guskove, koja je bila svedok i ekspert angažovana tokom internacionalizacije jugoslovenske krize. Iz prve ruke je svedočila o jednoj kampanji koja je za cilj imala rušenje nekadašnje Jugoslavije i konačno satiranje srpskog naroda na predkumanovske granice. Prema onome što gospođa Guskova piše, a tiče se spoljne politike Rusije na Balkanu u savremenim uslovima, Rusija se suočila sa procesom globalizacije rasta aktivnosti njenih subjekata početkom 90-tih godina. Mislim da je ovo značajno za građane Srbije da u jednom kratkom pregledu oslikamo kontekst stvaranja i potpisivanja ovog sporazuma. To je početak 90-tih godina, u odnosima dve zemlje je zapravo bilo najteže vreme istorije raspada Ruske Federacije. Nije bilo druge želje kod mlade ruske diplomatije u okviru nove ruske države, osim da izgradi sasvim novi oblik odnosa sa zemljama Zapada. Nije bilo druge strategije nego postati ravnopravni član međunarodne zajednice i kao velika zemlja uticati na tok odlučivanja u Evropi. Tada je to bio prioritet tadašnje diplomatije. Spoljna politika Rusije od početka 90-tih godina prošla je složeni put od neaktivnosti, preko koncentrisanja na pokušaje označavanje nacionalnih interesa ka aktivnom učešću i događajima na Balkanu. Spoljna politika Rusije na balkanskom pravcu od početka zaoštravanja situacije u SFRJ zapravo odvijala se u nekoliko etapa. S obzirom na tadašnju vlast u Ruskoj Federaciji stvorila je određeno javno mnjenje na teritoriji Srbije. Prvi period je bio od 1991. do početka 1992. godine, vezan je za SSSR, njegovu tradicionalnu spoljnopolitičku orijentaciju u poslednjih godina postojanja Sovjetskog Saveza i u prvih mesecima posle njegovog raspada. Drugi period povezan je sa 1992. godinom, vremenom nastajanja političkih struktura i određivanja orijentiraspoljne politike nove države Ruske Federacije. U ovo vreme nije ni postojala naučna zasnovanost i spoljnopolitička koncepcija ruske države. Zbog toga se politika na određenim pravcima izgrađivala dosta spontano. Upravo je to slučaj i sa balkanskom politikom Rusije. Balkanski problem je nastao tada kada je u zemlji dominirao antikomunistički patos, kada su se negirali svi elementi spoljne politike komunističke prošlosti, uključujući sfere uticaja kada su bili odbačeni svi saveznici bivšeg Sovjetskog Saveza, kao što je nestalo i njegovih protivnika. Evropa i Amerika sablažnjavale su Rusiju idealima demokratije i ekonomskog blagostanja. Ministar spoljnih poslova je proglasio da Rusija mora da teži u svojstvu velike sile da uđe u porodicu najnaprednijih demokratskih država u tzv. zapadno društvo. Treći period spoljne politike Rusije na balkanskom pravcu beleži period od 1993. do 1995. godine i povezan je sa pokušajem njenog uključivanja u proces regulisanja krize na teritoriji bivše Jugoslavije u svojstvu ravnopravnog partnera zapadnih država. Rusija se potpuno saglasila s njihovim izborom putem regulisanja. Osnovna karakteristika tog perioda postala je potpuna nesamostalnost spoljne politike Rusije, diplomatija Rusije ostvarivala je političku aktivnost u granicama koje su joj bile dozvoljene. Moskva je još pokušavala da iskoristi svoj istorijski uticaj na Balkanu, ali je sve više i više gubila lik pravedne i snažne države koja se stara o ravnoteži i odmerenosti u evropskim međunarodnim odnosima. Četvrti period, period između 1996. i 1999. godine spoljne politike Rusije mogao bi se nazvati periodom razočarenja u brzu integraciju i zapadni sistem evropskih vrednosti. Rusija je prestala da bude faktor koji određuje tok događaja u balkanskom regionu. Svi smo, kako piše dr Guskova, s nadom očekivali nagli zaokret u spoljnoj politici, povezujući ga sa novim ministrom inostranih poslova gospodinom Primakovim. Primakov je naznačio nove parametre spoljne politike Rusije, govoreći o njima nenametljivo. To je stvaralo utisak opreznosti. Već u martu 1996. godine on je rekao o aktivnoj politici po svim azimutima, čiji je cilj bio stvoriti najpovoljnije uslove za očuvanje celovitosti Rusije, igrati ulogu kontrabalansa onih negativnih tendencija koje se ispoljavaju u međunarodnim poslovima, pokušati uravnotežiti one nepovoljne momente koji proističu iz dominantne uloge samo jedne države u svetskom međunarodnom procesu pri prelazu od bipolarnog sveta ka unipolarnom. Gasiti one destabilizujuće faktore koji postoje u svetu i aktivno učestvovati u likvidaciji konfliktnih situacija. Jačanjem pozicije gospodina Primakova i njegova spoljna politička koncepcija postaje preciznija. Diplomatija Rusije pokušavala je da iskaže primere samostalnosti, inicijativnosti i aktivnosti, a što se ispoljilo u iračkoj krizi, pri rešavanju problema Kosova, a isto tako i o osudi Avganistana i Sudana od strane Amerike 20. avgusta 1998. godine. Rusija je, takođe, kategorički odbacila primenu sile NATO pri rešavanju nacionalnih konflikata u julu 1998. godine za vreme zasedanja Kontakt grupe u Londonu, akcenat u ruskom stavu bio je usmeren na to da se ne dozvoli primena sile NATO protiv Jugoslavije. U septembru 1998. godine gospodin Primakov bio je smenjen sa dužnosti ministra i imenovan za predsednika Vlade. Zaključni i najdramatičniji period razvitka događaja na Kosovu već je bio povezan sa imenom ministra inostranih poslova gospodina Igora Ivanova. Kada je počelo bombardovanje teritorije Jugoslavije, činilo se da je Rusija zauzela aktivnu poziciju, ali ona nije mogla zadržati kasniji čvrsti kurs. Moramo obratiti pažnju da se tokom samo dva meseca najtežih za Balkan stav Rusije menjao nekoliko puta. Najviše rukovodstvo Ruske Federacije nije bilo sigurno u svoje poteze i kolebalo se. Najpre je ispoljen, mada nedosledno, pokušaj samostalnosti u granicama poslušnosti, čak plašljiva pretnja silom. Sve se završilo time što je Rusija odigrala ulogu instrumenta za pritisak i zaplašivanje Jugoslavije, baš kao i NATO varijanta. Postavljanje gospodina Černomirdina za predstavnika predsednika Rusije za regulisanje situacije oko SRJ pokazalo je Americi da se Rusija neće suprotstavljati planovima NATO-a. Peti period, od 2000. godine naovamo, spoljne politike Rusije povezan je konačno sa imenom novog predsednika države Rusije, gospodina Putina. Suština tadašnjeg viđenja naše politike na Balkanu, kako piše dr Guskova, bi mogla da bude izražena rečima gospodina Putina u junu 2001. godine. ''Strateški značaj jugoistočne Evrope se za Rusiju definiše ne samo geopolitičkim faktorima, već i istorijskim tradicijama, kulturnom, religioznom bliskošću naših naroda, kao i geografskom blizinom ovog regiona i ruske granice. Svoju politiku za balkanski pravac Rusija uklapa u zajednički kontekst stvaranja stabilnog, demokratskog sistema zajedničke evropske bezbednosti. Glavni zadatak je postizanje u regionu čvrstog, pravičnog mira, sigurne bezbednosti i stabilnosti na bazi fundamentalnih principa međunarodnog prava i, razume se, odluka međunarodne zajednice. Pre svega, imam u vidu Dejtonski sporazum, Rezoluciju Saveta Bezbednosti Organizacije UN 1244.'' Gospodin Putin je tada javno nastupio sa inicijativom da se sa zemljama u regionu, ali i među zemljama međusobno zaključe sporazumi o uzajamnom priznavanju suvereniteta i teritorijalnoj celovitosti. Tada je razmišljao o učvršćivanju ruskog ekonomskog prisustva u regionu. Međutim, u tom periodu Balkan nije bio glavni pravac spoljne politike Rusije. Sa novim predsednikom su počela da se projektuju, razvijaju, grade i ostvaruju opšti principi spoljne politike Rusije u 21. veku. Sve je ovo ono što je trebalo da čujemo od predstavnika predlagača. Nažalost, to nismo u prilici, zato mi sada govorimo o tome. Dakle, počev od 2000. godine, glavni spoljnopolitički zadatak Rusije bilo je aktiviranje ruske diplomatije u svim osnovnim pravcima svetske politike, formiranje realnog spoljnopolitičkog kursa. Takav kurs je morao postati i još više inicijativan i još više dinamičan. Ostvarenje realnog uticaja na tok događaja u svetu u skladu sa nacionalnim interesima Rusije, proširenje kruga naših partnera i istomišljenika u svetu, rukovodstvo Ruske Federacije je žarko želelo da glas Rusije u svetu ima svoju težinu i preciznost posle toliko godina raspada Sovjetskog Saveza, naročito po pitanju rešavanja kriznih situacija. Ubrzo je bila sačinjena koncepcija spoljne politike Rusije u kojoj su se po prvi put isticali nacionalni interesi zemlje. Glavni među nacionalnim interesima postaju bezbednost, jačanje ruske državnosti, rast blagostanja naroda, razvoj demokratije i građanskog društva. Za Rusiju je veoma važno organizovanje sistemskog odupiranja međunarodnom terorizmu, organizovanom kriminalu, opasnosti od droge, trgovini ljudima, ilegalnoj i nezakonitoj trgovini oružjem. Rusija takođe istupa protiv militarizacije kosmičkog prostora, širenja oružja za masovno uništenje i njegovog dospevanja u ruke terorista. Kao pravnik, gospodin Putin se u svim međunarodnim organizacijama takođe zalaže za princip primata međunarodnog prava, sa oslanjanjem na statut organizacije UN, kao i za rešavanje ključnih svetskih problema na bazi multilateralne saradnje. Sada nema nijednog krupnog međunarodnog problema, bilo da su to pitanja suprotstavljanja novim pretnjama, regulisanja sukoba i kriza, strateške stabilnosti, ažuriranja procesa globalizacije, u čije rešavanje na najdirektniji način nije bila i neće biti angažovana Ruska Federacija. Uzimajući u obzir događaje na Balkanu, Rusija se dosledno zalaže za to da organizacija UN ostane centralni organ čitavog sistema međunarodnih odnosa. Pri tome se ne umanjuje značaj različitih međunarodnih institucija koje treba da sačinjavaju sistem međunarodnih odnosa u 21. veku. Ovaj kratak pregled istorijata odnosa Ruske Federacija prema balkanskom pitanju, a samim tim i prema državi Srbiji, bio je preko potreban da se shvati da se jedna sila, koju su pokušali na silu da uspavaju, probudila, stala na obe noge i stala u zaštitu srpskih nacionalnih interesa. Mi smo takođe svedoci da se na temelju jugoslovenske krize i kontinuiranog ubijanja srpskog nacionalnog pitanja menja cela arhitektura međunarodnih institucija i postavke sveta kakvu znamo. Ono što će se nadalje dešavati po pitanju kosovskog problema biće zapravo odupiranje neoliberalnoj okupaciji američke i briselske administracije. Ono što jeste istina, na teritoriji Srbije i preko prostora Srbije sukobiće se konačno dva koncepta, a na nama je da se opredelimo koji će to Srbiji da donese na prvom mestu ekonomski oporavak. Jedan briselski i vašingtonski, koji definitivno znači neoliberalnu okupaciju, gašenje suvereniteta i oduzimanje teritorijalnog integriteta, i drugi, istočni put Ruske Federacije, koji znači priznavanje teritorijalnog integriteta, suvereniteta, pravo na državnost i ekonomski oporavak države Srbije. Dakle, ovaj sporazum za građane Srbije, kada je reč o bratskom rusko-slovenskom narodu, nikada nije, niti će biti samo tehničko, već, kao što vidite, suštinsko pitanje. Hvala.
Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Draganu Šormazu, obaveštavam Narodnu skupštinu, a na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i posle 18. časova raspravom o tački koja u tom trenutku bude bila na dnevnom redu, a sa odloženim televizijskim prenosom. Ako bude bilo promene informacije obavestiću dame i gospodu narodne poslanike. Narodni poslanik Dragan Šormaz ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova vlada koja već ima epitet, u narodu duboko ukorenjen, kao nesposobna, konačno nam je dostavila jedan predlog zakona ratifikacije, za koji možemo svi da glasamo u ovoj skupštini, ali nažalost, već na prvom koraku je ponovo dovela ovu skupštinu u jednu situaciju neprijatnu, omalovažavanje Skupštine se nastavlja, kao nažalost i ovog veoma bitnog sporazuma. Gospođa Nada Kolundžija, kao predstavnik poslaničke grupe ZES, zbog toga što smo reklamirali povredu Poslovnika, jer u ovih 20 mesta gde treba da sede predsednik Vlade i ministri nije sedeo niko, kasnije je došao gospodin državni sekretar, niko nam nije obrazložio važnost, što je inače dužnost Vlade da uradi, ovog zakona, pokušala je krivicu za to što smo mi rekli da se na takav način umanjuje značaj ovog sporazuma da prebaci na nas koji smo reklamirali povredu Poslovnika. Vlada koja ovde ne sedi i koja kao da ne pokazuje da stoji iza ovog sporazuma, jeste ta koja umanjuje značaj ovog sporazuma. Potpuno je bilo naivno misliti da mi šaljemo pogrešnu poruku, budite ubeđeni da je i u Vašington, i u Brisel, i u London, a naročito u Moskvu, stigla i slika, i depeše o tome šta se ovde dogodilo u 12.00 časova, čak i da niko od nas nije progovorio, to bi se i te kako dobro znalo u svim tim zemljama i u svim tim centrima, a naročito u Moskvi. Ovo smo rekli pre svega zbog građana Srbije koji imaju jedino prenos ove Narodne skupštine, kao mogućnost da čuju pravu istinu o tome šta se dešava u Srbiji, pošto vladajuća koalicija, nažalost, i dalje preko elektronski medija koje kontroliše, i većine pisanih, obmanjuje građane kao što je radila pre godinu dana, kada je počela izbornu kampanju, tako i sada. Ali, to što ovde nije prisutna, meni govori da ova vlada treba da zasluži još jedan epitet ne samo nesposobne vlade, nego i vlade koja je u petak došla samo sa dva ministra kada se raspravljalo o budžetu, a sve drugo u medijima je imalo veći značaj, sve druge vesti tog dana od te rasprave o budžetu, govori da ta vlada ne stoji iza onoga što radi, da se krije i da je na neki način čak i kukavička vlada. Ovde je rečeno da moramo da gledamo interes građana Srbije, to je takođe rekla gospođa Kolundžija, kada donosimo odluke. Pa, naravno, zato ćemo i glasati za ovaj zakon mi iz DSS, jer svi ekonomski pokazatelji, svi ekonomski stručnjaci u svetu, to za javnost recimo SAD ili EU nije nikakva novost, sada, sredinom 2009. godine, pokazuju da će u 21. veku nosioci ekonomskog razvoja, nosioci čitave ekonomije sveta biti tzv. države BRIK-a, tj. Brazil, Rusija, Indija i Kina, i naravno da je onda i naš interes sa takvim državama, pa naravno i sa Rusijom, da potpisujemo ovakve sporazume, da ih ratifikujemo u parlamentu i da počnemo da ih primenjujemo i da radimo na tome. Daj bože da ih bude još više. Takođe je indikativno da su sve ove četiri države koje sam nabrojao podržale naše nastojanje, iako je trebalo raditi nešto drugo, ali ova vlast je odlučila da traži savetodavno mišljenje od Međunarodnog suda pravde u Hagu, ali interesantno je da su baš ove četiri države, Brazil, Rusija, Indija i Kina podržale Srbiju na tom sudu, dale su svoje mišljenje koje podržava stav Srbije na tom sudu, a SAD i Velika Britanija, npr, uradile su suprotno. Spoljna politika ove države, koju predstavljaju dva čoveka u zemlji, gospodin Tadić i gospodin Jeremić, rade sve u štetu Srbije. Od dana kada je potpisan Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, od tog dana je situacija u našoj južnoj srpskoj pokrajini KiM sve gora i gora. Upozoravali smo da će se to desiti. Gospoda iz SPS-a sada govore šta se dešava u Kosovskoj Mitrovici, ali su stali iza tog sporazuma, stali su iza dovođenja Euleksa na Kosovo, a sada traže da država reaguje u Kosovskoj Mitrovici, a država sama sebi takvim odlukama vezuje ruke. Ta ista država, čuli smo 5. oktobra 2008. godine od američkog ambasadora Kamerona Mantera da je gospodin Jeremić obećao da će Srbija pristati na to da Euleks dođe na Kosovo. Kasnije smo čuli, bilo je ovde i poslanika koji su pokušali da obmanu javnost i da kažu da je Rusija za nešto glasala na sednici Saveta bezbednosti kada je donošena odluka o Euleksu, znači, nikada nije glasala ni Rusija, nije ni Amerika. Niko nije glasao jer se o tome nije odlučivalo. To je bilo predsedničko saopštenje na osnovu sporazuma koji je ova Vlada potpisala bez naše odluke i bez odluke ovog parlamenta, kao u okviru Rezolucije 1244. Niko za tih navodnih šest tačaka, a francuski ambasador Tevel nam kaže da nije šest nego je 53 i da se ne mogu tih šest odvojiti od ovih 53 kada se govori o angažovanju Euleks na Kosovu. Šta imamo? Imamo haos i imamo ono što predviđa Ahtisarijev plan, pravljenje NATO države ne KiM uz pomoć Euleksa. To je spoljna politika koja se vodi, a za sve to vreme Rusija nas je podržavala i dan-danas nas podržava u nastojanjima, i to bez ičega, ne traži ništa zauzvrat za to što radi. To ne radi zato što je nama bratska zemlja, a jeste, nego radi zato što je to pravo i pravda, i pomaže nam na takav način. Znači, sve vreme nas podržavaju, sve vreme staju iza naših diplomatskih aktivnosti. Šta mi radimo? Pre šest meseci, očigledno ustavnosti, da bi sad, nekoliko dana pre nego što počne ta vežba, izbilo u javnost, ta Vlada donosi odluku da naši vojnici učestvuju u NATO vežbi u Gruziji, bez obzira da li dva ili dvesta. Gospodin Palalić je lepo rekao, na osnovu člana 140. Ustava Republike Srbije Vlada ne može takvu odluku da donese. Narodna skupština Republike Srbije donosi odluku o angažovanju Vojske Republike Srbije i njenih pripadnika u inostranstvu. Nikada taj papir ovde nije došao. Pitali smo predsednika Vlade u četvrtak, sedeo je ovde, kada je doneta ta odluka, ko je doneo. Čovek sedi i ćuti, neće da odgovori. Za to vreme se prepucavaju ponovo ministri u Vladi, Šutanovac i Jeremić, ko je za tako nešto odgovoran. Znači, šaljemo na granicu sa Rusijom naše vojnike. Kome pomažemo? S kim želimo da učestvujemo u tim vežbama, bez obzira što smo doneli odluku o vojnoj neutralnosti i o tome da Srbija neće biti član ni jednog vojnog saveza, a trenutno u svetu postoji samo jedan, to je NATO pakt, ni jedan drugi vojni savez u svetu ne postoji i siguran sam da bi svet bio mnogo lepše mesto za život kada ne bi postojao ni jedan vojni savez. Taj još jedan koji je ostao kada bi se ugasio, mi tu nemamo šta da tražimo kao država, taj isti savez nas je pre samo deset godina, nije to tako davno bilo, setite se, bombardovao nas je. Tada je njihov portparol Džejmi Šej rekao – Srbe treba spokojno bombardovati, sve će se to brzo zaboraviti. Četiri godine kasnije, 2004. godine, kada su ponovo Albanci napali Srbe na Kosovu i kada je ponovo Rusija stala uz nas, taj isti Džejmi Šej je izjavio da se ti ljudi bune zato što su nezaposleni, zato što je 70% ljudi nezaposleno na Kosovu, zato što je veliki socijalni pritisak na privremene kosovske institucije. To je bio odgovor NATO pakta, to je bio odgovor SAD, to je bio odgovor Brisela, Londona na to što se dešavalo 2004. godine dole. Danas je u svetu zbog svetske ekonomske krize, po nekim pokazateljima, ostalo bez posla 20 miliona ljudi. Veliki je socijalni pritisak na sve zemlje u svetu. Ne znam da neko pali tuđe grobove, da neko pali tuđe manastire, crkve, kuće i da proteruje ljude zbog toga što se teško živi. Tada je to bilo, a i dan danas je laž. I dan-danas nosimo posledice, to sam vam već jednom rekao za ovom skupštinskom govornicom, neposredne posledice. Samo od raka umire gotovo dva puta više ljudi, neplodni brakovi, spontani pobačaji, mrtvorođena deca, deca rođena sa teškim manama, mala Nikolina koja je rođena bez vida i bez očiju. Za sve to niko nikada iz tog NATO pakta nije rekao čak ni izvinite. Tada nezavisna ekspertska grupa G17 je rekla da je šteta bila 30 milijardi dolara od bombardovanja. Niko nikada nije ponudio ni dinar pomoći zbog toga što su uradili. Nikada nisu pokazali nimalo griže savesti zbog toga što su uradili i sada na sve to mi donosimo odluku neustavnu, nesposobna i kukavička vlada Republike Srbije, da pošalje vojnike na granicu sa Rusijom. Ko je to uradio, Jeremić, Šutanovac, Cvetković, Tadić? To je sasvim svejedno. Obrazloženje je – to je akcija u okviru partnerstva za mir. Pa šta – u okviru partnerstva za mir mi možemo da biramo u čemu ćemo da učestvujemo, koje ćemo projekte da podržavamo, u čemu ne? Nije naša obaveza da tamo učestvujemo, nikakva. U partnerstvu za mir treba ostati, zato što je npr. i Rusija tamo, ali reći da je povlačenje sada, posle pritiska javnosti, da će se povlačiti, a i toga ima u medijima – da se trebaju povući ti vojnici zbog štednje, potpuno je smešno. Gledam danima u medijima obrazloženje – da je jeftinije za Srbiju da uđe u NATO pakt, da bi Srbija od toga imala ekonomske benefite, a sada zbog štednje nećemo da šaljemo dva vojnika u Gruziju. Stalno ste kontradiktorni. To nije istina. Pogledajte rumunske pokazatelje i videćete da NATO pakt više košta, upravo zbog ovakvih misija. Nema šta Srbija da traži, ni jedan srpski vojnik kod onih koji organizuju ovakve vežbe, nigde u svetu po mom mišljenju, a naročito na granici sa Rusijom – nikada. Onaj ko želi da ide za šaku krvavih dolara, to može da uradi preko Legije časti, može da ide kao plaćenik ili kao legionar, ali ne može da ide pod obeležjima vojske Republike Srbije i države Srbije. Mi ćemo iz DSS podržati ovaj zakon, ali vas upozoravamo, iako smatramo da je vreme da ne radite više ništa, nego da podnesete ostavku i da se sklonite, jer ste potpuno nesposobni da vodite ovu državu i to svakog dana pokazujete, da više ne pravite ovakve greške. Dok se ne povučete i ne dozovete pameti da vratite spoljnu politiku zemlje na onaj kurs na kome je bila, kako reče gospođa Nada Kolundžija, do marta 2008. godine, kada je sve ovo počelo da se radi. Počelo je to mnogo ranije, ali prvi papir koji smo uradili bio je marta 2008. godine, a sada završavamo. Bolje je vratiti na taj kurs, nego gubiti vreme, poziciju i slabiti Srbiju na ovaj način, na koji radi nesposobna Vlada Republike Srbije. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Dejan Radenković. Želite repliku na osnovu pominjanja dela vašeg izlaganja? Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, uvažena predsedavajuća i građani Srbije, upravo ste imali prilike da vidite čisto političku demagogiju od strane pripadnika jedne političke stranke. Prošle godine u februaru, kada je proglašavana nezavisnost KiM, niko nije pitao ništa rukovodstvo države Srbije kada je u pitanju KiM. Na dan proglašenja nezavisnosti KiM premijer nije našao za shodno da se spusti na KiM nego je tada pozvao predsednike opština, tadašnje koordinatore, a znamo dobro da je bilo i duplih koordinatora, da dođu u Beograd da im da moralnu podršku. Neke druge političke stranke su držale konferenciju za štampu. Ovo je ono čisto, sitno skupljanje političkih poena, kada ste u opoziciji. Kada je SPS bila na vlasti, kada je usvojena Rezolucija 1244 tada smo optuživani da smo kapitulirali, da smo prodali Kosovo. Puna su vam usta bila toga da je Slobodan Milošević i SPS prodalo Kosovo. Kada ste vi došli na vlast jedina slamka spasa vam je bila Rezolucija 1244 i danas se svi kunemo u Rezoluciju 1244. Dokaz vaše vladavine što se tiče KiM, nemojte i sto puta sam rekao da ne želim da se time javnost bavi. Time treba da se bave nadležni organi Republike Srbije. Zarad patriotizma napunili ste svoje džepove. Nije vas sramota i vi sada dalje pričate o KiM. Nemojte više o tome da pričate. Nemate moralno pravo da to pričate. Hvala vam.
Narodni poslanik Dragan Šormaz, pravo na repliku. Izvolite.
Prvo moram vas da zamolim, na osnovu člana 27. da vodite računa – ovde je rečeno da je neko punio svoje džepove. Ko je punio svoje džepove? Ko? Sram te bilo! Kome ti to govoriš? Na osnovu čega? Kriješ se iza imuniteta sada? Ko je gde bio 17-og – ceo poslanički klub DSS bio je Kosovu tog dana i svi ministri u Vladi su bili na Kosovu tog dana. Nisam progovorio dok si govorio. Pokušaj da budeš vaspitan, pored toga što pričaš neistine. Ko je rekao ikada ispred DSS da Rezolucija 1244 nije dobra stvar, nikada? Za vreme bombardovanja smo sve vreme napadali NATO, setite se malo. Uostalom, na osnovu toga je najviše i skočio rejting Vojislavu Koštunici i razbio je Slobodana Miloševića posle toga na izborima. Prema tome, nemojte da govorite stvari koje ne stoje. Nikada DSS nije kritikovao Rezoluciju 1244. Obratite se to onima koji sada sede u Vladi, obratite se njima za to. Znači, mi smo i tada govorili i sada govorimo da po Rezoluciji 1244 KiM pripada Srbiji, a inače i po istoriji, po korenima, po Ustavu države Srbije – Kosovo je naše i uvek će biti naše. Izgovorite vi to – ako smete. [[Aplauz.]]
Pravo na repliku narodni poslanik Dejan Radenković, izvolite.
Gospodine Šormaz, stvarno nemam razloga da se s vama ovde prepucavam, vreme će da pokaže sve. Vreme će da pokaže sve, a to je čista politička demagogija, opet se vraćam na to, puna su vam usta Kosova. Nemojte to da pričate. Dajte da nešto uradimo zajedničkim snagama. Nama treba jedinstvo kada je u pitanju KiM. Nemojte to da pričate - Koštunica je pobedio Slobodana Miloševića zato što je rezolucija bila dobra. Ne, napadali ste svi da smo kapitulirali, nemojte to da pričate. Nemojte sada da spominjem, i tada vaš predsednik stranke, tadašnji, kada je prozivao Zajednicu srpskih opština, kada se ograđivao od njihovih saopštenja. Nemojte da vam izvadim sve iz novina, pa da ovde čitamo i da dokazujemo ko je i šta pričao. SPS nijednog trenutka nije pričao ništa loše protiv KiM i ostao je dosledan u toj borbi za očuvanje KiM. To što smo uspeli i podržali ovu vladu, koja je svojim vezama u Evropi uspela da dovede temu KiM ponovo na diplomatski nivo, da imamo podršku i da smo smanjili broj, čak i ispod svih očekivanja Albanaca, koliko je zemalja priznalo nezavisnost KiM. Da je ostala onakva politika kakvu ste vi vodili – danas bi sve zemlje priznale nezavisno KiM. (Negodovanje poslanika DSS.)
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz – pravo na repliku. Izvolite.
Znači, šta je radio Vojislav Koštunica za Kosovo govore i rezultati izbora na KiM uvek, govori i to kada i dan-danas ode, dočeka ga nekoliko hiljada ljudi kada se pojavi, a to kriju mediji – koje vaša Vlada kontroliše ovde, ali to nije bitno. Uostalom, ljudi će to videti, to nema veze. U tome jeste poenta sad što ste rekli. Niko ne spori, nikada nisam rekao, odnosno kada sam rekao da je SPS nešto loše govorio protiv Kosova? Nije bitno ko šta govori, već je bitno ko šta radi – to treba da se gleda. Šta ste uradili – doveli ste Euleks gospodine, vi iza toga stojite? Doveli ste Euleks, a sada kukate da se na narod dole puca gumenim mecima, a ko zna možda i vatrenim oružjima, šok bombama, suzavcima itd. Vi ste pristali da Euleks dođe dole. Vi ste pristali da se smanji nadležnost UN. Vi ste pristali na to da sudovi dođu, da tužiocu dođu, da Euleks pravi Albancima, koji su nesposobni dole da naprave državu, jer tu nazovidržavu njihovu koju podržava NATO pakt vode kriminalci – vi ste dopustili da dođe Euleks da im pravi državu. Ne možete se sakriti rečima od toga – dela govore.
Reč je tražio narodni poslanik Nenad Popović, a osnov za traženje reči replika na osnovu pominjanja poslaničke grupe. Izvolite.
Gospodine Radenkoviću, vi ste mlad čovek i šteta što ste tako ostrašćeni. Vaša partija je podržavala Vladu Vojislava Koštunice tri godine. Vojislav Koštunica i DSS su učinili sve i dokazali su da je Kosovo nedeljivi deo Srbije. Donet je najvažniji dokument u ovoj državi, Ustav Republike Srbije, za vreme Vlade premijera Koštunice. Ne treba dokazivati da je crno-crno, belo-belo. Svi znaju poziciju DSS i predsednika Koštunice u odnosu na KiM i svi znaju našu poziciju, da je Kosovo bilo, jeste i biće nedeljivi deo Republike Srbije. Svi znaju misija Euleks napravljena da bi sprovela plan Martija Ahtisarija. Plan Martija Ahtisarija stvara nezavisno Kosovo i to je jedan kroz jedan. Tu nema razgovora. Ne postoji šest tačaka. Ne sprovodi se šest tačaka. Ova vlada jednostrano sprovodi dogovor o šest tačaka, sve jednostrano sprovodi. Neću vama lično da repliciram, vi ste mlad čovek, ima vremena, ali netreba biti ostrašćen. Jednu stvar bih vam predložio, ceneći vaš budući rad. Ne bih se bavio opozicijom, bavio bih se Vladom Republike Srbije. Premijer Cvetković za godinu dan ni jedan jedini put, gospodine Radenkoviću, nije bio na Kosovu, ni jedan jedini put. Zato što će ova vlada pokušati i to će sigurno desiti, prihvatanjem Euleksa praktično je prihvatila plan Martija Ahtisarija. Ne sprovodi se šest tačaka. To su svi rekli. Mogli ste nedavno da pročitate u listu "Pečat", čiji je glavni i odgovorni urednik gospodin Vučelić, jedan dokument, mislim da je pismo jednog predstavnika EU Fejta, mislim da je bilo upućeno gospodinu Solani, gde se o tome govori. Zato vas molim, nema potrebe oko KiM neko da dokazuje ono šta se tamo dešava. Demokratska stranka Srbije je oduvek bila vrlo jasna u svojim pozicijama i zato su mnoge zemlje bile protiv nas i pomogle su da odemo sa vlasti. Ono što želim još jednom da kažem, razgovarajte sa svojim kolegama u Vladi, ministri su zaboravili Kosovo. Niko se ne seća kada je neki ministar poslednji put bio na KiM, a premijer nijednom. Mislim da je to, ako stvarno želimo da pomognemo (Predsedavajuća: Tri minuta.), suštinski problem ove vlade.
Narodni poslanik Dejan Radenković, pravo na repliku i molim vas da zatvarate krug replika. Nadam se da je u razmeni razjašnjeno ko je šta rekao, tako da vas molim da pažljivo koristite ovo pravo.
