Bon dia, diputats, diputades. Abans de reprendre la sessió, deixin-me informar-los que diferents grups parlamentaris –de fet, tres grups parlamentaris i un subgrup– han sol·licitat una alteració de l'ordre del dia, corresponent a facultar o delegar la Comissió de Salut per tal de que tingui capacitat legislativa plena per aprovar, si escau, el Projecte de llei de restabliment del complement de productivitat variable del personal estatutari de l'Institut Català de la Salut i de la Proposició de llei del servei d'atenció pública a la salut bucodental i de creació del Programa d'atenció dental infantil a Catalunya. Aquestes alteracions de l'ordre del dia es votaran avui amb el conjunt de qüestions que votarem al finalitzar la reunió d'aquest matí. I, per tant, calculem que al voltant de les tres de la tarda. Obrim ara ja el període de votació telemàtica per aquesta alteració de l'ordre del dia, que, eventualment, si s'aprovés, es debatria el divendres vinent. D'acord? [[Pausa.]] Molt bé, un cop informats d'això, passem a les preguntes orals al Govern. [[Pregunta al Govern sobre la gestió dels brots de Covid-19]] [[310-00365/12]] I la primera pregunta és sobre la gestió dels brots de Covid-19, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Marta Ribas. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia, consellera. Ens reconeix ja avui que, quant a la prevenció i l'abordatge dels nous brots de coronavirus, han anat tard i malament?
Per respondre la pregunta, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Bé, gràcies, president. Consellers, president, consellera. Doncs si hagués pogut venir a la reunió que vam organitzar amb els diferents grups parlamentaris l'altre dia per explicar tot allò que havíem anat planificant en aquestes setmanes i mesos, per poder tenir, doncs, tot un sistema en xarxa preparat per donar resposta a aquests brots, hauria pogut tenir aquesta informació. Però, quan vulgui, jo l'hi dono encantada.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Consellera, la informació l'he tingut igualment. I la informació, si de cas, el que ens confirma és que el que ara posin en marxa va tard i malament. No han actuat a temps, no han actuat preventivament. Preocupen les mancances que s'han evidenciat, que no només les posem de manifest nosaltres, no només la posen de manifest els altres grups parlamentaris; els la posen de manifest, cada dia, experts en aquest tema, amb entrevistes, amb articles i amb intervencions diverses, que els posen de manifest que ha fallat el sistema de rastrejadors, que ha estat insuficient i descoordinat amb la resta del sistema. Que ha fallat la inspecció laboral. Que no hi ha hagut un pla de rebrots real. Que, fins fa dos dies, tampoc teníem secretari de Salut Pública. Que la comunicació ha estat nefasta –fins i tot, contradictòria. Els darrers dies, divendres, anunciaven la recomanació de no sortir de casa als habitants de Barcelona i dels municipis metropolitans del contínuum urbà. I el diumenge ens sortia el senyor Jacobo Mendioroz dient que no passa res per anar a segones residències. Tenen el món local que treu foc pels queixals, perquè no hi han coordinat com calia; però, a més, els han delegat responsabilitats que no els pertoquen. Després de mesos criticant el que estava fent l'Estat, i assegurant que des d'aquí es faria tot molt millor, és, com a mínim, decebedor. Ha faltat lideratge polític, ha faltat lideratge tecnicocientífic. Tampoc hi ha hagut els recursos necessaris o ben afinats, ben enfocats. Per rematar-ho, no hi ha ni unitat –per començar, en el Govern– ni la humilitat d'admetre que no estaven preparats i, per tant, demanar ajuda. O, com a mínim, admetre-la quan se'ls oferia. La nostra sensació, i la de molts experts i de molta ciutadania, és que fins ara no hem estat preparats per fer front als rebrots. I preocupa, si seguim no estant preparats. La darrera fase de la desescalada no es va aprofitar per preparar com calia el sistema, per detectar i aturar rebrots a temps. I així estem, tenim una situació greu i pot anar a pitjor. Cal seguir apel·lant a la responsabilitat individual i col·lectiva de tothom. Nosaltres també ho remarquem. Però també, i per començar, a la responsabilitat per part del Govern en allò que a vostès els correspon.
Gràcies, diputada. Per respondre de nou, té la paraula la consellera de Salut. Endavant.
Gràcies, president. Diputada, tot allò que estem engegant avui és perquè s'ha treballat i s'ha planificat durant setmanes –durant setmanes. Per tant, augmentar la capacitat de diagnòstic que nosaltres tinguem a trenta mil proves PCRs diàries, que ens fan possibilitar tots els circuits possibles, doncs, per, a més a més, ara començar a testar amb més intensitat no només aquells contactes que pertanyen a brots o que són de grups de risc i vulnerables, com estableix el nostre protocol –molt més ampli que el de l'Estat espanyol–, sinó poder ampliar això al màxim de contactes. Per què? Per fer una cerca activa de casos d'aquelles persones que encara són asimptomàtiques. I tot això ho aplicarem aquí. I, de fet, ja ho estem fent en algunes zones del nostre país, com a la «Metro Sud, a l'Hospitalet. Identificar contactes, aquesta és la clau. I per això volem augmentar el nombre de contactes, ara que la nostra activitat social és molt més alta. I per això posem els gestors Covid a l'atenció primària, de costat amb els equips d'atenció primària, perquè allà on encara el cas és sospitós, ja escurcem aquest temps per poder detectar els contactes i fer-ne el seguiment corresponent. Però res d'això ho farem si no ho fem amb col·laboració, amb cooperació, que és el que demanem a totes les administracions. I és el que em permeto demanar, també, a aquest Parlament. Tota la col·laboració. Arribar a tota la ciutadania, des de la més vulnerable fins a la que ens pot seguir, cada dia, en aquests plens al Parlament –que no és gaire gent, també els ho dic–, és també responsabilitat de tots i totes, que som representants de la ciutadania. I per això treballem sempre conjuntament amb els ajuntaments. I sempre que volen sortim alhora. Sempre que volen sortim alhora. Si no se surt alhora és perquè també han decidit, els ajuntaments, sortir a l'avançada i sortir a la seva. La prevenció és absolutament importantíssima i per això treballem, en l'àmbit empresarial, amb tots els plans sectorials i, evidentment, amb tots els plans de contingència.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre la situació sanitària a Catalunya]] [[310-00371/12]] La següent pregunta és sobre la situació sanitària a Catalunya, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jorge Soler.
Bon dia. Gràcies, president. Consellera Vergés, vostè sap que Ciutadans, des del primer dia de la pandèmia, des del primer dia, us ha estès la mà. Des del primer dia us hem presentat propostes, us hem estat anunciant qüestions que eren millorables i hem estat lleials al seu Govern. En aquest sentit, hem aprovat els seus decrets, hem estat treballant tot el que ha estat necessari per millorar la pandèmia. Arribats a aquest punt, vostè sap perfectament que els professionals estan absolutament extenuats; volien vacances i ara, desgraciadament, han vist com vostè ha perdut el control de la pandèmia. Vostè havia de garantir dues qüestions fonamentals. Una, que els professionals estiguessin en les millores condicions, i això és evident que no ho ha fet. I dos –i no és menor–, vostè havia de garantir la traçabilitat, el seguiment dels contactes de Catalunya. Des d'aquest escó, també, amb aquesta mateixa lleialtat, jo li vaig dir que destinar 18 milions d'euros a una empresa privada de neteja era un error. I, desgraciadament, vaig encertar. Vostè no ha garantit a la ciutadania el seguiment dels casos. I ara això ho pagarà tota Catalunya. Per tant, ara que s'apropa aquesta segona onada, consellera, vostè es veu realment capaç, creu que és la millor per estar al davant de la conselleria, davant d'aquesta possible segona epidèmia?
Per respondre la pregunta, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Molt bé, gràcies, president. Diputat: doncs sí, vostès han estès la mà sempre des d'aquest Parlament. I això els ho agraeixo. Malgrat això, tota la col·laboració que necessitem, que és amb totes les administracions, doncs, no trobem el seu grup amb molta representació a molts llocs per poder col·laborar més. Dit això, sempre, sempre intentarem col·laborar. I per això moltes coses de les que vostès han dit en aquest Parlament, com reforçar l'atenció primària, ho hem fet des del primer moment. I nosaltres no vam fer com a Andalusia, que tenen el mateix pla d'estiu previst que tenen, doncs, cada any, sinó que vam reforçar el pla d'estiu, més que doblant la xifra que hi posàvem, més que doblant, també, els professionals i sent-hi, amb reforços, allà on han d'atendre persones vulnerables. I, evidentment, on han d'atendre volums de població que creixen. Això és actuar; això és actuar amb prevenció, anticipant-nos a allò que vindrà. Anticipant-nos a un estiu que ha de ser complex i a una tardor que estem preparant. I, evidentment, sí que ho estem preparant, tenint molt en compte els professionals sanitaris.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Miri que n'és, de fàcil, fer política. Vostè, quan no sap què contestar, mira a Andalusia. I contra Madrid sempre vostè està més còmoda. Vostè tenia totes les competències de salut i vostè les havia d'haver exercit. I ara estan a risc tots els catalans, consellera. Vostè havia de garantir que els contactes a Catalunya no marxaven de les ciutats on hi havia molts casos. I ara mateix tenim a Barcelona una epidèmia que vostè no té absolutament gens controlada. I per aquest motiu vostè hauria de dimitir. Nosaltres coneixem que, a dia d'avui, encara vostè està buscant estudiants per fer aquesta traçabilitat, per fer aquests estudis de contactes. Vostè no ha après dels errors. I vostè, amb contradiccions, no ha arribat preparada a aquesta segona pandèmia. Ha perdut totalment el control de la situació a Catalunya, generant una falta de confiança i una inseguretat brutal. Per aquest motiu, consellera, abans de que arribin més mals, que sap vostè que és possible que arribin, vostè s'hauria d'apartar. Vostè hauria de dimitir, vostè hauria de fer un pas al costat. I, si no, el senyor Torra l'hauria de cessar. Encara estem a temps de salvar vides i persones. I abans d'una situació terrible, com la que pot arribar, sobretot, sabent que vostè ha perdut el control, també a la ciutat de Barcelona, vostè hauria de marxar. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Miri, diputat, estic molt tranquil·la amb la feina que hem pogut anar fent. Primer, prevenció. Aquesta és la primera. Priorització de les persones vulnerables; 600.000 persones tenim al nostre país que considerem fràgils davant de la Covid. I hem d'apel·lar a elles. Des de l'atenció primària, és un primer pas. El Pla de contingències de residències, a punt, presentat, explicat a la ciutadania. Els plans sectorials, treballats pels diferents departaments de la Generalitat de Catalunya, amb cada un dels seus sectors, preparats. Perquè a la gent i als diferents sectors econòmics i socials del nostre país els hi vam explicar amb claredat: haurem de conviure amb el virus molt temps. I, per tant, ens preparem entre tots per això. Els plans d'entorns laborals, treballats amb el món empresarial, consensuats, i, a més a més, amb un conveni amb el Departament de Treball per fer inspeccions conjuntes, des de Treball i Salut Pública, a les empreses. No només per si ho fan malament i sancionar, sinó amb la voluntat d'aquesta prevenció, i que es pugui fer bé i protegir els treballadors del nostre país. Estoc de quatre mesos en els equips de protecció individual; divisions d'activitat entre Covid i no Covid. A la ciutadania, missatges clars: distància, mans, mascaretes, no aglomeracions i socialitzar-se al màxim en aquelles bombolles de convivents. Coordinació i cooperació. Coordinació i cooperació. Augment de capacitat diagnòstica i seguiment.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre la manca de planificació i de mitjans en la gestió de la crisi de la Covid-19]] [[310-00374/12]] La següent pregunta és sobre la manca de planificació i de mitjans en la gestió de la crisi de la Covid-19, i la formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el diputat senyor Vidal Aragonés. Endavant.
Bon dia a tots i totes. Consellera, davant del brot o rebrot de la Covid-19, el seu Govern, el seu departament, vostè mateixa, estan tenint un comportament que ens genera confusió pels missatges contradictoris que vostès traslladen, i que no està donant respostes a les necessitats que té el país en l'actual moment d'aquesta crisi sanitària. Mirin, li posem un exemple que vostè coneix millor que ningú. Si tenim una realitat com la del Segrià, on no s'activen fins a mitjans de juny els rastrejos, quan ja teníem coneixement el 23 de maig del primer brot, evidentment, hi ha alguna cosa que no s'està fent bé. Vostès, a la vegada, també estan traslladant un discurs on la centralitat és la responsabilitat individual per donar resposta a la crisi sanitària. I nosaltres li diem: han d'acompanyar, necessàriament, aquest discurs dels drets col·lectius. Això no va d'una resolució individual ni de traslladar-li la responsabilitat individual als catalans i les catalanes. Això va de que hi hagi un Govern que tingui una proposta de drets col·lectius. I nosaltres li fem tres propostes, en forma de tres preguntes. La primera, consellera: tindrem una realitat per la qual, a l'ICS i a la primària, s'incorporaran dos mil rastrejadors i rastrejadores els propers dies? No li preguntem cinc-cents, i no li preguntem amb un subcontracte. Segona pregunta, consellera: ens pot garantir que en els propers dies hi haurà resultats de les PCRs en vint-i-quatre hores i relació amb els contactes en les vint-i-quatre hores següents? I la darrera pregunta, consellera: en relació amb aquells punts del país on hi ha uns més alts nivells de positius en el rebrot de la Covid-19, podem tenir la tranquil·litat que hi haurà proves PCR massives? I no li estem preguntant sobre trenta mil, en abstracte, proves; el que li estem demanant és proves massives en aquelles zones. Gràcies, consellera.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Gràcies, president. Diputat, vostè sap que els missatges, quan s'intenta trobar un equilibri entre un món no tancat i on no volem confinar la gent a casa, perquè no és aquest, l'objectiu, ni tancar activitats econòmiques, mantenir controlada una pandèmia, haurem d'anar trobant tots aquests equilibris, i això és complex. Jo demano aquí que ens hi ajudem tots, en això, perquè és molt fàcil tenir un missatge clar quan li estàs dient a la gent que la tanques a casa –és molt fàcil. I nosaltres no volem prohibir res. Nosaltres volem que entre tots i totes aprenguem a conviure amb aquesta pandèmia, i que quan puja la transmissió en un lloc determinat puguem actuar en aquest lloc determinat, baixem la tensió, sobretot de l'activitat social, per poder portar l'epidèmia durant mesos, perquè estarà aquí convivint amb nosaltres durant mesos. Dit això, nosaltres incorporarem la gent que faci falta i allà on faci falta, a tot arreu. I no crec que haguem de fer un debat aquí de xifres sobre quants se'n necessiten. El rastreig és un procés llarg i que intervé des de totes bandes, i, per tant, des de l'atenció primària, des dels hospitals, des dels call centers, des dels serveis de vigilància epidemiològica –no ens els deixem, que són la part principal de Salut Pública que porta l'epidèmia–, estem fent tots els reforços i farem tots aquells que calgui. De fet, ho hem fet, durant totes aquestes setmanes. I volem actuar també, com vostè ha dit, per escurçar el temps. El temps és cabdal, en això. Per tant, comencem a actuar ja des del cas sospitós; no des de que ja sabem que és positiu, sinó des del cas sospitós, actuant per identificar, aixecar tots els seus contactes. I, sobretot, ajudem-nos tots també a que la gent entengui que hem de complir els aïllaments, i que, malgrat que fem proves a contactes, si surten negatius, les quarantenes s'han de continuar fent; s'han de continuar fent perquè no seran resultats rellevants. Per tant, fem cas als experts, al que ens diuen que són les proves i que volen dir tots els cribratges.
Té un segon torn el diputat. Endavant.
Miri, consellera, vostè a nosaltres no ens contesta a cap de les preguntes concretes que li fem, però nosaltres sí que fem propostes en relació amb això que ens demanava. Vostè parlava d'equilibri, però l'únic que tenim és aquest discurs i aquest trasllat, el de la responsabilitat individual. I nosaltres, aquesta responsabilitat individual, la volem acompanyar de drets col·lectius. Vostès parlen de distància, i nosaltres diem que la distància l'hem d'acompanyar també de proximitat, la de l'atenció primària. Vostès ens parlen de mans, i nosaltres a les mans –que també pensem que s'ha de fer– els diem cap –cap i CAPs–, que significa dues coses: per una banda, planificació, i, per una altra banda, també, centres d'atenció primària. I lo darrer. A la mascareta nosaltres l'acompanyem de PCRs massius. Ens tapa la cara, però que puguem veure quina és la realitat. Em contesta, consellera?
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Oh i tant! Jo ho contesto tot. De fet, la planificació hi és, i li vam poder explicar també perfectament, des de tots els àmbits, com actuarem en xarxa. És a dir, no s'actua des d'un sol lloc, en aquesta vigilància de la pandèmia, en aquesta vigilància Covid, amb una unitat de resposta transversal que lliga bé el que són les polítiques de salut pública amb el que és també la part assistencial. I entre tots tenim un sistema fort de salut que ens hi pot ajudar moltíssim, en això, i per això reforcem l'atenció primària.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre el món local]] [[310-00366/12]] La següent pregunta és sobre el món local, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Marta Moreta. Endavant.
