Dame i gospodo narodni poslanici, ovo jeste jedan od sistemskih zakona i kako je krenulo sve više će nam biti potrebna primena ovog zakona. Zbog toga su poslanici SRS dali ovoliko amandmana, videli ste to je čitava sveska, da zakon poboljšamo bar do mere da bude prihvatljiv i primenjiv. Podneo sam amandman na član 1, gde tražim da se taj član menja i glasi: "Ovim zakonom utvrđuju se poslovi, ovlašćenja, odgovornost, organizacija policije i položaj policijskih službenika Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srbije. Policija obavlja policijske poslove na osnovu i u okviru Ustava i zakona. Policija može izuzetno privremeno ograničiti pojedina prava i slobode građana samo u slučajevima propisanim Ustavom i zakonom. Policija i njeni službenici snose punu odgovornost za povredu Ustava i zakona u svome radu. Republika Srbija odgovara za materijalnu i nematerijalnu štetu koju policija i njeni službenici pričine trećim licima nezakonitim ili nepravilnim radom". Ovim amandmanom pokušao sam na pravi način da definišem policijske poslove, organizaciju i ovlašćenja, radno-pravni položaj policijskih službenika MUP-a, pa se u prvi plan, kao osnovno načelo, postavlja obavljanje policijskih poslova u skladu sa Ustavom i zakonom, kao i odgovornost za naknadu štete koju pričine policijski službenici trećim licima nezakonitim ili nepravilnim radom. Da biste videli razliku, pročitaću delove člana 1. iz Predloga zakona, pogotovo drugi stav, koji kaže: "Policija obavlja zakonom utvrđene policijske i druge poslove (koje to druge poslove policija obavlja, ako nisu policijski; ako ih već obavlja policija, zašto su to onda drugi poslovi, a ne poslovi propisani u sastavu policijskih poslova), pruža podršku vladavini prava u demokratskom društvu..." Dame i gospodo narodni poslanici, ne postaje se demokratsko društvo tako što ćete napisati - mi smo od sada demokratsko društvo. Neću da vas podsećam na crtež onog dečaka, kada je nešto nacrtao i napisao - ovo je konj. Društvo jeste demokratsko ili nije demokratsko, u zavisnosti od toga koliko poštuje, pre svega, ljudska prava u samom društvu. Prema tome, pitam vas, ko vam je dao sertifikat da ste demokratsko društvo. Ako nema sertifikata, onda je društvo nedemokratsko, onda može policija da radi šta hoće. Dame i gospodo narodni poslanici, sertifikat o demokratiji, demokratskom društvu, demokratičnosti društva daju glasači na izborima. Uskoro ćete videti koga će građani Srbije izabrati da ih demokratski vodi - i društvo i državu - u Evropu. Predlažem ministru da sada usvoji ovaj amandman. Ukoliko to ne uradi, predlažem poslanicima vladajuće koalicije da u danu za glasanje pritisnu ono zeleno dugme, kojim ćete se saglasiti da se amandman usvaja.
Hvala. Reč ima ministar policije, gospodin Dragan Jočić.
Obično prvi članovi u zakonima govore o suštini zakona. Većina odredbi koje se kasnije nižu deriviraju iz tog prvog člana koji je nekako odrednica, da ne kažem preambula zakona. Ovaj vaš amandman zapravo derogira koncept koji smo mi stavili u članu 1, a to je koncept javne bezbednosti. Vi pominjete - građanin, međutim, zaštita se pruža svima onima koji su na teritoriji Republike Srbije. Druga stvar, a to je da policija obavlja policijske poslove na osnovu Ustava i zakona. To stoji. Međutim, postoji nešto što se zove Ustavna povelja. Postoji nešto što se zovu ratifikovani međunarodni ugovori, koji obavezuju i imaju snagu i primat nad domaćim zakonom. Znači, to su sve one stvari koje su u našem prvom članu obuhvaćene. Što se tiče naknade štete, moram da kažem da u članu 166. zakona postoji jedna potpuno zaokružena norma, koja čak ima i svoj rubrum, a to je da odgovornost za štetu pričinjenu trećim licima, gde se taksativno precizira kada će, ukoliko policijski službenik nesaglasno propisima vrši policijska ovlašćenja, MUP snositi naknadu štete trećim licima.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, replika.
Gospodine ministre, vi ste ako ne u prvom stavu člana 1, onda bar u drugom stavu morali da naglasite da policija obavlja poslove na osnovu i u okviru Ustava i zakona. Kod vas je to u trećem pasusu. Ovo "demokratsko" vam ne treba. Nije država demokratska ako u zakonu o policiji napišete, kako ste rekli, vladavina u demokratskom društvu. Koliko znam, policija mora u obavljanju svojih poslova da primeni prinudu, silu. Zanima me kako to policija bije demokratski. Da li postoji ono - sa pendrekom, pa da to bude nedemokratski, a ovo drugo demokratski.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da je ovaj član nužno definisati na precizniji način, to jest uskladiti sa normama generalis legis, a to jeste Ustav, a ovo je lex specialis, ovo je zakon policijski. On se kao takav primenjuje od strane organa uprave. Policija je organ uprave. U predloženom članu 1. kažete da se može ograničiti pravo građana. SRS kaže da, ali samo izuzetno. To je najosetljivije pitanje. Ograničiti prava građana - samo možemoizuzetno dozvoliti da se to dogodi. To je izuzetak, a ne može da bude pravilo. Naime, u stavu 3. člana 1. Predloga zakona kaže se: "Prilikom pružanja zaštite, policija pojedina prava i slobode može ograničiti samo pod uslovima i na način utvrđen Ustavom i zakonom." Da, ali opet naglašavam izuzetno. Ovo što je rekao gospodin Marković, u prvom članu gde se pominje - u demokratskom društvu, to je suvišno u ovom zakonu. Mi sada sebe deklarišemo da smo postali demokratsko društvo od 5. oktobra? Šta ćemo da kažemo, jesmo li bili demokratsko društvo kada je dozvoljeno da se 12.000 ljudi uhapsi i liši slobode i da uhapšenog nema pravo da vidi ni otac, ni majka, ni brat, ni sestra, niti dete, niti ga može posetiti advokat? Koja su prava u tom demokratskom društvu, a 5. oktobar je rekao, ulazimo u eru novog demokratskog društva? Šta se dogodilo? U Evropi nije zapisano, niti je viđeno na kugli zemaljskoj da je za tako kratko vreme, po nalogu organa uprave, od nelegalnog organa uhapšeno 12.000 ljudi. Predlagaču je dobro poznato koji su rezultati 12.000 uhapšenih građana. Šta je rezultat toga? Rezultat toga jeste nula. Narušena su osnovna ljudska prava. Smatramo, ako treba da dođe do ograničenja, da to bude samo izuzetak. Drugo, smatramo da u prvom članu treba naročito da bude istaknuto da policija i njeni službenici snose punu odgovornost za povredu Ustava i zakona u svom radu. Da li je to suvišno? Nije. To je preventivno upozorenje onima koji primenjuju ovlašćenja. Dalje, u stavu 4. predlažemo da mora biti takođe posebno istaknuto pravo na obeštećenje. Malopre sam govorio i rekao da je 12.000 ljudi uhapšeno, a nigde se ne govori da li je šteta nadoknađena tim građanima koji su nezakonito hapšeni. To je razlog što SRS naročito ističe u prvim odredbama i normama ovog predloga zakona, da to bude svakom dobro poznato, pa i onima koji preduzimaju te mere: ako bude pričinjena šteta, mora biti nadoknađena. Slažem se sa ministrom kada kaže da je to predviđeno u članu 166. Da, ali mnoge odredbe o pravima, merama, zaštiti ljudskih prava, o organizaciji, protežu se u više članova ovog predloga zakona. Ovo nije suvišno, ova predložena norma je sasvim precizna, sveobuhvatna i na odgovarajući način poboljšava tekst zakona. Sa druge strane, u uporednom pravu, u državi koju ne bih hteo da pominjem, odakle su preuzete neke odredbe, nije ovako definisano kao što je to u Predlogu ovog zakona. Stoji činjenica da se u članu 1. stav 4. Predloga ovog zakona pominje da se u Ministarstvu, pored policijskih poslova, obavljaju i drugi zakonom utvrđeni poslovi. To se radi i u Vladi i u drugim ministarstvima, ali se posebno ne opterećuje tekst zakona. Služba organa unutrašnjih poslova, tj. policija ima svoju organizaciju, svoje organizacione jedinice i podelu poslova na ovlašćena i neovlašćena službena lica. Prema tome, SRS smatra da bi bilo potrebno da se ovaj njen amandman prihvati SRS jer poboljšava tekst zakona i na pravi način reguliše ovu odredbu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, poslanici SRS su svojim amandmanom izmenili član 1. i mislim da su ga pravnički bolje napisali, bolje uradili, bez političkih ocena, a na značajnije mesto istakli vezanost rada policije Ustavom i zakonom, ne samo zbog zaštite ljudskih prava i sloboda, onih koji bi mogle da dođu pod udar policijskih mera, već i zbog toga što je potpuno jasno da policija kao nosilac mera fizičke prinude, kao nešto po čemu se država razlikuje od svih ostalih oblika zajednice, u čemu se, između ostalog, razlikuje od društva, jeste nešto što mora da bude ograničeno najvišim pravnim aktima ove zemlje. S druge strane, ne razumem šta će vam političke kvalifikacije u samom zakonu, posebno u članu 1. Kada kažete "u demokratskom društvu" neko bi stvarno pomislio kako je sada policija zaslužna za demokratsko društvo i da treba da bude zaslužna za demokratsko društvo, što je prilično smešno, složićete se sa tim. O tome možemo da pričamo koliko hoćete. Hoćete li da mi kažete da je demokratsko društvo u kome je linčovan Dragoljub Milanović? Gospodine ministre, da li su pohvatani batinaši, oni banditi koji su ga linčovali ispred zgrade Televizije Srbije? Jesu li ti banditi pohvatani ili nisu? Nisam čuo da jesu. Ti banditi se hvale kako su mnogo pametni i kako su nekoga skoro linčovali, ako se ne varam. Plašim se da to nije dobra poruka i da ne živimo u demokratskom društvu. Da li su pohvatani oni koji su nagovarali decu da šišaju kćerku Milovana Bojića zato što je njegova kćerka? Da li su ti banditi pohvatani ili nisu, ili vam je i to demokratsko društvo, kada vi bijete i kada palite, pa je to demokratija. Ako vam se neko, ne daj bože, negde suprotstavi, čak manje vama nego ovim "žutim" iz Demokratske stranke, onda on mora da nagrabusi, a još će da bude i kažnjen za to što je nagrabusio. Da li je to demokratsko društvo? Da li je demokratsko društvo ono u kome ste u stanju da napadnete lidera najveće stranke u Srbiji, u otadžbini, samo zato što ne znate kako drugačije da se obračunate sa njim, pa kažete ubio je tamo nekoga. Koga je ubio, kada je ubio - pa, ne zna se. To traje mesec dana, pa mene tuži vlasnik te televizije, navodno sam prisluškivao njegove razgovore sa Natašom Kandić. Znam da oni nisu imali ništa i to sam saopštio. Nisam prisluškivao, ali sam dobio informaciju da su oni razgovarali i nikada neću da vam kažem od koga. Hoću da idem u zatvor zbog toga, ali on mora da ide zbog širenja lažnih vesti, pa da idemo u ćeliju jedan do drugog, milina jedna. Ne bi on izdržao ni u ćeliji pored. To je suština onoga o čemu vi pričate ovde o demokratskom društvu. Koje demokratsko društvo? Samo čekamo šta će sledeće da nas uhvati, šta će sledeće neko nešto da napravi, gde će neko Skupštinu da spali, neku televiziju da spali, pa da je to vrhunac demokratskih promena. Svakog dana slušamo neke nesrećnike koji se pojavljuju u našim medijima i kažu: sa velikim oduševljenjem smo dočekali demokratske promene. Naročito one demokratske promene o stanju slika Peđe Milosavljevića, Uroša Predića i svih ostalih u Saveznoj skupštini kojih nema više, samo ih oko 70 nedostaje, vrednosti oko milion evra, nije više. Demokratski su promenili opis Savezne skupštine. Demokratski su promenili i opis i Televizije Srbije. Koliko je miliona evra uloženo u restauraciju, renoviranje i rekonstrukciju televizije od para građana ove zemlje da bi to bilo demokratski? Čekam samo da nam kažete kako je linčovanje bilo demokratsko, kako za to treba oni banditi i batinaši da budu nagrađeni. Ako nemate snimak, gospodine ministre, dostaviću vam snimak, imam snimak, da vidite kako su to batinaši hrabri. Snimao sam na CNN-u, imam videorekorder, ubacite kasetu pa pritisnite ono crveno dugme i onda snimite, piše REC na tom dugmetu. To sam snimio pošto su se oni hvalili, kao vrhunac demokratije, kako negde nekog linčuju. kupilo se 20 bandita od 20 do 30 godina, mnogo jaki, mnogo hrabri, tuku čoveka od 60 godina, koji leži, jednog jedinog. Velika hrabrost, velika demokratija i velike demokratske promene. Banda jedna najobičnija. (Predsedavajući: Vreme.) Vreme je, gospodine Mihailoviću, da ti banditi odgovaraju pred licem pravde, vreme je da batinaši odgovaraju, da država pokaže da hoće demokratsko društvo. To nema mnogo veze sa policijom. Posao policije je da deluje u skladu sa Ustavom i zakonom. Policija ima težak posao danas u našoj državi, neće niko od nas da joj otežava tu vrstu posla. Ima kriminala koliko hoćete, psihopata kakvih hoćete. Treba da jurite nekog ludaka koji diluje drogu, otima kola, puca na sve strane i ima ih ko zna koliko u ovoj zemlji. Time treba ova policija i ova država da se bave. Policija treba da otkrije ko su ti koji diluju drogu danas u Srbiji, pa je droga jeftinija nego što je bila u vreme najjače snage, kako vi kažete, Zemunskog klana. Zašto je danas kokain jeftiniji na crnom tržištu? Zašto je danas svaka vrsta droge jeftinija? Zato što je ima više nego ikada ranije. Ko je upleten u to i ko su ti koji to drže? Na koji način to može i mora da se spreči? To je posao policije, a ne da se bavi politikom i da nam određuje šta je demokratsko društvo, a štanije. Jer ono što vi mislite da je demokratsko mi mislimo da nije demokratsko, a da nas ubedite da je linčovanje političkih protivnika demokratije, nećete nikada. Kada one batinaše i bandite koji su učestvovali u tome privedete licu pravde, kada pokažete da su za vas svi na političkoj sceni Srbije isti i da svi na isti način moraju da budu zaštićeni, onda ćemo vam poverovati da želite demokratsko društvo.
Reč ima ministar policije, Dragan Jočić.
Pažljivom čitaocu ne bi promakla suština ovog člana, a to je da se nigde ne određuje da je ovo sada ili ono pre demokratsko društvo. Ovim članom određuje se ono što je programski deo i čemu treba da teži svaka politička stranka, bez obzira da li je ona na vlasti ili u opoziciji, a to je demokratsko društvo. Možete vi da stavite bilo šta, ako to nije suštinsko ponašanje političkih činilaca, onda nikakva norma ne može ništa da vam odredi. Ovde se nigde nije u ovom članu odredilo da li se to odnosi na sadašnjost ili na prošlost. Ovim se određuje samo onaj i onakav milje kakav treba da postoji da bi policija radila u skladu sa svojim ovlašćenjima. To je iz ovog aspekta koji se zove tumačenje zakona. Što se tiče demokratije, sada govorim ne kao ministar unutrašnjih poslova nego kao političar, Vlada Vojislava Koštunice je prva vlada od 1945. godine koja je uvela demokratiju u Srbiji.
Replika, narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre u ovom pravničkom delu, tačno je da u samom Predlogu zakona imamo mnogo više tzv. deklarativnih nego kogentnih normi koje se odnose na nepostojeće vreme, tzv. norme proklamacije koje suštinski ne znače ništa. Zalaganje da imamo demokratsko društvo koje svako može da tumači na bilo koji način, sankcije nema, apsolutno ništa posebno ne znači. Ovo je nama političarima za raspravu, da o tome možemo da govorimo. Inače, niko nikada nizašta zbog povrede člana 1. stava 2. niti može da odgovara, niti će postojati saglasje u društvu da li je tako nešto učinjeno ili ne. Sa druge strane, nisam i nisu poslanici SRS od onih koji će uvek sve i po svaku cenu da kritikuju i napadaju zato što misle drugačije od aktuelne vlasti ili zato što bi želeli da ulaze u političke sukobe po svaku cenu. Nismo od onih koji će da ruše državu zarad političkih poena, niti nam to pada na pamet. Hoću da vam kažem da smo u prošlom mandatu, u mandatu DOS-a do 2003. godine, slušali kako je to prva nekomunistička i demokratska Vlada, ovakva ili onakva, pa smo onda ustanovili da u toj Vladi ima onih koji su tolike demokrate da su svoju demokratiju najpre pokazali tako što su od nedemokrata otimali po dva, tri, pet, deset i 15 miliona maraka, a kasnije i evra, da bi valjda popunili svoje džepove, a onda su to počeli da tovare u kamione, pošto su im džepovi bili odavno prepunjeni, onda su uzeli lopate i počeli da trpaju te pare u kamione. U tome se odigravala valjda suština i srž njihove velike demokratičnosti. Mi u SRS nemamo tu vrstu patološkog i ideološkog odnosa prema jednoj, drugoj, trećoj ili petoj vladi. Ne mogu da kažem da je ova vlada nelegalna, da je nedemokratska. Legalno je izabrana, čak i u trenutku kada je birana možda je imala neku vrstu legitimiteta, vrlo kratko, zato što već mesec ili dva posle njenog formiranja tu vrstu legitimiteta je izgubila, ali otkada imamo višestranački sistem, otkada je ljudima dato pravo da biraju, možemo govoriti o manjem ili većem stepenu demokratičnosti u našem društvu. Mi možemo i danas da kažemo da ljudi nemaju pravo na sopstveni izbor do kraja, zato što 10 dana pred izbore kada krenu mediji, pojedini, u najžešću kampanju protiv srpskih radikala, i to da ne znate više zbog čega, da ni oni više ne znaju šta da izmišljaju i šta da rade, pošto su najveći problem u državi oni koji pet godina nikakve veze sa vlašću nemaju. Znači, nisu problem svi oni koji su vladali svih ovih pet godina. Najveći problem su oni koji nikakve veze sa vlašću nemaju. Najveći problem su zato što znaju da će jedine ozbiljne promene sistema da dođu ukoliko oni pobede, ukoliko radikali pobede, zato što su se ukrug vrteli pet godina jedni te isti, jedni bili u prošlom mandatu ministri, sada su predsednici privrednih komora, jedni bili direktori i ostali direktori, jedni bili predsednici upravnih odbora, malo se rotirali pa postali direktori, a direktori postali predsednici upravnih odbora i sve vam na isto dođe. Dakle, suština je u tome da mi možemo ovde da govorimo doveka da je ovo jedina demokratska vlada ili nije. Ima mnogo toga što bismo mogli da zamerimo ovoj vladi, ali sam uvek spreman da kažem ono što je bolje. Imamo normalnu atmosferu u Narodnoj skupštini. Nije normalno to što ne možemo da raspravljamo ni o jednom ministru, što smo samo o Vladanu Batiću raspravljali od 2000. godine naovamo, što to svaki put skinete sa dnevnog reda. To nije demokratija. To je da ne kažem autokratsko ponašanje, ali autoritarno ponašanje vlasti. Svejedno, ne mogu da kažem da je to divljaštvo, kakvo smo imali 2001. i 2002. godine. U tom smisli važno je stvari posmatrati sa vremenske distance i uneti neku vrstu objektivizma, što bih poželeo i ministru Jočiću, da ne bude samo njegova vlada dobra ili najbolja, a sve ostale najgore na kugli zemaljskoj, iako ćemo se politički uvek određivati loše o vladama u kojima nismo učestvovali, a dobro o vladama u kojima smo sami učestvovali. U svemu ima i dobrog i lošeg. Nije sve tako crno i belo, to su nijanse sive boje i to je mnogo važno zbog građana Srbije da oni vide i da oni mogu da osete i primete razliku. Podsećam vas, gospodine ministre, da bismo bili demokratsko društvo one bandite koji su linčovali nekoga, samo zato što su im politički protivnici, vi morate da pohvatate, zato što ćete time pokazati da se poštuje princip pravne sigurnosti u ovoj zemlji, zato što ćete pokazati time da niko sutra ne sme da dođe vas da linčuje onog trenutka kada budete gubili vlast. Ako ćete da izađete i da kažete, to nisam zaslužio a onaj tamo je zaslužio; ne, to nije niko zaslužio, jer niko nije zaslužio batine, zaslužio je političku odgovornost. Izgubili smo izbore, odmah smo vam prepustili vlast, nikakve probleme vam nismo pravili, nismo hteli da učestvujemo ni u vladi prelaznog perioda, baš nas briga za bilo kakve vlade. Niko zbog toga nije zaslužio batine i da ostane bez glave. A ne 20 magaraca, dakle, između 20 i 30 godina da uhvate i da mlate nekoga od 60 godina, i mnogo su hrabri, mnogo su jaki. Strašno su hrabri i strašno su jaki, ali mogu da budu tako hrabri i jaki sve do trenutka dok država pokazuje da to nju ne interesuje i da država na izvestan način to podržava. Ozbiljna država takve stvari sankcioniše, a ovaj primer naveo sam kao metaforu, kao nešto što ne sme da se dogodi nikada više u Srbiji. Jer nama danas, kada kažu, pa izvedite sve na ulicu, uradite nešto; a mi kažemo: šta hoćete, da spalimo Skupštinu, nećemo to da radimo; šta hoćete, da palimo televiziju, da bijemo nekoga; nećemo to da radimo zato što hoćemo u Srbiji da živimo mirno. Dakle, hoćemo da živimo u normalnoj zemlji, gde demokratska pravila procedure moraju da se poštuju i gde će svako moći da se bavi politikom i u svakom trenutku svoje mišljenje da iskaže, svidelo se to nekome ili ne. To je ono za šta se srpski radikali zalažu.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Niko ne sme da nas bije. Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, poštovana gospodo saradnici gospodina ministra, dozvolite nekoliko rečenica o temi koja je ovde nametnuta, pre nego što pređem na amandman. Osnivački kongres SPS održan je 17. jula 1990. godine i tada je doneta odluka da se raspišu parlamentarni izbori na svim nivoima u Srbiji, koji će po karakteru biti višestranački i gde će učestvovati stranke i građani, i to jesu bili prvi demokratski izbori koji su se dogodili, kao što znate, nekoliko meseci nakon toga. Godine 1968. CK SKS ustanovio je listu za ondašnju Skupštinu Republike Srbije, a mimo tog stava narodni heroj Sredoje Urošević dao je, kao građanin, listu protiv CK i pobedio Stanoja Mandića u Čačku, pa bih i to mogao nazvati jednim zrnom u velikoj pogači koju želimo da napravimo, a koja se zove demokratija. To šta jesam znaju oni koji su mene ovde poslali i zbog kojih danas ovde govorim, jesam njihov narodni poslanik, obraćam se vama i njima podjednako, sa istom odgovornošću, doduše, njima sa nešto većom emocijom i većim žarom. Hvala na razumevanju. Zakon o policiji nije promašena investicija samo za one koji nemaju temelj, a ne spadam u takve, niti me drugi u takve ubrajaju. Zakon o policiji je važan sa više aspekata. Važan je za državu, za sve građane, važan za ona ponašanja koja nazivamo kriminalnim, asocijalnim, koja uzurpiraju tuđa prava, tuđu imovinu, koja prave velike probleme. I kada govorimo o policiji i o njenim ovlašćenjima uvek treba da imamo u vidu one koji trpe štetu zbog toga što policija nema dovoljno ovlašćenja ili što nije dovoljno efikasna, ili što nije dovoljno dobronamerna. Može biti i takva policija, i zato je naša odgovornost da napravimo odgovarajući pravni alat, a to će biti, nadam se, ovaj zakon o policiji, koji će policiju definisati onako kako je za najveći broj građana prihvatljivo i onako kako će svojim postupanjem obezbediti da građani zaštite svoja prava, svoju imovinu, svoju ličnu bezbednost i sve drugo što rade sve policije u svetu. Ne postoje svilene policije i to ne treba da očekujemo ni od naše, ali postoje policije koje se ponašaju u skladu sa zakonom i Ustavom Republike Srbije. Pre neki dan u parlamentu Engleske sa nekoliko glasova razlike, a zahvaljujući pripadnicima laburista, nije prošlo policijsko ovlašćenje da u postupanju protiv terorista, teroristima može biti uskraćena advokatska zaštita 90 dana. Dakle, i tamo se događa to, iako je to bio veliki pritisak. Savet za odbranu i bezbednost SPS, u saradnji sa poznatim i priznatim stručnjacima u ovoj oblasti, u ime SPS, podneo je 10 amandmana na predloženi zakon o policiji. Odbor za odbranu i bezbednost i Vlada Republike Srbije prihvatili su amandman na član 15, a to je ovaj koji se odnosi na ovlašćenje policije da naredi evakuaciju, a ostale amandmane nisu prihvatili. Dozvolite mi samo da kažem nekoliko reči o amandmanu na član 1. Predložili smo da policija, kao organizacioni pojam, ne može definisati samo oblast rada, jer se može steći takav utisak iz predloženog zakona. Na osnovu analogije koja postoji u nekim drugim institucijama, kao što su vojska i policija, probali smo da dodatno argumentujemo ovaj amandman. Razumeo sam, i na Odboru za odbranu i bezbednost i u razgovoru na poslaničkom klubu sa predstavnicima MUP, da je to nešto malo drugačiji koncept od onog koncepta koji se može razumeti iz samog predloženog zakona i zbog toga neću posebno insistirati ni na ovom amandmanu i na nekim drugim, jer ću se javiti još u vezi dva amandmana. Očekujem da usvajanjem ovog zakona policija deluje efikasnije, da građani imaju viši stepen sigurnosti. Dozvolite mi da na kraju ispričam jednu priču koja se zaista dogodila u gradu u kome živim, u Čačku, i govori o policiji, o naravima, o nekim drugim organima, i želim da se, kada ovaj zakon bude usvojen, tako nešto više ne događa. Jedna građanka Čačka otišla je u jednu zlataru da joj procene narukvicu tešku oko 30 grama, a koja je staro porodično nasleđe, sa željom da je proda, da izleči teško obolelog člana svoje najuže porodice. Nisu se dogovorili u vezi sa cenom, otišla je kući, poslali su nekoga iz zlatare da je prati gde stanuje, a nakon toga je stan bio provaljen. Dva dana nakon toga policija je našla te ljude i građanku su poslali u zlataru da preuzme predmet koji joj je ukraden, dakle, govorim o narukvici. Kada je tamo otišla, ljudi iz zlatare su rekli - izvinjavamo se, ali mi smo vašu narukvicu pretopili, možemo vam dati 100 evra, jer toliko smo mi platili lopovima. Sada tu stavljam tačku. Traje pet godina procedura da ova žena dokaže stvar toliko jasnu sada svima vama ovde. Inače, zlataru drži bivši policajac, on odavno više nije, ali jeste bivši, sa vezama koje je imao. Ovu ženu je potpuno doveo u situaciju da ne može da ostvari elementarno pravo, iako tamo svi o tome sve znaju. Zna policija, zna tužilaštvo, zna ceo Čačak, 30 grama zlata ima veću vrednost, ima porodičnu ili drugu, rekao sam koji je bio motiv. Mi želimo da policija štiti građane, da ne štiti lopove, makar to bili i bivši policajci koji jesu lopovi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Goran Jakšić, Miroslav Živković i Marko Krstin. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman, sa ispravkom. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman sa ispravkom. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marko Krstin.
Dame i gospodo, gospodine predsedavajući, gospodine ministre, G17 plus je podneo nekoliko amandmana koji se odnose na poboljšanje teksta zakona za koji ćemo mi glasati. Ovde se radi o amandmanu na član 5, gde se utvrđuje obaveza policije da informiše javnost o svim aktivnostima, sa ograničenjem kada se radi o interesima istrage, kada se radi o posebno poverljivim podacima. Mislim da je ovo veoma značajna izmena i intervencija u tekstu zakona, zato što se isključuje arbitrarnost službenika policije da sam odlučuje, bez ikakvih zakonskih ograničenja, o tome da li će o nečemu obavestiti ili neće javnost. Smatram da je obaveštavanje javnosti o radu policije veoma značajno i da ono do sada nije bilo u velikoj meri zastupljeno, koliko bi nakon donošenja ovog zakona, sa amandmanom koga smo mi predložili, trebalo da bude. Vlada Vojislava Koštunice, koju podržava G17 plus, podnela više propisa koji treba da omoguće bolje obaveštavanje javnosti o radu državnih organa i na toj liniji je upravo i ovaj amandman. Obaveštavanje naših građana je od esencijalnog značaja za ostvarivanje njihovih prava. Sa boljim obaveštavanjem građana biće i manje kršenja prava građana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Vjerica Radeta.
Moram kratko da se vratim na ovaj amandman na član 1. i na normiranje demokratskog društva, odnosno odrednicu da policija obavlja zakonom utvrđene poslove i pruža podršku vladavine prava u demokratskom društvu. Čuli ste od naših kolega, mojih kolega iz SRS, koliko je to neprimereno. Malopre, ministre, kada ste nas ovde obavestili da je demokratizaciju u društvu i državi uveo Vojislav Koštunica, podsetili ste na ono vreme iz 2001. godine, kada je to malo žustrije ovde govorio Čedomir Jovanović, ali za Zorana Đinđića. Nije dovoljno da neko kaže - demokrata sam, ili da napiše u nazivu stranke odrednicu demokratska, pa da to zaista tako i bude. Znate, i Boris Tadić misli i kaže da je lep i da je predsednik svih građana Srbije, a svi dobro znamo da nije ni lep i da je predsednik samo svoje Demokratske stranke. Kada je u pitanju član Predloga zakona o policiji, pažljivo sam čitala ovaj član, pošto ste malopre, ministre, upozorili da pažljiv čitalac nešto drugo vidi iz ovog člana 1. Pažljiv sam čitalac i iskusan, dobar i oprezan pravnik, bez lažne skromnosti. Tako sam pročitala član 5, sve stavove ovog člana i primedba koju imam odnosi se na stav 2. Član 5. govori o informisanju o radu policije. Kažete u prvom stavu da policija objektivno informiše javnost o svojim aktivnostima, ne otkrivajući poverljive informacije itd, i to je u redu. To tako treba i da bude, ali je sporan stav 2. koji kaže - policija na zahtev pojedinca, neposredno ili putem sredstava javnog obaveštavanja, informiše o događajima i pojavama iz svog delokruga koje su od interesa za javnost, kao i merama koje se tim povodom preduzimaju. Mi u SRS mislimo da ovaj stav mora i treba da se briše iz ovog zakona, odnosno iz člana 5. Predloga zakona, zato što je nedopustivo da se u zakonu predvidi da policija o svojim poslovima saopštava javnosti određene podatke pre nego što postupak bude završen. To jednostavno niti je dobro, niti sme da se desi. Kada se radi o poslovima koje obavljaju pripadnici policije i kada preduzimaju određene radnje po zakonu, po Ustavu, ne mogu se te informacije olako saopštavati bilo kome, pa ni javnosti, pogotovo kada imamo u vidu i Zakonik o krivičnom postupku, koji jasno govori o pravima i obavezama pripadnika policije. Često smo imali u praksi priliku da se saopštenje MUP-a razlikuje od saopštenja tužilaštva, da se ovo opet razlikuje od saopštenja suda i onda se napravi, svako vodi svoj postupak, svako svoju istragu i na kraju uglavnom bude "tresla se gora, rodio se miš". Ne sme rad policije i rad pravosudnih organa, u ovom slučaju rad policije kao istražnog organa u ovom poslu, da se dovede u pitanju tako što će da se javnosti saopšti jedna informacija, pa da onda takva informacija naravno logično može da utiče dalje na rad tužilaštva, na rad sudova. Opet ponavljam, bilo je puno primera u praksi. Sećate se samo šta se sve dešavalo u onoj zloglasnoj akciji "Sablja" kada je Beba Popović saopštavao podatke MUP-a, kada je on bio u ulozi portparola. Sećate se, i evo ne da se sećate, nego da vas podsetim šta se sada dešava sa ovim nesrećnim Sarajlićem, uništili su čoveka pripadnici policije svojim saopštenjem. Danas se ispostavilo, čovek ni kriv ni dužan i sada će država da mu plati neke pare. Kojim parama može da se plati uništen život, zdravlje, karijera, porodica, sve je tom čoveku uništeno i sada će država da mu plati neke pare. Uništeno mu je zato što je Bebi Popoviću palo na pamet da u ime MUP-a izda saopštenje i to je pratilo čoveka sve vreme, ali na kraju ipak pravosudni organi su radili u skladu sa zakonom i nisu mogli da sude samo na osnovu tog saopštenja. Bilo je skoro i u ovoj nedavnoj prošlosti, dešavalo se nešto slično sa nekim koji je bio uhapšen, ali nemam nameru nikome da podižem rejting. Takođe se istrčalo sa saopštenjem MUP-a, pa se posle ispostavilo da ništa nije bilo od tog posla. Dakle, tu mora da se bude krajnje oprezan, a da bi se izbegla svaka eventualna zloupotreba, nehat ili nepažnja, onda je najbolje ne predvideti to u zakonu. Takođe, podsetiću vas na januar 2003. godine, kada je Vojislav Šešelj na konferenciji za novinare saopštio da je protiv njega napisana haška optužnica, da je napisana u Beogradu, da su je pisali Đinđić, Čović i Svilanović. Posle te konferencije Vojislava Šešelja, MUP je izdao saopštenje, potpisao ga Dušan Mihajlović, da Vojislav Šešelj svojim istupima uznemirava javnost i da će zbog toga protiv Vojislava Šešelja biti podneta krivična prijava. Šta se desilo? Naravno, krivične prijave nije bilo, ali se posle nekih desetak dana i zvanično pojavila ta haška optužnica, lažna, nepotkrepljena dokazima itd. Dakle, ispostavilo se da je Vojislav Šešelj govorio istinu, kao što uvek govore i Vojislav Šešelj i svi srpski radikali, isključivo istinu. To saopštenje Dušana Mihajlovića, odnosno MUP-a je bilo u javnosti nekih 10-15 dana između tog informisanja Vojislava Šešelja da je napisana optužnica protiv njega i dana kada je ta optužnica obelodanjena. Mogla bih da nabrajam primera do kraja radnog dana i do sutra, verovatno, koliko puta je napravljena greška zato što je MUP izdao neko saopštenje koje, kasnije se ispostavilo, nije imalo pravnog utemeljenja, a još je gore kada se desi da MUP izda saopštenje, pa da onda neko u tužilaštvu ili u sudu, recimo, možda iz straha ili zato što želi da se tamo dodvori nekom, da se dodvori ministru, recimo, zato što je saznao da je to saopštenje MUP-a, to uzme da mu bude glavna teza kod vođenja poslova u toku istrage, u toku suđenja itd. Znate, imam informaciju da ste se i vi, ministre, razmišljali na Odboru oko ovog amandmana i kažem vam da još nije kasno, prihvatite ovaj amandman, manje će vas da boli glava, i svakog budućeg ministra. Ne možete da držite pod kontrolom svakog policajca, svaku lokalnu stanicu policije, a svako može da izdaje saopštenja. Novinari jedva čekaju saopštenja, još kad dolaze iz MUP-a, znate da jedva čekaju da ih objave, ne proveravaju, a dok vi kasnije demantujete, prošao voz. Znate onu narodnu "dva bez duše, jedan bez glave". Ovo može da bude primenjeno na ovaj član. Molim vas, ministre, još jedanput razmislite, imate vremena i priliku, prihvatite ovaj amandman i lakše ćete sprovoditi zakon, lakše ćete i vi obavljati svoj posao.
Reč ima ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dragan Jočić.
Potpuno se slažem sa poslanikom Vjericom Radetom da prenaglašeno informisanje, odnosno informisanje koje predstavlja određenu kakofoniju informacija, može da šteti, pogotovo MUP-u, uopšte i pravosuđu, zato što se radi o nečemu što može da bude diskreditacija ljudi bez osnova. Kada sam stupio na dužnost, sa ovim što ste vi rekli sam se suočio. Jednostavno, u opštoj poplavi demokratije i želje da svako bude mali telal u svom sekretarijatu ili OUP-u došlo je do oprečnih izjava, koje izlaze iz nadležnosti određenog starešine, tako da je teško bilo to sve sakupiti. Nisam se dvoumio kada je u pitanju vaš amandman, već sam ga prihvatio. Vi ste suštinski dobro razmotrili ovu materiju. Međutim, postojala je jedna tehnička nemogućnost. Mi smo mislili da ste je vi korigovali dopunom, međutim, niste. Prihvatili smo da ovaj stav 2. brišemo, ali je bio problem u stavu 4. i stavu 5, gde se stav 2. ponavlja kao broj, pa smo pitali da li može da se izvrši pravno-tehnička redakcija. Evo, usvojio sam taj amandman, samo je to bio problem. Rekli su da ta korekcija nije došla. Što se tiče same zaštite, mislim da smo ipak mi izašli u susret, imali smo u vidu ovo vaše razmišljanje, pa smo u stavu 5. i članu 78. ipak dali ograničenja koja štite zloupotrebe. Ukoliko je redakcijski moguće, još jedanput kažem, nismo se dvoumili, prihvatili smo taj amandman.
Sada to nije moguće, jer Zakonodavni odbor ne možemo sada da održimo. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Dame i gospodo, ovde smo suočeni sa jednom pravno-tehničkom preprekom, gde i ministar, prihvatajući amandman SRS, uviđa neutemeljenost postojanja stava 2. u ovom članu. Zato stav 1. jasno definiše šta je to informisanje i na koji način se odvija kada je u pitanju rad policije. Informisanje ili obaveštavanje javnosti je jako bitan segment za rad policije. Brisanjem stava 2. člana 5. ništa se ne gubi, a tehnička korekcija može da se izvrši, da u stavovima 4. i 5, gde se poziva na stav 2. i 3, umesto stava 2. može da stoji stav 1. ili da se briše i taj broj 2. Ali, može da se preinači u stav 1, jer u stavu 1. člana 5. tačno je definisano kako to policija informiše javnost o svojim aktivnostima, a pri tome ne otkrivajući poverljive informacije. Zašto je ovo bitno da se prihvati? Ako ostane ovaj stav 2, suočićemo se sa određenim problemima. U proteklom periodu imamo najbolji primer za ovo. Sama definicija koja govori o pojedincu, u ranijem periodu je omogućavala pojedincima iz okvira vlasti da "zloupotrebljavaju" svoje funkcije, a samim tim i zakonske odredbe. Naime, šta se dešavalo? Policija je u proteklom periodu, u vreme vanrednog stanja i akcije "Sablja", davala informacije, zamislite, šefu Biroa za komunikacije. On je u nekom hijerarhijskom sistemu član Vlade, ali tumačiće preciznije, on je jedan obični činovnik koji je bio na određenoj funkciji, a njegova funkcija imala je ulogu ili svrhu da bude na pomoći samoj Vladi. Međutim, taj pojedinac je iskoristio svoju funkciju i zloupotrebio zakon i kao pojedinac dobijao informacije u to vreme od MUP-a, odnosno policije. Te informacije je politički manipulisao, kalkulisao sa njima i one su mu služile za obračun sa političkim neistomišljenicima. Vi već prepoznajete kako se zove taj čovek, nadimak mu je Beba, a nadam se da je već odrastao. Ako nije, evo prilike da ga zakonski odbijemo od onoga što koristi beba. Neće ni jedna beba, ili slično tome, da zloupotrebljava ovaj zakon, tako što će, koristeći ovaj stav 2, kako je definisan, kao pojedinac tražiti informaciju od policije. Samim tim sebi realno stvarati mogućnost da, manipulišući tim informacijama, jednostavno vodi politički obračun protiv političkih neistomišljenika. Mi smo videli kako to zna da bude pogubno. Videli smo sa kakvim problemima se susreće u takvim situacijama čitavo društvo.Čista politička manipulacija, na osnovu informacija koje bi pojedinac dobio ili koje je dobijao, jeste jedan od uzroka što se na protivustavan i na protivzakonit način odvijala čitava akcija "Sablja". Zašto? Zato što je jedan pojedinac, posedujući informacije, te informacije koristio kao nalog, ne samo za policiju, odnosno MUP, nego i za novinare, a na taj način najdirektnije manipulisao javnošću. Da bismo to sprečili, iskorenili, najbolje je prihvatiti ovaj amandman SRS, kako je to učinio predstavnik predlagača, ministar, a najmanji je problem da se izvrše tehničko-pravne korekcije. Zakonodavni odbor može u pauzi da zaseda; nebrojano puta je do sada bila takva situacija, gde je predlagač zakona, prihvatajući amandman, zahtevao da se izvrši pravno-tehnička korekcija. Znači, može da se izvrši korekcija, da se usvoji ovaj amandman SRS i da na taj način preventivno delujemo i opominjemo najdirektnije sve one koji su u proteklom periodu kršili svesno zakon, kao pojedinci.
Hvala. Pošto je predlagač prihvatio ovakvu pravno-tehničku redakciju, Zakonodavni odbor će u ponedeljak da zaseda. Ukoliko to prihvati Zakonodavni odbor, ići će na glasanje, kao predlog Vlade. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Molim vas, sasvim kratko, zbog vremena. Izvolite.
U svakom slučaju dobro je što je ministar Jočić izvukao zaključak i došao do prave procene, jer bi se razgradila jedna velika sistemski do sada razrađena tehnika što se tiče javnosti i poverljivih poslova koje obavlja MUP. Ovo je izuzetno važno pitanje. Dobro je što je prihvaćen amandman. Ako imate operativnu obradu nad jednim licem, dozvolite mi da kažem par rečenica, da služba treba da uloži brojne napore i angažuje brojne pripadnike službe koji treba da se angažuju na jednom velikom projektu, gde je u pitanju organizovani kriminalitet, šta ako dođe novinar i kaže - molim vas, u vašem zakonu o policiji piše da vi objektivno i blagovremeno obaveštavate građane. Ministar unutrašnjih poslova ili nadležni starešina kaže - da, tako piše u zakonu; evo, daću vam operativni dosije koji teži pet ili 10 kilograma, uzmite što vam treba i što je za vas interesantno. Šta se dogodi? Cela stvar propadne. Sećate se slučaja Vrhovnog suda, procurelo je da se operativno obrađuje jedan sudija, taj je rekao bližem srodniku, bliži srodnik je rekao svom prijatelju, pukla cela stvar, a operativna obrada se nije odnosila samo na njega, odnosila se na još neke druge ljude. To zna ministar i Ministarstvo. Prema tome, to je vrlo ozbiljna stvar i treba je urediti, kako je ministar prihvatio, kao što su objasnili gospodin Mirčić iVjerica Radeta. Boljeg rešenja nema. Sačuvaćemo ugled službe, sprečićemo brojne zloupotrebe i nećemo dozvoliti da se otkriju operativne obrade i dokazi koji treba da budu korišćeni u krivičnom postupku, a objavljivanje podataka treba da usledi nakon pravosnažne sudske odluke. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević. Izvolite.