Ovo će biti poslednje, nemam nameru da polemišem sa celim poslaničkim klubom DSS po pitanju KiM. Navešću samo par primera zarad informisanja građana Srbije. Kada ste vi bili na vlasti ministar za KiM nije bio sa Kosova, državni sekretar Proroković nije bio sa KiM. Vi, gospodine Popoviću, bili ste šef ekspertskog tima za KiM. Imali ste ceo tim. Nijedan čovek nije bio sa KiM. Šta su rezultati vašeg rada? Do danas nisam uspeo da dobijem informaciju šta je taj ekspertski tim, na čijem ste čelu vi bili. Ni vi niste sa KiM. Nemojte, nije Vlada, nisu ministri išli dole. Degutantno je to bilo u prethodnom periodu kada se ministar prosvete više bavio KiM, pa ne zna ni gde mu je sedište ministarstva. Nemojte tako. Deklarativno se ne daje podrška tom narodu. Deklarativno borba za KiM nije primer dobar. Rad na terenu, rad sa ljudima. Treba tim ljudima da se pomogne i mi radimo sve na tome. Ne dižemo halabuku u javnosti. Videće se rezultati posle izvesnog vremena, ko je šta uradio. Nemojte više da polemišemo. Stavljam tačku i neću više da se javljam.
Pravo na repliku na osnovu direktnog pominjanja, narodni poslanik Nenad Popović. Izvolite.
Poštovani gospodine Radenkoviću, bez namere, vi ste mlad čovek, ima još mnogo vode da protekne da nešto u životu uradite, a već ste ostrašćeni, to vam je loše za buduću političku karijeru. Morate prvo nešto da uradite u životu. Drugo, da vam kažem, nisam bio šef ekspertskog tima, nego šef ekonomskog tima za KiM, koji je bez ijednog jedinog dinara, besplatno, dve godine radio i donio strategiju ekonomskog razvoja srpskih zajednica na KiM, koju je Vlada Republike Srbije, koju ste i vi podržavali, usvojila kao zvaničan dokument. U tom ekonomskom timu je volonterski radilo mnogo ljudi, mladih ljudi, ekonomista sa KiM. Želim da vam kažem još jednu stvar, u životu morate da imate neki cilj i kada kažete da neko nije sa KiM, verovatno želite nešto da postignete tim ciljem. Moram da kažem da su moji Popovići poreklom sa KiM. Ne živimo na KiM, ali smo poreklom sa KiM. To je napisano u manastirskim knjigama. Odande vodimo poreklo i svi mi ovde vodimo poreklo sa KiM, svi. Svi smo mi, gospodine Radenkoviću, sa KiM i ponosimo se svim onim što je Vlada premijera Koštunice i DSS uradila za KiM. To ćemo raditi i u budućnosti, do kraja života. Kosovo je bilo, jeste i biće neodvojivi dio Srbije i sve nezakonite stvari, kao što su Euleks ili plan Martija Ahtisarija, nikada nećemo priznati. Zahvaljujem.
Nastavljamo rad prema prijavama za reč. Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, posle nje narodni poslanik Đorđe Milićević.
Gospođo Čomić, dame i gospodo, građani Srbije, opet u vezi sa ovim malopre što je gospodin Popović spomenuo, ali eto da malo relaksiram ovu raspravu, samo još treba da utvrdimo čiji smo potomci, da li gospodina Vuka Brankovića ili Lazara Hrebeljanovića i onda Bog sve da nas veseli. Zašto o ovome pričam na ovaj način? Kroz istoriju Srbije uvek su postojala dva koncepta. Jedan koji je Srbiju video kao jaku nacionalnu državu, ekonomski dovoljno stabilnu da se odupre pritiscima sa strane i drugi koji je ipak video Srbiju kao deo nečega što bi trebalo da bude europejski plan organizovanja političke vlasti. Kroz istoriju srpske državnosti možemo, uz sve te najrazličitije boje, da prepoznamo upravo ova dva koncepta. Jedan istočni i jedan zapadni. Istorija ima, i ovde se na našem primeru potvrđuje vrlo često, nažalost najčešće bolno, jer ne izvlačimo lekcije, ovde se istorija na najdramatičniji način ponavlja. Ono što je trebalo da čujemo od predstavnika predlagača, a opet na ovu važnu temu koja se pokazala ipak ne tehničkim nego suštinskim pitanjem kada je reč o položaju države Srbije i dobro je da se vodi ovakva rasprava, jer na kraju kontekstu sukoba dve dogme, dva mišljenja, dva koncepta i dva pristupa trebalo bi da nađemo najbolji mogući put za državu Srbiju i unapredimo živote svih nas. Ono što je i te kako vrlo važno jeste praktično pitanje, konačno i ta spoljnotrgovinska saradnja države Srbije sa Ruskom Federacije. Mora da se kaže da je Rusija prvi spoljnopolitički, odnosno spoljnotrgovinski partner Srbije. Tokom 2008. godine vrednost robne razmene dostigao je četiri milijarde dolara, što je povećanje za 46% u odnosu na 2007. godinu. Uprkos sve intenzivnijim bilateralnim odnosima dve zemlje i sve većoj liberalizaciji trgovine, srpski deficit prema Rusiji je još vrlo velik. Razlog je velika energetska zavisnost, jer više od 90% uvoza izRusije čine energenti, s toga je potpisivanje naftno-gasnog aranžmana sa Rusijom krajem prošle godine bio izuzetno važan korak u intenziviranju ekonomske saradnje dve zemlje. Srpsko – rusku ekonomsku saradnju u prošloj godini je, kao što rekoh, obeležilo potpisivanje energetskog aranžmana. Ono što je vrlo značajno jeste, da na osnovu svega toga Srbija zaista može da postane lider u regionu kada je reč o naftnoj industriji. Takođe, ovaj projekat je sa stanovišta energetske sigurnosti i razvoja industrije, kao i strateške pozicije Srbije prema EU i Ruskoj Federaciji, od posebne važnosti za Srbiju u narednih 30, a možda i 50 godina. Prolaskom međunarodnog dela gasovoda "Južni tok" preko srpske teritorije, kao i opremanjem skladišta gasa u Banatskom dvoru, Srbija će svakako i nedvosmisleno učvrstiti poziciju pridruživanja i intenzivirati ekonomsku saradnju sa onim što je vladajuća većina odredila kao kurs. Ovom raspravom želimo da istaknemo koliko je gasni sporazum značajan bio za državu Srbiju. Takođe, u prošloj godini napravljeno je još nekoliko važnijih koraka u jačanju ekonomske saradnje Srbije i Rusije, formiran je srpsko-ruski poslovni savet, potpisan sporazum o biznis dijalogu, prema rečima šefa diplomatske misije Ruske Federacije gospodina Konuzina. Takođe gospodin Konuzin smatra da svaka od ovih struktura treba da nađe svoje mesto u prevazilaženju teškoća pri plasmanu roba na oba tržišta. Rusija je ogromno tržište, te je stoga neophodno objedinjavanje malih preduzeća. Kao SRS smatramo da tu leži zaista naša šansa za oporavak srpske privrede. Takođe, gospodin Konuzin se zalaže za različite oblike saradnje između regiona u Ruskoj Federaciji i Srbiji, kao i između preduzeća koja se bave srodnim delatnostima. Poseban značaj u budućoj bilateralnoj saradnji dve zemlje imaće energetika, saobraćaj, poljoprivreda i bankarstvo. Rusija je takođe i dalje prvi srpski partner kada je reč o uvozu i u prošloj godini ta vrednost je dostigla oko tri milijarde dolara. Među uvoznim proizvodima 90% čine nafta i gas, veliki udeo imaju aluminijum, bakarne žice, amonijum nitrat za eksplozive. Na zahtevno rusko tržište Srbija najviše izvozi podne obloge, lekove, prikolice, kartonske proizvode, laboratorijsku opremu, mašine, cevi od bakra, a od prehrambenih proizvoda jabuke, smrznuto voće i povrće. Dugogodišnja primena sporazuma o slobodnoj trgovini roba između dve zemlje doprinosi liberalizacije ove oblasti. Na poslednjem sastanku međudržavnog komiteta, održanog krajem godine u Moskvi, srpska strana je predložila da se na listi roba koje ne podležu carini nađu i automobili, nameštaj, kućni aparati i proizvodi od gume. U prvoj polovini 2009. godine očekuje se da dve zemlje potpišu novi protokol kojim će se proširiti lista bescarinske razmene. Ono što je takođe vrlo značajno da se kaže u kontekstu trgovinske razmene dobara između Ruske Federacije i države Srbije, očekivali smo da to čujemo od predstavnika predlagača, ali nažalost ili na sreću mi govorimo o tome. Šef trgovinskog predstavništva Ruske Federacije u Srbiji, gospodin Jevgenij Kudinov izjavio je pre izvesnog vremena da bi protokolo slobodnoj trgovini, koji će omogućiti oslobađanje carinskih dažbina robe iz Srbije, trebalo uskoro da bude potpisan i naveo je da je Rusija zainteresovana za ulaganje u prehrambenu industriju i poljoprivredu. Vrlo značajan podatak, s obzirom na prelivanje svetske finansijske krize na državu Srbiju, a opet u kontekstu rasprave koju smo otpočeli po pitanju rebalansa budžeta. Gospodin Kudinov je takođe rekao da očekuje da će uskoro doći do susreta predstavnika Vlade Srbije i ruskih zvaničnika i da bi tada trebalo da bude potpisan protokol o slobodnoj trgovini, posle čega će roba iz Srbije biti oslobođena plaćanja carinskih dažbina. Takođe je ovo vrlo značajna činjenica, vrlo važna činjenica za raspravu o rebalansu budžeta, ovo smo takođe očekivali da ćemo čuti od predstavnika predlagača. Prema rečima šefa trgovinskog predstavništva Ruske federacije u Srbiji, takođe će se na tom sastanku govoriti o naftnoj industriji, ekonomskoj saradnji i drugim pitanjima. Navedeno je da će od carinskih dažbina protokolom takođe biti oslobođene mesne prerađevine, klanični proizvodi, kobasice, konditorski proizvodi, pivo, lekovi, zamrzivači, frižideri, drveni kancelarijski nameštaj. Natada postavljeno pitanje – da li postoji šansa da se ta lista proširi sa značajnim pitanjem za „Fijat“, sa automobilima, i vrlo značajnim za Srbiju, tekstilnim proizvodima, odgovoreno je da prvo treba potpisati protokol, uhodati posao, a ono što je takođe pomenuo jeste i izjava gospodina Šojgua da će, što se tiče automobila, Rusija obezbediti potrebne uslove za srpski brend, a ne za brend koji se samo u Srbiji sklapa, a jeste potpisan od strane stranog proizvođača. Takođe je tada istaknuto da su ruske kompanije zainteresovane da ulažu u prehrambenu industriju, poljoprivredu, navodeći da je Srbija prošle godine ostvarila izvoz samo voća i povrća u vrednosti od više od 50 miliona dolara. Gospodin Kudinov je takođe rekao da bilo koji proizvod može da pronađe svog kupca u Rusiji. Ono što je preko potrebno jeste da taj proizvod ima kvalitet i odgovarajuću cenu. Ocenjeno je da Srbija ima odličnu prehrambenu industriju kada je reč o potrebama Ruske Federacije, i poljoprivredu, ukazujući da su to jedine dve grane koje neće imati pad proizvodnje, bez obzira na rasplamsavanje globalne finansijske krize. Ovo je takođe vrlo značajan podatak za građane Srbije i za srpsku ekonomiju. Ono što je gospodin Kudinov takođe rekao, da ove godine ruske kompanije čak unapred ulažu u poljoprivredu, voće i povrće, da bi imali siguran izvor ovih proizvoda za plasman na ruskom tržištu. Šef trgovinskog predstavništva Rusije je takođe podsetio da je pre izvesnih nedelja Gasprom ušao u NIS. Takođe je govorio o tome, kada je reč o međusobnoj saradnji između države Srbije i Ruske Federacije, bar kada su u pitanju ove oblasti o kojima je reč, nema strahovanja da će se toobustaviti. To je takođe trebalo da čujemo od predstavnika predlagača, pa bi onda zaista slika o rusko-srpskim odnosima bila potpunija. Ono što moramo da kažemo, a neizostavno je važno, takođe i za ovaj sporazum koji će omogućiti ljudima koji su povezani sa Rusijom na ovakav način, jeste da je ekonomija Rusije danas jedna od najperspektivnijih, sa ogromnim mogućnostima za ekspanziju u mnogim oblastima. To su takođe uočile mnoge evropske i svetske kompanije. Mali je broj zemalja gde se mogu postići takve stope rasta prodaje, ostvariti rezultati kakvi se ostvaruju u Ruskoj Federaciji. Sve veći broj kompanija se premešta iz Moskve u ruske regione u kojima su znatno povoljniji uslovi za otpočinjanje poslova, počev od ekonomskih, do administrativnih. Za građane Srbije, koji misle da prevaziđu na bilo koji način efekte finansijske krize i da obezbede sebi egzistenciju, unaprede privredu države Srbije, vrlo je značajno da se na osnovu svega može zaključiti da danas Rusija predstavlja veoma pogodno tlo za poslovanje, zemlju u kojoj vlada visoki stepen konkurencije, bespoštedna konkurentska borba. Ruska Federacija je najveća zemlja po površini u svetu, sa populacijom od 145 miliona stanovnika, visoko obrazovanom radnom snagom, obilnim prirodnim bogatstvom, ima ogroman ekonomski potencija. Po raspadu SSSR-a 1991. godine Rusija je pokrenula reforme koje su imale za cilj transformisanje centralizovane ekonomije u sistem slobodnog tržišta. Promene su podrazumevale i sveobuhvatan proces privatizacije, tako da je sada više od 75% ruske ekonomije u privatnom vlasništvu. U poslednjih osam godina zabeležen je konstantan rast bruto domaćeg proizvoda, koji je u proseku iznosio 6,7% godišnje. Zarade zaposlenih su rasle bržim tempom od inflacije, tako da je bio kontinuirani rast. Kada je reč o trgovinskoj razmeni Rusije i Srbije, tu svedoči odlična bilateralna saradnja, koja se povremeno naruši određenim političkim odlukama. Samo u prošloj godini trgovinska saradnja iznosila je više od 2,4 milijarde dolara, što je povećanje u odnosu na 300 miliona dolara, koliko je ta saradnja iznosila 2000. godine. Deficit Srbije u 2006. godini bio je 1,8 milijardi dinara, kao što je rečeno, upravo zbog uvoza energenata iz Rusije. Ono što je takođe za građane Srbije značajno, koji razmišljaju da otpočnu poslove na teritoriji Ruske Federacije, koristeći pogodnosti ovog sporazuma, za izvoz robe na rusko tržište neophodno je posedovanje sertifikata. Sertifikat je forma o poreklu robe. Sertifikat se izdaje od strane Privredne komore Srbije ili ovlašćenih carinskih ispostava. Da bi se iskoristile povlastice režima slobodne trgovine, neophodno je imati sertifikat forma roze boje, dok je za režim preferencija potreban sertifikat forma žute boje. Neophodni su svi standardni dokumenti, tovarni list i dugi, kao i ruski sertifikat kvaliteta, bez obzira da li kompanije već ima neke od ISO ili drugih standarda.Bilo koja roba da se isporučuje u Rusiju mora biti sertifikovana ovim standardom. Kompanije može da sertifikuje sam proizvoda, ali i kompletnu proizvodnju. Sertifikati se dobijaju od ruskih kuća, a dodatne informacije se dobijaju od Agencije za standardizaciju ili trgovinskog predstavništva ruske ambasade. Kada je reč, a vrlo je značajno, opet u kontekstu sporazuma o kojem danas govorimo, o poslovnim običajima, govoreći o aktuelnoj problematici poslovanja u Rusiji, treba istaći da danas strani preduzetnici moraju da ulože puno novca i truda u osvajanju tržišta na kojem su se pozicionirale sve svetske multinacionalne kompanije. Kao primer, treba istaći da jedan minut oglašavanja na nekoj moskovskih televizija iznosi oko 25.000 dolara. Stoga se savetuje preduzetnicima da svoje proizvode plasiraju u nekim od manjih gradova u unutrašnjosti Rusije, što će im biti lakše i jeftinije. Preduzeća, takođe, moraju da vode računa da svojom proizvodnjom mogu da zadovolje potrebe tog velikog tržišta, na kojem sigurno ima mesta za kvalitetne srpske proizvode, poput proizvoda prehrambene industrije i nameštaja. Dakle, ono što je, takođe, vrlo značajno da se kaže, da je politika poslovanja dosta stroga, da je strani investitor, praktično, u istoj poziciji kao i ruski proizvođač ili investitor. Međutim, Rusi svakog investitora ohrabruju na investiranje na drukčiji način, a to je zaštita domaćih proizvođača.Da biste uspešno radilo i učestvovalo u velikim programima države i njenih fondova, snabdevali ruske građane svojim proizvodima, praktično, morate biti domaći proizvođač. Značajne promene poslednjih godina u Rusiji dovele su, takođe, do promena u poslovanju. U poslovanju ruskih partnera veoma je zastupljena tehnologija, podjednako se koristi Internet. Ukoliko bi neko želeo da ostvari bilo kakav konkretniji odnos na polju spoljnotrgovinskog poslovanja sa Ruskom Federacijom, ono što treba sasvim sigurno da zna da, pored ambasade Ruske Federacije, najvažnije ruske institucije u Srbiji su: Trgovinsko predstavništvo Ruske ambasade, trgovinsko-industrijska komora Ruske Federacije i Ruski dom. Mi smo tokom rasprava na vrlo značajne predloge zakona koji bi trebalo da omoguće bolji ekonomski razvoj države Srbije, govorili i poredili koncept, odnosno dva potpuno različita koncepta, u smislu koncepta koji plasira EU na srpskom tržištu i koncepta koji plasira Ruska Federacija. U kontekstu toga mi smo, zahvaljujući pisanjumog kolege mr Dejana Mirovića, koji konstantno istražuje ovu temu, zapravo, napravili paralelu na koji način srpske firme mogu da posluju sa velikim firmama koje dolaze sa teritorije EU, a sa druge strane kako naše firme i naša preduzeća prolaze u Ruskoj Federaciji. S tim u vezi, ono što treba pomenuti jeste da je preduzeće "Ivan Milutinović – PIM" samo u julu 2008. godini potpisalo ugovor o izgradnji luke u mestu Primorsk na Azovskom moru u Rusiji, u vrednosti od 360 miliona evra. Beogradski "Napred" je u avgustu 2008. godini potpisao ugovor o gradnji trgovačkog centra u glavnom gradu Republike Komi, u vrednosti od 45 miliona dolara. Istovremeno, takođe gradi hotel u vrednosti od 70 miliona dolara u Jaroslavskoj oblasti. To su, zapravo, ekonomski pokazatelji i ekonomske činjenice sa kojima se nije baš tako lako igrati. To, takođe, govori da tema odnosa i bilo kojih sporazuma nije i ne sme da bude tehničko pitanje, da bilo kakvo remećenje ovih odnosa direktno znači ugrožavanje ekonomske i socijalne stabilnosti građana koji tradicionalno rade i sarađuju sa Ruskom Federacijom. Nažalost, o svemu ovome što bi građane Srbije izuzetno zanimalo, mi smo očekivali da ćemo čuti od predstavnika predlagača, koji se, nažalost, evo i u 15.10 časova još uvek nije pojavio. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević, poslednji prijavljeni govornik, a po prijavama za reč u raspravi u načelu o Predlogu zakona.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, najpre nekoliko reči povodom malopređašnje rasprave. Nema sumnje da je pitanje KiM pitanje svih pitanja. U potpunosti se slažem da nije potrebna politička ostrašćenost kada govorimo o pitanjima koja su od nacionalnog i državnog interesa za Srbiju. Naravno da nam je po pitanju KiM potreban konsenzus svih relevantnih činilaca na političkoj sceni Srbije. SPS je to više puta rekla i kao predstavnik opozicije, i u trenucima kada smo podržavali manjinsku vladu Vojislava Koštunice i danas kao predstavnici parlamentarne većine u Srbiji. Isto tako, želim da kažem da nema sumnje da je osnov za iznalaženje kompromisnog rešenja po pitanju KiM Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti UN, pozitivna tekovina politike koju je po pitanju KiM devedesetih godina vodilaSPS. Što se tiče samog sporazuma koji je danas na dnevnom redu republičkog parlamenta, naravno da se potvrđivanje ovog izuzetno važnog sporazuma ne može okarakterisati kao tehničko, već kao suštinsko pitanje. Tu se u potpunosti slažem sa koleginicom Raguš. Nekoliko detalja ću istaći iz samog sporazuma o kojima je već i bilo reči, a smatram da su od izuzetne važnosti. Najpre, želim da kažem da će poslanički klub SPS-JS u danu za glasanje podržati Sporazum o uslovima uzajamnih putovanja državljana Republike Srbije i državljana Ruske Federacije, pre svega jer smatramo da treba produbljivati prijateljske odnose između dve zemlje, s jedne strane, a s druge strane naravno da treba ići ka tome da se uprosti način putovanja državljana Rusije i Srbije. Navedeni sporazum, kao što je rečeno, stupa na snagu 30. dana od dana prijema poslednjeg pismenog obaveštenja diplomatskim putem o tome da su strane obavile interne procedure neophodne za njegovo stupanje na snagu. To podrazumeva da Narodna skupština Republike Srbije prethodno mora da ratifikuje ovaj sporazum. Takođe, želim da kažem da će, od trenutka stupanja na snagu ovog sporazuma, o čemu je već i bilo reči, srpski državljani moći da ulaze, izlaze, putuju u tranzitu i borave na teritoriji Rusije bez viza, pod uslovom da period njihovog neprekidnog boravka nije duži od 30 dana. Naravno da isti princip važi i za ruske državljane prilikom putovanja u Srbiju. Kao što je već rečeno, izuzetak predstavljaju državljani sa diplomatskim ili službenim pasošima, za koje bezvizni režim važi maksimalno za neprekidni boravak do 90 dana, koliko mi se čini. Kada je reč o državljanima koji su upućeni na rad u diplomatska i konzularna predstavništva, i o tome je već bilo reči, kada je reč o njihovim porodicama, kao i o predstavništvima pri međunarodnim organizacijama, oni svakako mogu da ulaze, izlaze, budu u tranzitu i borave bez vize u drugoj zemlji tokom celog perioda važenja njihove akreditacije. Što se tiče osoba koje putuju radi zapošljavanja ili školovanja, na snazi će ostati vizni režim, naravno, u skladu sa zakonodavstvom države ulaska. Razlog za donošenje ovog zakona po hitnom postupku, u cilju uspostavljanja ravnopravnog režima ulaska i boravka na teritoriji država ugovornica, po našem mišljenju je potpuno opravdan. Naravno da se za ovaj sporazum na jedan određeni način može vezati i ekonomska i kulturna, ali i naučna saradnja, o čemu je već i bilo reči. Pored suštinskog značaja, treba naglasiti da bi usvajanjem ovog sporazuma zamenili odredbe do sada važećeg sporazuma u ovoj oblasti, koji je potpisan 31. oktobra 1989. godine, i potpuno je logično da su odredbe ovog sporazuma prevaziđene i da ne odražavaju potrebe razvoja međusobnih odnosa i nisu u skladu sa zakonodavstvom obe zemlje. Još jednom želim da naglasim, na samom kraju, poslanički klub SPS-JS u danu za glasanje izjasniće se pozitivno o predloženom sporazumu. Zahvaljujem.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li želi reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Da.) Reč će imati narodna poslanica Marina Raguš, a posle nje narodni poslanik Nenad Popović.
Gospođo Čomić, dame i gospodo, građani Srbije, zaista mi je drago da se slažemo sa kolegama iz vladajuće koalicije da je ovo pitanje par ekselans i da nikako ne može da se svodi samo na tehničko pitanje. Važno je napomenuti da je onda i od izuzetnog značaja što je rasprava u ovom toku na ovu temu i dozvoljena upravo kao razmena argumenata i koncepata. U ovom poslednjem delu preostalom u vremenu predviđenom za poslaničku grupu SRS, a na prvom mestu zahvaljujući iscrpnom, neprekidnom i predanom radu mog kolege mr Mirovića, u situaciji smo da možemo da koristimo i upoređujemo određene konkretne ekonomske pokazatelje koji zapravo sami za sebe govore sve. Ono što je od izuzetnog značaja, a opet u kontekstu i ekonomije i ekonomske moći, crpe se sve ostale moći. Vrlo je značajno da imamo sliku sa kojim zemljama to još Ruska Federacija ostvaruje značajnu saradnju i na koje zemlje Srbija, kao država, sa ogromnim problemima političke i ekonomske prirode, može da računa. U tom kontekstu treba reći da Rusija ima dobre odnose sa Iranom, čiji udeo u svetskim zalihama dostiže 26, 74% ili oko 15 kubika, sa Katarom, čiji udeo u svetskim zalihama dostiže oko 26%, sa Saudijskom Arabijom, čiji udeo dostiže oko 7%, sa Alžirom čiji udeo u svetskim zalihama iznosi oko 5%, sa Venecuelom čiji udeo dostiže 5%, sa Turkmenistanom čiji udeo u svetskim zalihama dostiže 3%. Ne bi bilo iznenađenje ukoliko bi se u narednom periodu obistine najave o stvaranju globalnog gasnog kartela. Ekonomski podaci, takođe, pokazuju da je u 2006. godini gotovo cela EU zavisila od snabdevanja ruskim gasom. U Bugarskoj, Finskoj, Grčkoj, Letoniji, Litvaniji, Slovačkoj zavisnost je iznosila 100%, u Turskoj 78%, u Austriji u januaru 2008. potpisan je sporazum o preuzimanju 50% skladišta gasa u Austriji od strane Gasproma. To skladište je treće po veličini u Evropi i bilo je predviđeno kao važna tačka za gasovod: 78% u Mađarskoj, 76% u Češkoj, 75% u Poljskoj, 66% u Hrvatskoj, 65% u Rumuniji, 63% u Sloveniji, 51% u Nemačkoj, 40% u Italiji, 31% u Francuskoj. Dakle, 32 zemlje sveta uvoze gas od Gasproma. Ruska firma poseduje 156.000 km gasovodne mreže, a 514.000 km distributivne mreže snabdevaju Rusi. Takođe, sve one koji su zaista na strani potpuno okrenuti konceptu pridruživanja i isključivo saradnje sa zemljama EU, ono što smo očekivali da malo pokoleba i eventualno da malo proširi vidike jeste mišljenje brojnih eksperata. Dakle, prema rečima, primera radi samo, Vojina Vuletića, generalnog sekretara Udruženja za gas Srbije, Rusija ima izvanredno dobro izgrađenu infrastrukturu od severozapadnog Sibira ka unutrašnjosti, koju čine više od 20 magistralnih gasovoda dužine oko 5.000 km. Razgranata i grandiozna infrastruktura daje veliku moć. Gospodin Dragan Nedeljković, urednik sajta Energo portal ističe da je Rusija energetska sila, odakle ta sila crpi svoju političku poziciju i svoju političku moć. Ne samo po tome što ima velike rezerve energenata, već je specifična po tome što sve što iskoristi vrlo brzo nadoknadi pronalaženjem novih nalazišta. Ono što je moglo da se pronađe, ukoliko posmatramo nama susedne zemlje, a opet je u kontekstu svega ovoga što jeste jednosmerno gledanje ka EU, recimo, direktor londonske firme „Oil lend gas konsalting“ izjavio je za hrvatski časopis „Nacional“, Rusija je pre desetak godina bila pred bankrotom, a danas je treća u svetu po deviznim rezervama i to zahvaljujući energentima. Rusija pod kontrolom ima ogromne količine nafte i gasa i čitavu Evropu drži u šaci. Tek se očekuje da kompanije pod kontrolom ruske Vlade ozbiljnije krenu prema Evropi. Iz nama susedne zemlje, da ne budu samo srpski ili ruski izvori, hrvatski novinar i eksperti naglašavaju, srpska naftna industrija biće nakon srpsko-ruskog sporazuma u puno boljem položaju od hrvatske INA, jer će dobiti strateškog partnera i, toliko koliko je značajan sporazum koji je ratifikovan ovde, jednog od najjačih partnera u naftnom i gasnom biznisu. U tom smislu, ne treba sumnjati da će politički uticaj Srbije u budućnosti biti znatno veći nego danas. INA za strateškog partnera ima mađarski „Mol“, koji se ne može meriti sa ruskim divom, a i sam već godinama zavisi od Lukoila, druge ruske naftne kompanije. Takođe, tu se zaključuje da je Srbija dobila snažnog partnera, kako u energetskom, tako i u političkom smislu. Ovo smo očekivali da čujemo od predstavnika predlagača. Šta je, tu je. U ovom kontekstu, gospodin Aleksej Miler, predsednik Upravnog odbora Gasproma je izjavio – ovaj posao će Srbiji omogućiti da u potpunosti razreši sva svoja energetska pitanja. Srbija postaje veliki evropski centar za tranzit i skladištenje gasa, u isto vreme za sebe obezbeđuje sigurno snabdevanje prirodnim gasom, naftom i naftnim prerađevinama. Takođe, samo da pridodamo nalazima eksperata, gospodin Dragomir Janković iz Evropskog instituta za ekonomiju smatra da je sporazum sa Rusijom dobar i da nije u suprotnosti sa politikom i dogmom koju je izabrala vladajuća većina. Kaže se, sama EU pravi dogovore sa Rusijom oko gasa, nema prepreka da Srbija potpiše taj sporazum sa Rusijom, jer ni Bugarska, koja je članica Unije, nije konsultovala Uniju kada je potpisivala sa Rusijom sporazum o Južnom toku. Srbija će samo od tranzitnih taksi, prema procenama nadležnih ministarstava, zarađivati godišnje oko 200.000.000 evra. Sada, za tranzitne takse Mađarskoj godišnje plaća 100.000.000 evra. Andrej Mernije, generalni sekretar Energetske povelje EU, takođe je otvoreno izjavio da je konkurentski prozapadni projekat gasovoda Nabuko, usled nedostatka gasa, ipak mrtvorođenče. Branko Terzić, Amerikanac srpskog porekla i energetski ekspert, u zborniku eseja uglednih svetskih političara i eksperata pod nazivom „Svetska kriza i kako dalje posle Iraka“ napisao je deo koji se bavi energetskom budućnošću planete, smatra konkretno za Srbiju: to je dobar sporazum, jer prirodni gas u Srbiji je trenutno skuplji nego u bilo kojoj drugoj evropskoj zemlji. Tema konkretno nije gas, ali sporazum koji smo mi potpisali nama je dao jačinu na celokupnoj političkoj sceni, a opet je u kontekstu viznih olakšica za sve one koji sarađuju sa Ruskom Federacijom. Pored naplate i tranzitnih taksi, i beneficirane cene gasa, ne ulazeći u cenu celog paketa, ugovor je Srbiji doneo zaista mnogostruke koristi. Kao što vidimo, svi iz okruženja sada Srbiju ipak gledaju drugim očima. Srbija je konačno dobila vrlo značajnog i jakog strateškog partnera. Ono što je radosna vest, čini se da ćemo i oko ovog sporazuma imati jedinstven pristup bilateralnim odnosima sa Ruskom Federacijom,a što je, čini se, najznačajnija poruka sa ovog dela teritorije. Ono što smo imali prilike da osetimo tokom celokupne kampanje potpisivanja ovog sporazuma jeste kampanja koja se vodila protiv ruskog partnera, čak i određene nelogičnosti koje su se desile tokom prelaska na srpsko tržište i shvatanja da veliki problem koji se pojavio je imovina koja je negde nedefinisana, završni račun koji je vrlo čudan. To su sve činjenice o kojima treba porazmisliti ukoliko želimo da računamo na jaku polugu moći, kao što je osovina Rusija i Kina, i konačno istočno tržište. To i jesu konkretne poruke na koji način se ostvaruje posao u državi Srbiji i sa čim se zapravo oni koji zaista vide Srbiju kao ekonomski oporavljenu zemlju na teritoriji Srbije i susreću. To naravno nije nelegitimno. U svakoj državi postoje lobi centri koji su dobro plaćeni za propagiranje određenih interesa, ali su to činjenice o kojima vredi javno govoriti i ne bi li se sa tim konačno negde i stalo. Dakle, kada se odbace sve ove propagandne fraze, koje zapravo dolaze sa teritorije Unije, koja je zaista po standardima toliko godina i decenija ispred srpske privrede i srpskih proizvoda, i ako se analiziraju konkretni ekonomski podaci, dolazi se do zaključaka da zapravo postoji alternativa upravo u ovom zapadnom konceptu, odnosno briselskom konceptu privrede, odnosno za nas, za SRS konkretno dogmi zvanoj EU. Ono što mi smatramo i to je naše političko uverenje, tradicionalno, priznajemo, mi jesmo rusofili, jeste da je Rusija, na osnovu svega ovog o čemu je bilo reči do sada i o čemu sam govorila, pravi ekonomski izbor za Srbiju. Srbija je jedina zemlja zapadno od Karpata koja sa Rusijom ima jedinstveni ugovor o slobodnoj trgovini. To je takođe činjenica. Takav poklon bi poželela svaka privreda u Evropi. Dakle, ono što je nažalost u nekom političkom momentu u državi Srbiji bila uzaludna činjenica jeste izjava bivšeg ruskog ambasadora gospodina Aleksejeva u julu 2007. godine, koji je govorio da je povećanje izvoza Srbije u Rusiju aktuelno pitanje. Takođe je govorio da treba aktivnije da koristimo sporazum o slobodnoj trgovini, koji je unikatan, jer ne postoji između Rusije i zemalja van Zajednice nezavisnih država. Takođe, nažalost, tada su u vetar otišle reči gospodina Andreja Hripunova, trgovinskog predstavnika ruske ambasade u Beogradu, koji je tvrdio da svi srpski proizvodi mogu biti prodati na ruskom tržištu. Bilo koju konkurentnu robu koju Srbija ima može da ponudi ruskom tržištu. Najbolji primer je "Metalac" u Gornjem Milanovcu, više od trećine proizvodnje ide u Rusiju. Roba je konkurentna i nema nikakvih problema da se dobro prodaje u Rusiji. Ono što je takođe naše političko uverenje, zasnovano na ovim konkretnim podacima, da su svi ti potezi bili negde uzaludni zbog samoubilačke ekonomske politike, dogmatski okrenute samo i isključivo ka EU, došlo je do zaista tragične situacije, od ukupno 212 robnih grupa u izvozu sa Rusijom, u 72 nema nikakvih pokazatelja, samo oko 5% srpskog izvoza otpada na Rusiju. Umesto da srpska preduzeća izvoze na rusko tržište, gde imaju povlašćeni tretman i tako smanjuju ogroman spoljnotrgovinski deficit, najveći u istoriji srpske privrede, koji je direktna posledica besmislene ideje da se srbijanska preduzeća mogu takmičiti, recimo, sa francuskim i nemačkim monopolistima na tržištu EU, došlo je do novog izrabljivanja srpske privrede od strane zapada, upravo preko korišćenja pogodnosti iz ugovora sa Ruskom Federacijom. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, vreme na raspolaganju koje imate kao ovlašćena predstavnica je iskorišćeno. Molim vas da privedete kraju.) Dakle, konačno, na osnovu ovih iznetih činjenica, a ima tog još dosta, nažalost ograničeni smo vremenom, SRS će glasati za ovaj sporazum.