Gràcies, president. Consellera, els ajuntaments han estat a primera línia, incansablement, donant el que tenien i el que no, col·laborant constantment, però s'han trobat amb un Govern que no els ha acompanyat, i que ha estat més pendent de buscar culpables que d'ajudar-los. Les alcaldesses i els alcaldes estan molestos. Primer van ser els de la conca d'Òdena; després, els del Segrià, i, ara, Barcelona i l'àrea metropolitana. Tots, absolutament tots, estan preocupats per la pèssima gestió del Departament de Salut, del seguiment dels positius i dels seus confinaments. Les mesures adoptades són incoherents i es demana lideratge, transparència i claredat. Tenir coneixement –que no tenen– de les dades fiables sobre la situació de la pandèmia als municipis afectats pels nous brots. Cal que els ajuntaments coneguin i tinguin la seguretat de que els mecanismes de rastreig i seguiment dels positius i contactes funcionin, i es troben que a dia d'avui no hi ha els recursos suficients per a aquest seguiment i la informació i comunicació amb els ens locals és nul·la. Els ajuntaments han ofert els seus recursos i personal propi per al seguiment dels casos detectats i evitar les transmissions comunitàries. Consellera, per què no es coordinen diàriament amb els ajuntaments? Per què no es faciliten les dades? Per què no asseguren els recursos suficients per fer el seguiment de casos? Per què es rebutgen els recursos oferts quan vostè no els té?
Per respondre a la pregunta, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó. Quan vulgui.
Gràcies, president. President, vicepresident, diputada, diputades i diputats. Miri, permeti'm que no comparteixi en absolut l'anàlisi que vostè ha fet de quina és la relació d'aquest Govern envers el món local. I l'hi diu, doncs, aquesta consellera, que ha estat durant tots aquests temps reunint-se setmanalment amb totes les institucions del món local, amb ajuntaments, amb alcaldes, alcaldesses, també amb les associacions dels municipis del nostre país, amb els presidents de les diputacions... I, per tant, aquest treball, aquest seguiment, aquesta col·laboració des d'aquesta consellera i des d'aquesta conselleria s'han dut a terme des del primer moment de la gestió d'aquesta pandèmia. I hem volgut fer aquest acompanyament. L'hi he dit i l'hi vaig dir l'altre dia també en la interpel·lació que em va fer vostè també en aquest Parlament, arran de quina era, doncs, la voluntat, el treball i la relació amb el món local, i li vaig també contestar que des del Govern de la Generalitat i des del primer moment ens volem com a aliats del món local. I és en aquest sentit que estem treballant. I volem ser aliats en el desenvolupament dels municipis i, per tant, en la millora de la vida de les persones, però també ho som i ho hem volgut ser en aquesta gestió d'aquesta pandèmia. Perquè els ajuntaments és cert que han estat a primera línia combatent aquesta pandèmia, acompanyant els seus ciutadans i ciutadanes, i des d'aquest departament i des del Govern de la Generalitat hem estat al costat dels nostres alcaldes i alcaldesses, hem estat al costat dels nostres municipis per acompanyar-los també en aquesta gestió.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Els ens locals reclamen aclariments i matisos de la resolució i mesures efectives sense haver de castigar alguns sectors culturals i esportius que compleixen escrupolosament amb la normativa. Coincidim que cal disminuir l'activitat social, però no com ho fan, tancant espais controlats i protocol·litzats i mantenint oberts espais incontrolats com les terrasses o platges, reclamant, a més, que el control el facin els ajuntaments. Amb quins mecanismes pensen controlar els contagis i el seguiment de positius? Quants recursos tenen per al rastreig? Per què no ho expliquen als ajuntaments? Per què no van acceptar l'oferta de corresponsabilitat que li van oferir els tretze ajuntaments de l'àrea metropolitana? Per què no van acceptar el Procicat metropolità, que ara s'ha convertit en un consell assessor metropolità sense capacitat de decisió i per elevar dubtes? Els alcaldes i alcaldesses assumeixen les seves responsabilitats. Vostè només sap traslladar-la als altres des de l'inici de la campanya, i jo els escoltaria molt, perquè per molt que digui que es reuneix cada dia amb els ajuntaments, només cal que escolti les notícies a les televisions, llegeixi els diaris o escolti els mateixos alcaldes i alcaldesses. Gràcies.
Gràcies. Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Sí; gràcies, president. Miri, senyora diputada, el Procicat de Lleida es va constituir per tal de poder gestionar el brot de Lleida en el moment en què hi havia aquesta crisi, i tan bon punt es van prendre les mesures per treballar el brot a tota l'àrea metropolitana, es va constituir aquest Procicat metropolità. Es va treballar des del primer moment amb els tretze alcaldes i alcaldesses que formen part d'aquests municipis afectats per aquest brot que estem patint aquí. I volem que siguin uns espais on es pugui traslladar, certament, informació que potser en el seu moment no s'havia traslladat o no havia fluït prou, aquesta informació, o potser no amb dades prou clares. I, per tant, nosaltres hem entomat aquest repte, i a través d'aquestes estructures, d'aquest Procicat metropolità, doncs, es pot traslladar la informació, es pot treballar de manera coordinada, es pot treballar des de la col·laboració institucional; i aquesta és la voluntat d'aquest Govern. I això no només ha quedat aquí amb aquest Procicat Lleida, o amb aquest Procicat metropolità. Avançar-nos al que pugui passar, avançar-nos a possibles brots que puguin esdevenir, perquè la realitat és, i ho ha dit la consellera de Salut..., hem de ser capaços...
Consellera, se li ha acabat el temps. Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre les polítiques de suport al món local]] [[310-00368/12]] La següent pregunta, sobre les polítiques de suport al món local, la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Anna Erra. Endavant.
Gràcies, president. Consellera, president, consellers. Consellera Budó, avui li voldria parlar sobre el món local i el PUOSC. Tots sabem que l'Administració local som els que estem al davant i que tenim més contacte amb els nostres veïns i veïnes, i sabem de la importància que té el PUOSC. El PUOSC és una eina clau per al desenvolupament i per fer que moltes inversions que es volen fer en els nostres municipis puguin ser finançades, i que per aquest motiu sabem d'aquesta importància. L'eina, aquesta eina que és el PUOSC... Estem molt contents que com a municipis sabem que des del Govern voleu tornar a injectar, doncs, aquest projecte que, si ho tenim clar, des del 2012 no era possible. Tots tenim clar que en els pressupostos municipals aquesta injecció de liquiditat serà i és molt benvinguda. I, a més a més, un any que sabem que els nostres pressupostos com a ajuntaments estan en una situació complicada, ja que se'ns han generat moltes noves necessitats degut a aquesta pandèmia, i sabem que això serà una bona injecció de diners. Perquè tots tenim clar que el PUOSC té, sobretot, dues finalitats. Primer: injectar recursos en el món local. I l'altra, també molt important: és una eina que ens ajuda al reequilibri territorial. Una línia de govern que té molt present sobretot en el projecte i en l'estratègia que teniu pensats amb el «País viu. A més a més, sabem que aquest any encara serà més important, el PUOSC, després del que ens hem trobat amb la proposta que ens fa el Govern espanyol, que després de moltes peticions, demandes, mocions, tot el món municipal en peu davant de l'Estat, que ens deixi en aquests moments tan greus fer servir els nostres diners, els diners dels nostres ciutadans i que els ajuntaments han fet molt bé la seva feina, ens trobem que ara se'ns els volen quedar. Sincerament, una decisió injusta i incomprensible. Per tot això, consellera, i davant d'aquest panorama, i sobretot agraint que el Govern estigui al costat del món local, com avança el tema del PUOSC i com repercutirà aquesta eina en el nostre país? I també, abans de que em contesti, voldria –ja que tinc ara possessió de paraula– donar tot el meu suport com a Junts per Catalunya a la nostra companya Laura Borràs, que avui altra vegada continua patint aquesta repressió que l'està perseguint. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre a la pregunta, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó.
Gràcies, president. President, diputada. Miri, des del Govern de Catalunya, i entenent, doncs, la realitat i la importància del món local, i enllaço amb la meva intervenció anterior, estem centrats en aquest moment en tot el que és la millora o l'acompanyament en la gestió d'aquesta crisi sanitària, i per això no només el Procicat Lleida i el Procicat metropolità, sinó que també avançant-nos en la realitat, doncs, estem constituint els Procicats arreu del territori per tal de que allà on es produeixi un brot ja tinguem aquest òrgan constituït i des del primer moment puguem treballar de la mà del món local. A partir d'aquí, doncs, una altra eina important, li deia, era la nostra voluntat de millorar la vida dels ciutadans i ciutadanes del nostre país, dels municipis, i, per tant, acompanyar-los també amb tot el que és la inversió per fer totes aquelles millores en els equipaments i infraestructures necessaris. I és per aquest motiu, doncs, que enguany vàrem poder tornar a recuperar aquesta eina de cooperació econòmica entre el Govern de la Generalitat i el món local: el PUOSC, no? Un PUOSC, que, certament, ja s'ha pogut fer la resolució enguany, aquest mes s'ha pogut signar la resolució provisional, un PUOSC que ens permetrà crear infraestructures i nous equipaments en els municipis del nostre país, que equilibra, com vostè deia, el territori, i que finança actuacions que de vegades seria difícil, doncs, de poder-les abordar, i també, com li deia, que incideix directament en la qualitat de vida de totes les persones. I, si m'ho permet, doncs, vostè demanava com està avançant això del PUOSC. Doncs miri, amb aquesta resolució li diré que, per exemple, a la Catalunya Central, eh? –començo per la seva zona–, s'han aprovat gairebé 36 milions d'euros per als seus municipis. O a la vegueria de Girona, amb una mica més de 50 milions d'euros, o a la de Barcelona, amb 20 milions i mig d'euros. I si anem cap a Lleida, doncs, ens trobem amb 48 milions d'euros, i a l'Alt Pirineu i Aran són gairebé 32 milions d'euros, que aniran cap a aquells territoris. I, finalment, al Camp de Tarragona, 24 milions i mig d'euros, i a les Terres de l'Ebre, 12 milions i mig. D'aquesta manera, nosaltres, amb aquesta eina..., i de la mà d'una eina també molt important, que és l'Estratègia de dinamització territorial «País viu, estem determinats per tal de poder generar oportunitats a través d'una relació bilateral, d'una relació estable i permanent amb el món local. Perquè, miri, mentre altres administracions, com el Govern de l'Estat espanyol, utilitzen els ajuntaments com si fossin el seu banc, en comptes de fer front a les demandes del món local quant a la utilització del seu superàvit i la derogació de la LRSAL, a la Generalitat de Catalunya treballem per ser un aliat del món local.
Gràcies, consellera. [[Pregunta sobre les proves d'accés a la universitat del 2020]] [[310-00367/12]] La següent pregunta és sobre les proves d'accés a la universitat del 2020, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Mònica Sales. Endavant.
Gràcies, president. Consellera, és evident que aquesta pandèmia que encara patim ha alterat completament el nostre dia a dia, i una de les afectacions que més ens ha preocupat i ens preocupa és com afectarà i afecta l'educació dels nostres infants i jóvens. En aquest sentit, era especialment rellevant tindre cura de l'impacte en els estudiants de segon de batxillerat, atès que és un curs que comporta el final d'una etapa de molts de nervis i estrès. Sense cap mena de dubte, les proves d'accés a la universitat, les PAU, són una cita que tots els i les estudiants de batxillerat tenen molt present pel que implica per al seu futur, i era imprescindible garantir que poguessen completar la seua formació i dur a terme la prova de la manera més normal possible. Tot just fa dues setmanes vam veure que aquestes proves finalment es van poder realitzar, malgrat fer-les en una època gens habitual com és el juliol i en unes condicions del tot inèdites. Cal dir que, pel que es va poder observar i escoltar de molts dels estudiants que van fer aquestes proves, les PAU es van desenvolupar d'una forma molt propera a la normalitat, i això cal agrair-ho, i així ho fem des d'aquest grup parlamentari en aquest Parlament..., el civisme i la responsabilitat de tot el col·lectiu d'estudiants per a adaptar-se a totes les mesures de seguretat. Però també cal agrair-ho a una faena de planificació i d'adaptació molt important del seu departament, del Consell Interuniversitari de Catalunya i de la Comissió Coordinadora de les PAU. Per tot plegat, consellera, des de Junts per Catalunya li agraïm el seu lideratge en aquests moments complexos i li demanem que ens exposi les mesures que ha pres el seu departament per garantir que les PAU es poguessen dur a terme, i també conèixer com s'ha modificat el procediment habitual per permetre la màxima normalitat possible en una situació tan atípica. En definitiva, consellera, voldríem saber quin balanç fa de les PAU, ateses aquestes circumstàncies excepcionals en què s'han hagut de celebrar. I, si m'ho permeten, feta la pregunta, també voldria sumar-me a aquesta mostra de suport feta per la diputada Erra a la nostra companya diputada Laura Borràs, una víctima més de la persecució per les idees polítiques. I cal que tinguem tots present que la repressió es pot vestir de moltes maneres, però que, porte el vestit que porte, és repressió. Ens ha de trobar units. No ho podem oblidar i no ens podem posar de perfil. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Maria Àngels Chacón. Endavant.
Gràcies, president; president, vicepresident, conseller, diputats, diputades. Diputada, efectivament, la realització de les proves d'accés a la universitat és sempre un repte, un repte de logística i d'organització que, a més, aquesta vegada venia incrementat pel fet que molts estudiants venien de mesos de confinament, pel fet que també les universitats havien patit aquests mesos de confinament. Vostè ho apuntava: des del lideratge del Consell Interuniversitari de Catalunya, el primer que vam tenir en compte va ser la claredat, molta claredat, en les informacions que donàvem. Primer en els dies: es van establir, en primer lloc, del 7 al 9 de juliol. Després es va estimar, per tal que els estudiants estiguessin el mínim temps possible en les aules, doncs, allargar-ho un dia més, en això, vam allargar-ho fins al 10 de juliol. I després també molta claredat en el contingut de les proves. Es va decidir no eliminar matèria, però sí flexibilitzar les assignatures optatives. Molta claredat també en tots els protocols a seguir, és a dir, en com es feien aquestes proves, preservant les distàncies de seguretat, també amb l'ús de mascaretes, que amb aprovació, amb permís del Procicat, el dia 7 de juliol es va acordar que els estudiants es podrien treure la mascareta mentre fessin l'examen un cop asseguts a la taula; tampoc presentar-s'hi, evidentment, si tenien símptomes, i, evidentment, tot el tema d'higiene de mans. Quin és el resultat, i del qual n'estem molt satisfets? Doncs hem tingut un rècord d'estudiants inscrits en aquestes proves, uns 39.900, un 15 per cent més que l'any anterior. També amb un increment de seus –des d'aquí, agrair al Departament d'Educació la seva col·laboració–, vam passar de vint seus a seixanta-tres, i també el nombre de tribunals, eh? Teníem 165 tribunals el 2019 i vam passar a 216 tribunals. Per tant, m'afegeixo als agraïments al Consell Interuniversitari, a la comissió organitzadora, als avaluadors, a tants avaluadors i coordinadors a Catalunya; també a tots els estudiants pel seu civisme, pel civisme demostrat fent, doncs, que aquestes proves, tot i estar en un context gairebé extraordinari..., van caracteritzar-se per aquesta normalitat i èxit en el seu resultat. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre els efectes de la crisi econòmica i social en les persones beneficiàries de prestacions]] [[310-00369/12]] La següent pregunta és sobre els efectes de la crisi econòmica i social en les persones beneficiàries de prestacions, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Jordi Albert. Endavant.
Bé, gràcies, president. President, consellers, conselleres, diputats, diputades. Conseller El Homrani, els ERTOs han estat una de les opcions que han utilitzat les empreses per tal de minimitzar els costos econòmics derivats del Covid-19, i també per evitar possibles tancaments definitius. Amb dades oficials de l'Observatori del Treball i Model Productiu, amb data de l'1 de juliol del 2020, a Catalunya s'havien presentat 98.137 ERTOs, que han afectat 727.159 treballadors i treballadores. Davant de la més que probable allau de sol·licituds que a ulls de tothom era evident que arribarien al SEPE per poder cobrar aquest atur temporal, hem vist i comprovat com el Servicio del Empleo Público Estatal no va adequar les seves estructures, no va contractar més efectius ni va habilitar més línies d'atenció. Aquest despropòsit de previsió i d'organització del SEPE està tenint unes conseqüències que són del tot previsibles. Malauradament, són del tot previsibles: treballadors i treballadores que no cobren des de que van ser inclosos en els ERTOs, treballadors i treballadores que, tot i haver sortit ja de l'ERTO, continuen cobrant, treballadors i treballadores que tenen fills a càrrec i que cobren molt menys del que els pertocava, treballadors i treballadores que estan cobrant una xifra simbòlica, treballadors i treballadores que fins i tot estan cobrant el doble del que els pertocava. Són molt pocs –molt pocs– els que no han patit cap tipus d'incidència. Per tant, davant de tota aquesta situació, els sindicats també han exposat i han denunciat la manca d'efectius al SEPE. Manca de plantilla, deficients equips informàtics i sistemes informàtics de les oficines, dades errònies enviades per empreses i gestories poden donar una explicació d'aquests fets. En deu anys la plantilla del SEPE s'ha reduït un 30 per cent, i dels que encara hi treballen, un 15 per cent tenen seixanta o més anys. Davant d'aquesta situació deplorable que pateixen milers de treballadors i treballadores, quina és la valoració de la seva conselleria? I quines accions han dut a terme durant el col·lapse i la inoperància del SEPE? Quina és, conseller, la situació actual d'aquestes treballadores i treballadors, segons la seva informació? Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani. Endavant.