Gospodine ministre, gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, svima nama koji se, profesionalno ili kroz političko delovanje, bavimo informisanjem, ovaj član zakona je skrenuo pažnju. Dakle, po prirodi svog posla, u ovom zakonu o policiji najviše sam se bavio ovim članom. Osetio sam potrebu da izađem i kažem da je amandman prihvatljiv. Mislim da je gospodin ministar ispoljio zavidan stepen poznavanja materije, političkog osećaja i političke zrelosti kada je prihvatio ovaj amandman. Mislim da smo time postigli pravo rešenje. Hoću da iskoristim prisustvo ministra da ukažem na pitanje koje je, na neki način, provučeno kroz ovaj član, kroz odredbe u stavu 1, gde se kaže da ministar daje uputstva, i kroz sadašnji stav 4, gde kaže da informacije daje rukovodilac nadležne policijske uprave ili drugo lice koje ministar za to ovlasti. Čini mi se da višegodišnja ili decenijska praksa na ovom planu nije bila dobra. Tačno je da ovde postoji varijanta, o kojoj smo malopre govorili, da se ponekad nekim ishitrenim saopštenjem, kada je neka delikatna situacija ili delikatna ličnost u pitanju, može naneti neka javna šteta, ali postoji nešto što je, čini mi se, u praksi do sada, bilo na uštrb javnosti, medija, kada je u pitanju nešto što je klasični kriminal ili klasična policijska obrada, u smislu ovlašćenja, ko daje informacije medijima i ko može da prenese informacije medijima? Na primer, blizu sam granice sa Crnom Gorom, često se desi da se zapleni značajna količina droge; to se brzo čuje. Ali, unutar Ministarstva o tome informaciju ne može da da lokalni načelnik, ne može ni onaj u Užicu, pa se onda ide do nivoa ministarstva itd, onda prođu dva-tri dana dok građani dobiju informaciju o nečemu što je čisto, kristalno jasno. S te strane, pošto će slediti razrada ovog člana zakona kroz praksu iunutrašnju hijerarhiju i prateća akta u Ministarstvu, apelujem na gospodina ministra da pokaže isti stepen osećaja za ovu materiju, koji je pokazao prihvatajući ovaj amandman, da ovo, kroz unutrašnje ustrojstvo policije, razradi na takav način da se, s jedne strane, zaštiti, a pomoći ću koliko mogu da pomognem, ono što je tajnost službe, da se zaštiti delikatnost materije, ali da se istovremeno, kroz potrebu ovlašćenja za davanje informacija o pojedinim temama iz rada policije skrati taj postupak i vreme, odnosno period u kome novinari mogu da dobiju kvalitetnu informaciju od nadležnogpolicijskog organa, pre svega mesnog policijskog starešine. Mislim da je to interes policije. Onda će se smanjiti mogućnost da neko zlonameran u javnosti ili u medijima manipuliše informacijama u nedostatku prave, valjane i kvalitetne zvaničneinformacije, sa zvaničnog nivoa - iz Ministarstva. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč ima predsednikOdbora za odbranu i bezbednost, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Odbor je, razmatrajući amandman SRS na stav 2, imao u vidu ovo što je kolega izneo. Međutim, zakonsko rešenje koje je predviđeno ovde na pravi način normira i jasno definiše koja su ovlašćenja pojedinih službenika, odnosno kakvo ovlašćenje i odgovornost samim tim snosi ministar. Naime, ogromno iskustvo iz prethodnog perioda se koristilo kada su se definisala ovlašćenja ministra koja može da prenosi na svoje saradnike. Svi znamo da smo na Odboru za odbranu i bezbednost, a o tomeje i javnost informisana, raspravljali o tome ko je u periodu vanrednog stanja davao saopštenja u ime Ministarstva. Zašto? Zato što je sam bivši ministar povlenske magle - Mihajlović, rekao da on sa tim saopštenjima nema veze, čak i Ministarstvo unutrašnjih poslova. Saopštenja su bila u smislu da je Vojislav Šešelj na čelu organizacije i kao glavni podstrekivač učestvovao u ubistvu Zorana Đinđića i da su Ulemek i ostale ubice radile za interes bivšeg režima - najteže optužbe koje neko može da iznese. U potpisu tog obaveštenja za javnost stajalo je - Ministarstvo unutrašnjih poslova. Materija nije bila jasno definisana i nije nam vredelo što smo više puta tražili da se ova informacija potvrdi, odnosno informacija koju nam je dao bivši ministar da se potvrdi ili da se negira. Ovo je jasno definisano. Kada su u pitanju ovakve operativne stvari o kojima kolega govori, postoji jasno ovlašćenje od strane ministra da o takvim situacijama, istupajući u javnosti, lokalne starešine daju dovoljna objašnjenja i obaveštenja. Činjenica je da, osim ovlašćenja, ministar ima i odgovornost. Ranije nismo mogli da tražimo odgovornosti od ministra, jer nijednim zakonom to nije bilo definisano. Bilo je definisano onim čuvenim uredbama koje su ovlašćivale Biro za komunikacije. Zašto mi navodimo taj Biro za komunikacije - to je personifikacija bivšeg režima, to je priroda i suština vlasti i načina vladanja bivšeg režima. Ako nije zakonski definisano, onda se tražila alternativa, a kako se tražila alternativa - kroz biroe. Ministar ima ovlašćenja, ali nikakvu odgovornost ne možemo da tražimo od njega. U zakonu u ovom članu precizno stoji da ministar, prenoseći svoja ovlašćenja, samim tim snosi i odgovornost. I za sve informacije, bez obzira kakve su prirode, kakvog karaktera i na kom nivou, odgovara ministar, odnosno preko ministra i Vlada.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik predlagača i Odbor za bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je ono što je rečeno na samom početku da obično već prvi članovi zakona mogu otprilike dosta dobro da nam nagoveste šta se htelo ovim zakonom, kako će se dalje sve razvijati i koje su to, pre svega, formalne ili neformalne grupe koje bi trebalo da budu zadovoljene određenim zakonom. Prethodno bih rekao još par reči. Čak i u članu 1. ovog zakona, a i u članu 6, na koji sam ispred poslaničke grupe SRS podneo amandman, vidi se da ima dosta nepreciznosti i da se pokušava zakonom da se utvrdi određena situacija. Tako se u članu 1. praktično kaže da policija obavlja zakonom utvrđene policijske i druge poslove, da pruža podršku vladavini prava u demokratskom društvu. Šta ukoliko ovo naše društvo nije demokratsko? Da li će onda policija ostati kod nas bez posla? Ko je taj ko procenjuje da li je naše društvo demokratsko ili nije i da li je ovo nešto što treba regulisati zakonom o policiji? Drugo, kako se to pruža podrška vladavini prava? Može li pravo vladati u jednoj državi nezavisno od policije? Da bi postojala vladavina prava neophodno je, i to je jedan od osnovnih uslova, da i policija u punom obimu ostvaruje sve svoje dužnosti i da ni u jednom trenutku ne zloupotrebljava svoje ovlašćenje. Tada ćemo imati vladavinu prava. Dakle, uslov za vladavinu prava je ostvarivanje policijskih dužnosti. Član 6. reguliše sa kim će i na koji način sarađivati policija? Po mom mišljenju i po mišljenju SRS postavljen je potpuno pogrešno i preširoko. Napravljena su čak tri stava, iako za to nije bilo nikakve potrebe. U članu 6. stav 1. kaže se: "Policija sarađuje sa organima teritorijalne autonomije i lokalne samouprave na preduzimanju mera" itd. Gde su vam državni organi? Prvu i osnovnu stvar ste zaboravili - policija sarađuje sa državnim organima, organima teritorijalne samouprave, lokalne samouprave itd. Pročitaću sada i definiciju koja je predložila SRS. Predloženo je da se član 6. menja i glasi: "Pri obavljanju policijskih poslova, policija sarađuje sa državnim organima, organima teritorijalne autonomije i lokalne samouprave, drugim ustanovama i građanima, u skladu sa Ustavom, zakonom i drugim propisima". Dakle, to je mnogo kraće nego što ste vi to odredili u Predlogu zakona, mnogo konciznije, preciznije i u ovoj jednoj rečenici je praktično rečeno sve, a nema ni Nataše Kandić. Drugi stav ovog člana posvećen je Nataši Kandić i sličnima i kaže: "Policija sarađuje i sa drugim organima i ustanovama (iako u stavu 1. nisu predviđeni neki organi sa kojima bi se sarađivalo, to je očigledan propust, jer je prvo trebalo da stoji "sa državnim organima"), nevladinim i drugim organizacijama, manjinskim i drugim organizovanim grupama i samoorganizovanim pojedincima..." Molim vas, koji su to samoorganizovani pojedinci i šta uopšte znači reč samoorganizovani pojedinac? Šta ako je neorganizovan pojedinac, hoće li onda sarađivati policija sa njim i ko to procenjuje ko je samoorganizovan a ko je neorganizovan? Dalje, manjinske grupe - svaka grupa je manjinska grupa. Ovim ništa niste rekli kada ste rekli "manjinska grupa". To apsolutno ne znači ništa. Stav 3. glasi: "Policija ostvaruje saradnju u skladu sa zakonom, drugim propisom i prema profesionalnim smernicama koje uputstvom daje ministar". Šta će se desiti ukoliko te smernice nisu profesionalne? Da li vi mislite da će te smernice, koje će sutra davati ministar Jočić, odnosno neki drugi, verovatno iz SRS, biti profesionalne samo zato što ste vi to odredili ovim zakonom? Ko je taj ko će procenjivati da li su te smernice profesionalne i šta će se desiti ukoliko neko od pripadnika policije kaže - ova smernica, po meni, nije profesionalna i apsolutno neću po njoj da postupam. Dakle, mislim da se ovim stavom, članom i ovakvom definicijom pre svega išlo na ruku Nataši Kandić i sličnima, kako biste napravili zakonski osnov, kako kažete, "radi razvijanja partnerstva u sprečavanju ili otkrivanju delikata i njihovih učinilaca i ostvarivanja drugih bezbednosnih ciljeva." Nije posao policije da razvija partnerstvo sa nevladinim organizacijama, niti policija sme da zavisi od nevladinih organizacija ili bilo koje druge manjinske grupe. Policija se i osniva, i radi i plaća upravo zbog toga da bi bila u stanju da samostalno izvršava sve ove poslove. Da li ćete nekada u tom poslu imati pomoći od ove ili one organizacije, to nije bitno, ali ono što jeste to je da, ukoliko prihvatite definiciju predloženu od strane SRS, imate dovoljno široku formulaciju da policija može s kim hoće nesmetano da sarađuje, ali nećete imati bilo kakvu obavezu dana osnovu stava 2. ovog člana ostvarujete partnerstvo u rešavanju bilo kakvih zločina sa nevladinim organizacijama. Da li ovo znači da će sutra neko iz nevladine organizacije imati pravo da zahteva da u svakim patrolnim kolima bude i jedan član nevladine organizacije, kako bi se u potpunosti ostvarilo to partnerstvo? Definicija predložena od strane SRS definitivno je mnogo preciznija, mnogo bolja kao zakonsko rešenje, sveobuhvatnija i mislim da apsolutno nema nikakvih prepreka da ovaj amandman bude prihvaćen.
Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, sam značaj rada Ministarstva unutrašnjih poslova ne treba mnogo objašnjavati, mislim da je to poznato svakom građaninu, pa čak i maloletnoj deci. Značaj ovog ministarstva je veliki. Kao čovek koji je dugo godina bio pripadnik posebnih jedinica MUP-a Srbije, čak i u svojstvu zamenika ministra prosvete sam išao 1999. godine dobrovoljno i učesnik sam tog rata, znači, od 1981. do 2000. godine imao sam kontakt sa tim organima i uočio mnogo propusta. Naime, pravosuđe i policija su ogledalo jedne zemlje, samog ustrojstva i pravne zaštite građana. Ako tamo ima korupcije i mita, to je najteže i najveće zlo koje pogađa sve građane, da ne govorim dalje o zdravstvu, prosveti itd. Rad policije treba da bude ogledan u tome da pre svega sama struktura stručnosti bude na nivou, da zadovoljava potrebe sadašnjeg vremena i društva. Znamo da u policiji ima mnogo onih koji su tu došli preko noći i preko veza,imamo primer da je završio za konobara, a postao policajac, ili bilo koji drugi smer, što se odražava na sam rad policije i korišćenje njihovih ovlašćenja. Osvrnuću se na rad policije u nacionalno mešovitim sredinama, pošto sam iz Novog Pazara i imam iskustva po tom pitanju, gde se na primer prestup ili eksces koji se desi mnogo drugačije reflektuje i tumači nego u sredinama gde je jednonacionalni sastav stanovništva. Nije isto ako se na utakmicama u Novom Pazaru desi eksces, pa policija hoće da reaguje, neće da reaguje, ili u Subotici, ili npr. u Beogradu i Kraljevu. Imali smo slučajeva u Novom Pazaru sa nekim fanatizovanim navijačima koji navijaju protiv svoje zemlje i izazivaju ekscese, jednostavno tolerancijom nekakvom to se zataška i ide se dalje. Svesni smo zataškavanja problema na Kosovu i Metohiji, do izgovora da to sve čine mala deca i videli smo šta se desilo. Nažalost, ne bih želeo da se to desi u drugim sredinama i zato apelujem na ministra policije da izuzetno obrate pažnju na višenacionalne sredine, da tamo budu obučeni ljudi profesionalci, koji će bez obzira na versku, nacionalnu i političku pripadnost odraditi svoj posao i vršiti zaštitu građana. Imamo slučaj u neposrednoj blizini Novog Pazara, jedno monstruoznoubistvo porodice Mutavdžić, koje se pre tri meseca desilo. Nažalost, istraga tapka u mestu i do današnjeg dana nismo dobili nikakvu informaciju, niti obaveštenje šta se to desilo da jedan mirni bračni par strada i jednostavno bude isečen na magistralnom putu. To izuzetno opterećuje građane. Jedni kritikuju ove, drugi one, jedni kažu da su to počinili oni, drugi kažu da su to počinili ovi. Mislim da tu ne sme da bude zataškavanja. Imamo poseban slučaj od pre nekoliko dana, kada je zameniku opštinskog javnog tužioca zapaljen automobil, i tako je izgoreo još jedan lokal i još jedan automobil. Opet je to atak na ličnost i normalno da građani u tim nacionalno mešovitim sredinama to sasvim drugačije doživljavaju i tumače. Tražim od ministra Jočića da uloži sve napore da se svi ti slučajevi rasvetle. Da ne govorim sada o kamenovanju kuća srpskih, uznemiravanju sveštenika manastira. Jednostavno, u našoj zemlji vršljaju ne samo nevladine organizacije, nego vršljaju mnogi građani koji su strani državljani. Jedni nose brade, ne znamo kakve su im te brade sada. Drugi su bez brada, sa nekim posebnim kapama, a ne znaju srpski. Pitanje je odakle su ti građani, ko je u zaštiti tih građana, pa bez obzira da li je to neka verska ustanova ili bilo ko, mora se razotkriti identitet svih građana u državi Srbiji.Inače, može se desiti ono najgore, a jedna varnica u takvim sredinama može skupo da nas košta. Uočio sam u svom dugogodišnjem radu, pa sve do ratišta sa policijom, šta znači jedan korumpirani policajac. Mi kažemo da su nevladine organizacije naoružale Šiptare na Kosovu, ali taj kamion sa oružjem morao je proći neki punkt, da li na Kuli, da li kod Zubinog Potoka, svejedno. Znači, neki policajac je uzeo mito i taj kamion pun oružja pređe taj punkt i tako se vrši naoružavanje. To se danas radi sa oružjem i drogom. Moram da pomenem da je Novi Pazar drugi grad u Srbiji po narkomaniji. Zbog čega se to tamo dešava? Da li nekome treba ponovo neka perionica novca, da štitimo nekoga kao belog medveda da bi nam se sutra to o glavu obilo. Imamo slučaj zaštite građana, imamo slučaj četiri inspektora iz Sjenice, Pazara i Tutina,koji su od 1991. do 1993. godine razoružali preko pet i po hiljada ilegalno naoružanih građana na tom prostoru. Jedan od tih je inspektor SUP-a u Novom Pazaru, koji je osuđen i gotovo linčovan na svim medijima na tom prostoru, a ostao je bez pravne zaštite MUP-a Srbije. Bar pravnu zaštitu da daju čoveku, koji je kao pripravnik počeo i koji je na osnovu nekih političkih kvalifikacija nevladinih organizacija od 2000. godine pa do današnjeg dana proganjan, čovek sa dvoje dece ostao bez hleba. Stvarno su to kriminalne radnje pojedinaca koji vrše diskriminaciju takve ličnosti. U samom amandmanu, koji je gospodin Nemanja Šarović napisao, vidi se da policija treba da sarađuje pre svega sa državnim organima autonomne pokrajine, lokalne samouprave i sa građanima. Ovde je izbegnut drugi stav, gde se pominju nevladine organizacije, jednostavno zato što su te organizacije, na čelu sa Natašom Kandić, Biserko, Vučo, ko zna ko sve vršlja ovom zemljom, nanele najveće zlo državi Srbiji. Oni nas blate na svakom koraku i na svakom mestu.
Da li još neko želi reč? Gospodine Mirčiću, imate pravo kao predsednik Odbora kada se raspravlja o zakonu u načelu. Mogu da vam dam reč ako želite nešto kratko da kažete. To je moje diskreciono pravo da vam dam sada reč.
Neizmerno sam vam zahvalan, ali suština je da se uradi poboljšanje, ako je moguće, ovog zakonskog predloga. Naime, Ministarstvo je u članu 6, predviđajući i planirajući decentralizaciju rada policije, jasno definisalo s kim to policija sarađuje, pa su navedeni organi vlasti na lokalnom i pokrajinskom nivou, ali kada je u pitanju definisanje i navođenje organizacija sa kojima policija sarađuje napravljen je jedan propust koji SRS amandmanom želi da popravi, ne samo zato što je kratko definisan amandman SRS, nego zato što je suština sadržaja tog amandmana u sledećem, da se radi sve u skladu sa Ustavom, zakonom i drugim propisima ove države. Amandman na ovaj član je podneo narodni poslanik Meho Omerović, koji kaže da se ta saradnja odvija sa "građanima Republike Srbije i njihovim udruženjima." U Predlogu teksta zakona kaže se da policija sarađuje sa "manjinskim i drugim organizacionim grupama i samoorganizovanim pojedincima." Hajde da se zadržimo na ovim manjinskim grupama, šta to znači? Zakonodavac, odnosno predlagač zakona, mislio je na predstavnike nacionalnih manjina, prvenstveno. I ne samo to što kaže kolega, ako ne definišemo na ovakav način kako se to amandmanski interveniše, dešavaće nam se problemi sa predstavnicima nacionalnih manjina. Naime, u Vojvodini deluje organizacija "Županija 64". U javnosti je predstavljena kao organizacija predstavnika mađarske nacionalne manjine. Po ovom predlogu zakona, MUP treba da ostvari saradnju sa takvom jednom organizacijom. Šta je priroda i suština te organizacije? Poluvojna organizacija koja je registrovana u Budimpešti, a deluje na području Srbije, odnosno na teritoriji Vojvodine. Kakvi su njihovi programi, kakva su njihova opredeljenja, kakvi su njihovi ciljevi, to je opštepoznato. Ali, onima koji do sada nisu imali prilike da se upoznaju, njihov cilj je stvaranje velike Mađarske, proširenje Mađarske na teritoriju Vojvodine, kojekakva preispitivanja mirovnih sporazuma, kao što je Trijanonski i ostali. To je kao polumilitantna organizacija realna opasnost, ne samo kada je u pitanju država Srbija, nego kada je u pitanju i delovanje MUP, odnosno policije. Dakle, samim tim je ugrožena i bezbednost. Ako policija zakonom mora da sarađuje sa organizacijama manjina, onda će "Županija 64" sa punim pravom, na zakonu zasnovanom, da kaže, ne možete vi nama da sprečavate javne skupove, što je do sada bio, istine radi, presedan, a sve u zavisnosti kakav je i koliko sposoban lokalni načelnik, pa su tako i oni delovali, tako su organizovali svoje skupove. Sada ne zavise od sposobnosti i mišljenja pojedinih načelnika, sada imaju uporište u zakonu, ako se u ovaj zakon stavi. Amandmanski je definisano od strane SRS, da je saradnja u skladu sa Ustavom i zakonima ove države, onda se izbegava takva opasnost. Mi imamo veliki problem i ne u želji da alarmiram ili da uzbuđujem javnost, ali shvatite da takva poluvojna formacija vrši detaljne pripreme na teritoriji susedne mađarske države, a svoje delovanje prenosi na teritoriju Vojvodine, čak imaju i kampove za obuku. Šta je njihova osnova, odnosno njihovog političkog delovanja? To je da, kao poluvojna organizacija, deluju i funkcionišu na teritoriji Vojvodine kao politička stranka. Pojedini lideri političkih stranaka, koji predstavljaju nacionalne manjine, daju im podršku i to je nešto, ako se usvoji ovaj član zakona, što može da napravi veliki problem, jer ne može policija blagovremeno da interveniše, ne može u skladu sa Ustavom i zakonom, jer usvajanjem ovog zakona na neki način legalizuje se delovanje ovakvih grupa. Naveo sam primer ovakve grupe. Možda je on najdrastičniji, ali moramo kada donosimo zakonske odredbe da imamo i takve slučajeve u vidu.
Reč ima ministar unutrašnjih poslova, gospodin Jočić.
Mislim da se pojam saradnje suviše usko tumači u ovom slučaju. Znači, saradnja može da ide i od policije i ka policiji. Dakle, da bi policija saznala, da bi radila, mora da ostvari kontakt i zato ovaj član 6. odnosno stav 2. je toliko širok da obuhvati sve. Policija nikada neće, i to nije eminentno u ovom zakonu, da radi i da sarađuje ili da se druži sa nekim ko ima takav problem kao što ste vi rekli, dakle, kao što je "Županija 64", da bi njima bilo bolje. Ne, nego će sarađivati i sa pojedincima u okviru "Županije 64" da bi zaštitila državu. To se zove saradnja. Što se tiče isticanja manjinskih i drugih organizovanih grupa, hteli smo da damo obavezu policiji da obrati pažnju na sve one koji govore da su njihova prava ugrožena, dakle, opštom i širokom formulom, ne bi li skrenuli pažnju našim pripadnicima, odnosno rukovodiocima na ovu saradnju koja mora da se obuhvati. Ovim dajemo dužnost i onom u Subotici, onom u Kikindi, da obrati pažnju šta mu se dešava u okviru njegove nadležnosti, da ne bi posle bila država odgovorna, da ne bi bila Srbija odgovorna ili nabeđivana za nešto što nije uradila, niti joj je namera bila u istoriji.
Gospodine Jojiću, 15 minuta je isteklo za SRS, jedino ako se javljate po drugom osnovu. Izvolite, replika, narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, policija mora biti precizno organizovana, mora da ima precizna ovlašćenja i dužnosti i obaveze. Molim vas, u predlogu člana 6. postoje tri stava. Ta tri stava nisu prihvatljiva, po mišljenju SRS, jer na neki način šire mogućnosti za bilo koju saradnju sa bilo kim. Srpski radikali smatraju, pri obavljanju policijskih poslova, policija sarađuje sa državnim organima, dakle, naglašavam državnim organima; drugo, organima teritorijalne autonomije i lokalne samouprave, drugim ustanovama i građanima, u skladu sa Ustavom, zakonom i drugim propisima, i ovde je sve obuhvaćeno. Kada se kaže - drugim ustanovama i građanima, tu je sve obuhvaćeno. Ono što je neprihvatljivo za srpske radikale, to je da se na prvom mestu stavljaju nevladine organizacije, a da se građani uopšte ne pominju u Predlogu zakona. Zašto? Bez saradnje građana nema policijskog rada. Pozornik ili vođa sektora ili pripadnici policije koji rade na sektoru gde su određeni, bez saradnje sa građanima i u tom kvartu i u toj ulici, nema ni reči da će postići uspeh u zaštiti Ustavom utvrđenog poretka. Zaštite građana i njihove bezbednosti i imovine nema bez saradnje na terenu i u ulici. To znači da pozornik ili policajac koji je primljen u službu dobija kvart ili ulicu do penzije da ostane, ali da ostane tamo gde je raspoređen, da upozna svakog stanovnika u svakoj zgradi, na svakom spratu, u svakom stanu i u svakom kućnom broju. Imao sam u praksi pripadnike policije koji su, u ono vreme kada sam radio u unutrašnjim poslovima, imali smo sektorski princip rada, da nam je pripadnik policije bio na sektoru u toj ulici, u tom kvartu, a imao je najbolje rezultate, jer je obilazio od kuće do kuće svoje građane i sa njima ostvarivao neverovatnu saradnju. Ti građani u toj saradnji pružali su mu brojne podatke za rasvetljavanje i otkrivanje brojnih krivičnih dela, pa čak i špijunaže. Građani su stvorili poverenje u tog policajca do te mere da su ostavljali ključeve od svog stana ili svoje kuće kada odlaze na godišnji odmor i to je jedno uzajamno poverenje. Dakle, ne bi trebalo iz zakona izbaciti nego ugraditi među prve prioritete - saradnja sa građanima. U stavu 2. u predloga stoji da policija sarađuje i sa drugim organima, ustanovama, nevladinim i drugim organizacijama, manjinskim i drugim organizacijama, grupama i samoorganizovanim pojedincima. Sada samoorganizovanog pojedinca ne razumem. Kako se on definiše? Kako se taj pojedinac samoorganizovao, ta odrednica ovde stvara veliku zabunu? Nema smisla. Imate, gospodine ministre, amandman na član 6. gde jedan stav sve obuhvata, institucije sa kojima sarađuje policija.
Narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, gospodine ministre, član 6. ovako kako je definisan daje u ruke policiji i ministru policije pravo i mogućnost da organizuje službu u skladu sa zakonom i potrebama. Ne postoji policija u svetu koja informacije o krivičnim delima, o pojavama, o drugim važnim pitanjima za bezbednost građana, imovine ili države dobija na tematskim konferencijama, na akademskim skupovima, može i tamo. Policija sarađuje, policiji se obezbeđuje da sarađuje, ako smem da primetim, i sa onima čije je ponašanje interesantno za policiju. Ako to policija ne može da radi, onda ona ne treba da postoji. Svugde u svetu dragocene informacije o važnim pitanjima, koja se odnose na bezbednost i ugrožavanje imovine ili života, dobijaju se nažalost iz kriminogenih ugovora. To se ne može dobiti u Srpskoj akademiji nauka. Kako se to dobija? Definiše stav 3. Daje se ministru diskreciono pravo. Policija ostvaruje saradnju u skladu sa zakonom, to je važno, drugim propisom i prema profesionalnim smernicama koje uputstvom daje ministar. Samo vas molim da stvar koja je potpuno jasna ne elaboriramo. U svakoj policiji u svetu ovo funkcioniše ovako, ako je policija - policija. Mi smo u ovoj skupštini donosili zakone kojima se definiše zaštićeni svedok, ili kako ga već zovemo, jer smo procenili da je veća društvena korist da nekom oprostimo nešto što je učinio da bi se dobila odgovarajuća informacija ili odgovarajuće informacije o pojedincima ili pojavama koje ugrožavaju bezbednost, imovinu građana države itd. Policija sarađuje sa drugim organima i ustanovama, nevladinim i drugim organizacijama, manjinskim i drugim organizovanim grupama i samoorganizovanim pojedincima. Naravno. Ako neko misli da o svim ovim organizacijama ili nekim sličnim policija nema način da se informiše, onda treba da je skinemo sa budžeta za ovu godinu. Izvinjavam se što to kažem, ali to je važno da bismo razumeli. Postoji praksa u bezbednosti da javna bezbednost nekoga goni, a da ga država štiti i obrnuto. To su suptilni poslovi u ovoj oblasti. Oni moraju da se definišu zakonom. Član 6. daje dovoljno garancija da neće biti prekoračena ovlašćenja, a da će policija imati način da funkcioniše u skladu sa društvenim potrebama.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Povodom ovog amandmana na član 8. malo ću da idem sa širim uvodom. Mislim da, gospodine Jočiću, nikakav problem nije da prihvatite amandman gospodina Šarovića na član 6, jer on sublimira sve ovo što je vama potrebno. Meni je drago što u ovim diskusijama povodom člana 6, gde se govori o policijskoj taktici i tehnici, sredstvima, treba da na neki način ima neke komunikacije sa tim podzemljem. Meni je drago što je moj prethodnik u tom kontekstu pričao o nevladinim organizacijama kao delu organizovanog podzemlja. One to i jesu. To su strani plaćenici, destruktivni elementi, sa nadimkom BKV, Biljana Kovačević-Vučo, Dereta itd. Ali, ovo ministarstvo nije nadležno da štiti dušu ovog naroda od metalnog nasrtaja koji svakodnevno ide preko ovih ustaških medija. Te ono što je gospodin Šarović predložio, gospodine ministre, apsolutno sublimira sve ovo što je vama potrebno i daje drugu sliku o saradnji. Saradnja na najširi mogući način, koja je u funkciji očuvanja policijskih nadležnosti i policijske metodike. Da pređem na ovaj amandman, gospodine Jočiću, koji se odnosi na član 8. Vidite, mi iz SRS smatramo da ćete imati problema kao ministarstvo ukoliko vam ostanu stavovi 2. i 3. Zašto? Odmah će da skoče ovi što mrze ovaj narod i ovu državu, pa će da protumače iz stava 2. smernice i obavezna uputstva za rad. Oni će da to protumače u negativnom smislu, počevši od onog Daninog Božovića pa nadalje. Kako vama ovaj stav člana 8. daje legalno, legitimno pravo da vi utičite na policijsku istragu itd? Zato predlažem da vi prihvatite ovaj amandman, a sve ovo što stoji u stavu 2. i 3, vi već imate u Zakonu o državnoj upravi. Gospodine Jočiću, ovo imate u Zakonu o državnoj upravi. Ovo imate u Zakonu o ministarstvima, ovo imate u Zakonu o Vladi, ovo imate u Zakonu o državnim službenicima, mislim da se tako zvaše onaj zakon koji je skoro donet. Znači, vi ovo sve imate, a ovo kako je ovde napisano biće pogrešno shvaćeno. Da vam sada objasnim ovo što stoji u stavu 3. Vi na bazi ovog zakona imate pravo da donosite podzakonske akte. Naravno, niko iz SRS ni jednim amandmanom nije želeo da utiče na ono što se zove operativna nezavisnost pripadnika policije, metode rada, načina rada, osim u onom delu gde se tako očigledno normativno ne utiče na narušavanje ljudskih prava, gde smo morali da intervenišemo. Ali, policijske metode, način kako se to radi, ovlašćeni ste da propišete pravila ponašanja. Sve to možete da uradite. U stavu 3. vi kažete, a mislim da se stav 3. pre svega odnosi na nešto što je u vezi sa članom 10. stavom 1. tačka 3), sprečavanje, otkrivanje učinilaca krivičnih dela itd. Naravno, dok policija to radi, Ministarstvo ima neki svoj uticaj. Kakav je taj uticaj? Na taj način što policija mora da primenjuje uputstva koja na jedan opšti način regulišu i upotrebu palica, i upotrebu lisica, kako se vrši pozornička služba, kako se vrši dojava, komunikacija, kako ovo, kako ono. To moraju da primenjuju. Naravno da je policija nadležna u rasvetljavanju, dok javni tužilac ne pokaže interesovanje. Pre tri godine je promenjen Zakonik o krivičnom postupku i sada je glavna ličnost pretkrivičnog postupka napokon opštinski ili okružni javni tužilac, a ne policija. Vi ovo sve imate, ali ovako kako ste ga vi koncipirali i stavili u stavovima 2. i 3. izazivate pozornost, što bi rekli ovi preko puta. Koga? Ovih BKV i ovih drugih, koji će vas da prozivaju i preko vas policajce koji rade odgovoran posao. Stav 3. se odnosi na otkrivanje učinilaca krivičnih dela. Naravno da Ministarstvo ima neku nadležnost. U kom smislu? Što je propisalo kako će da postupaju pripadnici policije, kojim metodama da dolaze do otkrivanja krivičnih dela. Čim se podnese krivična prijava, čim se koliko-toliko ide ka rasvetljavanju i predmet dobije javni tužilac, Ministarstvo nema tu više odlučujuću nadležnost, pojedina istražna radnja na zahtev tužioca itd. Onda dolazimo na teren Zakonika o krivičnom postupku. Znači, ovo što stoji u stavovima 2. i 3. vi već imate u Zakonu o državnoj upravi, Zakonu o državnim službenicima, Zakonu o ministarstvima, Zakonu o Vladi. Ovako trapavo formulisano može da bude povod za neke vrlo loše komentare i stalne insinuacije. Moram da se vratim na član 6. zato što je vrlo inspirativan. Sramota je za policiju da, ukoliko obezbeđuje neku paradu nekih nastranih tipova, i dođe Nataša Kandić i ljuljne šamarčinu pripadniku policije da policija ćuti. Ona se opire, ona sprečava službeno lice u vršenju službene dužnosti. To je napad na službeno lice. Mislim da ste vi blagom reakcijom omogućili da se sad svako iživljava nad policajcem. Zašto ona ima tu prednost? Molim vas, pročitajte kako je Burma rešila problem nevladinih organizacija. Ona je prva država koja je uspešno završila problem nevladinih organizacija. Ne bi bilo loše da pogledate malo i Rusi šta rade, jer su napokon i oni shvatili, posle Jeljcina i onih drugih, šta su nevladine organizacije. Tu se ne remeti sloboda izražavanja, sloboda mišljenja, sloboda udruživanja, sloboda delovanja, ništa se ne remeti. Ako jedan Buš može Helsinškom odboru za ljudska prava da kaže, povodom Gvantanama i onih stvari što se tamo dešavaju, "vi ste dužni da ćutite, jer radite protiv nacionalnih interesa Amerike", očekujem da iste rečenice i vi upotrebite, jer ste ovlašćeni da upotrebite te rečenice. Zašto da ima više demokratije u Americi nego kod nas? Na isti način primenite demokratiju koju i oni primenjuju. Nemojte da budete blagi, jer ta blagost znači da ne ispunjavate zakonsku obavezu, a čim ne ispunjavate zakonsku obavezu, znači, kršite zakon, znači da ste u sukobu sa propisima i sa onim što je narod ove države propisao preko narodnih predstavnika u ovoj sali, preko onoga što se zove zakon, kao opšte pravilo koje svi moraju da poštuju. Bez stabilne, sigurne policije, naravno, uz poštovanje zakona, garanciju ljudskih prava itd, nema stabilne države. Ona država koja ima slabu policiju, nije država. To se neće sviđati onima, videćete već sutra napise ovih ustaških medija, počevši od B92 preko nevladinih organizacija, "radikali su za pendrek" itd. Ukoliko je stabilna i sigurna policija, ispunjava svoje obaveze u skladu sa zakonom, na objektivan način primenjuje zakon, mi imamo državu. Zašto? Zato što je ona jedna varijanta monopola fizičke prinude, a on je u definiciji države. Čućete već, zalagaće se neki za demokratsku policiju. Svašta može da se čuje kod nas. Kao što ovaj Tadić kaže "nacionalna manjina na referendum za samoopredeljenje!" Da je nešto naučio u životu ne bi mogao toliko da pogreši. Vraćam se na član 8. Neću da pričam o ovim terminološkim i pojmovnim greškama na relaciji ministarstvo nadležno za poslove, ministar i druge stvari. To ću da preskočim, pošto tu nisam bio uspešan, jer nisam ubedio od Balinovca naovamo, to vi stalno gurate u te zakone, pa neću više tu argumentaciju da trošim. Znači, usvajanjem ovog amandmana, vi se ne odričete onoga što ste propisali u stavu 2. i 3. Vi to kao izvorno pravo imate garantovano drugim zakonima. Moram da vas podsetim, nisam diskutovao kada je bila rasprava u načelu, mnogo ste pogrešili prilikom koncipiranja ovog zakona. Ovaj zakon ste dali nekome da osmisli, da radi, neću da ulazim ni ko je, ni šta je, ni kako je, ali taj ko je radio, on je samo zaboravio jednu stvar koja je verovatno najvažnija: MUP, prema važećem Ustavu, jeste organ državne uprave, sa nekim profesionalnim specifičnostima. U kom smislu? Neke policijske poslove može samo to ministarstvo da radi, ne može drugo ministarstvo. Jedino je to ministarstvo u ovoj zemlji u situaciji da se do tančina sve propiše: upotreba palice, način privođenja, komunikacija, zavođenje, evidentiranje, statistika, pored klasičnih policijskih poslova. Tu ima sijaset upravnih poslova. To je jedno glomazno ministarstvo, neophodno da bi sačuvalo, pre svega, ustavni poredak, bezbednost i sigurnost građana. Onaj ko vam je radio ovaj koncept zakona, on je zaboravio da je MUP u sistemu organa državne uprave. To je glavni nedostatak ovde. U pojedinim odredbama mi primećujemo da je policija devalvirana, da su policijski poslovi devalvirani, da su mnoge aktivnosti nepotrebno uslovljene. O humanosti naše policije, na jednom primeru ću da vam pokažem. U bilo kojoj zapadnoj državi, pogotovo u SAD, ako policija zaustavlja građanina radi neke obične kontrole, pa im je nešto sumnjivo i treba neka provera, oni mu odmah stavljaju lisice, strpaju u kola i teraju u policijsku stanicu dok se ne završi provera. U našoj zemlji i kad se čovek poziva, pa makar greškom i ovaj Batić, radi nekog zadržavanja, on se pozove "dobar dan gospodine, bilo bi dobro da se javite" i stavljeno mu je na izbor da dođe, da se porazgovara sa čovekom i završi posao. Znači, amandman prihvatite, kao i onaj prethodni amandman Nemanje Šarovića, ništa policija nije izgubila od ovlašćenja, ničim ona nije sputana. Kad imamo potrebu da sputamo policiju, to je u onom trenutku kad smatramo da tražite nešto što može da naruši ljudska prava. U članovima 6. i 8, u onome što ste vi napisali, mi nismo pronašli da vi narušavate ljudska prava, ali smatramo da su formulacije toliko trapave da, ako ostanu, može biti mnogo veća šteta za državu i za policiju nego korist što ste to napisali.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Petar Jojić. Imate još minut i po.
Dame i gospodo, ovaj stav 3. je vrlo problematičan u ovom predlogu zakona. Zašto je problematičan? On je u direktnoj suprotnosti sa glavom XVIII Zakonika o krivičnom postupku. U odredbi članova 222, 223, 225, 226, 227, 228, 229, do člana 240. Zakonika o krivičnom postupku regulisana su ovlašćenja svih pripadnika službe organa unutrašnjih poslova. Danas imamo ministra gospodina Jočića; sutra možemo imati drugog ministra, ne daj bože da se borimo za njegovu dušu kada dođe i počne da primenjuje ove mere. Ne očekujem to od ministra Jočića, ali mislim na nekoga ko može doći da zloupotrebi ova ovlašćenja. Ne bi smelo da bude u zakonu normirano: nadležnosti ministra za policijska postupanja iz stava 2. ovog člana važe do trenutka kada javni tužilac bude obavešten o krivičnom delu i preuzme upravljanje nad policijskim postupanjem u pretkrivičnom postupku. To je vrlo opasno i problematično. Zašto? Neko može biti priveden danas, a da javni tužilac bude obavešten za 10 dana,da ovaj bude odveden u Deliblatsku peščaru ili na Maljen ili Povlen ,ili na Taru, ili u Murtenicu i da bude držan 10 dana, a da javni tužilac ne zna šta je sa licem prema kome se preduzimaju odgovarajuće mere u pretkrivičnom postupku. To je vrlo opasno. Zbog toga smatram da je ovaj stav vrlo problematičan i zbog toga na njega SRS ukazuje, jer organi unutrašnjih poslova, odnosno ovlašćena službena lica su dužna, kada preduzimaju te mere i radnje u pretkrivičnom postupku, kako ih ovlašćuje Zakonik o krivičnom postupku, u roku od dva sata obavestiti javnog tužioca; zadržati lice najduže 48 časova, obavestiti istražnog sudiju, predati krivičnu prijavu. Šta će biti ako se prekorači to vreme, pa čak bude i po 10 dana? (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) To bi bilo vrlo opasno i činilo bi izuzetak koji bi bio u sukobu sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč ima ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dragan Jočić. Izvolite.
Može se izvući zaključak, da li policija bilo šta ili uopšte da radi ili punim kapacitetom da ostvaruje svoja prava. To je uvek velika dilema. Ovim raspravama pokazuju se pojedinačni subjektivni utisci. Ali, moram da kažem da je koncept koji je od 2000. godine u državama, odnosno republikama bivše Jugoslavije pre, išao za tim da se napiše jedan zakon koji bi obezglavio policiju, gde bi policija bila na jednoj strani, ministar na drugoj strani, dok bi se povezali i utvrdili svoje nadležnosti, onaj ko je najorganizovaniji - to su kriminalci i organizovani kriminal – mogao bi bezbrižno da radi. Moram da kažem da je Zakon o krivičnom postupku zakon koga je pregazilo vreme. Za to se ne bih pozivao puno na njega. Oni koji sada rade u policiji, od 2000. godine, pre toga, odnosno od donošenja zakona, vide da je to zapravo zbir normi koji ne može da isprati vreme. Isto tako, koncepcija i recepti koji su nam davani da napišemo kako treba da izgleda policija, od strane nevladinih organizacija, međunarodnih organizacija i drugih organizacija koje su, moram da kažem, radile određene poslove za novac, davale savete koji nisu primenjivi, ovim zakonom su ostavljeni van strane. Uzeto je samo ono što je suštinski, što će pospešiti i upotpuniti našu specifičnost, odnosno specifičnost naše policije. Moram da kažem da su određene republike bivše Jugoslavije donosile takve zakone da ceo sistem bezbednosti ne može da radi. Na primer, službama državne bezbednosti ili agencijama oduzeli su policijska ovlašćenja. Policiju su stavili kao jedan potpuni korpus separatum van svega, a ministra i Ministarstvo otklonili od policije, bez ikakve mogućnosti upravljanja i ostvarivanja politike Vlade ili programa ministra koji je biran na to mesto da bi jednostavno uredio, regulisao ili vodio policiju. Članom 8, slažem se sa kolegom Krasićem koji je video zapravo suštinu u tome da ministar mora za nešto da se pita. A ako idemo nekim tumačenjem, ministar unutrašnjih poslova uopšte ne mora da postoji. Potpuno bi mogla policija da se stavi pod upravu ministra finansija ili nekome ko raspolaže novcem, koji bi odredio određeni deo novca, dao kao budžetski deo policiji i policija sama da troši. Mora da postoji veza ili kopula između ministra, politički odgovorne ličnosti, i profesionalnog organa, koji sprovodi zakonom ovlašćene zadatke i dužnosti. U članu 8. je, u neku ruku, kodifikovano sve ono što je naveo poslanik Krasić, a razbacano je po različitim zakonima i stavljeno ovde baš da naznači kakav je odnos policije, jer je ovo zakon o policiji, i ministra unutrašnjih poslova, i dato je dovoljno ovlašćenja ministru unutrašnjih poslova, dovoljno mogućnosti da može da utiče u skladu sa politikom Vlade koja mu je dala, na kraju krajeva, mandat. U članu 2. imate jedno vrlo ozbiljno ograničenje - da ministar unutrašnjih poslova neće biti ministar, kao što je zakonom od 1991. godine dato ovlašćenje ministru - da zapravo bude prvi i neposredni starešina. Danas sam prvi i neposredni starešina MUP-a. Ovim zakonom ministar nije starešina, nego je starešina direktor policije, ali onda morate da odredite kakva je relacija, veza između ministra, direktora policije i policije. To je ovim zakonom regulisano i stavljena je jedna kautela ili ograda, gde se kaže - poštovanje operativne nezavisnosti policije. Ne može ministar policije da umisli, pa da on bude specijalac i da govori - tamo jedna jedinica, ovamo, na ovu stranu kroz vrata, neka idu helikopteri ovako, da se stave ovamo određeni timovi itd. To je stvar stručnog i zanatskog znanja i pripada policiji. Što se tiče stava 3, nema toga u Zakonu o krivičnom postupku, opet tvrdim da je loš u odnosu na policiju, zato što nije vaspostavio ono što treba da se vaspostavi, nije uspostavljen aktivan odnos između tužilaca i policije. Tužioci i dan-danas žele da im policija obradi ceo predmet, maltene da im napiše optužnicu, koju bi oni dalje prosledili zahtevom za sprovođenje istrage istražnom sudiji. To je tačno. Policija ima ozbiljnih problema sa tim. Ovim se reguliše ne odnos policije i tužioca, nego ono što nikada nije regulisano - odnos ministra i tužioca. Pravi se ta granica dokle ministar može da deluje u odnosu na policiju, a odakle nastaje tužilačka delatnost i tužilačka aktivnost. Moram da kažem, ako ništa drugo, ovaj stav 3. člana 8. je dobar što barem ograničava ono što se zove - obraćanje javnosti. Dokle može ministar da da određenu izjavu ili ovlašćeno lice, a dokle i kada nastupa obaveštavanje javnosti od strane tužilaštva. Zato mislim da je ovaj član veza između onoga što je ministar, Ministarstvo i policija i on treba da stoji.
Gospodin Jojić je prepoznao sebe i traži repliku.
Dame i gospodo, niko ne kaže da treba oduzeti ministru ovlašćenja koja mu po zakonu pripadaju. Ali, da se vratimo ipak na početak ovog člana. U stavu 2: "Ministar daje policiji smernice i obavezna uputstva za rad, uz puno poštovanje operativne nezavisnosti policije. Ministar može naložiti policiji da, u okviru svoje nadležnosti, izvrši određene zadatke i preduzme određene mere i da mu se o tome podnese izveštaj". Upravo govorim da Zakonik o krivičnom postupku daje ovlašćenje pripadnicima organa unutrašnjih poslova da u pretkrivičnom postupku mogu da liše slobode određena lica i da odrede pritvor. Šta se sada događa? Po ovome, ako bi ovako ostalo, ministar može da naredi: uhapsite tog i toga i dok ne budem odlučio da obavestim javnog tužioca ili ću operativcu naložiti, sada obavesti javnog tužioca; a protekne deset dana od mere koju je policija preduzela. Tu je problem. Kaže se "nadležnosti ministra za policijska postupanja iz stava 2. ovog člana važe do trenutka kada javni tužilac bude obavešten o krivičnom delu i preuzme upravljanje nad policijskim postupanjem u pretkrivičnom postupku". Ne može, ovo je u direktnoj suprotnosti sa Zakonikom o krivičnom postupku. Slažem se da neke stvari treba menjati i u Zakoniku o krivičnom postupku, ali sve dok jači zakon, ovo je legis specialis, a Zakonik o krivičnom postupku za policiju je Ustav, a to znači legis generalis, i u tome je razlika. Policijska ovlašćenja ne mogu biti u sukobu sa ovlašćenjima koja imamo u Zakoniku o krivičnom postupku. Dok ne bude promene Ustava Republike Srbije, dok ne bude promene Zakonika o krivičnom postupku ova odredba je vrlo problematična. U praksi ćete imati situaciju da policija preduzme određene mere prema određenom licu i u pretkrivičnom postupku i ministar ne bude obavešten blagovremeno. Prema tom licu se primenjuju mere i čine zloupotrebe, ministar bude obavešten posle sedam dana, on se krije iza ministrovog ovlašćenja i kaže, izvinjavam se, ministre, propustio sam, mislio sam ovako ili onako, molim vas, obaveštavam vas i vi sada obavestite odmah javnog tužioca. Molim vas, kada policija preduzima određena ovlašćenja u pretkrivičnom postupku, to je detaljno razrađeno, određeno i usklađeno sa Ustavom Republike Srbije i međunarodnim pravnim aktima. Slažem se što je u Predlogu kod ovog člana st. 1. i 2. predviđen, ali stav 3. odudara i on je u direktnoj suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije, u direktnoj suprotnosti sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku. Otuda predlažem da se amandman SRS, kako je i predložen, prihvati i ovaj član uredi, i neće biti problem u primeni. Ovome će se suprotstaviti tužioci i istražne sudije, to očekujte odmah. A nije primenljiv. Hvala.
Hvala. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Goran Jakšić, Miroslav Živković i Marko Krstin. Predstavnik predlagača nije prihvatio amandman. Odbor za odbor i bezbednost je prihvatio amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.Reč ima narodni poslanik Marko Krstin.