Reč ima narodni poslanik Nenad Popović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS. Na raspolaganju vam je tri minuta i 30 sekundi.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, DSS će glasati za ovaj sporazum. Vrlo je važno da se kaže, to ću ponoviti, da je Rusija učinila mnogo za Srbiju poslednjih godina. Pre svega, jasno nas je i bez ikakvih uslova, bezrezervno podržala oko Kosova i Metohije, podržavajući ne samo integritet i suverenitet Republike Srbije, a pre svega poštujući i međunarodno pravo. S druge strane, Srbija je najpovlašćenija u trgovinskim odnosima sa Ruskom Federacijom, imajući bescarinski aranžman za 97 proizvoda koji se proizvode na teritoriji Republike Srbije, što nema nijedna druga zemlja u svetu. Treće, zahvaljujući saradnji Vlade premijera Koštunice sa Ruskom Federacijom došlo je do potpisivanja ugovora o izgradnji najboljeg ekonomskog dogovora koji je potpisala Republika Srbija, a to je izgradnja Južnog toka. Četvrto, ovaj bezvizni režim za građane Srbije pokazao je odnos Rusije prema Srbiji. Napomenuću samo da su bezvizni režim od Rusije tražile zemlje EU decembra 2008. godine, ali Rusija im to nije omogućila. Rusija je naš najveći spoljnotrgovinski partner. Mi sa Rusijom imamo četiri milijarde dolara godišnje obrtaja. Mnogo više uvozimo nego što izvozimo i tu i jeste najveća šansa za srpsku privredu, da iskoristimo najbolji mogući potencijal koji postoji i da izađemo na to najveće svetsko tržište. Sve evropske vlade na čelu, pre svega, sa nemačkom vladom, francuskom i drugim evropskim državama, kao i SAD, čine sve moguće napore da što više prodru na zahtevno rusko tržište, koristeći sve potencijale koje im pružaju i njihove vlade, predstavništva njihovih privrednih komora i druge institucije. Najveći spoljnotrgovinski partneri danas sa Rusijom su baš Nemačka i Amerika. I mi ne treba da otkrivamo vodu ili da pravimo točak, mi treba da radimo ono što rade sve evropske zemlje, što rade i SAD, da definišemo strategiju najboljih mogućih političkih i ekonomskih odnosa sa Ruskom Federacijom. Nažalost, Vlada Republike Srbije, aktuelna Vlada, čini nekoliko krupnih grešaka koje prete da unište odnose sa Ruskom Federacijom. Na svu sreću ti odnosi su mnogo jači i ova vlada neće uspeti to da uradi, a navešću dva konkretna primera. Prvi primer je – najbolji gasni sporazum, koji je ratifikovala Skupština Republike Srbije sa 220 glasova u ovoj skupštini, jedan potpredsednik Vlade je nazvao lošim sporazumom i radio je na sve moguće načine na uništenju ovog sporazuma. Na sreću, njegove namere se nisu ostvarile i sporazum je ratifikovan, sporazum je usvojila ova skupština i taj sporazum se već primenjuje, ali to je bila jako loša poruka Vladi Ruske Federacije. S druge strane, ovaj pokušaj da se srpski vojnici pošalju na NATO manevre u Gruziju, koje je Rusija ocenila kao najveću moguću provokaciju, zaista je besprecedentan i hitno se tome mora stati na put. Srpska noga nikad nije kročila na istok, srpski vojnik nikad nije išao na rusku granicu i to ne sme nikad da se desi. Zato želimo da istaknemo još jednom, moramo imati strategiju političkih odnosa i ekonomskih sa velikim silama, a u tom smislu i sa Ruskom Federacijom. Ti odnosi moraju da budu zasnovani na međusobnom poštovanju i uvažavanju. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju koje imate kao ovlašćeni predstavnik je iskorišćeno.) Završavam. DSS svom snagom podržava ovaj sporazum. Hvala.
Pre nego što zaključim jedinstveni pretres o Predlogu zakona, u obavezi sam da pitam da li predstavnik predlagača, ministar Vuk Jeremić, ministar spoljnih poslova, želi završnu reč? Možda bi i želeo, ali nije prisutan. Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu zakona. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Molim službu Narodne skupštine da pozove ministarku finansija u Vladi Republike Srbije, Dianu Dragutinović, za koju znamo da se nalazi u zgradi, da uđe u salu Narodne skupštine. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2009. GODINU, SA PREDLOZIMA ODLUKA O DAVANjU SAGLASNOSTI NA ODLUKE O IZMENAMA I DOPUNAMA FINANSIJSKIH PLANOVA ZA 2009. GODINU REPUBLIČKOG FONDA ZA PENZIJSKO I INVALIDSKO OSIGURANjE, REPUBLIČKOG ZAVODA ZA ZDRAVSTVENO OSIGURANjE I NACIONALNE SLUŽBE ZA ZAPOŠLjAVANjE Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Momo Čolaković, Oto Kišmarton, Zoran Antić, Tomislav Nikolić, Mileta Poskurica, Vučeta Tošković, Mićo Rogović, Jorgovanka Tabaković, Milan Knežević, Stefan Zankov, Igor Bečić, Zoran Babić, Jelena Budimirović, Dragan Čolić, Ljiljana Miladinović, Veroljub Arsić, Gorica Mojović, Boris Aleksić, Radojko Obradović, Vjerica Radeta, Dobrislav Prelić, Nenad Prokić, Nebojša Ranđelović, Nataša Mićić, Slobodan Maraš, Judita Popović, Zoran Ostojić, Ivan Andrić, Kenan Hajdarević, Vladan Jeremić, Petar Jojić, Radica Jocić, Riza Halimi, Božidar Delić, Gojko Radić, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Marina Toman, Sulejman Spaho, Milan Škrbić, Dragan Živkov, Srboljub Živanović, Nikola Žutić, Marko Milenković, Elena Božić-Talijan, Tomislav Ljubenović, Lidija Dimitrijević, Slobodan Vuković, Ljubomir Kragović, Jovan Damjanović, Jadranko Vuković, Dragan Šormaz, Nenad Popović, Milan Lapčević, Milan Avramović, Sreto Perić, Gordana Paunović-Milosavljević, Filip Stojanović, Milorad Buha, Momčilo Duvnjak, Zoran Popović, Dragan Aćimović, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić, Arsen Đurić, Donka Banović, Milica Radović, Mirko Munjić, Zoran Šami, Dušanka Plećević, Zoran Nikolić, Branimir Đokić, Radiša Ilić, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Dušan Marić, Aleksandar Martinović, Željko Tomić, Nikola Lazić, Ljubiša Petković, Miloš Radulović, Vlada Milojković, Milan M. Nikolić, Slađan Miljajević, Bojan Mladenović, Srđan Spasojević, Marina Raguš, Miroslav Markićević, Zlata Đerić, Nataša Jovanović, Ognjen Mihajlović, Milan Veselinović, Lidija Vukičević, Vesna Marić, Milorad Krstin, Momir Marković, Gordana Pop-Lazić, Paja Momčilov, Vitomir Plužarević, Goran Mihajlović, Dejan Mirović, Nikola Savić, Dragan Stevanović, Milovan Radovanović, Zoran Krasić i Dragan Todorović, kao i amandmane koji su podneli Vlada i Odbor za finansije. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici Petar Jojić na član 3, Dragan Stevanović na član 3, Aleksandar Martinović na član 3, Gordana Pop-Lazić na član 2. stav 1, Vesna Marić na član 2. stav 1. u kome se reč:"kredita" zamenjuje rečima:"oporezivanjem imovine veće vrednosti od 1.000.000 dinara" i Donka Banović na član 6. razdeo 59, u kome se iznos od:"181.842.000" menja iznosom od:"131.842.000". Izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora primićete u toku popodneva, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Biće distribuirani čim se završi prijem i fotokopiranje, s obzirom na veliki broj primeraka. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, a saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? Reč ima Diana Dragutinović, ministarka u Vladi Republike Srbije.
Dobar dan svima. Nakon prijema 360 amandmana na zakon o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu i nakon njihove analize, Vlada je prihvatila 15 amandmana narodnih poslanika, i to: amandman narodnog poslanika Milovana Radovanovića na član 2, amandman narodnog poslanika Gordane Pop-Lazić na član 2, amandman narodnog poslanika Bojana Mladenovića na član 2, amandman narodnog poslanika Jorgovanke Tabaković na član 5, amandman narodnog poslanika Milorada Krstina na član 5, amandman narodnog poslanika Gorice Mojović na član 5, ali sa ispravkom, amandman narodnog poslanika Arsena Đurića na član 6, amandman narodnog poslanika Milorada Buhe na član 8, amandman narodnog poslanika dr Nenada Popovića na član 9, amandman narodnog poslanika Milana Škrbića na član 14,amandman narodnog poslanika Zorana Popovića na član 15. Takođe, Vlada prihvata i amandmane, ali sa ispravkama, koje su podneli sledeći narodni poslanici:Radojka Obradovića na član 1, Nikole Savića na član 10. Takođe, dva amandmana na član 17, koje su podneli narodni poslanici dr Nenad Popović i dr Zoran Šami, u suštini su prihvaćeni jer su u istovetnom tekstu sadržani u amandmanu 4. Vlade. Konačno, pripremljen je i tekst amandmana Odbora za finansije na član 5. zbog uočene tehničke greške, na tu istu tehničku grešku ukazao je i narodni poslanik dr Zoran Šami, što se umesto "950.000.000", koji su opredeljeni za subvencije Železnici, u suštini mora izdvojiti devet i po milijardi.
Zahvaljujem. Molim ministarku finansija da kada budemo u toku sednice u raspravi u pojedinostima i kada budu na redu amandmani narodnih poslanika koji su podneti, a isti su po sadržini kao i amandmani Vlade i odbora, da se stenograma radi javno kaže da se prihvataju i ti amandmani. To je praksa koju smo usvojili i smatramo je potrebnom za podsetiti, jer trud narodnog poslanika koji uloži dobar amandman mora da bude označen bar rečenicom da se amandman prihvata i da je postao sastavni deo predloga zakona, a takođe i sednice odbora. Dakle, na član 1. amandman je podnela Vlada i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Reč o povredi Poslovnika traži narodni poslanik Slobodan Maraš. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, javio sam se zbog povrede člana 149. ovog poslovnika. Nama kao narodnim poslanicima, a pogotovo nama kao poslanicima opozicije koji smo pisali amandmane, neophodno je da dobijemo obrazloženje zbog čega su ti amandmani odbijeni. Takođe nam je neophodno da čujemo i stav Odbora za finansije odnosno izvestioca Odbora za finansije, da čujemo koji su to razlozi zbog kojih je neki amandman odbijen, ali najvažnije od svega je mi očekujemo da dobijemo umnoženo ovde od Vlade obrazloženje zbog čega su određeni amandmani odbijeni. Ne želim da opstruiram rad, jasno mi je da žurimo, ali imali smo vikend iza sebe, moglo je to sve da se naštampa i da se dostavi narodnim poslanicima. Ovako je malo teško, bez obrazloženja u rukama, braniti određene amandmane koje smo podneli. Hvala.
U pravu ste. Zbog toga je i prisutna ministarka finansija Diana Dragutinović usmeno rekla koje je amandmane Vlada prihvatila. Biće prisutna za sva pitanja, a pri otvaranja sednice sam kazala da će se izveštaj distribuirati tokom našeg rada. Podsećam da imate pravo da ministarku neposredno pitate za obrazloženje i ona će biti u obavezi da vam odgovori. Bila bi i inače, ali ako do tog trenutka kada vas bude zanimalo zašto neki vaš amandman nije prihvaćen, ministarka će biti u obavezi, odnosno biće upozorena i prozvana s moje strane da vam da odgovor ukoliko vam ne stigne pisani materijal koji se distribuira i biće prosleđen tokom sednice. Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? Reč ima Jorgovanka Tabaković.
Ako prekoračim ona dva minuta oko amandmana, računajte da ću nastaviti malo vremena od vremena poslaničke grupe. Amandman koji je podnet na član 1. je potreba da se produži vreme za raspravu o samom budžetu i potreba da to vreme na izgubimo samim onim podnošenjem amandmana na član 1, u kojem neko drugi može da istroši vaše vreme, ali podnošenjem amandmana u stvari hoću da postavim pitanje Vladi i da pitam gospođu ministra zašto nije nastavila saodličnom praksom što preciznijeg i potpunijeg izveštavanja o sadržini ovog zakona o kojem razgovaramo. Da bi građanima bilo jasno o čemu govorim, u finansiranju budžeta cifru otplata glavnice duga, koja je u osnovnom tekstu zakona iznosila oko 42 miliona, sada iznosi 174.924.000, pa sam u stvari htela da zadržim obrazloženje za ovako veliko povećanje te cifre. Pokušala sam u obrazloženju stanja unutrašnjeg duga, na koji se odnosi najveći deo ove cifre, da pronađem obrazloženje za to. Pa sam pronašla da je stanje javnog duga na strani 31, odnosno na 133. strani ukupnog teksta - stanje javnog duga Republike Srbije je 8.900.000.000 evra. U okviru toga je stanje javnog duga, koje se odnosi na unutrašnji dug, 3.200.000.000 i sada imamo razloženo pojedinačno stanje tog javnog duga – po dugoročnim obveznicama izdatim Narodnoj banci Srbije, pa obaveze prema Fondu PIO poljoprivrednika, zaposlenih, prema Komercijalnoj banci za kupovinu ambasade u Republici Srbiji i najznačajnija cifra od ukupnog iznosa je u stvari stara devizna štednja, odnosno obaveza prema građanima, jer je ima prema državi, odnosno Narodnoj banci, bankama i građanima. Sve te cifre su date u zbirnim iznosima ukupnih obaveza kao stanja javnog duga, pa unutrašnjeg duga. Koliko se od tih iznosa nespornih obaveza odnosi na ovaj budžet – to iz obrazloženja i samog teksta zakona o budžetu ne mogu da vidim, zbog toga što na strani 135. piše – otplata glavnice domaćim kreditorima. Samo kroz objašnjenje pod tačkom 1) – da je to otplata glavnice na domaće hartije od vrednosti, izuzev akcija, iznosi tih 120.026.000 itd, što je negde oko milijardu i po evra. Ne sporim, gospođo ministre, da vi zakonom o budžetu, da vi kontnim planom u okviru kategorije 611 – otplata glavnice, zaista nemate obavezu da ovo date preciznije. Ali, neophodno je, da bismo mi vama priznali pravo na ovakvo enormno uvećanje jedne stavke, da vidim šta je to opravdano u budžetu za 2009. godinu da građani punjenjem budžeta omoguće da se otplati ili ću da postavljam osnovanu sumnju kroz pitanje, a da to nije ono finansiranje likvidnosti neredovnih priliva, kroz hartije od vrednosti, koje kažete da ne koštaju mnogo, pa možda i koštaju mnogo, to ovde ne vidim? Šta mi kroz ovu otplatu unutrašnjeg duga, u ovako velikoj cifri, u stvari plaćamo? Postavljam osnovano pitanje, jer sve vreme odbijate direktan odnos spoljnog duga i javnog duga. Spoljni dug je, svi ćete se složiti, 21,5 milijardi evra. Biće uvećan u ovoj godini za tri milijarde evra. U narednoj godini verovatno za još tri milijarde. Znači, ukupan spoljni dug se opasno približava cifri od 30 milijardi evra, što je priznaćete gotovo sto posto bruto društvenog proizvoda. Vi kažete da je značajan samo javni dug i zato sam krenula upravo čitanjem cifara iz budžeta, gde taj javni dug iznosi oko osam milijardi evra. Da li vi zaista mislite da ne postoji veza između spoljnjeg duga, koji je dug privrede i građana, i ovog javnog, koji je dug države? Vi nas uveravate da brinete o ovih osam milijardi, ali vi brinete preko džepa građana time što iz budžeta morate da iznađete sredstva za njegovo vraćanje. Direktna veza između javnog duga o kojem brine država postoji, zato što se on vraća kroz budžet – jer država nema drugih prihoda. S druge strane, ukupni spoljni dug, koji se približava opasnoj cifri od 30 milijardi evra, nije za državu nevažan, jer kada građani nemaju mogućnosti da ga vraćaju ili im, zbog kursnih razlika, rata kredita sa jedne trećine poraste na jednu polovinu, što tvrde na primer radnici Sartida ikažu da sve teže žive, a ne smeju da kažu koliko uopšte iznosi taj kredit, zato što je zabranjeno u njihovoj firmi reći kolika je plata, a boje se da će potpuno zatvaranje proizvodnje značiti – potpunu nemogućnost vraćanja kredita, morate da priznate da će to postati problem države, jer taj građanin neće više kupovati u radnji. Smanjiće svoje potrebe na najnužnije, pa će se smanjiti priliv i za PDV, i za plaćanje komunalnih usluga i poreza na stanove, čiju osnovicu uvećavate, i svih ostalih obaveza. Kada privreda privatni dug, koji kažete da nije direktno vaš, ne može da vraća – to je takođe indirektno, a gotovo sutra direktno problem države. Jer kada privreda ne može da plaća PDV, poreze na plate, kada ne može da izmiruje sve obaveze prema državi, a čiji je to posao, odnosno briga, nego države? Tu nema više metodologije kojom to može da se brani. Tu nema kriterijuma koji su propisani na nekom svetskom nivou. To je realan život, nedostatak priliva u budžet i nemogućnost da država vrši svoje funkcije. U tom smislu hoću samo da vas podsetim da način na koji se budžet pravi i način na koji nas izveštavate o tome, u stvari nas uverava da je reč o precenjenim prihodima i potcenjenim kreditnim obavezama. To je svrha mog amandmana. Hoću da vas upozorim dok to još ima smisla – da realno izveštavanje, u kojem će prihodi morati da se prikažu u njihovoj realnosti, u smislu da je zaista moguće da ti prihodi dođu, i u svesti da realno prikažemo obaveze koje imamo – jeste vaša obaveza. Izmenite kontni plan, molim vas, to je najmanja stvar koju treba učiniti. Ako vam pročitam samo tri podatka, zbog čega je propao Enron, to su najveće, odlično znate, katastrofe u smislu propasti najvećih kompanija koje su bile – po kriterijumima, po metodologiji najuređenijih tržišnih privreda, navodno kontrolisane i regulisane, a ljudi su ipak ostali i bez posla i bez penzija. Reći ću vam, po izveštavanjima, zašto je došlo do njihove propasti. Enron, Vorldkom, Parmalat, Elan i Alston, to su najpoznatiji finansijski krahovi, izvor neregularnosti, precenjena zarada, potcenjena zaduženost. Vorldkom – precenjena zarada, pod uticajem nepodesnog tretmana i kapitalizacija rashoda.Parmalat – potcenjeni dugovi, prihodi i zarada precenjeni. Elan – nekonsolidovanje zavisnih preduzeća, precenjena zarada i kapital. Time što nećete da priznate da je od Đinđićeve vlade, koja je za vas početak sveta, broj pomoćnika i sekretara sa 160 otišao na 232 i da je budžet sa 2.900.000.000 evra iz 2002. porastao na osam milijardi u 2008. godini, i da nije samo 2007, kada smo posle razduživanja sa Crnom Gorom preuzeli saveznu administraciju, gde je za 30% u odnosu na prethodnu, porastao budžet, dajem vam podatak da je za 2004. u odnosu na 2003. budžet porastao za 38%. Znači, više 2004. na 2003, bez pripajanja savezne administracije, svih nadležnosti, od carina itd, nego kada smo dobili te uvećane državne nadležnosti. Znači precenjivanje mogućnosti da se finansiraju razne službe, agencije, zaposleni, koje i dan-danas nećete da priznate da su višak. Nećete da ih otpustite, jer nemate para za otpremninu, ali zato u naučniminstitutima mogu bez opreme i plate visokostručnim kadrovima da nemaju primanja. Država šalje lošu poruku o tome kako će svoju budućnost da uređuje. Precenjuje prihode i potcenjuje kreditnu zaduženost, a rekli smo da od prihoda od privatizacija nema. Gde su, tek ćemo istraživati. Molim vas da shvatite značaj potpunog obelodanjivanja bitnih događaja, odnosno bitnih podataka u amandmanu i da na taj način bukvalno u sledećem rebalansu, koliko sutra o kojem ćemo ovde razgovarati, izneste precizne cifre, realne cifre bez prikrivanja određenih informacija, jer pre ili kasnije sve stigne na naplatu kroz budžet, a svih nas kao građana, i potpuno je besmisleno ulepšavati nam stvarnost. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Miloš Radulović. Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović. Izvolite
U toku rasprave o rebalansu budžeta za 2008. godinu i o budžetu za 2009. godinu, DSS i poslanici DSS su ukazivali da je budžet nerealan, da ima svoje manjkavosti, da nema jasne strategije i da je, između ostalog, rasipnički. Upravo ovaj amandman ukazuje na izdatke budžeta kod rashoda za kupovinu roba i usluga, gde se prvobitni iznos koji je bio planiran budžetom od 46.365.991.330 dinara menja iznosom od 35.000. 964.081, gde se smanjuje iznos za 10.398.910.300dinara. To pokazuje da je u budžetu bilo nerealnih očekivanja, da su planirane bile mnoge stavke i mnogi izdaci za raznorazne nabavke roba i usluga, što je u suštini najveći uzrok, i najveća pojava korupcije i nekih radnji koje dovode u sumnju je upravo ova stavka. Demokratska stranka je ukazivala da je ovaj budžet nerealan i da je potrošni. To smo ukazivali kada smo govorili o samim troškovima vezanim za devize i devizne rezerve. Upravo iz tih razloga dao sam amandman da se smanji za milijardu dinara ovaj iznos, jer na najbolji način pokazujemo da je ovaj budžet bez jedne jasne strategije.
Još neko? Na član 1. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Reč ima narodni poslanik Nenad Popović. Izvolite.
Prije svega, smatram da je ovo povećanje akciza direktan udar na građane i privredu. Mi smo, iako se uvažena gospođa ministar neće složiti, danas evropski lider, bar u nečemu smo evropski lider, po udelu akciza u ceni naftnih derivata. Imamo definitivno najveće učešće. Ono je 62%. Cena nafte u avgustu je bila tri puta veća nego danas. Na pumpama nije cena tri puta manja danas, nego je samo 30% manja nego što je bila u avgustu. Zašto? Zato što imamo neviđeno velike akcize, najveće u Evropi, 62% cene naftnih derivata na benzinskim pumpama čine akcize. S druge strane, ovo je direktan udar i na poljoprivredu. Jednostranom primenom SSP-a direktno smanjujemo carine i predlog konkretan je bio da se ova cifra, smatramo da bi to bila sredstva koja bi se dobila ukoliko prekinemo jednostranu primenu SSP-a, ta cifra bi bila 14,5 milijardi dinara i mogli bi je usmeriti direktno u poljoprivredu. Znam da se nekome ne sviđaju subvencije poljoprivredi. Znam i poštujem to, ali to je jedini način da ostanemo konkurentni na tržištu u odnosu na druge evropske države, jer i one to isto rade. Samo da kažem da je seme poskupilo u odnosu na prošlu godinu za 25%, đubrivo je poskupilo za 14%, hemijski preparati su skuplji za 50%. Moramo da kažemo da najveći proizvođač domaćeg đubriva „Azotara“ Pančevo ne radi i da će zbog toga cene biti mnogo više. Ovo je samo jedan primer kako se tretira danas poljoprivreda od strane Vlade Republike Srbije i ideja ovog amandmana jeste bila da se umesto jednostrane primene SSP-a prihodi od carina iskoriste za pomoć poljoprivredi. Hvala.
Hvala. da li još neko želi reč? Na član 1. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Izvinjavam se, očigledno malopre nisam bila dovoljno brza da me spazite, ali svakako ne mogu da pričam o konkretnim amandmanima. Želim dobrodošlicu dr Dragutinović. Nadam se da će ova rasprava biti plodonosna za građane Srbije, među kojima, sva su istraživanja na tu stranu, nažalost, sve više raste strah od gubitka posla i ekonomske i socijalne nesigurnosti, nego što je doskora bio strah od samog gubitka života. To je naprosto okruženje u okviru koga pričamo o rebalansu budžeta. Opet smo se sreli posle tri meseca. Govorimo o svemu onome što je preko potrebno da svi shvatimo kako ćemo funkcionisati u svetu finansijske krize. Moram da izrazim radost što su amandmani nekih mojih kolega prihvaćeni. To zaista govori o našoj dobroj nameri da učestvujemo u rebalansu budžeta i da ga učinimo boljim za građane države Srbije, a i takođe o nameri predlagača da u ovako teškoj i opterećenoj situaciji pokuša da nađe najbolji mogući izlaz. Nadamo se da do novog rebalansa budžeta neće doći. Takođe se nadamo daće efekti finansijske krize biti prevaziđeni. Dozvolićete mi, istupamo sa pozicije potpuno drukčijeg političkog i ekonomskog uverenja i s tim u vezi, ono što mislimo da je bilo nedopustivo, opet je nasleđeno stanje konkretno, a jeste upravo to lutanje u konceptima oporavka i osnaženja srpske privrede, pa samim tim, potpuno se slažem s vama, da sa pozicije profesionalca nova vlada-novi prioriteti, nema lošeg predloga zakona o budžetu i to je potpuno legitimno. Međutim, nažalost, građanima Srbije to ne znači puno, ono što mogu da kažem, skoro da ne znači ništa, jer se suočavaju sa svakodnevnim problemima iz kojih ne mogu da izađu. Nekoliko primera koji sami po sebi dovoljno govore i na kojima mi mislimo da je izvršna vlast u Srbiji pala, jeste nemogućnost da građani naplate dugovanja od strane poslodavaca. Videli smo brutalan primer u Novom Pazaru. Prošle nedelje negde oko 50 radnika jedne privatizovane firme u Kragujevcu popelo se na vrh zgrade i pokušalo da izvrši kolektivno samoubistvo. Takođe, nekoliko nedelja pre toga isto jedan užasan primer, u potpunosti sam sigurana da ćete se vi, kao profesor fakulteta, složiti s tim. Imali smo prilike da gledamo svršenog studenta medicine, sa prosekom iznad devet, koji u državi Srbiji 2009. godine završava srednju medicinsko-tehničku školu, zato što ne može da nađe posao koji bi zadovoljio njegove potrebe, a jesu egzistencijalne u državi Srbiji, nego sa tom srednjom medicinsko-tehničkom školom odlazi, napušta Srbiju, u zemlje EU, gde se nada da će pronaći i zadovoljiti svoje potrebe. To su konkretni pokazatelji onoga o čemu pričamo danas i ovde, i oči građana i pažnja građana su u potpunosti usmerene na ovu raspravu o rebalansu budžeta. Ono što građane, van svih tih stručnih, ekonomskih, i matematičkih i logičkih termina, vezano za rebalans budžeta, interesuje, jeste - hoće li uspeti da prežive od prvog do prvog, i to je jedina činjenica na koju možemo da pružimo odgovor. Mi iz SRS smatramo da je vlast odabrala pogrešan put, da je suviše lutala posle 2000. godine, da reformski kurs nije bio ni pokrenut, a ne završen, da upravo ta ogromna državna administracija, koja je narastala političkom voljom tokom svih ovih godina, sada jeste i politički, i ekonomski i socijalni problem, šta sada sa svim tim ljudima koji će morati da dobiju otkaze. Ljudski mislim da vam nije bilo lako da uđete u ovaj rebalans budžeta, a opet politički mislim da niste vi osoba koja bi trebalo da odgovara na mnogobrojna pitanja koja ovde treba da se postave. Na prvom mestu, naše je političko uverenje, tu bi trebalo da sedi premijer u senci gospodin Boris Tadić, koji bi trebalo da odgovori – šta je to što će čekati građane Srbije u periodu između maja i oktobra ove godine, a onda i svi ostali resorni ministri, koji bi trebalo da odgovore kako će da uspeju da obuzdaju cene koje rastu, na koji će način građani, kojima je i nominalna vrednost zarada pala pre zamrzavanja u odnosu na porast cena, moći da prežive jedan mesec. Na koji način će očuvati radna mesta u državi Srbiji, s obzirom na sve veći porast nelikvidnih preduzeća? Tu bih na momenat samo stala i želela da podsetim na jednu činjenicu koja je vrlo značajna, a ono što bismo hteli da pokrenemo jeste – gde su otišla sredstva iz privatizacionih fondova i kako je moguće da se nije reagovalo pravovremeno, pretpostavljajući da ovakva situacija može da se desi. S obzirom da najverovatnije, pošto mi nismo slepi, nemamo završni račun, nemamo revizije završnih računa, zašto su sredstva iz privatizacionih fondova otišla u potrošnju i kupovinu političkog i socijalnog mira. Da vidimo šta je sa investicijama i u kakvoj atmosferi govorimo o svakodnevnom životu prosečnog građanina Srbije, koja organizacija je ta koja će stati u odbranu njegovih prava kao radnika. Ovde u državi Srbiji čak nemamo ni dovoljno jako sindikalnu organizaciju, koja će da se uspostavi kao jaka sila između države, poslodavaca i radnika. Mi smo na vrlo staklenim nogama i nejasno je, na stranumatematički i logički gledano rebalansbudžeta – na koji način će, po pozicijama budžeta, građani moći da prežive jedan jedini mesec. Samo da vas podsetim, znam da vi to jako dobro znate, ali znam i da ovo zasedanje prate svi oni koji su vlasni da odgovore na ovo pitanje, a ostavili su vas samu tu, a vi niste nadležni da s nama raspravljate baš na ovu temu, ali se nadamo da će tokom rasprave bar neko od njih da se pojavi, ono što jeste činjenica jeste da država duguje čak 68 milijardi dinara ili 719 miliona evra privredi, zbog čega mnoga preduzeća u Srbiji ne mogu da posluju. Od te cifre, 43 milijarde dinara država duguje preko javnih preduzeća, više od 10 milijardi preduzećima koja su obavljala poslove iz NIP, a ostatak onim firmama koje su poslovale sa policijom, vojskom, prosvetom, zdravstvom i državnom upravom. Ono što je gospodin Dragoljub Rajić, inače portparol Unije poslodavaca Srbije, svojevremeno govorio za medije, mi se, nažalost, uglavnom iz medija informišemo o ovakvoj situaciji, jeste da država najviše duguje građevinskim kompanijama. Preko javnih preduzeća, kako gospodin Rajić ističe, država je ostala dužna privredi 43 milijardi dinara. Posebno su oštećene kompanije putne privrede, putari, kojima se najviše duguje. Samo JP Putevi Srbije im duguje 35 milijardi dinara. Preostalih osam milijardi dinara su dugovanja EPS, Rudnika uglja "Resavica", "Kolubara", kao i "Srbijagasa" i "Telekoma". Rokovi plaćanja u privredi su produženi na 150 dana, zbog čega je svako četvrto preduzeće u Srbiji nelikvidno. Takođe, ono što su bila upozoravanja, jeste da je ovo produženje rokova naplate u velikoj meri potpisala država kao odgovorni krivac, koja preduzimačima preko 9 meseci duguje više od 10 milijardi dinara za obavljanje poslova iz NIP. Takođe, da je stvar vrlo ozbiljna svedoči podatak da više od 58.000 preduzeća u Srbiji ima blokirane račune i da te firme ne mogu u velikom broju da izmiruju svoje obaveze, jer im država preko javnih preduzeća i drugih ustanova takođe duguje novac, a sve su to činjenice uoči rasprave o rebalansu budžeta u pojedinostima. S jedne strane, imate državu koja duguje firmama, ne izmiruje obaveze. S druge strane, imate firme koje tačno na vreme moraju da izmiruju svoje obaveze prema državi u vidu PDV, carina, poreza i doprinosa. Ko su najveći dužnici? To su Putevi Srbije, EPS, rudnici uglja "Resavica", "Kolubara", "Srbijagas", "Telekom", a firme kojima država najviše duguje su "Planum", "Intermost", "Energoprojekt", "Minel hidrogradnja", "FAP Kamioni", "Interstil", "Energooil". Međutim, da to nije jednostavna situacija govori i sledeće. Ovo je situacija začaranih olimpijskih krugova. U ovom odnosu svako duguje svakom, a da niko ne plaća. Ono što je takođe činjenica, jeste da postoji neefikasnost postojećih instrumenata naplate potraživanja, tj. takođe ne postoji nijedan instrument kojim se to reguliše. Prema podacima Svetske banke, da bi se u Srbiji naplatila sporna potraživanja po osnovu komercijalnih ugovora, potrebno je 635 dana,da prođete 36 procedura, na koje se potroši 28,4% vrednosti duga. S druge strane, klijenti postoje koje ne možete da tužite, a to ide po principu – od koga zavisite, ne možete mu se zameriti. Čuli smo najave da postoje nekoliko scenarija za rešavanje ovih problema, ali priznaćete, kad imate činjenicu, da država duguje privredi 68 milijardi dinara i da je faktički svojom odlukom gurnula preduzeća koja prehranjuju toliki broj ljudi u nelikvidnost, onda je to i činjenica u okviru koje ovaj rebalans budžeta dobija novu težinu. Ukoliko vi nas, tokom rasprave, ubedite, a opet niste vlasni da odgovorite na sva ta pitanja i zato je trebalo cela Vlada da bude tu prisutna, pa bi ova rasprava bila na korist građanima, ali da će ovaj rebalans budžeta za posledicu imati uklanjanje i prevazilaženje paralelno, kao paralelni proces, svih ovih problema koji jesu dramatični za srpsku privredu, tako i za sve nas, onda mi možda i poverujemo da će efekti finansijske krize ipak biti merama Vlade ublaženi u periodu kada se očekuje najjači udar. Hvala.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lazić. Reč ima narodni poslanik Lazić dr Nikola.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar, na početku bih želeo da izrazim žaljenje što nismo bili u prilici da dobijemo mišljenje Vlade. Zahvaljujem na informaciji koji su amandmani prihvaćeni, ali uz svo razumevanje rokova koji su bili kratki, mislim da je ipak bilo neophodno ispoštovati proceduru i dostaviti nam mišljenje Vlade. Ovaj amandman predviđa značajno uvećanje sredstava za obrazovanje mladih i talentovanih ljudi. Trenutna ekonomska kriza upravo je jedna vrsta podsetnika da bi održivi razvoj trebalo da bude u suštini svih naših odluka i napora. Važno je reći da ne može biti ni socijalne kohezije, ni političke stabilnosti bez održivog razvoja. Kako bismo to postigli, mora se stvarati i negovati društvo bazirano na znanju. Svi smo svedoci da između najrazvijenijih društava današnjice postoji jedna vrsta tihe, pa čak i otvorene kompeticije, kako bi privukli talentovane i obrazovane stručnjake, jer znaju da privreda blisko korespondira sa vrhunskom naukom i obrazovanjem. Nažalost, kod nas je veoma čest slučaj da mnogi talentovani mladi ljudi nisu u mogućnosti da nastave školovanje upravo iz ekonomskih razloga, već su prinuđeni da rade i samim tim izdržavaju sebe i svoje porodice. DSS smatra da izlaz iz ove ekonomske krize može doneti znanje i, u tom smislu, treba posebno obratiti pažnju na obrazovanje talentovanih ljudi i na iskorišćavanje svih njihovih potencijala, kako bi se ova ekonomska krza prevazišla. Izražavam žaljenje što ovaj amandman nije usvojen i što ta sredstva nisu povećana.
Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Radojko Obradović. Vlada je prihvatila amandman, sa ispravkom, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima gospodin Radojko Obradović.
Gospođo ministarka, ovo je izuzetno važan amandman zato što otvara put ka pravljenju bruto budžeta. Član 1. Zakona o budžetu evidentira prihode, rashode, evidentira budžetski deficit i do sada se prihodi, direktni i indirektni, budžetskih korisnika nisu evidentirali. Koliko su to značajna sredstva govori i podatak da je to u ovom rebalansu budžeta 82 milijardi dinara ili malo manje od milijardu evra. To je velika stvar ka pravljenju bruto budžeta. Druga stvar na koju sam hteo da ukažem kod amandmana na član 1. je upravo pitanje deficita. Deficit je ove godine 2,4%, ali deficit republičkog budžeta. Ukupan konsolidovani budžet, a to je budžet i na ostalim nivoima vlasti, uključujući i preduzeća, fondove i lokalnu samoupravu, iznosi 3% ili oko 90 milijardi. Međutim, pažljivom analizom teksta budžeta, analizirali smo i kako izgledaju predloženi budžeti fondova, naročito Fonda PIO. Ono što je posebno važno istaći to je da, kroz sve izmene zakona i povećanja penzija koje smo imali prethodnih meseci, u odnosu na prošlu godinu budžet Fonda PIO je, otprilike, 76 milijardi veći. Vi ste ovim rebalansom budžeta značajno povećali transfere, iz prostog razloga što doprinosi koji idu na teret zaposlenih nisu dovoljno dobri. S druge strane, u tekstu budžeta ste nam rekli da, ako uzmemo kao bazu ne budžet, pošto je on očigledno daleko, onaj što ste nam predložili pre nekoliko meseci, nego izvršenje budžeta za 2008. godinu, rekli ste nam da nema promene u fiskalnoj politici, čak i taj budžet ne bi mogao da se realizuje nego bi se, u odnosu na tih 650 milijardi, realizovalo oko 619 milijardi. To piše u Predlogu zakona. To je oko 5,5% manje nego što je budžet za prethodnu godinu. Kada pogledamo zvanične podatke Republičkog zavoda za statistiku, odnosno Nacionalne službe za zapošljavanje, značajno se povećava broj nezaposlenih ili, ako hoćete, smanjuje se broj zaposlenih. Njih je oko 41.000 više nego što ih je bilo u oktobru, koji je mesec koji ima najveću zabeleženu zaposlenost. Prema podacima Nacionalne službe, 717.000 nezaposlenih je bilo u oktobru, a sada ih je 758.000. Razlika je 40.978. Vrlo je interesantno da se i pored ovog smanjenja, i pored povećanja nezaposlenosti i pored toga što se značajno evidentira, to ukazuje Poreska uprava, da postoje poslodavci koji prestaju da uplaćuju doprinose, predviđa se rast prihoda od doprinosa na plate i to za, otprilike, 2,5%. Ceo budžet i sve se smanjuje u odnosu na prethodnu godinu za oko 5,5%, a ovde se predviđa rast od 2,2%, što nije logično. Ako uzmemo da ta baza nije dobra, ako uzmemo da će stanje do kraja godine biti ne gore nego što je danas, to ukazuje da ćemo u ovom fondu imati manjak oko 8%. Osam procenata je jedna penzija, to je 1/12. Prema tome, kada govorimo o deficitu i o tim problemima, važno je da istaknemo ovu činjenicu i bojim se da će ti podaci biti još gori nego što su ovi o kojima govorim. Hvala.
Još neko? Ne. Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela Elena Božić-Talijan. Reč ima gospođica Marina Raguš.
Gospodine Novakoviću, dame i gospodo, verovatno ćete se začuditi gospođo ministar, inače imam veliku kolekciju izjava predstavnika srpske vlasti i nekako pokušavam to da pratim kada su ovakvi predloži zakona na dnevnom redu. Ono što mi je privuklo pažnju i nije me iznenadilo, jer nekako moj utisak kada je reč o vama je otprilike takav, ali ono što je ovde još važnije jeste da je dao odgovor da na neki način ili sam to tako razumela da ovaj rebalans budžeta ipak reflektuje političku volju, a ne reč struke ili reč ljudi od profesionalne reputacije, a i takođe je rezultat vrlo rigoroznih zahteva MMF. Dakle, 12. aprila 2009. godine vi ste za list "Novac" izjavili: Da sam sama i nezavisna u vođenju fiskalne politike, nivo i struktura javnih rashoda bili bi drugačiji, mali broj prioriteta, npr. Koridor 10, (ovaj poseban deo je meni značajan), zaštita siromašnih, bez obzira da li su penzioneri, zaposleni, nezaposleni ili deca i racionalizacija države na svim nivoima. To je upravo taj okvir koji ima i SRS. Iskreno, okvir koji na kraju i nas i mene interesuje, kako će proći građani Srbije s obzirom na mere koje Vlada preduzima u smislu zapravo poštovanja rigoroznih standarda MMF i prevazilaženju efekata svetske finansijske krize na tlu Srbije. Ono što meni nije jasno, možda sam pogrešno razumela taj podatak, čini mi se da MMF od nas zahteva da naš budžetski deficit bude sveden ispod 3% bruto domaćeg proizvoda, ispravićete me ukoliko grešim, i to u nekom kratkom roku, za razliku od ostalih ekonomija u Evropi i svetu koje imaju daleko veći budžetski deficit u odnosu na bruto domaći proizvod, u procentima, a to ide do 16 – 17%. Nije jasno zašto su od nas, tako ranjivih, tražili ispunjenje tako rigoroznih zahteva, što je značilo ove rezove u okviru pozicije budžeta opet tri meseca nakon usvajanja budžeta i što je definitivno značilo neophodnost smanjenja državne administracije, odnosno potrošnje. To dalje znači da mi imamo užasno veliki problem sa svim tim ljudima koji će ostati bez posla, kako njima obezbediti, a nisu ni krivi ni dužni što su se zaposlili u državnim i paradržavnim organima, jer nažalost zbog pogrešno vođenja ekonomske politike, to je bio jedini unosan posao i redovan prihod u državi Srbiji posle 2000. godine. Kada smo već u okviru člana 1. na strani 4. Predloga zakona o rebalansu budžeta, dobijamo informaciju koja stvara logičke nedoumice zašto se povećala stavka otplate glavnice duga za 105 milijardi dinara. Ako poredimo podatke iz ove tabele otplate duga i nabavka finansijske imovine Republike Srbije sa podacima Zakona o budžetu za 2009. godinu, konstatuje se da se otplata duga domaćim kreditorima povećala za 102,6 milijardi dinara, otplata duga stranim kreditorima za dve milijarde dinara, pretpostavljamo da je to zbog kursne razlike, i otplata duga po osnovu aktiviranih garancija za 0,5 milijardi dinara. Ovde uočavamo da se otplata duga povećala za tri meseca za 105 milijardi i prvenstveno zbog povećanja otplate duga domaćim kreditorima za 102,6 milijardi dinara. To nije mali iznos. Skoro da je potpuno nejasno zašto taj iznos na otprilike samo tri meseca, i to je ono o čemu smo pričali u objedinjenoj raspravi, vi dali ste delimično odgovor u smislu kratkoročnog zaduživanja države za iznos preko jedne milijarde evra. Nije jasno zašto se to radi. Ono što možemo da razumemo jeste da vi sami ne verujete u efekte predloženih ekonomskih mera na ekonomsku aktivnost privrede Srbije. Zato država projektuje da se zaduži zapravo u iznosu preko jedne milijarde evra. Ono što smatramo, a konsultovali smo određene nezavisne ekonomske stručnjake, mislim da bi logično bilo da se zaduži dodatnih 25 milijardi dinara shodno povećanju deficita budžeta od 20 milijardi dinara i otplate duga stranim kreditorima za oko dve milijarde dinara. Nadamo se da ćemo čuti odgovor na našu dilemu, jer faktički odgovor će dati i odgovor na pitanje da li država zaista veruje da će ove predložene mere dati određene efekte na ekonomsku aktivnost privrede Srbije. Hvala.
Hvala vama. Na član 1. amandman je podneo poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela poslanik Marina Raguš. Reč ima gospođica Marina Raguš.
S obzirom da sam malopre malo duže pričala, sada ću u vremenu predviđenom za obrazloženje ovog amandmana. Raduje me činjenica što ste amandmane mojih kolega prihvatili, ali naravno nisam radosna što ovaj moj amandman niste prihvatili. Mislila sam da je bilo opravdano, a reći ću zbog građana Srbije da se ova cifra o predloženim transferima, zapravo iznos, da me profesor Šami ne ispravlja sada, predviđena transferima organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, EK 464, ipak uveća, zato što je reč o konkretnoj vrlo teškoj ekonomskoj situaciji. Pretpostavljam da ćete mi reći da imate druge prioritete. Smatramo da u uslovima krize o kojoj, ne bih da se ponavljam, pričamo već danima, otežanih uslova privređivanja, opšte nelikvidnosti i pada prometa i tražnje, smanjenja broja zaposlenih, da je neophodno povećati socijalna i druga davanja, upravo zbog toga što nas na prvom mestu, a vidim i vas, interesuje socijalna i ekonomska sigurnost građana Srbije. Mislili smo da se iznos koji ste vi predložili uveća na iznos koji smo mi dali amandmanom. Nažalost, ovaj amandman nije prihvaćen, ali se ipak nadamo se da će biti obezbeđena ekonomska i socijalna sigurnost građana Srbije. Hvala.
Hvala vama. Na član 1. amandman je podnela poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan Lapčević. Reč ima gospodin Milan Lapčević.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, drago mi je što ste danas ovde i što možete da nam odgovarate na pitanja i nedoumice oko rebalansa budžeta. Naravno, nije dobro to što pri samom obrazlaganju budžeta nije bio prisutan premijer Vlade Republike Srbije, koji u principu jeste najpozvaniji da odgovara za ekonomsku politiku ove zemlje, koja se, nažalost, poslednjih godinu dana ili poslednjih deset meseci može okarakterisati kao pogrešna, a da ne kažem katastrofalna. U medijima vidimo da ekonomsku politiku ove zemlje kreira, pre svega, ministar ekonomije, na konferencijama nevladinih organizacija se pojavljuje premijer koji obrazlaže mere, a u parlamentu dolazite vi da nam to pojasnite. Uz svo uvažavanje vas i vaše ličnosti i vašeg rada, to govori koliko Vlada, koliko premijer, koliko vladajuća koalicija poštuju parlament i koliko oni poštuju građane Srbije. U amandmanu, a povezan je sa članom 13. i članom 2, suština je da lokalne samouprave koje će pored, naravno, najugroženijih slojeva društva, penzionera i zaposlenih sa lošim socijalnim stanjem, biti najugroženije i da se zato lokalnim samoupravama ne umanjuju transferi za 15 milijardi, kako je to predviđeno u članu 3. Niko nam nikada nije rekao ko je, na koji način i sa kojim parametrima odlučio da se lokalnim samoupravama prekinu, odnosno uskrate transferi u visini od 15 milijardi dinara. Takođe, niko nije obrazložio koji su to kriterijumi bili da se odluči Vlada, odnosno vi ili onaj ko je pravio budžet, da se na taj način postupi, da se tu prave uštede. Takođe, nije nam jasno iz kojih će sredstava biti izdvojeno dodatnih 11 milijardi za finansiranje pokrajinske administracije u Vojvodini, koje je došlo, čini mi se, u petak. To smo čuli preko medija, nismo čuli od vas, ali premijer je rekao da je sa poslanicima iz Vojvodine, sa vojvođanskom koalicijom i sa Ligom socijaldemokrata Vojvodine, dogovoreno da se obezbedi dodatnih 11 milijardi dinara za finansiranje pokrajinskog budžeta. Iz kojih će to sredstava biti finansiran pokrajinski budžet sa dodatnih 11 milijardi, ako toga u rebalansu budžeta nema? Na ovaj način ćete pomoći pokrajinskoj administraciji, pomoći i opštine iz Vojvodine, jer će one dobijati posredno iz pokrajinskog budžeta dodatna sredstva, ali će zato opštine u čitavoj Srbiji, naročito one najugroženije sa juga Srbije biti pogođene, jer će im biti umanjeni transferi za razne projekte koje su planirali, jer je njihova infrastruktura najugroženija i projekti koji su zamišljeni neće moći da budu ostvareni baš iz tog razloga što će transferi lokalnim samoupravama biti umanjeni. Smatramo da je to vrlo pogrešno i da će se na ovaj način dodatno uticati na ionako loše stanje u opštinama, na ionako loše stanje sa radnim mestima zaposlenih u lokalnim samoupravama i naravno dodatni pritisak na te ljude da traže bolje uhlebljenje i bolji standard u nekim većim gradovima. Stoga vas pozivam da to ne činite, da prihvatite amandman kojim se lokalnim samoupravama ne uskraćuju transferi. Ne znam zašto me tako gledate, ali mislim da je to logično. Zašto bi sada uskraćivali lokalnim samoupravama nešto što im je od životnog značaja za realizaciju projekata koje su zamislili? Na ovaj način ćete dodatno uticati da se život u tim opštinama dodatno pogorša i molim vas da dobro razmislite da usvojite ovaj amandman koji je naravno povezan i sa članom 1. i sa članom 2. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Raguš Marina.
Naravno, koristim vreme predviđeno za poslaničku grupu SRS. Zaista o ovoj temi je bilo puno reči proteklih dana i bilo smo svedoci toga da su se predsednici opština i gradova zbog ove odluke pobunili, ne razumevajući na koji način će moći da predviđeno ostvare, a tiče se direktno stanovništva koji živi u gradovima i opštinama Srbije. Međutim, ono što je nas takođe zateklo, premda nas opet nije iznenadilo, postalo je manir vlasti u Srbiji, jeste izjava gospodina Stojana Stamenkovića. On je član ekonomskog saveta premijera Srbije, gospodina Cvetkovića. On između ostalog kaže da se savet sastao samo dva puta. Jedanput, i to poslednji put, kada je premijer gospodin Cvetković saopštio nove mere Vlade. Takođe, gospodin Stamenković kaže da nisu imali zvaničnu sednicu gde bi, recimo, pre pregovora sa MMF Vlada pitala članove saveta šta misle o rešenjima. Ono što takođe kaže gospodin Stamenković, a opet jeste atmosfera u okviru koje mi raspravljamo o rebalansu budžeta, jeste da je Vlada bila zatečena sa 100 milijardi dinara manjka, koje je sračunao MMF, pa su morali na brzinu da računaju, a kada se narod pobunio zbog poreza na plate morali su da uključe druge mere. Ova bruka mogla je da se izbegne da su bili spremni. Takođe, pred dolazak Fonda pričalo se da ćemo tražiti dve milijarde dolara, a onda je MMF rekao da nam trebaju tri milijarde evra. To je izjavio u svom intervjuu gospodin Stojan Stamenković, član ekonomskog saveta premijera Srbije, 18. aprila 2009. godine. Kada je već reč o teškoj situaciji za lokalne samouprave, tiče se smanjenja transfera lokalnoj samoupravi, dr Dragutinović je takođe u jednoj izjavi 12. aprila za reviju "Novac" rekla da je u Republici planiran rast zarada od 8%, a u opštinama 20%. Stoga, znači od 40 milijardi dinara usmerenih ka lokalnoj samoupravi, ovo nije deo citata, naravno, treba oduzeti 15 milijardi, a član 24, samo da vas podsetim, Zakona o budžetu, 1. stav konstatuje da jedinice lokalne samouprave masu sredstava za plate isplaćene u 2008. godini mogu da uvećaju najviše do 7,8%. U istom članu konstatuje se da ukoliko se ne poštuje odluka iz stava 1. ovog člana, tada ministar može obustaviti prenos transfernih sredstava, dok se visina sredstava za plate ne uskladi sa obavezama iz stava 1. Dakle, 40 milijardi dinara u budžetu za 2009. godinu projektovano je upravo u skladu sa ovim članom i sa članom 37. Zakona o finansiranju lokalne samouprave, odnosno u visini od 1,7% ostvarenog bruto domaćeg proizvoda za 2007. godinu, a ne sa projekcijama lokalne samouprave. Šta je ovde značajno? Ova obrazloženja, koja daju za nas matematički pristup rešavanju problema u budžetu, znače da bi ovom merom morao da se promeni Zakon o finansiranju lokalne samouprave, ili mi grešimo. To je takođe još jedan podatak o kojem bi zaista trebalo da se razmišlja. Znači, da li mi ovim rešenjima, a jesu zahtevi MMF, uskačemo u novi talas drugih problema koji su zakonske prirode pored, naravno, onih konkretnih, a jesu ekonomska i socijalna stabilnost građana koji žive u opštinama i gradovima države Srbije. Hvala.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Palalić. Reč ima gospodin Palalić.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko Dragutinović, dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od gospodina Vuka Jeremića, koga nismo gledali u prethodnom prepodnevnom delu zasedanja, koji je trebalo da nam predstavi i promoviše jedan izuzetno važan i koristan sporazum, da promoviše unapređenje odnosa između Srbije i Ruske federacije, vi gospođo Dragutinović na današnjoj raspravi prisustvujete i promovišete jedan izuzetno loš Predlog zakona, tačnije rebalans budžeta. To je prosto jedan paradoks s kojim se svakodnevno susrećemo kada je u pitanju rad Vlade Republike Srbije. Želim da kažem o temi koja je i te kako aktuelna, temi koja pokazuje u stvari na koji način Vlada Republike Srbije vidi čitavu jednu oblast funkcionisanja, o čemu su govorili moji prethodnici, čitav jedan ustavni koncept oko koga smo se svi zajedno složili da je neophodan i nužan u Republici Srbiji. To je oblast lokalne samouprave i naravno ustavno načelo ravnomernog regionalnog razvoja. Svo to deklaratorno zalaganje da će se uložiti svi mogući napori i državni resursi da se smanje razlike u razvoju pojedinih delova Srbije upravo na ovoj tački padaju u vodu, na vašoj odluci da i pored svih analiza koje su rađene u Stalnoj konferenciji gradova i opština, ovde u Skupštini Srbije, od ozbiljnih analitičara koji su se bavili problemima u lokalnim samoupravama, uporno i tvrdoglavo odbijate te argumente i insistirate na tome da smanjite transferna sredstva za 15 milijardi lokalnim samoupravama. Onda ste rekli da ta transferna sredstva neće biti smanjena linearno, a način na koji vi to u članu 13. definišete kao moguću korekciju je sve samo ne korekcija. Faktički to će biti linearno smanjenje. To da će se uvažiti samo činjenica odnosa broja stanovnika sa lokalnim budžetima, da će to rešiti ovaj problem u velikom broju siromašnih opština sa malim budžetima koji sad imaju ozbiljne probleme u punjenju budžeta, a svi znamo da najveći prihodi u lokalnim budžetima su prihodi od poreza na zarade iz transfernih sredstava, i te kako će omesti ne samo razvoj, od čega više nema razgovora ovde, razvoj lokalnih samouprava u Srbiji staje usvajanjem ovog rebalansa, pitanje je normalnog funkcionisanja velikog broja lokalnih samouprava, gde transferna sredstva u velikom broju lokalnih samouprava učestvuju sa preko 50%. Znači, pored činjenice da se smanjuju izdaci koji se odnose na investicije od strane NIP, sada smanjenjem transfernih sredstava, gde je veliki broj lokalnih samouprava planirao ozbiljne investicije na osnovu tih sredstava, dovešće u pitanje normalno funkcionisanje lokalnih samouprava. Molim vas, ministarko Dragutinović, da uvažite argumente koji su se čuli prethodnih meseci u javnosti, da prihvatite naše amandmane i da na taj način sprečimo jednu veliku katastrofu koja će uslediti u velikom broju gradova i opština.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo poslanik Milan Lapčević. Da li neko želi reč?(Da.) Reč ima Milan Lapčević.
Mogu samo da nastavim onu priču od malopre. Dakle, i ovaj amandman je suštinski povezan sa prethodnim i sa članom 13. koji predviđa da se iznađu sredstva za nesmetano funkcionisanje lokalnih samouprava, odnosno da nema umanjenja transfera jedinicama lokalne samouprave. Zašto je ovo važno? Pa, važno je iz više razloga, jer je kompletan infrastrukturni razvoj prepušten lokalnim samoupravama da one brinu o njemu. Umanjenjem sredstava za lokalne samouprave koje nemaju sopstvena sredstva da mogu eventualno da smanje broj zaposlenih, a i to smo čuli da je na zadnjoj sednici Vlade obustavljeno, ostaće im isti broj zaposlenih. Da li mislite da će sa umanjenim sredstvima lokalne samouprave da smanje plate ljudima? Neće. Sve što se bude prebacilo sa nivoa države lokalnim samouprava biće potrošeno u plate za administraciju u lokalnim samoupravama i to znači da neće ostati ništa za investicije koje su lokalne samouprave planirale za sopstveni razvoj. Neće ostati ništa od sredstava kojim bi lokalne samouprave mogle da utiču na poboljšanje uslova za eventualne nove investicije, već će sve to otići u potrošnju, a od investicija, od onog što stvara novu vrednost, od onog što stvara bolje uslove privređivanja, neće biti ništa. Ako uzmete u obzir da su iz sredstava NIP od prošlogodišnjih 47 milijardi, u prvobitnom predlogu budžeta smanjena na 12 milijardi, a u ovom rebalansu na jedva na tri milijarde dinara, kojima se finansira i realizacija projekata u lokalnim samoupravama, na osnovu kojih mnoge firme u lokalnim samoupravama žive, prihoduju i zapošljavaju ljude, onda je potpuno jasno da ni punjenje budžeta u lokalnim samoupravama ne može da bude adekvatno iz onog dela koji se odnosi na poreze, na plate u lokalnim samoupravama i druge doprinose zato što tih aktivnosti neće biti tamo. Svodimo se ponovo na istu priču, da nećemo oduzimati predviđena sredstva za ulaganje u Fijat, koji inače neće sigurno doći u Srbiju, jer je trebalo do 31. marta da uplati svoja sredstva, a nijedan evro nije uplatio, ali zato će lokalne samouprave biti uskraćene za ona sredstva koja im život znače. Dakle, pravimo i dalje Potemkinova sela, samo da bi zadovoljili jednog ministra, koji kao fliper ubaci lopticu, patiltuje, tiltuje, tiltuje dok ona ne padne, potroši se ideja, pa se onda stvara neka nova i sve iznova. Sada ćemo da zapošljavamo 10.000 mladih ljudi kao pripravnike da bi odradili pripravnički staž, a pri tom 80.000 ljudi je već izgubilo posao, a nemamo rešenje kako ćemo to da sprečimo. Na takav način vi uništavate i privredu Srbije, naravno i život u lokalnim samoupravama. Molim vas da razmislite o ovom amandmanu jer je od suštinskog značaja za dalji razvoj Srbije.
Hvala. Reč ima Marina Raguš. Izvolite.
Takođe samo kao podrška u pokušaju rešenja ogromnog problema koji se nalazi pred svima nama, a tiče se transfera lokalnim samoupravama. Bez obzira koliko mi bili kao stranka za smanjenje potrošnje, ne možemo da budemo za smanjenje transfera lokalnoj samoupravi, a takođe i zamrzavanje plata u kontekstu porasta cena i nekontrolisanog rasta cena ipak, pa se onda dovodi u pitanje ekonomska i socijalna sigurnost svih građana. Dakle, ono što jeste situacija, ne bih da se ponavljam, kolege su to rekle već, da su mnogi projekti, vrlo značajni za lokalne samouprave, pokrenuti, dakle, na lokalnom nivou, gde se država neretko pojavljuje kao dužnik, iznela sam već neke podatke, a još češće kasni sa plaćanjem. Smanjenje transfera može kreirati još veći problem sa nelikvidnošću realnog sektora, tj. preduzeća s jedne strane, a sa druge strane opet se postavlja pitanje ko će normalan od preduzetnika sutra ući u neki novi projekat sa državom, recimo infrastrukturni, ako mu država duguje već za prethodni. Koji god problem da dotaknemo mi više problema moramo da obuhvatimo. To je jedna situacija koja rađa kišobran problema, koji opet zadiru u ekonomsku i socijalnu sigurnost građana i zato je bilo neophodno da tokom rasprave o ovako važnom Predlogu zakona za rebalans budžeta, od kojeg zavisi da li će dalje te mere Vlade uticati na ekonomsku aktivnost države Srbije, pa ćemo moći da prebrodimo krizu, zaista prisustvuje celokupna Vlada. Vlada je dala svoj odgovor, samo je gospođa Dragutinović tu. Vrlo sam svesna da niste nadležni da dajete odgovor na sva pitanja koja mi postavljamo. Recimo, iskreno da vam kažem, meni nije jasno kako je za tri meseca napunjen budžet koji bi trebalo da obezbedi zdravstveno osiguranje onolikih osiguranika, a pričali smo o smanjenju te pozicije za lica koja ne mogu da ostvaruju sopstvene prihode. Gospodin ministar nije tu, pa ne mogu to da pitam vas, pa verovatno ću u nekoj narednoj prilici da pitam njega. Dakle, to su sve uzročno-posledične veze koje bi trebalo da daju odgovore kako će svima nama da izgleda taj jednomesečni život u periodu prelivanja efekata finansijske krize na naše živote u državi Srbiji. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima gospodin Omeragić.