Gràcies, president. President, vicepresident, diputades, diputats. Diputat, vostè ho ha explicat de forma clara. Hem tingut i estem tenint una situació molt i molt complexa per a centenars de milers de treballadors i treballadores d'aquest país. Una situació que pot ser comprensible en el primer moment, però que no és comprensible a aquestes alçades de juliol que es mantingui; situacions que estan donant incerteses, que estan generant tensions a les famílies i que estan generant una situació en la que tens un dret que no estàs podent exercir. I el que és més preocupant: no hi ha hagut transparència en les dades. Per molt que ara es digui que no hi ha cap problema, tots els diputats i diputades que estan en aquest Ple, tots els ciutadans i ciutadanes que ens escolten tenen o un familiar o un amic o un conegut que ha patit alguna de les situacions que vostè explicava: que no ha cobrat o que ho ha cobrat tard, que ha cobrat una quantia que no és la que li pertocava, que ha estat desafectat per un ERTO i ha cobrat nòmina i prestació, que no sap com haurà de retornar aquestes quanties i que no ha cobrat la quantia que li pertoca. I això encara es dona. I ho dic amb aquesta contundència, perquè tothom coneix alguna persona, familiar, amic, company, veí que li afecta aquesta situació. I aquesta manca de transparència és segurament el principal problema, perquè ho hem situat en més de deu ocasions. Tot el suport del SOC, per via de la directora del SOC, per via del meu secretari, jo directament amb la ministra, i no hi ha hagut voluntat de treballar conjuntament. I crec que, en aquest sentit, hem d'aprendre dels errors i no es pot donar aquesta situació i necessitem claredat de dades. Ho han situat els sindicats, ho han situat en molts àmbits tots els treballadors i treballadores, i necessitem fer un canvi en aquesta lectura. Perquè la frustració que té el SOC, que ha atès gairebé mig milió de trucades des de que es va iniciar la pandèmia, i que més del 50 per cent era sobre la prestació de l'atur, que no podien fer cap gestió, és lamentable. I per això ho diem, si no poden fer aquest suport en les polítiques passives, que ens les traspassin i ens n'encarreguem des del SOC directament. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre els recursos econòmics per a afrontar les conseqüències de la pandèmia]] [[310-00370/12]] La següent pregunta és sobre els recursos econòmics per afrontar les conseqüències de la pandèmia, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Marc Sanglas. Endavant.
Gràcies, president. Consellers, conselleres, honorable vicepresident. Ens trobem en un escenari de recessió econòmica fruit d'aquesta emergència sanitària que fa del tot necessari que les administracions injectin tots els recursos possibles, tots els recursos al seu abast per tal d'accelerar la recuperació econòmica i evitar d'entrar en una crisi estructural. En aquest sentit, existeix un ampli consens a nivell, diguem-ne, dels economistes i a nivell de diferents forces que la resposta a aquesta crisi no pot ser la mateixa que l'any 2008. Va ser una crisi que ens va portar a un escenari de contenció, i entenem que aquesta no és la sortida. En els darrers cinc anys, el conjunt de les entitats locals, els ajuntaments, diputacions, consells comarcals han aconseguit reduir l'escenari d'endeutament, han estalviat vora 3.000 milions d'euros, en el cas de les administracions catalanes. Són recursos que a partir, diguem-ne, de les diverses normes exigides pel Govern espanyol i gràcies a un bon element de gestió, els ajuntaments han tingut i han aconseguit estalviar. Ja fa temps que alguns alcaldes i alcaldesses han estat reclamant des de fa temps, perquè la situació econòmica així ho feia possible, que aquests recursos poguessin ser destinats a diverses polítiques. Els diversos governs espanyols han mantingut una postura de tancament. No han volgut que els ajuntaments disposessin d'aquests recursos. És més, els actuals partits que governen l'Estat espanyol van fer campanyes actives per fer possible aquesta situació. És veritat que fa alguns dies van plantejar algunes modificacions, i ara ens en presenten una altra; una altra que és del tot inassumible. Es tracta que els ajuntaments facin de banca de l'Estat, deixin els seus diners a canvi de poder disposar d'aquests recursos. I això, més que un ajut als ajuntaments, el que ens sembla és un exercici, diguem-ne, d'una certa coerció. Aquesta proposta, feta pel Govern espanyol, no compta ni amb el suport de l'Associació Catalana de Municipis, ni la Federació de Municipis, ni de la mateixa FEMP. Per tant, des d'aquest punt de vista, ens sembla que és una mala postura i el que exigim és l'alliberament dels recursos. El que voldríem saber, senyor vicepresident, és quines mesures creu que s'han d'aplicar als ajuntaments perquè puguin disposar de recursos per fer front a la pandèmia. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Moltes gràcies, president. Il·lustre diputat, l'impacte econòmic de la crisi provocada per la Covid-19 serà de gran abast. Serà d'un gran abast i necessita, precisament, com vostè deia, la major mobilització de recursos públics dels darrers anys. Al Govern de Catalunya hi estem plenament compromesos, i volem que també hi estiguin plenament compromeses i que tinguin els recursos per fer-ho totes les administracions catalanes, també els ajuntaments. Com vostè deia, hi ha 3.000 milions d'euros que en aquests moments són dels ajuntaments, que tenen en els bancs, però que no poden fer servir a causa de la regla de la despesa. El Govern espanyol, des de fa mesos, des del mes d'abril, al president i a mi ens diu que això ho arreglen, que podran disposar d'aquests recursos, els ajuntaments. Estem a finals de juliol i encara no s'ha solucionat. La proposta que s'ha conegut, vostè ho ha dit, és absolutament inassumible. Bàsicament, es resumeix en que els ajuntaments donin els seus diners, que són seus, dels seus ciutadans, a l'Estat, i l'Estat els anirà tornant i els anirà deixant de mica en mica perquè puguin fer mesures. No té cap mena de sentit. I va absolutament en la línia contrària dels esforços que tots plegats estem fent en els darrers dies i en les darreres setmanes per mobilitzar la major part de recursos. També hem de posar sobre la taula la necessitat de que el Govern de Catalunya pugui disposar d'un dèficit fins a l'1 per cent del PIB. Ho demana aquest Parlament, per majoria absoluta; aprovat. Ho demanen els sindicats de Catalunya. Ho demanen les patronals de Catalunya. Ho demanen també molts altres governs. És absolutament necessari. No només per cobrir encara la part que faltarà per cobrir de l'impacte pressupostari en els pressupostos d'enguany, sinó també per mobilitzar recursos per a la reconstrucció econòmica i social. Vindrà una tardor complexa, difícil. Un país que fa de la temporada turística un element important de l'estacionalitat de la seva economia, amb la complexitat que hi ha aquest any, doncs, tindrem una tardor difícil i, per tant, necessitarem mobilitzar tots els recursos. I és incomprensible que encara ara no s'hagi fixat aquest topall mínim de l'1 per cent. Nosaltres hem fet la feina, i coincidim precisament amb l'acord que va haver-hi, que és un pas endavant; probablement, ens hagués agradat que fos més ambiciós, però hem de constatar que és un pas endavant històric del Fons de Reactivació europeu. El Govern de Catalunya ha fet la feina, ha preparat tota una sèrie de projectes per mobilitzar fins a 31.000 milions d'euros, que precisament són els recursos que també volem mobilitzar d'aquests fons europeus, i que Catalunya també ha de gestionar.
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al Govern sobre l'actuació del Departament d'Interior per a protegir els drets dels ciutadans a l'ús i el gaudi pacífics de llur residència]] [[310-00372/12]] Passem a la següent pregunta, que és sobre l'actuació del Departament d'Interior per protegir els drets dels ciutadans a l'ús i el gaudi pacífics de llur residència, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jean Castel. Endavant.
[[L'orador comença a parlar sense fer ús del micròfon, motiu pel qual no n'han quedat enregistrats els primers mots.]] ...la ocupación agrede vilmente a la propiedad y a la intimidad, lacra que sufren muchos ciudadanos diariamente en Cataluña, donde ven vulnerados de forma sistemática sus derechos. ¿Qué medidas preventivas de seguridad, vigilancia y control se están llevando a cabo desde su departamento para proteger a estos ciudadanos? ¿Y cuáles son las líneas que desde su departamento se están estudiando para contrarrestar tan grave situación? Gracias.
Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Buch. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia, diputades, diputats. Em preguntes sobre quines línies. Des de l'any 2012 el Cos de Mossos d'Esquadra té dissenyat un pla operatiu específic, que és el Pla operatiu específic d'habitatge, en el qual es vetlla per la protecció de residències habituals, temporals i esporàdiques. Hi han estratègies comunes del mateix Cos de Mossos amb les policies locals des de la vessant, diguem-ne, policial, però també hi ha una vessant assistencial que es treballa amb ajuntaments, amb diferents departaments de la Generalitat, com per exemple el de Treball i Benestar Social, amb l'Agència Catalana de l'Habitatge, amb associacions de veïns, i també, fins i tot, ara per la Covid, amb el Departament de Salut.
Gràcies, conseller. Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Mire, los datos no indican mejora, sino un notable y continuado aumento de casos. Ciudadanos ha estado, está y estará siempre al lado de las personas que la ocupación y su desprotección las conviertan en víctimas invisibles. Personas que se encuentran forzadas a vivir situaciones como que han ocupado su casa, su intimidad y, en muchos casos, los recuerdos de toda una vida. Des de Ciudadanos hemos presentado iniciativas en muchas ocasiones –usted lo recordará–, y ¿qué ha hecho usted, conseller? Mire, ¿qué operativos se están llevando a cabo desde su departamento? ¿O qué decisiones ha tomado para frenar la ocupación y protegernos? Tenemos la obligación moral e institucional de legislar para proteger a los ciudadanos y a las personas que se encuentran en esta situación. ¿Cómo ustedes están protegiendo a las familias, conseller? Mire, debemos acabar con delincuentes y bandas organizadas que se aprovechan diariamente de ellas. Desamparo provocado, por un lado, por las lagunas de nuestro sistema judicial, sí, pero también por la falta de preventivos en el control, protección y seguridad, que le quiero recordar cuelgan de su departamento. En muchos casos con extorsiones tales como pedirte dinero para devolverte tu hogar o ver convertidas nuestras viviendas en plantaciones de marihuana, narcopisos, almacenes del top manta o convertida, nuestra intimidad, en prostíbulo de banda organizada. También es su responsabilidad. Asúmala o dimita, conseller. Otros somos capaces de convertirlo en trabajo y legislación, tomando las medidas y decisiones oportunas que garanticen derechos y velen por la seguridad de todos nosotros. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Gràcies, president. Vostès són els de la doble moral, doble cara, eh?, els que tenen un discurs aquí i un discurs diferent allà. Però, de vegades, o sovint, són diametralment oposats, els discursos que fan o les accions que emprenen. Jo no puc entrar, amb un minut i mig que em queda de la pregunta, en un debat sobre les ocupacions, perquè jo crec que dona molt per parlar sobre les ocupacions, la realitat, diferents tipus d'ocupacions que existeixen i deixen d'existir. Per tant, si vol m'emplaço a vostè a tenir un debat més profund i parlar sobre les ocupacions. Però el que sí que és cert és que vostè sap de sobres que aquest Parlament no pot legislar sobre el dret a l'habitatge i sobre les ocupacions. Ho sap perfectament. Sap perfectament que això és una llei que depèn del Congrés de Diputats. I, aquí, vostè a carregar contra la policia, carregar contra el Govern de la Generalitat, a carregar contra el Departament d'Interior. Però, a Madrid, per canviar la llei no fan res. Aquesta és la doble moral. Aquesta és la doble cara. Vostès a criticar el missatger, però no canvien el missatge. Per molt de criticar la policia, no canviaran les ocupacions. Canviaran quan canviï la llei. Per tant, si vol fer efectiu tot això que vostè ha explicat –que, lícitament, ho pot dir, i que jo em proposo a vostè a debatre-ho quan vostè vulgui–, si vol fer alguna cosa, canviï-ho a Madrid. I, si no, ja li vaig dir al seu company, diputat Alonso, que veient que era una llei que durant molts anys ha portat moltes queixes, moltes protestes, perquè s'ha d'arreglar i Espanya no ho arregla, doncs, miri, sumi's a la bancada dels independentistes, demanen la independència i fem una llei com déu mana.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre les amenaces digitals a la privacitat dels ciutadans]] [[310-00373/12]] La següent pregunta és sobre les amenaces digitals a la privacitat dels ciutadans, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Dimas Gragera.
Gràcies, president. Bon dia, conseller. ¿Qué opina usted sobre los presuntos casos de espionaje relacionados con este Parlament?
Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, el senyor Jordi Puigneró. Endavant.
Sí; gràcies, president. Diputat, jo crec que s'equivoca de persona a fer-li la pregunta. L'hi hauria de fer al senyor Iceta o a la senyora Jéssica Albiach, perquè, si no..., les notícies que han sortit aquests dies als diaris el que diuen és que els espiats som nosaltres, eh? [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Tenga bien claro que sabemos a quién preguntamos. A nosotros nos inquieta y nos preocupa la situación y queremos que se investigue, pero no podemos descartar ninguna hipótesis. Nos preocupa como nos preocupaban las informaciones que aseguraban que a constitucionalistas se les espiaba en Cataluña. Nos preocupa como nos preocupa que el exdirector del Cesicat esté pendiente de un juicio por espionaje. Nos desconcierta también que usted se reconociese haber sido ciberatacado –dando, por cierto, versiones bastante contradictorias de la experiencia–, y nos extraña que usted, que siempre se pone la capa de ciberhéroe, no alertase de esa amenaza al resto de diputados. Imagino que usted, por lo menos, lo habrá denunciado ante los Mossos d'Esquadra. El tema exige investigación y hay varias hipótesis abiertas, pero exige también cautela. Vimos cómo el señor Torrent no tardaba en acusar, como hacen siempre, al Gobierno de España sobre su situación. Algo que no nos sorprende, como les he dicho, porque el sospechoso habitual para el separatismo siempre es el Gobierno de España. En concreto, acusaba al CNI. Deberían, por cierto, ustedes saber y conocer que el CNI solo actúa bajo mandato judicial y en situaciones que suponen una amenaza para la seguridad nacional. El asunto está abierto, efectivamente, y desde Ciudadanos no vamos a confirmar ni a desmentir ninguna sospecha. Pero ante tanta especulación, nosotros tenemos una certeza: ustedes gastan 15 millones de euros anuales en una agencia de ciberseguridad sin control judicial y sin ninguna competencia. Si a pesar de ese despilfarro, hubiesen espiado a la segunda autoridad de Cataluña, que además es su socio de gobierno y su rival político, con una simple app y esto no hubiese sido detectado por la Agencia de Ciberseguridad, la lógica nos dice que una de dos: o han sido ustedes, o lo sabían o lo han consentido, o que esta agencia de ciberseguridad no sirve absolutamente para nada y no protege a nadie. En ambos casos convendrán, como mantiene Ciudadanos, que hay que cerrar esta agencia, de la que no nos fiamos, que es un pozo de despilfarro del dinero de los catalanes y que no sirve absolutamente para nada. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Gràcies, diputat. Escolti, el Govern de Catalunya treballa des de fa anys per garantir la ciberseguretat en aquest país, i ho hem demostrat portant a aquest Parlament l'aprovació d'una llei de creació d'una agència –per cert, votada per tothom menys per vostès, eh? Per tant, una agència, doncs, que va sortir fruit del consens d'aquest Parlament amb l'impuls que li vam donar des del Govern. Però és que és més: vostès ara també volen retallar el pressupost de polítiques digitals, volen retallar tot el pressupost –ho va dir el seu portaveu, el senyor Carlos Carrizosa, en una intervenció aquí al Parlament– d'aquesta conselleria, volen retallar els recursos destinats precisament a ciberprotegir no només els ciutadans, ciberprotegir les institucions, ciberprotegir també les empreses d'aquest país, i nosaltres això no els hi permetrem. De fet, ja li anuncio –que el portarem a Govern properament– un nou programa de reforç de les mesures de ciberseguretat dels càrrecs de la Generalitat, vistes les notícies que han aparegut darrerament en determinats mitjans de ciberatacs, ciberespionatge suposadament produïts o fets, en aquest cas, des d'algunes instàncies de l'Estat. I dic «suposadament perquè, evidentment, instem a una investigació i esperem que el seu grup a Madrid faci tot el que s'ha de fer per arribar fins al fons de la qüestió, perquè no es pot permetre que en aquest país el president del Parlament i d'altres autoritats siguin espiades, siguin intervinguts, els seus telèfons mòbils, com creiem que està passant. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre els motius que han impedit de facilitar l'accés a la informació sobre el viatge del conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència del 13 al 18 de juliol de 2019]] [[320-01635/12]] La següent pregunta és sobre els motius que han impedit de facilitar l'accés a la informació sobre el viatge del conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència del 13 al 18 de juliol de 2019. Formula la pregunta, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Susana Beltrán.
Gràcies. Conseller, quina és la seva opinió, quina opinió li mereix que un òrgan independent de transparència hagi considerat reiterades vegades que s'ha vulnerat el meu dret d'accés a la informació?
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Bernat Solé. Endavant.