Dame i gospodo, predsedavajući, gospodine ministre, mi smo ovim amandmanom hteli da na precizniji, detaljniji i drugačiji način uredimo odnos ministra unutrašnjih poslova prema Narodnoj skupštini, odnosno prema nama koji ovde sedimo u ovom visokom domu. Članom 9, na koji smo podneli amandman, predviđeno je da ministar podnosi Narodnoj skupštini izveštaj o radu Ministarstva i stanju bezbednosti u Republici Srbiji, a radnom telu Narodne skupštine, nadležnom za bezbednost, na njegov zahtev, i izveštaj o pitanjima iz njegovog delokruga. Očigledno je da nedostaje rok u kome se podnosi izveštaj. To bi moglo biti godinu dana, šest meseci, dve godine, pet godina, a moglo bi biti i nešto duže, a znamo da je mandat Skupštine četiri godine. Dakle, minimum onoga što bi moralo da bude, da bi ova skupština bila obaveštena, jeste godinu dana da se podnese izveštaj. Nadalje, odnosu Ministarstva i Skupštine odnosno Skupštine i Ministarstva odgovara i obaveza Ministarstva da obavesti Skupštinu kada god ona to traži, bez obzira na rokove predviđene zakonom, zato što Skupština bira Vladu i ministra, a ministar i Vlada odgovaraju ovoj skupštini. Toj ustavnoj obavezi, da ministar i Vlada odgovaraju Skupštini, odgovara i obaveza Ministarstva da, kada god Skupština zatraži, dobije izveštaj od Ministarstva unutrašnjih poslova. Zbog toga smo tražili da to bude najmanje jednom godišnje, a po potrebi, ako ministar smatra i češće, i uvek kada to Skupština traži, i u kraćim vremenskim periodima. Time se jača skupštinska kontrola nad radom organa uprave, što Ministarstvo unutrašnjih poslova i jeste. Ova kontrola je veoma značajna zbog toga što će pojedine delatnosti, odnosno događanja u Republici Srbiji nužno zahtevati promptno odnosno brzo reagovanje Skupštine, a Skupština neće moći brzo da reaguje ako organi uprave koji prate stanje u određenoj oblasti, a ovde je to oblast unutrašnjih poslova, te ako Ministarstvo unutrašnjih poslova ne reaguje na odgovarajući način i ne obavesti Skupštinu sa predlogom mera. U ovom trenutku u kome se Skupština Republike Srbije i država Srbija nalaze pred pitanjem, koje je pitanje biti ili ne biti, pred pitanjem rešavanja statusa Kosova, pred problemima na jugu Srbije i problemima koji se pojavljuju, kao što su kolege ovde primetile, i na severu Srbije, odnosno u Vojvodini, veoma je važno da budemo uredno o svemu informisani, da bi mogli predložiti i određene mere. Podelio bih zabrinutost kolege Mirčića vezano za one pokrete koji dolaze iz inostranstva, od našeg severnog suseda Mađarske, koji definišu građane Srbije kao građane južnih pokrajina, pošto vidim da je Mađarska na severu od Srbije, onda ne vidim šta bi to bila južna pokrajina, da li je to Vojvodina ili nešto drugo. To je već oko sto godina Republika Srbija i ne vidim kako bi ti pokreti imali legitimitet kod nas. To je s jedne strane. S druge strane ne bih se složio sa predlogom da policija ima neka veća ovlašćenja u odnosu na građane koje poziva na razgovor, legitimiše itd, kao što se založio kolega Krasić. Mislim da to kako policija sada radi sasvim primereno i takav jedan način rada policije podržavam. U situaciji koja bi mogla da bude i kod nas, ali na sreću nije, da se građani prema policiji ne odnose tako kako se odnose, mislim da i građani imaju odgovarajući korektan odnos prema policiji, mogli bismo da govorimo o nekim znatno izraženijim i snažnijim, obligatornijim akcijama policije kada se radi o odnosu sa građanima. Međutim, dok je ovakva situacija u Srbiji, dok naši građani zaista imaju korektan odnos prema organima unutrašnjih poslova i organi prema njima, ne smatram da je potrebno zaista pooštravati ta ovlašćenja. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Radi potpunije informacije Odbor je većinom glasova prihvatio ovaj amandman koji su podnele kolege poslanici. Međutim, predlagač zakona nije prihvatio na sednici Odbora taj amandman. Ono što je suština, a sadrži i ovaj amandman i amandman SRS, koji je podneo Petar Jojić, to je da se odredi jedan minimum kada je u pitanju podnošenja izveštaja parlamentu ove države od strane policije, pa je određeno jednom godišnje, različito definisano u dva amandmana i negde stoji "najmanje jednom godišnje", a u amandmanu koji je podneo Petar Jojić stoji "obavezno jednom godišnje". Suština je sledeća - u ovom zakonu očita je orijentacija da se poveća i poboljša kontrola, kako parlamentarna, tako i van parlamenta. U onom delu gde se vrši kontrola van parlamenta, a u ingerenciji je Vlade, dosta toga je jasno definisano i postojećim zakonom i ovim zakonom, tako što se jasno definiše kroz ovlašćenja predsednika Vlade i same Vlade, a i ministar po svojoj funkciji je član Vlade, tako da je ta kontrola na neki način dosta dobro definisana i određena. Ali, kada je u pitanju parlamentarna kontrola, ne bi smeli, kako je to malopre kolega rekao, da nešto što je i nedefinisano prepuštamo slučaju. Relativno je to kada je u pitanju podnošenje izveštaja u kom je tom periodu. Ako mi kažemo da je to najmanji period od godinu dana, onda smo jasno definisali obavezu Ministarstva unutrašnjih poslova. Ako kažemo da je minimum godinu, onda to podrazumeva da se u toku jedne kalendarske godine podnose izveštaji i po potrebi. Ako ne kažemo to, onda ćemo biti suočeni sa situacijom, kao u ranijem periodu, gde ministar nije imao zakonske obaveze da se obraća kada je u pitanju podnošenje izveštaja parlamentu. Ono što je činjenica to je da je u proteklom periodu bilo više povoda, više razloga da parlament sasluša izveštaj od strane Ministarstva unutrašnjih poslova, iz prostog razloga što znamo da su događaji na Kosovu najdirektnije uticali na bezbednost ove države. Sama činjenica da su se u gradovima Srbije odvijale neke radnje u tom periodu, koje su i te kako znatno ugrožavale bezbednost celokupnu ove države, u najmanju ruku je trebalo da budu razmatrane u ovom parlamentu, da se parlament izjasni usvajajući ili ne usvajajući izveštaj, prihvatajući ili korigujući sve ono što predstavnik Ministarstva, u ovom slučaju ministar, iznese pred parlament, pa do onih, ako može da se kaže, drugorazrednih događaja, koji su značajni za bezbednost ove države, kada je bila ugrožena direktno bezbednost predsednika Republike od strane šnaucera. I to su teme, jer to je funkcija koju vrši, nebitno je kakav je pojedinac. U ovom slučaju nebitno je... bio je bradat, a o vrsti potencijalnog atentatora neka raspravljaju stručnjaci iz te oblasti, mislim da se zovu kinekolozi. A, kinolozi, koleginice? Vi se razumete u to, hvala vam. Kada se razumete, pretpostavljam da ste upućeni u to dobro, ako imate neku vezu da se urgira da dobije i cacib. To je nagrada za pedigre, za uvežbanost, ali to nije sada bitno, koleginice, hvala vam na pomoći. Bitna je situacija kada u određenom vremenskom periodu realno postoji opasnost i ugroženost bezbednosti ove države, da parlament kao kontrolni organ ne svodi svoju kontrolu samo na činjenicu da izborom i razrešenjem ministra vrši kontrolu, nego mora da postoji jedan minimum, znači najmanje jednom godišnje da se podnosi izveštaj. A što se tiče radnog tela Skupštine to je definisano Poslovnikom, nažalost ne jasno, ne precizno koliko to na neki način pokušava predlagač zakona, ali tu mora jasno da se definiše, jer imaćemo sve više i više pritisaka od strane međunarodne zajednice da se uvodi i tzv. civilna kontrola nad Ministarstvom unutrašnjih poslova, pa da bi sprečili i preventivno delovali na tako nešto, što se pokazalo i te kako negativno kroz iskustva mnogih zemalja, mi moramo pojačati parlamentarnu kontrolu tako što ćemo definisati jasno da to bude jednom godišnje kada ministar podnosi izveštaj, kao i obaveza da u toku godine ili mandata koliko traje, kada se ukaže za to prilika, kada postoje realne pretpostavke, da se ministar obrati ovom parlamentu, da parlament zauzme stav. To vam govorim iz razloga što je i te kako svima nama jasno da na prostoru Kosova i Metohije, pogotovo na jugu Srbije, uvek permanentno postoji opasnost od terorističkih akcija, od terorističkih poduhvata, a da ne govorimo o porastu stepena kriminala, pa do činjenice koju smo juče sagledali kao surovu realnost kada je u pitanju sigurnost u saobraćaju. Sve su to i te kako značajne informacije, podaci i događaji da parlament raspravlja o tome. Mi možemo naknadno da konstatujemo ili analiziramo, ali ako kroz ovakvu parlamentarnu kontrolu preventivno delujemo, onda nam se neće dešavati, ili bar ne u tolikom broju, slučajevi i tragedije kao što su se juče desile, koje većim delom proističu, istine radi, zbog toga što budžetska sredstva nisu dobro i na pravi način raspoređena kada je u pitanju delovanje ovog ministarstva. I ovo govorim kao predsednik Odbora, jer kada se vodila rasprava o usvajanju budžeta, onda smo ukazali, zajedno sa predstavnicima Ministarstva, da tehnička opremljenost samog sektora saobraćajne policije jeste značajna i značajno utiče na bezbednost građana. Nemojmo nakon velikih tragedija da naknadnom pameću donosimo neke zaključke, jer to sada više ne vredi, nego moramo i ovakvom vrstom kontrole da poboljšamo rad Ministarstva unutrašnjih poslova.
Reč ima narodni poslanik Goran Jakšić, pa potom narodni poslanik Nataša Jovanović.
Poštovane kolege, amandman na član 9. je podneo G17 plus iz razloga koje je ovde izneo kolega Marko Krstin. Vezano za ovaj amandman samo par reči, radi korektnosti, što je obaveza poslanika i Skupštine. U ovom sazivu Narodne skupštine Odbor za odbranu i bezbednost, odnosno Narodna skupština je imala jako dobar odnos sa Ministarstvom za unutrašnje poslove i sa ministrom Jočićem baš upravo po ovim pitanjima. Dakle, na poziv od strane Odbora za bezbednost upućenih ministru Jočiću nije bilo negativnih odgovora. S tim u vezi ovaj amandman bi bio samo nastavak te dobre saradnje, ne samo sa ovim ministrom, nego i sa svim drugim ministrima i ministarstvima unutrašnjih poslova koji bi bili formirani nakon nekih novih izbora. Tim pre ovakav amandman je dobrodošao kao nastavak jedne dobre tradicije i razvoja upravo te kontrole, kontrole parlamenta, odnosno Odbora za odbranu i bezbednost nad ovim sektorom državne uprave, odnosno Ministarstvom unutrašnjih poslova. Takođe, ono što bi bilo dobro da se zna kada je u pitanju podnošenje izveštaja i saradnja sa Ministarstvom je to da nije sastanak i izveštaj Ministarstva i sastanak Odbora sa ministrom i njegovim saradnicima samo da bi rad Ministarstva i rad ministra bio kritikovan. Naravno, nije samo to cilj i na sastancima Odbora za bezbednost, bili oni otvoreni ili zatvoreni za javnost, ne radi se uvek samo o kritici rada ili traženju određenog izveštaja, već smo tom prilikom, a imali smo slučaj u martovskim događajima na Kosovu prošle godine kada je Odbor zasedao puno puta, imali vrlo konstruktivne sastanke sa Ministarstvom unutrašnjih poslova u kojima je Ministarstvo dobijalo savete i pomoć od Odbora za bezbednost i Skupštine. Zbog toga je isto potrebno da se barem jednom godišnje, a po potrebi i češće, kako piše u Predlogu zakona i u amandmanu, obavlja taj sastanak i podnosi izveštaj. Na tom sastanku će, osim moguće kritike, Ministarstvo i ministar dobijati podršku parlamenta odnosno Odbora za bezbednost i moguću dalju saradnju najvišeg zakonodavnog tela u Republici, odnosno parlamenta u njihovom daljem radu, bilo kada su u pitanju redovne aktivnosti, bilo kada su u pitanju urgentne aktivnosti, kao što je situacija bila u martovskim događajima na Kosovu.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javljam se kao član Odbora za odbranu i bezbednost da vam ukažem na to da amandman o kome se govori, a koji je gotovo u suštini identičan amandmanu kolege Petra Jojića iz SRS, jeste nešto što svakako treba da prihvatite. Ne vidim, a i u dosadašnjem radu sa vama u odnosu na kontakte sa Odborom, da postoji bilo kakva smetnja u komunikaciji. Mi se ne slažemo sa ovim zakonskim rešenjem i kao stranka ćemo glasati protiv zakona. Veoma često postavljamo pitanja iz oblasti državnih i nacionalnih pitanja, i to nam je ostao dužan, kao jedan od najgorih ministara u policiji, Dušan Mihajlović. Vi ste nasledili sve te nerešene situacije, naročito kada su u pitanju svi oni problemi koje je pokrenuo predsednik naše stranke, profesor dr Vojislav Šešelj. Ali, moram da istaknem pre svega lično zadovoljstvo što učestvujem u radu Odbora koji je nivo ovako osetljivih pitanja, kao što je pitanje bezbednosti države i naroda, pitanja iz oblasti policije, podigao na najvišu stepenicu pod patronatom kolege Milorada Mirčića. Ranije, za vreme ozloglašene vladavine DOS, kada su pripadnici MUP zloupotrebljavani na najgori mogući način, kada su se čelnici MUP stavljali u službu jedne stranke i čelnika koji su želeli na svaki mogući način da se obračunavaju sa političkim neistomišljenicima, obično po usmenom nalogu i Čedomira Jovanovića i one bubašvabe Bebe Popovića i ostalih, bilo je zaista jadno da narodni poslanici, a i vi ste tada bili i potpredsednik Odbora i narodni poslanik, gospodine Jočiću, da svi prate kakve izjave daje Dragan Šutanovac. Taj nesvršeni NATO i britanski đak, onaj koji pretenduje da se razume u oblast bezbednosti, a svaki Srbin to zna bolje od njega, a nije plaćen i ne uzima na blagajni tih organizacija i obaveštajnih službi paušal, na najgori mogući način je klevetao i govorio sve najgore o poslanicima i predstavnicima političkih stranaka. A vi znate da mi kao stranka u tom sazivu nismo uopšte učestvovali u radu odbora u tom periodu, od 2000. do 2003. godine, ali smo iznosili naše stavove o zloupotrebama u službi, o tome da se on kao predsednik Odbora za odbranu i bezbednost stavlja u funkciju jedne destruktivne politike, koja je veoma štetna po državu i narod, pre svega građane koji su to osetili na svojoj koži za vreme čuvene akcije "Sablja". Ako pogledate kako su pali svi oni argumenti, kvaziargumenti neistomišljenika SRS i prethodnika na vlasti pre 2000. godine, videćete da se uz pomoć takvog stava i ponašanja, pre svega, predsednika Odbora gospodina Mirčića, a zatim i svih nas, posle toliko godina izvršila demistifikacija nečega što se zove BIA, bivša SDB, jer je to bio jedini mogući način da se uspostavi parlamentarna kontrola i da mi ovde u parlamentu, najvišem zakonodavnom telu, primimo direktora BIA, da razgovaramo o izveštaju koji nam se podnosi dva puta u toku godine, kao i vašem. Uopšte ne vidimo zašto je smetnja da to radimo češće. Mi znamo, nažalost, u kakvom se osetljivom trenutku danas nalazi Srbija i kakvi su sve izazovi pred nama. Naročito kada imamo u vidu ulogu policije, na čemu svakako treba da se oda svakome priznanje zbog uslova u kojima radi i zbog osetljivosti područja gde radi, kada su u pitanju ove tri južne srpske opštine i uopšte kada je u pitanju delovanje policije na celoj teritoriji Srbije. Mi nikada ne znamo, ne daj bože, kakva situacija može da nas zadesi, ali kada moramo da se sastanemo i vi da nam u kraćem periodu nego što je to šest meseci, podnesete izveštaj, možda za proteklih mesec dana, za dva meseca, 15 dana, otkud mi to znamo. Zato bi bilo dobro da prihvatite ovakav naš stav, naročito zbog činjenice da se visokoprofesionalno, pre svega, i kao političar i kao vrsni poznavalac ove oblasti postavio i gospodin Mirčić i svi članovi Odbora iz SRS i druge kolege koje su učestvovale u tom radu i u komunikaciji sa vama. To bi samo, na kraju krajeva, u pojedinim važnim trenucima doprinelo da se eventualno neke nastale tenzije u društvu stišaju, kao što je to bio slučaj u noćima između 17. i 19. marta 2004. godine, onda kada je gospodin Mirčić prošle godine, čini mi se 19. septembra, organizovao zajedno sa članovima Odbora za međunacionalne odnose, odlazak u subotičku Gradsku kuću, da razgovaramo o svim onim negativnim stvarima koje se u izvođenju onih koji ne žele dobro Srbiji i svim građanima Srbije izvode, a pokušava se da se imputira nama. I sve takve stvari i eventualni takvi događaji zaista zahtevaju da više puta u toku godine, ako to potreba zahteva, vi podnosite izveštaj Odboru Skupštine, odnosno Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mislim da su to dovoljni argumenti da vi prihvatite ovakav naš stav, a vidim da je on izražen i kod pripadnika, naročito zbog podnošenja ovog amandmana, o čemu je govorio kolega Krstin, članova vladajuće koalicije. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Prelazimo na amandman, samo trenutak, dozvolite mi da prvo pročitam, pa ću vam posle dati reč. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Pre toga, zbog kontinuirane diskusije i važnosti ovog zakona, kao i zbog potrebe da narodni poslanici, to govorim posebno i zbog onih poslaničkih klubova koji ne stižu da učestvuju u raspravi, mada odražavaju poslaničke klubove i sve aktivnosti, zbog toga što je važno da se da vreme da se podnesu amandmani, rok je do subote u 10,00 časova, danas ćemo raditi do završetka rasprave ovog zakona u pojedinostima, pa videćemo dokle će to biti. Kada sam rekao da se podnesu amandmani, mislio sam, naravno, za sledeću sednicu koja počinje u ponedeljak.
Dame i gospodo, u Predlogu član 9. glasi, samo da se podsetimo: "Ministar podnosi Narodnoj skupštini izveštaj o radu Ministarstva i stanju bezbednosti u Republici." Kad? Nema. Dalje, "a radnom telu Narodne skupštine nadležnom za bezbednost, na njegov zahtev, i izveštaj o pitanjima iz njegovog delokruga." Mi pitamo iz SRS šta ukoliko možda nekom ministru sutra, koji neće biti gospodin Jočić, biće neko ko je došao ko zna odakle, iz koje strukture, neće, nekom kabadahiji, pasti na pamet da on dođe pred Skupštinu i da podnese poslanicima izveštaj. Kakva je demokratija u jednoj državi ceni se po tome kakav je Zakonik o krivičnom postupku i kakav je zakon o policiji. Dame i gospodo, SRS predlaže amandman na član 9. tako da glasi: "Ministar unutrašnjih poslova dužan je da Narodnoj skupštini Republike Srbije najmanje jednom godišnje podnese izveštaj o obavljanju policijskih poslova". Dakle, najmanje jednom godišnje, a Odboru za odbranu i bezbednost Narodne skupštine Republike Srbije i češće na njihov zahtev i zajedničke slučajeve i pojedine slučajeve. U uporednom pravu nekih evropskih zemalja, parlamentu ministar unutrašnjih poslova podnosi izveštaj i za pojedinačne slučajeve. Da li bi trebalo ministar unutrašnjih poslova da podnese izveštaj povodom jedne iskonstruisane i nepravedne rezolucije koju je izglasao parlament Evropske unije u Strazburu. Dame i gospodo, da li bi trebalo možda da smetnemo sa uma da je posle te rezolucije u Vojvodinu stigao jedan broj posmatrača. To je prva faza. Druga faza, dolaze naoružani, sa kratkim naoružanjem, da obezbeđuju posmatrače. Treća faza, dolaze oni sa dugim naoružanjem da obezbeđuju posmatrače i ove sa kratkim naoružanjem. Četvrta faza, dolaze oni sa borbenim vozilima, tenkovima i vrećama sa peskom. Peta faza, okupacija. Na osnovu onoga što je u rezoluciji, koja se odnosi na navodne povrede ljudskih prava, a to su neke nevladine organizacije isforsirale preko 12% poslanika u evropskom parlamentu, zahvaljujući politici susedne države, njenim interesima, i njenoj propagandi, i njenoj špijunaži i njenim propagandnim satelitima u Vojvodini, koji su nas tako oblatili i ocrnili, pa se stekao utisak da se nad pokrajinom Vojvodinom nadvio crni oblak. Vidite, i to bi bilo dovoljno da ministar unutrašnjih poslova demantuje, a ima za to dokaze. Dame i gospodo, ono što se Srbiji i Srbima pripisuje, da su narušena međunacionalna prava nacionalnih manjina u Vojvodini, jeste jedna velika bruka, jedna velika nepravda prema srpskom narodu i prema Srbiji. Poslanici SRS u tom parlamentu evropskom tumačili su, odbijali su i osporavali su sve te tvrdnje, jer su neosnovane, iskonstruisane, da se samo Srbija i Srbi prikažu kao narod koji tobože krši ljudska prava u Vojvodini. Što ne izađu ti naši veliki susedi i veliki prijatelji ovog društva da samo iznesu statističke podatke? Imaju problem sa statističkim podacima. Što ne izađu konkretno, šta se to dogodilo na području Subotičkog okruga, Zrenjaninskog, Somborskog, Sremske Mitrovice, Novog Sada ili Pančeva. Što ne izađu jednom sa konkretnim podacima? Događaj, mesto i vreme, kvalifikacija. Naravno da nemaju. Zbog toga neće da priznaju da se za jedan dan kršenja ljudskih prava Srba na području južne srpske pokrajine Kosovo i Metohija više učini nego za pet godina na području AP Vojvodine. To bi bio dovoljan razlog i predložio bih da ministar unutrašnjih poslova iznese statističke podatke. Da li se može kvalifikovati, ako su se dva momka, jedan Srbin i jedan Mađar ili jedan Srbin i jedan Slovak, ili jedan Slovak i jedan Rumun posvađali oko devojke, ili popili čašu-dve rakije ili piva i potukli se, pod tu kategoriju da se radi o kršenju prava nacionalnih manjina? Zato je vrlo važno, ovde može da se pomogne Ministarstvu, da se skine anatema sa MUP-a, da MUP krije podatke, da MUP neće, takav utisak nemam kod ministra Jočića. Pozivam ga, ukoliko ga pozove nadležno telo Skupštine Republike Srbije, na čijem čelu je gospodin Mirčić i ostali članovi svih stranaka koje učestvuju u ovom odboru, da saslušamo informaciju i da se obavesti javnost da je to pala ljaga neosnovano i da je to bezobrazluk onih koji su doneli takvu stranu rezoluciju.
Da li još neko želi reč? (Da.) Želite, gospodine ministre, odmah reč. Izvolite. (Milorad Mirčić, sa mesta: Ne, prvo ministar.) Recite ko želi reč, a ja ću već redosled da odredim. (Milorad Mirčić, sa mesta: Ako želi ministar, mogu ja, pa onda on.) Mogu da postavim ponovo pitanje. Ko još želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, gospodine Mirčiću.
Dobra namera predlagača ne mora da znači dobrobit koju donosi zakon. Predlagač je ovim članom predvideo da nema ograničenja i kada je u pitanju vremenski period, ni broj izveštaja. Ali, ne možemo kako to kolege iz drugih političkih partija, osim nas srpskih radikala, iznose da je korektna saradnja kada je u pitanju rad Odbora i Ministarstva na tome zasnivati jedan zakonski predlog, odnosno jedan član koji treba da definiše kakva je obaveza MUP-a i kakve su nadležnosti Skupštine i njenog radnog tela. Mora da postoji jedan minimum. Iz niza razloga koje ste i sami navodili sa ove skupštinske govornice, a iz proste činjenice što korektnost u radu ne proističe iz ličnih nekih odnosa ili nečeg drugog, nego proističe iz činjenice da smo manje-više svi članovi Odbora svesni da je bezbednost ove države i te kako značajna, da je ona isto tako značajno i ugrožena, da različiti uticaji nastoje da naruše bezbednost, ne samo države, nego i svakog građanina. Ako imamo jednu otvorenu raspravu, koja bi se odvijala povodom izveštaja, ne samo pred Odborom, nego i pred ovim parlamentom, ona bi bila minimum jedanput u toku godine, onda bi mnoge stvari u narednom periodu mogli jasno da definišemo i da otklonimo eventualne nedoumice. One se odnose i na delovanje i rad pokrajinskog parlamenta, na delovanje i rad pojedinih lokalnih skupština, koje uzimaju sebi za pravo, mada je to protivzakonito i protivustavno, da raspravljaju o radu MUP-a, i to ne u pravom pozitivnom smislu reči, kako bi doprineli i poboljšali bezbednost i unapredili sigurnost svojih građana na toj teritoriji, nego u najnegativnijem smislu. Imate jednu činjenicu, koja je prosto paradoks, da zvanični predstavnici političkih partija pred Evropskim parlamentom iznose optužbe na rad MUP-a, a s druge strane ti isti ljudi, odnosno ličnosti kao funkcioneri Pokrajinske skupštine i Izvršnog veća Vojvodine zvanično statistički pokazuju da nema nikakvog povoda, nikakvog razloga da se optužuje MUP za sve ono što se odnosi na položaj i prava nacionalnih manjina, recimo u Vojvodini. Ako bi kroz redovnije izveštaje i parlamentarnu kontrolu obaveštavali javnost i informisali međunarodnu zajednicu, onda bi to bio veliki korak ne samo kada je u pitanju obaveštenost i javnosti i međunarodne zajednice, nego u sprečavanju delovanja ovakvih pojedinaca i njihovih političkih partija. Opštepoznato je da predsednik Skupštine Vojvodine, onaj što je završio pre fakultet nego što je otvorena treća godina, zvanično, u statističkim podacima koje je predočio kao predsednik Skupštine Vojvodine, ukazao na činjenice da je broj međunacionalnih sukoba na prostoru Vojvodine u toku ove godine znatno manji u odnosu na isti period prošle godine, a sa druge strane, kao funkcioner, kao istaknuta javna ličnost, pred Evropskim parlamentom zagovara i iznosi nešto što je u suprotnosti sa tim usvojenim izveštajem od strane SkupštineVojvodine i pri tome nije propustio priliku da, optužujući MUP, njegovu organizaciju, način delovanja, istakne svoje političke zahteve i ciljeve - da je sreća i blagostanje naskoji živimo u Vojvodini kad bi Vojvodina imala i svoju policiju. A uz to kad Vojvodina ima i svoju Akademiju nauka, onu nakazu, nakaradu koju stvoriše, onda je to jasno utemeljenje državnosti Vojvodine. Zbog toga MUP u ovom slučaju, bez obzira na dobre namere da se izveštaj podnosi neograničeno, ipak mora da definiše ovaj minimum. Mi srpski radikali samo tražimo od ministra da, prihvatajući amandman SRS, otkloni ovakvu eventualnu opasnost. Što se tiče izjava mog kolege da postoji mogućnost u narednom periodu da dođe ministar koji je drugačiji, ne znam, ali znam da će biti iz SRS.
Reč ima ministar.
Od raznih kontrola koje postoje, jedna je najznačajnija i jedna je suštinska, a to je kontrola parlamenta. Niko ne može da iskontroliše, da postavi pitanja, da stavi u nezgodnu poziciju ministra, ne samo unutrašnjih poslova, nego i svakog drugog, a pogotovo unutrašnjih poslova, nego ova skupština. To znam zato što sam od 1992. godine poslanik u ovoj skupštini, dok nisam postao ministar. Znam da je ova poslovnička odredba bila puko slovo na papiru. Neko reče ovde, kad sam bio potpredsednik odbora, bio sam predsednik odbora, pa su, ako se sećate, isterani poslanici DSS iz parlamenta, uzeti su im mandati, do tada i od tada do sada poslovnička odredba se nije koristila. Kad kažem do sada, to znači do ovog saziva. Moram da kažem da Odbor za odbranu i bezbednost radi kao nikad u istoriji srpskog parlamenta, govoreći od 1945. naovamo. Jednostavno, otvaraju se sva pitanja i prvi put je predsednik Odbora iz opozicione stranke. To smo namerno uradili. Jednostavno, znamo da opoziciona stranka ima najviše kuraži, pošto je opozicija, relaksirana je određene odgovornosti koje nosi upravljanje određenim mehanizmima i može slobodno i bez ograda i političkih stega da postavlja pitanja koja su bitna za državu. Ovo smo ovako koncipirali da bi otvorili široku normu i sebi dali obavezu da moramo da damo izveštaj Skupštini i Odboru. Iz ovog dela, gde se kaže "na njegov zahtev", mogao bi se ciljnim tumačenjem izvesti zaključak da, koliko puta, kada, u koje vreme i kojim povodom, to određuje najvlasnija vlast, da tako kažem, iako su sve tri jednake, a to je parlamentarna, to je Skupština. Amandman SRS je, zapravo, prepisan Poslovnik i to se mora reći, za razliku od G17 koja daje jednu mogućnost češćeg zasedanja. Nismo hteli da uzmemo vlasnost ove skupštine da odredi ritam kada će ministar da podnosi izveštaje ovom domu. Moram da vas podsetim da je poslovnik ustav ili zakon poslanika i da se poslovnik donosi po istoj proceduri kao i svaki drugi zakon. Jednostavno, ići tom logikom, logikom nekog skupštinskog entiteta, poslaničkog entiteta, odnosno grupe svih vas kao nosilaca vlasti, hteli smo da vi odredite koliko će puta ministar podnositi izveštaj. Ovde smo regulisali ono što se tiče dela Skupštine, da na zahtev predsednika Odbora može i više puta. Što se tiče ovog pitanja koje je otvoreno, ako je u vezi sa bezbednošću i sa javnošću, a tiče se Vojvodine, kao ministar unutrašnjih poslova spreman sam uvek da podnesem izveštaj pred ovom skupštinom i pred Odborom. Pred Odborom su se i podnosili izveštaji i traženo je odmah, dan pošto su nastali incidenti, predsednik Odbora je tražio da se zakažu sastanci. Govorili smo o stanju u Vojvodini. Moram da dopunim ovu diskusiju poslanika. Interesantno je da se od 2000. do 2003. godine nije postavljalo pitanje da li postoji incidenata u Vojvodini. Kad vidite statistiku, izveštaje koje samzatekao u MUP-u, kao da se odjedanput nešto desilo, pa od 2003. godine počinju incidenti. Tada sam morao da počnem da vodim evidenciju, da bih zaštitio i Ministarstvo i državu od nečega što mi se čini da nije baš dobronamerno. Moje analize i analize MUP-a biće dostupne svima vama, statistički, prema kvalifikacijama i prema svemu onome što se dešavalo i što se dešava u Vojvodini. Mislim da bi parlament trebalo sa tim da bude upoznat. Čini mi se da mora Skupština da otvori ovo pitanje, da se statistički verifikuju oni podaci koje ima MUP, kako bi to bio argument kontra onome što je sada na delu i što mislim da je zla namera. Znači, potpuno stojim na raspolaganju svim poslanicima da ono što smo vodili, govorim od 2003. do sada, iznesem, a dešavalo se na teritoriji Sombora, Subotice, Novog Sada i Kikinde.
Za repliku se javila narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine Zankov, dame i gospodo poslanici, koristim pravo na repliku, jer smatram da je u jednom delu ministar, između ostalog, i moje izlaganje protumačio pogrešno. Moram da vam kažem, ministre Jočiću, da ništa nije namerno urađeno kada je izabran gospodin Mirčić za predsednika Odbora za odbranu i bezbednost. To je čista matematika. SRS je najjača stranka u Srbiji, najjača stranka u parlamentu i ima 82 poslanika. U momentu kada je gospodin Mirčić izabran za predsednika Odbora, striktno je poštovan reciprocitet. Zato je gospodin Zankov potpredsednik Skupštine, zato je gospođa Pop-Lazić potpredsednik Skupštine i zato su druge kolege srpski radikali neki na mestima predsednika, a neki na mestima zamenika predsednika pojedinih odbora. Upravo sam o tome i govorila malopre u delu svog izlaganja, da je to bio ključni razlog u periodu DOS-ovske bahate vlasti od 2000. do 2003. godine, što nismo učestvovali u radu odbora, jer nije poštovan taj reciprocitet i vi to znate. Inače, gospodin Mirčić je izabran za predsednika Odbora onda kada ste vi bili poslanik i kada je Vojislav Koštunica bio poslanik, kada je predsednik bio Dragan Maršićanin. Dakle, u momentu kada se nije znalo koga ćete sve da skupite, s konca i konopca, da skrpite ovu vladu koja je na izdisaju. Što se tiče rada Odbora za odbranu i bezbednost, u prilog ovome što ste rekli, zaista je taj deo da ga pozdravi svaki član Odbora, ali se ne slaže sa našim zahtevom i amandmanom kolege Jojića, da je javnost neophodna, da je Skupština vlasna da kontroliše MUP, da postavlja pitanja. Kako vam to nije dovoljan razlog da prihvatite amandman SRS? Kažete - to je već sadržano u Poslovniku. Kada pogrešno tumačite da je Poslovnik taj koji je iznad zakona i Ustava, to uopšte nije tačno, on određuje način rada najvišeg zakonodavnog tela. Poslovnik mora da se usklađuje sa važećim zakonima i Ustavom. Ne može Poslovnik i neki odbor, recimo Odbor za zdravstvo, da da sebi za pravo protivno zakonu, recimo, da vrši laboratorijske nalaze eventualnog ptičijeg gripa; ove ima ptica preletača iz stranke u stranku; ima kradljivica i grabljivica i svačega ima. To vam govorim samo zbog toga što Poslovnik mora da bude usklađen sa zakonima. Sve i da je prepisana poslovnička odredba, ne smeta da to stoji u zakonu. Naročito zbog toga što smatram da vi, kao i gospodin Mirčić i predstavnici SRS, valjda imate drugačije mišljenje od onog nesrećnog Šutanovca. U nedostatku argumenata, nepoznavanju pravopisa, što je pokazao prilikom kreiranja onih smešnih plakata protiv gospodina Vučića pre nekoliko dana, izlaskom iz parlamenta, pa sad mučenici sve da hoće, ne znaju kako da se vrate, on ide od televizije do televizije i priča gluposti. Znate li šta on zagovara? Potpunu diskreciju, odnosno mrak u Skupštini kada je u pitanju rad Odbora za odbranu i bezbednost. On bi bio za to da se vrati OZNA i kožni kaputi. Znate li šta kaže - ne može da radi u Odboru, sve mu to smeta, zato što su izveštaji BIA, zamislite, njega koji je zajedno sa Čedomirom Jovanovićem i ostalim kabadahijama, Bebom, Mijatovićem, Zoranom Petrovićem, sve ono radio za protekle tri godine kada je bio na vlasti, kaže ne može da postavlja pitanje zato što su izveštaji cenzurisani, pa se on neprijatno oseća, to je izveštaj MUP-a i ne može da priča jer je prisutna javnost. (Predsedavajući: Vreme.) Ko normalan može to da prihvati kao argumentaciju. Ali, pošto imate drugačije mišljenje, pretpostavljam, od Šutanovca; dobro ste me ispravili, svi ste ovde položili poslaničke kartice, pa je ušao Mile Korićanac i još nekih 12 građana u Skupštinu i Šutanovac za posao- Odbor za odbranu i bezbednost, to je mala ispravka. U svakom slučaju, ništa ne smeta da se i ta, ako kažete da je od reči do reči prepisana, poslovnička odredba stavi u zakon, jer ćemo na taj način da pokažemo da je to dosovsko vreme, najgore vreme koje je promovisala i zagovarala DS, iza nas, bar kada je u pitanju rad Odbora za odbranu i bezbednost.
Hvala. Za repliku se javio narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Hvala. Gospodine Zankov, srpski radikali su ponosni što si ti potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije. Imam zadovoljstvo što ste mi dali reč. Dame i gospodo narodni poslanici, nije slučajno štoje SRS predložila ovaj amandman, da ministar podnosi Narodnoj skupštini izveštaj o radu, i to najmanje jednom godišnje. Dakle, najmanje jednom godišnje. Po odredbi ovog člana, kako ga normira, ministar nije u obavezi da podnosi izveštaj. Nema roka. Uopšte mu nije normirano kada - da li jednom, nijednom, ili više puta. Kada je u pitanjuuporedno pravo, Ministarstvo i ministar imali su prilike da se uvere i da vide da je u drugim državama, pa i u našem okruženju, predviđeno da ministar unutrašnjih poslova podnosi parlamentu najmanje jednom godišnje izveštaj o radu policije, nadležnom Odboru za bezbednost i odbranu više puta na njegovo traženje, a čak u uporednom pravu, posedujem jedan zakon iz jedne države i neću da ga imenujem, predviđeno je i normirano čak i za pojedine slučajeve. Dakle, i ovaj slučaj o kojem je govorio gospodin Mirčić i ono što je ministar napomenuo nakon našeg podsećanja, dovoljan je razlog da se za pojedinačan slučaj pred parlamentom podnese izveštaj, jer je od opšteg interesa za Srbiju i građane Srbije - da se demantuje i da se odbranimo od zlih namera pojedinaca koji hoće da nas posvađaju. Hoće mene da posvađaju sa Mađarima, Rumunima ili Slovacima. Nemaju šanse. Imam prijatelje Rumune, Slovake, Mađare. Imam kolege Mađare, sa kojima živim u jednoj mešovitoj sredini i nema nikakvih problema. Što reče Nataša,ima i lepih Mađarica, Slovakinja, Rumunki. Mi smo oduševljeni što su tako lepe i što se s nama dobro slažu. Pošto je to predviđeno u uporednom pravu, podsećam ministra, da sam ministar unutrašnjih poslova, više puta bih došao pred parlament i poslanike, i obavestio ih kakvo je stanje bezbednosti na jugu Srbije. Podneo bih izveštaj o stanju organizovanog kriminaliteta. Podneo bih izveštaj o tome kakva je sudbina 12.000 građana protivpravno lišenih slobode. (Predsedavajući: Vreme) Podneo bih izveštaj koliko je tadašnja vlast nanela štete budžetu Republike Srbije, jer ovih 12.000 građana treba da podnesu zahteve za naknadu nematerijalne štete. To im sledi. Sada Ministarstvo finansija plaća iz budžeta Republike naknade štete koja se kreće u milionskim iznosima. Bilo bi dovoljno, pogotovo kada se imaju u vidu odredbe člana 7. koje propisuju koja su ovlašćenja i nadležnosti Ministarstva, tu je 17 ovlašćenja i 17 numeracija koje ističu i ugrađuju organizaciju, nadležnost, poslove i obaveze MUP-a. (Predsedavajući: Vreme.) Zahvaljujem, gospodine Zankov, baš zbog toga što ste korektni, iako ste srpski radikal, ponosan sam što je Zankov potpredsednik Skupštine.
Hvala. Za repliku se javio narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Nije u bukvalnom smislu replika, nego sam hteo da nešto kažem u vezi toga što je ministar izneo jednu činjenicu i podatak, koji je tačan, da je dugo godina bio poslanik, zajedno smo bili i podsećanja radi gospodine ministre, sećate se da ovako jasno nedefinisana odredba zakona je bila kamen spoticanja u proteklom periodu. Pojavljivanjem ministra pri ovako definisanom članu, kako je u ovom zakonu, zavisi od skupštinske većine, ne zavisi od događaja i potrebe samog Ministarstva da se obrati Skupštini. Skupštinska većina pokreće inicijativu, odnosno usvaja inicijativu i određuje da li će se i kada će se ministar obratiti Skupštini. Nemojte da ne iskoristimo sada priliku da otklonimo nešto što je sada meni i vama, a i mnogim drugim kolegama, bila velika smetnja kada je bilo u pitanju ne samo podnošenje izveštaja, nego i preispitivanja rada MUP-a. Dovoljno smo svesni i odgovorni ljudi da sada možemo da nađemo neku zakonsku odredbu i definiciju da obavezujemo ne samo ovog ministra, nego i buduće ministre. Zar nam nijedovoljna opomena, sve ono što se dešavalo kada je u pitanju vanredno stanje, period vanrednog stanja, kada je jednostavno izmanipulisana ova skupština? Zar nam nije dovoljan razlog i dalje aktuelna inicijativa, koju je podnela SRS, a izneo je dr Vojislav Šešelj, da se o ubistvu Zorana Đinđića i o svim slučajevima raspravlja u parlamentu. Šta je sada bilo bitnije kada su u pitanju slučajevi, kao što je Ibarska magistrala, kao što je ubistvo Ivana Stambolića, da se vodi jedna skupštinska parlamentarna rasprava na bazi izveštaja ministra prvenstveno? Ako se to ne uradi, ako to bude zavisilo od volje većine ili odnosa političkih snaga u ovom parlamentu, imaćemo još veće probleme nego što su bili u proteklom periodu. Vidite koliko se manipuliše sa slučajem Ibarska magistrala. Pogledajte koliko se manipuliše i politički zloupotrebljava ubistvo Ivana Stambolića, a da ne govorimo o ubistvu Zorana Đinđića. Šta je bilo logičnije i prirodnije nego da se na osnovu zakona, donetog 1991. godine, pojavi ministar unutrašnjih poslova Dušan Mihajlović? I sami ste osetili na svojoj koži, gospodine ministre, kao predsednik Odbora za odbranu i bezbednost, zašto ste sklonjeni sa tog mesta. Zar vam sada nije jasno, na osnovu svih činjenica, u koje ste izvršili uvid, da ste sklonjeni na vreme da bi se pripremilo sve ono što je vezano za rad Odbora i MUP-a u periodu vanrednog stanja, odnosno akcije "Sablja"? Ne može se pokrivati ta činjenica tako što se kaže - mi smo odlučili da na čelu Odbora budu opozicioni poslanici. Pitanje je koliko ćete vi imati politički uticaj, koliko ćete imati uticaja unutar stranke, pogotovo Vlade, pa nemojmo da prepustimo to da zavisi od vaše ili bilo čije druge pozicije i vašeg političkog ili stranačkog uticaja, dovoljno je reći da je obaveza jednom godišnje, ali će i tada skupštinska većina da donosi odluku onako kako ona smatra i kako misli da je shodno. Nema nikakve bojaznosti i opasnosti, ako je ona obezbeđena i u ovom sazivu, da ta skupštinska većina izglasa da nije potrebno da se izveštaj razmatra. Uostalom, nemojmo da dozvolimo da zbog zakonske nedorečenosti ponovo imamo presedan, kao što smo imali onaj kada je predsednik poslaničke grupe DOS, sad već legendarni i čuveni demokrata Jovanović rekao - nemate pravo da raspravljate o poverenju Vlade, jer vi niste glasali za tu vladu. Nemojte da ulazite u istoriju parlamentarizma sa tom činjenicom što ste imali priliku, a niste je iskoristili.
Reč ima ministar, pa narodni poslanik Nataša Jovanović.
Kada se bolje pogleda amandman SRS, ako hoćemo potpunu debatu i potpuni razgovor, on ograničava potpunu debatu. Vi ste ovde samo suzili na pismeni izveštaj ministra. Ako već treba da izađe ministar pred vas, onda ne samo pisanim putem. Mogu da vam napišem jedan denjak onih papira, da vam pošaljem ovde, da to niko ne čita. Mislim da ovo rešenje koje smo mi dali potpuno sledi duhu Poslovnika, gde ministar ovde dolazi, pa će ovde da govori, da ga propitujete. Ali, to ne mora da bude ni Skupština. Gospodine Mirčiću, vi ste svedok, a i ja sam svedok, da nikada više Odbor nije radio nego sada, a Odbor je i operativan, i vlastan i ima dovoljno snage da digne pitanja koja se otvaraju na njemu, i debatu koja se otvara na njemu digne, u javnost. Prema tome, nemojmo se samo ograničavati da li će amandman biti usvojen ili neće, kao neki poen, gledajmo suštinu. Suština je da je sada visoka ocena rada javnosti i MUP i BIA, koji podnose izveštaje na zahtev Odbora za bezbednost.
Hvala, gospodine Jočiću. Pravo po Poslovniku koristi gospođica Jovanović. Izvolite, gospođice Jovanović, imate reč.
Iskoristiću pravo po Poslovniku na repliku. Jer, sada u ovom izlaganju ministar je jedan deo mog malopređašnjeg komentara, kada niste bili tu gospodine Markoviću, pogrešno protumačio. U pitanju je samo forma, pismeni izveštaj, zbog toga što mi znamo da vi niste Dušan Mihajlović, onaj dok ne pročita i kada pročita dve rečenice on ne može da ne muca i da priča normalno, a vi gospodine Jočiću možete. Vi ste, kao što rekoste, jedan od prvih poslanika od početka višestranačja, sa gospodinom Mirčićem, i lepo ste rekli da je Odbor za odbranu i bezbednost, na čelu sa gospodinom Mirčićem, najbolje radio do sada. Za razliku od onog nesrećnika Šutanovca, koji tvrdi suprotno, koji svoji bes zbog neznanja i zbog činjenice da radi za sve agenture po svetu a ne za svoju državu i narod, ispoljava na takav način i traži da sednice ne budu javne. Kada već piše da je to samo forma, to ne znači gospodine Jočiću da vi ne dođete sa pisanim izveštajem, a pismen je u svakom slučaju, nepismen je Šutanovac koji nepismene plakate piše, i vi dođete i mi razgovaramo. O tom izveštaju se otvara debata, mi pričamo, dolazimo do zaključaka, kolega Mirčić u najdemokratskijem i najtolerantnijem duhu, kao što je to činio do sada, na njemu svojstven način, izvrsnog poznavaoca, to zaključuje. Vidim jednog kolega koji gleda u plafon. Kolega, i vi malo naučite nešto o stanju bezbednosti i o tim poslovima, pa se hvalite. Nije to po sistemu da samo Ciga svoga konja hvali, nego je to zbog toga što su to činjenice. Kada vlast kaže, na čijem je čelu opozicioni poslanik, najbolje radi u istoriji srpske policije, onda šta ima više da se priča. Što se tiče mogućnosti da mi razgovaramo na osnovu jednog izveštaja, nećete vi gospodine Jočiću za kraći period od mesec dana da dajete onako obimne i detaljne prikaze sa grafikonima i sa svim onim podacima koje dobijamo, kao što su izveštaji na šest meseci - ne, nego jedan pisani kraći pregled stanja. Mi onda o tome lepo razgovaramo i pokazujemo da smo spremni da i dalje, najbolje do sada, radimo svoj posao i ne vidim zašto bi to bio problem da ne prihvatite svu ovu našu argumentaciju. Samo toliko radi pojašnjenja.
Hvala. Reč ima gospodin ministar.
Amandman SRS i amandman G17 su vrlo slični amandmani. Čini mi se da je amandman G17 potpuniji zato što obuhvata i ovu usmenu formu. Prihvatam da taj amandman postane sastavni deo zakona.
Budući da je iz prethodne diskusije, koja je trajala duže od sat, više puta i tvrđeno da je reč o dva amandmana sa istom suštinom, ministar se opredelio i konstatujem da je prihvaćen amandman na član 9, koji su podnela četiri poslanika, da sada ne čitam imena, a to je amandman o kome smo prethodno raspravljali. Budući da je Odbor za odbranu i bezbednost već prihvatio taj amandman, budući da je Zakonodavni odbor smatrao da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. (Petar Jojić, sa mesta: Replika ministru na amandman.) Sve je u redu, samo mi pojasnite, pošto nisam bio tu, samo recite koji je osnov. Da li je osnova pogrešno tumačenje ili uvredljivo izražavanje o vama lično. I jedno i drugo. Izvolite. Istovremeno molim poslanike da vode računa da nema uvredljivog izražavanja. To se odnosi na ono malopre kada je bilo vrlo uvredljivog izražavanja o narodnim poslanicima. Molim vas, mora da se poštuje privatnost. Dakle, poslanik za koga se tvrdilo da je nesrećnik, po mom mišljenju je srećnik, tako da nije korektno da govorimo o privatnom životu i stavovima poslanika. Izvolite.
Naravno da ima i srećni i nesrećnih. Uvređen sam time što moj amandman nije adekvatno protumačen. Ministar unutrašnjih poslova dužan je da Narodnoj skupštini najmanje jednom godišnje podnese pismeni izveštaj. Šta je tu nelogično, da se podnese pismeni izveštaj. Kao narodni poslanik tražim i predlažem da ministar unutrašnjih poslova podnese izveštaj parlamentu o sledećim događajima i činjenicama. Prvo, usmeni, neka dođe da ga obrazloži: broj prekršaja iz oblasti javnog reda i mira na području Republike Srbije, broj prekršaja iz oblasti saobraćaja, broj mandatnih kazni po javnom redu i miru i saobraćaju, broj krivičnih dela džepnih krađa, prevara, broj krivičnih dela razbojništva, broj krivičnih dela silovanja, broj krivičnih dela sa organizovanim kriminalitetom, broj krivičnih dela sa ubistvima, stanje bezbednosti. Poslanici SRS ukazuju da niste vratili džip, vlasništvo SRS, koja ima tapiju na to. Prema tome, mislim da je ministar sada razumeo da se pismeni izveštaj dostavlja Skupštini, jer on obuhvata veliki broj podataka, da ministar nije u mogućnosti da usmeno izloži, zapamti i da ga pred poslanicima brani. Verujem da će se i ministar Jočić oko toga složiti i zbog toga smo preložili pismeni izveštaj sa svim podacima. Ne verujem da bilo ko od poslanika može da zapamti sve podatke ako zatraži parlament. Ovo nije bio usmeren i uperen amandman isključivo na zahteve koji se odnose prema ministru Jočiću. Za nekog drugog budućeg ministra ne treba ostaviti prostor da sam odlučuje o tome da li će doći pred parlament ili neće da položi računa i izveštaj o tome ko je odgovoran za određene poslove. Amandman je identičan sa amandmanom mojih kolega iz druge stranke. Prema tome, oba amandmana u suštini imaju isti cilj.
Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Goran Jakšić, Miroslav Živković i Marko Krstin. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine ministre, dame i gospodo, čudi me da gospođica Nataša Jovanović ne zna da je gospodin Šutanovac veoma srećan čovek. Bio je pomoćnik saveznog ministra, pa uzeo 36 plata, pa seo u džip u SDPR-u i sada je čovek srećan i sprema se da bude Aleksa Žunić, vizit kartu već su štampali. Na član 10. u ime SPS podneo sam amandman koji se odnosi na drugo poglavlje, gde se definiše pojam i vrsta policijskih poslova. U članu 10. stav 1. reči "borbe protiv" zamenjuju se rečima "sprečavanja i suzbijanja". Ovo može da bude retorsko pitanje, stvar shvatanja. Zakonopisac i predlagač zakona imao je drugačiju koncepciju. Mislio sam da je pojam borba malo tvrđa definicija od suzbijanja i sprečavanja, ali prihvatam argumentaciju da je moguće u nekim drugim stvarima ovo konsekventno sprovesti. Videćemo kako će se poslanici opredeliti u danu za glasanje. U istom stavu u tački 4. reči "i drugih lica za kojima se traga" brišu se tačka i zapeta i na kraju se dodaje tekst "i pronalaženje nestalih lica i predmeta krivičnog dela i prekršaja". Amandmanom se ispravlja jedna greška. Mogli bi se poistovetiti izvršioci krivičnog dela i lica za kojima se traga. Lica za kojima se traga se ne hvataju radi privođenja, već se pronalaze. To je više jedno stručno pitanje. Odbor za bezbednost nije prihvatio ovaj amandman. Želeo sam da zamolim kolege poslanike da razmotre i ovu argumentaciju i ukoliko misle da je moguće da ga prihvate da u danu za glasanje to i učine. Dozvolite da na kraju kažem jednu stvar koja se odnosila kratko na prethodni amandman. Lično sam protiv ovoga što je ministar prihvatio amandman G17 ili svejedno SRS, zato što mislim da Odbor za bezbednost Narodne skupštine jeste formatiran na osnovu Poslovnika i na osnovu stvarnog sastava koji odražava političku volju parlamenta. Odbor za bezbednost na jedan krajnje zakonit i korektan način, kad god se za to ukaže potreba, u skladu sa zakonom vrši parlamentarnu kontrolu. Amandman je prihvaćen, postao je sastavni deo zakona. Može u izvesnom smislu da ponekad oteža i da komplikuje život samom Ministarstvu, a i parlamentu. Doduše, parlamentarna većina uvek ima mehanizam da u zasedanju koje je vanredno ili ovo drugo, u skladu sa Poslovnikom, traži da se stavi neko pitanje na dnevni red. Nije s tim u vezi uskraćena većina koja uvek to može. Opozicija ima drugi problem s tim u vezi, ali da vidimo kako će ovo da funkcioniše. Smatram da je Odbor za bezbednost u ovom mandatu na jedan krajnje korektan način, u saradnji sa Ministarstvom, crpeći snagu iz Poslovnika i ovlašćenja, ovo činio na dobar način. Nije baš Ministarstvo policije takvo Ministarstvo da treba veoma često da raspravlja i podnosi izveštaje. Ono treba da radi u tišini, u skladu sa zakonom i da ima rezultate. Kada okrenem štampu i danas piše da je Ministarstvo uhapsilo četiri velika kriminalca u poslednjih nekoliko dana, onda to znači da se tu nešto dešava i lično želim da to bude više i češće, a onda ćemo lako da to saniramo na kraju godine. Uvek bih pre osnažio Odbor za odbranu i bezbednost i dao mu još veća ovlašćenja, jer to je operativnije i lakše funkcioniše.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Istovremeno, da ne bi bilo nejasnoća, nema ovde politike, svi smo zainteresovani za pitanje parlamentarne kontrole bezbednosti. Prihvaćen je onaj amandman koji je već pre toga prihvaćen na Odboru, pa u tom smislu je postao sastavni deo Predloga zakona. Nema razloga da manipulišemo time. To je proceduralni razlog. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Goran Jakšić, Miroslav Živković i Marko Krstin. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 12. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine Markoviću, dame i gospodo poslanici, ne morate da nam sve to objašnjavate posle naše debate sa ministrom, zato što sve mogu da zamislim da vi budete u životu, ali policajac ili ministar policije, verujte mi, to mi je nezamislivo. Mi ćemo to da rešimo sa ministrom, a pošto niste bili prisutni na Odboru, samo da vam kažem da grešite. Prvo ste glasali o amandmanu gospodina Jojića, takav je bio redosled, međutim, pošto su kolega Jakšić, kolega iz poslaničke grupe G17 plus glasali samo za taj amandman koji je podnela njihova poslanička grupa nije bilo kvalifikovane većine na odboru da prođe amandman kolege Jojića, i to je jedina istina. Što se tiče mog odgovora vama na to ko je srećan a ko je nesrećan, da li kršim Poslovnik, znate, kada je u pitanju bezbednost države i naroda, kada je u pitanju saradnja, kao što to Šutanovac radi sa stranim agenturama, sa Cijom, ja ću to uvek najoštrijim rečima da žigošem i da kažem da je nesrećan, da je bednik, jadnik i kako god hoćete. Znate, neko ko samo gleda kako da napuni svoj džep, uzme 24 lična dohotka iz Savezne vlade, dođe u Skupštinu Srbije, pa se na takav način ponaša, i neko ko je protivno svim demokratskim postulatima zauzeo mesto predsednika Odbora za odbranu i bezbednost, jer ministar sam kaže da je na takav način smenjen, i onda 12. marta, na dan ubistva Zorana Đinđića, posla sata pre toga sazove u Skupštini Srbije Odbor za odbranu i bezbednost, pozove ceo vrh MUP-a, Sretena Lukića, Banjca, ne znam koga sve još, da li je tu bio Dušan Mihajlović, i on nema pojma šta se tog dana dešava u zemlji, a ubijaju mu predsednika stranke i premijera. I taj da kaže da smo mi neuki, da ministar ne zna ništa, a to što je rekao, to morate vi sa njim da raspravite Jočiću, neću ja da vas branim od Šutanovca, ali da kaže da predsednik Odbora, gospodin Mirčić, ne može kvalifikovano da radi taj posao, moja malenkost, kolega Jojić, Marković, znate, neko ko priznaje da se školuje u Americi, Britaniji, kod zapadnih obaveštajnih službi, a za to verovatno dobija veliku nadoknadu, najblaže što mogu da kažem za tako nekoga je da je nesrećnik. Ne znam uopšte, gospodine Markoviću, i u odsustvu tog poslanika, tog nesrećnika, zašto ga branite i štitite kada on ne uvažava parlament i to je uopšte njihov stav koji će skupo da ih košta, jer ničim se drugim ne bave nego samo ti iz DS što napadaju srpske radikale i to im je cela politika preostala posle pljačke, kriminala, korupcije i svega onoga u šta su upleteni do guše i preko glave.
Gospođice Jovanović, izvinite molim vas, moram da vam izreknem upozorenje, o narodnim poslanicima po Poslovniku, mora da se govori sa dostojanstvom. Šta nekoga čini srećnim, a šta nesrećnim, to je njegova privatna stvar, a moja je dužnost da to uvek upozorim. Dakle, moguće je da sve što ste vi nabrojali je tačno i da to narodnog poslanika čini srećnim, samo je o tome reč.
Pa, nije da je moguće, njega čini srećnim da dobije tolike hiljade dolara, desetine hiljada, onda ste vi u pravu, verovatno da je srećan sa tako napunjenim džepovima. Gde god da ode, na koju god blagajnu CIA-e, britanske obaveštajne službe, ovih, onih, uđe tamo, oni ga u kešu isplate, jeste, srećan je on zbog toga. Nesrećan je narod koji izabere takvog predstavnika i glasa za takve. Što se tiče člana 12, ništa vam ne valja ovaj član, kolega Jočiću, odnosno ministre Jočiću, a kažem kolega, jer smo navikli na vas kao poslanika, dugo godina ste bili sa nama ovde. Ne valja zbog toga što taj član 12. zadire, naročito svojim stavom 2. koji u ime poslaničke grupe SRS tražim da se menja i ne samo zbog toga, nego što reče Predrag Marković, u opšte dobro i društva i države. Neophodno je da se bolje definiše članom 12. Nacionalni i međunarodni standardi policijskog postupanja, pa je potpuno bespotrebno, i mislim da je ovo preuzeto iz nekih drugih zakonodavstava, nekih drugih država, možda i ovih sa kojima tako tesno na sebi svojstven način Šutanovac sarađuje, naročito ovo u stav u 2. Predložila sam da se taj vaš predloženi stav 2. izbriše i da ostane ovaj prvi ostane koji kaže da "u obavljanju policijskih poslova policija se pridržava nacionalnih standarda policijskog postupanja, zahteva utvrđenih zakonima i drugim propisima i aktima Republike Srbije, kao i međunarodnim ugovorima i konvencijama koje je usvojila Republika Srbija", odnosno ratifikovala Skupština državne zajednice itd. Kada ste već sve ovo napisali u stavu 1. mislim da je potpuno bespotrebno da ovako široko, a naročito sa nekim ovakvim tumačenjima, idete u stavu 2. Pročitaću ceo taj stav za koji mislim da je bespotreban i da je bolji ovaj koji sam predložila, pa neka poslanici koji nisu u toku odluče i vide u danu za glasanje. Dakle, vi ste rekli: "Pri obavljanju policijskih poslova u skladu sa stavom 1. ovog člana policija se pridržava i međunarodnih standarda policijskog postupanja (a sve to stoji već u stavu 1, ratifikovani međunarodni ugovori, do detalja piše šta je to), a naročito zahteva utvrđenih međunarodnim aktima koji se odnose na: dužnost služenja ljudima; poštovanje zakonitosti i suzbijanje nezakonitosti; ostvarivanje ljudskih prava; nediskriminaciju pri izvršavanju policijskih zadataka; ograničenost i uzdržanost u upotrebi sredstava prinude; zabranu mučenja i primene nečovečnih i ponižavajućih postupaka; pružanje pomoći nastradalim licima; obavezu zaštite poverljivih podataka; obavezu odbijanja nezakonitih naređenja i otpor podmićivanju, korupciji." Sve to sam zamenila kroz amandman sa samo jednom rečenicom u kojoj je sve to rečeno, jer je prvi stav veoma sadržajan, i predložila sam da umesto toga član zakona glasi: "Policijski službenik je dužan da u svako doba preduzme nužne radnje radi zaštite života i lične sigurnosti ljudi i imovine". Odnosi se u bukvalnom smislu reči, ovako kao što je napisano, na ličnu sigurnost ljudi i imovine, bez obzira na to da li su oni državljani naše zemlje, da li su nosioci diplomatskog statusa ili su oni koji se nalaze na teritoriji naše zemlje a turisti su, gosti, tako da je bolje da ovako definisan član 12. i primenljivije je, i nema tog do detalja širokog tumačenja gde može da se podvede pod ovo ili pod ono, kako se kome prohte. Bolje je da prihvatite ovaj amandman, jer samim tim stavovi 2, 3, i 4 se brišu, jer su i oni takođe u tom sledu, ako bi se prihvatio ovaj amandman, bespotrebni, na način na koji je, ovako najprostije rečeno, ali najbolje, kratko i sažeto, ono što je posao policije po svim standardima, i nacionalnim i međunarodnim. Mislim da je mnogo bolje da se prihvati ovaj amandman koji sam podnela na član 12. Hvala.
Po istom amandmanu reč ima gospodin Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođica Jovanović je zaista to divno protumačila i objasnila, pa je suvišno sada ovde ubeđivati Vladu i predstavnika Vlade, jer i sam uveren da ima ovde prostora i ima mesta da se ovaj član 12. ovako uredi kako je predloženo ovim amandmanom. Naime, u članu 12. imate pet stavova. Ovo je preopterećenje veliko za jedan zakon. Ako želimo da imamo jedan suštinski, kristalno čist i dobar zakon, ne treba u njega unositi nešto na više mesta, prepisivati iz jedne glave, odnosno iz jedne odredbe u drugu odredbu da se protežu određena ovlašćenja i određeni poslovi. Ono što je rekla gospođica Jovanović tačno je to. Vi imate u stavu 1. ovoga člana propisano i sve obuhvaćeno. Znači, u obavljanju policijskih poslova policija se pridržava nacionalnih standarda policijskog postupanja (jesmo li tu saglasni – nadam se da jesmo), zahteva utvrđenih zakonima i drugim propisima i aktima Republike Srbije (nesporno i to je dovoljno), kao i međunarodnim ugovorima i konvencijama koje je usvojila Republika Srbija, odnosno koji su ratifikovani i ranije, a i nedavno u državnoj zajednici Srbije i Crne Gore, kao i oni ugovori koje je ratifikovala i sama Republika Srbija kao članica. Imate suvišno ispisanih stavova koji apsolutno ne poboljšavaju, samo opterećuju tekst zakona. Nataša Jovanović je predložila da se doda jedan stav, kao što je to ranije činjeno u prethodnim zakonima unutrašnjim poslovima, od 1945. godine pa sve do današnjeg dana predviđena je jedna norma, a i u uporednom pravu. Naći ćete u uporednom pravu slično onome što je gospođica Jovanović predložila da se doda: "Policijski službenik je dužan da u svako doba preduzme nužne radnje radi zaštite života i lične sigurnosti ljudi i imovine". Smatram da je to u ovom članu trebalo da nađe mesto. Zbog toga smatram da bi ovaj amandman trebalo kao takav prihvatiti, jer on u stvari preciznije određuje i na ovom mestu, a tu mu je pravo mesto, da policijski službenici treba da obavljaju ove poslove. Mada će se ponavljati neki poslovi, ali nije ovako normirano. Policijski službenik je dužan i kada se nalazi u pozorištu, i na utakmici, i na godišnjem odmoru, i kada je slobodan, i kada je van rasporeda rada, da štiti imovinu i bezbednost građana i da preduzme sve nužne radnje koje u tom pravcu treba da pomognu da se spreči izvršenje krivičnog dela ili neke štetne delatnosti. Zbog toga ovako, ako ovde ne bude ugrađeno u ovaj član, ostaje mogućnost da bira policajac da li hoće da interveniše sutra ako neko nekoga napada i preti ubistvom ili neće, ili hoće da spreči izvršenje krivičnog dela ili neće. Mislim da ova formulacija ima nekih dodirnih tačaka u drugim odredbama, ali bi ona trebalo da bude precizna ovako kako smo mi predložili.
Još neko o ovom amandmanu? Reč ima ministar Jočić.
Kada bi ostao ovaj amandman, jednostavno on bi se ponovio zato što ovo što je predložila poslanik Nataša Jovanović u članu 12. napisano je i u članu 13. našeg predloga, a to je da policijski službenici u svako doba preuzimaju neophodne radnje zaštite života i lične bezbednosti ljudi i imovine. To postoji. Moram da kažem da je ovaj zakon pisan potpuno atipično za zakone o unutrašnjim poslovima, koji su onako posejani po republikama bivše Jugoslavije, koji su toliko simplifikovani da daju mogućnost širokog tumačenja. Kada je u pitanju MUP, kada je u pitanju policija i oni koji su pisali zakon, ne stojim na stanovištu da sve treba da bude prosto i u jednoj rečenici, pošto tek onda postoji mogućnost tumačenja koja može da ode širokim putem. Ako treba da biramo između sažetosti i jasnoće, pre smo se odlučili za jasnoću. Na kraju krajeva, ovaj zakon neće samo da služi nekim ljudima van sistema, nego će da služi i policajcima, tako da oni jednostavno u jednoj normi, odnosno u jednom stavu vide sve ono što je kvintesencija svih međunarodnih konvencija. To su dužnost služenja ljudima, poštovanje zakonitosti i suzbijanje nezakonitosti, ostvarivanje ljudskih prava, nediskriminaciju pri izvršenju policijskih zadataka, ograničenost i uzdržanost u upotrebi sredstava prinude, zabrana mučenja i primene nečovečnih ponižavajućih postupaka, pružanje pomoći nastradalim licima, obavezu zaštite poverljivih podataka, obavezu odbijanja nezakonitih naređenja i otpora podmićivanju i korupciji. Mislim da ovakva slikovitost u ovom stavu, zapravo, upućuje na sve ono što je zemlja ratifikovala i u jednom pojmu ili u jednom objašnjenju pojma stvara zabranu i ograničenje. Znači, na jednom mestu su naznake svih standarde koje su inkorporirane u međunarodne konvencije koje je ova zemlja usvojila. Mislim da ovde ipak je bolje, ipak će sprečiti zloupotrebe i široko tumačenje ova širina, nego da je norma potpuno sažeta.
Ovo je bilo pojašnjenje vašeg stava povodom amandmana. Replika, kao pogrešno protumačena, gospođica Nataša Jovanović, ali dobro, nećemo još dati pauzu. Vidim da je ovde bilo iskustva iz prethodnog saziva, pa treba govoriti pet do dva, od strane ministra.
Nije, nego gospodine Markoviću uopšte nisam išla na pauzu, a vi ste dva puta danas koristili pauzu. Kada ja ne žurim, sačekajte još malo. Vidite gospodine Jočiću, mislim da vi niste u pravu i nemojte bukvalno da shvatite. Zloupotreba tumačenja ako stoji u jednoj rečenici, za pametnog i razumnog čoveka kakvi svi policajci jesu, na čelu sa vama, valjda je dovoljno da se napiše šta treba da radi i koji su poslovi iz njegove nadležnosti. U članu 10. sve ste lepo objasnili. Šta su policijski poslovi. I tačka 10) kaže - izvršavanje drugih zadataka utvrđenim zakonom i podzakonskim aktima. U članu 12. kažete to je deo iz člana 13. vašeg predloga zakona. Odlično, onda vam ne treba član 13. ili taj stav. Ali, ovde se govori o nacionalnim i međunarodnim standardima policijskog postupanja. Razumem da će svaki policajac, po standardima koji su utvrđeni kod nas i svuda u normalnom svetu u svakoj zemlji, da postupa savesno i odgovorno ako on to jeste. Neće da se ponaša bahato, kao u slučaju bacanja Cimpla, koji je navodno hteo da izvrši atentat, odnosno njegov irski seter na Borisa Tadića, preko bankine na topčiderskoj zvezdi. Niko normalan neće to da radi, da gura kola čoveku i da mu ugrožava život, a i psa koji je bio unutra. Inače, pas je pokušao da izvrši atentat. Ne da se našalimo, nego zaista tako jeste. Sve je lepo u članu 10, i zato mi nismo podnosili amandman na član 10, napisano šta su poslovi policije. Međunarodni standardi ratifikovani ugovori koje je naša zemlja preuzela sadržani su u stavu 1. člana 12. i samo sam zato tražila da se stav 2. definiše ovako kratko i jasno, jer je u stavu 10. naširoko i nadugačko objašnjeno.
Nema razloga za zavist. Predsednik nije koristio pauzu. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Goran Jakšić, Miroslav Živković i Marko Krstin. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Goran Jakšić, Miroslav Živković i Marko Krstin. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 15. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Goran Jakšić, Miroslav Živković i Marko Krstin. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Goran Jakšić, Miroslav Živković i Marko Krstin. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naziv iznad člana 20. i član 20. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo Zakonodavni odbor Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman,pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Time smo završili raspravu o 21 amandmanu. Posle pauze od sat vremena preći ćemo na raspravu o amandmanu na član 20. koji je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Gospodine Mirčiću, izvolite, pošto je kratko obrazloženje, doprinosimo efikasnosti, da što više uradimo danas. Znate li koliko mi je ostalo da peglam danas.
Amandman na ovaj član odnosi se na deo poglavlja koje definiše organizaciju policije, odnosno direkciju policije. To je novi termin, odnosno nova institucija u okviru policije. To je nešto što je ovim amandmanima, koje je i predsedavajući pročitao, jasnije definisano kakve su ingerencije i nadležnosti direkcije, odnosno kakve su ingerencije i nadležnosti ministra kada je u pitanju funkcionisanje ove direkcije u okviru policije. Čitam vam član 20: "Direkcijom policije rukovodi direktor policije. Organizacionim jedinicama u sedištu i područnim policijskim upravama rukovode načelnici uprava, a policijskim stanicama - komandiri". U pretposlednjem stavu kaže: "Angažovanje specijalnih jedinica policije za posebne bezbednosne zadatke može se vršiti samo uz prethodno odobrenje ministra". Amandman interveniše u smislu da umesto reči "ministar" bude "Vlada". Ministar je ovlašćeno lice koje će u ime Vlade da kontroliše angažovanje specijalnih jedinica. Šta je želja srpskih radikala? Da izbegnemo sve ono što je do sada bilo negativno i kao takvo se i te kako odrazilo na rad policije. Imali smo situaciju, kao što je slučaj "Meljak", kao što su mnogi slučajevi gde su se angažovale specijalne jedinice, gde Vlada zbog nedefinisanosti nije mogla da snosi odgovornost. Ministar je imao, po funkciji, odgovornost koja proističe iz nadležnosti, ali ministar nijednog trenutka nije izdao nalog i nije se pismeno obratio svojim saradnicima, tako da smo imali čitav niz problema oko te akcije, što ne bi bio slučaj da je bilo definisano "Vlada", kao što mi predlažemo, a podrazumeva se da je ministar taj koji će operativno da deluje. Potpuno je jasno da iza svakog poteza ministra stoji Vlada. To će rešiti i sprečiti, eventualno, neke probleme koji su bili evidentni u proteklom periodu. Mi insistiramo da umesto reči "ministar" bude "Vlada", zato što se radi o specijalnim jedinicama, zato što su to i te kako osetljiva pitanja. Kada se angažuju specijalne jedinice, onda treba da se vodi računa kako i na koji način se one angažuju. Ministar je, kao član Vlade, najodgovorniji, ali u svakom slučaju Vlada treba da snosi odgovornost.
Reč ima ministar Dragan Jočić.
Intencija je ista. Prošla vremena su ipak ukazala na jednu moguću i opasnu zloupotrebu, kada ove jedinice nisu mogla da angažuju ona lica koja imaju najveću odgovornost. Intencija je potpuno ista. I vi ste, gospodine Mirčiću, isto rekli da je ministar odgovoran Vladi, a Vlada odgovorna Skupštini, to je tačno. Zapravo, Vlada vodi politiku javne bezbednosti. Ministar je tu instrument Vlade za određenu oblast. Međutim, postoje razlozi koji ne bi mogli da dozvole usvajanje amandmana, a to je operativnost, sa druge strane, razlozi hitnosti. Ne može svaki put Vlada da se okupi, treba hitno reagovati, možda treba reagovati kasno, ujutru i u nevreme. Ono što je jedan od razloga, to su razlozi sigurnosti. Dok Vlada zasedne, dok se na Vladi odluči, dok se stenografske beleške uhvate, zna veliki krug lica, a možda je akcija takva da će sprečiti npr. teroristički napad. To su oni razlozi kojima smo se mi vodili da bude ministar taj koji odlučuje o angažovanju specijalnih jedinica. Do sada, to je tačno, angažovanje specijalnih jedinica je bilo u redovnom sistemu komande Resora javne bezbednosti, tako da je moguće, kao što se i dešavalo u prethodnim vladama ili prethodnoj Vladi, da ministar i ne zna kada se angažuju ove specijalne jedinice, sa zadacima i u zadacima koji su, po pravilu, vrlo rizični i vrlo opasni. Mislimo da je operativno, brzo i sigurnije da ministar da saglasnost da se ove specijalne jedinice angažuju kada su u pitanju ovi, doduše, retki slučajevi.
Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo, SRS smatra da nijedan ministar u ovoj vladi, pa bio iz bilo koje stranke, ne bi smeo da ima ovlašćenje da isključivo bude njegovo diskreciono pravo da on daje naređenje za upotrebu jedinica za specijalna dejstva. Radi se o oružanoj sili. Nije to dobrovoljno vatrogasno društvo. To su specijalne jedinice sa oružanom silom, koje treba da intervenišu na užem i širem području Republike. Dame i gospodo, bio sam 1981. godine komandir na Kosovu, kada su izbili čuveni i poznati neredi. Znalo se tada ko je doneo odluku da se mogu upotrebiti specijalne jedinice. Bio sam u sastavu 10.000 policajaca, koji su iz svih tadašnjih republika učestvovali na suzbijanju separatizma i ostalog što je viđeno u to vreme na Kosovu i Metohiji. Imam u tome iskustvo veliko. Međutim, dati diskreciono pravo jednom čoveku, rekao sam i ponovo ponavljam, bio ministar iz ove ili one stranke, bilo bi pogubno. Odluku za podizanje oružane sile mora da donese Vlada, mora Vlada da odgovara, a ministar unutrašnjih poslova mora predsednika Vlade da hitno obavesti o događajima užih ili širih razmera, gde je neophodno da jedinica interveniše. Hitno se sastaje Vlada, kao u vanredno vreme, u vanrednim okolnostima, donosi odluku i iza te odluke stoji Vlada, a ne pojedinac. Taj pojedinac može da donese pogrešnu odluku. Šta ćemo onda? On naredi da se upotrebi vatreno oružje na studente, na radnike koji štrajkuju. Šta ćemo da radimo? Neposredni starešina izda naređenje, od strane ministra primio naređenje putem teleksa ili radio-vezom; ovaj izdaje naređenje i šta se događa? Počelo je paljenje automobila, šta će da radi, kao uFrancuskoj. Francuska vlada o tome odlučuje. Ne možemo da se ponašamo selektivno. Prema tome, ne može se dati diskreciono pravo jednom čoveku. Ne bih smeo da prihvatim taj rizik da dam saglasnost za upotrebu specijalnih jedinica. Što se malo istorijski ne vratimo u prošlost? Zašto ne obratimo pažnju šta je bilo sa upotrebom Jedinice za specijalna dejstva - "Crvene beretke". Zašto nam to nije primer i pouka da ne možemo tako dozvoliti nekome, ni generalu Guriju, koji sada telali po televiziji kako je komandovao, šta je ko radio. To je besmisleno, to je nepravedno. Slažem se da ministar izda uputstvo u tom trenutku za sprovođenje te odluke. Onda bi to bilo u saglasnosti sa mišljenjem i programom SRS. To pitanje je izuzetno problematično i za SRS neprihvatljivo. Nas iznenađuje da demokrate danas predlažu ovakva rešenja u jednom zakonu, da možemo dozvoliti da nam nevladine organizacije nađu prvo mesto u odnosu na saradnju sa građanima, a bez građana nema uopšte uspeha službe ni javne, ni bivše državne bezbednosti,odnosno sada BIA-e. Prema tome, verujem da ministar razmišlja o tome da li će takav rizik i odgovornost prihvatiti. Šta će ako ispadnu štetne i opasne posledice po živote ljudi - neko upotrebi vatreno oružje i pobije 100 građana. Šta ćemo? Onda ministar kaže - da, upoznao sam Vladu, Vlada je donela odluku. Ali, ako ministar da jednu saglasnost i jedno mišljenje, a to mišljenje i tu saglasnost neko izvrši, nastupe štetne posledice, dakle, to je nešto što naš Ustav ne predviđa, a ni međunarodni dokumenti. Evo vam slučaj Francuske. I oni imaju Šiptare sada. Videli su da im se hiljade automobila pali i gore kuće. Ali, kada su bacali bombe na Srbiju, oni su uživali. Evo, imaju i oni Šiptare tamo, pa neka vide kako da se obračunaju. Zato Vlada i predsednik Republike Širak zasedaju, izdaju naloge kako da se sa teroristima obračunaju. Mislim da je vrlo rizično da ministar prihvati takvu odgovornost i da sutra bude izložen neprijatnostima. To je naša dobra namera i nije nešto što nije prihvatljivo.
Hvala vam na sažetom izlaganju, gospodine Jojiću. To na Kosovu tada se nije zvalo separatizam, nego kontrarevolucionarna delatnost. Reč ima ministar Jočić.
Nismo se razumeli. Ovaj zakon polazi od koncepta da nema više rata i da je policija demilitarizovana. Prema tome, postoje samo dve specijalne jedinice na koje se ovaj zakon odnosi i njihov broj nije veliki. One služe samo da bi se pojedinačni slučajevi ugušili; znači, neće teritorijalno - u širem ili užem reonu da deluju; neće vojno da deluju. Druga stvar, događaji za koje će se angažovati su potpuno nepredvidivi. Pre dva dana, juče je bilo hapšenje jednog odbeglog zatvorenika, kriminalca koji je imao u posedu 10 kilograma eksploziva, 7 zolja, brojno oružje i veliku količinu municije. Recite, u tom slučaju, kako bi se angažovale specijalne jedinice? Vlada? Jedan je na putu, drugi na simpozijumu, treći su otišli na godišnji odmor. Sve vreme on se operativno radii donosi se odluka - sada je momenat. Vi, gospodine Jojiću, znate o čemu govorim. Moraju znači da se angažuju jedinice, imamo pet minuta vremena. To je ono o čemu govorim. U jednom momentu ste pomenuli kako ministar da preuzme toliku odgovornost, može da je prebaci na Vladu. Onda ne mora ni Vlada, možemo da idemo rezonom - neka odluči parlament o angažovanju specijalnih jedinica. Ako idemo tim sistemom prenošenja odgovornosti onda nećemo da uradimo posao, a to je da zaštitimo građane.
Hvala vam, gospodine Jočiću. Na naziv člana 21. i član 21. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo Zakonodavni odbor Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Posle pauze do 15,15 časova, reč će imati narodni poslanik Petar Jojić o amandmanu na član 21. Hvala vam. [[Posle pauze – 15,20]] Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom dobar dan. Nastavljamo popodnevni rad. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, u ime poslaničke grupe naše stranke podneo sam amandman na član 21. stav 4, gde sam predložio da se reč "devet" zameni rečju "deset". Radi se o izboru direktora direkcije. Za ovu visoku funkciju, kao što je i funkcija direktora policije za teritoriju Republike Srbije, lice koje pretenduje da preuzme ovu odgovornost, mora da ima najmanje deset godina efektivnog radnog staža na policijskim poslovima. S obzirom da je ova funkcija u rangu generala, taj kandidat bi trebalo da je praktično radio na svim poslovima u organima unutrašnjih poslova, a poželjno bi bilo da je čak bio i pozornik, vođa sektora, pomoćnik komandira policijske stanice, zamenik komandira, komandir, inspektor, operativac, da je obavljao poslove suzbijanja klasičnog i privrednog kriminaliteta i da je imao ocene "naročito se ističe" u svom radu, a naravno i da ispunjava i posebne uslove koje predviđa zakon. To je izuzetno odgovorno mesto, mesto koje zahteva operativca, mesto koje zahteva stručno lice, mesto koje zahteva dugogodišnje iskustvo, ali dugogodišnje iskustvo u policijskim poslovima. Poželjno bi bilo da to bude čovek koji je radio na poslovima u organima unutrašnjih poslova. SRS smatra da bi direktor policije trebalo da bude lice koje ispunjava ove uslove i ove kriterijume, jer on samo tako može da kontroliše rad organizacionih jedinica, svojih pomoćnika, načelnika sekretarijata, komandira, dakle celokupnu razgranatu strukturu policijskih organizacionih jedinica od Republike do opštine. U tom smislu mislimo da je potrebno ne kao što je bilo predloženo devet, nego da je potrebno najmanje deset godina. I sa deset godina bilo bi dovoljno da je jedan operativac stekao takvo iskustvo i da ima takvu težinu da može da preuzme odgovornost tako odgovorne službe za teritoriju jedne države. Ovo je malo izazvalo sumnje kod poslanika što je bilo rečeno devet godina. Zašto devet godina, obično ide najmanje deset ili najmanje 15 godina. Danas sam ukazivao da je ovo legis specialis i prihvatio bih da nešto bude i mimo Zakona o državnoj upravi ako se radi o policiji, ali neku specifičnost, zato što su okolnosti i specifičnosti rada te službe bitne i neophodno je to uvažavati kada se postavlja na rukovodeće mesto direktor policije. Zato smatram da bi ovaj amandman mogao samo da poboljša tekst zakona. Poštujući ove kriterijume, što pretpostavljam da će Ministarstvo uvažavati, kriterijume koji budu u ovom delu koji se odnose na izbor direktora policije. Ništa nama nije smetalo ni kada je bio načelnik Službe javne bezbednosti za Republiku Srbiju. Možemo postaviti direktora, promenili smo mu samo ime, učinili smo nešto formalno, ali suštinski ne menjamo stvari. Suštinski će policija na teritoriji Republike Srbije i dalje da goni lopove, da se bavi rasvetljavanjem i otkrivanjem krivičnih dela, da podnosi krivične prijave, i dalje će da održava javni red i mir, obezbeđuje imovinu i lice građana i da štiti Ustavom utvrđeni poredak. Što su nama iz Evropske unije tako nešto naložili da menjamo, umesto načelnika dajemo ime direktor - vidite, danas sam rekao da mi time ništa ne dobijamo, ništa značajno ni suštinski. Nalažu nam iz Evrope da usklađujemo zakone, pa između ostalog da moramo da redefinišemo Zakon o policiji i da ga usklađujemo. Bilo bi dobro da Evropska unija i Evropska zajednica ne gube iz vida da naša policija nema status i nema materijalni položaj kao što to imaju zemlje Evropske unije. Evropska unija od nas može da traži da ispunjavamo određene kriterijume i da usklađujemo neke naše propise samo utoliko kada se radi o policiji ukoliko naši policajci imaju 1.000 evra platu, kao što imaju po hiljadu i po ili po dve hiljade evra u Nemačkoj, Francuskoj ili Nemačkoj. Kada sam nešto spomenuo što se odnosilo na slučaj Francuske i upotrebu specijalnih jedinica, dao bih jednu korekciju svega toga. Rekao bih, eto nesposobna Vlada Francuske da reši međunacionalne odnose i da ne poštuje nacionalne manjine. Nesposobna Vlada Francuske je sebi dozvolila da ima to što ima. Da je rešila pitanje nacionalnih manjina u svojoj državi, kako je to ukazivao Žan Mari Lepen, verujte da Francuska ne bi imala ovo što ima sada. Ali, Francuska izvršava naloge Amerike i u tome je problem. Amerika je na drugom kontinentu, i šta se nje tiče, ona samo šalje naređenja i traži da Evropa ispunjava uslove, a šta se radi u njihovoj zemlji, to samo oni znaju. Na američko područje ne može niko da kroči, osim što je bilo onih slučajeva kao 11. septembar. Eto, šta možete, i to se njima dogodilo. Borićemo se za dušu onih ljudi koji su izginuli, nevinih ljudi, ali kada su u pitanju specijalne jedinice, da sam ministar unutrašnjih poslova ne bih preuzeo odgovornost da odgovaram sutra ako upotrebim specijalnu jedinicu koja treba da interveniše zato što je zatvorenik pobegao iz zatvora. Zatvorenik koji je pobegao iz zatvora je slučaj gde treba da interveniše redovna policija, policijska stanica. Šta je tu potrebno, jedna patrola ili jedno odeljenje, ali ne da sada policijsku stanicu, sa stotinama ljudi, da angažujem i borbenu gotovost te jedinice da dignem. Da se ne bi dogodilo to što se dogodilo pre neki dan u Beogradu - čovek je vozio automobil i prošao na žutosvetlo. Zaustavio ga je policajac i izađe suvozač pa kaže: nemojte, molim vas, čovek je išao na žuto svetlo. U stvari, to je bila žena. Policajac kaže - ti dalje tri metra, ti ugrožavaš bezbednost pripadnika policije, nazad tri metra. Takva policija i takav policajac nam ne treba. Kada je žena ugrozila bezbednost jednog policajca, napad na službeno lice sa tri metra - daljinskim upravljačem? Zaustavili su dva narodna poslanika i čovek je objasnio: molim vas, imate ispred mene i iza mene na udaljenosti po pet metara vozače. On je rekao - ne, udalji se od policajca, napad na službeno lice. I zove interventnu jedinicu, i dolazi žandarmerija da interveniše, zbog jedne žene što je rekla da je čovek ušao na žuto svetlo. To su ekstremni slučajevi, ne mislim da su takvi naši policajci. Naši policajci su stručni i dobri, ali nisu nagrađeni za ono što rade. U tome je problem. Zato hoćemo mi srpski radikali da vam skrenemo pažnju, onima koji su nam naložili da sprovodimo direktivu EU, da sprovodimo naređenja EU, treba reći: da,ali gospodo prvo da vidite da li imamo te uslove, da li naša policija ima te plate. Usaglasićemo zakone, ali pod kojim uslovima i kada. Ne treba prihvatiti sve što nam se sa strane nalaže. Naša policija je bila u svetu priznata, rasvetljavala najteža krivična dela i otkrivala i otkrivaće i dalje. Naša policija je stručna danas, nije to period 1945. godine. Danas je 2005. godina, kada imamo srednju školu, višu, visoku, imamo kurseve i naša policija će da obavlja uspešno poslove i zadatke, ali prema policiji moramo biti odgovorniji. U tome je suština cele stvari. Između ostalog, kada se donosi zakon o policiji radno-pravni odnos u ovom predlogu apsolutno nije dobro postavljen, ne nudi dobra rešenja, ide na štetu radnika i pripadnika u službi unutrašnjih poslova i policije. Treba se boriti i ne treba ministar finansija da polazi od toga da li imamo debele ili mršave krave. Jednak aršin za sve, a pred njegovim ministarstvom da bude što manje automobila i voznog parka, da niko ne kaže sutra da li ovaj otvara sajam automobila.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, dragi prijatelji, više puta smo ukazivali na potrebu izmena pojedinih članova ovog zakona. Neke naše predloge je prihvatio ministar, prihvatila Vlada i očekujemo da se u samom glasanju vidi da je to moguće da se uradi. Mi smo tražili u svakom članu pooštravanje uslova, odnosno neku vrstu garancije da će oni koji dolaze na ključna mesta u našoj policiji na najsavesniji, najbolji mogući način moći da odgovore toj obavezi. Zato smo tražili ovde uslov 10 umesto 9, iz prostog razloga što ne znam gde ste našli taj uslov da bude 9 godina, samo da je još neko rekao 8 godina šest meseci i četiri dana, pa otprilike da znamo kako i na koji način to funkcioniše. Prosto, ako je ta funkcija u rangu generala, onda je normalno da imate najmanje deceniju radnog policijskog iskustva, jer mislim da posle toga može svako da zna o kome je reč, kako je on radio do tada, kako i na koji način je obavljao svoju dužnost i nikakvih dilema ne može da bude. Ovo je jedna sitnica i ne vidim razlog da ministar ili bilo ko u Narodnoj skupštini ne prihvati ovaj amandman. Jedino ako ste namerili baš nekog za direktora koji je 9 godina u policiji, pa vam ta jedna godina predstavlja neku vrstu problema, ne znam šta bi drugo trebalo da pravi bilo kakvu poteškoću. Sa druge strane, moram da kažem da bi bilo dobro i zbog toga sam izašao pre svega, uz svo uvažavanje rasprave i ministra koji je ceo dan u Narodnoj skupštini, i svih narodnih poslanika koji se bore za što je moguće bolji zakon o policiji, da kažem da su brojni evropski parlamenti, recimo grčki, išli na vanredno zasedanje da bi raspravljali o situaciji na Kosovu i Metohiji, doneli svoje zaključke. Mi smo imali neku vrstu razgovora sa predstavnicima vlasti, dogovarali se kako da se uklopi kada se Tadić vrati iz Izraela, kada svi budu ovde, razgovarali da to u načelu bude nedelja, a vidimo da sada neki insistiraju da se to i dalje prolongira, pa vas pitamo da li mislite da postoji bilo šta važnije od razgovora o Kosovu i Metohiji, od donošenja rezolucije u Narodnoj skupštini i nije li ovo odlaganje znak da se neki kolebaju u svom čvrstom stavu, neke političke stranke. Nadamo se da nije i očekujemo tu sednicu najbrže moguće. Ovo sam rekao iz prostog razloga što zasedanje Narodne skupštine je besmisleno ukoliko ne rešavamo goruće probleme u Srbiji. Da donosimo zakone o dopingu ili antidopingu, pojma nemam pravo da vam kažem, a siguran sam da ni vi ne znate, i da je to neuporedivo važnije za svakog od nas ili za bilo koga od nas nego rasprava o situaciji na Kosovu i Metohiji, donošenje konkretnih zaključaka, mislim da je nemoguće. Naša je obaveza da zaštitimo našu državnu teritoriju, da zaštitimo naše građane, da zaštitimo naš narod i sasvim sam siguran i potpuno uveren da preče obaveze od toga nemamo. Plašim se da su poslovi tajnih službi drugih zemalja uveliko odmakli da bismo mi imali vremena za gubljenje, da se ionako nalazimo u cajtnotu, ako budemo čekali da se Albanci izjasne 17. novembra, a mi davali samo našu reakciju na to posle toga, onda ćemo tek da imamo problem i mislim da to nikome u Srbiji ne bi dobro došlo. Zato još jedanput pozivam one koji neku vrstu nezvaničnih razgovora i dogovora nisu pretočili u konačni dogovor i da se održi sednica onda kada je trebalo da se održi, da je zakažu što je moguće pre, pa možda i zbog njihove sujete to ne žele na takav način, neka zakažu sednicu da donesemo rezoluciju i da svi moraju toga da se drže, a ne da pojedini visoki predstavnici ove zemlje idu i u razgovorima, što sa novinarima, što sa predstavnicima diplomatskog kora, čak i predstavnicima pojedinih službi obaveštajnih, saopštavaju da su one za neka druga rešenja. Vi znate, gospodine ministre, na koga mislim, o čemu je reč i o kojim rešenjima je reč. Zbog javnosti nećemo još da govorimo. Dakle, neka sa tim prekinu i da zakažemo sednicu Skupštine da bi oni bili obavezani odlukom Narodne skupštine Republike Srbije. Kosovo i Metohija su teritorija Srbije i ne mogu da nam otmu tu teritoriju ukoliko budemo jedinstveni, bez obzira na to ko je vlast, ko je opozicija. Ako mi ne budemo jedinstveni u tome, onda će nam uzeti tu teritoriju bez ikakvih muka. Da vas obavestim, i posle demarša EU održan je sastanak rukovodstva Crne Gore, rukovodstva Demokratske partije socijalista, i oni su se dogovorili da bez obzira na sve urade sve što mogu protiv Srbije i da idu na referendum po svaku cenu. To je informacija od pre 36 sati. Baš ih briga za EU i za sve drugo, teraće do kraja. To će da im služi kao dodatni pritisak na Srbiju u trenutku rasprave vezane za Kosovo i Metohiju. Zato vas molim, pre svega predsednika Narodne skupštine, nadam se da ovo gleda ako nije ovde, a nije, i da pozove Tadića i Koštunicu, i da se dogovore oko zakazivanja sednice. Valjda im mi ne predstavljamo neki problem, mi možemo u bilo koje doba dana i noći kao najveća stranka u Srbiji, ne zato što želimo bilo koga da slušamo, nego zato što želimo da zajednički dođemo do stava u Narodnoj skupštini koji je najbolji za naš narod i našu državu. Ako to ne žele, ili jedan ne želi, ili neki drugi ne žele, bolje je da to odmah kažu, da vidimo kako i na koji način da izvedemo očuvanje naše teritorije, nego da nam to urade u trenutku kada stigne bedna šoping lista za trgovinu Kosovom i Metohijom, a već mogu da vam kažem bar tri od pet artikala u šoping listi. Čekam još dva, pa ću vam saopštiti svih pet, a tri već znam. Nadam se da neće biti prihvaćeni i nadam se da će svi imati obavezu, svi narodni poslanici u Narodnoj skupštini Republike Srbije, kao i svi predstavnici državnih organa, da čuvaju teritoriju naše zemlje i da se na ozbiljan način suprotstave onima koji hoće to da otmu.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković.
Dakle, naprosto, moram pošto deo izlaganja koji sam video implicira nešto na šta sam dužan da odgovorim kao predsednik Skupštine, samo radi razjašnjenja, da se ne bi građani zbunjivali. Niko ne može da zakaže sednicu sem, u dogovoru sa šefovima poslaničkih grupa, predsednik skupštine. Važno je da su svi spremni koji su govorili za ovom govornicom, ne samo ovih dana nego i prethodnih, i ova skupština je spremna da raspravlja o aktu koji god bio, koji nadležni predlagač, bilo poslanici, bilo Vlada, bilo predsednik, bilo neko drugi, tu je zakon jasan, predloži. Tu spora nema. Ali, već četvrti put za ovom govornicom čujemo da treba zbog nečega prekinuti rad na zakonima i molim sve da imamo razumevanja. Možda sam malo star čovek, ali znam, postoje lepi i teški trenuci. Nekad svadbe, nekad sahrane. Kao što se u književnosti kaže - imate srećne i nesrećne porodice, pa su srećne sve na isti način, a nesrećne se razlikuju. U državi imate odgovorne i neodgovorne porodice. Odgovorne, bilo da je svadba, sahrana, pripremaju se ko će da spremi, ko će da plati, kakva će budućnost biti, kako da se spreče gubici, kako da se pripreme dobici, i tu pripremaju svi nadležni, a ne priča se samo o mladi i mladoženji, što mnogi misle da je tako. Podržavam sve koji su odgovorni, a u to ubrajam i prisutne ministre, predstavnike Vlade, prisutne poslanike, da svako uradi svoj posao. Skupština je, to smo i malopre dobili, nadam se kao potvrdu, spremna da na zakonom predviđen način, kad god se ispune uslovi, u najkraćem mogućem roku, o tome će predsednik Skupštine razgovarati sa šefovima poslaničkih grupa, zakaže sednicu. I to je jedini način. Još jednom molim, zajedno smo se ovde dogovorili, najvažnije za sudbinu Kosova je jedinstvo, pa solidarnost, pa kompromis. Još jednom molim za razumevanje sve, kojima je na srcu svejedno koji od dva argumenta koji su na našoj strani; da li suverenitet, argument je na našoj strani; da li ljudska prava, što vidim da u međunarodnom pravu počinje da zamenjuje suverenitet, i tu su argumenti na našoj strani. Dakle, oko toga da sačuvamo jedinstvo, nemojmo unapred da prozivamo za odgovornost i za nejedinstvo, dokle god ne pružimo svima šansu. Verujem u odgovornost ove skupštine, a činim sve, nadam se i mnogi od vas, najveći deo vas, da i druge pozovemo na odgovornost u smislu da urade svoj posao i nema potrebe da oko toga dižemo unapred tenzije. Hvala svima.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Nemam bogzna šta da kažem gospodinu Markoviću, on je u pravu sa poslovničkog aspekta i iz poslovničkog ugla. Izvinjavam se, gospodine Markoviću, što sam mislio da je nešto važnije bilo u tom trenutku za državu od samog poslovnika, ali formalno-pravno vi ste u pravu. Ali, moram da vam kažem da ne razgovarate sa idiotima koji ne znaju šta se zbiva i kako se zbiva. Kao što znate, neću da kažem da smo bolje obavešteni i da više znamo, ali gotovo da jednako znamo, a neke stvari možda malo i više nego ljudi u vašoj stranci, i ne govorim o ličnom talentu ili o politici ili o nečemu, nego govorim o informisanosti, ali neću da vam stajem na muku tim povodom niti me to interesuje niti mi je to važno, baš me briga. Vi znate da, ako je tako nešto krupno u pitanju, da se dogovaraju šefovi na najvišem nivou i vi znate kako to izgleda. Naravno, kada se sve završi i tog trenutka vi budete obavešteni pa sazovete šefove poslaničkih grupa, ali da ne bih vašu sujetu rušio na bilo koji način, ne pada mi na pamet, vi ste jedan ugledan čovek i pristojno obavljate svoj posao, mnogo bolje nego vaši prethodnici, tako da neću to da radim u svakom slučaju. Samo molim vas, gospodine Markoviću, da shvatite da, kada upozoravate na vreme, samo se plašim, a imam u vidu sve što se dešava i sve što znam i sve što ne možemo građanima da kažemo do kraja da naše vreme ističe, a ne njihovo. Dakle, da naše vreme ističe i da mi moramo da vučemo poteze, a sve što ih kasnije budemo vukli bićemo u cajtnotu, ali mi moramo državu da zaštitimo i to je mnogo važnije od svih naših nesuglasica, od svih naših političkih razlika, od svih naših političkih sukoba. Građani se nadaju i očekuju da postoji način i mogućnost da se to izvede. Pokušavam sa ove govornice da vas i još neke da nagovorim da ne damo priliku onima koji bi pokušali iznenada da vode neku vrstu drugačije politike da to urade, jer što više vremena bude odmicalo, verujte mi na reč, imaćemo sve više problema. Ne vucite me za jezik da vam pričam kada neki odu u posetu Rusiji pa im pozli, gde odu, jer bi bilo skandalozno, frapirali bi se narodni poslanici, a ne običan narod, da tako nešto čuje, da visoki službenici državni, u trenutku kada se nalaze u poseti Rusiji, zaboli ga glava i znate gde ode, u američku vojnu bazu, dame i gospodo narodni poslanici.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Predrag Marković.