Poštovano predsedništvo, poštovana ministarko Dragutinović, narodni poslanici, želeo bih da se priključim ovoj diskusiji vezano za tešku situaciju u lokalnim samoupravama, a naročito sa jednog aspekta, a to je da je Vlada u ovom mandatu formirala Kancelariju za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja, jer u ovoj fazi smanjenja sredstava i transfera za lokalne samouprave jednostavno logika bi nalagala da se ta sredstva koja oni tu gube nadomeste nekim fondom ili nekom kancelarijom koja bi imala značajna sredstva da pospeši razvoj nedovoljno razvijenih opština. Po podacima Svetske banke i MMF Srbija pripada državama koje imaju najveći disbalans između razvijenih i nerazvijenih. Taj odnos izmeđunajnerazvijenih i razvijenih opština ili gradova je 1:21. Takav disbalans ne postoji nigde u Evropi i zaista je trebalo na spisku ovih mera da se nađe i jedan specijalni program kako da se na najadekvatniji način reaguje, a u svetlu ove krize, na rešavanje problema nedovoljno razvijenih područja. Što se tiče Kancelarije za održivi razvoj, još prošle godine budžet je bio toliko skroman, a trošenje je bilo ne skromno, nego toliko neznatno, dužan sam to radi građana Srbije, radi opština nedovoljno razvijenih u ovoj zemlji da kažem. U prošloj godini je ova kancelarija potrošila 16 miliona dinara, a posao je ove kancelarije da razvija nedovoljno razvijena područja. U 2009. godini za period januar-mart ove godine Kancelarija za nerazvijena područja je potrošila sedam miliona dinara. Želim da kažem da smo ovih dana zaista svedoci da razni stručnjaci, profesori univerziteta, direktori ekonomskih instituta, mnogi stručnjaci govore o ekonomskoj krizi, o merama, primetio sam da ima mnogo različitih odgovora na ovu krizu, ali se svi slažu u jednom, a to je da će siromašni biti još siromašniji, a da će bogati još bogatiji. Mi smo zato mislili da je Vlada trebalo da napravi jednu strategiju konkretniju – da se izbalansira odnos nerazvijenih i razvijenih i da na taj način damo adekvatan odgovor na sve ovo što nam se događa. Ovaj spisak parcijalnih mera i ovo smanjenje transfera opštinama, mi smo smatrali da je moglo da se nadomesti da je formiran jedan fond za nedovoljno razvijena područja ili da se ovaj budžet Kancelarije za nedovoljno razvijena područja na neki način osnaži, a ne samo da dobije 158 miliona dinara, a to su sredstva da bi se finansirala administrativna delatnost ove kancelarije. Prema tome, ovo sve više govorim ne zbog ovog rebalansa, nego zbog rebalansa koji će uskoro doći, i pozivam ministra finansija i Vladu Republike Srbije da obrate pažnju da se u sledećem rebalansu predvidi jedna veća cifra i da se nadomesti ova situacija koja jednostavno nedovoljno razvijenim opštinama ne ide na ruku, ne da ne ide, nego kako kaže većina ekonomskih stručnjaka – učiniće ih još siromašnijima. Mi se nadamo da će Vlada, posle ovih mera koje ćemo sada usvojiti, zaista sesti i napraviti spisak mera konkretnih, koje će se odnositi na ubrzani razvoj nedovoljno razvijenih područja. Jednostavno, da se i nekim poreskim novim merama, kao što su oslobađanja od poreza svih preduzeća koja rade na nedovoljno razvijenom području. Mi danas imamo u Evropi primere da čak neki kantoni u Švajcarskoj, gde uložite sredstva, oslobađaju firme od poreza, zato što u toj konfederaciji neko želi da razvije neka nedovoljno razvijena područja, čak u jednoj od najrazvijenijih zemalja. Preko Fonda za razvoj mi dajemo ogromna sredstva da formiramo nove firme ili da pospešimo rad start-ap kreditima ili nekim novim firmama, međutim nama se gase već postojeće firme. Ekonomska kriza, treba da priznamo, najviše je pogodila mala i srednja preduzeća u našoj zemlji. Mi jednostavno nemamo pravi odgovor na ono ključno pitanje – kako da zadržimo radna mesta u nedovoljno razvijenim područjima, kako da motivišemo strane firme koje dođu u Kuršumliju, koje dođu u Trgovište, da im kažemo ''bićete oslobođeni 10 godina poreza, uložite u Trgovište, u Tutin, u Sjenicu, u Priboj'', u sve one opštine koje jednostavno sada prolaze vrlo tešku situaciju, zbog toga što mi nemamo jedan set mera koji se odnosi na nedovoljno razvijena područja. Mnoge zemlje imaju razvojne banke koje bi nadomestile ono što ne može da uradi Fond za razvoj. Zbog toga pozivam Vladu da sačini jedan program mera, a nosilac da bude Kancelarija za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja, s obzirom da je delokrug i posao te kancelarije da to radi. Zbog budžeta koji je predviđen, jednostavno obesmišljen je rad ove kancelarije i da nedovoljno razvijena područja dobiju spisak mera koji će biti odgovor na ovu tešku situaciju. Završiću upravo konstatacijom većina ekonomskih stručnjaka u ovoj zemlji je mišljenja da će ova kriza učiniti da će razvijeni biti još razvijeniji, a siromašni još siromašniji. Hvala puno. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodinu Omeragiću. Reč ima dr Vladan Batić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Dragutinović, u ime Demohrišćanske stranke Srbije svojih pet minuta iskoristiću da ukažem na nešto što je velika potencijalna opasnost, na šta ukazuju svetski zdravstveni stručnjaci, a što je u direktnoj korelaciji sa predlogom aktuelnog zakona o rebalansu budžeta, odnosno izmenama i dopunama Zakona o budžetu. Čuli smo da je jedna od potencijalnih pošasti savremenog čovečanstva i nešto što se naziva svinjski grip. Upitaćete se kakve to ima veze sa ovom temom – ima i to velike veze. Tiče se činjenice da su potrebna sredstva za nacionalni program preventivne zdravstvene zaštite životinja od dve milijarde 640 miliona dinara. Doktor Živorad Kostić, koji je pisac i koautor tri zakona, 174 pravilnika i jedan je od najpoznatijih veterinara u ovoj zemlji, vlasnik privatne veterinarske zadruge, član gradske Vlade, lokalni gradski ministar Beograda za poljoprivredu, ministar za poljoprivredu u senci u Vladi Zorana Đinđića, naravno i član Demohrišćanske stranke Srbije i predsednik njenog Odbora za poljoprivredu, razgovarao je o ovom problemu sa gospodinom Draginom. Gospodin Dragin je upoznat i saglasan sa ovim što ću reći, pa bih, gospođo Dragutinović, apelovao da ga podržite. Zašto? Zato što je bolje i bezbolnije ne izgraditi 30 kilometara puta, ne napraviti 300 „punta“, ne izgraditi jedno skijalište, ne kupiti nekoliko aviona, ne izgraditi jedan most, ne izgraditi 50 stambenih zgrada – nego zaštititi preventivno stočni fond Srbije. Opet pitanje zašto? Zato što je preventiva najjeftinija, zato što nema alternativu, zato što može doći do pomora stoke. Zato što je ubijanje životinja i sanacija samo jedne zaraze 12 puta skuplja od ovih sredstava koja su u budžetu potrebna za preventivnu zdravstvenu zaštitu; zato što se mogu zaraziti ljudi, a vodite računa o onome što sam rekao u prvoj rečenici; zato što izbijanje zaraze znači zaustavljanje prometa stoke; zato što sledi zabrana klanja; zato što u okruženju imamo naročito opasne bolesti (besnilo, bruceloza, kuga svinja, kuga živine). Zato što glas ka Evropi da u Srbiji ima zaraze koja se prenosi na ljude može da o nama stvori sliku kao da smo nekakva afrička zemlja. Zato što je pitanje dana kada će se zaraza dogoditi, a onda će biti kasno. Zato vas molim, imajući u vidu da smo već preživeli tri velike epidemije, onu brucelozu na Vlasini, kada je ubijeno 3.000 ovaca, slinavku i šap na KiM, kugu živine, kada je moralo da bude ubijeno, odnosno uništeno 500.000 komada živine, što nas je veoma skupo koštalo, pa je dve godine budžet grcao zbog tog, i ovo je samo apel da nam se to ne ponovi. Molim vas, kao neposrednog nadležnog ministra za ovu oblast, da se konsultujete sa ministrom poljoprivrede gospodinom Sašom Draginom, koji je sa ovim upoznat, koji ovo odobrava, ali koji očito nema mogućnosti da nametne na Vladi svoj stav – da je preventivna zdravstvena zaštita životinja, za koju je potrebno, ponavljam, obezbediti samo dve milijarde i šestočetrdeset miliona dinara, nešto što je neophodno i nešto što je nužno da sutra ne bude kasno i da posledice ne bi bile dramatično veće. Kao poslanik Demohrišćanske stranke Srbije još jednom apelujem na vas da o ovome vodite računa. Hvala vam.
Hvala, gospodine Batiću. Da li još neko želi reč o amandmanu? Ne. Na član 2. amandman je podneo poslanik Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da. ) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Uvažena ministarko Dragutinović, dame i gospodo narodni poslanici, iz samo nekoliko diskusija koje se odnose na ovu temu smanjenja transfera lokalnih samouprava teško da se može zamisliti jedan narodni poslanik u ovoj sali koji bi podržao ovako nešto, pa čak i predstavnik vladajuće koalicije koji će iz stranačke discipline stati uvek iza Vlade, ali sam ubeđen da je veliki broj narodnih poslanika sasvim sigurno dobio sugestije iz svojih opština i gradova iz kojih dolazi da ovo nipošto ne treba podržati. Odnos Vlade Republike Srbije prema lokalnim samoupravama tj odsustvo strategije, konkretnih mera, vizije, pokazuje se svakodnevno. Navešću jedan primer koji je krajnje ovih dana izazvao uznemirenje lokalnih samouprava, a to je odustajanje Vlade Republike Srbije od odluke da uđe u proces racionalizacije radnih mesta u lokalnim samoupravama. Mesecima je trajala kampanja, najave da će Vlada Republike Srbije kroz stimulativne programe prepoloviti broj radnih mesta u lokalnim samoupravama, da će se podstaći lokalne samouprave da u svojim budžetima obezbede sredstva za to, pa kada se videlo da taj program u velikoj meri nije realan, krenulo se sa pritiscima na lokalne samouprave, da će im se umanjiti transferna sredstva, što sada vidimo, nevezano od toga, pa da će im biti uskraćena sredstva iz NIP-a, da bismo pre neki dan saznali da para u budžetu nema. Najave štednje, najave svega toga što se odnosi na uštede u administraciji, sada su pale u vodu, da bi se sada došlo u situaciju da ipak treba razmišljati o sledećoj stvari. neki zaposleni u lokalnim samoupravama, nema ih veliki broj, odlučili su da uđu u ovaj proces, da prihvate program Vlade da uz ugovore odu, napuste svoja radna mesta, dobiju otpremnine. Oni su planirali svoje živote, porodice čitave, verovatno na osnovu činjenice da je ta kampanja koja je bila uverljiva, jasna i konkretna. Sada, nikom ništa. Odustalo se, nema se para. Jedan grandiozni projekat, toliko vremena najavljivan, pao je u vodu. Smanjenje transfera lokalnim samoupravama, nejasan stav prema činjenici da se ne zna šta će se sa brojem zaposlenih u lokalnim samoupravama i smanjenje budžeta NIP-a i odsustvo transparentnosti trošenja tih sredstava iz NIP-a u prethodnoj godini govori samo o tome da Vlada Republike Srbije ne zna šta će sa gradovima i opštinama u Srbiji. Ovo je ozbiljan problem, ovo zahteva jednu ozbiljnu raspravu u Narodnoj skupštini, jer smo suočeni sa činjenicom da će opštine vrlo brzo doći u veoma tešku situaciju. Tu je poslanik Hajdarević iz Priboja. Opština Priboj je pred bankrotom. Mnoge opštine se nalaze u toj situaciji. Molim Vladu Republike Srbije da ove argumente uzme u obzir.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Da. ) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, i pored toga što se setom ovih zakona menjaju prihodi budžeta Republike Srbije, potpuno razumem da nije moguće da oni budu nešto, kada su prihodi u pitanju, mnogo visoki. Imamo malu ekonomiju, imamo malu teritoriju, sa malim obrtnim kapitalom, i teško je čak i promenom poreske politike obezbediti neke značajne poreske prihode. S druge strane, mogu da kažem da sam mnogo više očekivao samim rebalansom budžeta kada je u pitanju rashodna strana i kada su u pitanju troškovi, smanjenje troškova i uopšte javne potrošnje. Međutim, vidim da Vlada svojom politikom sada povećava ovaj deficit u odnosu na onaj koji je bio predviđen Zakonom o budžetu za 2009. godinu. Jedna cifra je stvarno fantastična u svim ovim izmenama i dopunama zakona i koja je najveća. Nismo hteli da vam ulazimo u samu strukturu deficita. Nijednim amandmanom poslanici SNS nisu menjali deficit. Ali, baš nas interesuje ovaj iznos iz stava 1. koji se pominje i u stavu 2, a to je za finansiranje budžeta Republike Srbije piše otplata glavnice duga 147.924.000.000 ili, gospođo ministre, ni manje ni više nego za 105 milijardi razlike nego što je to bilo u originalnom zakonu o budžetu. Razumemo i tu priču da treba nešto da se vrati od deviznih kredita međunarodnim bankama, neki krediti stranim vladama, neki iznos koji duguje MUP, ali sveukupno te kursne razlike na onih projektovanih 85 i sada stvarnih 95 dinara za evro iznose negde od dve do dve i po milijarde, a razlika je oko 105. Nas kao narodne poslanike interesuje odakle taj iznos, kakvi su to novi krediti za koje niste znali kada ste projektovali zakon o budžetu za 2009. godinu, i ne verujem da su to novi krediti. Ovo su krediti koji će da nastanu u toku ove godine i dobar deo kredita će da bude vraćen u toku ove godine. Pretpostavljam da su u pitanju emisije hartija od vrednosti Trezora i Narodne banke. Nešto nije poznato, a to je - kolika je kamata na te hartije od vrednosti, koliko će od ovih 100 i nešto milijardi dinara građani Srbije da plate kamatu? Hoće li to biti 10, 15 ili 20 milijardi? Problem nije čak ni toliko ekonomska kriza, koliko je vreme da sve vaše kolege shvate ozbiljnost situacije u kojoj se država nalazi. Vreme je da se prestane sa zloupotrebama, vreme je da se prestane sa trošenjem novca na razne promocije pojedinih ministara, njihovih političkih stranaka, i vreme je da najveća stranka koja sačinjava ovu koaliciju i raspolaže najvećim pravom na to da određuje kako će da bude budžet trošen, a ne mizerne stranke kao što je G17, koja nema ni cenzus, ali morate priznati najviše utiče na budžetsku politiku, na javne rashode, tako da je vreme da sa jednom takvom politikom prestanete.
Hvala. Da li još neko želi reč po amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik DušanMarić. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Vlada Milojković.. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podneo poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne. ) Na član 2. amandman je podnela poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Da. )
Dame i gospodo, dakle, reč je o tehničkoj ispravci teksta u članu 2. Predloga zakona. Predlagač je mislio da to, pretpostavljam, nije jasno, pa amandman nije usvojio. Nama je bilo sasvim dovoljno da posle određenog iznosa ostali stavovi, odnosno stav 1. Predloga zakona i ostali stavovi se brišu. Međutim, s obzirom da je reč o samo tehničkoj izmeni, koristim ovu priliku, u produžetku ću verovatno koristiti i vreme predviđeno za poslaničku grupu. Ono što je značajno, a jeste kontekst svih ovih amandmana, rebalansa budžeta i uopšte rasprave na temu budžeta, za nas je potpuno neprihvatljivo da mi raspravljamo o rebalansu budžeta, a da nemamo završni račun prethodnog, da ne znamo po širini pozicije na koji način i gde sredstva odlaze, nemamo ni reviziju završnih računa. Mislim da sva priča počinje i završava se baš tu. Mislim da je jedno od osnovnih pravasvih onih koji izdvajaju po administrativnoj odluci države, sada već solidna sredstva u odnosu na primanja, da znaju gde idu njihovi novci. Zašto stalno govorimo o tome predstavljajući različite primere? Zato što smo konačno i ovde tokom redovnog zasedanja, u pauzi zbog Predloga zakona o rebalansu budžeta, čuli gospodina Dulića da su određene lokalne samouprave nenamenski trošila sredstva predviđena za zaštitu životne sredine i da je to bio osnovni razlog centralizovanja svih sredstava koja bi trebalo da se koriste u ovoj oblasti. Nedopustivo je da čujemo da je neko nenamenski, nezakonito trošio sredstva, a da za to nije odgovarao. To je situacija koja je vrlo specifična za ovu državu, koja je sistemski napravila takvu situaciju da direktori javnih preduzeća u periodu finansijske krize imaju plate koje iznose preko tri ili pet hiljada evra, a da ne govorimo o kršenju zakona, a da govorimo o sredstvima koja su neverovatna i pri tom izlaze iz budžeta. Ono što želimo da kažemo jeste da smo svi zaglavljeni u situaciji užasnog požara zbog loše vođene ekonomske politike i sistemskih rešenja. S druge strane, naš antikorupcijski savet, gospodin Ivan Ninić, napravio je zaista mnoge analize i mi ćemo primer po primer da iznosimo srpskoj javnosti, jer kad god gostujemo u raznim televizijskim i radijskim emisijama, najčešća pitanja su završni računi, kako se troše sredstva. Treba povlačiti ta pitanja i mi to radimo upravo sad. S moje desne strane se nalaze nekih pola kilograma materijala, reč je o izveštaju i izvršenoj kontroli trošenja, interne grupe Ministarstva pravde, grupa za nadzor i internu kontrolu trošenja sredstava. Svako ko želi da ima uvid može da kontaktira SRS i poslanički klub, daćemo ova dokumenta na uvid, a ono o čemu je tu zapravo reč i mislim da treba da se zna, a posebno da se o tome vodi računa, da bi li se našlo konkretno rešenje. Dakle, tražimo završne račune i odgovornost za svako nenamensko i nezakonito raspolaganje budžetom. Recimo, u pravosuđu u Srbiji se o ovome nikada nije pričalo javno, dale, funkcioniše grupa za nadzor i internu kontrolu, pa tako i opis poslova i zadataka ovog odeljenja jeste kontrola svih indirektnih korisnika budžetskih sredstava kojima Ministarstvo pravde dotira novac iz budžeta Republike. Na taj način interni kontrolori Ministarstva pravde vrše dve vrste kontrole. Grupa za nadzor i internu kontrolu Ministarstva pravde tokom 2007. godine izvršila je 14 naknadnih kontrola pravosudnih organa širom Srbije i u svim kontrolama je utvrđeno mešetarenje, kršenje propisa i slobodno možemo da kažemo – pljačka budžeta Republike Srbije. Pored zakonske obaveze, prijavljivanja odgovornih lica koja su mešetarila, Ministarstvo pravde sa tadašnjim ministrom, gospodinom Dušanom Petrovićem, ni jednu jedinu prijavu nije podnelo, niti je bilo ko snosio odgovornost, već su budžetske malverzacije ostalezataškane. Evo o čemu se radi. Zakon je jasan. On nalaže internom kontroloru da prijavi odgovorno lice koje je nenamenski trošilo budžetska sredstvai kršilo propise tako što će protiv tog lica nadležnim organima biti podneta prekršajna ili krivična prijava. Ova obaveza proizilazi iz člana 75. Zakona o budžetskom sistemu Republike Srbije, u kome se propisuje: "Zahtev za pokretanje prekršajnog postupka iz člana 74. ovog zakona podnose interni kontrolori, budžetska inspekcija i revizija, lokalna služba za inspekciju i reviziju i druga lica ovlašćena za vršenje nadzora nad izvršenjem ovog zakona.'' Takođe, ova obaveza je precizirana članom 176. Zakona o prekršajima. Stoji da zahtev za pokretanje prekršajnog postupka podnosi ovlašćeni ili oštećeni. Stavom 2. ovog člana je precizirano da ovlašćeni organi zapravo jesu organi uprave, inspektori, javni tužilac i drugi organi i organizacije koje vrše javna ovlašćenja, u čiju nadležnost spada neposredno izvršenje ili nadzor nad izvršenjem propisa u kojima su predviđeni prekršaji. Antikorupcijski tim SRS je pitao – da li je grupa za nadzor i internu kontrolu Ministarstva pravde, nakon izvršenih kontrola u pravosudnim organima tokom 2007. godine, podnosila prekršajne ili krivične prijave protiv odgovornih lica u 14 kontrolisanihpravosudnih organa; ako jeste, koliko je prijava podneto; ako nije, zbog čega prijave nisu podnete. Ono što smo tada dobili kao odgovor iz Ministarstva pravde, da prijave nisu podnošene i da se u toku provođenja kontrole nije moglo utvrditi povreda finansijske discipline, pa nije bilo mesta vođenju prekršajnih, a ni krivičnih postupaka. To je u potpunoj suprotnosti sa istinom. Ono što jesu činjenice, a na osnovu ovih 14 izveštaja, malopre sam pokazala, to je zvanični državni, službeni dokument, izvršenim kontrolama pravosudnih organa u Srbiji precizno je utvrđeno kršenje zakona, nenamensko i nezakonito raspolaganje pravosudnim budžetom i to ću upravo sada na određenim primerima da pokažem. Zato je neophodno da mi, pre svake rasprave o predlogu zakona o budžetu ili rebalansa budžeta imamo precizan završni račun i reviziju završnih računa. Zašto? Zato što smo govorili u petak o Ministarstvu ekonomije i šta smo tada našli. Sada govorimo o Ministarstvu pravde, a imamo još primera. Na primer, u Trgovinskom sudu u Somboru, interna kontrola je otkrila da je budžet Republike u 2006. oštećen za 800.000 dinara, jer sud ova sredstva koja su ostvarena po osnovu naplate sudskih taksi nije uplatio u budžet Republike, shodno odredbama Zakona o uređenju sudova. Takođe, kontrola je pokazala da je Trgovinski sud u Somboru na ime troškova registracije, odnosno oglašavanja u službenom listu, mimo stvarnih troškova, strankama naplaćivao paušal od 3.000 dinara bez zakonskog osnova, pa su tako građani dodatno opljačkani za 128.000 dinara. Pored ovoga, sud je takođe naplaćivao paušal od tri do pet hiljada dinara na ime troškova izlaska sudskih izvršitelja na teren, što nije bilo u skladu sa važećim pravilnikom, pa su građani, po ovom osnovu, opljačkani za 242.000 dinara. Kontrolom je ustanovljeno i to da sud određena budžetska sredstva, preneta od strane Ministarstva pravde, nije trošio namenski, čime je kršen Zakon o budžetskom sistemu Srbije, a plate sudskog osoblja su uvećavane tako što je uvećavan osnovni koeficijent za obračun zarada i do 20%, a da za to nije postojao zakonski osnov. Sledeći primer, Trgovinski sud u Nišu; interni kontrolori su u martu 2007. godine izvršili kontrolu poslovanja za 2006. godinu i tom prilikom je utvrđeno da je vršen prenos sredstava u iznosu od 761.000 dinara sa sudskog računa depozita, na račun redovnogposlovanja, i da su zatim ova sredstva trošena nenamenski za sudske dnevnice, umesto da budu uplaćena u budžet Republike Srbije, u skladu sa odredbama Zakona o uređenju sudova. Isto tako, kontrolori su otkrili da su budžetska sredstva koja su u 2006. godini za tačno određene namene preneta od strane Ministarstva pravde trošena nenamenski, odnosno nezakonito, uz najgrublje moguće kršenje Zakona o budžetskom sistemu. Tako je, samo primera radi, za nabavku materijala na pozicije 426 bilo planirano 444.000 dinara iz budžeta Republike, dok je za tu namenu utrošeno skoro milion i po dinara. Usluge po ugovoru na poziciji 423 su bile planirane u visini 644.000 dinara, a utrošeno je 1.160.000 dinara. U Okružnom sudu u Novom Sadu interni kontrolori Ministarstva pravde su u 2007. godini izvršili finansijsku kontrolu i tom prilikom je utvrđeno nenamensko trošenje budžetskih sredstava. Tako je, na primer, za rashode stalnih troškova na poziciji 421 planski bio predviđen rashod u visini 30,4 miliona dinara, dok se sud za ove namene preko zahteva za transfer od Ministarstva pravde tražio iznos od 60.000.000 iz budžeta Republike. Ministarstvo pravde je za ovu poziciju transferisalo sredstva u visini od 36.000.000, dakle 5,3 miliona dinara više od finansijskog plana, a pri tom su stvarni rashodi u 2006. godini iznosili 25.000.000 dinara. Drugi primer nenamenskog trošenja budžetskog sredstava u Okružnom sudu u Novom Sadu takođe su čuvene usluge po ugovoru na poziciji 423, za šta je planski bilo utvrđeno i odobreno 15,4 miliona dinara. Sud je od Ministarstva pravde zahtevao transfer od 213 miliona, nakon čega je dobio 65 miliona, a pri tom je stvarni rashod stvoren u visini od 73,1 milion dinara. Pored ovih nezakonitih troškova, sud je nenamenski trošio sredstva i sa drugih pozicija, odnosno ekonomskih klasifikacija. Antikorupcijski tim SRS, takođe, sličnu situaciju je otkrio i u Opštinskom sudu u Vršcu. Od strane interne kontrole u decembru 2007. godine u smislu finansijskog poslovanja utvrđeno je da budžetska sredstva koja su transferisana od strane Ministarstva pravde nisu bila namenski trošena. U tom pogledu otkriveno je da postoje znatne oscilacije između budžeta koji je planiran i odobren, kao i u prethodnim situacijama, sredstava koja su transferisana i sredstava koja su utrošena, što se tretira kao najgrublje moguće kršenje odredbi Zakona o budžetskom sistemu. Primera radi, opet pozicija – usluge po ugovoru, planski su bila utvrđena sredstva u visini od dva miliona, iz budžeta je prenet iznos od tri i po miliona dinara, dok je od toga utrošeno 2,3 miliona dinara. Za stalne troškove rada suda sa pozicije 421 odobrena su sredstva od tri miliona, iz budžeta je preneto 3,2 miliona, dok je za istu namenu utrošeno 2,3 miliona dinara. Dakle, ovo su samo neki od primera. Tu je pronađeno da su trošena sredstva na ime nabavki lekova iz apoteke po receptu lekara, pa sredstva koja su trošena a nije ni postojala pozicija, nije postojalo zakonsko utemeljenje. Recimo, kontrola je pokazala da je Opštinski sud u Vršcu na teret budžeta kupovao pivo, vino, viski, vermut, kikiriki, smoki, krekere sa sirom i slično, dok je samo po jednom kafanskom računu otišlo 23.205 dinara na teret budžeta, odnosno građana Srbije. Ovu su bila samo četiri primera kako, recimo, sudovi u Srbiji raspolažu novcem iz budžeta. Ovakvih primera u 2007. godini je otkriveno ukupno 14. Ono što je ovde frapantno, Ministarstvo pravde nije podnelo prijave protiv odgovornih lica, na šta je imalo zakonsku obavezu, niti je inicirana njihova smena zbog nezakonitog materijalno-finansijskog poslovanja. A pri tom, na godišnjem izveštaju, koji se takođe nalazi sa moje desne strane, u kome je sadržan rezime svih 14 kontrola, stoji: „Sa izveštajem je saglasan ministar Dušan Petrović i on je svojeručno parafirao izveštaj grupe za nadzor i internu kontrolu Ministarstva pravde“. Dakle, to samo može da potvrdi da je gospodin Petrović tada znao da se nezakonito i nenamenski troše sredstva iz budžeta. Država Srbija po ovom primeru apsolutno ništa nije uradila. Mi na osnovu ovog i još nekih primera koje ćemo izneti tokom ove rasprave u pojedinostima, možemo samo da shvatimo da je, recimo, skraćivanje sredstava Državnoj revizorskoj instituciji, nepostojanje završnog računa, zapravo prikrivanje nezakonitog i nenamenskog trošenja sredstava građana Srbije.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marina Raguš.
Kolege mi ne bi oprostile, a trudim se da ih dostojno predstavim, kao što vidite, vrlo je teško snaći se u ovom ogromnom broju materijala, ali takođe jedna od frapantnih stvari, a tiče se još jednog primera, obzirom da ne mogu da govorim konkretno o amandmanu kolege Savića i, na moju veliku žalost, kolege Mirovića. Takođe jedan od primera, koji nama stvara sumnju da se sredstva koja se slivaju u budžet Republike Srbije troše u skladu sa zakonskim normativima, to je opet državni zvanični podatak, reč je o analizi poljoprivrede Srbije za 2008. godinu. Moj kolega Milorad Krstin je nama svima u poslaničkom klubu izneo frapantne podatke, zbog vremena pokušaću da to bude u nekoliko rečenica. Iz budžeta za 2008. godinu, a tu vam govorim o zvaničnom izveštaju koji je potpisao dr Saša Dragin, ono što se očekivalo jeste da će u direktne subvencije otići oko 18 milijardi dinara. Dr Dragin kaže ovako, od 334 gazdinstva koja su dobila bespovratna sredstva u 2006. godini, čak 182 je nenamenski potrošeno, deo sredstava će ići na direktna davanja poljoprivrednicima, tako se najavljuju davanja i daljih 100 evra po hektaru, 70 evra za umatičnu kravu, 90 evra za bika, 150 evra za kravu prvoteoku, i procenjuje se da je za jedan hektar setve u 2008. godini bilo potrebno oko 28.000 dinara. Dalje frapira podatak da je od 334 gazdinstva koja su dobila bespovratna sredstva u 2006. godini, od tih 182 je nenamenski potrošeno, a da mi nismo dobili nijednu reakciju od strane nadležnih državnih institucija. Ovo može da se razume na način da se nenamensko i nezakonito trošenje sredstava građana Srbije stimuliše i to je zaista ozbiljan problem. Voleli bismo da znamo na koji način će ovo biti transparentno i da li to znači da ćemo mi dobiti sve prethodne završne račune ili bar u perspektivi za ovu godinu dobiti završni račun i reviziju završnog računa. Možda bismo počeli sasvim drugu raspravu. Vrlo verovatno, na čemu će SRS da istraje, da se pokrene odgovornost ljudi koji su direktno, i nije teška reč, pokrali pare poreskih obveznika države Srbije. Hvala.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo Milovan Radovanović. Vlada je prihvatila amandman, Odbor za finansije je prihvatio ovaj amandman, pa je amandman postao sastavni deo teksta. Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marina Raguš. Izvolite.
Vrlo verovatno da ću vam svima dosaditi. Naprosto, u obavezi sam prema mojim kolegama koji su sprečeni da prisustvuju raspravi o rebalansu budžeta, mislimo da za opoziciju, a posebno SRS, nema značajnije teme. Da se ne bi zaboravio kontinuitet primera koje sam počela da ovde predstavljam srpskoj javnosti i time odgovaram na dileme da li ćemo da istrajemo na ovom putu, podnošenje računa. Jedan od primera koji je bio za nas frapantan, opet je plastičan primer nenamenskog trošenja sredstava i odnosa grana vlasti izvršne u odnosu na sudsku, moj kolega Nemanja Šarović se potrudio da doprinese ovoj raspravi. Između ostalog, nakon izvršene kontrole korišćenja sredstava budžeta grada Beograda za period 2001-2002. godina sačinjen je zapisnik Ministarstva finansija, Sektora za budžetsku inspekciju i reviziju. Tačno postoji delovodni broj od 10. maja 2004. godine, kojim je po šest osnova naložen povraćaj sredstava u budžet grada u ukupnom iznosu od 148 miliona dinara. Kako u ostavljenom roku grad Beograd, gradska uprava nije izvestila da je postupila po naloženim merama iz zapisnika, to je Sektor za budžetsku inspekciju i reviziju Ministarstva finansija naložio rešenjem od 25. avgusta 2004. godine. Po žalbi izjavljenoj na ovo rešenje ministar finansija je u drugostepenom postupku doneo rešenje od 20. oktobra 2004. godine, potvrđeno je prvostepeno da pet od šest osnova u ukupnom iznosu od 147 miliona dinara. Na rešenje ministra finansija, grad Beograd, odnosno gradska uprava podnela je tužbu Vrhovnom sudu Srbije. S namerom pričam ovu hronologiju. Tužba je presudom od 13. jula 2006. godine odbijena u celini, čime je iscrpljena i poslednja pravna mogućnost osporavanja rešenja Ministarstva finansija. Ovde je Ministarstvo finansija uradilo svoj posao. Vrhovni sud Srbije je potvrdio. Znači, da su se po šest osnova nenamenski trošila sredstva i da se vrate u iznosu od 147 miliona dinara. To nije izvršeno do dana današnjeg. Govorimo o 2009. godini. Tih 146 miliona, sa zateznom kamatom, danas iznosi oko 600 miliona dinara. Istovremeno, ono što jeste problem i mi ga detektujemo ovde, Vlada Republike Srbije smanjuje transfere lokalnim samoupravama, a ovde imamo situaciju da 600 miliona dinara stoji u vazduhu, zato što se gradska vlast, odnosno uprava grada Beograda oglušava o rešenje Ministarstva finansija i o rešenje Vrhovnog suda Srbije. To su vrlo plastični primeri odnosa prema zakonitosti i namenskom trošenju sredstava. Nedopustivo je da je odgovorni državni funkcioner postupao na nezakonit i nenamenski način, a da ga niko nije prozvao za odgovornost. S druge strane, imamo poziciju umanjenu MUP i onda se postavlja logično pitanje, na koji način će se stati na put korupciji i organizovanom kriminalu, ko će za umanjenu platu da rizikuje svoju bezbednost, svoju glavu, ne bi li ušao u obračun sa kriminalcima koji su u sprezi sa državom. Hvala.