Sí; molt bon dia. Gràcies, president. Diputada, la meva opinió és que en tot moment el Govern ha respectat el dret a l'accés a la informació, i que se li ha donat la resposta que vostè ens va demanar a la seva pregunta.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Conseller, digui el que digui, el cas és que en el moment en què un òrgan de transparència independent considera que s'ha vulnerat el meu dret d'accés a la informació, és que quelcom greu passa, perquè és un dret imprescindible per poder controlar el Govern. Vostès saben que aproximadament en tres setmanes vostès han d'entregar la informació, però sovint aquestes tres setmanes són molt més, perquè, o l'entreguen de forma parcial, o senzillament entreguen el que vostès volen, però no el que la diputada, en aquest cas, està demanant, amb la qual cosa ens podem passar en més d'un any, quan ja ningú se'n recorda. Això en els millors dels casos, però en els pitjors dels casos, malgrat que vostès estan obligats a entregar aquesta informació, senzillament no l'entreguen. I això ja l'hi han dit reiterades vegades en el cas que ens ocupa, que remetre al portal de transparència no garanteix el dret d'accés d'informació d'una diputada del Parlament de Catalunya. I això és greu, perquè desemparar una diputada del Parlament de Catalunya és desemparar els catalans, és mentir els catalans, i de les mentides vostès ja ni dissimulen. També li vaig preguntar si els delegats del Govern a l'exterior havien fet viatges després de novembre de 2019, i vostès em van contestar que no. I al cap de pocs dies em trobo que al gener de 2020 tots els delegats del Govern a l'exterior havien viatjat a Brussel·les en un acte que, per cert, va costar bastant a l'erari públic. Això no és mentir, conseller? No li sembla que això és greu? Miri, conseller, crec que és el moment de que deixin, i més la seva conselleria de Transparència, de practicar l'obscurantisme polític, la confusió, les mentides... Els catalans volen saber la realitat del que estan fent, no el que s'inventen, no el que manipulen. I, des de Ciutadans, nosaltres seguirem treballant perquè vostès diguin la veritat davant dels catalans. I compte, perquè nosaltres no ens cansem. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula de nou el conseller.
Molt bé, diputada. Si m'ho permet, deixi'm fer una mica d'històric. Vostès el 17 de juliol de 2019 ens demanen informació sobre un viatge que encara no havia acabat. Un fet insòlit. Generalment, els viatges s'acaben i després es demana la informació, si es considera oportú. El mes de setembre de 2019 tota la informació del viatge en referència a destinació, comitiva, agència i detall de les despeses estava publicat al portal de transparència. Precisament, no perquè vostès ho demanin, sinó perquè tota la ciutadania té dret a accedir a aquesta informació a través dels criteris de transparència, i també a través dels criteris de publicitat activa. De fet, hem reduït el temps de validació de les despeses per garantir que en menys d'un mes tota la informació estigui penjada al portal de transparència. Per tant, a vostès se'ls va remetre al portal de transparència, que és el lloc on tota la ciutadania té dret a accés a aquesta informació. Amb això vostè no va quedar satisfeta. Ens va fer un requeriment, ens va fer un escrit d'empara a l'òrgan de garanties, un escrit a la Mesa –també un fet insòlit–, una pregunta oral al Ple, i també una filtració a una de les institucions més importants de l'Estat com és Crónica Global. Jo intentaré tornar-l'hi a explicar. Per un criteri administratiu i per un criteri de contenció pressupostària, nosaltres, el departament, el Govern de la Generalitat, quan en un viatge hi ha una parada, que era el cas..., el conseller Bosch va viatjar a Estats Units i va fer una parada a Londres. En aquests casos, no es consideren dos viatges. No té cap mena de sentit que el conseller Bosch hagi anat a Londres, torni a Barcelona, se'n vagi a Estats Units i torni a Barcelona, per tant, es considera un únic viatge. Per tant, el fraccionament, en aquest cas, és impossible. I això és el que està penjat al portal de transparència, i és la resposta que li hem donat en tots moments. I, si això no li sembla bé, jo la convido a visitar-nos al departament, al Departament d'Acció Exterior, i la convidarem a explicar-li com es viatja, com es navega a través del portal de transparència, que és el que fan tots els ciutadans d'aquest país per saber tota la informació respecte a l'acció de govern. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre els resultats de la limitació dels preus del lloguer per llei als llocs d'Europa en què s'ha aplicat]] [[317-00215/12]] Passem ara a les preguntes al president de la Generalitat, i la primera la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidente. ¿Conoce los resultados de la limitación del precio del alquiler por ley en los lugares de Europa donde se ha aplicado? Gracias.
Per respondre a la pregunta, té la paraula el president de la Generalitat.
Bon dia a tothom. Bon dia, senyor diputat. M'haurà d'excusar, però jo volia dir tres coses abans de contestar-lo, perquè passen coses, al nostre país. Primera, avui es jutja una dona honorable, una dona valenta, una dona que s'estima la cultura i la llengua del país i una treballadora infatigable per la república catalana. Avui es jutja una persona a qui el president del Consell del Poder Judicial, el màxim òrgan judicial espanyol, diu que és del «desafío independentista. És impossible que Laura Borràs tingui un judici just, i avui més que mai vull que sàpiga que som al seu costat, amb tota la força i tot el coratge, Laura. [[Alguns aplaudiments.]] No només això. Ahir dos membres del CDRs van declarar a l'Audiència Nacional per l'operació Judes, una operació que, com tots sabem a hores d'ara, senzillament volia fer por, traslladar por, al món independentista. A l'Audiència Nacional. I, en tercer lloc –i, en tercer lloc–, avui continua un judici contra els membres anteriors d'aquesta Mesa del Parlament, que per a uns és motiu d'una gran tristesa i per a altres hauria de ser motiu d'una gran vergonya. Tristesa per a tots els que pensem que en aquest Parlament es ve a parlar, es ve a debatre del que faci falta i es vota el que aquest Parlament, seu de la sobirania dels catalans, decideix votar. I, per tant, al seu costat, sempre al costat de la democràcia i els que defensen la democràcia. I vergonya per a tots aquells que emparen la repressió contra companys vostres, companys de legislatura que van estar aquí fent el que havien de fer, que era el seu deure, era el seu deure com a membres del Parlament. Em fa autèntica vergonya que empareu aquest judici, que li doneu cobertura o que us poseu de perfil. És un dia trist per a uns, és un dia de vergonya per als altres, però també és un dia d'esperança, perquè som aquí, perquè continuem i perquè continuarem lluitant per la independència i per la república catalana. [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el diputat... Sí, senyor Rodríguez, per què em demana la paraula?
[[L'orador comença a parlar sense fer ús del micròfon, motiu pel qual no n'han quedat enregistrats els primers mots.]] ...president, i per demanar la seva empara, perquè, escolti'm, tenim..., el nostre subgrup parlamentari té una pregunta al president cada mes, una cada mes, i quan se li formula una pregunta al president no pot utilitzar dos minuts, dels dos minuts i mig, per parlar del seu llibre. Ens sentim en una situació de desempara terrible, i el president és el que hauria d'ordenar el debat i requerir al president que retorni a la qüestió que li ha estat plantejada. Per tant, li demanaria, president, que tornéssim a començar, que no es doni per vàlida aquesta intervenció del president com a resposta a una pregunta que se li ha formulat, perquè no ha respost cap pregunta, sinó que ha explicat allò que ell venia a explicar, però ens quedem en una situació de desempara total. I, per tant, president, li demano la seva intervenció i corregir aquesta situació.
Diputat, saben perfectament que no intervenim quan la resta de diputats, sigui el president de la Generalitat o sigui qualsevol diputat, fan comentaris aprofitant el seu torn d'intervenció, com s'ha fet abans per altres diputats. Per tant, seguim amb... [[Veus de fons. Pausa.]] Diputat, hi insisteixo, té la paraula el senyor Fernández, i el president té temps per respondre la pregunta que formuli ara el diputat, i, en qualsevol cas, seré generós en l'ús del temps després del president i, per tant, serà més llarg. Diputat, quan vulgui. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]] Sí, diputat, per què em demana la paraula?
También lo mismo, por una cuestión de orden, y para pedir que el presidente ampare a los diputados de esta cámara. No es posible que el presidente de la Generalitat aproveche el turno de las respuestas a los diputados para hablar de su libro, y mucho menos que ataque a otros grupos parlamentarios de esta cámara por la posición que sostienen de defensa de la democracia, por el atropello que sufrió este Parlamento por los miembros de la Mesa los días 6 y 7 de septiembre de 2017. Solo faltaría…
Molt bé, gràcies, diputat.
…que aquellas personas que han incurrido en desobediencia…
Diputat...
…al Tribunal Constitucional tengan el amparo del presidente…
Una cosa és una qüestió d'ordre i l'altra...
…en el turno de preguntas de un diputado.
Gràcies, diputat, ja no té la paraula. [[Alguns aplaudiments.]] Diputat senyor Alejandro Fernández, quan vulgui.
Gracias. Hace ocho años iniciaron ustedes un proceso en el que, a falta de mayoría para aprobar las leyes de transitoriedad, necesitaban a la CUP. El problema es que ocho años después la independencia no les llega, pero la CUP se queda, o al menos una parte sustancial de su agenda. Hoy asistimos en Cataluña a una presión fiscal desbocada, a un ataque sin precedentes a la educación concertada, a una legislación sobre okupas que los incentiva, prácticamente, y ahora se sacan de la manga que quieren aprobar la limitación por ley del precio de alquiler. Como cualquier proposición de inspiración marxista, está cargada de buenas intenciones, lo de limitar el precio de alquiler, quién no desea bajar el precio del alquiler. El problema es que los resultados acaban siendo siempre exactamente los contrarios de los que preconiza la medida. Tuvo a bien reconocerlo incluso Nadia Calviño, la ministra, el mes de febrero, cuando aludía al informe de experiencia internacional del Banco de España que señalaba que en las ciudades europeas donde se había limitado el precio del alquiler –oh, sorpresa– el precio no bajaba, resulta que subía. ¿Y por qué ocurre eso? Pues es muy sencillo. Si tú obligas al propietario a un precio determinado, y encima le dejas desprotegido ante los okupas, pues decide poner a la venta el piso, no lo alquila, con lo cual se reduce el parque de alquiler disponible y se acaba desviando la inversión hacia vivienda destinada a la venta en lugar del alquiler. Como decía hace un momento, el resultado acaba siendo exactamente el contrario del que se buscaba. Evidentemente, la Administración pública tiene la obligación de garantizar el derecho a la vivienda, pero jamás pisoteando un derecho fundamental como la propiedad. Tampoco sacando vivienda social a precios desorbitados –que, de social, no tienen absolutamente nada– mientras a los propietarios les impone un precio absolutamente imposible. Precisamente por ello, le anuncio que nosotros vamos a defender a los propietarios catalanes, voten a quien voten, porque en su inmensa mayoría, el 93 por ciento, no son precisamente millonarios; son familias humildes que, después de décadas de trabajo, han destinado sus ahorros a la vivienda, y no tienen por qué vivir el calvario de que se la ocupen o ver pisoteados sistemáticamente sus derechos, que es lo que están haciendo ustedes con su política de vivienda en estos últimos años. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. Té la paraula de nou el president de la Generalitat. Quan vulgui.
Sí, senyor diputat. Sobre aquest tema, miri, jo penso que..., sempre ho he dit, aquests mesos ens havien d'haver produït a tots una profunda reflexió personal sobre si el món d'ahir, el món d'abans de la Covid, era un món sostenible; si, tal com vivíem abans, és una manera de poder seguir tirant endavant amb les nostres vides d'una manera justa i equilibrada. Jo penso que..., jo esperava de nosaltres aquesta reflexió, jo esperava de nosaltres que realment arribéssim a la conclusió que han de canviar els valors d'aquesta societat, d'una societat que volem molt més justa, molt més equilibrada, i que, per tant, mesures com la delimitació dels preus dels lloguers van en aquesta direcció. Per tant, jo..., em sembla molt bé que vostè recorri a aquestes decisions, però jo, en canvi, acceptaré les mesures que el Parlament decideixi...
Gràcies, president.
...com no pot ser d'una altra manera.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la gestió de la crisi sanitària]] [[317-00218/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Jéssica Albiach. Endavant.
Sí; gràcies, president, i bon dia a totes i a tots. President, què creu que li diria el president Torra del març al Govern Torra-Aragonès del juliol sobre la seua gestió de la crisi sanitària? Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Li diria el mateix, perquè és que continua fent el mateix –continua fent el mateix–, és a dir: responsabilitat, li diria «executivitat, li diria «anticipació i li diria «transparència. Aquestes són les maneres en les que nosaltres hem enfocat des del primer moment la pandèmia –des del primer moment.
Per repreguntar, té la paraula de nou la diputada. Endavant.
Sí; gràcies, president. Ara fa poc més d'un mes que vostès tenen la competència exclusiva en la gestió de la crisi sanitària, i en aquestes setmanes ens hem convertit en el territori de l'Estat que té més casos de Covid. I som conscients de l'enorme complexitat, però potser vostè, a aquests ingredients que ha dit, podria afegir «humilitat, perquè també seria just que vostès reconeguin que es van equivocar saltant-se la fase tres en només vint-i-quatre hores per anar de cap a la nova normalitat, i més quan la xarxa de vigilància per contindre el virus no estava suficientment ni preparada ni musculada. Una xarxa que té tres potes. La primera, la primària, l'atenció primària. Ara mateix hi ha a Catalunya quatre-cents consultoris i CAPs tancats, cosa que és del tot incomprensible. La segona, un sistema informàtic robust, quan vostès són conscients que està fallant la gestió de la informació. I la tercera són els rastrejadors; en tenim menys que Mallorca, en tenim set vegades menys que el País Valencià, i ahir coneixíem que hi ha alguns municipis que ja estan contractant ells mateixos els seus propis rastrejadors perquè vostès no estan fent la feina. President, al març no sabíem a què ens enfrontàvem, però ara sí, i sabem que havíem d'anticipar-nos-hi i que havíem de ser previsors, i vostès no ho han fet. Jo crec que vostè tenia moltes idees, molts consells, moltes propostes per al Govern central, però ara que són vostès els que estan directament gestionant en exclusiva aquesta crisi sanitària, doncs, estem veient com estan naufragant. I després d'escoltar el 1.714.000 mascaretes del senyor Buch; el «de Madrid al cielo, de la senyora Ponsatí; «en una Catalunya independent tindríem menys morts, de la senyora Budó, doncs ara vostès estan fracassant. I a mi em preocupa profundament aquest fracàs, perquè aquest fracàs és, senzillament, angoixa, incertesa i por i patiment per a la ciutadania, perquè no alcem el cap de la crisi sanitària i, a més, ens podem encara ensorrar més en la crisi social i econòmica. Així que, president, jo, si us plau, li demane que faça la seua feina, que és buscar solucions. Aquesta vegada no li pot tirar les culpes ni al Govern central ni a la ciutadania ni al món municipal, que està demostrant una absoluta lleialtat, de tots els colors polítics –i aquí també vull ser molt justa: de tots els colors polítics. Vostès són l'autoritat sanitària competent, així que li demane que escolten els experts, que facen la seua feina, que òbriguen els CAPs, que reforcen l'atenció primària, que treballen amb humilitat i que accepten l'ajuda, perquè aquí estem –i torno a insistir-hi, ho vaig dir ahir i ho diré les vegades que calgui– per col·laborar, per sumar i per ajudar. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies. Jo de vostè seria una mica més prudent a l'hora de jutjar els governs d'altri. Jo només voldria recordar que el Govern en el que vostès participen, el Govern del PSOE-Podemos de Madrid, ha portat Espanya a liderar els rànquings de la pitjor gestió de la crisi a tot arreu, i això és conegut a tot el món. Aquest Govern s'hi ha anticipat sempre. S'hi va anticipar demanant el confinament total, o no?; s'hi va anticipar demanant el salari mínim, o no?; s'hi va anticipar demanant l'ús de mascaretes, o no? Qui és el que no utilitza les mascaretes en aquests moments? Dues comunitats autònomes de tot l'Estat. Vam ser els primers en demanar-ho. A vostè li sembla que això és una cursa de retrets? Això li sembla que és una cursa de retrets, el combat contra l'epidèmia, o és una proposta de solucions? Per tant, jo el que espero dels grups és una crítica constructiva. Totes les crítiques [[veus de fons]] –perdoni, parlo jo– que jo vaig fer al Govern central sempre anaven acompanyades de propostes constructives, totes –sempre, sempre. Mai va ser una crítica per criticar. I quan s'han hagut de canviar, les coses s'han canviat, en aquest país. Es van canviar amb les residències, s'ha canviat també aquesta setmana passada. Perquè jo l'hi vaig demanar a la consellera de Salut, que havíem de canviar tot el tema dels rastrejadors, el tema dels PCRs, que calia nomenar un secretari de Salut Pública –vaig suggerir el nom del senyor Argimon. Per tant, hem fet els canvis que calien. I fem les autocrítiques que calen, també, per exemple, amb la informació –això l'hi reconec. No hem sabut informar bé, però no hem sabut informar bé no en el moment de decretar el tancament de Lleida o de les mesures que es prenen, abans; perquè els municipis han de saber abans, molt abans, quina és l'evolució dels seus municipis, de la tendència de la seva epidèmia, i durant l'epidèmia, i després de l'epidèmia. Per això hem creat, també, consells assessors del Procicat arreu del territori, perquè la informació flueixi, perquè és una de les claus importantíssimes. Els alcaldes, les alcaldesses sabeu que necessiteu saber ja molt abans què pot passar en els vostres municipis, i, per tant, en això hi insistirem moltíssim. I vull agrair a tots els alcaldes i alcaldesses d'aquest país que estiguin al capdavant. Realment fan tots una labor encomiable i els hi vull agrair públicament. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, president. Ha acabat el seu temps. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la valoració de la situació actual amb relació a la pandèmia de la Covid-19 i les propostes del Govern per a sortir-ne]] [[317-00217/12]] La pregunta següent la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta. Endavant.