Član 101, poštujmo dostojanstvo ovog doma, nema razloga da govorimo o obaveštenosti i o sujetama. Molim vas, nema razloga, jer zakon je isti za sve. Postupićemo po zakonu. Još jednom, važno je da postoji dobra politička volja i samo molim, mudri ljudi ne moraju na sve da odgovore, mogu da prećute, u ime jedinstva koje nam je neophodno, šta god govorile pojedinačne sujete.
Vraćamo se raspravi o amandmanima. Prelazimo na član 30. Izvolite, reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Strašno je ovo slušati, po ko zna koji put se ovakva rasprava vodi uz obrazloženje, uvek predsedavajući ili predsednik Skupštine daje takva obrazloženja, još od davnih devedesetih, kada je Dragan Tomić predsedavao pa do Markovića, to je neki kontinuitet kada predsednik Skupštine treba da brani one koji nisu sposobni da iznesu platformu na kojoj će pregovarati o Kosovu i Metohiji. Nemamo mi srpski radikali nikada tajnu, tajnu u smislu da je ne saopštavamo javnosti. Mi iz tog razloga insistiramo da se što pre otvori rasprava o platformi, o dokumentu koji se odnosi na Kosovo i Metohiju, da bi javnost čula. Šta je to toliko tajno da ne može javnost da čuje, a radi se o Kosovu i Metohiji? Šta to ne smeju da čuju oni koji žive u Vojvodini, kako se njima priprema otcepljenje kao Kosovu i Metohiji? Bez obzira što je gospodin Marković dobio kompliment od mog kolege, ipak potvrđujem da se kontinuitet nastavlja, ali bih voleo da se prekine, bar kada je u pitanju status Kosova i Metohije i uopšte status ove države. Ono što je predmet rasprave, to je amandman koji je podneo Petar Jojić na član 21. stav 4, a to je da se kao potrebni uslov za direktora policije umesto devet stavi deset godina. Ne vidim razloga zbog čega se ne bi prihvatio ovaj amandman, iz proste činjenice što je ovakva funkcija značajna za policiju, novouvedena funkcija je značajna, a taj značaj proističe iz njenih ovlašćenja. Faktički, to je čovek koji će operativno da vodi policiju. Ministar je tu kao politička ličnost, koristeći svoja zakonska ovlašćenja on će davati neke smernice, uputstva, planove, programe, a sve će raditi direktor direkcije. Nemojte da, samom činjenicom da je razlika samo u godini dana radnog staža, opterećujemo funkciju koju će vršiti budući direktor direkcije. Nemojte zbog tog pojedinca. Niko od nas neće praviti problem ako već imate unapred rešenje, pa fali čoveku par meseci radnog staža. To je van pameti da neko pravi problem. Ali, nemojte da stoji devet godina, devet godina nigde nije ustaljeno kao norma: ili je pet ili deset. Pošto je stručan posao u pitanju traži se iskustvo, pogotovo na ovim poslovima koji su direktno vezani za policiju. Mislim da nema razloga da se ne prihvati amandman. Ono što je bitnije ovde, a promaklo je, istine radi moram priznati i nama srpskim radikalima, to je mandat direktora, mandat od pet godina. Vlada imenuje direktora na pet godina. Vladin mandat je četiri godine, ali imenuje direktora na pet godina. Ministrov mandat je četiri godine, ali direktor je na pet godina. Ovo je rešenje pretpostavljam nametnuto od OEBS-a, da ne govorim ime ko je ispred OEBS-a, ali pretpostavljam. Sa kojim ciljem? Sa obrazloženjem da je to prelazni period. Ali, kakvi problemi mogu proisteći iz toga? Ako dođe do promene vlade, direktor policije kao ključna ličnost u operativnom delovanju policije ostaje, dolazi novi ministar. Mandat mu traje pet godina. Nastaje problem. Evo vam jedan primer, da ne mislite da samo zarad obrazloženja iznosim ove činjenice, evo vam primer glavnog inspektora. Jedna institucija u policiji koja je jako značajna, veoma značajna, pokazalo se u proteklom vremenu da nije adekvatan odabir, ne samo kadrovski, nego da nije definisano do kraja, da nije isprecizirano, da takva uloga kakva se predviđala glavnom inspektoru nije sada celishodna za delovanje policije i vidite kakvi su politički problemi. Ako idemo tom nekom analogijom, šta će tek biti ako se sada imenuje direktor i u sledećem mandatu dođe novi ministar, moraće da ga menja. Čitava prašina će se dići. Videli ste kako je to prilikom smene, uostalom ministre vi imate lična iskustva, videli ste kakva se prašina, medijska i svaka druga, digla kada ste morali da suspendujete nesposobne generale, kada ste morali da korigujete, blago rečeno, rad pojedinih visokih oficira. Čitava politička halabuka se digla, sve sa obrazloženjem i sa ciljem da se izazove politička kriza, da to opterećuje rad MUP-a, a ni jednog trenutka, bar ste vi svedok tome, niko nije našao za shodno, kada govorim niko, onda mislim na one koji su branili te nesposobne oficire, da kaže da je to zbog povreda poslova i obaveza koje vrše, da je to zbog povrede discipline, da je zbog njihove nesposobnosti. Zamislite direktora kada nova vlast bude menjana. Još u takvom području i u takvim vremenima živimo, zamislite kada njegova sujeta dođe, ako dođe do izražaja, pa krene da priča zašto ga nova vlast razrešava pre kraja mandata od pet godina. Možda nije loše u demokratski razvijenijim sistemima i zemljama, ali mi smo na početku, pogotovo ovim zakonom uvodi se demokratizacija policije. Nemojte da budemo zarobljenici onoga što sada donosimo, pa da nemamo rešenje. Nemojte da nam se spočitava sutra, gospodo, zašto ste usvajali. Ako je mandat Vlade četiri godine, može i direktor da bude četiri godine. Samo je promaklo nama srpski radikalima da amandmanski reagujemo na ovu odredbu i mislim na ovo na šta se odnosi amandman da nema problema da predlagač zakona prihvati tu izmenu da bude deset godina.
Reč ima ministar Jočić.
Pri pisanju ovog zakona morali smo da imamo određenu među koja se nalazi u Zakonu o državnoj upravi, pa je tako i ovaj prvobitni predlog od devet godina, koji figurira kod svih funkcionera, odnosno i kod pomoćnika ministra u Zakonu o državnoj upravi. Međutim, na naš predlog, Ministarstva, Zakonodavni odbor je predložio da to ne bude 10 nego 15 godina, tako da idemo u tom pravcu, i onda sa 15 godina još više idemo od vašeg predloga. Šest godina od našeg prvobitnog, od vašeg pet. Zašto pet godina? Zašto ne mandat ovaj izborni? Da bi tom čoveku koji ostane, sada govorim o potpunom političkom pragmatizmu, a plod je i izbor konkursa jedne vlade, ostala ona godina dana, da on sa smenom Vlade nema osećaj da je i on prolazan, nego možda može da se dokaže. Međutim, što se tiče samog njegovog opoziva, isto je postupak lak. Isto, ako dođe druga politička grupacija, drugi ministar unutrašnjih poslova, on može da raspiše odmah konkurs i da Vlada tog novog stavi. U principu svi ćemo se složiti da smo mi društvo koje polako ulazi u demokratski proces i kao svako društvo koje ulazi u demokratske procese, političke borbe se reflektuju i na nameštenike. Ne može to nikakvim receptom da se donese. U Srbiju je ušla demokratija, ne znam koje godine, postoje političke partije, postoji pluralizam, a sada je sve depolitizovano. Nije. Ali, mora proći vreme, moraju proći generacije, možemo da kažemo, da bi se profesionalci u određenim segmentima društvenog života i upravljanja stasali. Ovo je sada rešenje. Slažem sa ovom jednom godinom i dodali smo još 15, i mislim da je to, kada smo razmislili posle ovoga, došli smo do zaključka da oni ljudi koji sada u policiji imaju 15 godina efektivno staža, imaju potpunu zrelost u ovom smislu kao što je poslanik Jojić govorio. Da su prošli sve linije rada komandovanja i upravljanja i došli do tog momenta koji je vrlo bitan u policiji kao i u vojsci, da im ništa nije nepoznato od policijskog posla. Isto tako da imaju toliko godina zrelosti radne da mogu da komanduju i upravljaju. Znači, išli smo još više od ovog sada.
Prelazimo na član 30. Na član 30. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 30. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?Narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo poslanici, SRS smatra da, kada su u pitanju ovlašćenja policije vezana za pozivanje, dovođenje, zadržavanje, traženje obaveštenja, privremeno oduzimanje predmeta i nadalja ovlašćenja, moraju biti u saglasnosti, pre svega, sa Zakonikom o krivičnom postupku. Naime, u članu 46. predlažu se uslovi i način pozivanja na razgovor. "Lice za koje se osnovano pretpostavlja da raspolaže obaveštenjima neophodnim za obavljanje policijskih poslova iz člana 10. stav 1. tačke 1) do 4) ovoga zakona može biti pozvano na razgovor. U pozivu se mora navesti naziv, mesto i adresa organizacione jedinice Ministarstva, razlog, mesto i vreme pozivanja". Stav 3. i dalje: "Kada je to pre upućivanja poznato, poziv se, pored srpskog, sačinjava i na drugom jeziku i pismu u službenoj upotrebi kojim se lice služi. Ako ovo nije bilo poznato, na zahtev lica koje se odazvalo pozivu, sadržaj poziva saopštiće se na tom jeziku. Lice koje odbije da pruži obaveštenje, ne sme se ponovo pozivati povodom istog razloga. O izvršenom dostavljanju sastavlja se potvrda – dostavnica". Dame i gospodo, u Zakoniku o krivičnom postupku, predviđeno je koja su to ovlašćenja pripadnika organa unutrašnjih poslova. Ona su ugrađena u glavu XVIII Zakonika o krivičnom postupku, pre svega od člana 222. pa sve do zaključno sa članom 240. Tu se ovlašćenja policije precizno određuju. Između ostalog, u ovim odredbama Zakonika o krivičnom postupku predviđeno je da ovlašćena službena lica MUP-a mogu pozivati građane radi prikupljanja obaveštenja, isto ono što se tiče poziva i dostavljanja. Međutim, u članu 226. je predviđeno da organi unutrašnjih poslova mogu pozivati građane radi prikupljanja obaveštenja. U pozivu se opet mora naznačiti razlog pozivanja i svojstvo u kome se građanin poziva. "Prinudno se može dovesti lice koje se nije odazvalo pozivu, samo ako je u pozivu na to bilo upozoreno". Što se tiče ovih ovlašćenja, "obaveštenja od građana se ne smeju prikupljati prinudnim putem. Službena beleška ili zapisnik o datom obaveštenju pročitaće se licu koje je obaveštenje dalo". Međutim, toga nema u ovom pozivu. To lice može staviti primedbe, kako i predviđa Zakonik o krivičnom postupku, koju je ovlašćeno službeno lice dužno da unese u službenu belešku ili zapisnik. Citiram samo odredbe člana 226. Zakonika o krivičnom postupku. "Kopija službene beleške ili zapisnika o datom obaveštenju izdaće se građaninu ako to zahteva. Građanin se ponovo može pozvati radi prikupljanja obaveštenja i okolnosti, drugog krivičnog dela ili učinioca, a radi prikupljanja obaveštenja o istom krivičnom delu, ne može se ponovo prinudno dovoditi". Nadalje, Zakonik o krivičnom postupku u članu 226. normira: "Kad ovlašćeno službeno lice MUP-a prikuplja obaveštenja od lica za koje postoje osnovi sumnje da je učinilac krivičnog dela ili prema tom licu preduzima radnje u pretkrivičnom postupku predviđene Zakonikom o krivičnom postupku, može ga pozivati u svojstvu osumnjičenog. U pozivu će se osumnjičeni upozoriti da ima pravo da uzme advokata. Ako ovlašćeno službeno lice u toku prikupljanja obaveštenja oceni da pozvani građanin može biti smatran osumnjičenim, dužan je da ga odmah obavesti o delu za koje se tereti i osnovama sumnje, o pravu da uzme branioca koji će prisustvovati njegovom daljem saslušanju, da nije dužan da bez branioca odgovara na postavljena pitanja, te da mu, u slučaju zadržavanja iz člana 229. Zakonika o krivičnom postupku, predoči prava propisana u članu 5. Zakonika o krivičnom postupku i omogući mu korišćenje prava propisanih u članu 228. Zakonika o krivičnom postupku. Ako osumnjičeni u prisustvu advokata pristane da da iskaz, organ unutrašnjih poslova će ga saslušati prema odredbama Zakonika o krivičnom postupku. O saslušanju osumnjičenog ovlašćeno službeno lice MUP-a će obavestiti nadležnog državnog tužioca, koji može prisustvovati njegovom saslušanju. Zapisnik o ovom saslušanju se ne izdvaja iz spisa, dakle, on služi kao dokaz o krivičnom postupku. Po odobrenju istražnog sudije, ovlašćena službena lica MUP-a mogu prikupljati obaveštenja i od lica koja se nalaze u pritvoru, ako je to potrebno radi otkrivanja drugih krivičnih dela i učinilaca. Ovo će se obaveštenje prikupljati u ustanovi u kojoj okrivljeni izdržava pritvor, u vreme koje odredi istražni sudija ili presednik veća, i u njegovom prisustvu ili u prisustvu sudije koga on odredi. Prikupljanju obaveštenja ima pravo da prisustvuje branilac okrivljenog, ako to pritvorenik zahteva". Dame i gospodo, SRS ukazuje da ne bi došlo do nenadležnosti, sukoba nadležnosti, do nesuglasica između ovlašćenih službenih lica i istražnog sudije i javnog tužioca, SRS je uložila amandman, tj. gospodin Zoran Krasić, ali u svakom slučaju, zakon o policiji i Zakonik o krivičnom postupku moraju biti sinhronizovan. Oni moraju biti u saglasnosti. Problem je u tome što će biti na jedan način ovlašćenja regulisana u zakonu o policiji, a druga ovlašćenja u Zakoniku o krivičnom postupku i doći ćemo do problema prilikom primene. Neće biti sprovodljivo. U svakom slučaju, ovde je trebalo intervenisati da se ide na usaglašavanje, da se pozivanje može vršiti u skladu sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku, koji je ipak jedan sistemski zakon. Ako se budu razlikovala ovlašćenja policije od ovlašćenja u Zakoniku o krivičnom postupku, u praksi će biti velikih problema. Zato treba razdvojiti ovlašćenja i u zakonu o policiji samo naznačiti da prilikom pozivanja građana ovlašćena službena lica, odnosno policajci pozivanje, privođenje i zadržavanje vršiće će uz skladu sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, ovaj poslovnik Narodne skupštine do te mere ubija parlamentarnu demokratiju, ovaj vaš tzv. demokratski Poslovnik, da je to strašno. Zašto ovo govorim? Zato što, zahvaljujući takvom Poslovniku, nije moguće da narodni poslanik ovde govori o temi o kojoj želi da govori. Žarko sam želela da kažem nekoliko rečenica o amandmanu na član 21. i sada ću da iskoristim priliku, pre nego što prokomentarišem amandman na član 46, da kažem nekoliko važnih stvari vezano za amandman na član 21. Prvo, kada smo u poslaničkoj grupi SRS gledali i analizirali ovaj tekst zakona imali smo ozbiljnu raspravu baš oko člana 21. pre nego što se kolega Jojić odlučio na ovaj amandman. Razmišljali smo da amandmanski delujemo u više delova ovog člana, između ostalog i na period od pet godina za postavljenje direktora policije. Nije to, kako reče kolega Mirčić, naš propust, nego svesno nismo išli sa tim amandmanom zato što smo već imali priliku kod zakona o državnoj upravi i državnim službenicima da intervenišemo na taj rok od pet godina za postavljenje kod raznih državnih službenika i činovnika, ali nam je bilo jasno da je to očigledno nepromenjen stav Vlade Republike Srbije i da nemaju nameru da udovolje takvom amandmanu. Iz tog razloga nismo ni pisali ovaj amandman, ali ću radi ilustracije da pitam ministra Jočića - zamislite, ministre, kad ste postavljeni na tu funkciju, da je pre toga bio donet ovaj zakon i da su vam u amanet na pet godina ostavili Bebu Popovića, šta bi bilo sa vama na vašem poslu. Dakle, moramo i tako da gledamo da bi nam bilo jasno da ne mogu da prođu ovakve stvari, bez obzira čija su preporuka. Dalje, u našim razmišljanjima imali smo primedbu, neodređeno ste rekli da direktor treba da ima visoku stručnu spremu. Mislimo da treba da se zna koja je to visoka stručna sprema. Uvažavam svaku spremu, i onu koja nije visoka, ali mi nije logično da direktor policija može biti, recimo, agronom. Ovde nismo išli amandmanski, nismo cepidlačili, nego smo intervenisali tamo gde smo mislili da je zaista neophodno. Ovo što stoji u poslednjoj rečenici, poslednjem redu poslednjeg stava člana 21. gde se kaže "ispunjava posebne uslove za direktora policije utvrđene aktom iz člana 4. stav 4. ovog zakona", to je ono gde vi predviđate ministru da radna mesta policijskih službenika utvrđuje ministar aktom o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta. Dakle, vi ovde sebi stavljate popriličan teret u okviru svojih poslova. To je specifičnost ministara Koštuničinog kabineta, nekako se svi osećate kao da ste supermeni, pa mislite da možete više nego što zaista možete, a to nije dobro. Nije dobro zato što bi bilo bolje da se usredsredite na ono što zaista treba da radite u okviru svog delokruga rada, pa bi to svakako bilo bolje i za vas i za ministarstvo, a i za građane Srbije, što je krajnji cilj. Rekli ste, na naš amandman, da budući direktor treba da ima 10 godina efektivnog radnog staža. Ministre, nisam shvatila da li ste prihvatili da to bude 15 godina? Da li je to na Odboru promenjeno ili je to vaše razmišljanje? To nisam shvatila kada ste govorili o tih 15 godina. Pre nego što je ovaj amandman napisan i potpisan, mi smo razmišljali da li da predložimo 10 ili 15 godina, pa smo mislili da možda ne bi bilo uputno da direktoru policije, iako je on neko ko je nivoa generala, treba više radnog staža za te poslove nego sudiji Ustavnog suda, s obzirom da sudije Ustavnog suda treba da imaju 10 godina staža. To je naša dilema. Naravno, nemamo ništa protiv da to bude i 15 godina, ali nam je 9 godina bilo sumnjivo, nekako samo fali slika. Ako ste želeli da se na ovaj način oslobodite generalnog sekretara Vlade Božovića, koji nema tih 9 godina radnog staža, niste morali baš na ovaj način. Potpuno svesno sam pomenula tog kralja splavova. Juče smo se sreli u zgradi Skupštine. Došao je sa tri telohranitelja, ispred lifta smo skupa čekali, ušli smo u lift, a jedan od tih momaka je ostao ispred lifta, pozvala sam ga u lift, rekla sam mu da ima i za njega mesta, a gospodin "veličanstveni" kaže - ne, ne, ne, on treba tu da čeka. Zamislite vi generalnog inspektora čeka čovek iz obezbeđenja ispred lifta u zgradi Narodne skupštine. Koga se on plaši u Narodnoj skupštini, a po splavovima šeta i sa pevačicama se slika svaku noć. Neverovatno. Vi ste njega smestili na odgovarajuće poslove na nivou tzv. savezne države, odnosno državne zajednice, ali novinari kažu i pričaju ovde po holu kada je dolazio Vlada Božović u Skupštinu, da je dolazio u poslanički klub DSS da moli i da ubedi da on ipak ostane, kada već nije generalni sekretar i kada toga nema, da bude direktor policije. Rečeno mu je - ti si mlad, perspektivan advokat, tebi ne treba više policija. Naravno, dobro je što mu je to rečeno. (Predsedavajući: Vreme.) Očigledno je to znak da je prošlo vreme predviđeno za ovaj amandman, velikodušno vreme, koje je predviđeno ovim ograničavajućim i restriktivnim Poslovnikom. Pošto sam se javila povodom amandmana na član 46, da kažem da ovaj amandman treba po svaku cenu da se prihvati. Dovoljna je ova jedna rečenica iz obrazloženja da se ovaj amandman podnosi da bi se u praksi sprečila neka nova "Sablja", a vi ministre, kao i mi, kao i većina građana u Srbiji, dobro znamo kakvi su bili potezi u akciji "Sablja" i kakve su pogubne posledice za mnoge građane proistekle iz te akcije.
Hvala. Reč ima ministar Jočić. Izvolite.
Samo jedan kratak osvrt, da bih odagnao zabunu u pogledu ovog amandmana na član 21. To je amandman Zakonodavnog odbora koji je došao pred zasedanje Odbora za bezbednost i verovatno sa njim niste upoznati, odnosno možda niste imali vremena da ga pročitate. On tačno definiše, više nego što je u osnovnom tekstu bilo, šta direktor policije treba da ispunjava. Nikako neće biti agronom, jer se kaže da treba da ispuni opšte uslove, posebne uslove, da ima visoku školsku spremu, najmanje 15 godina efektivnog rada na policijskim poslovima i ispunjava uslove radnog mesta predviđenog za direktora policije. Kada više kandidata ispunjava predviđene uslove, prednost će imati kandidat koji je imao najbolje rezultate rada u obavljanju policijskih poslova. Znači, radi se o policajcu. Što se tiče ovog amandmana, koga je podneo poslanik Jojić na član 46, moram da kažem da nema bojazni da će biti nova "Sablja", jer ovim predloženim amandmanom je predviđen specifični upravni postupak koji sprovodi policija. Ovo nije postupak post delictum. Ovo je postupak gde uopšte nema krivičnog dela, znači, lice se poziva da bi dalo neko obaveštenje. Uopšte ne postoji prezumpcija osumnjičenog. Ne poziva se lice da bi dalje bilo ili ne bi bilo procesuirano u krivičnom postupku. Moram da kažem da ste doslovno, kako ste vi meni zamerali poštovani poslaniče Jojiću, tako ću i ja vama, vi ste prepisali od 1-10 odredbu ZKP-a, s tim što ste ubacili - organ unutrašnjih poslova. Međutim, mi ne govorimo o krivičnom progonu, ne govorimo o pozivanju u smislu da lice može biti procesuirano kao osumnjičeni, nego govorimo npr. o pozivanju kada treba da se daju određeni podaci, da ti podaci nemaju nikakav krivični i procesni značaj, niti se mogu primeniti radi eventualnog progona. Npr. tražimo dete - obrati se roditelj policiji, dete se izgubilo, jednostavno mi pozivamo komšije, građane, vaspitačicu da nam kažu gde su poslednji put videli dete itd. Znači, ovo je specifičan upravni postupak. Nikako se ne može izjednačiti sa postupkom u Zakonu o krivičnom postupku. Normalno, sve ovo što ste vi naveli je ona striktna i stroga procedura koja važi kada se ispune određeni uslovi.
Replika gospodina Jojića.
U stavu 1. člana 46. je predloženo: "Lice za koje se osnovano pretpostavlja da raspolaže obaveštenjima neophodnim za obavljanje policijskih poslova". Šta to znači? Pretpostavlja se da neko može dati obaveštenje, ali on se poziva, u pozivu mora biti naznačeno u kom svojstvu se lice poziva, da li je građanin, da li je osumnjičeni; drugo, ako se saslušava i od njega uzima izjava, ona mora biti u skladu sa procesnim krivičnim zakonom. Šta će biti kada ovlašćeno službeno lice odnosno ovlašćeni policajac pozove Marka Markovića da kaže da li nešto zna o razbojništvu koje se noćas dogodilo, jer se pretpostavlja da on može dati podatak i da uputi policiju na izvršioca ili saizvršioca, a Marko Marković kaže - pa ne znam. Kaže - šta ti ne znaš, sedi i piši. Šta da pišem, brate. Ma sedi i piši. Marko sedi jedan sat i ništa. Dolazi operativac i pita: jesi li napisao. Kaže nisam, nemam šta da pišem. Ma, šta nemaš šta da pišeš, jesi li bio sinoć kod kafane "Triglav". U, pa jesam. A što si ti ovoga držao dok ga je ovaj džepario. Ovaj ćuti, pa kaže: jeste. Šta se sada događa? Sada on više nije građanin, nije ni osumnjičeni, nema to svojstvo. On je optužio samog sebe da je saučesnik. Kada je u pitanju pozivanje, gospodine ministre, pozivanje je u skladu sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku, dovođenje je u skladu sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku, zadržavanje lica je u skladu sa Zakonikom o krivičnom postupku. To je ono što je opasno. Govorim vam šta se dešava u praksi. Lepo je da je neko tako zamislio, međutim, kada se preduzimaju određene radnje, videćete kada dođe ciljno osmatranje, kada dođete do članova koji regulišu pitanje poligrafa. Doći ćemo u situaciju, poziva se građanin da pruži obaveštenje a oni mu kažu, sedi na poligraf. Šta ću na poligrafu, čoveče, nisi ti mene zvao ovde kao okrivljenog, kaži mi da li sam okrivljen. Ma, sedi na poligraf, da te pitamo da li govoriš istinu. Mi srpski radikali smo za to da se donese jedan dobar zakon, ali da taj zakon bude u skladu sa Ustavom legis generalis, pošto je ovo legis specialis, ali istovremeno da bude u skladu sa sistemskim zakonom, a to jeste Zakonik o krivičnom postupku. U praksi, dame i gospodo, imaćemo velike probleme kod primene ovakvih odredaba. Dovešćemo u zabludu sa ovim odredbama naše policajce koji će se držati ovog zakona. Mogu zaobići Zakonik o krivičnom postupku i doći će do problema kod njegove primene. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Jojiću. Na član 52. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, gospodine ministre, kada se predlaže pitanje u normi i članu 52, narodni poslanik Božidar Koprivica je predložio da se u članu 52. posle reči "branioca" dodaju reči "u skladu sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku". To opet napominjemo, smo mi ljudi koji želimo da poštujemo zakone, pogotovo zakone legis generalis, što znači Zakonik o krivičnom postupku. Kada se branilac uključuje, to je već nešto što govori o tome da ulazimo u pretkrivični postupak. To je nešto što treba imati u vidu, da to treba da bude usklađeno i sinhronizovano sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku, jer to je na najbolji mogući način uredio Zakonik o krivičnom postupku. Moram primetiti da neke primedbe i otpore koji su vezani za naše amandmane doživeo sam to 2000. godine u Saveznoj vladi, kada mi je zamerano zašto se vrši redukcija ovlašćenja pripadnika organa unutrašnjih poslova. Nismo mi srpski radikali da vršimo redukciju kada smo ovaj zakon pisali. Samo smo želeli da tada, još 2000. godine, uskladimo Zakonik o krivičnom postupku sa modernim međunarodnim zakonodavstvom procesnim, kada je u pitanju krivično zakonodavstvo. Prećeno nam je zašto to da radimo prema policiji, pogotovo kada je bilo ograničavanje vremena za zadržavanje i određivanje pritvora. Meni lično su bile upućene pretnje, to ako se usvoji da to nije dobro, zašto to itd, a mi smo ga još tada usklađivali sa evropskim uporednim pravom, dakle pre nego što je došla i srigla demokratija u ovu državu. Usklađeno je 12.000 zakona pre 5. oktobra, ratifikovani su mnogi ugovori i mnogi propisi se i dan-danas primenjuju, da ne ispadne sada da smo mi za četiri i po ili za pet godina uskladili hiljade zakona, i da to samo proističe iz sadašnje garniture koja je na vlasti ili zajednice Srbija i Crna Gora, ili da je u pitanju Vlada Republike Srbije. Dakle, iz prethodnog perioda srpski radikali su doneli najmoderniji Zakonik o krivičnom postupku napisan 2000. godine. Taj zakonik je ovde. Čak je i Krivični zakonik u postupku ova skupština jednoglasno usvojila nedavno, što znači da smo dugo radili na ta dva sistemska zakona, godinu i po dana. Ne radi se zakon za mesec dana. Zakon se radi čak i desetinu godina u nekim zemljama. Krivično zakonodavstvo Francuske ili Nemačke radi se po deset godina. Smatramo da bi pitanje branioca, kada ovlašćena službena lica, odnosno policajci preduzimaju određena ovlašćenja, treba da bude usklađeno sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku kao sistemskom zakonu. Slažem se da je ovde u zakonu o policiji trebalo precizirati određena ovlašćenja, prava i obaveze, ali istovremeno hoću da kažem da u tom detaljisanju izgubimo suštinu da normiramo, da taj zakon za našu policiju bude lako primenljiv i da ne dođe do sukoba nadležnosti između istražnog sudije sada i ovlašćenog službenog lica. Radi toga srpski radikali nastoje da skrenu pažnju da naši amandmani samo mogu da poboljšaju tekst. Ono što sam danas primetio i što zaista nikada neću prihvatiti, primetio sam da se amandmani prihvataju maltene po političkoj i stranačkoj opciji, da li je to predložila ova ili ona partija. Da sam ministar i da sam član Vlade, to nikako ne bi dolazilo u obzir kod mene. Podjednako bih gledao amandmane i demokrata, i G17, i Nove Srbije, i Građanskog saveza, ali bih podjednako uvažavao dobre amandmane koje ulaže SRS. Bili smo u dilemi kada je bilo pitanje koliko godina radnog iskustva treba da ima, ono što je govorila gospođa Vjerica Radeta, dogovarali smo se oko toga i imali smo dilemu da li da idemo na deset ili 15 godina. Vidite, direktora policije sada ćemo birati sa 15 godine. Dobro, za to sam, ali ne možemo prihvatiti stanovište da mi to radimo u skladu sa Zakonom o državnoj upravi, gde se kaže devet godina. Napraviću izuzetak i taj izuzetak je delotvoran. Ne treba se držati nekog paragrafa kao pijan plota. On može da ima samo štete, ali za određeni resor. Mi smo bili mišljenja da treba 15 godina, a govorim iz ličnog iskustva da policajac bez 15 godina ne može biti rukovodilac u policiji. To je ono što je odlučujuće. Odlučujuće je da policajac mora, ono što jeste u toku njegovog rada, da je zimovao, letovao, po kiši i snegu vršio pozorničku dužnost, da je radio i jurio kokošare, kradljivce bicikala, džeparoše, prevarante, provalnike, razbojnike, siledžije, špijune. Takav je pečeni policajac i dobro je što je ministar rekao - da. Zakonodavni odbor je intervenisao, ali je interesantno da interveniše kada smo mi podneli amandman i prepisuje iz našeg amandmana da ima stručnog iskustva u organima unutrašnjih poslova, ali sada 15 godina. Bio sam za opciju ne da bude 9 nego da bude 15, pa smo onda govorili da li da idemo na 10, da skratimo.Mislim da je na mestu 15 godina. Ali, to je ideja SRS.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Daja. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jovan Daja.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 54. Predloga zakona o policiji, tako što sam predložio da se menja utoliko što se u stavu 3. reč "dva" zamenjuje rečju "četiri". Stav 3. člana 54. reguliše postupanje ovlašćenog službenog lica kojem se nalaže da odloži sva dalja postupanja u naredna dva sata do dolaska advokata. Međutim, mi smatramo da je rok za dolazak advokata jako kratak, da ga treba produžiti najmanje na četiri sata. U praksi je skoro nemoguće angažovati advokata u tako kratkom roku. Ako ovako nakaradni član ostane, to bi praktično značilo uskraćivanje prava odbrane tj. angažovanje i uključivanje advokata, što bi bilo u suprotnosti sa Zakonom o krivičnom postupku.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik SRS gospodin Jovan Daja uložio je amandman na član 54. stav 3. da se reč "dva" zameni rečju "četiri". U predlogu člana 54. normira se da "ovlašćeno službeno lice mora da odloži sva daljnja postupanja do dolaska advokata i to najduže dva časa od kako je licu pružena mogućnost da obavesti advokata. Ovlašćeno službeno lice može zadržati lice ili da izvrši drugu radnju predviđeno zakonom čije bi odlaganje onemogućilo ili otežalo izvršenje zadatka." Kada je u pitanju ova odredba o zadržavanju po odredbama ovog zakona, mi smatramo, a iz prakse znam, i kolege pravnici narodni poslanici u Skupštini verujem da su istog mišljenja da je dva sata ostaviti građaninu mogućnost da uspostavi kontakt i da se nađe sa advokatom apsolutno nemoguće. Može to biti ukoliko je advokat komšija pored policije, pa i ako je na kraćem odstojanju i ukoliko taj advokat ima dosluha sa policijom, ima iskustvo ili je možda privilegovan advokat. Jer džaba je ono što Advokatska komora dostavlja nekim sekretarijatima listu advokata, pa ćete videti samo privilegovane advokate koji dobijaju obaveštenje noću u jedan, dva, tri po pozivu, kaže - dođi, angažuje te taj i taj. To se plaća i problem je u tome. To je ono što imamo veliki problem kada je u pitanju zloupotreba i korupcija, gde je leglo korupcije. U zakonu se kaže, po redosledu koji dostavi Advokatska komora. Imate advokate koji još uvek nisu došli na red da brane neka lica po službenoj dužnosti ukoliko to lice nije u stanju da nađe sebi branioca ili da ga izabere i predloži koga pozvati za branioca. Postoji velika sprega. U pravosuđu isto tako najveći vam je problem danas kada su primedbe na rad pravosuđa i korupciju, to su vam sprege između pojedinih advokata, sudija i pojedinih javnih tužilaca. Uvek se zna ko ima svog sudiju, ko ima svog advokata, kako uspevaju dobro da održavaju tu komunikaciju, da neki advokati ne izlaze iz kabineta nekih sudija i predsednika sudova, da ti advokati imaju takvu prođu da ispada da su najbolji advokati. Po kom osnovu su najbolji advokati kada imate daleko stručnije advokate? Tu je gospodin Đorđe Mamula, čovek ima iskustvo. Ne pozivam gospodina Mamulu da kaže nešto da je to taj i taj, ali kao stručan pravnik, a istovremeno je u prilici da ceni i da vidi prohodnost nekih advokata. A istovremeno da vidite potvrđujuće odluke pojedinim sudijama. Šta se događa, šti je najcrnje? Imate ženu ili muža, predsednik veća, suprug ili supruga su advokati, zet je tužilac ili zamenik tužioca, i izvršite analizu, da sam ministar pravde izvršio bih detaljnu analizu. Svi sumnjivi slučajevi koji se ukazuju iz pravosuđa, jer samo pravosuđe je reklo da ima korupcije. Kada ima korupcije, to pravosuđe mora da razreši korupciju i u svojim redovima. Što se tiče policije, imam zamerku po kom osnovu pojedini advokati imaju prednost i prohodnost, a ostali ne. To Ministarstvo može da da odgovor. ZKP je odredio po redosledu, ali taj koji je po redosledu nikada ne bude pozvan i o tome je reč. Kada je u pitanju privođenje i ova primena mere reći ću vam da nije moguće, možda će nekada u nekim slučajevima to biti moguće da se ovako postupi i da se realizuje kako je predloženo u zakonu, ali imaćete u većini slučajeva da nije moguće, jer čovek se nalazi u posebnim okolnostima, lišen je slobode. On hoće advokata, recimo živi u Smederevu i hoće advokata iz Beograda, ili živi u Jagodini, a hoće advokata iz Čačka. Dok on stupi u vezu s njim, da li je moguće da za dva sata dođe da bi policija mogla u tom roku da pristupi uzimanju izjave itd. To je kratak rok. Govorim iz prakse. Meni ni u džep ni iz džepa, ali znam da će imati građani, gospodine ministre, velike muke sa ovim. Neće moći blagovremeno da ostvare svoje pravo i cela suština je u tome. Kratak je rok, za dva sata to ne može. Mi smatramo, hajde za četiri sata, pa i da ga angažuje iz Subotice, on iz Subotice može da stigne za četiri sata čak do Vranja. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Jedna dobronamerna napomena, i amandmani gospodina Krasića, gospodina Koprivice i gospođe Radete su prihvaćeni, što ćete kasnije čuti. Na član 59. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Lepo je, dame i gospodo narodni poslanici, što žurimo u tu Evropu, lepo je i što predlagač ovog zakona, žureći u Evropu, pa u delokrugu svog posla gleda policijske filmove, lepo je sve to, ali mu to ne piše u opisu radnog mesta. Član 59. stav 1. na koji smo podneli amandman kaže: "Ovlašćeno službeno lice može tražiti obaveštenja od lica u cilju sprečavanja ili otkrivanja krivičnih dela ili prekršaja, ili njihovih učinilaca." Narodni poslanik Božidar Koprivica traži da se iza reči "učinilaca" stavi zapeta i da se dodaju reči "u skladu sa ovlašćenjima po Zakoniku o krivičnom postupku". Vrlo jednostavno, u Zakoniku o krivičnom postupku je ovaj deo apsolutno opisan i mislim da usvajanjem ovog amandmana samo se upotpunjuje ovaj zakon i onda će stvarno biti i primenjiv. Znate, u tim filmovima o kojima sam maločas govorio svaki policajac ima po dvojicu ili trojicu na ulici, pa ga onda privede za jedno krivično delo, pa ga ispita i o drugima, ko je, šta radi onaj i onda prikupi informacije. Mislim da našoj policiji to nije potrebno. Inače, ovaj amandman je usaglašen sa članom 46. Znate da smo imali amandman i na član 46, gde se radi o pozivanju lica na informativni razgovor itd. Dame i gospodo narodni poslanici, narodna poslovica kaže - koga zmija ujede i guštera se boji. Ova država je imala nesreću da se u jednom trenutku na pogrešnom mestu nađe Nataša Mićić i da uvede vanredno stanje, koje je i posle ukidanja izvesno vreme imalo sve one reperkusije koje su u vanrednom stanju, osim nekoliko, za sve one koji su privođeni, i posle vanrednog stanja su se primenjivale, i zbog toga treba ovaj zakon ograničiti klauzulama Zakona o krivičnom postupku. Mislim da će tada i ovaj zakon biti i bolji i primenjiv.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, malopre je gospodin ministar pomenuo član 10. kada su bila ovlašćenja vezana za pozivanje. Član 10. bih uskladio i njega bih povezao sa članom 59. Naime, u članu 10. koji su to policijski poslovi, tu je bezbedonosna zaštita imovine, sprečavanje, otkrivanje, rasvetljavanje krivičnih dela, prekršaja i drugih delikata. Hajde sada da se vratimo na predloženi amandman na član 59, što je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica, a njega je komentarisao i branio malopre naš narodni poslanik, dugogodišnji stručnjak i pravnik Momir Marković. Mogu vam reći da je dosta ovde stvari problematično, a evo iz kog razloga. Ako je u pitanju traženje obaveštenja, opet ćemo se sukobiti sa određenim činjenicama koje će se odnositi opet vezano za poslove policije iz člana 10, jer ako se od tog lica traže obaveštenja o nekom licu koje trguje drogom, evo vam primer. Trgovac drogom taj i taj, Sima Petrović, neki Marko Marković, poziva se da da obaveštenje da li nešto zna u vezi krivičnog dela na kome radi ovlašćeno službeno lice, odnosno policija. Molim vas, šta se dešava dalje, odnosno u praksi šta će se desiti, što je vrlo opasno. To lice će da bude ispitano i ovde mu se preti da je dužno da da iskaz i da pruži obaveštenje, jer po odredbi člana 59. ovlašćeno službeno lice može tražiti obaveštenja od lica u cilju sprečavanja i otkrivanja krivičnih dela ili prekršaja ili njihovih učinilaca. Međutim, molim vas, opet ćemo se vratiti i da vas podsetim šta će se desiti u praksi. Biće pozvan Janko da kaže nešto za Marka. Marko trgovac drogom. Pitaju Janka, da li poznaješ ti Marka. On kaže, poznajem. Pa kaži ti meni sada gde si ga upoznao. Kaže, upoznao sam ga u Beogradu na Terazijama. I kako si stupio sa njim u kontakt. A on kaže, on je mene zaustavio, poznavali smo se od ranije, ali mi je rekao da bi seo u moj auto. Seo je u njegova kola i ispod sedišta bacio drogu. Ode u policiju i kaže, molim vas, jeste, tačno je, vozio sam Marka. Gde si ga vozio. Kaže, od tog pravca do tog pravca. A policija po običaju, iz navike, prisluškuje, jer ovo je još od Ćeće i Rankovića kada je bilo prisluškivanje, pogotovo ona afera iz 1966. godine, kada su kadrovi srpski uklonjeni iz DB i sa rukovodećih mesta u Saveznom sekretarijatu, Republičkom i na lokalnom nivou. Kaži dalje, gde ti je auto. A on kaže, evo ga ovde na parkingu. Pretresu auto i nađu u Jankovom autu drogu. Šta sada? Janku lisice na ruke i u pritvor. Dok on dokaže da je njemu ovaj ubacio drogu, znate koliko je to. Imao sam čoveka koji je šest meseci proveo u zatvoru samo zbog toga što mu je podmetnuta droga u sedište iza presvlake. I na kraju se ispostavilo: čovek nema veze. Ali je prošlo šest meseci i čovek je bio u pritvoru. Tu su veliki problemi u praksi, a znam da policija ima dobre namere i treba da reaguje, da otkriva i rasvetljava i da preduzima mere, ali ne treba dozvoliti da se napravi neka greška, jer greška može biti učinjena u odnosu na bilo šta, i na neku materijalnu štetu ili na štetu nekog drugog organa, ali ne sme biti na štetu građana, osumnjičenog ili okrivljenog. Ako on ispriča sve to, on je sebe optužio i on će se naći iza rešetaka. U praksi se dešava sve i svašta. Drugo, kaže, oduzeta mu je droga, to je trgovac drogom. Da, veštačenje. A ko veštači? Kažu MUP, i u redu je, i hajde da vidimo to veštačenje, superveštačenje. Optuženi traži da se izvrši superveštačenje. Molim vas, u superveštačenju se utvrdi da nije droga nego brašno, a čovek provede godinu dana u pritvoru. Samo bih bio pristalica da se onemoguće određeni propusti i nepravilnosti. A treba donositi zakon, policija treba da preduzima određene mere radi suzbijanja kriminaliteta, svakako to treba pozdraviti i treba pomoći da ona efikasno deluje. Zbog toga mi smo za ovaj amandman i predlažemo da ga ministar usvoji, jer četiri sata su razumno vreme i nešto što je objektivno i realno. Hvala.
Hvala vama, gospodine Jojiću, za ove jasno iznete primere. Molim vas, gospodin Marković i ja se trzamo, sledeći put dajte neki drugi primer, Mira Mirčić ili slično. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 70. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo poslanici, pre nego što pređem na amandman na član 70, samo bih da se vratim na član 68. i da pitam ministra, prošli put sam ga pitao, evo i u ovom zakonu ima i u onom prethodnom je bilo, policija je ovlašćena da javno raspiše nagradu za dato obaveštenje radi itd. Vi znate da je predsednik SRS, prof. dr Vojislav Šešelj, na raspisanu nagradu prethodnika vašeg, ministra Mihajlovića, doduše tada mu se nisu zamaglili vidici, za tri slučaja kompletnu dokumentaciju dao. I nama, odnosno SRS, odnosno predsedniku SRS, prof. dr Vojislavu Šešelju, Ministarstvo unutrašnjih poslova duguje 900.000 maraka, odnosno 450.000 evra. Gledajte to da razdužite, sramota je da jedno tako jako ministarstvo duguje tako male pare; za vas male, a za onoga ko je zaradio to je solidna suma. Narodni poslanik Nataša Jovanović je podnela amandman na član 70. i traži da se član 70. briše. Da bi građanima Srbije i ovoj nekolicini poslanika iz vladajuće garniture i poslanicima iz SRS bilo jasno o čemu se radi, pročitaćemo taj član. Kaže ovako: "Ovlašćeno službeno lice može na zahtev ili uz pristanak lica od kojeg traži obaveštenje da primeni nad njim poligrafsko ispitivanje, pošto ga upozna sa radom uređaja i lice za to da pisanu saglasnost. Ovlašćeno službeno lice će prekinuti primenu poligrafskog ispitivanja itd." "Poligrafskom testiranju ne može da se podvrgne itd." Ovlašćeno službeno lice MUP-a ne može primeniti meru poligrafskog testiranja, jer bi to bilo u suprotnosti sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku nad licem od kojeg traži obaveštenja, jer bi to predstavljalo grubo kršenje Ustava i člana 220. i 226. Zakona o krivičnom postupku. Prema tome, mislim da bi ovaj član trebalo izbrisati.
Narodni poslanik Petar Jojić, pa potom gospodin Veselinović, ako ostane vremena.