Hvala vama. Ne znam odakle vam ideja da ćete nekom dosaditi. Da li neko želi reč po ovom amandmanu? Na član 2. amandman je podneo poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Judita Popović i Slobodan Maraš, i narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? Izvolite gospodine Maraš, pa onda gospodin Popović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, koleginica Judita Popović i ja dolazimo iz Vojvodine i morali smo da reagujemo na član 2. stav 2. i predložili smo da se briše. Naš motiv je bio to što obesmišljavanje autonomije Vojvodine, a pogotovo obesmišljavanje autonomije Vojvodine u finansijskom smislu, ovim se stavom 2. u članu 2. potpuno valorizuje. Iako je ustavnim rešenjima određeno koliki treba da bude budžet AP Vojvodine, kroz ovaj stav 2, a kroz formu zabrane daljeg povećanja deficita, zapravo se onemogućava ispunjenje ustavne obaveze, a na taj način se prolongira donošenje statuta Vojvodine, odnosno usvajanje u Skupštini, kao i zakon o prenosu nadležnosti. Gospođo ministarka, moram da iskoristim ovu priliku pa da vas podsetim da pre neki dan sam vas citirao šta ste izjavili u medijima, odnosno da ste rekli da 7%, koliko Vojvodini pripada odnosno po Ustavu iz budžeta, može da se nadomesti sopstvenim prihodima. Vi ste takvu izjavu dali u medijima. Danas ste na Odboru za finansije na direktno pitanje gospodina Pastora – da li će biti amandmana Vlade koji bi rebalans budžeta doveo u sklad sa Ustavom, odgovorili da neće, odnosno da će se kroz memorandum, ako vas dobro citiram, a mislim da dobro citiram, rekli ste kroz memorandum i dva zakona koja će se doneti to pitanje nadomestiti, odnosno ispuniti. Podsećam vas da sam postavio pitanje – kada će biti donet zakon o prenosu nadležnosti. Vi ste na Presu, nakon verovatno konsultacija, pošto sam pažljivo slušao, rekli da će njegova primena biti od 1. juna. Potpuno je svejedno da li će biti od 1. maja ili 1. juna, bitno je da kolač, a koristim vaše reči, počne da se troši. Gospođo ministarka, sa stopostotnom sigurnošću mogu da kažem da nikako neće početi da se primenjuje zakon o prenosu nadležnosti od 1. juna, jer on neće biti donet do tada. Zato postoje razlozi koje verujem da možda vi ni ne znate, ali neko zna i zbog toga se sve vreme prolongira. Nešto što sam želeo, a opet je usko vezano za Vojvodinu, a što smo mi iz Odbora za finansije dobili danas na odboru, to je pismo koje je stiglo od Privredne komore Vojvodine, gde su na sastanku u Privrednoj komori između ostalih prisustvovali i Asocijacija poljoprivrednika Vojvodine i Centralna asocijacija proizvođača mleka. Kažu da su sa vama imali sastanak, s vama, s premijerom, gospodinom Dinkićem, odnosno da ste upoznati, izvinjavam se, a da je gospodin Dragin bio s njima na sastanku. Oni su molili da se ovim rebalansom budžet predviđen za poljoprivredu ne dira. Moram da vas podsetim da ste budžetom za 2009. godinu drastično umanjili budžet poljoprivredi za nekih 20 i nešto procenata. Sada ponovo skidate 4,5 milijarde, koliko znam, ako grešim u kojoj stotini miliona vi ćete me ispraviti. Ne grešim? Dobro je. Šta je bitno? Stav 3. u tom pismu kaže ovako – oni posebno ističu da je poljoprivreda jedina privredna oblast koja ostvaruje suficit u spoljnotrgovinskoj razmeni, a da postoje i dalje izrazito velike obaveze budžeta prema poljoprivrednicima iz 2008. godine. Znam da biste vi želeli svima da udovoljite, u tom smislu da svako ministarstvo, a pogotovo ovo Ministarstvo za poljoprivredu, dobije adekvatna sredstva na osnovu kojih bi moglo da nastave, pa i svaki naš poljoprivrednik sa svojom delatnošću, odnosno da ne bude u teškoj finansijskoj situaciji. Međutim, vi ovde direktno udarate na seljaka, direktno udarate na sve građane kroz ovaj rebalans, ali udarate žestoko i na seljaka. Ima puno toga o čemu ćemo pričati u vremenu koje je predviđeno za LDP. Samo želim da vas podsetim na nešto. Gubitak Javnog preduzeća NIS za 2008. godinu je preko tri milijarde dinara. Gubitak EPS-a za 2008. godinu je 9,5 milijardi dinara. Gubitak Telekoma, tačnije upola manja dobit u 2008. godini. Zbog čega? Sigurno se sećate da smo kupili Telekom Republike Srpske, pa sad je došlo vreme da se delovi plate. Gospođo ministarka, problem je u tome što niko ne odgovara za ovakve propuste, što javna preduzeća posluju sa gubitkom, a to se posle prevaljuje na račun građana. Siguran sam da i vi znate da ovo što pričam nije demagogija i da nije pokušaj zarada nekih političkih poena jeftinih, uvek smo pokušavali da lepo sarađujemo. Više puta sam istakao i sada imam duboku veru da vi želite na najbolji mogući način da obavite posao za koji ste plaćeni i na koji ste izabrani, ali očito to vam ne uspeva, ne samo vama, nego celokupnoj Vladi. Morate dati odgovore građanima Vojvodine, ne samo kada je u pitanju tih 7%. Tih 7% je nažalost naša tužna činjenica da postoji u Ustavu. Vojvodini pripada, naravno, mnogo više, ne mislim u količini novca, nego u odnosu koji ima republička vlast prema Vojvodini. Ali, kako se ponašate i prema onim nesretnicima dole u Novom Pazaru, koji seku prste sami sebi, nije ni čudo kako se ponašate i prema onima koji su malo bogatiji. Bojim se da ćemo uskoro svi doći u priliku da imamo veliki problem kako da preživimo. Ovaj rebalans budžeta će se teško odraziti na sve građane Srbije. Molim vas da u toku rasprave kasnije nam date odgovore na ta pitanja: kako ćete rešiti pitanje ustavno od 7%, šta će biti sa poljoprivrednicima, zbog čega ovo smanjenje, i kada ćete ispuniti svoje obaveze iz 2008. godine prema poljoprivrednicima, kada će neko odgovarati u tom javnom preduzeću, koje je očito sveta krava u ovom društvu pa može da pravi gubitke, iako su potpuni monopolisti. Naravno, postoje razlozi zbog čega EPS može da ima gubitak zato što mu ne plaćaju neki, ali dokle će i ti da se štite? Moramo ukinuti monopole, mora Državna revizorska institucija da radi svoj posao. Molim vas odgovorite na ova pitanja. Hvala vam.
Hvala, gospodine Maraš. Reč ima narodni poslanik Nenad Popović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, čudno je da se tek posle pritiska poslanika iz Vojvodine menja ovaj princip. Prvo smo rekli – nema dovoljno sredstava da se ispoštuje Ustav da bi 7% budžeta, garantovanih 7% za budžet AP Vojvodine postojalo, a sad postoje. Šta se to desilo u međuvremenu? Zar je zaista potrebno svaki put da poslanici vrše politički pritisak kako bi se došlo do poštovanja Ustava? To govori o odnosima u Vladi i pokazuje da ova vlada zaista nema nikakvu budućnost, da je i budžet pravljen da bi zadovoljio zahteve koalicionih partnera u vlasti i jedini način da se reši i da se pokrene rešenje izlaska iz ove ekonomske krize je odlazak ove vlade sa političke scene. Povodom ovog amandmana rekao bih nešto o budžetu AP Vojvodine koji je dosta veliki, 68 milijardi dinara, ali generalno je ogromna administracija i javna potrošnja u Vojvodini. Samo da kažem da je budžet AP Vojvodine od 68 milijardi dinara veći nego zbir budžeta svih lokalnih samouprava sa teritorije AP Vojvodine. Ako se kreše lokalnim samoupravama, onda ima valjda logike da se kreše i budžetu AP Vojvodine. Mi ćemo zaista ove lokalne samouprave da dovedemo na prosjački štap, jer ovim skraćivanjem mislim da će biti ugroženi privrednici, pogotovo u lokalnim sredinama. Zašto? Zato što lokalni privrednici jedino gde mogu da rade, ne mogu da učestvuju verovatno na velikim tenderima, govorim o malim i srednjim preduzećima, oni mogu da učestvuju na lokalnim tenderima koje finansira lokalna samouprava. Skraćivanjem ovih sredstava doći će do velikog udara na lokalne privrednike. Mi nikad još nismo čuli način kako će da se štede sredstva pokrajinskog budžeta. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč po amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela Vlada. Nemam podatak da li je Odbor za finansije prihvatio amandman. Verovatno da. Ako jeste, onda je amandman postao sastavni deo teksta. Na član 3. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nenad Popović.
U ovom članu mi govorimo o povećanju garancija koje će se izdati Narodnoj banci Srbije, povećanje sa 40 na 60 milijardi dinara. Suština ovoga je likvidnost, likvidnost privrede. Obezbeđenje likvidnosti treba da bude najveći prioritet Vlade u doba ekonomske krize, jer, ponoviću, 60 hiljada preduzeća u Srbiji je pod blokadom, 20 hiljada preduzeća je blizu blokade i ključni problem svim ovim preduzećima, ekonomskim subjektima je likvidnost. Danas se praktično plaćanje svelo na to da molite nekoga da vam plati, isto tako razgovarate sa svojim dobavljačima, molite ih da budu strpljivi dok se njima plati itd. Zato je postojao predlog da se iznosi za izdate garancije Narodne banke Srbije povećaju sa 40 na 60 milijardi. Mislim da je suština da moramo otvoriti široki dijalog između Narodne banke Srbije, Vlade Republike Srbije, poslovnih banaka i privrede. Banke su jedino verovatno subjekti ekonomskog sistema Srbije koji su u 2008. godini poslovali sa dobrim profitom. Njihov kreditni rizik je zaista minimalan. Može se reći da danas svega 2% građana i samo 2,8% preduzetnika kasni u vraćanju kredita, a i dalje imamo najveće kamate u regionu, imamo najveću referentnu kamatnu stopu. Sada je nešto malo smanjena, ali zašto je tolika? Zašto nije na nivou 8% ili 9%? Banke danas jednostavno nemaju toliki rizik, problem je u privredi, što privreda ne može da dobije kredite. Problem je zato što bi Fond za razvoj morao da igra mnogo jaču ulogu, ali kada bi ostali sa ovim amandmanom samo sa bankama, mislim da je potrebno širok dijalog između NBS, privrede i banaka, jer samo na taj način i banke mogu sebi osigurati sigurnu budućnost, a privredi time bolje. Hvala.
Da li još neko želi reč o amandmanu? Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč?(Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 2. odnosi se na javni dug, tačnije na spoljni dug naše zemlje koji je prevelik, koji već ne možemo da otplaćujemo i to je jedan od osnovnih razloga zbog čega smo ušli u ovaj aranžman sa MMF. Ono što je nezadovoljstvo SNS je nezadovoljstvo činjenicom da mi jako malo znamo o samom aranžmanu, o uslovima u tom aranžmanu. Građanima Srbije, čini mi se, stvara se jedna lažna slika o dobronamernosti MMF. Činjenica je sasvim drugačija, pre svega su to interesi bankara, interesi onih koji su nam dosad davali kredite ispred građana Srbije i da često aranžmani sa MMF umeju da se završe ukidanjem raznovrsnih socijalnih davanja i da mnoge zemlje u svetu imaju jako loša iskustva sa aranžmanima sa MMF. Tri milijarde evra velik je iznos. Bitno će uvećati spoljni dug, ali ono što je mnogo veći problem jeste privatni dug, ono što i Vlada i prethodni ministri nisu priznavali, da privatni dug raste jakobrzo, da bitno utiče na ukupan iznos spoljnjeg duga i da i te kako utiče na deviznu likvidnost naše zemlje. Ono što želim da naglasim, naravno, što se tiče unutrašnjih dugova, što se tiče penzija, davanja za penzije, davanja u vezi stare devizne štednje, to je ono što podržava SNS, to se podrazumeva, ali krajnje je vreme da počnemo mnogo ozbiljnije da se odnosimo i da se upravlja prema spoljnjem dugu, da se ima jedna osmišljena strategija koja će biti jasna svim ekonomskim činiocima i način na koji ćemo mi ubuduće da se zadužujemo. Toga nismo imali do sada, živeli smo uglavnom od stranih kredita, živeli smo od prodaje kroz privatizaciju naših preduzeća i došli smo u situaciju da danas ne možemo da održimo ni kurs, ni deviznu likvidnost bez kredita iz inostranstva, bez tih deviznih priliva, a kakva će situacija biti u narednom periodu tek ćemo da vidimo. Mislim da sam jednu bitnu stvar propustio, zbog građana, kada je u pitanju aranžman sa MMF, građani treba da znaju da to što se potpisuje sporazum sa MMF, znači da prema tom fondu imate i obaveze, prihvatate neke obaveze, da te obaveze ne možete jednostrano da menjate, da ste u situaciji da se faktički uvodi stečajnad našom ekonomijom.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Zoran Nikolić. Da li neko želi reč?(Da.) Narodni poslanik Zoran Nikolić.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, podneo sam amandman na član 3. Biću vrlo kratak i konkretan. Iskreno se nadam da je ovaj amandman sasvim prihvatljiv i sa vašeg stanovišta, ali mislim da kao Narodna skupština da, a i kao poslanici Narodne skupštine, ovaj amandman trebalo da usvojimo, jer se pre svega tiče nadzorne uloge koju parlament ima i nikad nije na odmet da Skupština da sebi one ingerencije koje joj zapravo po Ustavu pripadaju, a to je da kontroliše izvršnu vlast. Naime, svedoci smo, mi smo i akteri jer smo u proteklom periodu ovde ratifikovali, na predlog Vlade, veliki broj kredita, uglavnom za infrastrukturne objekte. Ne znamo u kojoj su fazi realizacije ti krediti. Za mnoge kredite smo preuzeli određene obaveze i te obaveze teku, ali ti krediti nisu realizovani, stoje ti projekti. Recimo, primer beogradskog mosta "Gazela". Živo me interesuje da li smo kao država preuzeli određene obaveze koje kao država imamo, i da li teku, s jedne strane. S druge strane, zašto projekat "Gazela" do dan-danas nije ni startovao da se realizuje? Shodno tome, to je jedan od primera, ali mislim da moj predlog i moj amandman, koji idu u pravcu da svaka tri meseca Ministarstvo finansija podnese izveštaj Narodnoj skupštini, vezano za realizaciju kredita i obaveza koje po tim kreditima imamo, sasvim prihvatljive i za Vladu, a mislim da su i za parlament obavezujuće. Tako da bih vas zamolio da ovaj amandman prihvatite. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, samo sam hteo da iskoristim priliku, pošto je reč o članu 3, da pitam gospođu ministarku. Kaže ovako, u 2009. godini izdaće se garancija Republike Srbije do iznosa od 130, jako velika cifra, poslovnim bankama u delu šest i pod tačkom 5), kaže, Javnom preduzeću "Srbijagas" Novi Sad, za refinansiranje dospelih obaveza, izgradnju gasovoda i punjenje potrebnog skladišta gasom "Banatski dvor" 170 miliona evra. Hteo sam da vas pitam, pošto ste i vi deo Vlade koja je sa Ruskom Federacijom napravila taj sporazum oko Južnog toka, koji očito neće biti, jer bugarski predsednik se ponaša onako kako bi trebalo da se ponaša predsednik svake odgovorne države, irekao je – nema Južnog toka dok ne ukinete posrednika u kupovini gasa. Hteo sam da vas pitam da li je to prevencije radi ovih 170 miliona evra za izgradnju gasovoda odnosno punjenja skladišta gasa Banatski dvor, ili postoji neka obaveza koju je Ruska Federacija preuzela odnosno Gasprom, kada je u pitanjuBanatski dvor, punjenje tog skladišta gasom, njegovo stavljanje u funkciju da bi mogla Srbija da ne bude u zimi kao prošle godine i kakav je ovo gasovod u pitanju.Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Maraš i Judita Popović. Da li neko želi reč?(Da.) Reč ima gospodin Slobodan Maraš.
Malopre sam dotakao kroz onaj član 2. stav 2. pitanje ovih poznatih 7%. Međutim, nije samo tih 7% problem i to govorimo sve vreme, govorimo o jednoj neozbiljnoj, ali potpuno neozbiljnoj Vladi, odnosno neozbiljnom odnosu Vlade prema autonomiji Vojvodine. Moram da ponovim, statut Vojvodine se izgubio na putu od one zgrade do ove zgrade. Zakon o prenosu nadležnosti, iako s vremena na vreme čujemo različite komentare onih koji su u radnoj grupi, nikako da stigne pred poslanike. Vi ste danas proverili, a duboko sam ubeđen da vi verujete da će se to desiti u toku maja. Garantujem da se to neće desiti u toku maja. Znači, taj zakon ćemo još da čekamo. Ponavljam, iako smanjujete sredstva Vojvodini, iako nije ispunjena ustavna obaveza, nije u tome suština. Suština je u tome da obesmišljavate autonomiju, kao što se mesecima ovde obesmišljava Skupštinu, kao što obesmišljavate svaki aspekt ovog društva – tako obesmišljavate i autonomiju Vojvodine. Molim vas, nađite načina da odgovorite, ne onako kako ste odgovorili gospodinu Pastoru. Bili smo svi članovi Odbora, pretpostavljam i svi novinari, zbunjeni odgovorom koji ste mu dali. Očito je samo gospodin Pastor shvatio da treba nastaviti, na najlepši mogući način rečeno, dogovore oko toga da li će biti ispunjeno tih 7%. Na samom Odboru rekao sam – možda je rešenje, ne mora ništa da piše, neka gospodin Cvetković i gospodin Pajtić, kao što su kada je u pitanju budžet za 2009. godinu seli, popili kafu i dogovorili se da 90% mimo Zakona o privatizaciji od prodaje NIS-a slije u pokrajinski budžet, tako sada neka sednu, nađu rešenje i neka nas obaveste, kao i prošli put, putem saopštenja preko medija. Znam da ste u nezahvalnoj situaciji. Verujte mi, mnogo bih više voleo da ste, zajedno s nama iz opozicije i s nama iz LDP-a, bili spremni i vi kao Vlada i vi kao ministarka finansija da podelite odgovornost, i kada je u pitanju i prošli budžet, i kada je u pitanju prethodni rebalans budžeta i kada je u pitanju ovaj rebalans budžeta. Nažalost, sve obesmišljavate. To sam vam rekao i onaj dan kada ste ovde govorili kada je bila rasprava u načelu. Građani su, osim pukih cifara, očekivali malo i nade – malo, ne mogu da kažem saosećanja, ali malo svetla, da će nakon svega ovoga, nakon ovog rebalansa, pa možda za godinu dana, dve godine, za tri, smo svi spremni da se odreknemo, svi u ovoj sali su spremni da se odreknu i verovatno svi u društvu su spremni da se odreknu, ali da znaju šta je to šta nas čeka. Mi ne vidimo, a verujem ni građani ne vide, siguran sam da ne vide šta nas to čeka. Nama treba odgovorna vlada koja će dati put kojim treba da idemo. Vi se ovde vadite u obrazloženju na – svetsku ekonomsku krizu. Znam, to je politički opravdano, ali nema veze sa realnošću. Ovo je pre svega, ovaj rebalans, posledica preduvanog budžeta za 2009. godinu i prethodnog rebalansa, onog linearnog povećanja penzija od 10%, kada niste vodili računa o najugroženijim penzionerima, ali ste imali tu obavezu. To smo vam rekao i onaj dan. Gospođo ministarka, 11. maj je odavno prošao – smanjite Vladu, budite prvi primer, pravi primer kako se štedi. Očekujem, nadam se u toku dana, neki odgovor. Hvala.
Hvala, gospodine Maraš. Da li još neko želi reč po amandmanu. Na član 4. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, vi se naravno svi sećate kako je to izgledalo krajem decembra prošle godine kada smo donosili budžet, u čiju repliku ovim izmenama sada ulazimo. Sećate se da je negde u pet do dvanaest maltene dogovoreno da se amandmani koji ne mogu da budu obrađeni povuku i da se ta, ozbiljno je delovala poslanička grupa, koja je želela da se zarad kobajagi dobra Srbije povuče iz priče, pa smo i tada govorili o članu 4, na koji sada ponovo ulažemo amandman, koji je garantovao mimo Zakona o privatizaciji – pravo, po dogovoru dva premijera, da se 90% prodaje NIS-a ukalkuliše automatski na žiro račun vojvođanskog budžeta. Te smo tada videli, odmah u februaru da je polovina sredstava od NIS-a, negde oko 18 i nešto milijardi prebačeno budžetu Vojvodine, za koji smo skorije čuli da je negde šezdeset milijardi. Znači, blizu trećine sredstava je garantovano leglo na budžet od prodaje NIS-a. Ostalih 40%, što je opet podvlačimo mimo Zakona o privatizaciji, po dogovoru dva ministra, sukcesivno kad-tad, a sigurno onda kada se zakon bude doneo o prenosu nadležnosti, pa će se stvoriti jedan realni osnov, opet sada protivno uverenjima drugih poslanika, ipak će realni budžet Vojvodine imati, biti finansiran. Ono što je leglo 400 miliona, to je leglo 400 miliona. Doduše, u neku banku za koju se raspravljalo koja je to. Sad se pi-ar te banke javio i rekao – da oni nemaju naročito veliku proviziju. Mi ne znamo kako je ta banka izabrana i kako su baš u nju legle pare, ali šta je tu je. Uslovno i formalno budžet Srbije raspolaže s tim u Beogradu, ali kada bude trebalo pare će otići gore. Dakle, hoću da kažem, šta se u uslovima koje mi sada imamo, pred ovim teretom ove krize, koja je tada, jer je Vlada bila u nekoj drugoj vrsti problema, odnosno da li će ostati konstantna, u istom sastavu, nakon toga, ako se recimo budžet ne usvoji, sada uraditi sa nekim siromašnijim opštinama kojima ukida deo transfernih sredstava. Uzmimo primer opštine Knić u kojoj je 236 miliona budžet, odnosno transferna sredstva su 98 miliona, dakle to je više od 40%. Ma koji minimalni procenat, a biće to značajan procenat, ukidanja transfernih sredstava, zbog veće racionalizacije koju Vlada predlaže – koštaće tu nerazvijenu opštinu većih odricanja nego što se to može očekivati za one koji se uporno, i verovatno s pravom koliko je moguće, bore za poziciju očuvanja kompetentnosti vojvođanskog budžeta i dopune, da od tih idealnih uslovom pređe tih 7%. Dakle, predlažemo da se stav 5. člana 4. Zakona koga upravo menjamo briše. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč po amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nenad Popović.
Gospodine predsedavajući, 2008. godine je porez na dobit dijeljen između pokrajine i Republike bio u odnosu 42,7 prema 57,3. Porez na dohodak građana je ostavljao Pokrajini Vojvodini udeo od 40%. Kada to izračunamo, imamo podatak da je u prva tri kvartala 2008. godine u Pokrajini naplaćeno 18,65 milijardi dinara poreza na zarade i 7,50 milijardi dinara poreza na dobit preduzeća. U Vojvodini je, po osnovu poreza na dobit preduzeća ostalo 3,20 milijardi dinara, a od poreza na zarade 10,46 milijardi dinara i na ovaj način budžet Vojvodine u 2008. godini dostigao je ne 7% nego 8% od budžeta Republike. Zašto ovo govorimo? Mi moramo da poštujemo Ustav. Ustav kaže – da je to 7% i ne sme da bude manje, ali ne sme da bude ni više. Postoji zakonska regulativa, postoji Ustav Republike Srbije i on mora da se poštuje. Takođe se vraćam na to da mere štednje moraju da važe i za pokrajinsku administraciju, i obim budžeta Pokrajine mora da se svede na nivo koji je podnošljiviji za sve poreske obveznike u Republici Srbiji. Zato je amandmanom i predloženo da veći deo poreskih obaveza, prihoda navedenih u ovom stavu, ostaje Republici – jer je Ustav osnovno i mora da se poštuje, ni više, ni manje od toga. Zahvaljujem.
Hvala. Da li još neko želi reč po amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela Vlada. Odbor je prihvatio amandman i on postaje sastavni deo teksta. Na član 5. razdeo 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 1. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Vlada je prihvatila amandman. Amandman je prihvatio Odbor i on je postao sastavni deo teksta, ali vi imate reč po vremenu koje ima vaša poslanička grupa. Izvolite.
Ne bi bio red da se ne zna na šta se odnosi amandman koji je prihvaćen, a jedini je amandman koji nam je usvojen. Amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe Napred Srbijo SNS tiče se sredstava za rad Republičke izborne komisije. U predlogu ovog rebalansa stajalo je da je za rad RIK namenjeno 37 miliona 410 hiljada, a mi smo predložili da se to amandmanom smanji na 17 miliona 410 hiljada i sada je ispalo dovoljno da je za rad RIK dovoljno onoliko koliko je primilo osam članova te komisije naknade u prošloj godini. U preostalih 17 miliona ima da se za godinu dana za 34 člana Izborne komisije isplati prosečna plana na koliko je ograničena i naknada za sve članove upravnih odbora. Još im preostaje tri miliona 538 hiljada za ostale troškove. Zahvaljujući se gospođi Dragutinović što je imala razumevanja i usvojila ovaj amandman, hoću da ukažem na jednu vrlo važnu stvar. Plate članova RIK su bile vezane za platu narodnih poslanika i iznosile su 80% od te plate. Znači, primali su mesečno 60.000 dinara. Za ad hok posao mesečna naknada je uvedena za članove RIK. Neka se Vlada podseti kada i zašto je to urađeno, a RIK nije izuzetak. Zašto su poslanici bili reper? U to vreme su oni imali visoki platu i nikoga se nije ticalo da li se u sličnom postupku članovi RIK kandiduju kao narodni poslanici, da li se tako biraju, kakvo kasnije angažovanje imaju i pripreme za rad na terenu, u mesnim odborima, u televizijskim emisijama, odgovarajući za svaku javno izgovorenu reč? Javnost uglavnom nije ni znala ko su članovi RIK. Kasnije se saznalo da su to rođaci i prijatelji onih koji su u stvari poslanici i istaknuti članovi u političkim strankama. Međutim, javnost i novinari su mnogo žuči i mastila prosuli da okaljaju i ugled i rad narodnih poslanika, dok su gospoda iz RIK uredno primala naknade, za godinu dana preko dva miliona, koje su sami sebi odredili i na to nisu plaćali ni dinar poreza, zato što ih je reč - izbori, kao izborne radnje, oslobađala svih obaveza prema državi. Njihova sličnost sa poslanicima bila je u toj jednoj jedinoj reči - izbori. I u jednom trenutku su postali svi važniji, i stručne službe koje rade u Republičkoj skupštini, i RIK, i Vlada, koja potpisujući naloge za plaćanje poslanicima ili ih ne potpisujući, vrši direktan i indirektan pritisak na zakonodavnu vlast, koju ne uzgred nego namerno budi rečeno, ti poslanici, mi poslanici, ovi koje gledate, dobri ili loši, ali izabrani u redovnoj proceduri, treba da kontrolišemo aktuelnu vlast, te grane koja nam je navodno ravnopravna. Kako je postalo moguće da svi drugi budu važniji, cenjeniji, plaćeniji i da ne budu trn u oku javnosti? Ponudiću vam moj odgovor. Parlament čine poslanici vladajućih i opozicionih partija. Ta pripadnost vlasti ili opoziciji ih toliko razdvaja i razlikuje da su na tu kartu razdora zaigrali svi, nanoseći štetu svima, urušavajući ugled parlamenta na neprimeren način. Potrudimo se svi zajedno da taj ugled, ali i uslove za rad poslanicima vratimo i još jednom zahvaljujem na razumevanju Vladi što je usvojila ovaj amandman. Hvala.
Hvala. Izvinjavam se, gospođo Tabaković, pošto Zakonodavni odbor još nije zasedao i nije prihvatio amandman, amandman još uvek nije sastavni deo teksta, tako da u stvari niste kompletno vreme koristili, nego samo jedan deo tog vremena. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 1. amandman je podnela Milica Radović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 2. amandman je podneo Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo poslanik Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Kenan Hajdarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom koji sam podnio u ime LDP želimo da ukažemo da je u Srbiji neophodna radikalna racionalizacija sistema ministarstava i vladinih agencija i tela, jer kako drugačije objasniti činjenicu da danas imamo dva ministarstva koja se bave regionalnim razvojem nerazvijenih područja, jednu kancelariju i agenciju. Na terenu iz mjeseca u mjesec stanje je sve gore i gore, odnosno odnos razvijenih i nerazvijenih područja, odnosno regiona u Srbiji je jedan prema sedam, dok je odnos između razvijenih i nerazvijenih opština u Republici Srbiji jedan prema dvadeset. Zbog toga je za LDP neprihvatljivo da se samo na troškove tzv. posebnih usluga po ugovoru u okviru Kancelarije za održivi razvoj razvijenih područja potroši čak 17 miliona dinara, odnosno više od 10% ukupnog budžeta ove kancelarije. Dok se ovim rebalansom budžeta predviđa najverovatnije linearno smanjenje transfernih sredstava svim opštinama, pa samim tim i nerazvijenim opštinama, Vlada Republike Srbije nije ništa učinila da reformiše te lokalne samouprave, odnosno opštine, odnosno da na taj način pokuša da smanji njihove troškove. Umjesto da formira razne agencije i tijela koje će da se bave nerazvijenim opštinama, Vlada bi trebalo da omogući prevashodno privatnim preduzetnicima u nedovoljno razvijenim opštinama da razvijaju svoj posao, da za početak onim privatnim preduzetnicima koji su koristili ili koriste kredite Fonda za razvoj Republike Srbije, a dolaze im na naplatu anuiteti u ovoj godini, reprogramiraju njihove obaveze, na primer, za godinu dana, jer ako Vlada Srbije može to da traži od stranih banaka, to je najmanje što može da učini svojim privatnim preduzetnicima u nerazvijenim opštinama. Hvala.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdele 3. i 17. amandman je podneo narodni poslanik Riza Halimi. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 3. i 9. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šormaz. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 3. i 22. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, Srđan Spasojević je podneo amandman ispred poslaničke grupe NS kojim je tražio da se jedan deo sredstava odvoji za realizaciju evropskog prvenstva u šahu, ekipnog prvenstva u šahu koje se održava u oktobru 2009. godine u Novom Sadu. Moram reći da je Šahovski savez Srbije dugo vodio bitku da dobije organizaciju ovako značajnog takmičenja, da smo kao zemlja u samom svetskom vrhu što se tiče šaha kao sporta, koji je izuzetno važan sport, upravo u negovanju mentalnog zdravlja nacije i da sve ozbiljne države izuzetno mnogo ulažu u ovaj sport, koji sam po sebi nije profitabilan, ali rezultati ulaganja u šah se svakako dalekosežnije i efikasnije mere kroz razvoj društva. Već nekoliko godina smo svedoci pokušaja entuzijasta šahovskih u našoj zemlji da se šah uvede kao izborni predmet u škole. To je, za sada, samo pokušaj u začetku, koji daje neznatne efekte i na terenu, ali mislim da bi država Srbija, pre svega zbog reprezentativnosti ovog takmičenja, zbog njegovog značaja, zbog svog mesta u svetu i ugleda koji ovaj sport uživa, svakako trebalo značajnim sredstvima da pomogne organizaciju ovog događaja u oktobru 2009. godine u Novom Sadu. Očekujem da, ako se ovaj amandman ne usvoji, da će ipak Republika Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije, naći mogućnost da to učini.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3 amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3 amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3 amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 3 i 19 amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 3 i 19 amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić, podnosilac amandmana. Izvolite.