Gràcies, president. Molt honorable president de la Generalitat, tot i les moltes diferències que ens separen, hi ha una prioritat que ens uneix, que és la lluita contra la pandèmia i els seus efectes. I des d'aquest punt de vista vull anunciar, en nom del meu grup, i reiterar el nostre suport al Govern amb la seva tasca per lluitar-hi. Certament, els rebrots que estem patint ens preocupen, i molt, i per això li preguntem, president, sobre com valora la situació actual, com creu que hem arribat fins aquí i què ens proposa el Govern per sortir-ne al més ràpidament possible.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Doncs com he comunicat... Perdó, eh? Bon dia a tothom. Bon dia, diputat. Com he comunicat cada vegada que n'he tingut l'ocasió, la situació és preocupant a grans zones del país, en aquests moments més del 50 per cent de la població pateix algun tipus de restricció. És preocupant com era al març? No, no és preocupant com estàvem al març. Per què? Perquè la situació és diferent. A 1 de juliol teníem quaranta-nou persones als llits d'UCI Covid. Ahir, a data d'ahir, hi teníem cinquanta-sis persones, és a dir, set persones més. És a dir, des d'un punt de vista hospitalari no hi ha l'estrès hospitalari que podíem haver tingut el mes de març, però tota la cautela, tota la cautela, eh? En absolut no hem de donar-li cap punt positiu, a aquest fet. Recordem que havíem arribat a tenir 1.500 persones en llits Covid. Per tant, la situació és una altra, això és cert, però ara la situació és preocupant, perquè ara podem estar parlant de pacients, doncs, més joves, d'una càrrega viral menor, de que sabem quan arriben als hospitals, com tractar-los, etcètera. Però això..., permeti'm que també li digui que després de les mesures que s'han pres aquesta última setmana, de triplicar el nombre de rastrejadors, de triplicar el nombre de PCRs, i arribant fins als vint mil PCRs, de tenir un secretari de Salut Pública... Em sembla que sabrem encarar com, els propers mesos, que hem de conviure amb aquest virus, que hem de conviure-hi, com podrem trobar totes aquestes solucions.
Per repreguntar, té la paraula el diputat. Endavant.
Gràcies, president. Nosaltres la veritat és que creiem que els noranta-nou dies de l'estat d'alarma haurien d'haver servit per preparar-se millor per a aquesta situació, per a la desescalada i el control posterior de la pandèmia. Dona la impressió que el seu Govern va estar més amatent a donar consells al Govern d'Espanya que a preparar-se per a les seves responsabilitats quan acabés l'estat d'alarma. I, en aquest sentit, i s'ha dit aquí també, creiem que el fet que la fase tres durés vint-i-quatre hores va ser un greu error. Tampoc hem entès per què s'ha trigat quaranta-sis dies a nomenar un secretari de Salut Pública, a qui desitgem el màxim encert. Creiem que els dispositius de detecció precoç de nous casos de rastreig de contactes i de quarantena de les persones infectades no han funcionat prou bé. Els brots del Segrià, de Lleida, de Barcelona i la seva àrea metropolitana i d'altres indrets creiem que ho han posat de manifest, i des d'aquest punt de vista creiem, president, que anem tard. Creiem que no comptem encara amb prou rastrejadors. És veritat que els experts han demanat doblar el nombre que en tenim, però, en tot cas, volem donar la benvinguda als nous cinc-cents que va comprometre el nou secretari de Salut, a qui demanem també un enfortiment del sistema d'atenció primària, perquè és a la primera línia on es pot ajudar més al control inicial d'aquests brots. Nosaltres creiem que les mesures que ha pres el Govern, a les que donem suport, haurien d'haver estat potser més precises i atacant els brots reals, més específiques. Algunes activitats culturals i esportives estan mantenint prou bé els mecanismes de protecció, de precaució, i, en canvi, probablement, algunes aglomeracions nocturnes que congreguen molta gent sense possibilitat real de garantir les mesures de protecció haurien de ser realment prohibides i evitades. Per assegurar que les mesures que es prenen siguin al màxim d'efectives, més col·laboració...
Gràcies, diputat.
...amb els ajuntaments, més informació i més atenció... [[El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, diputat. Bé, li agraeixo les propostes que vostè fa, com li agraeixo també al ministre Illa que hagi anat donant suport a totes les mesures que ha pres el Govern de Catalunya. És cert que hi han punts a millorar, i jo ja l'hi he dit, penso que les mesures que vam prendre la setmana passada, doncs, van en aquesta direcció, però si podem prendre les mesures de la setmana passada és perquè no ens hem aturat mai –mai. Semblava ara, per les seves paraules, que durant l'estat d'alarma nosaltres haguéssim estat de braços plegats, no? I aquest Govern no ha parat de governar en cada moment, tot i que se'ns havien tret les competències. Els que gestionàvem aquí els hospitals i l'atenció primària érem nosaltres. I totalment d'acord amb escoltar els alcaldes, totalment d'acord. Jo m'he reunit amb tots els alcaldes de la Noguera, amb tots els alcaldes del Segrià, amb tots els alcaldes metropolitans, amb l'alcaldessa de Figueres i Vilafant. Allà on calgui fer qualsevol actuació, allà saben que compten...
President, ha acabat el seu temps.
...amb el suport i l'acompanyament del Govern de la Generalitat.
Gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre l'estratègia conjunta de l'independentisme i l'aprovació del Pla de reactivació econòmica i protecció social]] [[317-00220/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Sergi Sabrià. Endavant.
Conselleres, consellers, diputats, diputades. Ahir, conjuntament amb el vicepresident del Govern, vam presentar el Pla de reactivació per fer front a la crisi econòmica i social derivada de la Covid-19. Un pla molt ambiciós: 30.000 milions que suposen la mobilització de recursos més important de la història contemporània de Catalunya; 30.000 milions que no busquen tornar on érem, sinó transformar el país i posar els fonaments per aconseguir una societat millor, més justa, més neta, més lliure i més pròspera per a tothom. Un treball que s'ha fet en paral·lel a la lluita diària contra el virus i contra els rebrots, contra aquests rebrots que hi ha al nostre país, i que gràcies a l'actuació ràpida del Govern comencen a apuntar a estabilització. Hem d'assumir aquesta crisi dramàtica també com quelcom que ens ha de fer obrir els ulls, que ens ha d'obligar a transitar cap a una Catalunya millor, i que alhora ens referma en l'objectiu irrenunciable de posar les bases a la futura república catalana. Cal enfortir l'estat del benestar, el sector públic, i posar les persones al centre, molt diferent a les receptes que s'havien aplicat anteriorment també a Catalunya. Vint grans projectes desglossats en 145 actuacions que ens ajudaran a teixir i construir el futur. Entrem, doncs, en una nova etapa, a l'etapa de reconstrucció, on caldrà teixir grans majories, grans consensos per afrontar la reactivació del país, i en aquest sentit és fonamental que seguim treballant conjuntament, com ho hem fet en el Pla de reconstrucció, i que ho fem també en l'objectiu de la independència, perquè aquesta reactivació ens ha de permetre avançar també cap a la república catalana. De fet, hem de ser conscients que no hi haurà una reconstrucció completa, que no hi haurà una reactivació completa sense disposar de les eines d'un estat, i només ho podem fer de manera constructiva, sense retrets, i mirant només el passat per construir conjuntament el futur. En aquest sentit, president, ens agrada l'esperit de treball de la Coreco, i creiem que cal repetir-lo també per construir una estratègia compartida que ens permeti marcar el camí i les fites compartides dels propers anys. És hora de trencar barreres, de superar nous horitzons, i Esquerra ho té clar. Hem fet els deures extraient les lliçons de l'U d'Octubre, tenim per objectiu construir un nou embat i arribar-hi en disposició de guanyar. Una estratègia compartida que posem al servei de tot l'independentisme per discutir-la, per esmenar-la, per consensuar-la conjuntament. S'hi suma, president?
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, ahir quan presentàvem, amb el vicepresident, doncs, el que és un treball de moltes setmanes... I jo voldria aprofitar per agrair a tots els equips dels consellers i conselleres de l'àmbit econòmic del Govern, doncs, un treball molt ben fet, fet amb cooperació, fet amb el debat i amb el lideratge del vicepresident, jo realment vaig sortir ahir a comunicar que l'objectiu d'aquest pla era, escolti'm, salvar vides i salvar futurs –salvar futurs, no? Jo penso que, a més a més, va coincidir amb aquesta notícia que nosaltres celebrem i que felicitem, de la Unió Europea, d'haver-se posat d'acord amb un pla realment històric, i que, justament, si m'ho permet, eh?, amb aquest pla que nosaltres presentem que coincidia el mateix dia, ens permet dir que Catalunya està preparada i a punt, doncs, per poder gestionar l'import que nosaltres considerem que ens pertoca, i que, d'alguna manera, hem calculat en aquests 31.000 milions d'euros, dels quals 2.800 milions d'euros serien per a enguany, no? En aquesta línia que vostè comentava, de reforçar la capacitat productiva del país, d'evitar que ningú no es quedi enrere, d'accelerar la transició cap a models econòmics de sostenibilitat. Jo penso que els eixos que vam ser capaços... No només amb el pla econòmic, el Pla de reactivació econòmica i de protecció social, sinó el dia anterior també amb el consell de diàleg social amb les patronals i sindicats, que vam coincidir amb els eixos que marcaran el futur del país, que són l'economia de la vida, la digitalització, la transició econòmica i la societat del coneixement, a part de tota una sèrie d'actuacions transversals, això ens fixa ja una línia molt clara de cap a on anirem, eh?, de cap a on anirem. Vostè també ara al final comentava, doncs, tot el tema, em sembla, de la unitat de l'independentisme. Jo vinc d'aquest món, com pot imaginar-se, i per tant no crec que tinguem mai cap possibilitat de guanyar i de sortir-nos-en si no som capaços de fer un salt col·lectiu, un salt col·lectiu. És així. És impossible aconseguir la independència si no ens hi posem tots junts. Jo, humilment i modestament, en aquestes sessions fins avui i fins a l'estiu, vaig proposar a la cambra una sortida, que era un referèndum d'autodeterminació, perquè hi crec. Crec que l'hem d'organitzar una altra vegada. Crec que ho hem de tornar a fer. I penso que això ens podria unir a tots realment en aquesta...
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la priorització dels acords de país en els temps actuals de crisi sanitària, social i econòmica]] [[317-00219/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Albert Batet.
Moltes gràcies, molt honorable president del Parlament. Molt honorable president de la Generalitat, conselleres, consellers, diputades, diputats. Abans de formular la pregunta al president Torra, volem constatar que aquests darrers dies vivim una nova onada de repressió política. Avui la Laura Borràs declara al Tribunal Suprem per culpa d'una manipulació escandalosa. Ahir els membres independentistes de l'anterior Mesa del Parlament van començar a ser jutjats per haver complert amb seves obligacions, que eren permetre un debat parlamentari. I fa pocs dies també es va conèixer que el conseller Puigneró i el president Torrent van ser víctimes d'un espionatge inadmissible a través del seu mòbil. La nostra solidaritat a tots ells. Des de Junts per Catalunya reiterem que tothom ens trobarà al seu costat contra la repressió, en tot moment i en qualsevol circumstància. També, president, volem manifestar el suport al nomenament del doctor Argimon com a responsable del departament, de Salut Pública, a qui agraïm el servei al país d'assumir aquesta responsabilitat en aquests moments, perquè a ningú se li escapa que són temps on l'emergència sanitària comporta una urgència econòmica i social, i, per tant, temps per a la política. Temps on es requereixen actituds de màxima responsabilitat, de rigor, de solvència i de voluntat de mà estesa. El Govern i vostè mateix des de l'inici de la pandèmia han demostrat que són moments de grans acords, de pactes de país i de suma, prioritzant el país per damunt de qualsevol interès de part. I d'exemples, en tenim diversos: la implantació dels consells assessors territorials del Procicat arreu del país, la constitució del comitè d'experts per a la transformació del sistema públic de salut, el contacte permanent amb els principals directors d'hospitals, la interlocució amb els alcaldes, etcètera. I, sobretot, amb l'Acord nacional per a la reactivació econòmica i la protecció social que va presentar ahir, i que el dilluns es va signar amb els principals patronats i sindicats del país. Un pacte de país, un acte de corresponsabilitat, un gest de suma i una aposta de futur. Un acord que formalitza una premissa que des de Junts per Catalunya hem repetit des de l'inici de la pandèmia: la necessitat de protegir les persones, de salvar les empreses, de preservar l'economia i de garantir l'estat del benestar dels 7 milions i mig de catalans i de catalanes. En aquest sentit, president, voldríem saber quina és la seva valoració al respecte. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí; moltes gràcies, diputat. Espero que vostè no em renyi si també parlo de la repressió. I, efectivament, fixi-s'hi, eh? En les últimes quaranta-vuit hores tenim independentistes al Tribunal Superior de Justícia a Catalunya, tenim independentistes a l'Audiència Nacional i tenim independentistes al Tribunal Suprem. Tot això amb el Gobierno más progresista de la historia, eh? Què ha canviat respecte a com estàvem fa dos anys? On som? Al mateix punt, exactament al mateix punt, si m'ho permet. Doncs sí, i vostè ho deia. Jo penso que justament aquest Govern, i abans ho he comentat breument, si alguna cosa hem fet és, primer: responsabilitat; donar la cara sempre, sempre, en tot moment, en les situacions més difícils. Hem estat allà, sempre, amb qui sigui. Segon: «executivitat; penso que hem pres totes les mesures que en tot moment sempre els experts ens han demanat de prendre. Mai ens hem desviat ni un moment. Calia fer això? El Govern immediatament ho ha aprovat. No hem dubtat. Sempre salvant les vides per davant de tot. Amb totes les pressions que això pugui significar, però la vida de les persones passa per davant de tot. Tercer: anticipar-se, i crec que ha quedat clar. Els posava l'exemple de la mascareta, no? Per exemple, en aquesta última onada de rebrots. I, per últim, ser transparents i dir la veritat, i dir el que està passant, perquè l'últim que es pot fer és enganyar la gent en aquests moments. És dir exactament què està passant. I si alguna cosa no hem fet bé, ho diem. Miri, no ho hem fet bé amb la informació als ajuntaments, i és veritat, ho hem de millorar. I si alguna cosa l'hem de corregir, la corregim. I, per tant, si hem d'augmentar el número de rastrejadors, augmentem el número de rastrejadors. Si hem d'augmentar el número de PCRs, augmentem el número de PCRs. Clar que sí, aquestes són les crítiques que necessitem, les que ens ajuden a avançar. I jo li voldria dir, també..., perquè penso que la societat s'ho mereix, que vegi que... Escolti'm, sí, ahir signem, el Govern, el Pla de reactivació econòmica, però és que abans-d'ahir teníem un acord amb patronals i sindicats i el Govern que posa el fonament de les bases d'aquest acord. Però, més enllà, tenim un comitè d'experts de salut que estudiarà la reforma estructural del sistema de salut. Hem presentat un pla de PUOSC per als ajuntaments, de 250 milions; contractarem 8.256 persones de personal docent i no docent; farem una inversió de 184 milions d'un pla d'adequació digital de Catalunya; hem desencallat l'hospital Trueta, que si alguna cosa reclamaven les comarques gironines era un nou hospital Trueta; hem prorrogat el Mobile World Congress. Aquest país avança...
President, se li ha acabat el temps. Gràcies.
Aquest país avança a pesar de tot, i això és una bona notícia, i això també ho hem de celebrar. [[Aplaudiments.]]
La següent... [[Pregunta al president de la Generalitat sobre l'augment del nombre de contagis de coronavirus a Catalunya les darreres setmanes]] [[317-00216/12]] ...i darrera pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Lorena Roldán. Endavant.