Dame i gospodo, narodni poslanik Marković je ispred SRS obrazložio amandman narodnog poslanika Nataše Jovanović. Kada je u pitanju član 70, poligrafsko testiranje, ovo je jedan institut koji je vrlo škakljiv, osetljiv i u praksi može biti zloupotrebljavan. Razumem da istražni sudija može, na obrazložen predlog javnog tužioca, kako to predviđa član 229, član 226, član 227, kako to Zakonik o krivičnom postupku predviđa kada je u pitanju poligraf. Koji su efekti poligrafa? Vi pozivate građanina da da obaveštenje, ali ga uz to privodite i dovodite u neuobičajenu situaciju. Tražite obaveštenje od njega, ali mu kažete - da, ali mi bismo hteli da ti ideš na poligraf, pa da li se ti sa tim slažeš? Čovek se nalazi u dilemi, zatečen. Nikada nije imao posla sa policijom, ni kontakte. Kaže - zašto da idem na poligraf? Da, da ideš na poligraf. A šta će biti, šta će da pokaže poligraf? Poligraf je nepouzdano sredstvo. Drugo, poligraf se ne može koristiti u krivičnom postupku. To je jedno ništa. Što mi sada građane izlažemo tome. Složio bih se da ide osumnjičeni, odnosno okrivljeni za koga ima debelih dokaza, ali neoborivih dokaza, da postoje argumenti, da postoje pismeni dokazi, drugi materijalni dokazi koji to potvrđuju. Onda bih se složio, neka ide na proveru, da vidimo hoće li da bude korektan prema sudu ili pripadnicima unutrašnjih poslova. Kada mi sada predviđamo da nekoga stavimo na poligraf i da tražimo njegov pristanak, a da je on ipak malo poučen od nekoga pravnika i da kaže - vi niste dužni da idete na poligraf, odbijte primenu mere poligrafa. Ne znaju to svi. To znaju ljudi koji su verzirani, koji su sa policijom možda imali češće kontakte, iz navike, ponavljači. Međutim, kada je u pitanju ova mera, kao pravnik ne vidim njenu svrhu. Em se ne može koristiti kao dokazno sredstvo u krivičnom postupku, em izlažemo velikom maltretiranju i pritisku građanina. Dovodimo ga u situaciju da on ne zna kako da postupi u konkretnom slučaju. Da li je to jedan sat noću, dva sata noću, tri sada, da li je zadržan, da li je priveden? U kom vremenskom periodu se to radi, u kakvom se on stanju nalazi? Ima ovde nešto što je dobro, što je predviđeno u kojim slučajevima se poligraf ne može upotrebljavati. Po meni ovo neće dati nikakve željene rezultate. Ovo vam je pucanje iz prazne puške i to malokalibarske.
Ministar Jočić, pa potom narodni poslanik Milan Veselinović.
Najopasnija su zrna malokalibarska, to znaju lovci. Složio bih se da je amandman glasio ne ovako samo da se briše, nego da kaže da se poligraf ne sme upotrebiti. To bi bilo bolje rešenje. Moram da kažem da imamo situacije koje treba da rešimo, a nemamo ni jednu materijalnu činjenicu da možemo samo putem drugih dokaza, koji nisu materijalni dokazi, doći do istine. Nemamo materijalne dokaze, imamo samo izjave ljudi, a moramo da utvrdimo šta se desilo. Šta je poligraf? Poligraf je jedna mašina koja meri puls, količinu određeni sastojaka u krvi, znoj, sve ono kako čovek reaguje u neobičajenoj poziciji ili pri neuobičajenom pitanju. Jedna mašina koja meri reakcije kako organizam reaguje na osnovu onog upitnika kojoj poligrafista, odnosno psiholog napravi. Racio ove odredbe, odnosno ove norme, bila je da sve što radi policija bude normirano i zaokruženo u zakonu. Princip legaliteta. Tvrdim da poligraf može i koristio bi se i da ovo ne piše u zakonu. Jednostavno pristao bi čovek, oni koji ne znaju, pristali bi na poligraf samoinicijativno, samo da sa sebe skinu teret i da dokažu, verujući toj mašini, da oni nisu ukrali, nisu slagali ili govore istinu. Znači, ako već to postoji, a postoji u svim policijama, onda ga je bolje normirati. Zakonski je određeno da ono što se dobije na poligrafu nije dokaz i ne može se upotrebiti u krivičnom postupku. Član 226. Zakona o krivičnom postupku govori da je jedino relevantan zapisnik sa saslušanja. Tu se slažemo. Međutim, kad postoji dajte da ga normiramo, dajte da vidimo kako će se on primenjivati. Ovde piše u stavu 1: "Ovlašćeno službeno lice može, na zahtev ili uz pristanak lica od kojeg traži obaveštenje, da primeni nad njim poligrafsko ispitivanje". Znači, na zahtev i uz pristanak. Imamo još jednu okolnost - da se može prekinuti u bilo kom postupku trajanja poligrafskog ispitivanja, kad to lice traži. Jednostavno, ovde nema nikakve opasnosti da ono što se poligrafom dobije bude zloupotrebljeno. Šta se dobija poligrafom? Poligrafom se dobija samo jedna indicija, koja je samo petina puta ka utvrđivanju jedne činjenice. Znači, možda jedan kraći put da bi se došlo do saznanja pobočnim putem o činjenici, koja bi morala ili sa drugim činjenicama predstavljati osnov nečega na osnovu čega bi mi zaključivali i dalje procesuirali stvari. Znači, moglo bi se razmisliti da ste podneli amandman da je uopšte zabranjeno da se koristi poligraf, bolje nego da se briše, jer tvrdim, i da se izbriše ovo, poligraf će se koristiti. Imate danas i privatnike koji drže određene agencije koje nabavljaju privatno poligraf, pa ljudi pristaju da se testiraju itd.
Prvo replike, pa tek onda nastavak povodom amandmana. Gospodine Jojiću, izvolite, replika na izlaganje ministra Jočića.
Dame i gospodo, gospodine ministre, pitanje za vas - ko je od policijskih inspektora stručnjak iz oblasti medicine, hirurgije, neurologije, psihologije itd? Ko će utvrditi u tom trenutku ono o čemu ste vi govorili. Tačno je da to može da bude samo jedna indicija, ali indicija koja ne donosi ništa. Rezultat ravan nuli. On neku indiciju može da ukaže, ali može da ukaže čak i pogrešnu indiciju. Čuli ste šta je rekao Vladan Batić. Ovamo se tvrdi da je poligraf utvrdio nešto na njegovu štetu, a on kaže da nije tačno, nisu mu dali poligraf, želi da objavi testiranje i testove itd, ali u to ne ulazim. Poligrafskom testiranju ne može da se podvrgne lice koje je pod uticajem alkohola. To mogu da razumem i da prihvatim. Može da se oseti. Ali, kog intenziteta, da li je to bilo 0,5 ili 1,0, 2,0, 3,0, 4,0, kada je u pitanju količina alkohola u krvi. Kao lekar, stručnjak, gospodin poslanik iz DSS bi mogao da nam pomogne. Kaže, "lice pod opojnom drogom". Ne znam tog stručnjaka, nikada se nije pojavio, a ne verujem da bi jedan policijski službenik preuzeo obavezu, da sam sebe proglasi da je stručnjak da utvrđuje ko je pod uticajem droge, ko nije. To je jedna stvar. Drugo, "lice koje ima ozbiljna srčana oboljenja ili respiratorne smetnje". Ne razumem kako će u tom trenutku da se obezbedi lekar koji treba to da utvrdi, da utvrđuje operativac ili da utvrđuje veštak. "Lice u stresnom stanju". Neko može da pocrveni, neko može da se uzruja, može neko da se iznervira, prvi put dođe pred policijom, pritisak mu naraste na 150 donji, gornji 200. To će biti za nekoga možda, ne za vas, zato što vi poznajete pravo, ministre, ali za nekoga ko nije pravnik, on će to da prihvati, evo poligraf je pokazao, imam indicije i ne da će biti primenjeno samo testiranje, sad moramo da vidimo i da li ćemo da ga zadržavamo. Dalje, "lice koje pokazuje vidljive znake psihičke poremećenosti ili bolesti". Ko to utvrđuje? Ne može to da utvrđuje operativni policijski radnik. On nije stručan. On je stručan sa pravne ili kriminalističke strane, jer je stručan da otkrije i da rasvetli krivično delo, ali nije u stanju da utvrđuje ove bitne činjenice koje utvrđuju veštaci-lekari. U tome je problem. (Predsednik:Vreme.) Tačno je, ali to je jedno isto: zabraniti poligraf ili brisati. Vi možete sada, zato što je to amandman SRS, da kažete - da ste vi sada rekli da se zabranjuje poligraf, onda bi mi prihvatili, ali ako mikažemo da se briše član 70, to je jedno isto. Vidim da ste vi dobro shvatili da ovo što se predlaže u praksi nema rezultata.
Prvo, ministar Dragan Jočić, pa narodni poslanik Momir Marković.
Kratko, ali da nema replike, poslaniče Jojiću. Ovde smo u sličnoj poziciji oko dve struke. Vi imate problem, kao što sam i ja imao. Vi ovde govorite sa advokatskog aspekta. Bili ste policajac, radili ste u policiji i znate, ali ste sad advokat. To je bio problem i sa nekim mojim kolegama. Sada je pozicija advokata prisutna pri kritikovanju zakona. Da nisam sad na ovom poslu, da sam advokat, isto bih se ponašao tako. Verujte da policija ima vrlo malo instrumenata da nešto sazna. Poligraf možemo da poredimo i sa taktikom vođenja informativnog razgovora. I on ničemu ne može da dovede. Ali, to je isto. To su načini kojima probamo da se približimo činjenici.
Gospodin Marković, replika.
Gospodine ministre, kad pozovete čoveka u 29. novembar ili u stanicu milicije, on mora da se uzbudi, skoči adrenalin, rezultati koje taj vaš poligraf da ne mogu da budu nikad tačni, naravno, kod nekoga ko ima osećaj časti, dostojanstvo itd. Pogrešno je ovo što ste Vladana Batića uopšte prikačivali na poligraf. On je uspeo da slaže i mašinu. Čovek koji je uhapsio 12.000 ljudi, koji je tražio da se u "Sablji" smrtna kazna ukine na 15 minuta da on pozavršava posao kao ministar pravde, čovek koji se pre četiri-pet meseci posvađao sa komšijom oko međe, okrenuo auto, i to službeni auto koji ste mu vi dali, sa obezbeđenjem da ga čuva, pa ste mu posle toga uzeli auto, okrene auto u rikverc, zgazi komšiju i komšija zaglavio mesec dana u bolnici i posle toga je nosio štake još dva-tri meseca. Nemojte prema Batiću i njemu sličnima da ravnate istraživanja, pa i ispitivanje poligrafom. Poligraf, kao mašina, kao sredstvo, nikad neće, ukoliko razgovarate sa onima koje ste priveli, ukoliko ih podvrgnete ovome, dati prave rezultate. Mnogo proizvoljnosti može da se pročita iz te trake koja izlazi iz poligrafa. Zato se slažem sa vama, pa vam predlažem da vi predložite amandman, a mi ćemo ga usvojiti, da se poligrafsko ispitivanje ukine.
Nisam shvatio osnovu za repliku, ali vam se zahvaljujem što ste držali reč kada je u pitanju vreme. Sada nastavljamo o amandmanu. Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Petar Jojić je u svom drugom obraćanju veoma stručno i iscrpno objasnio suštinu amandmana na član 70. i razloge za brisanje člana. Uzeo mi je iz usta reči o onome što je govorio, jer sam lično, kao čovek, prilikom nekoliko mobilizacija pri MUP-u Srbije, jednom prisustvovao tom poligrafskom ispitivanju nekoliko oštećenih ili osumnjičenih lica. Suština svega ovoga jeste da vidimo koje je to ovlašćeno lice koje može da vrši ispitivanje na poligrafu. To je glavni problem ovde što nije definisano ovim članom 70. Kaže se - ovlašćeno lice. To može da bude neki čovek sa višom školom, DIF-om, višom muzičkom ili višom tehničkom itd. Prilikom mog prisustvovanja ispitivanju okrivljenih, mislim da je ta ekipa dovedena iz Kraljeva devedesetih godina, ispitivači su bili, na primer, čovek sa višom tehničkom školom i neki Difovac sa višom školom za fizičko vaspitanje. Doveli su muža i ženu kojima je obijena radnja, prodavnica i nekoliko osumnjičenih osoba. Postavljeno im je nekoliko pitanja, reći ću dva-tri. Njima nije bio cilj da pronađu pravog lopova i kriminalca, nego su shvatili da je to ovaj koji je imao svoju prodavnicu, da je to učinio u sprezi sa njima. Između ostalih pitanja, rekli su - da, mi smo se pre nekoliko noći videli u tom restoranu, sedeli ste sa tom i tom gospođom. Odmah je reagovao, zato što mu je tu bila žena, tako da je ispalo posle tog ispitivanja da je on kriv i umešan posle poligrafskog ispitivanja. Da bi nakon izvesnog vremena taj lopov, kriminalac, posle druge pljačke i obijanja sledećeg lokala, priznao i to krivično delo. Znači, da ova mašina, koju nazivate poligraf, nema svrhe u ispitivanju, niti je to iole nekakav dokaz. Neka se time bave privatne agencije. Oni koji nisu zadovoljni istragom koju je predvideo Krivični zakonik i zakon o policiji, neka idu u privatne agencije i neka vrše poligrafisanje, neka to donesu, ako je to merodavno na sudi ili bilo gde. Mislimo da pre svega naš MUP nije opremljen i osposobljen kadrovima koji mogu da vrše procenu kada treba vršiti poligrafsko ispitivanje, koliko je to verodostojno i procenu da li je ta osoba sposobna u datom momentu da bude podvrgnuta poligrafskom ispitivanju.
Hvala vam, gospodine Veselinoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu. (Ne) Hvala. Na član 83. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite gospodine Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre Jočiću, SRS je uložila amandman, tj. narodni poslanik Zoran Krasić, na član 83. i predložio je da se ovaj član briše. Naime, iznad člana 83. naslov glasi: "Mere ciljne potrage"; nadnaslov: "Uslovi, nadležnost za odlučivanje i način primene mera ciljane potrage". Prvi stav kaže: "Radi hvatanja i privođenja nadležnom organu lica za koje se osnovano sumnja da je izvršilo krivično deloza koje je po zakonu propisana kaznazatvora od četiri ili više godina i za kojim je raspisana međunarodna poternica, a u slučaju kada policajci drugim merama to lice ne mogu uhvatiti i privesti, odnosno kada bi to bilo povezano sa nesrazmernim teškoćama, mogu se prema tom licu preduzeti mere potrage primenom specijalne istražne tehnike utvrđene zakonom kojim se uređuje krivični postupak (u daljem tekstu: mere ciljane potrage) u postupku i na način iz ovog člana. Mere ciljane potrage, na predlog direktora policije, odobrava odlukom predsednik Vrhovnog suda Srbije, odnosno sudija tog suda koji je određen da po ovim predlozima odlučuje u slučaju odsustva predsednika tog suda (u daljem tekstu: ovlašćeni sudija), u roku od 72 časa od podnošenja predloga. Predlog i odluka iz stava 2. ovog člana sačinjavaju se u pisanom obliku. Predlog sadrži podatke i činjenice koje su od značaja za odlučivanje o primeni mera ciljane potrage". Dalje, u ovom članu, stav 4. kaže: "Odobrene mere mogu se primenjivati najduže šest meseci, a na osnovu novog predloga mogu se produžiti još jedanput najduže šest meseci. U slučaju neprihvatanja predloga, predsednik Vrhovnog suda Srbije, odnosno ovlašćeni sudija u obrazloženju odluke navodi razloge odbijanja. " Stav 6. kaže: "Kada razlozi hitnosti to zahtevaju, mere ciljane potrage može svojim rešenjem naložiti direktor policije, uz prethodno pribavljenu pisanu saglasnost za početak primene odgovarajućih mera predsednika Vrhovnog suda Srbije, odnosno ovlašćenog sudije. U ovom slučaju pisani predlog za primenu odgovarajućih mera dostavlja se u roku od 24 časa od dobijanja usmene saglasnosti". Stav 7. kaže: "Odluka o nastavku primene odgovarajućih mera, odnosno o njihovoj obustavi donosi se u roku od 72 časa od podnošenja predloga. Odluka o obustavi odgovarajućih mera mora biti pisano obrazložena. Podaci prikupljeni merama ciljane potrage ne mogu se koristiti kao dokaz u krivičnom postupku. Podaci se po okončanju ciljane potrage dostavljaju predsedniku Vrhovnog suda Srbije, odnosno ovlašćenom sudiji, koji je dužan da ih uništi i o tome sačini zapisnik". Shodno ovim merama, šta predviđa Zakonik o krivičnom postupku u članu 232: "Istražni sudija, na pismeni i obrazloženi predlog državnog tužioca, može narediti nadzor i snimanje telefonskih i drugih razgovora ili komunikacija drugim tehničkim sredstvima i optička snimanja lica za koje postoje osnovi sumnje da su sami ili sa drugim izvršila krivična dela". Da vas podsetim, kod izrade Zakonika o krivičnom postupku, lično sam bio uključen u pisanje ovog član zbog ranijih zloupotreba kod prisluškivanja. Znajući koje su sve zloupotrebe nekad činjene, predložio sam da se svedu na najmanju moguću meru, i to u kojim slučajevima: ako su u pitanju krivična dela protiv ustavnog uređenja ili bezbednosti SRJ, sada je državna zajednica, odnosno Republika Srbija; protiv čovečnosti i međunarodnog prava; treće, sa elementom organizovanog kriminala; falsifikovanje i pranje novca; neovlašćena proizvodnja i stavljanje u promet opojnih droga; nedozvoljena trgovina oružjem, municijom ili eksplozivnim materijalom; trgovina ljudima; davanje i primanje mita; iznude i otmice. Kada smo predvideli da uđe u zakonik, što je i doneto u ovom članu: "Mere mogu trajati najduže tri meseca". Po ovome, mere mogu da traju šest meseci. Da li je ovo u saglasnosti? Nije sa odredbamaZakonika o krivičnom postupku; bitno se razlikuju. Mere ciljane zaštite nisu određene za tačno određena krivična dela, kao što je to u odredbi člana 232. Zakonika o krivičnom postupku normirano. Po ovome, nema ograničenja, nije precizirano da je to za najteža krivična dela. Dalje, ovde je rečeno da će to biti u saglasnosti sa odredbom člana 232. Zakonika o krivičnom postupku, te bi se onda uklapao ovaj član sa ovim članom iz Zakonika o krivičnom postupku. Međutim, primena iz ovog predloga zakona je neograničena. Ona može biti široko tumačena, u širokoj primeni. To je nedopustivo, apsolutno. Ova odredba člana 83. mora biti brisana, jer je u koliziji sa sistemskim zakonom, Zakonikom o krivičnom postupku i u tome je veliki problem. Šta ćemo sada? Opet kada dođe do primene, jednu metodu će da primenjuje i odlučuje policija u dogovoru sa predsednikom Vrhovnog suda, a kada smo radili Zakonik o krivičnom postupku išao sam na to ne da bude predsednik Vrhovnog suda nego istražni sudija, na obrazloženi predlog državnog tužioca. Znate zašto? Na predsednika Vrhovnog suda, bez obzira ko je u pitanju, može Vlada da izvrši pritisak, može da utiče na njega. Kada to direktor policije bude procenio da prema nekome treba primeniti meru prisluškivanja, praćenja, snimanja, fotografisanja i druge mere, lako je da se to zloupotrebi na nivou vlada, može da dođe do prekoračenja. Međutim, tada smo imali na umu sledeće - nije lako uticati na hiljadu istražnih sudija u Srbiji. Nije lako uticati na svih hiljadu. Imali ste u "Sablji" toga, verujem da imate dokaze u kom sekretarijatu i u kom sudu, koji je sudija donosio rešenja za prisluškivanje kojih lica. Videćete da su neke sudije odbijale i nisu želele, pa su tada od predsednika sudova bili ignorisani, čak im se pretilo i razrešenjem, ali su za to neki potpisivali i blanko koga će sve da prisluškuju. Dakle, ove mere su vrlo osetljive. Ako hoćemo da imamo demokratiju i demokratsku državu, molim vas gospodo neka naš Zakonik o krivičnom postupku i zakon o policiji to u praksi i formalno u zakonu dokaže. Nema nikakvih problema da treba primeniti ove mere kako je to propisano odredbama člana 232. Zakonika o krivičnom postupku, to je nužno, pogotovo kod organizovanog kriminala. Policiji ovo treba, ali neka policija ne preuzima sama odgovornost na svoja pleća, neka se uključi na obrazloženi predlog državnog tužioca. Istražni sudija donosi rešenje, predaje rešenje za primenu mere policiji, policija primenjuje meru, daje se ograničenje, čita se, prisluškuje i redovno dostavljaju dokazi do kojih se došlo, predaju se istražnom sudiji, istražni sudija sa većem nadležnog suda ocenjuje da li je to upotrebljivo ili nije i da li je to dovoljno kao dokaz ili nije. Nužno je ovo, ali ne ovako kako predviđa ovaj predlog zakona o policiji, jer je to u suprotnosti sa Zakonikom o krivičnom postupku. Sada ćemo imati slučaj da će operativci naići sa istražnim sudijama i tužiocima u konflikt i neće moći da imaju zajednički stav, jer će istražni sudija ili tužilac da kaže: neću da razgovaram sa tobom, ti si po policijskom zakonu primenio meru i ja je ne priznajem, hoću samo onu meru koju predviđa Zakonik o krivičnom postupku kao sistemski zakon. Da ne bi bilo nove "Sablje", a vi znate kakve je posledice nanela ovoj državi, da ne bi bilo prisluškivanja, kao što je to bilo 1966. godine, kada je bila reforma policije u to vreme, dajmo onemogućimo bilo kome, bilo ko da je ministar, iz bilo koje stranke, ne treba to da prihvata. Gospodine ministre, ovaj zakon treba da se donese i da traje desetinama godina. Ako ga usklađujemo u sporednim segmentima da zadovoljimo formu EU, hajde to da uradimo, neka bude da se ne kaže da nismo to uradili, ali nemojmo nešto činiti što može biti na štetu građana, u tome je problem i da bi sprečili zloupotrebe u praksi. Imamo dovoljno odredaba u Zakoniku o krivičnom postupku. Ko se udalji u ovoj oblasti od Zakonika o krivičnom postupku i od Ustava, sve je nesigurno.
Hvala, gospodine Jojiću. Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Reč ima ministar.
Ovaj zakon treba da traje, ali treba i policija da radi. Jednostavno, ne treba biti zatočenik Zakona o krivičnom postupku. Drugo, nigde ne piše da je Zakon o krivičnom postupku sistemski, a da ovo nije sistemski zakon. Oni su potpuno dva zakona iste važnosti. Međutim, suština ovih mera je sasvim drugačija. Suština ovih mera je da omogući policiji da bude efikasna, međunarodno kooperativna i ovo nije pisala EU. Nije niko sa strane pisao ovaj zakon, ovu normu, ovo je pisala praksa policijska, koja se našla u jednom tesnacu od donošenja Zakona o krivičnom postupku. U težnji da se potpuno suzi, u jednoj fobičnosti došlo se do toga da ne može ništa da se dokaže u ovoj zemlji. Ove odredbe su odredbe koje predstavljaju lov na čoveka a ne procesuiranje, lov na kriminalce a ne procesuiranje krivično-pravno. Imamo nekoliko kumulativnih uslova, znači da je u pitanju međunarodna poternica, njega traže, da je zaprećena kazna više od četiri godine i da ne možemo drugim merama da ga uhvatimo ili da je to povezano sa nesrazmernim teškoćama. Što se tiče procedure kako se daju te mere, ona je slična kao i Zakon o BIA. Imate nekoga za kim je međunarodna poternica raspisana, on je na granici Albanije i Srbije, koristi našu mrežu 064, koja se ovde čuje i kako ćete pomoći kolegama, na primer da je u pitanju Mađarska - nemate nijednog zakonskog osnova da kažete kolegama policajcima da je on u sistemu naše telekomunikacije i da priprema teroristički napad tamo, kao i hiljadu drugih stvari. Nije ovo izmišljeno. Ovo je potpuno policijska mera, policijsko postupanje i policijska nužda koja se normira ovim zakonom. Opet govorim, nemojmo sve da kompariramo, ZKP nije sveto pismo, on je sveto pismo u onom smislu kada treba da se procesuira čovek i kada prema njemu treba da se izrekne sankcija. Međutim, ovo su pomagala policijskog zanata. Kada bih usvojio sve amandmane koji su bili, policija bi jednostavno mogla da stoji, pa ako slučajno na nju naleti neki kriminalac, mogla bi da ga uhvati, inače drukčije ne bi bilo moguće bilo kako raditi. Tvrdim vam da će ovo biti veliko olakšanje, da neće biti nikakvih prekoračenja i da će policija mnogo lakše raditi.
Hvala na obaveštenju. Pauza od pet minuta dok se izvrše konsultacije, a potom ćemo nastaviti raspravu. Hvala. [[Posle pauze – 17,35]] Izvršen je deo konsultacija. Nažalost, predstavnik predlagača amandmana, koji je jedna vrsta obrazloženja u odnosu na argumentaciju iz obaveštenja koje je dao ministar i diskusije koju je pre toga dao narodni poslanik Petar Jojić, tako da je sada završena diskusija o amandmanu. Nastavljamo rad. Da li ostajemo pri replici na obaveštenje? Ne. Hvala vam, gospodine Jojiću. Na član 100. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 110. amandman je podneo poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u Predlogu ovog zakona, na naše veliko iznenađenje, nije ponuđeno pravo rešenje kada su u pitanju radnopravni odnosi pripadnika u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Moram opet reći najiskrenije da posedujem veliko iskustvo kada je u pitanju funkcionisanje i rad Ministarstva unutrašnjih poslova, znam muke i teškoće pripadnika policije koji rade pod veoma teškim uslovima, obavljaju poslove u ovoj državi i za korist ove države, što nijedna služba u našoj zemlji nije. SRS smatra da sa političkog aspekta i sa aspekta zaštite, prava pripadnika službe organa unutrašnjih poslova moraju biti definisana tako da ne zadiru u njegova ustavna i zakonska prava. Naime, u tački 7. bezbednosna provera za to lice ne da nema bezbednosnih smetnji. Problem je veliki u praksi kada neko podnese zahtev ili konkuriše da bude primljen u službu policije. Ranije su se zvali sekretarijati unutrašnjih poslova. Te provere kao bezbednosne smetnje mogu često biti zloupotrebljavane. Kako? Onaj ko je konkurisao predao je odgovarajuće dokumente uz zahtev za prijem u policiju, starešina tog organa određuje provere, da se izvrše temeljite provere koje je to lice, odakle je, kada je rođen, gde je rođen. U toku tih provera koriste se operativne evidencije koje vodi Ministarstvo unutrašnjih poslova. U tom slučaju lako je utvrditi da li je prekršajno kažnjavan i ako je prekršajno kažnjavan za koji prekršaj, da li je u pitanju saobraćajni prekršaj ili prekršaj iz javnog reda i mira, ili je prekršaj koji je učinio pre 10 godina, ili je u pitanju neka smetnja. Možemo ići dale u kriminalističku evidenciju, a kriminalistička evidencija, koju po zakonu vodi MUP, lako se vidi da li taj i taj prolazi kroz kaznenu evidenciju i ako prolazi za koje krivično delo. U tom slučaju lako se može utvrditi da taj ne bi mogao da bude primljen u službu unutrašnjih poslova. Međutim, ono što znam iz prakse kako su se te provere vršile, ako postoji moderniji, savršeniji sistem provere, a mislim da je to klasična provera, skoro na identičannačin kao ranije pre 20 ili 30 godina, tu može doći do manjkavosti i do pogrešnih podataka od strane lica koje je starešina organa odredio da operativno izvrši provere za to lice. Operativna provera sledi na terenu. Raspituje se kod meštana o tom licu, raspituje se preko informatora, preko operativne veze, ako postoji mogućnost da se dođe do realnih, ali tačnih podataka o tom licu. Kada dođete da proveravate nekoga u zgradi, gde stanuje 30 ili više stanara ili stanuje dvoje-troje, pa imaju zajedničko dvorište, pa su se sudili oko zajedničkog dvorišta, oko uređenja međa ili je ovoga kokoška prešla u njegovo dvorište, a mačka njegova u ono dvorište, pa su se čak na međi potukli, ako operativac koji vrši proveru za lice koje je konkurisalo naiđe na takvog saradnika, odnosno na takvo lice koje treba da pruži podatke, verujte taj nikada, i da bude najčasniji, neće moći dobiti pozitivnu proveru jer date su zlonamerne informacije i netačni podaci o licu koje treba da konkuriše. Zbog toga SRS smatra da, ako je moguće, a znam da nije moguće, na drugi način to raditi nego samo na osnovu toga što se građani poznaju međusobno. Šta ćemo sa onim koji konkuriše iz Beograda u Vranje ili u Čajetinu, tamo ga niko ne poznaje. Preko Beograda se vrši provera, traži se od istražnog sudije da li se vodi neki krivični postupak protiv njega, od okružnog suda, traži se provera na terenu. Da vidite zanimljiv slučaj. Operativac u Beogradu, znate koliko je zainteresovan da da potpunu proveru za onoga koji konkuriše iz Užica. To će biti jedna pogrešna provera. On će da kaže da nema nikakvih problema, došao je do podatka da se radi o časnom i poštenom čoveku. On bude primljen u službu i ispostavi se kasnije da taj nije trebalo da bude primljen za operativca MUP-a. Govorim iz prakse, 25 godina sam imao prilike praktično da sagledam. Primali smo ljude, otpuštali smo ljude, odlazili su ljudi, dolazili, ali smo se susretali sa brojnim proverama, vrlo nepotpunim i pogrešnim. Na to treba obratiti pažnju. Verujem da će Ministarstvo nove instrumente izmisliti, pa te provere na kraju ukrstiti i da ne idu jednosmerno, da ne idu preko jednog lica. Zna ministar, to ne ide samo preko javne, nego ide i preko drugih službi, što je dobro. Ali, moje zalaganje i mojemišljenje, moj je predlog, u stvari predlog SRS i naših poslanika, da se ova tačka 7) briše, kako smo u ovom amandmanu predložili. U članu 110. stav 1. tačka 7) da se briše i na taj način će se eliminisati da ne ostane ovo u zakonu i da to bude sutra zaista jedna velika prepreka za pravu i potpunu proveru.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, MUP nema druge načine da izvrši proveru kandidata, a mislim da i ova provera po sistemu kaži mi da ti kažem neće doprineti, pogotovu će moći da šteti kada se biraju kandidati za zapošljavanje u MUP i mislim da ovu tačku 7) člana 110. treba brisati. Međutim, nisam se samo zbog toga javio, iskoristiću vreme koje imamo po amandmanu. U poslanički klub SRS je došla dokumentacija pa bih vas, gospodo narodni poslanici, vas gospodine ministre i srpsku javnost upoznao sa jednom stravičnom zloupotrebom onih koji se busaju u grudi da su patriote, da su čestiti, časni i pošteni i sve im grudi plave od udaranja, ali ova dokumentacija govori nešto sasvim drugo. Sa dolaskom Zorana Živkovića za saveznog ministra unutrašnjih poslova 4. novembra 2000. godine u SMUP primljen je na rad i Dragan Šutanovac i to na radno mesto specijalnog savetnika, za koje je aktom o organizaciji i sistematizaciji tog ministarstva bilo predviđeno radno iskustvo od osam godina. Dragan Šutanovac nije ispunjavao taj uslov, odnosno imao je neki zanemarljiv staž, tako da mu je rešenjem o zasnivanju radnog odnosa utvrđena obaveza da u roku od godinu dana položi stručni ispit. Ako ga ne položi, prestaje mu radni odnos. U cilju izbegavanja te obaveze pre isteka roka od godinu dana, Dragan Šutanovac je avgusta 2001. godine postavljen za pomoćnika ministra MUP. Kao funkcioner obavezu polaganja stručnog ispita nije imao. U tom svojstvu sva prava iz radnog odnosa ostvarivao je u Generalnom sekretarijatu Savezne vlade, a ministar unutrašnjih poslova nije u vezi sa tim imao bilo kakva zakonska ovlašćenja. Međutim, pred ukidanje SMUP decembra 2002. godine ministar Živković je potpuno neovlašćeno obrazovao ad hoc ispitnu komisiju samo za Dragana Šutanovca, pred kojom je on položio stručni ispit za rad u državnim organima. Predsednik ispitne komisije bio je Dragan Radulović, tadašnji sekretar SMUP, Brankica Grupković, tadašnji pomoćnik SMUP, i Biljana Spasić, tadašnji šef kabineta saveznog ministra, a sada je sekretar u Ministarstvu nauke i životne sredine. Inače, Dragan Šutanovac uzeo je krajem decembra 2002. godine i 24 lična dohotka po socijalnom programu koji je donela Savezna vlada u vezi sa preuređenjem odnosa u ranijoj saveznoj državi, iako se odmah zaposlio u SDPR-u. Prema informacijama iz sredstava informisanja, Dragan Šutanovac je postavljen i za pomoćnika saveznog ministra odbrane, iako zbog uzeta 24 lična dohotka nije imao pravo da se zaposli u državnim organima. Ovde imam "Službeni list SRJ", gde se na osnovu amandmana 2 i 8 Ustava Savezne Republike donosi odluka o izboru predsednika i članova Savezne vlade, po kojoj je za saveznog ministra unutrašnjih poslova izabran Zoran Živković, dakle bio je direktno uključen u sve ovo. Imam rešenje o postavljenju pomoćnika saveznog ministra unutrašnjih poslova - postavlja se Dragan Šutanovac za pomoćnika saveznog ministra unutrašnjih poslova, 25. oktobar 2001. godine, i imam zaključak Vlade Republike Srbije, na osnovu čega je donet zaključak na saveznom nivou, kada je doneta odluka da oni koji napuštaju službu imaju pravo na 24 lična dohotka. Kaže se u stavu 2. ovog zaključka - nalaže se funkcionerima koji rukovode ministarstvima, posebnim organizacijama, stručnim i drugim službama Vlade Republike Srbije i Upravi za zajedničke poslove republičkih organa da ne primaju u radni odnos lica koja su ,kao zaposleni u saveznim organima uprave, ostvarila pravo na otpremninu i to u periodu od 24 meseca, računajući od dana prestanka radnog odnosa tih lica u saveznim organima uprave, po navedenom osnovu. Potpisnik je dr Nebojša Čović, potpredsednik. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je posle ove informacije sve jasno.
Molim vas, ovo su primeri sa saveznog nivoa, a ovde govorimo o zakonu o policiji Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Svrha ove priče o amandmanima je u suštini da se izbegnu eventualne zloupotrebe kada je u pitanju primena ovog zakona, pogotovu tačke 7). Naime, bezbednosna provera podrazumeva, ako niste znali gospodo, i proveru najužih članova porodice lica koje konkuriše u policiji. Gledajte šta sada može da se desi. Može da se desi da je nečiji roditelj ili blizak rođak u vreme disidentstva bio nepoželjan za bivše režime. DB, odnosno MUP kao partijska ekspozitura pisala je tada i dosije i dolazimo u jednu neprijatnu situaciju. Ne samo da ne može bezbednosno da zadovolji uslove konkursa, nego kasnije takva jedna naknadna provera može da bude razlog da lice bude otpušteno iz policije. Može da bude razlog da lice bude kažnjeno, može da bude razlog da se nad tim licem vrši diskriminacija. Znači, mora se precizno u tački 7) definisati šta to podrazumeva bezbednosna provera. Znate, nekada su se i za opozicione poslanike, opozicione lidere, pravili dosijei na bazi izmišljenih podataka. To znači da su njihova deca, njihovi potomci isključeni iz mogućnosti da konkurišu u MUP, i nije samo za policiju, nego i za BIA, i za mnoge državne institucije gde se traži ovakva provera. Mora tačno da stoje svi ovi uslovi i oni su jasno definisani, samo ovaj neki opšti pojam - bezbednosno provereno lice, jer kasnije ta bezbednosna provera podrazumeva, kako su moje kolege rekle, između ostalog, i usmeno predanje. Znate koliko je dosijea sastavljeno na bazi toga što su operativci iz DB, da bi zaradili i opravdali dnevnicu, izmišljali neke činjenice. Uostalom, Bogoljub Pejčić vam je najbolji primer. Gledajući i vršeći uvid u svoj dosije, imao je priliku da se uveri kako su izmišljali neke podatke vezano za njega, u vreme kada je bio disident, kada se suprotstavljao Brozovom režimu. Sada, osim što snosi posledice za sve ono što se usprotivio sličnima Brozu, sada i njegovi, da ne zloupotrebljavam naše prijateljstvo i poznanstvo, potomci ne mogu da rade u državnim institucijama kao što je policija, zato što u njegovom dosijeu stoje izmišljene činjenice, stoji da je državni neprijatelj. To je ono o čemu treba voditi računa da ne dođe do zloupotrebe.
Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 111. amandman je podneo poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, gospodine ministre, provera za jedno lice koje konkuriše za prijem u službu unutrašnjih poslova ne može biti ista provera kao što je to provera za dobijanje oružnog lista za posedovanje oružja i tu je problem. Naime, u članu 111. Predloga zakona - Prikupljanje podataka o kandidatu. Kaže: "Policija može o licu koje želi da zasnuje radni odnos u Ministarstvu radi izvršavanja zadataka u policiji da prikuplja podatke uz pismenu saglasnost tog lica, kao i podatke na osnovu kojih potvrđuje bezbednosne smetnje za izvršavanje zadataka u policiji." Stav 2: "Bezbednosna provera iz stava 1. ovog člana obuhvata proveru podataka utvrđenih propisima o uslovima za dobijanje oružnog lista, kao i podataka koje kandidat za zasnivanje radnog odnosa daje u postupku zasnivanja radnog odnosa." Ne može isti aršin i isti kriterijum biti propisan za onoga ko je konkurisao za malokalibarsku pušku i za onoga ko je konkurisao za određeno rukovodeće, primera radi, mesto u sekretarijatu unutrašnjih poslova u okviru Ministarstva. Ta provera ne može biti ista. Zašto? Zamislite čoveka koji želi malokalibarsko oružje. Vrši se provera za njega kao kada treba sada da primimo i direktora policije, biramo po istom kriterijumu u odnosu na proveru. Proveru usmeravamo i vršimo po tom metodu na isti način, s tim što ona mora biti sasvim obuhvatnija, ali u zakonu nije trebalo predvideti, niti pominjati ovo provera se vrši kao za proveru za dobijanje oružnog lista, odnosno za oružje. To je ono što SRS, odnosno kao poslanik nisam spreman da prihvatim i suprotstavljam se ovom načinu na koji se izjednačava provera za oružni list, za dobijanje oružja i provera za prijem u službu unutrašnjih poslova. Kriterijumi po meni nisu isti, ne radi se o istom značaju. Neko može imati oružje ili oružni list. To oružje i oružni list može mu se oduzeti, pa i naknadno, pogotovo ako je to oružje zloupotrebio, pogotovo ako ga je upotrebio pa je učinio prekršaj iz oblasti javnog reda i mira, ali nije imao nameru nikoga da povredi niti nekoga, ne daj bože, da ubije. Veselio se čovek i u gradu ispalio iz pištolja nekoliko metaka i eto vam sada razloga da mu se oduzme oružje. Kada vi vršite proveru na isti način za lice koje treba da dođe da bude načelnik sekretarijata, pogotovo ako dođe po konkursu, molim vas, ta provera mora bitno da se razlikuje. Ovaj dolazi da rukovodi ili na određeno značajno i osetljivo mesto u Ministarstvu, da bude savetnik ili da bude operativac, kome će biti dostupni izuzetno važni podaci sa kojima niko ne može drugi da raspolaže osim njega, a da o tome izveštava nadležnog ministra unutrašnjih poslova. Zato SRS smatra, a znam kako je to u praksi, da ovo treba brisati i ne treba uvoditi, jer ovo na neki način može samo da devalvira proveru za ona lica koja se primaju u službu. Rekao sam malopre, tu imate provere kroz prekršajnu evidenciju, kroz krivičnu evidenciju, kroz druge evidencije koje vodi Ministarstvo i da dođete do određenih podataka istinitih i tačnih. Ali, izjednačiti sada za jedno vatreno oružje, odnosno malokalibarsku pušku i za direktora BIA, provera da bude ista, to je zaista po meni najblaže rečeno neprihvatljivo.
Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, moje kolege iz SRS o bezbednosnoj proveri dosta toga su rekli, posebno gospodin Jojić, koji sa svojom dugom praksom i iskustvom stvarno iscrpno objašnjava i stručno, verujem da je ministar policije, slušajući danas njegovo izlaganje, kao i ostalih srpskih radikala, mogao sebe ubediti, a i svoje kolege da prihvate naše amandmane, jer su pisani u najboljoj nameri. Kada se govori oko člana 111. i stava 2, gde gospodin Jojić traži da se briše ovaj stav 2, potpuno je u pravu. Naime, zakonopisac i ovaj ko je pisao ovaj zakon zaboravio je ako hoće neko da dobije sportsko oružje ili da se vrši njegova provera on mora da polaže obuku bezbednog rukovanja vatrenim oružjem. Verovatno smo mogli ovde predvideti još tu klauzulu da čovek polaže, ili žena, ili bilo ko tamo, da bi stvarno ispunjavao uslove. Naime, besmislica je vršiti proveru o nekom kandidatu koji želi da se zaposli u MUP-u Srbije kao i o kandidatu koji želi da se bavi sportom, lovom ili uopšte sportom i da nabavi sportsko oružje. Ima tu mnogo načina da se uradi mnogo bolja ta provera, pre svega, kako smo rekli, iz kaznene evidencije, prekršajnih i zakonskih tih odredbi, pa sve do stepena obrazovanja i škole, odnosno tamo gde je taj kandidat i završio određeni stepen škole, kao i iz biografije koju će kandidat priložiti prilikom konkurisanja da radi u MUP-u Srbije. Tada bi bilo mnogo manje zloupotreba i tada bi bilo mnogo manje nameštaljki u MUP-u, pa tako svako protežira tamo nekog svoga ili nekog prijatelja, a veoma je lako sa nekim operativcem koji vrši proveru napraviti poštenom čoveku da ne može da dođe da radi u državnim organima. Ovo je trebalo na drugačiji način predvideti i opisati i mislim da ovako kako stoji u članu 111. nije prihvatljivo, nije dobro. To je stara metoda, da ne kažem ona stara posle 1945. godine naovamo, nego mislim da je metoda još starija od 1945. godine. Znači, u ovom savremenom vremenu, vremenu atomskom, kompjutera verujem da se moglo naći mnogo boljih načina i metoda da se izvrši ta provera za kandidata koji konkuriše za posao u MUP-u Srbije, a ne ovako da se to prepusti nekom operativcu ili nekom doušniku koji će da govori o određenom čoveku ili određenoj ličnosti. Obično ti operativci kada dođu na teren, oni pitaju komšije - kakav je ovaj komšija, šta radi, pa ovo, pa ono, i tu se dolazi u mnogo slučajeva do veoma nepouzdanih podataka i informacija. Tu se prave one kardinalne greške i tako ta selekcija ljudi, i pravih ljudi koji treba da rade u ovom značajnom organu, ne mogu doći na to mesto, nego jednostavno doći će neki čovek koga je možda neki informator pohvalio ili možda operativac službe unutrašnjih poslova. Smatram da ovaj amandman gospodina Jojića treba da prihvatite, i da se stav 2. člana 111. briše.
Još neko o ovom amandmanu? Ministar Dragan Jočić.
Stvarno ne mogu da zamislim da se neko prima u policiju, a da se ne proveri. To je potpuno nemoguće. Ja sam ovde čuo argumente protiv ovoga, ali nisam čuo način na koga bi nekog primili. Policija je ipak nešto malo specifičnija od prodavnice tekstila. Sigurno je specifičnija. Zašto oružnog lista. Oružni list ne treba staviti u znake jednakosti sa malokalibarskom puškom. Da se čitao Zakon o oružju i municiji, član 8, onda bi se videlo da su oni kriterijumi koji se zahteva pri izdavanju dozvole za držanje oružja najpotpunija provera. Zakon određuje šta treba da se proveri. Vi možete da uđete u onu evidenciju, možete da imate sve podatke o jednom čoveku, ali ne znate da li baš to je ono što ga čini podobnim ili nepodobnim za rad u policiji. Pored ovih sedam tačaka u stavu 1. člana 110, da je državljanin, da ima određenu stručnu spremu, da ima psihofizičke sposobnosti, da ima regularnu vojnu obavezu, da je proveren bezbednosno, mada kolega Jojić je tačno rekao - tu dolazi do ukrštanja. Normalno, nikada to nije najbolje u malom mestu. To je velika istina. Onaj ko prima ili kome je po sistematizaciji upražnjeno radno mesto, npr. komandir ili načelnik, možda ima nekog svog rođaka, a opet neko drugo se dete prijavilo da radi i sigurno će da napiše neku karakteristiku koja možda ne ide u prilog ovom drugom, ali tu ima više podataka, više informacija koje se ukrštaju. Mi smo dobijali takve podatke, a sa druge strane smo saznali da se radi npr. o vrlo kvalitetnoj deci i da je namera bila sasvim suprotna. Morate nekako da proverite. Oružni list i malokalibarska puška. Neće biti baš tako, jer Zakon o oružju i municiji u članu 8. kaže, Odobrenje za nabavljanje malokalibarske puške: "Licu osuđivanom za krivična dela napada na ustavno uređenje, ugrožavanja teritorijalne celine, podrivanja vojne i odbrambene moći, otmice vazduhoplova, ubistva, teške telesne povrede, protivprirodnog bluda, razbojničke krađe, razbojništva, teški slučajevi razbojničkih krađa, iznude, izazivanje opšte opasnosti, nezakonitog lova, sprečavanja službenog lica u vršenju službene dužnosti, sprečavanja ovlašćenog službenog lica u obavljanju poslova bezbednosti, nasilničko ponašanje, izazivanje i nabavljanje oružja i sredstava namenjenih za izvršenje krivičnog dela, učestvovanje u skupini koja izvršava nasilje za krivično delo utvrđeno ovim zakonom". To je sve ono što se iza ove, naočigled bezazlene sintagme - dobijanje oružnog lista, krije. Dalje: "Licu protiv koga se vodi krivični postupak za krivična dela koja se vode po službenoj dužnosti, za vreme dok traje postupak". Pa onda četiri: "Licu koje u poslednje tri godine, od dana podnošenja zahteva za izdavanje odobrenja za nabavku oružja, kažnjavano za prekršaj javnog reda i mira, za koji je propisana kazna zatvora ili prekršaj ovim zakonom". Pa pet: "Licu protiv koga se vodi prekršajni postupak za prekršaj javnog reda i mira, za koji je propisana kazna zatvora ili prekršaj, za vreme dok traje postupak". Na kraju: "Lice koje je obučeno za rukovanje vatrenim oružjem", kao najniži kriterijum. Znači, pod ovim - dobijanje oružnog lista, zapravo se krije stvaranje skupa krivičnih dela koja čine nekog nepodobnog da bi radio u MUP-u. Složićete se da ovo što sam pročitao ipak stoji, da takva lica ne bi mogla da se prime i da konkurs nije isti kao i u drugim oblastima rada.