Obzirom da se amandman koji je podneo kolega Miroslav Markićević i koji sam podnela odnosi na isti član, jedan iza drugog, dovoljno je da se javim samo po jednom amandmanu, a veoma su slični, jer smo predvideli da se deo sredstava opredeli iz one famozne stavke u kabinetima potpredsednika Vlade – usluge po ugovoru, iz jedne stavke za koju smatramo da je neopravdano visoka i da je rastrošena, i da je na štetu, pre svega, građana Srbije, da se opredeli za stavku u Ministarstvu za rad i socijalna pitanja, gde su ta sredstva mnogo potrebnija, a to su deca i porodica, invalidi i bolesni. Smatramo da usvajanjem jednog od ova dva amandmana ili oba amandmana bi Vlada zaista učinila značajnu pomoć u ovom trenutku, gde je ona neophodna, nužna i važna. Jasno nam je da je ceo ovaj rebalans budžeta izuzetno problematičan, pitanje njegove realizacije u svakom pogledu i svakom trenutku, analitiku imamo priliku ovde da vidimo, sintetiku podataka nismo u mogućnosti da vidimo, ona bi bila mnogo zanimljiva, kada bismo se njome pozabavili, ali podnoseći amandmane nismo želeli da podnesemo veliki broj amandmana, svesni da je ceo rebalans budžeta u stvari upitan i da činimo samo pokušaj da na par mesta nešto, kao ono sa čašom vode u požaru, olakšamo. Ono o čemu bi Vlada morala da povede računa, to je ono o čemu je i ministarka govorila, upravo ta prihodna strana na kojoj nema značajnih aktivnosti, pa prolazeći ulicama Beograda možete da vidite ovih dana, nikada kao do sada, onih crvenih pečata po prodavnicama. Kada smo se opredeljivali za ove amandmane, da se pomogne onima koji su u ovom trenutku socijalno najugroženiji, a da se ove usluge po ugovoru skrešu maksimalno, bar u ovim kabinetima koji bi sami mogli u celosti da se skrešu, pa da se građanima skinu sa grbače, rekla bih samo jedan od nonsensa koji mi je zapao za oko. Videla sam crveni pečat u Dubrovačkoj ulici na Udruženju, na Klubu sportskih ribolovaca, to su oni ljudi koji tamo dolaze u gumenim čizmama, koji donose mokre gajbice, prodaju možda kilogram babuški i popiju kafu ili pivo po simboličnoj ceni. Dakle, oni su prekršili zakon o fiskalnom poslovanju. A neki drugi, svi mi to znamo, koji su ogromni i veliki, koji se i na ovoj krizi bogate, neće dobiti te crvene pečate. O toj prihodnoj i našoj običnoj, mučnoj, svakodnevnoj rashodnoj strani treba i Vlada i ministarka finansije da učine napor i da sagledaju kako to može da se popravi. Hvala lepo.
Hvala. Da li još neko želi reč po amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić.. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, toliko priče o štednji Vlade Republike Srbije, a mogu da kažem da je ovo najveća i najskuplja Vlada koja postoji u novijoj srpskoj demokratskoj istoriji. Podneo sam amandman na te famozne kabinete potpredsednika Vlade i pokušao sam svojim amandmanom da objedinim troškove koje imaju sva četiri potpredsednika i koje vode svaki za sebe. Neka građani Srbije znaju da trenutno imamo četiri potpredsednika Vlade. Od ta četiri potpredsednika Vlade, tri su ministri u Vladi Republike Srbije, imaju svoje kabinete, ali im je malo taj kabinet koji imaju u ministarstvima, već žele da imaju poseban kabinet kao potpredsednici Vlade. Zarad javnosti, prvi potpredsednik Vlade, odnosno ministar unutrašnjih poslova Ivica Dačić, potrošiće za svoj kabinet 34 miliona 773.000 dinara. Drugi potpredsednik Vlade, čuveni vojvoda od "Meridijan banke", koji je istovremeno i ministar za nauku i tehnološki razvoj, ima i svoj potpredsednički kabinet zadužen za oblast evropskih integracija. On će od građana Srbije da potroši ove godine blizu 40 miliona dinara, nedostaje pet hiljada, da ne grešim dušu. Najzanimljivija stvar je kod gospodina Dinkića, on je potpredsednik Vlade za privredni razvoj, ali je istovremeno i ministar Vlade za ekonomiju i regionalni razvoj. Mogu da razumem, ovamo su različite oblasti, pamožda i treba nekome neki savetnik koga nema u svom matičnom ministarstvu, ali me interesuje zašto će gospodin Dinkić da potroši 32 miliona na kabinet potpredsednika Vlade koji je paralelan organ njegovog istog ministarstva. Da ne pričam o potpredsedniku Vlade koji retko kad govori istinu kada su u pitanju zarade, kada su u pitanju penzije itd, ali svejedno, on će da potroši 20 miliona, on je bio nešto skromniji. Voleo bih da za ovaj amandman, koji sam podneo u ime poslaničke grupe Napred Srbijo-SNS, ustanu i nadriposlanici, koji nedeljama unazad urušavaju ugled Narodne skupštine i narodnih poslanika, a u ime štednje da ovaj amandman prihvate. Na žalost, oni su i dalje samo nadriposlanici, jer ih ovde u sali nema. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Andrić. Da li neko želi reč? Gospođa Popović.
U obrazloženju ovog rebalansa budžeta, između ostalog, stoji i to da je ovaj rebalans predviđen u okviru programa mera ublažavanja negativnih efekata svetske ekonomske krize koja je eto dospela i u Srbiju. Htela bih da podsetim ovu vladu da je država Srbija u veoma ozbiljnoj krizi unazad 20 godina, tako da ova svetska ekonomska kriza samo dopunjuje tu krizu koja je već permanentna toliki niz godina. LDP predlaže ozbiljnu racionalizaciju što se ministarstava tiče, jer ukoliko mi zaista hoćemo da uradimo uštedu koja će dati rezultate, onda ta ušteda mora biti konkretna i racionalna, a ne samo na ovaj način kako je to Vlada predložila. Predložili smo da Ministarstvo spoljnih poslova smanji svoje troškove, odnosno da se Ministarstvu smanji ozbiljan iznos, s obzirom da je ovo Ministarstvo spoljnih poslova pokazalo svoju neefikasnost i svoj pogrešan rad time što je ova država bila prinuđena da isplati, zbog Miladina Kovačevića, 900.000 dolara jednoj stranoj državi odnosno porodici koja trpi određene posledice zbog neadekvatnog ponašanja našeg građanina Miladina Kovačevića. To je 35 miliona dinara. S obzirom da su ta sredstva predviđena da se izdvoje iz našeg budžeta, onda i Ministarstvo spoljnih poslova mora da snosi određene posledice, pa u tom iznosu i da se smanji ono što je namenjeno Ministarstvu spoljnih poslova. Mi ujedno predlažemo da se racionalizuje i određen iznos koji je predviđen Ministarstvu omladine i sporta, s obzirom da ovo ministarstvo, u današnjem vremenu veoma ozbiljne krize, ne daje efekte, ne daje razloge da se tom ministarstvu izdvoji milijardu 136 miliona dinara. Zato smo predložili da se taj iznos smanji na 800 miliona dinara, i taj iznos je prevelik, ali ako to ministarstvo već postoji, mi u tom iznosu predlažemo da se smanje sredstva predviđena za ovo ministarstvo. Što se tiče Kancelarije za odnose sa javnošću, postavljamo pitanje čemu ta kancelarija za saradnju, obzirom da drastičan primer kod ove kancelarije predstavlja jedan deo koji predviđa troškove tzv. posebnih usluga po ugovoru, preko kojih se ostvaruje uticaj na medije, tako da nije dovoljno transparentno na šta se troše ta sredstva koja su predviđena za ovu kancelariju. Dakle, to je jedan od načina da se smanje ti troškovi. Što se tiče Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, i u ovom ministarstvu imamo prilike da napravimo ozbiljnu uštedu, zato što to ministarstvo, recimo, ima neke velike troškove, neke posebne usluge po ugovoru. Nije transparetno, nije jasno za šta su ti troškovi namenjeni, pa ako je to tako, a stvarno se zalažemo za neku uštedu, za smanjenje javnih troškova, onda bi trebalo i da se, u tom smislu, smanje troškovi tog ministarstva. Pogotovo zato što je ovim članom 2. stav 2. rebalansa budžeta predviđeno da se deficit nikako ne može povećati, a već se šuška da se predviđa rebalans već na jesen, ni u slučaju da se određene nadležnosti ustupe Vojvodini, na osnovu Ustava, odnosno zakona o nadležnostima Vojvodine. Ukoliko smo toliko strogi oko AP Vojvodina, onda bismo mogli biti malo stroži i u pogledu troškova ovih ministarstava koje smo naveli.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 3. i 21. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministre, podneo sam amandman na član 5. Suština tog amandmana je da se troškovi putovanja Generalnog sekretarijata Vlade smanje za 50 miliona, a da se taj novac prebaci na razdeo Ministarstva za zaštitu životne sredine, zato što u Srbiji postoji nekoliko gradova koji imaju vrlo ozbiljne ekološke probleme. Znajući da će transferna sredstva lokalnim samoupravama biti smanjena u značajnom obimu i da lokalne samouprave neće biti u mogućnosti da rešavaju te krupne ekološke probleme, smatrao sam za potrebu da se ta sredstva sa troškova putovanja Generalnog sekretarijata Vlade prebace na ovaj razdeo Ministarstva za zaštitu životne sredine. Sličan amandman sam podneo i prilikom predlaganja budžeta, znači u decembru 2008. godine. Tada je odgovor bio da će ta sredstva značajno umanjiti, odnosno onesposobiti funkcionisanje Generalnog sekretarijata Vlade. Dobro, to su vaša obrazloženja, ali je prilika da otvorim i jednu daleku značajniju temu. Dakle, na sednici Odbora za zdravlje je pokrenuto jedno pitanje sudbine i prikaza novca koji se ubere od građana Republike Srbije i taj iznos dostiže 27 milijardi dinara. Ponavljam, dame i gospodo narodni poslanici, 27 milijardi dinara. Projektovani deficit iznosi 70 milijardi dinara. Dakle, pogledajte koliki je to odnos. Nemoguće je tu stavku naći ni u prihodnoj strani Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, ni u prihodnoj strani Ministarstva zdravlja. Dakle, postavlja se pitanje: koliko mi zaista trošimo u zdravstvu Srbije? Pored toga, građani Srbije privatnom sektoru plate još oko 330 miliona evra, bez knjižice, tako da ukupna potrošnja u zdravstvu Srbije prelazi sumu od tri milijarde evra. To su vrlo krupni problemi. Mislim da je krajnje vreme da Ministarstvo zdravlja da neko obaveštenje i da kaže ko raspolaže tom sumom od 27 milijardi, na koji način se troši, da li to troše ustanove ili se troši na neki drugi način. Zahvaljujem.
Na član 5. razdele 3, 13, 14, 15, 17, 18, 19, 34, 39. i 55. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Reč ima gospodin Lapčević.
Poštovani predsedavajući, trenutno je u sali petnaestak poslanika iz vladajuće koalicije. To samo govori koliko je poštovanje vladajućih stranaka prema ovom parlamentu, a nije prvi slučaj da se o ovako važnoj temi raspravlja u Republičkom parlamentu a da poslanici većine nisu prisutni. Premijer ove zemlje, koji je i ekonomski ekspert, nije došao u Republički skupštinu da pojasni osnovni instrument borbe protiv ekonomske krize, koji se zove budžet, ali je zato došao u svoju poslaničku grupu – DS, da njima pojasni kako će se sprovoditi rebalans budžeta, ali na zasedanje parlamenta nije mogao da dođe. Ako prvi čovek Vlade ne poštuje parlament, ako poslanica G17 plus ili šef poslaničke grupe sama kaže da Republička vlada kontroliše parlament i urušava ugled parlamenta, onda ga neće poštovati ni poslanici vladajuće većine. Zato mi iz opozicije želimo da govorimo o ovom osnovnom instrumentu borbe protiv krize na onaj način na koji ga mi vidimo. Dakle, u članu 5. sam predložio da se na određenim razdelima napravi dodatna ušteda i to uglavnom na onim mestima koja se tiču troškova putovanja i usluga po ugovoru, za koje smo govorili još pri usvajanju budžeta da su enormno visoke. Sećate se da je, recimo, Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja imalo u predlogu budžeta za 2009. godinu na svom razdelu 60 miliona dinara za ovu godinu, sada je to prepolovljeno na nekih 30 miliona, a i u tih 30 miliona ima stavki koje mogu biti mnogo manje. Po tom osnovu i nekim drugim osnovama napravljene su uštede od nekih šest milijardi dinara, koje se predviđaju za umanjenje deficita, odnosno za povećanje transfera lokalnim samoupravama, u smislu da lokalnim samoupravama ne zakinemo ni jedan dinar. Takođe se predviđa i povećanje subvencija za isplate zaostalih zarada radnicima elektronske i mašinske industrije, i radnicima "Zastave" se po ko zna koji put predviđa da se isplate zaostale zarade, pa smatram da radnici elektronske, mašinske i drugih fabrika iz Niša nisu radnici drugog reda. Na ovaj način bi se mogle napraviti uštede, a onima kojima je to najpotrebnije, novac bi bio prosleđen iz budžeta.
Povredu Poslovnika reklamira gospodin Zoran Šami.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, nije mi cilj da vršim bilo kakvu opstrukciju, ali želim da vas podsetim na ono šta piše u članu 85. Poslovnika, gde se definiše u stavu 1. da Narodna skupština radi utorkom, sredom i četvrtkom od 10.00 do 18.00 časova. Doduše, u članu 4. se kaže da izuzetno predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18.00 časova, ukoliko za to postoje opravdani razlozi itd. Odmah da vam kažem, u načelu ne bih imao ništa protiv da danas radimo i duže od 18.00 časova, jer se radi o jednoj veoma važnoj temi koju valja završiti. Ali, nažalost, TV prenosa više nema. Prema maniru naše vajne državne televizije, koja se više ponaša kao privatna televizija, a ne kao državna televizija koju narod plaća, odnosno koju svi mi plaćamo, odloženi snimak ove sednice će početi oko pola dvanaest noću, a završiće se, pretpostavljam, negde u tri ujutru, kada je opštepoznato da svi gledaju televiziju. S obzirom da ovo nije bilo koji zakon, nego zakon koji je jako važan, da kažem najvažniji zakon koji bilo koja, pa i naša Skupština donosi bar jedanput godišnje, ovo može da znači da se donosi više puta. Pošto mislim da je to zakon koji direktno tangira sve građane Srbije, naprosto sam slobodan da predložim da, s obzirom da ne postoji očigledno volja da se ovaj nastavak prenosi, da za danas završimo rad i da nastavimo sutra u 10.00 časova. Samo još jednu rečenicu, ovo tim pre što izveštaje Odbora za finansije u vezi sa amandmanima i Vlade još uvek nismo dobili. Prema tome, eto prilike da se to sve reguliše sutra do 10.00 časova. Zahvaljujem i izvinjavam se na prekoračenju.
Ovih sat i trideset minuta će biti prenošeno u odloženom prenosu, kao što ste i sami rekli. Mišljenje Vlade na amandmane ste upravo dobili, rad je produžen blagovremenim obaveštenjem predsedavajuće, gospođe Čomić, a mogu samo da dodam da nećemo raditi duže od 20.00 sati danas. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo Stefan Zankov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo poslanik Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Miladinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 3. i 19. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radulović. Reč ima gospodin Radulović
Gospodine predsedavajući, gospođo minisatr, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji ćete noćas posle 11.30 da gledate ovaj TV prenos, ovaj amandman se odnosi na usluge po ugovoru kod Kancelarije za saradnju sa medijima. Predlog mog amandmana je da se stavka od 13.470.000 dinara briše, smatram da je to potpuno bespotrebna stavka za ovu Kancelariju za saradnju sa medijima i da ta sredstva treba da se upotrebe kod Ministarstva za rad i socijalna pitanja, i to u stavci za socijalna davanja za porodicu sa decom. Mislim da u ovim trenucima velike ekonomske krize, kada ogroman broj ljudi ostaje bez posla, preko potrebna i potrebnija su ova sredstva tim porodicama čiji hranitelji, tako da kažem, ostaju bez posla. Mi imamo trend da praktično svakog meseca negde oko 800 firmi bude blokirano, da oko 10.000 radnika ostaje bez posla. Sve je veća potreba tih ljudi za određenim socijalnim davanjima. Čudi me da Ministarstvo nije pokazalo volju da prihvati ovaj amandman. Pogotovo u vreme kada pada društveni proizvod sa 3,5% planiranih, da je sama ministar rekla da će da bude negativan trend na –2%, a neke procene su da će da bude čak -5%, možda čak i -10%. Očigledno je, i time završavam, da je ova Kancelarija za saradnju sa medijima preko potrebna Vladi da prikazuje jednu virtuelnu Srbiju u kojoj sve cveta. Videli smo pre neki dan da je gromoglasno najavljeno i u svim izveštajima išla reciklaža jednog automobila Jugo, da se praktično stvar privid da sve radi, a u suštini imamo svakog meseca da najmanje 10.000 radnika ostaje bez posla.
Hvala. Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo Jadranko Vuković Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 5. amandman je podneo Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 5. amandman je podneo Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 5. amandman je podneo Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 5. amandman je podneo Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 8. amandman je podneo poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 8. amandman je podnela Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 8. amandman je podnela Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 9. amandman je podneo Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 9. amandman je podneo Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 9. amandman je podnela Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 9. amandman je podneo Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 9. amandman je podneo Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 11. amandman je podneo Milorad Krstin. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 12. i 25. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Milentijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Vladimir Milentijević.
Gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dolazim sa KiM i morao sam da reagujem ovim amandmanom u ime poslaničke grupe DSS na prvi rebalans budžeta za 2009. godinu. Možda ne bih morao, da budžet za 2009. godinu nije smanjen za 36% u odnosu na 2008. godinu, a što se KiM tiče. Podsetiću vas da je Ministarstvo za Kosovo i Metohiju izradilo tekst strategije održivog opstanka i povratka Srba i nealbanaca na KiM. Strategijom se obuhvata ekonomski razvoj za period 2009 -2015. godine. Pošto za održivu strategiju nisu predviđena sredstva, predložio sam amandman sledeće sadržine – u članu 5. razdeo 12. funkcija 160 EK 499 – sredstva rezerve, iznos od 1.575.000.000 menja se iznosom od 1.075.000.000. U istom članu razdeo 25. Ministarstvo za KiM, funkcija 110, ekonomska klasifikacija 551, iznos od 185 miliona 077 menja se iznosom 685 miliona 077, što znači da ovim amandmanom sredstvima od 500 miliona dinara podržavam strategiju održivog opstanka i povratka Srba i nealbanaca na KiM. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 12, 14 i 55. amandman je podneo narodni poslanik Arsen Đurić. Reč ima gospodin Arsen Đurić.
Gospodine predsedavajući, gospođa ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe DSS podneo sam amandman na član 5. Predloga zakona, kojim sam predložio da se sredstva budžetske rezerve smanje za 500 miliona i da se za 100 miliona smanje sredstva kod Uprave za zajedničke poslove republičkih organa, usluge po ugovoru za 100 miliona, a da se za tih 600 miliona povećaju subvencije u poljoprivredi. Naime, budžetom Republike Srbije za 2009. godinu sredstva za subvenciju u poljoprivredi su značajno smanjena u odnosu na 2008. godinu, a vi rebalansom budžeta predlažete dodatno smanjenje tih sredstava, čime će naši poljoprivredni proizvođači biti dovedeni u izuzetno tešku situaciju, naročito posle potpuno pogrešne odluke Vlade o jednostranoj primeni trgovinskog sporazuma, čime su naši poljoprivredni proizvodi izloženi konkurenciji poljoprivrednim proizvodima iz zemalja EU, gde su subvencije daleko veće i po nekoliko puta veće nego kod nas. Smatram da u uslovima ekonomske krize treba povećati ova sredstva, kako bi se olakšao položaj naših poljoprivrednih proizvođača i zato vas još jednom pozivam da razmislite i da prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 12. i 14. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Hvala, gospodine predsedavajući. Mislim da kako se pojavim ovde i gospođa Dragutinović sa druge strane, mislim da ona zna o čemu ću da pričam, pošto je ona kao jedna razumna žena u decembru pomogla poprilično oko ovog problema koji sam tada navela. Ponovo ga podvlačim zato što asocijacije veterinara traže moju pomoć, jer smatraju da ugrožavate zdravlje građana Srbije. Da bih bila što jasnija, počeću od nekih vrlo jednostavnih promera. Poznato vam je da u poslednjih mesec dana šverc piletine sa Kosova i u drugim delovima Srbije je bio izuzetno veliki problem od koga su šverceri imali i te kako mnogo dobiti, a zdravlje građana Srbije je bilo i te kako ugroženo, naročito zdravlje trudnica i dece. Naravno, radi se o američkoj piletini koja je puna hormona i koja ne može da ide na evropsko tržište, ali kao što vidite, na srpsko tržište može da ide i da ugrožava zdravlje građana Srbije. Drugi moj primer je ova poznata priča od pre nekoliko dana, virus svinjskog gripa, od kojih je u Meksiku umrlo 80 i više ljudi i koji, pošto je svet globalno selo, i te kako realno može da ugrozi život građana Srbije. Moram da kažem još jednu stvar. Pitanje je ovde šta radi Vlada Srbije? U decembru poslanici DSS su ubeđivali Vladu da poveća sredstva u budžetu za primarnu zaštitu zdravlja životinja i ona je delimično to uvećala, ali s obzirom da ste imali 780 miliona duga, ta sredstva nisu bila dovoljna ni tada za primarnu zdravstvenu zaštitu životinja. Ako gledate nacionalni program preventive zaštite zdravlja domaćih životinja, taj program bi, ako se kompletno sprovodi, koštao dve milijarde i 640 miliona, a vi ste i sredstvima rebalansa opredelili samo milijardu i 806 miliona 322 hiljade. Moram da kažem da svako normalan može da zamisli kakve probleme može da napravi to što nećemo imati primarnu zaštitu zdravlja domaćih životinja, kakve posledice mogu da nastanu za stočni fond, za zdravlje građana Srbije, a i te kako mogu da nastanu i za status Srbije u EU, kojoj vi kažete da težite i želite da prodajete proizvode od životinja. Moram još jednu stvar da vas podsetim, preventiva je kao i uvek najjeftinija, a naročito je značajno, pošto vidim da je to vaša poštapalica, da nema alternativu, očigledno je da preventiva u zaštiti zdravlja domaćih životinja nema alternativu. Podsetiću vas samo na ekonomske parametre. Sanacija jedne zaraze, samo jedne zaraze i uništavanje životinja jeste nešto što košta 12 puta više nego ako u preventivi opredelite ta sredstva. Neću da govorim o drugim parametrima, koliko izlažete građane Srbije opasnosti da budu bolesni i sve ostalo. Moram da vas podsetim na još jednu činjenicu, gospodo. Danas je kraj aprila, preventiva zaštite zdravlja domaćih životinja nije ni započela, a vi uveliko niste platili dug koji ste imali prema veterinarskoj službi. Iskreno vas molim i ponovo apelujem na to što vi kao razumna žena razumete ovo o čemu ja danas pričam, dakle, molim vas da o tome zaista povedete računa. Vidim da ste u obrazloženju zbog čega ste odbili moj amandman napisali da ste rebalansom predvideli više sredstava nego što je budžetom bilo opredeljeno. Tako je, ali ponovo niste uzeli u obzir dug koji ste napravili prema ovoj službi u protekloj godini i ja moram da vam kažem da preventivna zaštita bilo koje bolesti nije počela. Dakle, vodite računa o tome i molim vas nađite načina da usvojite ovaj moj amandman.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 13. amandman je podneo Gojko Radić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 14. amandman je podneo Oto Kišmarton. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 14. amandman je podneo Saša Maksimović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Maksimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, poštovana gospođo ministar, amandman koji sam podneo u ime poslaničke grupe Napred Srbijo-Tomislav Nikolić odnosi se na Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, a u delu koji se odnosi na Generalni sekretarijat, odnosno na probleme vodoprivrede. Praktično, predložio sam brisanje sredstava Generalnog sekretarijata iz jednog vrlo jednostavnog razloga. Nažalost, država Srbija nema dovoljno sredstava za finansiranje osnovnih elemenata poljoprivredne proizvodnje, odnosno njenih neophodnih činilaca, tako da je praktično ovim amandmanom predviđeno ukidanje nepotrebne administracije, a u korist, svakako, poljoprivrede. Kada je u pitanju uloga države u oblasti korišćenja i zaštite voda, kod nas se javljaju brojni problemi. Ovi problemi sud delimično institucionalne, ali prevashodno finansijske prirode. U Srbiji postoje institucije za gazdovanje i upravljanje vodama, ali one nisu dovoljno prilagođene savremenom konceptu organizacije vodoprivrede. Međutim, mnogo je ozbiljniji problem finansijskog stanja vodoprivrede, kao i nažalost cele poljoprivrede, jer je ona, najblaže rečeno, u veoma teškom položaju. Moglo bi se pomisliti da je to u stvari i neminovno, s obzirom na globalnu ekonomsku, ali i na ekonomsku situaciju u Srbiji. Međutim, SNS je mišljenja da je stanje gore nego što bi to čak i smelo da bude, čak i u ovakvoj ekonomskoj krizi. Osnovni problem je tu tome što u najvišim organima vlasti nema dovoljno razumevanja za vodoprivredu, pa iz tog razloga nam je i prisutna samo gospođa ministar finansija, ali ne i neko iz Vlade, odnosno ministar nadležan za poljoprivredu, uz svo poštovanje gospođe ministar finansija. Mislim da niste adekvatan sagovornik, barem na temu poljoprivrede, mislim da ćete se složiti sa mnom. Ne znam koliko sve ovo ima svrhe. Ne sme se vodoprivreda zapostaviti dok se ne reše neki drugi privredni problemi, jer se time može ugroziti praktično razvoj celokupne privrede. Dolazim iz opštine Novi Bečej, preblizu mi je naseljeno mesto Jaša Tomić da bih ga tako lako mogao zaboraviti, mislim da ćete se svi setiti. Upornim smanjivanjem sredstava Ministarstva poljoprivrede u ovom delu koji se odnosi na vodoprivredu postoji mogućnost, pogotovo u siromašnoj državi kakva je Srbija, u trenucima krize da dođe do, nažalost,nečega sličnog. Ovo bi bio izazov ne samo vodoprivredi već državi i društvu. Mislim da vremena više nemam, pa ću morati malo da skratim, u očekivanju našeg postepenog uključivanja u Evropu, srpska vodoprivreda mora imati viziju, kako biste vi to rekli, evropske budućnosti. Polazeći od tog dugoročnog cilja mora se blagovremeno početi sa pripremama za prihvatanje implementacija evropskih institucionalnih i finansijskih modela u svojstvu vodoprivrede, kao tehničkih i ekoloških standarda u svim vodoprivrednim aktivnostima, ali i obezbediti građanima Srbije vodu za piće, za šta vi slabo marite. Iz tog razloga sam u ime SNS podneo ovaj amandman. Nadam se da ćete imati dovoljno sluha i ovaj amandman prihvatiti. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 5. razdele 14. i 15. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Reč ima gospodin Mašić.
Gospodine potpredsedniče, gospođo ministre, gospodo narodni poslanici, molio bih vas ako možete odmah na početku koliko imamo ovih stranačkih minuta na raspolaganju?
Još četiri puna minuta plus dva.
Zahvaljujem. Ispred poslaničke grupe Napred Srbijo sam podneo amandman na Razdeo 14. ekonomsku klasifikaciju 4.5.1. koja se odnosi na subvencije, jer naše mišljenje kao poslaničke grupe je krajnje ne prihvatljivo da se u ovom obimu, kako je predviđeno rebalansom budžeta, umanje sredstva Agrarnog budžeta i pogotovo sredstva koja treba da se odnose subvencioniranje poljoprivredne proizvodnje i to iz više razloga. Prvi razlog je svakako neizmireni dug prema poljoprivrednim proizvođačima iz 2008. godine,trenutno je u visini od oko dve milijarde dinara. Ovo što je gospođa Vojnićrekla i ranije nešto gospodin Batić, da dugovanja veterinarskoj službi postoje kao ne izmirena, apsolutno stoji. Istine radi, negde polovina je izmirena, oko 500 miliona, ali još oko 500 miliona je dug koji je ne izmiren. Upravo realizacija programa zdravstvene zaštite životinja treba da krene, tj. trebala je već da krene, a veterinarska struka ne može raditi ako nema sa čim raditi. Ono što je još gore jeste što pored ovih ne izmirenih sredstava, naša zemlja mora, kao i sve druge, pomoći ovu jednu od najznačajnijih privrednih delatnosti u našoj zemlji i to pre svega kroz to tzv. tržišno subvencioniranje ili tržišne mere, plaćanje po jedinici površine. Obećanje je da će se isplaćivati 12.000 dinara po ha. Trenutno imamo registrovanih oko 333.074 gazdinstva sa 1.600.000 ha obradive zemlje. Ako se samo to pomnoži sa 12.000 dinara može se videti koja je to cifra. Dalje, treba da se omogući, podstiče, izvrši podsticaj genetskog unapređenja stočarstva, isplata premija za mleko. Podsticaj izvoza poljoprivrede, pored svih teškoća koje ima je ostvarila tokom 2008. godine spoljnotrgovinski suficit. Nabavka opreme, mehanizacije, podizanje dugogodišnjih zasada itd, sve je to nešto iziskuje mnogo veća sredstva nego što su planirana. Čak i ovo dato obećanje o angažovanju 4.600.000.000 iz Fonda za razvoj poljoprivrede je na dugačkom štapu, jer je to nešto što bi trebalo da se realizuje, da li će se realizovati sve zavisi kakvaće biti budžetska realizacija i da li će nas čekati na jesen novi rebalans budžeta. Prema tome, trebalo je imati sluha i prihvatiti ovaj amandman, sa pozicije Ministarstva za ekonomiju, u delu koji se tamo odnosi na subvencije, prebaciti ovde za oblast poljoprivrede. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Tomislav Nikolić, predsednik poslaničkog kluba Napred Srbijo.
Dame i gospodo narodni poslanici, voleo bih da možemo da raspravljamo o zaštiti životinja zato što je to jedna oblast koju je zanemarila gospođa ministar finansija. Čak i odgovorom zašto ne prihvata amandman rekla je da je to prepušteno Ministarstvu za ekonomiju, koje je opredelilo u šta treba ulagati sredstva da bismo imali ravnomeran privredni razvoj ove godine. Ispada da mi sredstva namenjujemo za privredni razvoj, a ne za preživljavanje. S tim u vezi moram, u okviru vremena koje pripada poslaničkoj grupi, da vas upoznam da vi ni ljude niste zaštitili, pa zato ne brinete ni o tome kako ćemo zaštiti stoku. Naime, danas je delegacija SNS boravila u Novom Pazaru. Obišli smo ljude očajne. U vaše ime sam bio tamo, potresen situacijom i ono što sam kod tih ljudi video. Obišli smo Zorana Bulatovića, koji je samopovređivanjem skrenuo pažnju srpske javnosti na problem koji traje 16 godina. Molim vas, gospođo, verovatno ćete biti u timu koji treba da rešava taj problem, u stanju u kojem se nalaze spremni su da ostanu uz svog očigledno sindikalnog lidera, mada je to udruženje tekstilaca, ne sindikalna organizacija, ali svejedno, i spremni da mu dokažu da su i sami posvećeni žrtvovanju da bi nama, koji to ne osećamo, dokazali koliko je teško kada 16 godina ni jedan dinar primanja nemate, ili kada vas država prevari, pa vam obeća rešavanje problema, vi ne tužite i ne povedete sudski spor, a država vas prevari. Najpre, molim gospodu novinare da Zorana Bulatovića ne nazivaju ludakom, radi se o jednom veoma inteligentnom i pametnom čoveku, fizički na ivici izdržljivosti, ali mentalno potpuno zdravom, koji je uspeo da zatalasa srpsku javnost i bezdušnike koji o problemima tekstilaca u Novom Pazaru ne znaju ništa. Ima ih oko 1.400,1.000 Muslimana, 400 Srba, i svi su kao jedna duša i svi traže da problem bude rešen. Obećali su nam do petka, molim vas, gospođo, da utičete na to, do petka neće radikalizovati svoj štrajk, od petka ne garantujem ništa. Imate dovoljno vremena, imate dovoljno podataka, morate to malo timski, nekoliko ministarstava da se uključe. Problem je ogroman. Znam da nemate sredstava u budžetu da ispravite sva dugovanja koja država prema njima ima, čak i po sudskim rešenjima, ali krenite od majki sa decom, krenite od starih i nemoćnih, ispravljajte tu nepravdu. Inače, na licima ljudi koje sam danas sreo video sam odlučnost da urade sve sa sobom ne sa drugima. Imajte to na umu, ne čine to iz hira, ne čine to zato što ih ne boli, nego to čine samo zato da bi nama koji još uvek mnogo lepo živimo u ovoj Srbiji skrenuli pažnju da postoje ljudi koji nemaju šta danima, godinama da odnesu svojoj deci. Zato vas molim, manite se priča o razvoju, manite se priča o prosperitetu, ovo je godina u kojoj treba da preživisvaki građanin Srbije, prvo oni najsiromašniji, pa onda i svi ostali, pa i mi koji imamo solidna i stabilna primanja svakog meseca istog dana. Verovatno ćete praviti rebalans budžeta. Okanite se budžetskih korisnika koji su tu ušli pre 20-30 godina, pa sada po automatizmu imaju sredstva i po automatizmu ste im skinuli 26%, pa se sada nama hvalite kako su dobili manje 26% nego što je budžetom bilo predviđeno. Dakle, bez namere da na bilo koji način politički delujem na vas, na vas apelujem kao na, pretpostavljam, majku, izvinite ako niste, zaista ne znam vašu situaciju. Bilo je mnogo male dece tamo, čiji su se roditelji zatvorili i više ne žele nikakav kontakt ni sa kim, pa ni sa svojom decom, da ih ne bi odvratila od namere, a verujte da ih ima preko 50 koji su potpuno odlučno ušli u ono što je prvi pokrenuo Zoran Bulatović. Dakle, moram da apelujem na vas da pokrenete i gospodina Cvetkovića, i onog predsednika Vlade što sedi ovde na Andrićevom vencu, da uradite sve što je moguće. Verujte, za takvu jednu odluku imaćete bar podršku SNS, za druge ne znam. Hvala vam.