Gràcies, president. Señor Torra, ¿cómo explica el aumento de contagios en Cataluña de las últimas semanas?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Doncs, miri, perquè hi han hagut una sèrie de brots, com n'hi han hagut a Catalunya, n'hi han hagut a Aragó, n'hi han hagut pràcticament a totes les comunitats autònomes, com està passant a tot Europa, etcètera. Sabíem que aquests rebrots podien passar, i a Catalunya han passat.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Sí; mire, señor Torra, hace semanas ya que le venimos advirtiendo de la necesidad de estar preparados ante estos posibles nuevos rebrotes. Se lo dijeron los expertos sanitarios, se lo dijimos también desde la oposición, y debería habérselo dicho también el sentido común, aunque, sinceramente, me parece que eso no es su fuerte. Y créame que no se lo digo como una crítica gratuita. Si es que me baso en los hechos. Fíjese, mire, era de sentido común reforzar la atención primaria, que está exhausta tras meses de arduo trabajo, y era también de sentido común reforzar y garantizar el rastreo de los positivos para evitar que contagios puntuales se convirtieran en contagios comunitarios. Pero, mire, ¿sabe qué pasa? Que faltan medidas de prevención. Faltan test masivos, faltan confinamientos selectivos, ambulancias de apoyo, rastreadores; falta gestión, señor Torra. Y usted, durante los últimos meses..., se los ha pasado protestando porque le habían retirado las competencias, e incluso se permitieron la temeridad de ir alardeando por ahí diciendo que ustedes solos en una Cataluña independiente lo hubieran hecho mucho mejor. Pues mire, ahora usted ya tiene aquí las competencias. ¿Y sabe lo que han hecho con las competencias? Absolutamente nada, absolutamente nada. Han perdido ustedes el control de los contagios. Mire, tres o cuatro semanas de gestión propia y estamos peor que el resto de España. Y no se lo digo yo ni se lo dice Ciudadanos, se lo dice Benito Almirante, que es el jefe del Servicio de Enfermedades Infecciosas de la Vall d'Hebron. ¿A quién le va a echar la culpa ahora, señor Torra? ¿Al Gobierno de España? ¿A la oposición? ¿Quién tiene la culpa?, ¿los ciudadanos, que un día les dicen una cosa y al siguiente les dicen la contraria? Se están haciendo PCRs que resultan positivas, ¿y sabe usted quién está contactando con los familiares y los allegados de las personas que son positivas, que han dado positivo en esa PCR? Los propios afectados, que están demostrando ser más responsables que ustedes. Miren, empresarios, comerciantes, restauradores, hosteleros han gastado mucho dinero para adecuar sus locales y hacerlos seguros ante el Covid-19. ¿Y qué es lo que reciben del Govern? Caos, improvisación e incertidumbre. Mire, ni es justo ni es de recibo, señor Torra. Si necesita ayuda, pídala, y si se la ofrecen, cójala, señor Torra, porque si usted fracasa resulta que perdemos todos. Y yo ya le digo que Ciudadanos va a hacer todo lo que esté en su mano para evitar que eso pase. Y si tenemos que ser nosotros los que pidamos ayuda al Gobierno de España, no dude de que lo vamos a hacer. Y dejen, por favor, de perder el tiempo con cosas que ahora no son esenciales: ni toca ahora hablar de elecciones, ni toca atacar al jefe del Estado ni montar numeritos como el que ha montado aquí hace un momento. Toca salvar vidas. Pónganse ya a ello. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Li recordaria a la senyora diputada que..., moderi's, que vostès ara són el centre moderat, i, per tant, vigili. Haurien de fer un canvi de discurs, no?, perquè tot lo que vostè acaba de dir ara em sona lo de sempre, i no. Vull dir, escolti'm, si vostès volen ocupar un espai de centre moderat, doncs això, moderi's; ja ho sap. De tota manera, sap lo que deia Jules Renard, no? És una frase molt bona. Diu: «Un moderat és una persona que s'ocupa moderadament dels interessos d'altri. Potser és això, el que per a vostès és la moderació. Miri, em sembla que portem tota la sessió dient el mateix, que aquest Govern ha actuat amb tota la responsabilitat i donant la cara en tot moment, sempre seguint el criteri dels experts, anticipant-nos, governant més que mai, governant el dia a dia i governant la pandèmia, que hem de conviure amb el virus. Hem de conviure amb el virus, perquè no podem tancar aquest país; no el podem tancar. I, per tant, hem de ser capaços, perquè la situació és diferent del març, de veure com podem anar trobant la manera de resoldre els brots que puntualment se'ns presenten. Sembla, i no vull donar falses esperances, però sembla que finalment estem estabilitzant la situació a Lleida i, per tant, esperem que aquest cap de setmana ja la corba pugui baixar. Seria una excel·lent notícia, però siguem prudents amb això. Tenim una situació difícil a l'àrea metropolitana; certament, difícil. Però amb totes les mesures que s'han pres la setmana passada, nosaltres tenim confiança. I, en qualsevol cas, el secretari de Salut Pública ens dirà què és el que hem de fer. Abans s'apuntava una possibilitat, que s'està estudiant: la possibilitat de tancar l'oci nocturn a tot Catalunya. Penso que és important, perquè tenim un problema: és amb la relació dels joves amb la Covid, amb tot el tema de les prevencions. El que és importantíssim ara és que tot el col·lectiu vulnerable de Catalunya, aquestes 800.000 persones que tenim entre residències i a casa i de gent gran, que aquestes persones realment les tinguem segures i que de cap de les maneres, doncs, el virus no hi pugui entrar. I sí, és un tema també de corresponsabilitat. Tots els deures i tota la responsabilitat que hem assumit des del primer moment el Govern..., l'hem assumit des del primer moment –des del primer moment. I jo, que dec ser el culpable de tots els mals de Catalunya, doncs, escolti'm, també soc el responsable últim del tema de la Covid, és igual, cap problema. Ho assumeixo tot. I és que no podem posar un mosso a darrere de cada ciutadà, i, per tant, jo també demano aquesta responsabilitat als ciutadans. És molt important, ens n'hem de sortir tots junts. Sempre ho he dit, és un pacte social, el que estem establint aquí. Tu et protegeixes per...
President, s'ha acabat el temps.
...protegir-me a mi i jo em protegeixo per protegir-te a tu.
Gràcies. Acabades les... Sí, digui'm, senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Sí, por una llamada a la observancia al Reglamento, del artículo 90.
Digui.
Entendemos que se han vulnerado dos artículos en esta sesión de control: uno, el 164, sobre el contenido de las respuestas a las preguntas orales, que se ha vulnerado clarísimamente por el presidente de la Generalitat, y otra, el artículo 85.6, sobre intervenciones del president y del Gobierno en el Parlament. Cuando no se ciñen a los términos del debate se abre otro debate..., se le pide por el presidente, y en ese caso se abre otro debate en el que hay posibilidad de réplicas por parte de la oposición. No podemos... En este caso, hemos asistido a un mensaje político del presidente, aparte de la contestación de la pregunta, consentido por el presidente del Parlament, cuando debería haberle llamado a ceñirse a los términos del debate de la pregunta que se le había hecho. De esa forma se vulnera el derecho del diputado y se deja a la oposición sin capacidad de responder, y se vuelve a minusvalorar el debate en este Parlamento, y se vuelve a vulnerar el Reglamento y las normas democráticas del debate en el Parlamento de Cataluña. Por favor, señor presidente, pedimos amparo.
Molt bé. Queda recollit, senyor Carrizosa, i, òbviament, vostès tenen la possibilitat de reclamar els seus drets per les vies que corresponguin. En tot cas, la sessió de control ha acabat. Ara dono la paraula al senyor Iceta i al senyor Batet.
Molt breument, per afegir-me a les consideracions fetes per Carlos Carrizosa, que jo crec que valen la pena per a avui i per a sempre.
Gràcies, diputat. Sí, senyor Batet, per què em demana la paraula?
En tot cas, perquè m'agradaria que es llegissin els títols de les preguntes que es fan al president, que s'entren per escrit. Perquè, clar, en tot cas, estic convençut que la resposta que ha entrat per escrit el Partit Popular s'ajusta perfectament a la resposta que ha tingut del president Torra. Que són preguntes genèriques, les que es fan al president. I, en tot cas, la resposta que ha fet el president s'adequa perfectament...
Gràcies, senyor Batet.
...a la pregunta que s'ha efectuat al president.
Com dèiem, avancem, seguim amb l'ordre del dia. En tot cas, abans, permetin-me avisar-los d'una alteració de l'ordre del dia proposada tant per l'interpel·lant com pel Govern, i que correspon a un canvi de la interpel·lació al Govern sobre la política industrial i la interpel·lació sobre els actius de Catalunya en l'economia productiva vinculada a les ciències de la vida, que es substanciaran en darrer lloc d'aquesta tarda, després del punt 19. I, així mateix, també els informo que ja, com vam apuntar ahir, aquest migdia substanciarem les interpel·lacions corresponents als punts 9 i 12 de l'ordre del dia. Es pot aprovar per assentiment aquest canvi de l'ordre del dia? Sí? [[Pausa.]] Molt bé. [[Projecte de llei d'ordenació del litoral]] [[200-00007/12]] Doncs passem, com deia, al següent punt, que és, en aquest cas, el debat del dictamen de la Comissió de Territori sobre el Projecte de llei d'ordenació del litoral. I, d'acord amb l'article 123 del Reglament, té la paraula, en primer lloc, el diputat Marc Sanglas, qui fou designat ponent relator d'aquesta comissió. Endavant.
Gràcies, president. Conseller. Bé, avui arribem ja al tràmit final d'aquesta llei, una llei que va començar amb un nom –i, en tot cas, després m'hi referiré– i ha acabat amb un altre, que va ser registrada en el Parlament el novembre del 2018, i que ha anat passant les diverses fases amb un debat a la totalitat el febrer del 2019, en el qual no s'hi va presentar cap esmena a la totalitat i vam poder continuar el seu tràmit. Els membres inicials de la ponència van ser la senyora Marina Bravo, de Ciutadans, substituïda posteriorment pel senyor Sergio Sanz; la senyora Gemma Geis, de Junts per Catalunya; el senyor Jordi Terrades, del Grup Socialistes; el senyor David Cid, d'En Comú Podem; la senyora Natàlia Sànchez, de la CUP, i el senyor Santi Rodríguez, del Partit Popular. I a tots ells voldria agrair la disponibilitat i la bona feina en el debat parlamentari, que, com no podia ser d'una altra manera, s'ha vist afectat per aquesta pandèmia i ens ha obligat a la realització d'algunes sessions de la ponència a través de videoconferència. I voldria agrair, també, la feina del lletrat, el senyor Antoni Bayona, la gestora parlamentària, la senyora Eva Vendrell, i l'assessora en matèria lingüística, la senyora Núria Lucena, que ens han acompanyat en tots aquests treballs parlamentaris. En aquesta llei vam realitzar quatre sessions de compareixença, de matí i tarda, per tant, sessions intenses, en les quals han comparegut experts en matèria urbanística, experts en geologia, en ciències del mar. També hi han comparegut representants d'entitats ambientalistes, com Ecologistes en Acció, SOS Costa Brava, Salvem l'Empordà, GEPEC o Plataforma en defensa de l'Ebre. També entitats municipalistes, l'Àrea Metropolitana o els ajuntaments de Barcelona i Tarragona, i representants d'entitats socials i econòmiques, com el port de Palamós, l'Associació Catalana de Ports Esportius, l'Associació Indústries de Comerç i Serveis Nàutics, el Col·legi d'Enginyers de Camins, Canals i Ports, la Federació Nacional de Confraries de Pescadors, el Consell de Treball Econòmic i Social de Catalunya o la Federació Catalana de Càmpings. Aquestes compareixences han donat peu a la presentació de gairebé un centenar d'esmenes, de les quals se n'han acceptat aproximadament unes trenta-set i se n'han transaccionat una trentena més, la qual cosa ens situa que el nombre d'esmenes acceptades i transaccionades de les presentades inicialment ha estat d'un 70 per cent, aproximadament. I algú pot dir que a vegades la quantitat no fa el fet, però és veritat, també, i com jo crec que exposaran els diversos intervinents amb posterioritat, moltes d'aquestes esmenes entren en contingut, entren en el fons del que és aquesta llei, i, per tant, no eren, diguem-ne, simplement, petits canvis, sinó que han entrat en profunditat en alguns, i, per tant, també aprofito per agrair aquestes aportacions dels diversos grups parlamentaris a aquesta llei. Aquesta llei s'estructura en 34 articles, 8 títols, 12 disposicions addicionals, 5 disposicions transitòries, 1 derogatòria i 2 disposicions finals. El títol primer estableix l'objecte, l'àmbit d'aplicació i les finalitats de la llei mitjançant els quals es transposa en l'ordenament català els objectius del protocol relatiu a la gestió integrada de les zones costaneres de la Mediterrània, un dels objectius que perseguia aquesta llei, de tenir una visió àmplia i amb la participació de totes les administracions concurrents que tenen competència sobre el litoral. El títol segon regula els instruments d'ordenació i gestió del litoral, el Pla d'ordenació del litoral i els plans d'ús del litoral i de les platges i, sobretot, reforça el paper dels ajuntaments tant en matèria urbanística com en la gestió. El títol tercer regula el règim d'intervenció administrativa de les zones de servitud, destacant sobretot la simplificació dels expedients d'obres i usos que es puguin presentar davant de l'Administració. Per tant, anant a un sistema, diguem-ne, de declaració, d'autodeclaració, que permetrà aconseguir molta més rapidesa en la tramitació, diguem-ne, de les diferents llicències. El títol quart té per objecte establir un règim d'utilització del domini públic maritimoterrestre, i s'estableixen els criteris de classificació dels trams de platges, creant, entre altres, la tipologia de les platges d'especial protecció. Aquí hi ha hagut una feina ingent per parlar i sobretot per donar eines, amb posterioritat, als redactors dels diferents planejaments, que permetrà, creiem, establir la protecció sobre el conjunt d'aquestes platges en funció, diguem-ne, de la seva tipologia. El títol cinquè regula el règim econòmic i financer del domini públic maritimoterrestre, creant un nou cànon destinat a la millora, la conservació, la recuperació i la restauració del domini públic maritimoterrestre del litoral de Catalunya. Per tant, aprovació de recursos, aprovació d'una manera de finançament, també, de totes les operacions que hagin de servir de protecció del litoral. Per tant, no és una llei que neix erma, sinó que, en tot cas, també, acompanyada d'aquests recursos. El títol sisè té per objecte articular els instruments de participació pública, com el consell rector del Pla d'ordenació del litoral i els consells rectors del Pla d'ús del litoral de platges. Per tant, amb voluntat de participació. Altres. El títol setè crea els òrgans competents en matèria de protecció de la legalitat i crea la Comissió d'Ordenació del Litoral com a ens que haurà de resoldre sobre les diferents qüestions que afectin i alguns dubtes que puguin tenir els ajuntaments sobre aquesta matèria i que, per tant, entenem que, com a òrgan consultiu i resolutiu d'algunes de les consultes, pot ser una eina interessant. El títol vuitè regula la inspecció del litoral. I voldríem destacar l'aportació d'algunes disposicions addicionals; són les que més s'han ampliat, o, en tot cas, hem passat de cinc a dotze, creant, especialment, el que seria el Conservatori del Litoral, o la necessitat de compliment de la paritat en els òrgans previstos a la llei. Hi havia, existia ja normativa, però que hem volgut incorporar, a través de les esmenes i de les diferents aportacions, que quedés constància que tots els òrgans, diguem-ne, que es creïn a partir d'aquesta llei, han de garantir la paritat dels seus membres. Per tant, aquests elements. Voldríem destacar, també, el fet, diguem-ne, que hem introduït, i aprofitant que el context en el qual s'ha realitzat la tramitació d'aquesta llei, una disposició addicional per casos de força major. Que, en tot cas, el que fa és tenir en compte la situació de pandèmia, cosa que no teníem prevista. I quan vam començar els treballs de la llei sí que ens ha permès incorporar una nova disposició addicional de cara a facilitar i donar eines i instruments, tant al Govern de la Generalitat com als ajuntaments, perquè, en cas d'emergència, en cas de situació de força major, puguin actuar sobre, diguem-ne, el que seria el conjunt de les seves platges per tal de dictar ordres, instruccions, en l'àmbit de les seves competències, en l'àmbit de les competències de salut pública o de protecció civil. I, sense més, voldria agrair tot el suport que ens ha prestat el secretari d'Hàbitat Urbà i Territori, l'Agustí Serra, en tota la tramitació de la llei, en l'acompanyament que hem tingut, així com al senyor Josep Maria Aguirre, també, que ens ha acompanyat durant tota la tramitació i donant-nos tot el suport necessari des del departament. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació intervindran, en primer lloc, els grups parlamentaris que han reservat esmenes per defensar en el Ple, per un temps màxim de vuit minuts per als grups i subgrups parlamentaris. En primer lloc, té la paraula el diputat Sergio Sanz, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, president. Conseller, diputats, diputades. Tots reconeixem el valor que té el litoral per als catalans. Geogràficament ocupa menys del 8 per cent de la superfície de la nostra comunitat autònoma, però concentra gairebé el 45 per cent de la població i dels llocs de treball. Per tant, és un lloc que té molta pressió per la intervenció de l'home sobre el territori. Aquesta situació no és exclusiva de la nostra regió, també passa a altres comunitats autònomes o altres països del nostre entorn, ja que la població acostuma a concentrar-se al voltant de les zones costaneres. En el nostre cas, a més, hi ha algunes particularitats, no només pel que fa a la riquesa natural, que tots reconeixem, sinó perquè també és una font de riquesa socioeconòmica en la nostra comunitat. Estem parlant de l'entorn on es concentren gairebé el 80 per cent dels càmpings, el 80 per cent dels hotels, amb tot el que suposa això per a la nostra economia. Estem parlant, per tant, d'un lloc amb molta sobrecàrrega, i que no sempre les activitats humanes s'han dut amb la manera més respectuosa amb el medi ambient. La major part de vegades per desconeixement dels efectes que podíem causar amb el procés urbanitzador, o pel desconeixement del funcionament dels sistemes naturals. L'experiència, sobretot les males experiències, ens fan saber com d'important és respectar l'entorn on vivim. Hi ha llocs del nostre territori on veiem els efectes d'haver iniciat processos urbanitzadors sense tenir en compte aquests ecosistemes. I ara els estem patint. Per tant, hi hem de posar els mitjans per fer les coses millor. Hi ha dificultats, perquè no operem en base zero, operem sobre una realitat existent. Però, a més, hem d'operar amb un mapa competencial complicat que cal ordenar i cal, com ja s'ha dit en altres ocasions, una gestió integral d'aquestes competències. Que és, d'altra banda, el que recomana la Unió Europea, i és el que ha de fer un estat com el nostre, descentralitzat en tres nivells. Tenim l'Administració General de l'Estat, les comunitats autònomes i els nivells municipals. Per tant, hem de posar ordre i intentar que totes les administracions cooperin en benefici de l'interès general. En tot cas, aquest projecte de llei podem considerar que és un bon instrument per millorar l'ordenació i gestió del litoral respecte a la situació que ens trobem, establint, doncs, una sèrie de mecanismes d'ordenació i planificació que van, també, en coherència amb altres instruments de planejament territorial i urbanístic que tenim a Catalunya. Hi ha hagut debats sobre el contingut polític de la llei. Alguns van dir que era una llei que ordenava però no protegia. I tant ha estat així que, fins i tot el títol, que va començar com a Llei d'ordenació del litoral, acaba sent Llei d'ordenació i protecció del litoral. Jo volia fer una reflexió sobre aquesta qüestió, perquè a mi, particularment, em semblava un canvi innecessari. Perquè una bona ordenació ja ha de protegir l'entorn, eh? I de la mateixa manera que un bon edifici serà eficient energèticament. I, per tant, ja estaria integrat en l'ordenació i interioritzat en el concepte d'«ordenació. I la majoria de tècnics i professionals que estan ben formats ja ho desenvolupen en el planejament i ja ho tenen en compte. Aquesta addició, si de cas..., bé, sí que contribuirà a fer el titular de la llei més atractiu, però estem parlant d'això, d'un principi que ha de regir tota ordenació. Sí que volia fer una altra consideració. Hem vist com el planejament urbanístic, a les ciutats, moltes vegades, doncs..., tenim una ordenació, però aquesta ordenació no es desenvolupa. És a dir, no és només tenir sobre el paper un planejament o una ordenació, sinó que després cal que es dugui a terme. I aquí cal, doncs, una gestió per part de les administracions, per part de..., calen recursos econòmics, perquè hi haurà espais que s'hauran de recuperar i no és només posar-ho en un paper, que és el que ens podria acabar passant, no? Mirin, jo soc del Maresme i allà, doncs, la pressió que hi ha hagut al litoral és molt important, i sabem els efectes que ha tingut, per exemple, a les platges. Sempre als estius s'han de posar platges, i és perquè el procés urbanitzador, l'ordenació que s'ha fet, doncs, no ha estat la més adient respectant, per exemple, les rieres, els torrents, per l'aportació de sediments que fan. I ho estem veient, després, a conseqüència d'això, doncs, vam tenir no fa massa el temporal Gloria, que va fer unes autèntiques destrosses a tota aquella part de la nostra costa. Clar, això també té unes despeses, perquè quan hem de fer front als temporals, hem de destinar uns recursos que, potser si haguéssim fet una millor gestió de l'entorn, ens els haguéssim pogut estalviar. I, a més, doncs, s'han de protegir infraestructures, com línies de tren que també passen per la línia de la costa. I veiem, doncs, que..., bé, que necessiten no només la planificació, sinó els recursos que esperem que també s'aportin. En tot cas, volia fer també unes consideracions sobre què farem. Ens abstindrem o votarem en contra d'alguns articles que procedeixen d'esmenes recomanades de la ponència o que han estat fruit de transaccions. En alguns casos, no perquè estiguem especialment en desacord amb el que plantegen, sinó perquè ja el text original del projecte ens semblava millor, eh? I, per tant, doncs..., estic pensant, per exemple..., ja hi va haver una proposta de canvi del terme «canvi climàtic per «emergència climàtica, que a nosaltres ens semblava més adient que figurés «canvi climàtic. Perquè és el problema. L'«emergència és l'efecte temporal, és la dimensió temporal, però el problema realment és el canvi climàtic. I, a més, bé..., ho vam consultar amb persones del món universitari i acadèmic que consideraven també que era més adient això. Tampoc veiem clara la creació d'un nou organisme i algun punt on es parla de prohibir activitats. Em sembla innecessari que es parli de prohibir activitats, perquè les activitats s'han d'autoritzar o no. Per tant, una llei no pensem que hagi d'estar plantejada ja des del concepte de «prohibició, sinó regular quines activitats poden ser acceptades o no i, a partir d'aquí, doncs, ja, amb la gestió, intentar que el resultat sigui el millor possible. Tampoc votarem a favor del cànon que planteja la llei, ja que considerem que un cànon ha de ser una quantitat establerta amb un criteri diferent. Fixat a partir de les característiques de l'ús o de l'activitat i els efectes que pugui tenir sobre el lloc d'implantació, però no sobre el benefici, perquè, al final, gravar una base imposable és més un impost que una taxa. I pensem que hauríem de funcionar com una taxa que..., bé, podria ser, en alguns casos, més favorable per a l'Administració o menys. A la resta de la llei li donarem suport. Esperem que sigui un bon instrument. Això, com deia, és un instrument. Després caldrà desenvolupar polítiques públiques, inversions, projectes. I acabo, doncs, agraint al diputat Marc Sanglas la seva bona disposició. Ha estat molt pendent de veure què fèiem i d'intentar arribar a acords. També a la Marina Bravo, que va fer la primera part d'aquesta tramitació en nom de Ciutadans, al lletrat i als assistents parlamentaris. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, és el torn del diputat Jordi Terrades, del Grup Parlamentari del PSC i Units per Avançar.