Shvatio sam razliku. U prodavnici tekstila vam treba dozvola da biste držali oružje, a u policiji vam ne treba dozvola da biste držali tekstil. Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo, ovo je za mene apsolutno neprihvatljivo obrazloženje, iz razloga što je u ovom zakonu, koji predviđa ovu proveru, ne treba da se pozovemo mi kao za oružni list, pa da tu proveru devalviramo. Složio bih se da su svi ovi elementi i ove činjenice bile unete u ovaj član. To se podrazumeva, da lica koja su počinila krivična dela, protiv kojih se vodi krivični postupak, lica koja su odgovarala po javnom redu i miru, za nasilničko ponašanje. Evo vam jedan primer nasilničkog ponašanja, čovek je razbio dve-tri čaše u kafani i vi ga imate u evidenciji. Taj nikada neće moći da bude primljen u službu unutrašnjih poslova. Iz oblasti javnog reda i mira. Prošlo 10 godina, apsolutna zastarelost prekršaja za dve godine. Vi sada nabrajate sve ono što je trebalo imati u vidu i što se podrazumeva prilikom provere za prijem kandidata u službu organa unutrašnjih poslova. Vi ste devalvirali sav taj postupak samom definicijom u ovom članu koji je u pitanju, da se provera vrši na isti način kao provera za oružni list. To je neuporedivo. Ovo se podrazumeva. Znam da mora da bude provereno sve ovo o čemu ste vi govorili, po Zakonu o oružju, ali je u ovom zakonu, kao zakonu legis specijalis,trebalo je u članu navesti da ispunjava sledeće uslove: da nije osuđivan, da nije prekršajno kažnjavan, da se protiv njega ne vodi krivični postupak za neko drugo krivično delo, da nema nekih drugih poslovnih smetnji, da mu nije oduzeta poslovna sposobnost. Što se tiče oružja, da li vi znate ko je pisao Zakon o oružju i iz koje godine datira?Vi ga primenjujete i na njega se pozivate. U redu je, ako su te norme dobre, nema nikakvih problema, ako je to korisno i ako je delotvorno da se upotrebi u ovom zakonu. Po meni, malo devalvira proveru, kad se ona izjednačava za ovlašćeno službeno lice kao za oružni list, a ja ga svodim na lovačku pušku dvocevku ili ga svodim na malokalibarsku. U tome je razlika.
Stvarno bih zamolio ubuduće, kad završimo raspravu o amandmanima, kada dobijamo dodatno razjašnjenje nečijeg stava, ne sporenje onoga što je iznošeno, da ne koristimo to kao repliku za pogrešno tumačenje. Na sve se odnosi. Na član 131. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Izgleda da je Koštuničine ministre zahvatio Brozov sindrom. Pre neki dan slušamo i gledamo Velju Ilića, kad ga novinari pitaju zašto su se u železnici nabavljali neki vozovi ili delovi vozova mimo Zakona o javnim nabavkama, Velja kaže: "Ljudi moji, to je toliko loš zakon da moram pod hitno da ga menjam". Dakle, on je procenio da je zakon loš i ne treba da se primenjuje. Od Velje nisam baš nešto ni iznenađena, ali od ministra Jočića, kolege po struci, jesam, kada je malopre rekao da ne treba biti zatočenik Zakonika o krivičnom postupku, nije to sveto pismo. Gospodine Jočiću, Zakonik o krivičnom postupku jeste sveto pismo kada je u pitanju krivični postupak i sve što je vezano za krivični postupak, za bilo koje vođenje krivičnog postupka, sistemski zakon je Zakonik o krivičnom postupku. Kada bismo procenjivali, svakom ministru je u njegovoj oblasti njegov zakon sistemski, ali zakoni su isprepletani, utoliko da iako je to sa aspekta policije sistemski zakon, slažem se da jeste, ali kada je u pitanju sve što je vezano za krivični postupak, onda je u ovom sistemskom zakonu sistemski zakon Zakonik o krivičnom postupku. Ne možemo svaki zakon koji ovde donosimo nazivati leks specijalisima, niti se mogu izjednačavati u tom smislu sa sistemskim zakonima. Isto tako, Zakon o radu je sistemski zakon za ovaj deo koji je trenutno na dnevnom redu, koji se odnosi na prava i dužnosti policijskih službenika, zapošljavanje, radno vreme itd. Tu se supsidijarno primenjuju odredbe Zakona o radu. Bez obzira šta mislila o Zakonu o radu, o tome smo govorili kada je taj zakon bio na dnevnom redu, ali je trebalo da bar ono što je sadržano u Zakonu o radu bude predviđeno i za policijske službenike. Prvo, zamislite ovaj nadnaslov iznad člana 130. i naslova pod tačkom 3) kaže: "Dužnosti i prava policijskih službenika." Prvi put vidim ovaj redosled. Obično se kaže "prava i dužnosti". Meni je zaparalo oči i uši kada sam videla "dužnosti i prava". Jeste da je u pitanju policija, ali čini mi se da bi bilo ljudski prihvatljivije, pravnički je svejedno, činjenica je da postoje i prava i dužnosti, redosled je nebitan u smislu izvršavanja obaveza, ali u našem pravnom sistemu je odomaćeno i uobičajeno da se kaže "prava i dužnosti". Nismo mi tu imali amandman, ali čisto da stavim primedbu. Gledajući ovaj zakon, u redu je ono što ste vi rekli u načelnoj raspravi da će zakonom o policiji biti štićeni i zaštićeni svi koji se nađu na teritoriji Republike Srbije, tada sam vam rekla i sada ponavljam da je to u redu, treba svako ko se nađe na teritoriji Republike Srbije da bude zaštićen, ali treba da bude pravno i od države zaštićen i onaj ko štiti sve te kojima je zaštita potrebna. Ovako kako ste vi u ovom delu koji se odnosi na radno-pravni status i materijalni položaj policijskih službenika napisali, meni zaista deluje kao da su policajci drugog reda. Mi u SRS to ne mislimo. Naprotiv, mislimo da su to časni ljudi, dobri momci koji rade svoj posao u interesu svih nas pojedinačno i u interesu Srbije, države, državnih organa itd. Ako je to tako, a mi smo ubeđeni da jeste, onda je trebalo da se u ovom zakonu malo više i ozbiljnije pozabavite radno-pravnim statusom i materijalnim položajem policajaca. Trebalo je, u najmanju ruku, da policijski službenici budu izjednačeni sa ostalim državnim službenicima iz onog zakona koji smo skoro ovde usvajali. U članu 131, na koji sam podnela amandman, u Predlogu zakona, ovaj član ima samo jedan stav i kaže: "Policijski službenik dužan je da po nalogu nadređenog policijskog službenika poslove obavlja i duže od punog radnog vremena, ako je to neophodno za uspešno i pravovremeno obavljanje službenog posla". Dozvoljavam i jasno mi je da je u pitanju specifičan posao, da ne može policajac da prekine posao i kaže - isteklo mi je radno vreme, 16,00 časova, idem kući. Naravno, postoje akcije u kojima mora duže da se radi. Naravno, postoje akcije gde ne može da se vodi računa o radnom vremenu, kao kod klasičnog službenika koji dođe u kancelariju ujutru u 8,00 i ide kući popodne u 16,00 časova. Sve je to jasno. Mi to znamo. Ali, ovako kako ste vi predvideli u ovom članu 131 - uopšteno je, ništa ne rešava, ništa suštinski ne govori. Ovako paušalno kaže "dužan je po nalogu nadređenog". Znači, ostavili ste mogućnost nadređenom da zloupotrebljava svoj posao, ako mu se policajac zamerio u nekom poslu ili privatno, evo mu prilike da mu natovari da nikada ne ide kući. Zatim, "nadređenog policijskog službenika poslove obavlja i duže od punog radnog vremena". Koliko duže? Do penzije. Dođe na posao i ne ide kući do penzije. Ne možete tako. Ne može duže od punog radnog vremena, a nema ograničenja koliko duže. Kaže, "ako je to neophodno za uspešno...", to je u redu ako je neophodno, kao što sam rekla, za uspešno i pravovremeno obavljanje. Mora da postoji ograničenje. Mora taj rad duži od radnog vremena adekvatno da se plati. Ne može to da se reguliše slobodnim danima, jer ionako policajci nemaju normalnu radnu nedelju, kao što ima većina zaposlenih, a to je da rade od ponedeljka do petka, da su subota i nedelja neradni dani, nego rade subotom, nedeljom, praznikom, noću itd. U okviru tako raspoređenog radnog vremena mora da se napravi preraspodela i da dobije slobodne dane umesto subote i nedelje, utorak, sreda, četvrtak, nebitno, onako kako mu njegov nadređeni napravi raspored. Naravno, bilo bi dobro da poštuje volju tog policajca, njegove želje i potrebe, pa koliko je moguće da se tome udovolji. Nikada to 100% nije moguće, ali da se udovolji i da, sa te strane, policijski službenici budu zadovoljni. U tom smislu je amandman koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela. Predvideli smo još dva stava da se dodaju ovom članu 131. Prvi stav: "Rad duži od punog radnog vremena iz stava 1. ovog člana ne može trajati duže od 8 časova u toku jednog radnog dana". Mislimo da je to sasvim dovoljno. Ako je krenula neka akcija čak u poslednjem redovnom radnom času nekog policajca, 8 sati je dovoljno da bude zamenjen, odnosno da dođe druga ekipa, jer nikada ne ide jedan policajac u ovako specifične akcije gde je potrebno duže radno vreme, recimo, jure nekog kriminalca itd. Dakle, ako se redovno radno vreme policajca završava u 14,00 časova i ako je on u 13,50 časova krenuo u tu specifičnu akciju, osam časova je dovoljno da njegov nadređeni nađe drugu ekipu koja ćetamo negde da se sretne sa ovom ekipom koja je na poslu i da preuzme dalje vođenje, odnosno jurenje tog kriminalca. Svako zna, ako su se sreli u Kneza Miloša, kaže: mi smo obišli te i te ulice, idemo dalje. Kako se to sada radi, vidimo i po ovim parama koje su nestale iz "C marketa" u Zemunu. Dakle, iz tog razloga mislimo da je neophodno da se taj produženi, prekovremeni rad ograniči na 8 časova. Ubeđeni smo da to ograničenje na 8 časova prekovremenog rada ne može, ni na koji način, da ugrozi posao koji policajac obavlja, akciju koja je u toku. Drugi stav, koji smo predvideli, jeste da se policijskom službeniku utvrđuje uvećana zarada u skladu sa odredbama radno-pravnih propisa o uvećanoj zaradi. Dakle, ono što sam već otprilike rekla. Mi i ovde imamo ljude koji obezbeđuju ovu zgradu, večeras ćemo možda da radimo do deset časova, njima je isteklo radno vreme u 18,00, a oni ovde moraju da budu, kao i mi, do 22,00 odnosno do 23,00, da isprate sve nas dok odemo, da sve pregledaju. On treba sutra, ili za 10 dana, kada mu to nije potrebno, da mu nadređeni kaže - danas imaš slobodan dan za ono što poslanici iz vladajuće većine nisu došli u salu, pa Skupština nije radila, nije bilo sednice, i zato je u četvrtak moralo da se radi do 22,00 i vi ste morali da budete do 22,00 i evo ti slobodan dan koji ti nizašta ne treba, spavaj kući. (Dragan Jočić, sa mesta: Ako se žale oni što rade?) Ne, niko se nije žalio. Mi, gospodine ministre, znamo kako funkcioniše, ne samo ova služba, nego uopšte. Za vašu informaciju, mnogi službenici policije, vi to sigurno znate, imaju i te kako simpatije prema SRS. Ima i ministar, je li tako. Od koga dobijamo informacije, to dobro znate, nikada svoje izvore ni po cenu života ne bismo odali, ali morate da se složite da je sve ovo što sam rekla tačno i da bi vi trebalo da se pobrinete i razmišljate na isti način. Vi ste aktuelni ministar, radite sa tim ljudima i verujte da će vama biti mnogo bolje i da će Ministarstvo mnogo bolje da funkcioniše ako ti ljudi budu zadovoljni svojim materijalnim položajem i svojim radno-pravnim statusom. Dakle, i ovaj drugi stav treba da se prihvati, kao i ceo amandman, da se za produženi rad, tzv. prekovremeni rad, policijskim službenicima adekvatno isplati naknada u skladu sa Zakonom o radu. Čak i to kada se bude primenjivalo, opet će ovi ljudi biti znatno oštećeni, zato što i Zakon o radu ograničava prekovremeni rad, što je potpuno nelogično i nenormalno. Ako poslodavac ima potrebu, bilo koji radnik da je u pitanju, da mu neki radnik radi nedeljno 40 časova, ne može da ga ograniči da će mu platiti samo pola od toga, nego mora da mu plati onoliko koliko radi. Ako neće da mu plati, ne sme da ga tera da radi duže od onog vremena koje je spreman da mu plati. Mislimo da je ovaj amandman potpuno u skladu sa vašomintencijom i Ministarstva da se uspostavi red u policiji. Ne možete da očekujete da policajac dobro obavlja svoj posao ako ga vi na neodređeno vreme rasporedite kada dođe na posao, kao što rekoh malopre, pa do penzije. Naravno to sam karikirala, ali može da ne ide kući dva dana i dve noći i ne možete od takvog čoveka da očekujete da bude efikasan u svom poslu. Ministre, u krajnje dobroj nameri i zarad poboljšanja teksta ovog zakona, ubedila sam vas za onaj amandman na član 5, prihvatite i ovaj amandman, dobićete bolji zakon i svi ćemo dobiti bolju i zadovoljniju policiju, a to valjda svi hoćemo.
Hvala, gospođo Radeta. Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Ministar Dragan Jočić ima reč, ali samo jedno obaveštenje i za ministra i za ostale - obezbeđenje u Skupštini uopšte ne radi po ovom principu, tako da ne brinete, ako je to deo obaveštenja. Izvolite.
Potpuno se slažem, znamo da su u policiji sve časni i dobri momci i kada smo pisali ovaj zakon brinuli smo se o njima. Moram da kažem da je u proseku policijski službenik više plaćen nego službenik u opštem režimu. Ono što je bitno, ovaj amandman bih prihvatio, ali on je lošiji nego naše rešenje. Vi ste rekli da se u članu 131. posle tačke 1) dodaju st. 2. i 3. i "rad duži od punog radnog vremena iz stava 1. ovog člana ne može trajati duže od osam časova u toku jednog radnog dana". Zakon o radu kaže, "prekovremeni rad ne može da traje duže od osam časova nedeljno, niti duže od četiri časa dnevno". Vi predlažete osam sati, a mi predlažemo četiri sata. Amandman je kontradiktoran odredbama radno-pravnih propisa o prekovremenom radu. Predviđeno je da radnici prekovremeno ne mogu raditi duže od osam sati nedeljno odnosno 32 sata mesečno, niti duže od četiri časa dnevno. Predloženi amandman predlaže da policijski službenik može svaki dan da radi prekovremeno najviše osam sati. U vašem amandmanu se onda predviđa da se za takav prekovremeni rad predviđa zarada po istom tom zakonu koji ne dozvoljava takav rad. U članu 169. predvideli smo: "Na položajima, dužnosti, prava i odgovornosti zaposlenih u Ministarstvu primenjuju se propisi o radnim odnosima u državnim organima, ako ovim zakonom i propisima donetim na osnovu ovog zakona nije drugačije rečeno". I u članu 4. Zakona o državnim službenicima kaže se: "Na prava i dužnosti državnih službenika, koja nisu uređena posebnim zakonom i drugim propisom, primeniće se opšti propisi o radu". Kada se to pogleda, vi ste predvideli da četiri sata duže može da se radi. Znači, četiri sata je po zakonu, a amandmanom je predviđeno osam sati. Drugo, primenjujete opšti režim, a omogućava povoljniju naknadu za prekovremeni rad naš zakon u članu 147. Radi se o nemogućem amandmanu. Neću da objašnjavam, dokažite mi da je ovaj amandman u skladu sa zakonom, odnosno da su povoljnija vaša rešenja nego zakonska rešenja.
Hvala. Gospođo Radeta, hoćete repliku, konsultacije ili repliku pa konsultacije?
Ne znam koji je to sistem replika pa konsultacije, to u Poslovniku po kojem u ovoj skupštini funkcionišem nisam videla, ali dobro. Nema kombinacije. Sada upravo pričamo o nečemu što striktno piše u zakonu. Ministre, znam da ste imali potrebu i da je to normalno, da izađete da vas svi policajci koji slušaju i gledaju ovu skupštinu čuju kako imaju dobrog ministra koji o njima vodi računa, ali vi niste u pravu ministre. Vaš izvorni član 131. kaže: "policijski službenik dužan je da po nalogu nadređenog policijskog službenika poslove obavlja i duže od punog radnog vremena, ako je to neophodno za uspešno i pravovremeno obavljanje službenog posla." Jasno ko dan.Šta kaže taj član 169, koji vi malopre niste ceo pročitali. On kaže: "Na položaj, dužnosti, prava i odgovornosti zaposlenih u Ministarstvu primenjuju se propisi o radnim odnosima u državnim organima," tu je zapetaa vi ste stavili tačku, a iza zapete se kaže "ako ovim zakonom i propisima donetim na osnovu ovog zakona nije drukčije određeno". A ovim zakonom je, kao što vidite, drukčije određeno.
Izvolite, reč ima gospodin ministar.
Izvinjavam se, tražio sam pojašnjenje radi eventualnog usvajanja vašeg amandmana. Vi to niste objasnili, objasnili ste Predlog zakona. Objasnite mi vaš amandman u odnosu na ovu kritiku koju sam izneo iz ugla Zakona o radu. To me interesuje. Hoću da prihvatim vaš amandman, ali on predviđa četiri sata duže nego što predviđa Zakon o radu. To vas pitam, da bih to eventualno prihvatio.
U tom slučaju je ono na šta je predsednik Skupštine skrenuo pažnju, petominutne konsultacije posle replike da pojasnite, jer nemojte svima da pojašnjavate.
Ne, nema potrebe da se konsultujemo. Ministar može, ako hoće, da usvoji ovaj amandman. Tvrdimo da je amandmansko rešenje bolje za policijske službenike, da njima činimo uslugu, odnosno ne činimo uslugu nego im omogućavamo da ih izjednačimo sa ostalim državnim službenicima. Kada smo rekli "rad duži od punog radnog vremena iz stava 1. ovog člana ne može trajati duže od osam časova u toku jednog radnog dana", ne mislite valjda da smo mislili da će svaki dan da traje do osam časova? Postoji Zakon o radu koji govori koliko između radnog dana treba čovek da se odmara. Naravno, zbog specifičnosti posla rekli smo da je osam časova neka dovoljna mera da se eventualna neka započeta akcija završi ili da se ekipa policije u tom periodu zameni. Dakle, nema ni govora o tome da mi predviđamo da se radi duže od onoga što je predviđeno u Zakonu o radu, nego nekog dana kadaima potrebe za prekovremenim radom, on ne može da traje duže od osam časova. To je apsolutno u skladu sa ovim Zakonom o radu i pogodnije za policijske službenike nego vaše rešenje. Naravno, nema potrebe da se više ubeđujemo, vi možete da prihvatite ili ne prihvatite, to je vaša stvar.
Hvala. Na član 132. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 133. amandman je podneo poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Vidite da je bolje kada su prave informacije, a ne kao ono malopre, ljudi se šale, a neko misli da dobija informacije.
Dame i gospodo, ministar nije debelo u pravu. Bio bi pravu gospodin ministar Jočić da je u članu 131. određeno koliko. Malopre je bilo reči o tome da je policijski službenik da po nalogu nadređenog policijskog službenika poslove obavlja i duže od punog radnog vremena. Koliko duže? Zbog toga što znamo da potrebe službe nekada zahtevaju da se mora u toku jednog radnog dana ili više dana raditi duže od punog radnog vremena, ali mi smo cenili da će biti potrebe da pripadnici policijske službe rade duže od punog radnog vremena, ali najduže 12 časova. Ako imate podatak, izađite i recite sada u toku tekuće godine koliko je radnika radilo stotinama časova duže nego što je to Zakonom o radu predviđeno. Pripadnici službe unutrašnjih poslova rade po dva radna vremena, ali nisu za to nagrađeni. Zbog toga SRS smatra, imajući u vidu pre svega odredbe člana 38. Ustava Republike Srbije, da su Ustav i član 38.na strani zaposlenih u MUP-u, da imaju uporište u njemu: "Zaposleni imaju pravo na ograničeno radno vreme, na dnevni i nedeljni odmor i na plaćeni godišnji odmor i odsustvo, u skladu sa zakonom, odnosno kolektivnim ugovorom." Stav 2: "Zaposleni imaju pravo na zaštitu na radu, u skladu sa zakonom." Omladina, invalidi i žene imaju posebnu zaštitu itd. Ono malopre što ste tumačili, kada je bio ovaj član u pitanju, SRS smatra da potrebe službe mogu zahtevati duže radno vreme od punog predviđenog radnog vremena, Zakon o radnim odnosima predviđa četiri, međutim, zbog specifičnost službe ne može policija da prekine akciju, ne može nerede policija da ograniči, koje treba suzbijati danas, sutra i održavati javni red i mir. Ili kada je u pitanju organizovani kriminal kada jure organizovanu bandu koja vrši krivično delo, da dođe do pančevačkog mosta i tu da stane, kao što su to radili autonomaši 1972. godine kada je ubijen turski ambasador. Velmože iz Novog Sada naredile - ne možete vi iz Beograda da vodite istragu na području Vojvodine. Prekinuta akcija. Mi kazujemo da nema potrebe drugačije tumačiti. Pripadnici službe unutrašnjih poslova očekuju od Ministarstva unutrašnjih poslova, posebno gospodina Jočića, da ih uzme u zaštitu. Ali, ministre Jočiću, samo da vas nešto zamolim, prebrojte i utvrdite broj vozila koje dolaze iz Ministarstva na benzinsku pumpu popodne u petak i ujutru u ponedeljak. Izvršite racionalizaciju i da vidite koliko ćete imati para da se podele radnicima kojima treba da se da, koji rade danju i noću, dežurstva i pripravnosti. Podsetiću vas šta sam imao u praksi. Ja i jedan kolega smo na rumunskoj granici bili u zasedi, šest sati smo bili na topolama. Moj kolega Mila Bulatović je bio operativac i čekali smo kriminalce koji su nosili 12 kilograma zlata iz Rumunije. Šest sati, kada je padao led i sneg na topoli je visio, i nije mogao da preživi, umro je. Ko nije bio pozornik, operativac i nije jurio kokošare, bicikliste, provalnike, džeparoše, prevarante, razbojnike, siledžije i organizovani kriminal, taj teško može imati predstavu i da doživi kakav je položaj pripadnika službe organa unutrašnjih poslova. Jako težak. Ako treba taj čovek da ode na godišnji odmor, ako treba da zaradi hleb za svoju decu, ako treba da kupi detetu patike i knjige za školu, odakle sa 15 ili 20.000, a ovamo mu branite da ne može da se bavi dopunskim radom. Nešto u zakonu mora da bude uređeno. Uredite zakon i dajte policiji 1000 evra. Nemojte da mislite da će biti podmićena policija i korumpirana. To isključujem ako budu nagrađeni. Ovo slušam godinama, bio sam u toj prilici, ali je ranije bio položaj policije daleko bolji nego što je sada, nikada gori. Neće vama gospodine ministre da kažu operativci, oni se plaše, ne mogu da otvore srce. Vidite, kada je u pitanju premeštaj, kada je u pitanju unapređenje, zasnivanje radnog odnosa, kada je u pitanju ovaj prekovremeni rad, vrednujte ga i imaćemo bolju i sposobniju policiju, imaćemo policiju koja je zaista spremna, stručna. Rade ljudi čije je obrazovanje na visokom nivou. Rezultati su izuzetno dobri na suzbijanju određenih vodova kriminaliteta. Ovo ne govorim za sebe, nemam rođaka u policiji, ali govorim zbog toga što imam saznanja da je težak položaj naše policije, izuzetno težak. Za to se borite. Nemojte da vam Ministarstvo za finansije gleda čija je krava mršava, a čija debela i da se po tome ravnamo. Vidite njihovo stambeno pitanje, kada će da reše stambeno pitanje ti naši pripadnici organa unutrašnjih poslova. Imajte u vidu još jednu bitnu činjenicu, gospodine ministre. Koliko imamo vojnika danas? Da li naša avijacija i borbeni avioni lete i treniraju? Kada ćemo moći da dignemo eskadrilu? Mi sada računamo na policiju da nam čuva granicu, jer je policija između ostalih poslova preuzela ogromne poslove obezbeđenja granice i preuzela obaveze protivpožarne zaštite, što nisu mali poslovi na teritoriji Republike Srbije. Svi ti poslovi zahtevaju da vi, gospodine ministre, morate da se sučelite i odlučnije delujete da gospoda iz Ministarstva za finansije, nemojte vi da prosite, niste dužni da prosite pare od ministra finansija. Postoje tekuće rezerve, suficit u budžetu od 50 milijardi dinara. O čemu mi govorimo? Ti ljudi koji rade pod najtežim uslovima, bio sam pre 15 dana očevidac kada je opljačkana banka ovde, kada su jurili kriminalce. Njih dvojica beže, policajac jadan spala mu kapa, drži pištolj, hoće da ga pregaze vozila u Knez Miloša. Hoće li iz Ministarstva finansija da potrči neki činovnik da se sukobi sa kriminalcem takvog kalibra, kada onaj ima pištolj takođe. Koliko je pripadnika službe stradalo i dalo živote za bezbednost države i naših građana? Kakav je položaj invalida koji su proizašli iz službe unutrašnjih poslova? Nemojte me pogrešno razumeti, nemam nameru, namera mi je zaista da iskažem ono što sam doživeo i ono što vidim da ti pripadnici naše službe unutrašnjih poslova moraju imati bolji tretman. Obavio sam razgovore sa brojnim pripadnicima iz vaše službe. Oni kažu - neka nam se plati prekovremeni rad u skladu sa radno-pravnim propisima. Biće zadovoljni. Ovo što se tretira sa 30 ili 50 ne može da kompenzuje. Ovako ćete imati da policiju možete neograničeno da držite u pripravnosti. Komandir policijske stanice naredi pripravnost, dođe 150 policajaca u stanicu policije, a on ode na vikend ili ode u kafanu. Oni čekaju i džedže, dolazi prekosutra i kaže, e sad možete da idete kući. A ti ljudi koji nisu bili sa porodicom, koji su morali decu da isprate u školu, da vide da li im dete ima hleba, šta mu radi porodica ili danima i mesecima koji su bili odvojeni od porodice, a o njima niko nije mario. Ne verujem, nisam ubeđen da ministar o ovome ne razmišlja. Razmišlja i danju i noću o ovome, ali voleo bih da vidim vaš rezultat ministre. Znam da se zalažete za policiju, ali nema rezultata. Mi srpski radikali bi želeli da vidimo rezultate. Uzmite onih nekoliko milijardi, a tamo imate u ovoj dole zgradi velikoj, koja sada liči na Stejt department, zgrada ministra finansija, vidite vi kako je ona za godinu dana lepo adaptirana, sva u mermeru itd. Zavirite u onu njegovu kožnu torbicu i pitajte ga - je li, kad ćeš ti da daš za policiju pare. Kažite mu: gospodine ministre, nema više obezbeđenja ni tebe, ni tvojih sekretarica, ni tvojih savetnika, nema; neće policija da obezbeđuje, jer ne daš pare. Ima para, ali nemojte se stideti i nemojte sada da se osvrćete, reći će ovi iz ovog ministarstva, a šta će da kaže drugo ministarstvo i drugi resor; to mene ne interesuje. Znam da pripadnici policije rade najteži posao, najodgovorniji i žrtvuju živote i svoju glavu za bezbednost građana i bezbednost ustavnog uređenja, za celovitost teritorije prvi će biti sutra na bedemu i sa njima bih sutra krenuo na bunker.
Po istom amandmanu reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Samo da podsetim da neko ne bi pomislio od vas koji treba da prihvatite amandman da govori o ovome o čemu smo govorili. Ne, izvinite, samo trenutak, molim vas, gospodine Mirčiću, vrlo je važno, jer je predlog da se dodaju stavovi 2. i 3. i amandman govori o nečem drugom. "Policijski službenik i drugi zaposleni u policiji može, uz pismenu saglasnost rukovodioca, van radnog vremena da rade za drugog poslodavca, ako dodatni rad nije zabranjen posebnim zakonom ili drugim propisom, ako ne stvara mogućnost sukoba interesa ili ne utiče na nepristrasnost rada policijskog službenika i drugog zaposlenog u policiji. Saglasnost rukovodioca nije potrebna za dodatni i naučno-istraživački rad, objavljivanje autorskih dela i rad u kulturno-umetničkim, humanitarnim i sportskim udruženjima, ali rukovodilac može zabraniti i takav rad ako se njime onemogućava ili otežava rad policijskog službenika i drugog zaposlenog u policiji ili šteti ugledu državnog organa." Izvinjavam se što sam zloupotrebio, pošto ne mogu da se založim za amandman ovako kako glasi sa govornice, te sam to učinio čitajući ovo. Izvolite, gospodine Mirčiću, i hvala na razumevanju.
Ono što SRS želi ovim amandmanom to je da se ovaj član jasno i precizno definiše iz prostog razloga što, ne samo iz uporednog prava, nego i iz iskustava imamo neke pouke. Svedoci smo da su u ne tako davnoj prošlosti privođena lica koja su pripadala raznim krugovima, lica koja su uniformisana, bili su pripadnici MUP, a van službe su obavljali poslove čuvara, odnosno telohranitelja, kako se to kaže, tako da se ovde jasno i decidno navodi šta mogu da rade i čime mogu da se bave van službe i van onoga što je na samom radnom mestu. Međutim, izvinjavam se, moram da iskoristim ovu priliku, jer na neki način, tema je vezana za rad policije. Naime, sinoć se u Novom Sadu desio jedan nemio događaj. Jedna grupa neonacista je upala na Filozofski fakultet i prekinula tribinu koja se držala na Filozofskom fakultetu, što mi srpski radikali osuđujemo. Ne može jedna grupa, a to smo malopre razgovarali u sklopu jednog člana, gde policija treba da sarađuje sa udruženjima građana i manjina. Ovo su pravi primeri gde policija treba da interveniše, da reaguje pravovremeno i blagovremeno. Te i takve grupe su aktivirane po Srbiji, mi ne znamo od koga i ne znamo sa kakvim ciljem, ali osuđujemo takve postupke. Osuđujemo i tražimo od policije da se što pre ispita i da se objave imena vinovnika, bez obzira što mi imamo svoje mišljenje o pojedinim učesnicima na toj tribini, o nekim profesorima koji se zalažu za otcepljenje Crne Gore, za samostalnost Crne Gore, koji su kontradiktorni i u svom naučnom radu, a i u svom političkom delovanju. To ne može da opravda ovakve postupke ovakvih grupa, koje su u svakom slučaju grupe koje ugrožavaju bezbednost, i to je prvi put da se na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu i uopšte na Univerzitetu u Novom Sadu dešavaju ovakvi incidenti. SRS najstrože osuđuje. Zašto koristim ovu priliku? Iz prostog razloga što su neki mediji, sredstva informisanja izvukli iz konteksta izjavu da mi srpski radikali ne osuđujemo ovakve postupke, već da osuđujemo jednog od učesnika na tribini, što je van pameti, jer to nijedan normalan čovek ne može sebi da dozvoli, da dopusti da ovakve grupe vršljaju, pogotovo sa ovakvim političkim stavovima, sa njihovim postupcima koji su, na kraju krajeva, štetni za sve nas. U trenutku kada se u Vojvodini podiže politička tenzija, a vezano za međunacionalne odnose, ovakve se grupe pojavljuju na Univerzitetu. Mora policija ne samo u Novom Sadu, nego u čitavoj Srbiji, što pre da pronađe organizatore te grupe, učesnike, i da postupi u skladu sa zakonom, i tu je sve potpuno jasno. Što se tiče ovih amandmana, generalno, SRS nastoji da poboljša zakonske odredbe i možda u nekim primerima koje mi navodimo, kojima potkrepljujemo i obrazlažemo ove amandmane, možda i suviše pojednostavljujemo, ali to su primeri iz realnog života. To je nešto što opterećuje, ne samo policiju, već i ukupno društvo. To su finansijski problemi, to je nemaština. Sa druge strane, vidimo da u okviru jednog sistema, jedne institucije koja se zove Vlada Republike Srbije, ono što je zaduženo za bezbednost ove države, za sigurnost građana, maksimalno ulaže napora i truda da ispuni svoje zadatke. A pri tome uvek se nameću kao najveći problem materijalni uslovi, dok sa druge strane imamo u istoj toj vladi pojedina ministarstva koja se raskalašno ponašaju, čiji ministri putuju po Japanu da bi se pomirili sa nekim kojekakvim tajkunima, što je neprimereno. Ti ljudi, koji su policajci, pojedinačno učestvuju u pratnji tih ministara i mi moramo uvažavati tu činjenicu da je to trenutak kada on, vršeći svoju dužnost, vodeći računa o bezbednosti i ministara i svih građana, svojim očima gleda kako se raskalašno ponašaju pojedini članovi vlade, a pri tome nama, Odboru i predstavnicima ministarstva, uvek se od strane ministra finansija servira informacija - nema dovoljno sredstava, moramo restriktivno da vodimo budžetsku politiku, bez obzira koliko mi argumenata ulagali. Ono što je posebno bitno, kada je u pitanju ovaj deo, to su oni ljudi koji su raspoređeni na jugu Srbije. To su pripadnici žandarmerije. Izvinjavam se, predsedniče, ti ljudi zaslužuju da ih spomenemo. Svi mi koji smo bili u prilici da vidimo u kakvim uslovima funkcionišu, u kakvim uslovima rade ti ljudi, svesni smo činjenice da u takvim uslovima samo volja i samo ljubav za Srbiju i želja da se profesionalno obavi svoja dužnost održava te ljude na tim položajima i da visokoprofesionalno obavljaju svoje funkcije. Ne govorim samo za pripadnike žandarmerije, nego za kompletan oficirski kadar i za kompletno ministarstvo koje je po vertikali hijerarhijski uključeno u taj deo posla, a mnogo je takvih poslova, mnogo je takvih pripadnika i mora se voditi o njima računa.
Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 134. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo jednog prava koje pripadnici MUP do sada nisu imali i ovim zakonom se uvodi i to je dobro. Svi su mogli da koriste privilegije sindikalnog organizovanja, svi zaposleni, osim vojske i policije, i dobro je da se u zakonu predviđa i sindikalno organizovanje policije i zaštita prava zaposlenih u policiji od strane sindikata. Želeći da ovaj član 134. poboljšam, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman kojim tražim da se iza stava 1. doda stav 2. koji će glasiti: "Policijski službenici ne mogu se udruživati u sindikalne organizacije drugih profesija". Iz dva razloga. Prvo, da policijski službenici organizuju svoj strukovni sindikat, čiji će rad biti posvećen isključivo i samo njima, jer ukoliko ne ugradimo ovaj stav u članu 134, njima ostaje mogućnost da se uključe u postojeća tri sindikata. Jedna polovina, ako ne i 2/3 ovih koji vode ove sindikate, upravo ti policajci treba da jure zbog mnogih kriminalnih radnji. Dakle, isključivo strukovni sindikat i to bi se ovim stavom 2. regulisalo. Neće da se uključe u ASNS. Vi se sećate onog ministra Milovanovića koji je formirao ASNS. Čini mi se da će policija vrlo brzo imati posla da utvrdi otkud mu onoliko bogatstvo, a zna se šta je imao pre nego što je postao ministar. Ili da se uključe u Nezavisnost kod Čanka, koji je sebe vrlo lepo zbrinuo, a eno ga predsednik Upravnog odbora Fonda za zapošljavanje, sa debelom apanažom, ali ni jedan od njegovih članova sindikata Nezavisnost ne može da se pohvali da je ovoliko njegovih prava zaštitio. Treća mogućnost mu je ovaj Samostalni sindikat koji vodi Milenko Smiljanić, a imali ste prilike pre neko veče, pre razmatranja ovog zakona koji je ministar Lalović ovde izneo, da vidite na televiziji kako se Mika i Lale, Mika je Milenko Smiljanić, a Lale je Lalović, lepo izrazgovaraše u svoju korist, a ne za interes ni sindikata, ni zaposlenih, ni nezaposlenih, svih onih koje bi Smiljanić trebalo da brani. Prema tome, smatram da ministar treba da izađe posle mene i da kaže: usvajamo amandman na član 134. I da nastavimo dalje da radimo.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 135. amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 137. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Ovo je amandman na član 137. koji reguliše uvećanje radnog staža na osnovu u slova rada. Ovde je, između ostalog, taksativno nabrojano koji su to uslovi rada. To je povećana opasnost za život i zdravlje, obavljanje poslova duže utvrđenog radnog vremena usled nepredvidivih zadataka, neredovnost u radu, odnosno rad u nepravilnim vremenskim ciklusima i slično, za državne praznike i neradne dane, pripravnost na radnom ili drugom mestu ili u stanu prema nalogu nadređenog policijskog službenika i slični vidovi aktivnog i pasivnog dežurstva. Mislim da su ovde tačke 2) i 4) potpuno suvišne. To je obavljanje poslova duže od utvrđenog radnog vremena usled nepredvidivih zadataka i rad za državne praznike i neradne dane. To je nešto što bi podrazumevalo da i drugi službenici na bazi ovoga ostvaruju pravo na tzv. beneficirani radni staž. Mislim da su ovi ostali uslovi dovoljni i bez ove dve tačke da obrazlože zbog čega je uvećano trajanje staža kod pripadnika policije sa 12 na 16 meseci. Iz tog razloga sam ispred SRS predložio ovaj amandman. On u suštini ništa ne menja. Jasniji je, preciznije definiše. Zašto? Zato što na osnovu ovoga bi mogle da se pojave neke inicijative i da se kaže - ako je u policiji beneficirani radni staž, odnosno uvećan radni staž na osnovu toga što radi prekovremeno i što radi za vreme praznika, onda i oni koji nisu po službenoj dužnosti vezani za takvu vrstu poslova, a na kraju krajeva rade prekovremeno i za vreme praznika, mogu da traže po istom osnovu. To je suština i nemamo razloga da tu ministra prisiljavamo da li prihvata ili ne. Na Odboru nije prihvatio, sada pozivamo ministra da kao predstavnik predlagača, ako je u mogućnosti, prihvati, s tim što se suština ne menja. Suštinski su tu ništa ne menja, ostaje i dalje osnov po kojima oni ostvaruju to pravo, a ovo su neka opšta mesta, a interesantna su i karakteristična za neke druge službe.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 144. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 146. amandman je podneo poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, mi smo podneli amandman na član 146. u želji da se poboljša materijalni položaj pripadnika policijskih organa, jer je u Predlogu zakona predviđeno da policijski službenik i drugi zaposleni u Ministarstvu imaju pravo na platu koja se sastoji od osnovice koju utvrđuje Vlada i osnovice i dodatnog koeficijenta u odnosu na zvanje, posebne uslove rada, opasnost, odgovornost i složenost rada. Plata iz stava 1. ovog člana uvećava se za 0,4% za svaku navršenu godinu radnog staža. Visinu koeficijenta iz stava 1. člana utvrđuje ministar aktom o platama zaposlenih u Ministarstvu, koji donosi uz saglasnost Vlade. Dame i gospodo, i ranije je bilo da je policija imala za obračun ne 0,4%, nego 0,5%. Ne znam, bez obzira na bilo koji drugi propis koji reguliše rad u državnim organima, ali policija zaslužuje u ovom slučaju da bude izuzetak. Bar izuzetak u tom delu da se kompenzuje sve ono što policija radi, a drugi ne rade. Napore i žrtve, teret i težinu poslova koje obavlja policija, zato treba bar na ovaj način da bude nagrađena i da bude plaćena. SRS zato predlaže da koeficijent bude 0,5%, a ne 0,4%. Samo bih naveo da se u jednom zakonu iz našeg okruženja takođe utvrđuje koeficijent u iznosu od 0,5%. Nije to slučajno. Ta vlada i ta država, koja je u našem susedstvu, obračun plata vrši prema ovom koeficijentu uvećanja od 0,5%. Dajte, nešto možemo prihvatiti, ako kažemo da mi ne budemo izuzetak, ali dajte bar u jednom delu da malo poboljšamo položaj zaposlenih u MUP-u. Koeficijent za obračun plata, kako predviđa član 147, ne može nikako biti kompenzovan sa svim onim što se proteže u Predlogu ovoga zakona i gde se kaže - imamo mi želju i nameru, mi ćemo obračun vršiti. To se može kompenzovati tako što će koeficijent za obračun plate biti nominalno veći od koeficijenta za druge državne službenike. Ne može da kompenzuje, ne mogu da dostignu. Ako ne govorim istinu, konsultujte sve radnike, pa ćete videti da li mogu da kompenzuju i dostignu. Za njih je povoljnije da im se plati prekovremeni rad, da im se plati nenormirano vreme, da im se plati opasnost za život i sve ono što ste predvideli kao činjenice u Predlogu zakona. Platite ih u skladu sa odredbama radno-pravnih propisa. Malopre je bilo reči o tome da je dužan da radi, po nalogu starešine, duže od punog radnog vremena, ali se ne kaže koliko duže. Ministar Jočić je rekao najviše četiri sata. Nije tačno. U praksi imamo drugu situaciju. Samo bih podsetio ministra Jočića, hoćete li da pozovete ministra finansija da plati pripadnicima obezbeđenja za prekovremeni rad ono obezbeđenje bankara, a vidite koliko je prekovremenog rada utrošeno. Do današnjeg dana on to nije platio, a rečeno je da će Ministarstvo finansija ili Udruženje banka, ne znam ko je bio organizator, bio bi red da vi potražite taj iznos, da se ovim pripadnicima to plati, jer su obavili veliko obezbeđenje skupa bankara u Beogradu. Bar to učinite, biće vam zahvalni zaposleni. Ovaj koeficijent od 0,4 je za nas mali, neprihvatljiv. Bilo bi pravo rešenje da usvojite amandman i da povećate ovaj koeficijent koji je ranije bio. U zakonu jedne susedne države piše 0,5%. Nek bude za sve, zaslužuju svi. Ako vi smatrate da bi to trebalo da budu oni koji izvršavaju najteže zadatke i poslove, bar ti ljudi treba da budu nagrađeni. Zbog toga mi predlažemo i molimo ministra da ima u vidu pripadnike policije. Oni zaista rade u nenormalnim uslovima, rade pod otežavajućim okolnostima. Ako je čovek pred penzijom sa 22.000 dinara plate, kao operativac, to je jako malo i nije primereno. Pogledajte da u javnim komunalnim preduzećima činovnici imaju po tri, četiri puta veću platu od njih, a mi govorimo da treba primeniti Zakon o državnoj upravi i da treba to primeniti na sve. Iznađite neke mogućnosti. Vi ste vrlo uviđavan čovek, pre svega odgovoran, pomozite zaposlenima, jako je puno onih na koje se ovo odnosi. To će im poboljšati materijalni položaj, a imate pravo tada da tražite, gospodine Jočiću, da izvršavaju obaveze.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 147. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jednog amandmana kojim smo hteli da iskristališemo članove zakona i da poboljšamo uslove, da stvorimo bolje uslove od uslova koji su u zakonu predviđeni. Radno-pravno zakonodavstvo je jasno, ali vezivanjem za tačan broj za koeficijent onemogućavate dalje povećanje zarade zaposlenih. Dovodite, gospodine ministre, vi i ministri koji su pre vas sedeli ovde i donosili predloge zakona iz drugih oblasti, SRS u jednu veoma nezgodnu i nezavidnu poziciju. Mi ćemo morati već tamo na proleće, kada se vlast promeni i kada mi preuzmemo, voljom naroda, kormilo Srbije, morati mnoge zakone da promenimo, pa vas zato molim, ako već moramo i radno-pravno zakonodavstvo da menjamo, da usavršavamo, da poboljšavamo, da uslove zaposlenima poboljšavamo, onda bar da ne moramo ovaj zakon na proleće menjati, da neki ministar iz SRS ne bude morao ponovo da sedi na tom mestu i da nove predloge zakona donosi. Amandmanom tražimo da se član 147. promeni i da glasi: "Zbog posebnih uslova rada, odgovornosti, težine i prirode poslova, rada na dan praznika koji je neradni dan, noćnog rada, rada u smenama, prekovremenog rada, dežurstva, pripravnosti i drugih vidova neredovnosti u radu, zaposlenima u Ministarstvu utvrđuje se koeficijent za obračun plate po odredbama radno-pravnih propisa o uvećanoj zaradi". Tako da ćemo mi, kad promenimo Zakon o radno-pravnim odnosima, moći da primenjujemo i na zaposlene u policiji. Uostalom, odredbama 35, 36. i 38. Ustava Republike Srbije zajemčena su prava i obaveze radnika pod jednakim uslovima. Pri tom, posebno treba voditi računa o finansijskoj nadoknadi zaposlenima u policiji, jer tu rade časni, čestiti,pošteni i savesni ljudi. Zanemarljiv je broj onih koji se usude da maltretiraju građane. To što se desilo 5. novembra da se jedan pripadnik MUP-a, i ako je znao da se radi o dva narodna poslanika, iživljavao, to su zanemarljivi pojedinci i od takvih službu čistite, ali one koji ostaju u službi adekvatno nagradite, a para, kako je rekao narodni poslanik Jojić, ima i za policiju mora da bude.
Da li još neko želi reč? Reč ima ministar, gospodin Dragan Jočić.
Malo pojašnjenje. Ova diskusija je potpuno zdrava. I mi sa ove strane, koji radimo u Ministarstvu, i vi sa te, želimo da poboljšamo zakonski tekst. Tu nema nikakvih problema. U članu 147. rekli ste da se on menja i glasi: "Zbog posebnih uslova rada, odgovornosti, težine i prirode poslova, rada na dan praznika koji je neradni dan, noćnog rada, rada u smenama, prekovremenog rada, dežurstva, pripravnosti i drugih vidova neredovnosti u radu, zaposlenima u Ministarstvu utvrđuje se koeficijent za obračun plate po odredbama radno-pravnih propisa o uvećanoj zaradi". Mi smo računali i konstatovali smo da bi ovo bilo nepovoljnije po zarade pripadnika MUP-a. Zapravo, prihvatanjem amandmana da se policijski službenici stave u opšti režim, kako je predloženo amandmanom, umanjila bi se ona prava koja već imaju po Zakonu o unutrašnjim poslovima, a to je onih 30% uvećanja plate. To je u članu 47. sadašnjeg Zakona o unutrašnjim poslovima, gde se kaže da zbog posebnih uslova rada, težine i prirode zadataka na određenim dužnostima određuje najmanje 30% uvećanih sredstava za plate. Znači, kada se gleda masa para koja se dobija za plate ovog ministarstva i drugih ministarstava ona je za 30% veća, baš zbog ovog rešenja iz prethodnog zakona, a novim su zadržana ta rešenja. Ukoliko bi se vršio obračun plata po koeficijentima, po odredbama radno-pravnih odnosa o uvećanoj zaradi, policijski službenici bi imali pravo samo na dodatak po osnovu rada na praznike, noćni rad, rad u smenama i prekovremeni rad, odnosno dnevno ne duže od četiri časa, a nedeljno osam sati. Kad se to sabere i oduzme i uporedi, u pitanju je srednja škola, sa srednjom školom nekog činovnika u nekom drugom ministarstvu i MUP-u, za ovog važi opšti režim, za ovog ne važi, znači, sada je plata oko 20.000, prosečna plata sa 10 godina rada u MUP-u, a takva plata je u drugim ministarstvima 16.000. Ako bi se vratio na ovaj režim, plata bi bila mnogo manja. Stvar je u računici i treba dobro voditi računa, zato što i ovi prethodni zakoni nisu bili tako precizni. U pisanju ovog zakona imali smo dosta poteškoća da zadržimo status zaposlenih u MUP-u na nivou koji sada ima. Normalno, i u članu 147. predviđene su mogućnosti, samo su potrebne pare. U ovaj zakon smo inkorporirali sve da plate mogu da rastu, a da li će da rastu zavisi od državne blagajne, od fiskusa dali u njoj para ima. Moram da kažem da, bez obzira što se govori u odnosu na Ministarstvo finansija, ipak zemlja je bila 15 godina u nenormalnim uslovima, vodio se rat, bili su veliki troškovi. Ovo ministarstvo je zaduženo od 2000. do 2003. godine nenormalno projektima, koji ne znam da li su mu potrebni, ali u svakom slučaju otežavaju rad Ministarstva. Znači, otplaćujem kredite sa kojima su me zadužili pre tri godine. To su vrlo veliki krediti, za projekte koji su neizvesni i ne znam da li su bili potrebni u tom kapacitetu.