Na član 5. Razdeo 14. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. Razdeo 14. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 14. i 15. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Reč ima gospodin Popović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, neprihvatljivo je zaista, to ću ponoviti već peti put, da se smanjuju izdvajanja za privredu. Kako ćemo stimulisati privrednu aktivnost ako smanjujemo izdvajanja za privredu? Ministarstvu ekonomije smanjujemo za devet milijardi, i to je možda jedina dobra stvar, jer neće otići na neka skijališta i na neke projekte našeg ministra. Generalno, smatram da je to pogrešno kao princip – NIP-u je smanjeno 9 milijardi, poljoprivredi 4,5 milijardi. Naravno, drugo je pitanje kako se ta sredstva koriste. Znamo da je Ministarstvo ekonomije uvelo neki novi princip državnog preduzetništva. Uskoro kako su krenuli da kupuju opremu za Bor, kako su krenuli sa „Fijatom“, ovaj proces privatizacije je bio potpuno nepotreban i mi ćemo uskoro, umesto Agencije za privatizaciju, to ponavljam već treći put u Skupštini, imati agenciju za upravljanje preduzećima u državnom vlasništvu – možda je i to sudbina, ne znam. Naravno, u ovom amandmanu bih kao napomenu rekao jednu stvar oko zaštite domaćih proizvođača – to su ove javne nabavke i tenderi. Danas domaći proizvođači su zaista u jednom potpuno neravnopravnom položaju na ovim javnim nabavkama, jer osim tog preferencijala od 20%, nije tačno definisano šta je domaći proizvod. Domaći proizvod ima svoju supstancu, on mora da ima u nekim državama 51% domaće proizvodnje ili 75% - to je sada stvar rasprave. Ne možemo nedefinisano nemati jasno – šta je to domaći proizvod. Dođu inostrane firme, otvore ovde neku ćerku firmu ili predstavništvo i proizvod koji su praktično uvezli i koji je 99% inostrani prodaju ovde takođe kao domaći proizvod sa preferencijalom. Takođe želim da kažem da je vrlo važno reći da je možda danas, u uslovima ekonomske krize, državni protekcionizam, koji je bio kao negativna kategorija ili ekonomski patriotizam o kome se uvek govorilo – to više nisu floskule, to treba da bude suština onoga što ova vlada treba da radi i ova država, jer mi moramo da zaštitimo domaću proizvodnju. Tako treba razmišljati i o tim preferencijalima većim od 20%. Možda je mnogo 30%, ali 25% bi verovatno bilo realno. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 15. i 20. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Reč ima gospođa Banović. Izvolite.
Amandmanom predlažem povećanje sredstava za Ministarstvo za nauku i tehnologiju, i to povećanje od 35 miliona dinara. Povećanje, odnosno sredstva bi bila skinuta sa razdela Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, funkcija – turizam, i to dotacije nevladinim organizacijama. Na toj funkciji bi ostalo deset miliona dinara. Mi smo malopre dobili obrazloženje zašto su naši amandmani odbijeni – ovaj amandman je odbijen, odnosno ne prihvata se iz razloga što bi se smanjenjem sredstava, znači nevladinim organizacijama, ugrozila aktivnost ovog ministarstva u oblasti turizma. Molim vas, nadam se da turizam u Srbiji ne zavisi od aktivnosti nevladinog sektora i udruženja građana. Tako da ovo vaše obrazloženje za mene nije prihvatljivo. U teškim vremenima nauka mora da ima prioritet i mora se izdvajati više sredstava za istraživačke projekte. Poslanicima DSS se svakodnevno obraćaju pojedini instituti. Mislim da se i ostalim poslanicima obraćaju. Navešću Udruženje istraživača Instituta humanističkih nauka, Instituta za multidisciplinarna istraživanja i Instituta za fiziku. Svi naučni instituti u Srbiji već četiri meseca imaju problem elementarnog funkcionisanja – kasne zarade zaposlenim istraživačima; sredstva za materijalne troškove uglavnom kasne i ne isplaćuju se redovno i potpuno su izostala sredstva za naučna istraživanja, odnosno za projekte. Uglavnom, ovi instituti mnogo zavise i žive od projekata u kojima učestvuju. Dakle, naučni instituti su najvredniji intelektualni resurs naše države. Svesna sam dubine ekonomske krize, ali nijedno društvo u istoriji nije rešenje za svoje probleme tražilo u uništavanju onog najboljeg što poseduje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. Razdeo 15. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš, koji ima reč
Poštovane dame i gospodo, poštovana ministarka, podneo sam amandman na član 5. razdeo 15 – Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. Suština je da se usluge po ugovoru, koje su predviđene za ovo ministarstvo sa 200 miliona smanje na 50 miliona. Bez obzira na vreme, voleo bih da pročitam obrazloženje, pošto mislim da će građanima, kada ovo budu gledali u odloženom snimku, biti veoma interesantno kako zvuči obrazloženje – zbog čega se odbija amandman da se samozvanom premijeru, ministru finansija, ministru ekonomije, portparolu Vlade smanje ova sredstva? Kaže– amandman se ne prihvata, imajući u vidu da je Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, sada dalje kaže, u skladu sa svojim poslovima iz svoje nadležnosti, praćenje i analiziranje privrednog sistema u oblasti privatizacije, koordinacije poslova u vezi sa vlasničkim povezivanjem preduzeća sa investitorima, predlaganje pravaca svojinskog, organizacionog ili finansijskog restrukturiranja preduzeća, kreiranja strategije i mera ekonomske politike za upravljanje industrijskim razvojem, sprovođenje usvojenih programa i mera, ekonomske mere za poboljšanje opštih uslova i … trla baba lan do preksutra ovako piše u obrazloženju. Kakvo je ovo obrazloženje? Suština je, lepo kažite – ne smemo da diramo Mlađana Dinkića, srušiće nam Vladu ako mu uzmemo bilo koji dinar. Vi ste kao njemu smanjili26%. Ukinite to ministarstvo. Spojite ga sa Ministarstvom finansija, tako je bilo nekada. Samo pre par godina je bilo Ministarstvo finansija i ekonomije, pa se znalo ko šta radi. Sada ministar ekonomije i regionalnog razvoja vodi Vladu, pojavljuje se kao portparol, premijer, obećava umesto vas, gospođo ministarka, pre neki dan. On je rekao da je on garant da se neće se dizati PDV. Pitao sam ga – ko ste vi, kada možete tako nešto da garantujete? On je samo ministar za ekonomiju i regionalni razvoj, doduše i potpredsednik Vlade, ali nije on taj koji o takvim stvarima odlučuje. Dvesta miliona dinara je na ovoj stavci usluge po ugovoru. (Predsedavajući: Vreme.) Rekli ste, gospodine predsedavajući, 15 minuta.
Ne, ovo je vreme koje ide po amandmanu.
Hvala, neću više govoriti.
Na član 5. Razdeo 15. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. Razdeo 15. amandman je podneo Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. Razdeo 15. amandman je podneo Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. Razdeo 15. amandman je podneo Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. Razdeo 15. amandman je podneo Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. Razdeo 16. amandman je podneo Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, Odbor za finansije je podneo amandman na član 5. Razdeo 17. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 5. Razdeo 17. amandman je podneo Zoran Šami, koji ima reč.
Dame i gospodo poslanici, gospođo ministar, podneo sam amandman čija je suština da se u razdelu Ministarstva za infrastrukturu obezbedi novac, bar tri milijarde dinara, za izgradnju Koridora 10. O tome sam nešto govorio kada sam govorio u načelu o budžetu za 2008. godinu, tu su bila predviđena sredstva od pet miliona dinara iz NIP-a i ona su ukinuta. Podsetiću, Koridor 10 nije samo izgradnja puteva, to je izgradnja pruga na tom istom koridoru. Poznata je stvar da u uslovima ekonomske krize, a kako kaže Vlada motiv za donošenje rebalansa jeste ekonomska kriza koja je nesporna, svi se trude da otvore što više javnih radova. Vrlo jednostavnom logikom, svaki dinar uložen u javne radove se po pravilu, gotovo u celini, vraća državi. Oni koji rade na javnim radovima novac troše u državi. Država uzima doprinose i poreze na plate, uzima deo koji se potroši na PDV, na razne akcize, pa se taj krug još koji put okrene, jer oni koji troše opet obezbeđuju nekom drugom da zaradi, a ostaje iza tog posla autoput ili pruga. Moram da kažem da mi imamo hiljade kilometara autoputeva, a nažalost nemamo, da bi trebalo izmisliti šta bi trebalo graditi, a mi imamo toliko kandidata za izgradnju da ne vredi da vas u to uveravam. Verujem da to svi znaju. Kada je reč o železnici, koju ovde malo ko spominje, vozovi na železnicama danas idu prosečno 10 kilometara sporije nego 1936. godine. Razlog tome su propale pruge. Pouzdano znam da u Srbiji ima bar 200 kilometara pruga na kojima vozovi ne smeju da idu brže od 20 kilometara na sat. Pri tom, saobraćaj je, rekao bih, najvažnija strateška prednost naše zemlje koju valja koristiti i da nema ekonomske krize, a pogotovo u uslovima ekonomske krize. Veoma mi je žao što se za izgradnju puteva i pruga na Koridoru 10 nisu iz budžeta izdvojile mnogo veće pare. Imalo bi to odakle, pravo da vam kažem, moje kolege poslanici iz DSS, ali i iz drugih stranaka su ukazivali na brojna mesta na kojima je moguće takve stvari raditi. Na kraju, obrazloženje Vlade da bi time tobož oštetili Železnice Srbije, preduzeće koje ovaj budžet Srbije dotira svake godine za 100 miliona evra. Mora da ih dotira, dotiraće i više, jer će vozovi vrlo brzo da stanu, ako se u Koridor 10 ne bude ulagalo. Prema tome, veću ćemo uslugu učiniti Železnicama Srbije da im napravimo puteve, odnosno pruge sa kojima je moguće vrlo realno od Beograda do Niša doći za jedan sat, onda bi svi putovali od Beograda do Niša vozom. Ali, ako treba da se klackate pet i po sati do Niša, onda naravno niti će oni imati putnike, niti će moći nešto da zarade i večito će biti na jaslama države. Prema tome, moj je apel da se pronađu dodatna sredstva i da se intenzivira rad na Koridoru 10, jer je to upravo ono što je jedan aktivan odnos u odnosu na ekonomsku krizu.
Na član 5. razdeo 18 amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 18 amandman je podneo Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 19 amandman je podneo Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 19 i 55 amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Reč ima gospodin Pejčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovana ministre, uložio sam amandman na član 5. iz više razloga. Prvi razlog je što iz ovog amandmana stoji preko 15 hiljada potpisa ratnih vojnih rezervista, koji kažu za sebe, pre svega, da su diskriminisani, da su građani drugog reda, da su obmanuti, da su prevareni u toku izborne kampanje. Naime, o čemu se radi? U toku predizborne kampanje naš predsednik suveren Boris Tadić obišao je Toplički okrug i da se tamo ne bi radikalizovali protesti ratnih vojnih rezervista iz Topličkog okruga, njima je u vidu socijalne pomoći podeljena određena svota novca i obeštećeni su. To traže i ratni vojni rezervisti iz Leskovca. Drugi zahtev zbog čega sam podneo ovaj amandman je zaključak Skupštine opštine Leskovac, koja je na zadnjoj sednici koja je otprilike završena pre desetak dana, donela jedan zaključak i prosledila ga Vladi Republike Srbije, da po hitnom postupku reši problem ratnih vojnih rezervista sa juga Srbije, tačnije iz Jablaničkog okruga. Očekujem da ovaj amandman podrže i moje kolege, poslanici iz pozicije, naročito iz DS, koji su pričali u toku predizborne kampanje da će rešiti problem ratnih vojnih rezervista i da će oni i dalje biti obeštećeni.Naime, 300 miliona koje sam opredelio za ratne vojne rezerviste odnose se na prvu ratu, dok država ne reši sistemski ovaj problem, a ovaj problem je izuzetno kompleksan. Nadam se da će država u što skorije vreme rešiti ovaj problem. Takođe, pretpostavljam, gospođo ministar da ćete prihvatiti ovaj amandman, jer od vas to očekuju 15.000 ratnih vojnih rezervista iz Leskovca. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 20 amandman je podneo Mileta Poskurica. Reč ima dr Poskurica.
Dame i gospodo, mi iz SNS smo hteli da poziciju u članu 5. razdeo 20, radi se o Ministarstvu za nauku, klasifikacija 424 - specijalizovane usluge, protivno inače uvaženoj praksi, uvećamo za milijardu i po dinara, i to tako što ćemo novac uzeti sa pozicije ministra Dinkića. Naravno, mogao je ovaj amandman i da ide tako da bi se išlo na razdeo 15 i odatle skinulo milijardu i po, prebacilo na nauku, ali ne bismo mogli na taj način da pokažemo tačno šta smo hteli da transparentnije ukažemo nego na ovaj način, da je nauka zaista u nezavidnoj poziciji, da manje od 1%, 2% ili 3% budžeta se izdvaja za nauku, u uslovima u kojima bar 50 naučnoistraživačkih institucija i organizacija i dve do tri hiljade ljudi zaposlenih ne prima ni plate, čak ni za februar nisu dobili plate, gde nemaju osnovnih sredstava za materijalne troškove, gde je skoro na sajtu osvanuo podatak da ih Ministarstvo poziva da potpišu ugovor o stipendiranju. Zašto ovo menjamo? Stavku koju menjamo iznosi 90% opredeljenih sredstava za Ministarstvo nauke. Nešto se iz toga bitno finansira. Ovo je izuzetak. Pravilo po kome se sve i svašta finansira iz specijalizovanih usluga, protiv čega jesmo, i ova pozicija uzima negde 50% svih sredstava specijalizovanih usluga. Ali je, uslovno rečeno, najtransparentnije i najjasnije prikazano kako se troši u Ministarstvu nauke. U vrlo neugodnoj poziciji su oni koji se sada spremaju da jednu nakaradnu koncepciju bolonjskog školovanja dovrše. Moraće zakon da menja i tu mnogo toga. To će biti verovatno deca sa velikim prosekom, deca koja će teško završiti školovanje, jer im Vlada sprema novo iznenađenje, a to je veća školarina. Master studije će biti maltene privatno plaćanje. Kada nekako završe i ne ostanu na fakultetu iz razno-raznih razloga, najčešće jer nemaju dobre veze rođačke, pokušavaju da nađu sreću na institutu. Tamo ih čeka iznenađenje, minimalne finansije, nemaju šanse na čemu da rade, kako da rade, sa kojom opremom. Jako teška situacija. Naravno da privatizacija i generalni koncept u kome se nalazimo od 2000. godine mnogo doprinose ovome, ali vredi nešto učiniti i poboljšati pozicije, jer njihovi vlastiti prihodi su svega oko četiri i nešto miliona, a donacije iz inostranstva oko 70 miliona. Velika je diskriminacija i treba ih na ovaj način pomoći.
Na član 5. razdeo 21 amandman je podneo narodni poslanik Vučeta Tošković. Reč ima gospodin Tošković.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije podneo sam amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu. Amandman se odnosi na član 5. razdeo 21, Glava 21.1, funkcija 560 i kaže – briše se. Kada bi jednostavno rekli zašto smo taj amandman podneli, kažemo da nije vreme da se razmećemo, da je ekonomska kriza u jeku i da smo mogli da planiramo unapred da se ovakva agencija ne formira, bez obzira što smo doneli Zakon o ministarstvima i formirali agenciju. S obzirom da računam da je Vlada, pogotovo njen ministar za finansije, kao dobar direktor dobre firme ili kao jedan domaćin dobre kuće, da sve predviđa šta sve treba da uradi, a ne da ga zateknu problemi, koji su nas u ovom trenutku zatekli i ovako se ponašamo, razmećemo se sa tim budžetom kao da je on u nekom velikom obimu i možemo njime da se ponosimo. Predlažem amandmanom da se taj deo briše, a u obrazloženju Vladekaže da se amandman ne prihvata iz razloga što je Agencija za zaštitu životne sredine osnovana Zakonom o ministarstvima. To se podrazumeva.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 21 amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 22 amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 22 amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Reč ima gospodin Čolaković.
Poštovani predsedavajući, poštovano predsedništvo, poštovana ministarko i predstavnici Vlade, uvaženi narodni poslanici, pre nego što pređem da kažem nešto o amandmanu, zamolio bih uvaženu ministarku da se provere činjenice koje je potpredsednik Skupštine, narodni poslanik Radojko Obradović, ovde danas izneo, vezano za priliv sredstva i plan fonda PIO. To ćemo pokušati takođe u okviru fonda da proverimo. U vezi sa amandmanom koji sam podneo, sada sam dobio i odgovor s kojim se ne mogu složiti. Naime, o čemu se radi? Imamo tu dve stvari. Direktni troškovi Univerzijade u Beogradu su tačno isplanirani i precizirani ovde. Uporedo sa Univerzijadom održava se jedno isto tako važno takmičenje za Republiku Srbiju, kao što je Univerzijada, ako ne i značajnije. To je Evropsko prvenstvo za mlade u atletici. Novi Sad, kao grad domaćin, uložio je ogromna sredstva za to takmičenje, takođe i AP Vojvodina. Ministarstvo za sport i omladinu je takođe izdvojilo deo sredstava u prošloj godini. Ovde idemo sa dve stvari. Odgovor je da su planirana sredstva koja sam predložio planirana u stavci – dotacije ili donacije nevladinim organizacijama, što će reći sportskim savezima, ali sportski savez koji je formalni organizator takmičenja ima svoje obaveze prema ovom takmičenju, a direktni troškovi su vezani za grad Novi Sad, odnosno mesto održavanja. Postavlja se pitanje – kakva je obaveza, kao organizatora, Atletskog saveza Srbije u odnosu na Evropsko prvenstvo za mlade u Novom Sadu? Ako su to ta ista sredstva, onda to nije odgovor koji je meni dat, to nije moja ideja. Moja ideja je da se izdvoje sredstva kao za Univerzijadu. Znači direktan transfer organizatorima u Novom Sadu, a ne preko Atletskog saveza, koji inače ima obavezu, da li je 40 miliona ili ne, to je druga stvar, u okviru njihovog finansijskog fonda. Hoću i to da kažem, ovde se gleda dvosmerno, jedno je Univerzijada, drugo je Atletsko prvenstvo, i to sa različitim aršinima. Mi to ne možemo prihvatiti. Molimo vas da u vezi sa ovim se dobro objasnimo, ako su to direktna sredstva koja se daju za organizaciju organizatoru u Novom Sadu, onda nemamo ništa protiv, ja ću ovo prihvatiti, ali sumnjam u to da će se Atletskom savezu i Atletski savez na osnovu ovoga ovde što piše izdvojiti toliko sredstava. On takođe ima obavezu da izdvoji sredstva za ovo prvenstvo. Molim vas da to imate u vidu i do dana za glasanje ću konsultovati sportske organizacije i organizatora i tada ću se opredeliti da li ću dati glas za ovaj deo budžeta, odnosno za budžet u celini. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 22 i 55 amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Reč ima gospodin Tomić.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministre, poštovane kolege narodni poslanici, radi se o prenosu sredstava iz ekonomske klasifikacije 511, iz člana 5, razdeo 55, o prenosu 50 miliona dinara. Predlažem da se ova sredstva iskoriste za izgradnju terena za male sportove u svim opštinama Južnobačkog okruga, koje bi koristile osobe sa invaliditetom. Koliko je poznato, u Srbiji postoji aktivnih sportista, govorim o osobama sa invaliditetom, stotinak, a rekreativaca oko 1.000. U kolektivnim sportovima smo zastupljeni samo u košarci u kolicima, a u Italiji, recimo, postoje četiri lige za košarkaše u kolicima. Kod nas nema uslova za treniranje, pa se i ovo malo klubova gasi. U Zrenjaninu i Somboru su ugašeni klubovi, u Novom Sadu deluje jedan, u Beogradu dva i u Čačku jedan. Paraolimpijske igre su održane prošle godine u Pekingu, u stonom tenisu smo osvojili srebro i četvrto mesto u bacanju diska, to je ono što je svima poznato. Puna su nam usta brige o osobama sa invaliditetom, po tome je pogotovo bila poznata stranka G17 i nadam se da će ona podržati ovaj amandman. U obrazloženju odbijanja ovog amandmana Vlada Republike Srbije kaže – amandman se ne prihvata iz razloga što nije u skladu sa globalnom politikom smanjenja ukupnih javnih rashoda. Kad govorimo o javnim rashodima, moram podsetiti, danas je bilo dosta priče i o Vojvodini, a ovaj Južnobački okrug o kome govori moj amandman je, naravno, u sklopu AP Vojvodine, 2000. godine je bilo sedam pokrajinskih sekretarijata, danas ima 17. Kada tome dodamo i broj republičkih ministarstava i 27 članova Vlade Republike Srbije, o kakvoj mi to politici smanjenja ukupnihjavnih rashoda govorimo? Konkretno, ne znam koliko je javnost obaveštena da ovaj nedavno usvojeni budžet Vojvodine predviđa povećanje i poslaničkog paušala za 20%. Da li će biti realizovano videćemo, ali predviđa. Daleko od toga da sam ljubomoran na pokrajinske kolege, ali stvarno mislim da je dosta tog lažnog morala i licemerja vlasti u Srbiji. Uz ovo želim laku noć svim onim upornim gledaocima koji su izdržali da prate ovu sednicu Skupštine Republike Srbije.
Reč po ovom amandmanu ima gospođica Marina Raguš.
Gospodine Novakoviću, znate da ne mogu da pričam o ovom amandmanu, ali koristim vreme predviđeno za poslaničku grupu SRS. Pri tom želim dobro jutro svim onim gledaocima koji će pratiti ovako značajnu raspravu i ulažem radikalan protest. Znači, posle 18.00 časova krenuo je kviz na nacionalnom servisu „Zdravo Evropo“. Taj kviz je očigledno važniji od priče koja definitivno određuje sudbinu i živote građana državljana Srbije. Ovo je prava nacionalna sramota. Takođe, pošto nema povrede Poslovnika, želela bih samo jedan konstruktivan predlog. Svi smo navukli dovoljno velike podočnjake, gospođa ministar je, takođe, ovde danonoćno, sutra imamo jako važnu raspravu, da mi sada okončamo ovde, da čujemo gospođu ministar sa njenim odgovorima na pitanja, jer radimo do 20.00 časova, imamo još samo 15 minuta, da sada ne zbunjujemo građane koji će ovo pratiti između 03.00 i 04.00 ujutru, ovo je odloženi prenos. Očigledno da je neko ko donosi ovakve odluke procenio, dragi građani, da je jedan kviz na nacionalnom servisu važniji od toga kako ćete živeti ove godine, dakle do sledećeg rebalansa budžeta.
Ministarka će se javiti za reč kada nađe da je to potrebno. Na član 4. razdeo 23 amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Gorica Mojović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 23 amandman je podneo Nenad Prokić. Reč ima gospodin Prokić.
Ministarstvo za kulturu ima proizvoljnu kulturnu politiku jer nije formulisan državni interes kakvu bi kulturnu politiku trebalo da ima ova država. S te strane, ta proizvoljnost se prenosi u trošenje sredstava. U rebalansu budžeta postoji proizvoljnost i ta proizvoljnost se prenela i u obrazloženje amandmana koji sam podneo. To obrazloženje glasi, proizvoljno, da su tu uštedeli već dosta i nema potrebe da štede više, što je čak i bezobrazno, uvredljivo i nekulturno. Mislim da se ta proizvoljnost prenosi na trošenje sredstava na taj način, da vam dam parametar, reč je o stavci – specijalizovane usluge od 752.000.000, gde oni obrazlažu nama 2.000.000, a 750.000.000 ne obrazlažu. Da vas podsetim samo da je 750.000.000 ista cifra koliko koštaju poslanici ovog parlamenta državu Srbiju. Pošto je dva meseca vođena kampanja protiv sopstvenog parlamenta od strane ove države, pa koliko jedu i piju, pa koliko parkiraju, pa koliko spavaju, pa svaki trošak ponaosob, mislim da ova proizvoljnost od 750.000.000, koje obrazlažu da će se vršiti trošenje po posebnom aktu Vlade, jeste jedna proizvoljna bezobraština.
Na član 5. razdeo 23 amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 24 amandman je podneo Božidar Delić. Reč ima gospodin Delić.
Uvaženi predsedavajući, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo-SNS, podneo sam amandman na član 5. razdeo 24, funkciju 410, EK 481. Radi se o dotaciji nevladinim organizacijama u okviru Ministarstva za dijasporu. Ovo je možda već treći budžet do sada gde mi pokušavamo da ukažemo Vladi da jednu takvu instituciju ili nevladinu organizaciju, kakva je Matica iseljenika Srbije, ne treba potcenjivati na ovaj način kako to radi Ministarstvo za dijasporu. Dovoljno je samo da kažem da do pre mesec dana, kada se raspravljalo o tome da će možda doći do smanjenja broja ministarstava, verovatno jedno od prvih ministarstava koje bi nestalo bilo bi Ministarstvo za dijasporu. Ko bi onda vodio brigu o našim iseljenicima koji se nalaze širom sveta? Odgovor bi mogao da bude da bi to radilo Ministarstvo spoljnih poslova itd. Međutim, mi imamo tu nevladinu organizaciju ili instituciju koja postoji 60 godina – Maticu iseljenika Srbije. Ona se već godinama pokušava urušiti. Ima čak i nekih priča da se na taj način želi taj njihov prostor, koji je na atraktivnom mestu u Beogradu, uzeti, jer u Matici iseljenika Srbije radi samo par ljudi. Mi smo želeli da ta Matica iseljenika Srbije ne zavisi od volje Ministarstva za dijasporu, da se dodele od ovoga iznosa koji je predviđen za dotaciju nevladinim organizacijama neka sredstva, jer ako neka institucija želi da radi u toku godine, pogotovo da se bavi planskim aktivnostima, onda mora da zna kojim sredstvima raspolaže. Matica iseljenika Srbije to ne zna ni dan-danas.
Na član 5. razdeo 24 amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 26 amandman je podneo Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 26 amandman je podnela Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 26 amandman je podneo Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 27 amandman je podnela Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 27 amandman je podnela Marina Raguš. Reč ima gospođica Marina Raguš.
Dakle, želim dobro jutro svima onima koji su strpljivo dočekali raspravu o amandmanima po članu 5. razdeo 27. i pretpostavljam da gospođa Dragutinović hoće da govori na kraju ove rasprave i, gospodine Novakoviću, opet vas upozoravam, ako ste produžili raspravu do 20.00 časova i ne date gospođi Dragutinović dragocenih sedam minuta da govori, ona danas neće govoriti, to bi bio žalostan gubitak, zato što smo mi postavili zaista solidan broj pitanja i očekujemo odgovore koji su smisleni u odnosu na raspravu koju smo vodili danas. Ali, da se vratim amandmanu. U članu 5. razdeo 27. funkcija 410, EK 423, usluge po ugovoru, mislili smo u smislu štednje koja je jedna od mera u smislu prevazilaženja efekata svetske finansijske krize da se iznos od 38 miliona 590 hiljada zameni iznosom od deset miliona. Dobili smo obrazloženje zašto se ovaj amandman ne prihvata. Imajući u vidu da, polazeći od globalne politike smanjenja javnih rashoda, Ministarstvu za NIP smanjeni su rashod u skladu sa predviđenom racionalizacijom i uštedama na diskrecionim rashodima, a to je ono čuveno smanjenje za 26%, te bi dalje smanjivanje ovih rashoda ugrozilo aktivnosti ovog ministarstva. Dakle, mislili smo da se ovim amandmanima tamo gde god je moguće, a pogotovo po tim diskrecionim uslugama uštedi, ne bi li se ta sredstva uputila onima kojima će biti najneophodnija i koji će zaista najviše osetiti efekte krize tokom ove godine do sledećeg rebalansa budžeta. Takođe, ono što je neizostavno reći, ovde je skoro kamerna atmosfera, opozicija kao da priča sama sa sobom, predstavlja građanima Srbije pokušaj da se prevaziđu efekti finansijske krize na najzdraviji mogući način, premda je to nemoguće u ovakvom sistemu ekonomske politike. Ovde nema predstavnika Vlade koji su neophodni da bismo vodili kvalifikovanu raspravu. Govorimo u periodu prenosa koji će biti odložen. Zaista se postavlja pitanje da li je ova rasprava uopšte smislena. o verovatno neki budući naraštaji dati smisla ovom besmislu u kojem smo se pomalo svi zatekli i u kojem smo pomalo svi odgovorni.
Na član 5. razdeo 28. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 34. amandman je podneo Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 35. amandman je podneo Dragan Čolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 35. amandman je podneo Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 36. amandman je podneo Milan Knežević. Reč ima gospodin Milan Knežević.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničkog kluba Napred Srbijo podneo sam amandman na član 5. razdeo 36, gde se predlaže da se funkcija 410 briše, a razdeo 36, funkcija 410 odnosi se na Agenciju za strana ulaganja i promociju izvoza. Više meseci mnogi poslanici opozicije, kao i danas, komentarišu te agencije i broj osnovanih agencija kreće se oko 104-105, i osnovna primedba pri usvajanju budžeta bila je da ima previše agencija, da one označavaju preveliki trošak i da praktično umnožavaju administraciju. Odgovor Vlade standardan je, da su agencije osnovane Zakonom o ministarstvima, a u suštini ovaj amandman je direktno vezan sa amandmanom kolege Otoa, koji se odnosi na Upravu za veterinu, odnosno sredstva ove Agencije za strana ulaganja da se prenesu na ulaganje koje se odnosi na prevenciju zaraznih bolesti i zaštite životinja od bolesti. Ovih dana smo svesni i vidimo brojne informacije koje se odnose na aktuelnu epidemiju svinjskog gripa koja se događa u Meksiku, kao i u mnogi razvijenijim zemljama kao što su Francuska i Rusija. U suštini, dugovanja i ulaganja u prevencije zaraznih bolesti koje se odnose na prevenciju zaštite stočnog fonda, umnogome se odnosi na zdravlje ljudi u sprečavanju zoonoza i zato se nadamo da u ovo vreme krize restrikcija u broju administracije i u finansijama trebalo bi da pomogne na nekoj drugoj strani. Zato se nadamo da će već jedanput Vlada da počne da razmatra ne samo problem ove agencije, nego generalno svih agencija, i da ih svede na razuman broj koji je ekonomičan. Hvala.
Zahvaljujem profesore Kneževiću. Zahvaljujem svima na, mislim, uspešnom danu. Ovim bismo završili današnji radni dan. Nastavljamo sutra u utorak, 28. aprila u 10.00 sati.