Reč ima Momir Marković, replika. Izvolite.
Dve kratke replike. Utvrdite da li je Ministarstvo zaduženo u skladu sa zakonom, naći ćete da nije, onda uhapsite onoga ko je zadužio Ministarstvo i rešite problem. Drugo, vidi se da ministar Jočić sedi u istoj vladi sa ministrom Dinkićem, a onaj je naučio samo da oduzima, nikako da daje. Amandmanima na članove 146. i 147. ne zadiremo u stečena prava. Prema tome, ono što imaju zaposleni u MUP-u to im ostaje. Kod ovih obračuna za povećanje amandmanima smo pokušali da popravimo zakon. Prema tome, onih 30% ostaje, a ako ugradite ove amandmane u zakon, zaposleni će dobiti daleko više. To što nema para, nije morao da pravi onakvu zgradu u Gepratovoj ulici.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 157. amandman je podnela Ljiljana Nestorović. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Izvolite
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, došli smo da poglavlja u Predlogu zakona koji govori o teškim povredama službene dužnosti. Konkretno reč je o članu 157. tačka 21) "prikrivanje od strane nadređenog službenika izvršenja povrede službenih dužnosti za koju se zaposlenom može izreći disciplinska mera prestanka radnog odnosa" jeste jedna od teških povreda službene dužnosti. Mi iz Socijaldemokratske partije smo podneli amandman kojim tražimo da se u ovako formulisanoj tački 21) brišu reči "od strane nadređenog službenika", pa da ta tačka glasi 21) "prikrivanje izvršenja povrede službene dužnosti za koje se zaposlenom može izreći disciplinska mera prestanka radnog odnosa" predstavlja tešku povredu službene dužnosti, uz obrazloženje da nadređeni, ali i podređeni službenici jesu dužni da prijave, bolje rečeno ne smeju da prikrivaju povrede službene dužnosti za koje se zaposlenom može izreći disciplinska mera prestanka radnog odnosa. Smatramo da je obaveza svakoga ko radi u policiji, ne samo nadređenog, ukoliko ima određena saznanja o prekršajima koji podrazumevaju kaznu prestanka radnog odnosa, recimo, na zahtev radnika unutrašnje kontrole, da prijave, ukoliko su upoznati sa takvim prekršajem i da o tome govore. Ne mogu očekivati samo od nadređenog da o tome govori ukoliko i oni lično imaju saznanja da je do takvih pojava došlo. Smatramo da je vrlo važno, zbog dekriminalizacije policije i zbog svega što je moguće uraditi u tom smislu, da svako ko je upoznat od koga se traži da takvo delo prijavi, da o njemu govori, da ga ne sakriva, ima obavezu da to učini, bez obzira da li se radi o nadređenom ili podređenom licu.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 157. amandman je podneo poslanik Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Ponovo govorim o istom članu - članu 157. koji definiše teške povrede službene dužnosti. Povrede službene dužnosti su, takođe, definisane članom 156. Predloga zakona. Definisane su tu lake povrede službene dužnosti. Naime, Zakon o državnim službenicima, kao opšti zakon, definiše neke opšte stvari u vezi sa ovom temom. Naravno, predlagač ovog zakona se odlučio da detaljno definiše lakše i teže povrede službene dužnosti, kao što sam rekla u članovima 156. i 157. Ono što je naša primedba, a sigurna sam da je uočen nedostatak ovog predloga zakona u ovim članovima, jeste da nije predviđeno da i lakša povreda u jednom trenutku može da preraste u težu povredu i to u određenim slučajevima, te smo mi predvideli našim amandmanom da se osim 21 tačke, dodaju još dve tačke, gde bi se reklo da u teže povrede službene dužnosti spada i ponavljanje lakših povreda dužnosti utvrđenih konačnim rešenjem kojim je izrečena disciplinska kazna. Odmah da objasnim. Dakle, ukoliko neko lice, zaposleno u policiji, više puta izvrši neko od navedenih lakših povreda službenih dužnosti, u jednom trenutku posle petog i šestog puta ponavljanja tih lakših povreda, mora neko da konstatuje da je to lice izvršilo težu povredu službene dužnosti. Znači, uzastopno ponavljanje od strane jednog lica izvršenja lakših povreda dužnosti logično prerasta u jednom trenutku u povredu za koju se izriče teža disciplinska mera. To je, dakle, tačka 21a. Kao tačka 21b predlažemo da teška povreda službene dužnosti mora da bude i kada lakša povreda dužnosti iz člana 156, osim u tački 7) ovog zakona, usled čijeg izvršenja je nastupila štetna posledica većeg značaja, takođe, predstavlja težu povredu službene dužnosti. Šta hoću da kažem? Član 156. kaže koje su lakše povrede službene dužnosti; imamo 7 tačaka. U 7. tački stoji, recimo, da postupanje protivno nalogu ili uputstvu za obavljanje poslova, sada je ovo važno, koje je izazvalo ili je moglo izazvati štetne posledice manjeg značaja. Znači, tačno se ovde kaže koje je mogao izazvati ili je izazvao posledice manjeg značaja. Ali, od 1-6. tačke određena dela ili nedela mogu da ne izazovu posledice, da izazovu lakše, a i teže posledice. Recimo, kod tačke 6) kaže: "Nenošenje ili neuredno nošenje uniforme i oružja". To može da znači da ukoliko službeno lice ne nosi oružje, a treba da ga nosi, ne mora da ima nikakve posledice, jer se ništa ne dešava. Može da izazove lakše posledice, ali može i teže. Recimo, ako je u situaciji da pomogne nekoj osobi tako što će da upotrebi to svoje oružje, a on ga nije poneo ili ga neuredno nosi, onda to izaziva određen prekršaj koji za sobom vuče teške posledice. Samim tim mora da se definiše kao delo za čije sankcije su predviđene restriktivnije mere, kao u članu 150 - teške povrede službene dužnosti. Smatramo da bi se prihvatanjem ovog amandmana jednostavno zaokružio ovaj deo oko povreda službenih dužnosti i kompletirao. U protivnom, ako se ne usvoji ovaj amandman, u praksi bi moglo doći do saplitanja oko stvari oko kojih sam govorila. Nijedna od lakših povreda ovde, dobro sam proverila, ako bi nastupile posledice, ne mogu se podvesti u one u članu 157. Kod ovih lakših povreda iz 156, ako bi nastupile teže posledice, one ne mogu da se podvedu ni pod jedan opisani slučaj u članu 157. Postoji i te kakva potreba i prostor da se ovaj amandman prihvati, kako bi se čitavo ovo poglavlje zaokružilo na zaistakvalitetniji način.
Hvala, reč ima ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dragan Jočić.
Nisam siguran da bi bilo dobro rešenje da, ako neko u vršenju svog posla u toku radnog veka napravi tri, četiri ili pet lakih povreda, pa odgovara i bude sankcionisan za svaku posebno, da na kraju, posle pet ili šest godina nekome padne na pamet da to sve kumulira, pa za sve ono za šta je bio kažnjen proglasi da je to teža povreda radne obaveze. Mislim da to ne bi bilo dobro. Međutim, ako gledamo član 157. tačka 6), to je dosta široka norma, gde "vršenjem svoje dužnosti na takav način kojim bi se ometalo postizanje zadataka" može da se podvede pod ovu tačku i pod tešku povredu službene dužnosti. Inače, ovo rešenje koje ste predložili, ne znam da li bi bilo moguće sa pozicije Ustava. To bi bila ona latinska, ne bis in idem, ne dva puta o istom.
Replika, narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Moram da kažem da se ne razumemo. Zakon o državnim službenicima, koji smo ovde doneli, koji je opšti zakon, predviđa takvu mogućnost. Drugo, malopre ste rekli da je biti policajac, odnosno vršiti dužnost u službi unutrašnjih poslova specifična delatnost i ne može se tretirati kao na primer rad u radnji za obuću ili nekoj drugoj normalnoj delatnosti. Nije ista sankcija ukoliko neko pogrešno zalepi đon na cipelama pet puta uzastopno ili napravi neko neku povredu svoje službene dužnosti koja može ozbiljne posledice da ima. Smatram da ukoliko nekome pređe u naviku da bude nerevnostan, da se sa lakoćom odnosi prema dužnostima, od kojih mnogi zavise i na koje mnogi računaju, to mora u jednom trenutku da bude nešto što je neprihvatljivo, da se sankcioniše na teži način, jer u suprotnom slučaju, možete imati radnika MUP-a koji može beskrajno dugo neodgovorno da se ponaša. Logika sama nameće da bi tako nešto bilo svrsishodno i da bi bilo dobro i za MUP. Mi znamo da kod nas radna disciplina nije nešto što karakteriše generalno nas kao radnike i kao narod, a kamoli kada su neke posebne stvari u pitanju. To olako odnošenje prema određenim dužnostima, a u MUP-u je to specifično teško. S druge strane, u članu 156. tačka 7) ogradili ste se i rekli "za obavljanje poslova koje je izazvalo ili je moglo izazvati štetne posledice manjeg značaja", što znači da je izazvalo ili je moglo izazvati posledice većeg značaja. Znači, sami ste ovde utvrdili da je moguće da usled ovih lakših povreda službene dužnosti može doći do manjeg ili težeg narušavanja. Čitam tačku 7), ali smatram da je u svakoj tački od 1) do 7), a ne samo u 7), mogla da se nađe ista takva odrednica koja kaže "koje je izazvalo ili je moglo izazvati štetne posledice manjeg značaja", što znači da je mogla izazvati i posledice težeg značaja. Ako se izazovu posledice težeg značaja, onda to prelazi pod odredbu koju definiše član 157. "teške povrede službene dužnosti". Ja sam navela samo jedan primer, primer tačke 6), ali bilo koju da uzmete od ovih tačaka, to može u jednom trenutku da izazove teže posledice. Vi imate obavezu da nosite oružje a ne nosite ga, dođete u situaciju da morate nekome da zaštite život ili imovinu, a vi to ne učinite jer ste bili neodgovorni i niste poneli to oružje, ili ga niste nosili na adekvatan način, tok trenutka vi ste izazvali neku težu posledicu i to nije lakše delo, to je teže delo. Nekome život zbog toga da bude ugrožen. Da se ne raspravljamo, da ne oduzimamo dragoceno vreme, već smo svi umorni, na vama je da prihvatite ili ne prihvatite. Mislim da je ovaj predlog vrlo konstruktivan.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
U principu osnovna ideja ovog amandmana je dobra. Naime, i koleginica je u svom obrazloženju naglasila da ako se ponavljaju neki prekršaji što je u zakonu definisano kao laki prekršaj, lake povrede, onda to predstavlja veliki problem. Međutim, ovde u disciplinskim merama vidimo da za lakše prekršaje imamo umanjenje plate od 10% do 30%. Statistički kada pogledate, šta je najveći problem kada je u pitanju odnos građana prema policiji i obrnuto. To je tačka 2) člana 156, koja izgleda bezazleno, "neuljudan odnos prema strankama i saradnicima za vreme rada". Da je poslanička grupa, koju zastupa koleginica, ovo oročila sa vremenom u periodu kalendarske godine, to bi bio odličan amandman. Znači, u jednoj kalendarskoj godini ako on ponovi više puta lakše prekršaje, onda to ima tretman ovo, što vi ministre kažete, tačka 6). To je nešto što je i te kako kamen spoticanja kada je u pitanju funkcionisanje i operativno delovanje policije, pogotovo kada je u pitanju saobraćajna policija. Osnovni razlog nezadovoljstva je neuljudno ponašanje. Znate, kada zaustavi poslanika pa pita koja si stranka, pa ga pita redovno koja si stranka. Poslanici imaju uviđaja, poštuju, neće da se bune, neće da prave probleme. A onda kreće priča, da li bi mogao da mi središ nešto. To govori poslanicima, a zamislite kako funkcioniše i komunicira sa običnim građanima. Osnovna ideja ovog amandmana je da se ona ponovljena dela iz ovog dela lake povrede, ako se ponavljaju u jednoj kalendarskoj godini, vi imate potpuni osnov, mada ova tačka 6) može da se svodi na to. To je ono što vi ministre kažete da bi to neko zloupotrebio i kumulativno sve to nabrojao - ne nego u jednoj godini. Pošto je sada sektor unutrašnje kontrole, isključili smo ulogu pojedinca, taj sektor jasno konstatuje da je u toku jedne kalendarske godine načinjeno toliko i toliko lakših prekršaja od strane jednog te istog lica i on ima tretman teži prekršaj, mada i ove sankcije, kada su u pitanju teži prekršaji, nisu baš adekvatne. Sve može u Srbiji da se podnese, pogotovo saobraćajna policija jer imaju onaj ručni radar, pa koliko ti izmeri, pa još ako se pogodi, govorim za izuzetke, većina njih su časni i čestiti ljudi, profesionalno vrše svoju funkciju, ali moramo nekako da ispravimo ono što je problem i kada je u pitanju odnos građana prema policiji i policije prema građanima. Napravite anketu i videćete - nepoverenje prvenstveno proističe iz ove činjenice što se neprofesionalno, neuljudno ponašaju i što imaju takav odnos prema građanima. Razumem da primanja nisu bog zna kakva, ali moramo imati u vidu i realnost, koliko je bez posla, koliko je nezaposlenih. I to je prednost, ako radi u jednoj državnoj instituciji, pogotovo u policiji, i redovno ima primanja, a pri tome redovno pravi lakše prekršaje. Slažem se, može u ovoj tački 6), ali možda bi trebalo korigovati, možete vi kao predlagač da korigujete, da neke korekcije napravite, da se to ograniči sa kalendarskom godinom, da u toku jedne godine ne može više od dva ili tri prekršaja slična ili ista da napravi.
Reč ima poslanik Meho Omerović.
Ovo je zaista važno poglavlje i ne čudi me što imamo pozitivne reakcije predsednika Odbora za bezbednost Skupštine Srbije. Najkompetentniji čovek da vidi valjanost amandmana koje smo podneli mi poslanici SDP. Mislim da, gospodine ministre, spas i na neki način izlaz u ovom zamešateljstvu kada je u pitanju kalendarska godina, o čemu je govorio gospodin Mirčić, možemo naći u članu 164, gde se kaže da Vlada uredbom bliže uređuje disciplinsku odgovornost u Ministarstvu. Mislim da Vlada i vi kao resorni ministar možete kroz uredbu iznaći rešenje koje se odnosi na određeni period, da li je to kalendarska godina ili nešto slično.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 168. amandman je podneo poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 168. i predložio da se ovaj član briše. Zašto? U članu 168. Predloga zakona predviđa se: "Policijskom službeniku, odnosno drugom zaposlenom da radni odnos prestaje ako tokom njegovog rada u Ministarstvu nastanu bezbedonosne smetnje iz člana 111. ovog zakona zbog kojih se sa njim ne bi radni odnos ni zasnovao da su u vreme zasnivanja postojale. Zbog slučaja bezbedonosnih smetnji iz stava 1. ovog člana, rešenje o prestanku radnog odnosa policijskog službenika, odnosno drugog zaposlenog donosi ministar, na obrazložen predlog direktora policije, odnosno funkcionera u čijoj nadležnosti je obavljanje određenih poslova i zadataka. Uz predlog se predlaže i bezbedonosna provera iz člana 111. stav 2. ovog zakona, kao sastavni deo predloga. Žalba protiv rešenja iz stava 1. ovog člana nije dopuštena, ali se može pokrenuti upravni spor." Dame i gospodo, u članu 22. Ustava Republike Srbije je predviđeno: "Svakome je zajemčeno pravo na žalbu i drugo pravno sredstvo protiv odluke kojim se rešava o njegovom pravu ili na zakonu zasnovanom interesu." . Zašto nije dozvoljena žalba? Mi smatramo da bi žalba trebalo da bude dozvoljena, a ne da se upućuje da pokrene upravni spor. Po predlogu ovog člana niko nikada, osim onog starešine, koji neće ni saznati koje su to bezbedonosne smetnje zbog kojih neko lice ne može raditi u policiji i da mu po tom osnovu prestane radni odnos. Posebno su problematične odredbe stava 1. ovog člana, sa naknadnom bezbednosnom proverom utvrditi da su nastale smetnje iz člana 111. stav 2. Šta će biti sa policijskim službenikom, koji je časno i pošteno obavljao poslove u organima unutrašnjih poslova u policiji 20 ili više godina, i neko mu nađe da mu je otac bio član Četničkog pokreta Draže Mihailovića, ili recimo da je član SRS, prof. dr Vojislava Šešelja. Sutra dođe neki drugi ministar na mesto gospodina Jočića i kaže, dajte da vidimo za tog i tog da li je on registrovan kod nas, a po običaju službe bezbednosti registruje se i prisluškuje, sve se prati uspešno. Videće se da je član SRS, ne može biti više u službi organa unutrašnjih poslova, odnosno pri Ministarstvu da radi na bilo kom poslu. Dame i gospodo, ako bi se ovaj član izglasao i ako bi ostao u predlogu, mogu vam reći da se onda propisi retroaktivno primenjuju, protivno Ustavu. Ako je čovek radio 30 godina i neko mu kaže da je to bio taj i taj itd, i čovek sada više ne može da bude jer je starešina ocenio da on više ne može da obavlja poslove službe bezbednosti. Što se tiče celog zakona nije jasno kako je iz ovog zakona izostalo obrazovanje i školstvo. U svim dosadašnjim zakonima, bar onim koji datiraju unazad 10 ili 20 godina, postojali su propisi koji regulišu školstvo i obrazovanje pripadnika policije. U ovom zakonu toga nema. Da li se predviđa novi zakon o srednjem, višem i visokom obrazovanju i usavršavanju i kursevima u policiji ne znam, ali nisam našao ili sam propustio u zakonu o školstvu i ustrojstvu obrazovnih ustanova koje su već godinama zaživele, koje funkcionišu i iz kojih su se do sada regrutovale hiljade i hiljade pripadnika policije, a te škole i to obrazovanje im je toliko pomoglo da su zaista danas vrsni stručnjaci i da mogu sa uspehom obavljati poslove službe organa unutrašnjih poslova. Nas iznenađuje, možda će ministar naknadno nešto učiniti u pogledu poboljšanja materijalnog položaja zaposlenih. Ponovo se vraćam na to pitanje, jer to je goruće pitanje u policiji. Goruće pitanje u policiji jeste poboljšanje materijalnog položaja. Zato ukoliko bi u danu za glasanje prihvatili amandmane poslanika SRS, bio bi poboljšan tekst i bio bi poboljšan materijalni položaj pripadnika službe organa unutrašnjih poslova, odnosno policije.
Reč ima poslanik Milorad Mirčić.
Ovo je ono što smo stavljali kao primedbu na član 111. u vidu amandmana i to je ta osnovna ideja tog amandmana, jer se pojavljuje u članu 168. Ovako dosta, slobodno mogu da kažem, nespretno definisana. Naime, nameće dilemu. Naravno, mi se slažemo, uvek naknadna kontrola mora da postoji u sistemu policije, ali mora biti precizno definisana. Naknadna kontrola može da se oslanja na ovu vrstu kontrole koja se vrši prilikom prijema u radni odnos, ali naknadna kontrola treba da sadrži dodatne elemente. Nisu to više elementi koji važe za registrovanje oružja, nego su to dodatni elementi. Zašto? Zato što, primera radi, pripadnik policije može da se poveže sa kriminalnim grupama, pripadnik policije može da radi protiv interesa ove države tako što može da se uključi aktivno da deluje u okviru neke strane obaveštajne službe. Pripadnik policije može, vršeći dužnost, da se ogreši o zakon i naknadnom proverom utvrđeno je da su ispunjeni uslovi za prestanak njegovog radnog odnosa, odnosno preduzimanje određenih disciplinskih mera, ali to smo mi i u članu 111. govorili. U članu 168. poziva se na član 111, ali mora jasno biti objašnjeno šta je to dodatna provera, šta podrazumeva dodatna provera. Potpuno je normalno da ministar ima diskreciono pravo i njegovi saradnici da vrše proveru i kontrolu, dodatnu proveru svakog zaposlenog. Osim onoga što su umanjene psihofizičke sposobnosti, koje podrazumevaju ovaj deo za koji ste objašnjavali, da je visoki kriterijum za registrovanje oružja, odnosno nošenje oružja, imaju još neki dodatni elementi. Upašćemo u problem, jer ako zadržimo da su ovo osnovni kriterijumi člana 111, kako ćete onda na sudu da obrazlažete da je tom licu, primera radi, prestao radni odnos zato što je naknadno utvrđeno da se on bavio kriminalnim radnjama i ovim o čemu sam govorio. Znači, moraju jasno biti navedeni elementi i u ovom članu 168, zato je amandman vezan za amandman na član 111, pa član treba preciznije razraditi i definisati šta to podrazumeva naknadna provera.
Na naziv iznad člana 171. i član 171. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić. Predstavnik predlagača nije prihvatio amandman, a Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Blagica Kostić.
Složićemo se da nije bitno da li će ostati ime Generalni inspektorat ili će se drugačije nazvati taj sektor. Bitna su ovlašćenja koja taj sektor ima. Hvala.
Na član 172. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić. Predstavnik predlagača nije prihvatio amandman, a Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 173. i član 173. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić. Predstavnik predlagača nije prihvatio amandman, a Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naziv člana 174. i član 174. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić. Predstavnik predlagača nije prihvatio amandman, a Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 174. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili ovaj amandman, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 175. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić. Predstavnik predlagača nije prihvatio amandman, a Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Blagica Kostić.
Smatram da je prihvatanje amandmana koje su podneli poslanici SPO, a koji se tiču kontrole rada policije od suštinskog značaja za ostvarivanje ozbiljne kontrole rada policije, budući da predloženo rešenje krši osnovno načelo da niko ne može kontrolisati sam sebe. No, pre nego što obrazložim šta smo hteli amandmanima koje smo podneli, podsetiću ministra i javnost da je SPO ušao u Vladu premijera Koštunice, koja funkcioniše uz podršku SPS, između ostalog i zbog toga da bismo pomogli, odnosno da bismo uzeli aktivno učešće u rasvetljavanju nerazjašnjenih ubistava koja su se desila poslednjih petnaestak godina. Nažalost, na to pitanje ni danas nemamo odgovore, jer generalni inspektor MUP-a gospodin Božović nije dobio odobrenje ministra za pristup dokumentaciji koja se ticala tih ubistava i tih nerazjašnjenih okolnosti. Podsetiću na jedan dopis koji je iz Resora javne bezbednosti stigao Upravi kriminalističke policije, u kome se vezano za zahtev Generalnog inspektora za dostavljanje podataka o aktivnostima policije tokom demonstracija 1991, 1993, 1996. i 1997. godine, odnosno događaja koji su vezani za ubistva tokom devetomartovskih demonstracija, prebijanja lidera SPO i njegove supruge u junskim demonstracijama i onoga što se dešavalo u građanskim protestima tokom 1996. i 1997. godine zbog izborne krađe, kada je poginuo član SPO Starčević, stigao je dopis koji je potpisao pomoćnik ministra i načelnik resora, Miroslav Milošević, u kome se kaže da su navedeni zahtevi prosleđeni kabinetu ministra na mišljenje i odluku, a da će se tek u skladu sa tim postupati. Nažalost, nikada nije stigao takav odgovor. Da se takve stvari ne bi ubuduće dešavale tražili smo, između ostalog, i da se iz predloga člana 175. briše stav 5. koji glasi: "Za izvršavanje određenih zadataka pojedinačne kontrole nad policijom, pored ovlašćenih službenih lica Sektora unutrašnje kontrole policije, ministar može zadužiti i druge policijske službenike u Ministarstvu." Stav 5. bitno ograničava efikasnost rada pripadnika Sektora unutrašnje kontrole policije. Stavom 3. istog člana propisano je da se pripadnici Sektora ne mogu mešati u tok pojedinih akcija policije ili na drugi način ometati rad ili ugroziti poverljivost policijske akcije, što je aktuelno rešenje koje je dovoljno i dobro. Brisanjem stava 5. pripadnici sektora i pripadnici policije bili bi stavljeni u jednak položaj i ne bi došlo do preklapanja pri obavljanju poslova iz svog delokruga. Usvajanjem rešenja iz stava 5. Predloga zakona o policiji u praksi bi izazvalo ozbiljne probleme. Osnovni zadatak službe unutrašnje kontrole je upravo vršenje kontrole policije i bespotrebno je uključivati druge službenikeministarstva u vršenju ovih poslova. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Evo šta je suština ovih amandmana, ne u njihovom sadržaju, pošto u zakonu nije predviđena funkcija Generalnog inspektora, već Sektor unutrašnje kontrole, ali šta je indikativno, da amandmane na iste članove i gotovo u istovetnom tekstu podnose poslanici SPO i G17. Dakle, SPO, razumljivo, brani svoje amandmane, obrazlaže iz prostog razloga što je funkcija Generalnog inspektora više rezultat nekog političkog međustranačkog dogovora i razumljivo je što je jedna od strana u okviru tog dogovora sada i amandmanima želi da sačuva to mesto. Na kraju krajeva, to i nije sfera interesovanja nas srpskih radikala, ali suština je sledeća. Predstavnici poslaničke grupe G17 plus su povukli svoje amandmane. Mene kao predsednika odbora interesuje, otkud ideja da podnesu amandmane koji se odnose na rad Generalnog inspektora, potpuno istovetni kao SPO? Da li je to bio neki dogovor? Zašto ovo govorim? Zato što je veoma zanimljivo i interesantno, i ako je to međustranački dogovor dva koaliciona partnera, uz neznanje većinskog koalicionog partnera, onda možemo da posumnjamo da su neka kompromisna rešenja sadržana u ovom zakonu. Ako je to urađeno na bazi, nemojte pogrešno da me razumete, telepatije, onda je to nešto čudno. Kako da novoformirana stranka isto i na isti način razmišlja kao i SPO. Ovo treba da zna javnost. Zašto? Zato što smo vodili raspravu na Odboru, gde je bio prisutan i predstavnik predlagača, odnosno ministar sa svojim saradnicima. I u načelu i u pojedinostima. Ako ne otvara sumnju, onda moramo da znamo šta je osnov i povod da se podnose ovakvi amandmani. Da li su to pojedinačni slučajevi, pa na bazi pojedinačnih slučajeva pravimo jedan zakonski akt? Ako je to tako, da kažemo javnosti ubuduće, sve u zavisnosti od zahteva, ciljeva političkih partija koje učestvuju u policiji, tako će i zakoni da se donose. Ako nije, ako su to pojedinačni slučajevi koje i koleginica navodi, iz razloga što jedna politička partija uporno traga za objašnjenjima nekih događaja, a ne može da dobije odgovor, onda ti odgovori ne sadrži, niti mogu da se dobiju iz zakonskih projekata. Oni mogu da se dobiju temeljnom istragom. Ili da se konačno posluša sugestija SRS da formiramo anketne odbore. Nemojte da odbijate takav predlog zato što to predlaže SRS ili bilo koja politička partija. Anketni odbori imaju svoju svrhu, pogotovu kada su ovakve stvari u pitanju. Iskoristimo tu priliku. Evo prilike da se ponovo preispita sve okolnosti vezane za atentate, za nesrećne slučajeve, za pogibije, za slučajeve mnogih. Imamo saradnju sa Ministarstvom, imamo korektnu saradnju. Odbor jednim delom je radio kada je u pitanju akcija "Sablja", ali odbor nije ovlašćen da preispituje ovakve slučajeve. Hajde da formiramo anketni odbor. Sada imate većinu, formirajte takav jedan anketni odbor, pa da vidimo, da preispitamo i Ibarsku magistralu, ali i sve. Ali, i u javnosti da objavimo sve podatke i činjenice do kojih dođemo, da javnost zna. A ne da se igramo, pa u toj igri jednostavno vršimo pritisak ili kalkulišemo kako bi neki zakonski projekat trebalo da izgleda, da bi se zadovoljile neke kadrovske potrebe pojedinihpolitičkih partija, onda treba ponovo da zadržavamo ili da izmišljamo neku funkciju. Govorim ovo zbog javnosti, zato što i funkcija direktora i direkcije je bila dosta pod sumnjom i bila je predmet analize, dok nisu usvojeni amandmani Zakonodavnog odbora, gde se jasnije i mnogo jasnije i podrobnije objasnila funkcija direkcije i direktora, kako i na koji način se biraju. Mi srpski radikali sve što saznamo, do kojih god podataka dođemo i sve što razgovaramo na odborima obaveštavamo javnost, nema šta da krijemo. Ako je to sporazum, rezultat političke ili stranačke trgovine, treba reći javnosti. Zašto? Zato što je ovaj zakon značajan. Mi možemo da komentarišemo amandmane. Na kraju, pošto SRS nema više amandmana, želim da kažem da smo pokušali i trudili se da ispravimo ove zakonske odredbe putem amandmana, ali u načelnoj raspravi i u raspravi koja je vođena na Odboru, a pogotovo i u Skupštini, želeli smo da pomognemo predlagaču zakona. Koliko smo mi uspeli, vidite i sami da je pojedine amandmane usvojio ministar. To je veliki uspeh jedne opozicione partije i ne ističem to samo zbog uspeha, nego to je i razumevanje od strane Ministarstva. Da li će oni biti usvojeni konačno, to zavisi od skupštinske većine. Mislim da će SRS ići tom logikom da u cilju poboljšanja zakonskih odredbi glasa za amandmane i drugih poslaničkih grupa, kao što smo i u ovoj pojedinačnoj raspravi pomogli kolegama da se njihov amandman sada shvati, a nadamo se da će se u danu za glasanje usvojiti.
Hvala vama, gospodine Mirčiću, što ste podelili naše nerazumevanje sa nama. Replika, gospođa Blagica Kostić.
Gospodin Božović nije tražio ništa što nije bilo u njegovim ovlašćenjima. Zahvaljujem.
Izvolite, narodni poslanik Goran Jakšić. Izvinjavam se, ali nema razloga da hvalimo suviše ministra policije, kod svih zakonskih akata, gotovo svi ministri prihvataju amandmane svih poslaničkih grupa i to je deo zajedničkog našeg uspeha i rada.
Kolege poslanici, građani, moram u vezi ovog amandmana pre svega da odgovorim poštovanom kolegi, predsedniku Odbora za bezbednost. Tvrdim vrlo odgovorno, jer sam jedan od onih ko je pisao ove amandmane i član sam Odbora za bezbednost, i da apsolutno nikakve trgovine ili bilo kakvog dogovora nije postojalo kada su u pitanju amandmani, niti je to bilo sa SPO, niti je to bilo sa strankom gospodina ministra ili sa samim ministrom. Ovo ću ponoviti još jednom, apsolutno tvrdim ovo što kažem, to da o pojedinim rešenjima imamo isto mišljenje, apsolutno je stvar najnormalnije prirode, jer se radi o zakonskim rešenjima koja su vrlo često eksplicitno data i mogu na isti način da budu tumačena i korigovana. U pojedinim tačkama, oni koji se malo više bave materijom znaju o čemu govorim, i često je zakonska materija pomalo bliska matematici, tako da je vrlo često dva i dva četiri, kako za jednog poslanika i za jednu poslaničku grupu, tako i za, ponavljam poštovani kolega još jedanput, često puta je dva i dva četiri i kada su u pitanju amandmani, odnosno određene tačke u samom Predlogu zakona. G17 plus je povukao amandmane, koji jednim delom liče na amandmane koje je predao SPO, zato što smo dobili na nekoliko sastanaka sa ministrom sasvim dovoljno objašnjenja o samom konceptu ovog dela zakona. Radi se o delu zakona koji se odnosi na unutrašnju kontrolu. Osnova naših amandmana je bila promena te unutrašnje kontrole iz Sektora unutrašnje kontrole u Generalni inspektorat. Obe ove varijante tzv. unutrašnje kontrole, ali ne po nazivu, nego generalno unutrašnje kontrole, postoje kao rešenja u zakonima više zemalja, pre svega Evrope, odnosno sveta. U nekim zemljama, u nekim zakonodavstvima koji regulišu ovu materiju, prisutan je Sektor unutrašnje kontrole. U nekim drugim zakonodavstvima i drugim zakonima, odnosno državama je prisutan Generalni inspektorat. U jednim i u drugim zemljama, odnosno i u jednim i u drugim policijama uz oba rešenja unutrašnja kontrola funkcioniše dosta dobro. Naše povlačenje amandmana je upravo bilo vezano za to da smo dopunskim objašnjenjima, preciznijim objašnjenjima od strane ministra prihvatili mogućnost da budemo u redu onih zemalja, onih policija koje će imati organizovanu unutrašnju kontrolu u okviru Sektora unutrašnje kontrole. Samo se radi o tome. Svi amandmani u daljem delu teksta, amandmani G17 plus, bili su vezani za taj prvi deo, odnosno za organizaciju po generalnom inspektoratu. Pošto smo se složili sa ministrom da je moguće kao i drugim zemljama sa Sektorom unutrašnje kontrole raditi i unutrašnju kontrolu policije, mi smo se sa tim predlogom koji je dat u zakonu i složili i zbog toga smo povukli sve amandmane.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Gospodine Markoviću, upućujem vas na ovo dva plus dva jednako je četiri, uzmite i onu Plankovu konstantu. Na naziv člana 176. i član 176. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić. Predstavnik predlagača nije prihvatio amandman, a Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv član 177. i član 177. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić. Predstavnik predlagača nije prihvatio amandman, a Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Blagica Kostić.
Tražili smo brisanje, između ostalog, stava 2. člana 177. koji glasi: "Ako postoji osnovana opasnost da bi vršenje unutrašnje kontrole rada policije nad primenom njenih policijskih ovlašćenja utvrđenih ovim ili drugim zakonom onemogućilo ili bitno otežalo njihovu primenu ili ugrozilo život i zdravlje lica koja ih primenjuju, policijski službenik može, do odluke ministra, privremeno da odbije uvid u dokumentaciju, pregled prostorija i dostavljanje određenih podataka i informacija". Brisanje stava 2. predlaže se jer suštinski ograničava rad službe unutrašnje kontrole u preduzimanju poslova iz svoje nadležnosti. Policijskim službenicima se u odnosu na Sektor daju široka diskreciona ovlašćenja da pre odluke ministra radnicima Sektora odbiju uvid u dokumentaciju, pregled prostorija i dostavljanje određenih podataka i informacija, čime se u praksi može blokirati istraga Sektora u određenom predmetu i paralisati njegov rad. Pošto je Sektor unutrašnje kontrole policije podređen jedino ministru, na ovaj način bi došlo do narušavanja hijerarhije i subordinacije na nivou Ministarstva. Predloženo rešenje nije funkcionalno, jer od trenutka odbijanja uvida do odluke ministra može proteći dragoceno vreme za prikupljanje dokaza o eventualnoj odgovornosti (krivičnoj, prekršajnoj, disciplinskoj) pripadnika policije ili bi dokazi mogli biti uništeni.
Narodni poslanik Ljiljana Nestorović, po istom amandmanu. To je pravo poslanika da govori povodom amandmana. Ovde su poslanici govorili o amandmanu i povodom toga što su oni uvereni da stranke predlažu amandmane, a svako ko iole radi u Skupštini zna da nijedna stranka ne predlaže amandmane, nego poslanici.
Pošto je ovde došlo do određenih nesporazuma u vezi s tim kako nastaju amandmani i eventualna podrška, moram da kažem da se SDP slaže sa amandmanima koje je ovde podnela gospođa Kostić u ime SPO i koje su podneli, pa povukli, predstavnici poslaničke grupe G17 plus. Mi ih nismo podnosili, jer već postoje. Nismo hteli da se identični tekstovi nalaze ovde ispred različitih poslaničkih grupa. Ako imamo jedan tekst koji je prihvatljiv za sve, svi govorimo o tome. Elem, govorim o amandmanu koji je podnet na član 177. i upravo se tiče intencije da se briše stav 2. ovog člana. Smatramo da je to neophodno, jer ako je ovim zakonom unutrašnja kontrola ustrojena kao služba u okviru ministarstva, onda nema nikakve dileme da nadzor nad radom ove službe sprovodi sam ministar. Međutim, posebno je pitanje kakva su ovlašćenja službi unutrašnje kontrole ovim zakonom data. Šta hoću da kažem? Naime, u stavu 2. polazi se, kao što je to koleginica Kostić objasnila, od jedne retke situacije: da bi sprovođenje unutrašnje kontrole moglo da onemogući ili bitno oteža primenu policijskih ovlašćenja ili da ugrozi život i zdravlje lica koja primenjuju policijska ovlašćenja. Ne znam kada bi mogla nastati takva situacija, kada sprovođenje unutrašnje kontrole može da ugrozi život i zdravlje policijskog službenika koji je kontrolisan. Smatram da u praktičnom životu, u praktičnoj situaciji to nije moguće. Da li može da onemogući i oteža rad - može, ali smatram da je i to izuzetno retka situacija. Postavljam pitanje šta je bolje: da li da se zakonom ostavi mogućnost radniku službe unutrašnje kontrole da sprovede do kraja kontrolu ili da se ostankom ovog stava 2. omogući dezavuisanje vršenja unutrašnje kontrole nad radom policije i njenih službi? Iako se ostavlja rešenje da ministar ima zadnju reč u spornoj situaciji, nigde ne piše u kom roku ministar arbitrira. Međutim, i da postoji taj rok i da je on maksimalno kratak, da je taj rok, recimo, 24 sata, postavlja se pitanje koliko je moguće, u kom vremenskom protoku, učiniti koliko zloupotreba, jer koliki god rok da date, on može da bude iskorišćen od određenog lica kome je u interesu da se određeni dokazi prikriju, pa i unište. Upravo iz tih razloga smatram da mi danas nismo u mogućnosti da kvalitetno rešimo slučajeve ubistava, o kojima smo malopre govorili, slučajeve koji su nam zaostali iz prošlih vremena. Govorimo o nekoj temeljnoj istrazi, ali ona je moguća samo na osnovu kvalitetnih zakonskih rešenja. Ta zakonska rešenja treba da budu kvalitetna u tom smislu da se u budućnosti onemogući ponavljanje takvih situacija, a to je da se dokazi o određenim zločinima uništavaju. Smatram da, ako ostane ovaj stav 2. u članu 177, daje se mogućnost nekom ko je po hijerarhiji, kao što je to koleginica Kostić rekla, ispod ministra, da zloupotrebi, ne kažem da će to da učini, ali može da zloupotrebi, da sakrije ili uništi dokaze. Zbog toga, a pogotovo kada imamo jedno opšte mesto, a mislim da će to možda i ministar da potvrdi, koji često to ponavlja, uostalom i gospodin Mirčić ponavlja, da ima dosta korupcije u policiji, da ima dosta zloupotreba u policiji, samim tim je neophodno da mi donosimo pozitivna zakonska rešenja koja će upravo te pojave da saseku, kao što kažete, da ih onemoguće. Naravno, to ne izostavlja ministra ni u kom slučaju. (Predsednik: Vreme.) Navodim i primer iz prakse. Slobodan Pažin, koji je bio zamenik načelnika Odeljenja za krvne i seksualne delikte, a jedan je od trojice pritvorenika sa optužnice Specijalnog suda, koji se tereti za zločinačko udruživanje u Zemunski klan, on više nije ni pritvorenik, kao što svi znamo, pre par dana je on pušten na slobodu, u svojoj odbrani se pozivao da mu je Dušan Spasojević, zvani Šiptar, bio samo operativna veza. Postavljam pitanje, da li će ovakvim ljudima, zaposlenim na visokim mestima u policiji, a eventualno u vezi sa kriminalcima, pogodovati, odnosno ići na ruku ovaj stav 2. člana 177. da onemoguće sprovođenje unutrašnje kontrole nad svojim radom i dati im mogućnost da unište dokaze koji protiv njih postoje. Zato ovaj stav 2, ukoliko se stvarno želi dekriminalizacija policije, na koju se svi toliko pozivamo i na šta nam zamerke upućuju i evropske institucije, dakle EU kojoj težimo, mi moramo da omogućimo da postoji realna unutrašnja kontrola koja će imati sve mehanizme da ovakve pojave spreči. Pošto se bližimo kraju ove rasprave, dužna sam da kažem da, bez obzira što sam pripadnik opozicione partije i bez obzira što se ne slažem sa nekim stvarima u ovom zakonu, izrazim zahvalnost ministru, koji je jedan od retkih koji je ovde proveo bukvalno sve vreme sa nama - narodnim poslanicima. Nažalost, mi nemamo često priliku da imamo tu vrstu tretmana od strane naših ministara. Naravno, kao neko ko je konstruktivan poslanik, želim to da naglasim i u ovom slučaju.
Hvala vam, gospođo Nestorović, vi ste retko prisutni, ali ministri često jesu. Ništa ne brinite, to kaže statistika kojoj ne treba verovati. Reč ima ministar Jočić.
Ovaj primer što je govoren, tu je poslanik u pravu. Moram da kažem da su često puta policajci pravdali svoje druženje sa licima iz kriminogene sredine tako što su govorili da je to operativna veza. Međutim, zna se kako se operativna veza zasniva, zna se kako se zasniva saradnički odnos, zna se kako se zasniva odnosa sa informatorom. Postoji i procedura koja nije vođena. Mi smo sada novelirali jednu instrukciju o operativnom radu, gde se tačno zna kako se vodi dosije operativne veze ili informatora. Da se to tada vodilo, onda bi se znalo da ne mogu policajcima kriminalci da budu najbolji drugovi, ne mogu da se kume sa njima, da se orođuju i da ne možemo da razaberemo šta je policija, šta je kriminalac. Tu ste potpuno u pravu. Ali, postoje podzakonski akti koji su doneti. Ovim zakonom i predviđamo da se svi ti podzakonski akti, do sada su se vodili pod "službenom" i "državnom tajnom", otvore i da možete da ih vidite u "Službenom glasniku". Tako ćete i ovo videti, videćete obrasce kako izgledaju, videćete sve ono što predstavlja suptilno vođenje ovog posla i metodologiju koja ne dozvoljava ovo što ste pomenuli. Stav 2. verovatno će se retko primenjivati, ali ako imamo prikrivenog islednika koji je u nekom poslu u vezi sa kriminalom, pa kontrola nabasa na njega, a njemu može život da zavisi od te provale, provale njegove pozicije, onda ovaj stav štiti dekonspiraciju i štiti od opasnosti koja može tog čoveka da snađe. Normalno, do odluke ministra, ovo ne može da bude tajno, ne može da bude zabravljeno, sklonjeno, ali može, ipak, da otvori i napravi jedan malivremenski intermeco da se stvar uradi ili se objasni o čemu se radi. Jednostavno, to su retke situacije gde bi revnosna kontrola mogla da ugrozi nešto što se zove tajni policijski posao.
Hvala, gospodine Jočiću. Još jednom izvinjenje, našalio sam se na osnovu statistike koja je ovih dana bila prisutna, ali i moje poštovanje za odgovornost i ministra i ostalih ministara i poslanika. Naprosto, bila je šala. Hvala. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Hvala. U pravu ste, nije korektno saopštavati statističke podatke damama. Na naziv člana 178. i član 178. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić. Predstavnik predlagača nije prihvatio amandman, a Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na naziv člana 179. i član 179. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić. Predstavnik predlagača nije prihvatio amandman, a Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 180. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 180. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić. Predstavnik predlagača nije prihvatio amandman, a Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 183. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Goran Jakšić, Miroslav Živković i Marko Krstin. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 190. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Goran Jakšić, Miroslav Živković i Marko Krstin. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 193. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 193. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić, Ksenija Milivojević, Miroslav Živković i Marko Krstin. Predstavnik predlagača nije prihvatio amandman. Odbor za odbranu i bezbednost je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Zakonodavni odbor je podneo amandman kojim predlaže da se posle člana 195. doda novi član 195a. Predstavnik predlagača i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Dragan Jočić, ministar unutrašnjih poslova, želi završnu reč? Izvolite, gospodine ministre.
Vrlo kratko, pošto smo umorni, danas smo radili naporno. Pre svega, zahvaljujem se svim poslaničkim grupama, i opozicije i pozicije, Vlade, na iskrenom radu, potpuno iskrenom doprinosu da se poboljša ovaj zakon i punoj svesti da se shvati njegov značaj. Ono što će mi ostati u sećanju povodom ovog zakona, to je da su prihvaćeni amandmani skoro svih poslaničkih grupa.Prihvaćena su 23 amandmana. Zahvaljujem se poslanicima i poslaničkim grupama koji su povukli svoje amandmane. Prihvaćeno je 6 amandmana G17 plus, 5 amandmana SRS, jedan amandman SPS, jedan amandman Socijaldemokratske stranke. Još jedan put vam se zahvaljujem. Ne kažem i ne pretendujem da je ovaj zakon mogao sve. Teško je bilo napisati zakon koji će premostiti stara rešenja, koja su bila razbacana, koja su bila fluidna i koja su tretirali policiju kao jednu organizaciju koja je morala da se čini. Čak imate neke oblasti i neka ovlašćenja koja se od 1990-91. godine nisu ni postavljala kao nešto što se dovodi u pitanje. Ovim smo hteli da sve što je razbacano kodifikujemo, da rešimo tako da položaj policije ne padne ispod onog nivoa koji smo nasledili i da otvorimo mogućnosti za bolja rešenja. U svakom slučaju, bez obzira koliko trajao ovaj zakon, ovaj poslanički sastav, odnosno svi poslanici koji su danas govorili obećavaju da su vrlo ozbiljno pročitali, učestvovali i radili na amandmanima, i želeli ne da opstruiraju ili ne da umanje važnost ovog zakona, nego iskreno da doprinesu njegovom boljem završnom izgledu. Hvala još jednom.
Hvala vama, gospodine Jočiću Zaključujem pretres Predlog zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakonau načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostimai u celini. Pošto je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda, na osnovu člana 85. stav 3. Poslovnika, određujem ponedeljak, 14. novembar 2005. godine, u 10,00 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Još jednom se zahvaljujem na odgovornosti i efikasnosti svim poslanicima i predstavnicima Ministarstva. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, sednici prisustvuje 134 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 112 narodnih poslanika i da postoje uslovi za početak radnog dana. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Radojko Obradović. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, danas ćemo preći na odlučivanje, u 10,30 časova. Hvala.