Gràcies, president. Conseller, diputades, diputats. L'espai litoral de Catalunya és un dels actius més importants que tenim, no? Són 826 quilòmetres de costa, des de la punta del Falcó fins al riu Sénia. I si analitzem la franja costanera terrestre, en aquests primers cent metres de costa, veiem que es troba fortament urbanitzada entre nuclis fortament compactats, però també amb una urbanització més difusa en algunes parts del territori. Estem parlant de que quasi el 60 per cent de la costa té traçabilitat urbanitzada. No és un fenomen, ho deia abans el diputat Sergio Sanz, no és un fenomen exclusiu de Catalunya, ho trobem a la resta del territori d'Espanya, i també de la Unió Europea, eh? Però si d'aquesta anàlisi n'excloguéssim el delta de l'Ebre i la zona del cap de Creus, que són zones fortament protegides, amb figures de protecció fortes, estaríem parlant de que quasi el 80 per cent d'aquesta franja costanera està dintre d'aquesta definició àmplia de costa urbanitzada, eh? I si aquesta franja el que fem és ampliar-la, en aquesta primera franja dels cinc-cents metres, veuríem que en termes de PIB i en termes d'ocupació, d'ocupació laboral, però també d'ocupació residencial, és important, eh?, importantíssima, des del punt de vista territorial de Catalunya. Ja veuen, aquí, la importància..., o ens podem fer tots plegats una idea de la importància del valor econòmic que representa la franja litoral. Ara bé, el valor d'aquesta franja avui ja no el podem valorar exclusivament en termes de valor afegit o de producte interior brut. Cal incorporar, també, a les nostres reflexions, els valors ambientals i socials, eh? En la línia del que ja vàrem fer amb la recentment aprovada Llei de l'Agència de la Natura, eh? La rellevància de l'espai costaner, també de la seva ordenació, ha estat un tema recurrent en la Unió Europea, que, malgrat no disposar de competències directes d'ordenació del territori i del litoral, sí que ha elaborat documents importants: Recomanació 2012/413, jo crec que va ser fonamental sobre la gestió integrada del litoral a Europa. Important també, aquesta recomanació, perquè posa l'accent en la necessària visió global i aquesta mirada àmplia pel que fa a l'ordenació i la posterior gestió dels espais costaners. A Catalunya ja disposem d'una primera eina en aquesta línia de protecció d'aquests espais. Europa també ha elaborat un protocol per a la gestió integrada de les zones costaneres del Mediterrani, que va ser ratificat per l'Estat espanyol l'any 2010, protocol en el que ja s'establia i manifestava la importància de la protecció de les zones obertes del litoral i la limitació de l'extensió del desenvolupament urbanístic costaner. Recordem que, des de la dècada dels noranta fins a l'esclat de la bombolla immobiliària, el creixement del sòl urbanitzat va ser molt molt superior al creixement de la població. Excessiu consum de sòl per dedicar-lo a l'habitatge de segona residència, la qual cosa ha originat, primer, un parc excessivament dimensionat que no pot ser absorbit pel mercat; dos, ha augmentat de manera especulativa els preus del metre quadrat i, en moltes ocasions o en masses ocasions, el que ha fet ha sigut expulsar residents que no poden fer front a aquests preus. I, a més a més, ens trobem també davant d'una certa banalització dels espais lliures. Aquesta llei, per tant, s'inscriu en la dinàmica de conservació activa dins d'aquesta estratègia territorial europea. Permetrà, a través dels instruments que defineix la llei, identificar millor els sòls costaners de valor ambiental, territorial i de protecció davant de riscos naturals o els induïts. Riscos naturals definits perfectament en el tercer Informe de canvi climàtic i que, en aquest cas, afecten el conjunt d'aquests 826 quilòmetres de litoral que tenim a Catalunya, i que ja hem pogut comprovar amb tota la seva cruesa i de manera efectiva en els darrers temporals –el Gloria en va ser un exemple claríssim–, i on les zones urbanitzades els han experimentat de primera mà, els perills que tenim al davant, no? I a l'igual que ja defineix la Llei de canvi climàtic, cal no només fer polítiques actives per mitigar els efectes de l'emergència climàtica en la que estem immersos, sinó que també cal, en l'àmbit català, adaptar-nos a les conseqüències del canvi climàtic amb polítiques i recursos. Però no es tracta només d'identificar, cal normativitzar actuacions a través d'una altra llei, que és la que pot normativitzar, que és la Llei de territori. Cal un compromís clar d'abordar la nova Llei de territori en la propera legislatura. Pel nostre grup parlamentari no quedarà. De fet, una de les primeres mesures que iniciarem quan governem serà aquesta. Ja no s'hi val aprofitar les lleis d'acompanyament del pressupost per fer petits afegitons a la Llei d'urbanisme actual. Cal afrontar, perquè tenim noves realitats, una nova llei de territori. Aquesta llei no només orienta, defineix també línies de gestió i empodera –nosaltres ho valorem molt positivament– els ajuntaments d'una manera més efectiva que la que tenen fins ara en la gestió del litoral. Ens trobem davant d'un nou grau de corresponsabilitat des del món local. Amb algunes de les nostres esmenes que han estat acceptades, i que agraeixo als ponents de la llei aquest esforç d'aproximació, el que fem és reforçar també el paper dels ajuntaments si el volen exercir. Creiem que sí que el volen exercir. Aquesta és una llei important, ho manifestem, però la gestió urbanística del litoral i la manera de repensar algunes franges ho hem de fer, ho torno a repetir, a través de la normativa urbanística que defineixi nous paradigmes normatius, a través, ho tornem a repetir, d'una nova llei de territori. Finalment, insistir també en la necessitat de la gestió integrada de la nostra zona costanera; és indispensable, des del nostre punt de vista, el treball conjunt del Govern de la Generalitat de Catalunya, del Govern d'Espanya i de l'Administració local per reforçar –perquè totes tres tenen competències en aquest espai– la coherència i l'eficàcia de les estratègies en el litoral català, comptant al mateix temps amb la col·laboració dels diversos agents que viuen, treballen, fan ús i són coneixedors del territori introduint, per tant, racionalitat en la conservació del nostre sistema costaner. Gràcies, diputades i diputats, i anunciar-los que votarem favorablement al conjunt de la llei.
Gràcies, diputat. A continuació, és el torn del diputat David Cid, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem.
President, conseller, deixin-me començar aquesta intervenció amb un doble agraïment. El primer agraïment al diputat Marc Sanglas com a ponent de la llei i, sobretot, per agrair-li la voluntat de diàleg i de millorar la llei, de poder-la treballar, i també de poder arribar a acords, també a algun desacord, però, en tot cas, agrair la feina. I també agrair-li a la diputada Gemma Geis la voluntat de trobar acords, propostes i millora del text d'aquesta llei, no? Inicialment, ens trobàvem davant d'una llei d'ordenació del litoral. Nosaltres enteníem que era una llei molt tècnica, bàsicament una divisió, nosaltres enteníem, que purament competencial entre la Generalitat i els ajuntaments. I nosaltres, ja en l'inici de la legislatura, havíem traslladat també al mateix conseller de Territori que necessitàvem una llei de protecció del litoral. Crec recordar que fins i tot a la primera compareixença del conseller, jo, no?, li reclamava aquesta necessitat d'un projecte integral de protecció del litoral que, a més a més, havia de donar resposta o volia donar resposta a situacions que ens estàvem trobant a tot el litoral de Catalunya i, específicament, també, per exemple, a la Costa Brava, amb projectes que en aquell moment ja situaven l'alarma d'entitats ecologistes, i que van portar, en el seu moment, a la constitució de SOS Costa Brava, que després va treballar, jo diria, amb molt bona direcció per provar o, en tot cas, per impulsar un pla director de sòls no sostenibles, que jo crec que era imprescindible i, també, que crec que cal posar en valor. Però també, que queden molts deures per fer, eh? Seguim tenint conflictes territorials a molts municipis, per exemple, especialment, la situació de Begur, que és molt complicada, amb projectes que s'estan posant en marxa, que tenen un impacte ambiental molt molt important, que afecten, fins i tot, no?, terrenys de Xarxa Natura 2000 com, per exemple, Puig del Montcal. O, fins i tot, també, en aquest cas, a Palamós, amb la situació de l'antic hotel d'Abella Fosca, no? Per tant, nosaltres enteníem i entenem que és evident que hem de treballar per una veritable llei de protecció del litoral, que hem de desenvolupar encara més el Pla director de sòls no sostenibles i que, en definitiva, també hem de seguir treballant per la protecció, en aquest cas, del litoral català i, específicament, també el de les comarques gironines, no? Nosaltres en aquest projecte de llei que, com dèiem, amb la voluntat de passar d'una llei d'ordenació del litoral a una llei, també, de protecció del litoral... Nosaltres és veritat que a l'inici de la llei no ens hi vam oposar, la vam deixar tramitar, però nosaltres també enteníem que era bo intentar millorar la llei. Probablement, no seria el punt d'arribada que nosaltres voldríem, però sí una millora que ens permetés tramitar la llei i, en tot cas, trobar punts d'acord en alguns aspectes, no? Bàsicament, nosaltres vam presentar cinc grans paquets d'esmenes. La primera és adaptar la llei a la situació d'emergència climàtica i de canvi climàtic. Crec que era una necessitat que, inicialment, la llei probablement quedava curta en aquest sentit. I, per tant, nosaltres, doncs, també vam fer esmenes, per exemple, perquè la llei s'adaptés, no?, al context d'emergència climàtica i adaptat a la Llei de canvi climàtic que es va aprovar el 2015. Segon element que crec que és rellevant destacar és la..., situar, no?, diguéssim, la distància, la influència del domini públic a mil metres. Crec que és, segurament, un dels elements que expressa major voluntat. I cal reconèixer, també, la voluntat de diàleg per part tant del ponent com també de l'altre grup que dona suport al Govern, que pot ser ampliada, però no pot ser mai reduïda. Probablement, aquest és el punt més simbòlic que hem aconseguit incorporar a la llei, i que crec que és el que facilita, en tot cas, la nostra abstenció. El tercer element o el tercer paquet d'esmenes és intentar limitar la concentració urbanística en determinats punts del territori, que crec que també és un element important, i que val la pena destacar. I els dos elements finals. En tot cas, el quart és la creació del Conservatori del Litoral de Catalunya. Crec que és, no?, una bona proposta que recollia les demandes de SOS Costa Brava, i que també, doncs, en aquest cas, situava el Subgrup Parlamentari de la CUP. I, sobretot, amb la capacitat de rebre finançament. Segurament, a nosaltres ens hagués agradat que fos més concret, a partir de figures fiscals més potents, però, en tot cas, com un instrument d'adquisició pública de sòl, com ha passat, per exemple, o està passant, a França. I és veritat que la llei recull que pot ser finançat a través dels pressupostos de la Generalitat, però ens hagués agradat que hi hagués figures impositives finalistes que donessin més robustesa, no?, a aquest impost. N'hi ha algunes que són a la llei. En aquest sentit, també vull expressar la voluntat per part del diputat Sanglas, com a ponent de la llei, per reconèixer, doncs, evidentment, també, les millores que s'han incorporat a la llei, no? I, finalment, també destacar un cinquè punt, que era intentar limitar algun tipus de, sobretot, bàsicament, també, d'activitats recreatives. Jo diria, també, fins i tot, no?, que són privades, molestes i incompatibles amb els valors mediambientals a zones de platja, especialment, de zones protegides. És a dir, parlant en plata. O sigui, el que busca aquest article és intentar acabar amb situacions que s'havien produït, no?, de macrofestes, bàsicament, entre el terreny entre platja i, fins i tot, a nivell aquàtic amb embarcacions que feien macrofestes en zones protegides. Havia passat, per exemple, a l'embarcador de Massoni, a nivell de Cap Roig, no? Crec que també hi han algunes coses que ens han quedat al tinter, de totes maneres. Bé, sempre es vol més i sempre volem, evidentment, avançar més en la protecció del litoral, però, en tot cas, bé, crec que s'ha fet un recorregut. Segurament, en voldríem fer encara un de més ambiciós. De fet, havíem registrat algunes esmenes, per exemple, per aplicar noves restriccions a les noves construccions i ampliacions dels ports esportius. És veritat que a l'anterior Llei de ports vam reclamar, en tot cas, que no hi haguessin nous ports, però sí que enteníem i ens reclamaven, en aquest cas, des de diferents entitats ecologistes i diferents, per exemple, municipis no permetre continuar, de manera reiterada, anar ampliant els ports esportius de Catalunya. Però, en tot cas, bé, era una esmena per millorar la llei, i al final no s'ha acabat acceptant, no? Per tant, en el nostre cas, partíem d'una llei que enteníem que era una llei bàsicament tècnica, que d'entrada no era el nostre projecte, era difícil que poguéssim arribar, en tot cas, a un element compartit. Per tant, nosaltres en principi i al final, doncs, enteníem que era millor abstenir-nos-hi, tot i reconeixent la feina que s'ha fet per part del grup proposant. Crec que la llei té elements positius i, per tant, hem avançat. Tot i que a nosaltres, des d'un bon inici, ens hagués agradat que haguéssim tingut una llei no d'ordenació del litoral, sinó una llei de protecció del litoral. I, en tot cas, crec que ens queda molta feina per fer. Crec que els avenços que s'han produït en aquesta legislatura tinc la sensació que els hem hagut d'anar arrencant una mica. És a dir, que els hem hagut d'anar arrencant des de la mobilització de diferents agents socials, especialment, també, de SOS Costa Brava. Tenim la sensació que una mica el Govern ha anat a remolc, eh?, de les nostres demandes. Sobretot, de quan vam començar, per exemple, en el seu primer moment que ens deia el conseller que, en tot cas, no hi havia pràcticament problemes a nivell territorial, no? Per tant, en tot cas, agrair la feina dels ponents, també la bona voluntat i la bona disposició. En tot cas, diguéssim, la nostra reflexió és que si volem realment tancar definitivament el problema de la gestió del litoral a Catalunya, nosaltres entenem que sí que cal, com a mínim, un canvi de govern a nivell de país. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, és el torn de la diputada Natàlia Sànchez, del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Bon dia, diputats, diputades. Bon dia, conseller, vicepresident. Bé, nosaltres també volem començar amb un agraïment. Crec que tot el procés de treball en aquesta llei és un exemple de treball més fonamentat en la lògica cooperativa que no pas en una lògica d'exclusivament confrontació política. I el símptoma d'això és que avui la llei és molt millor de quan va entrar el projecte de llei proposat pel Govern i pel Departament de Territori. I en això, com ja s'ha dit, és especialment o s'ha de destacar tant la feina del ponent relator, del senyor Marc Sanglas, i també de la diputada Gemma Geis. Per tant, ho volem agrair com a primera qüestió. També agrair la feina del lletrat, de la gestora, de l'assessorament lingüístic, per poder assolir un text final en condicions. Quan vam iniciar el debat sobre aquesta llei aquí al Parlament... De fet, és una de les lleis primeres, i que sembla que potser també serà de les últimes; això no ho sabem. Quan vam iniciar aquest debat nosaltres vam posar sobre la taula la qüestió del títol, no?, que el títol no fa la cosa, però sí que era significant. En aquell moment parlàvem de Llei d'ordenació del litoral i nosaltres afegíem la necessitat d'incorporar-hi dues qüestions: la idea de «recuperació i de «protecció. Sí que en el text de la llei hi hem incorporat la idea de «protecció, que creiem que és una de les qüestions fonamentals quan parlem de que aquesta llei és millor de la que va entrar. És a dir, no només hem incorporat qüestions de protecció al títol de la llei –seria una mica massa simbòlic–, sinó que també, gràcies al treball cooperatiu, com dèiem, i a les esmenes dels diferents grups, hem pogut incorporar a l'articulat qüestions vinculades a la protecció, i inclús a la recuperació, inclús a la idea de «recuperació, que en el títol no l'hi hem posat, però sí que en el desplegament de l'articulat hi és present. Nosaltres, també, quan vam iniciar el debat d'aquesta llei dèiem que el projecte presentat pel Departament de Territori tenia una visió global de la llei massa economicista, tractant el litoral com una mercaderia subjecta a l'explotació del sector turístic. També criticàvem la qüestió ambiental, que estava relegada a un segon terme i sempre subordinada a les lògiques del mercat. I, en tercer lloc, també apuntàvem que la capacitat de participació dels moviments socials i entitats, així com dels municipis, era molt poca o quasi nul·la. I, certament, en aquests tres àmbits, en la idea de no tenir una imatge exclusivament economicista i de mercaderia del litoral, hem millorat. Hem millorat en la qüestió ambiental. Quasi que no es citava l'emergència climàtica en el text primer del text i ara té un paper molt més rellevant al parlar de l'emergència climàtica. Hem de tenir en compte, com ja s'ha dit, que el tercer Informe del canvi climàtic alertava que el nivell del mar augmentaria gairebé quatre centímetres en el proper decenni. Per tant, era imprescindible afegir-ho i, en aquest sentit, s'ha millorat. Nosaltres entenem que els riscos derivats de l'emergència climàtica cal que tinguin..., calia que aquesta llei tingués una mirada de mesures d'adaptació i per combatre-la. Creiem que ens hem quedat curts en qüestions vinculades a la recuperació de la dinàmica sedimental, com amb algunes qüestions de protecció dels ecosistemes. Malgrat això, sí que hem avançat. Amb el que estic posant sobre la taula, tothom podria pensar que la CUP hauria de votar que sí perquè, certament, a més, se'ns han aprovat o hem arribat a acords en moltíssimes de les esmenes. De fet, de les vint-i-vuit esmenes que vam presentar, vint-i-dues han estat acceptades íntegrament o transaccionades, especialment en la ponència. Però nosaltres, finalment, ens hi abstindrem. Ens hi abstindrem perquè considerem que no hem arribat suficientment lluny. Com també ha dit el diputat David Cid, aquest projecte, així d'entrada, no és un projecte que sigui nostre, és un projecte que venia de moltes mancances, que certament hem millorat en molts aspectes i en destacaré un de concret també a continuació, però hauríem d'haver anat una miqueta més enllà. També, i ho volem dir amb tota la franquesa, nosaltres ens abstindrem a aquest projecte de llei per una qüestió global i pel moment que ens trobem de la legislatura. Nosaltres no estem satisfetes amb la feina que ha fet el Departament de Territori. No estem satisfetes amb la feina del conseller Damià Calvet. Per tant, la nostra abstenció també és un toc d'alerta cap a un departament que treballa d'esquenes al territori; que molt sovint treballa d'esquenes als ajuntaments i al món local, i que treballa d'esquenes als moviments socials en defensa del territori, especialment els ecologistes; que proclama l'emergència climàtica, però que no acompanya les demandes socials i populars. I per això també ens hi abstindrem. Vostès em diran que ara estem parlant de la llei i que jo els parlo de naps. No. És important, per nosaltres, és important que quan parlem de protecció del litoral, parlem dels moviments socials que, en els últims anys, i comprès en aquesta legislatura, han tingut una veu molt important i una veu molt crítica amb les polítiques del Departament de Territori. Parlo de SOS Costa Brava, parlo de la plataforma Aturem la C-32, parlo d'un munt de col·lectius, hi insisteixo, de veïns i veïnes que no se senten representats, i que el departament els mira d'esquena. De fet, i acabaré amb aquesta qüestió, el proper 4 d'agost farà dos anys de la creació de la plataforma SOS Costa Brava, una plataforma que va néixer amb dos principals objectius: un, el desplegament del Pla director urbanístic de sòls no sostenibles, que, en paraules de la mateixa plataforma, «és un important pas cap endavant, però un pas insuficient encara per treure la Costa Brava de la zona de perill. Sap perfectament que també la plataforma ha presentat al·legacions a la proposta del departament. Dos objectius, deia. El PDU i un segon objectiu que considerava la plataforma SOS Costa Brava imprescindible: la creació del Conservatori del Litoral. I, certament, avui crec que ens podem celebrar perquè hem aconseguit que, a través d'aquesta llei, ens marquem un termini, un any, per crear el Conservatori del Litoral, que hi apliquem una relació pressupostària mínima, però ja ho saben perfectament el senyor Marc Sanglas, la senyora Gemma Geis, que nosaltres volíem associar la dotació econòmica del Conservatori del Litoral a la taxa turística. I vostès em preguntaran també: «Potser és barrejar coses? No. Nosaltres entenem, des de la nostra lògica política, que els efectes i les externalitats negatives del turisme sobre el territori cal que es reverteixin, i una de les formes, precisament, és vincular la taxa turística a la necessitat d'adquirir sòl amenaçat de la costa catalana en un moment, i cito textualment un comunicat de SOS Costa Brava, «en un moment en què els fons d'inversió internacionals han centrat el seu interès a la costa, i atès que la pressió urbanística i constructora s'ha intensificat a tot el litoral. Nosaltres hi insistim: creiem que és important que s'hagi avançat en aquesta llei. Creiem que hem treballat de forma cooperativa, creiem que la llei és molt millor de quan va començar, que hi ha alguns mecanismes que ens poden ajudar a protegir molt millor el litoral català, però recordaré també les xifres que deia el diputat del PSC, que més del 70 per cent del litoral català està urbanitzat, i això significa una emergència, significa una realitat que amb la Llei de ports tampoc vam poder arribar a acords que posessin per damunt una qüestió que és evident: que cal protegir el litoral si el volem continuar o si volem tenir-lo i valorar-lo tal com és. Moltes gràcies a tots. Amb tot el que els hi he plantejat, la CUP - Crida Constituent ens abstindrem a la major part d'aquesta llei. Gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació, és el torn del Subgrup del Partit Popular de Catalunya. Té la paraula el diputat Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Conseller, diputades, diputats. Això clima de cooperació o de confrontació deu dependre també de la quantitat d'esmenes acceptades d'un grup o un altre, que un grup al que han acceptat vint-i-dos esmenes digui que és un clima de cooperació ho puc entendre; entendran que un altre grup al que només han acceptat dos esmenes no estigui exactament en la mateixa situació, no? Jo podria pràcticament acabar aquesta intervenció dient-los: oi que han sentit els arguments que han donat els dos darrers portaveus, els comuns i la CUP? Doncs exactament el contrari són els nostres arguments, i això també, d'alguna manera, prefixa la nostra posició. Partíem d'un text que mantenia molt bé els equilibris que són necessaris. Hi havien equilibris, i no podem mirar el litoral només des d'un punt de vista mediambiental. En general, no podem parlar de la sostenibilitat només des del punt de vista mediambiental. Aquests darrers mesos estem plantejant sempre una dicotomia en relació amb salut i economia, i la solució no és ni l'una ni l'altra. No hi pot haver salut sense economia i perjudicar la salut, o hi pot haver economia i, si no hi ha salut, afecta també l'economia. Exactament la mateixa dicotomia que tenim entre la preservació del medi ambient i la generació de riquesa a través de la riquesa natural que ens ofereix el medi ambient i que ens ofereix el litoral. I aquesta dualitat, en el projecte de llei que va aprovar el Govern i que va arribar al Parlament, es mantenia. Però quan veiem els canvis que s'han fet en aquest projecte de llei en les ponències, en les diferents ponències, acaba tenint un biaix molt marcat –molt marcat–, començant pel nom. L'ordenació del litoral no és només la protecció del litoral. L'ordenació del litoral consisteix en conjugar la necessària protecció del litoral, perquè hi estem d'acord, en que són necessàries determinades figures de protecció del litoral, però també és necessari garantir que s'hi poden desenvolupar activitats, perquè és una font de riquesa econòmica i ambiental important, i hem de saber conjugar els dos aspectes del nostre litoral. S'han introduït canvis en la llei que a nosaltres ens fan dubtar de que, efectivament, aquest equilibri es pugui mantenir, i, per tant, els dic alguna d'aquestes coses. La primera és el canvi de nom de la llei, que no és només per això, sinó que després quan s'estableixen les dues figures d'ordenament, que inicialment era el Pla d'ordenació del litoral, que era el pla, diguem-ne, director urbanístic general sobre el litoral, sobre els criteris generals del litoral, s'introdueix també «de protecció. Doncs escoltin, a nosaltres això no ens satisfà, que tingui aquest biaix i que tingui aquesta única visió, perquè entenem que la visió ha de ser més global. Un altre element sobre el que vàrem expressar discrepàncies també ja en el text original, i que mantenim les discrepàncies a dia d'avui, era sobre el cànon. Fem la brometa del 3 per cent, i es manté el 3 per cent. No sé quina obsessió hi tenen, amb el 3 per cent. Però l'autèntica discrepància està en que sigui sobre els beneficis. És a dir, si és sobre els beneficis no és un cànon, és un impost. És a dir, el cànon ha de ser un preu per l'afectació que una determinada activitat té sobre el medi, i aquesta afectació no es pot mesurar en relació amb els beneficis que obté una determinada activitat. Per tant, discrepància profunda sobre l'ús del terme «cànon sobre uns beneficis, que, per cert, uns beneficis que tributen amb altres figures, i que, per tant, pot incórrer en el que s'anomena «doble tributació, però és que conceptualment tampoc no creiem que sigui d'aplicació. Un altre element de discordança introduït a través de les esmenes: l'ampliació de la zona d'influència del domini públic maritimoterrestre de cinc-cents, que és amb la Llei de costes, als mil metres que s'afegeixen aquí, i, a més, no reduïbles, només ampliables. Quins efectes tindrà o pot tenir una mesura d'aquestes característiques sobre el mateix litoral? No s'ha avaluat, no s'ha avaluat. I, per tant, davant de la manca d'avaluació dels efectes que pot tenir aquesta ampliació de la zona d'influència, nosaltres preferim no donar-li suport. I crec que no haurien d'adoptar en una llei una mesura com aquesta sense tenir molt clares quines afectacions pot comportar això. Nosaltres ens sentíem bastant més còmodes amb l'afectació de cinc-cents metres i, en tot cas, ampliables davant de determinades circumstàncies. Una altra discrepància. Doncs, miri, amb la figura del Conservatori del Litoral com a mecanisme de compra pública de sòl en el litoral. I, miri, hi han dos motius, fonamentalment dos motius. Clar, és que ahir mateix jo li estava recriminant al Govern que no invertís en habitatge. O sigui, jo no puc ara avalar... O sigui, un govern que no inverteix en habitatge s'està comprometent a través d'una llei a comprar sòl en el litoral per preservar-lo. Doncs, miri, disculpi'm, en aquest moment les prioritats no poden estar en comprar sòl per protegir-lo; en aquest moment les prioritats han de ser unes altres, i són unes altres. Per tant, no creiem necessari –no creiem necessari–, en aquest moment, que a la llei es reguli aquesta figura per adquirir sòl a protegir. Creiem que hi han altres prioritats. Però hi ha un segon element conceptual important: el fet que l'Administració vulgui adquirir sòls que és necessari protegir el que fa és constatar la incompetència de la mateixa Administració per imposar les figures urbanístiques necessàries per protegir el litoral. Per tant, d'alguna manera, és l'expressió d'una incompetència per part de l'Administració, el preveure haver d'adquirir sòl per poder garantir la protecció. Globalment, i els hi deia... Deia el senyor Sanglas la disponibilitat. Evidentment, la disponibilitat hi és tota, hi ha sigut tota, però dos esmenes acceptades, dos transaccionades. Vostès han preferit pactar amb Podem i amb la CUP, i d'aquí el resultat final del projecte de llei, amb aquest biaix, que no pas amb qualsevol dels altres partits, perquè és que ni del partit socialista han acceptat gaires esmenes, ni de Ciutadans. Vostès han tingut aquest biaix. I, per tant, com aquest biaix nosaltres no el compartim, no podrem votar favorablement a aquesta llei. Ens hi abstindrem, ens hi abstindrem; i algunes coses, com les que els he citat, els hi votarem en contra. Gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, per fixar el posicionament, té la paraula, per un temps màxim de set minuts per grup parlamentari, el diputat Marc Sanglas, del Grup Parlamentari Republicà.
Gràcies, vicepresident, conseller. Deixin-me començar aquesta intervenció donant les gràcies a la diputada Gemma Geis, que hem col·laborat estretament per fer possible arribar a bon port aquest projecte i, per tant, hem actuat, diguem-ne, de manera coordinada, en un intent de fer propostes i millorar el text i, per tant, volia fer aquest agraïment públic. Avui acabem aquesta feina, com els deia abans, contents, contents perquè quan acabem un projecte de llei en aquest Parlament, que en les últimes legislatures ha estat difícil acabar un projecte de llei..., per tant, diguem-ne, veure finalitzar i veure que un projecte de llei s'aprova és satisfactori, i els diria que estem contents, però que no estem satisfets. I no podem estar satisfets, eh?, senyor Cid i senyora Sànchez, no podem estar satisfets perquè no hem aconseguit tot allò que buscàvem en aquest projecte de llei, en tant que consensos polítics. I vostès saben que ens hi hem esforçat, que hem fet propostes, i que, per tant, diguem-ne... Vostè ho ha dit, senyora Sànchez, al final: «No és un tema de la llei. Doncs ens sap greu, perquè sí que és un punt de partida, i vostè posava l'exemple de SOS Costa Brava, que deia: «El Pla de sòls no és sostenible. S'està fent. S'ha aprovat al Pirineu i s'està fent a nivell de la Costa Brava. El tema del conservatori, tenim conservatori. O sigui, jo crec, hi insisteixo, que hi havia voluntat, hi hem insistit, hi hem insistit fins al darrer moment. Esperem no haver-nos fet excessivament pesats en tots dos casos, perquè ho hem provat per terra, mar i aire, com es diu habitualment, si em permeten l'expressió, i no ha estat possible. Per tant, el grau de satisfacció no hi és, en tant que no tenim aquest consens polític. Pel que fa al contingut de la llei, sí, sí, contents, satisfets, i més després veient la intervenció del senyor Santi Rodríguez, no? Aquells que, diguem-ne, des del Govern de l'Estat van promoure la urbanització de tot el que podia haver-hi a tort i a dret, que al senyor Santi Rodríguez no li agradi aquesta llei vol dir que anem bé. I jo crec que algunes barreges i algunes qüestions que ha situat no s'adiuen, en tot cas, amb algun dels plantejaments que ha fet, però que en tot cas miraré d'acostar. I amb tot el «carinyo cap al senyor Cid, i deixaré aquesta qüestió, i cap a la senyora Sànchez, però, en tot cas, els faig referència a un proverbi àrab que diu que qui vol fer alguna cosa troba la manera i qui no vol fer res troba una excusa. I jo crec que en les intervencions que vostès han anat fent, han anat trobant excuses per no donar suport a una llei que, en el fons, podien haver aprovat, perquè inclouen moltes de les aportacions que hi ha en aquesta llei. Per tant, deixi-m'ho dir amb tot el «carinyo, senyor Cid, no se m'enfadi, vull dir que, en tot cas, en el seu cas han quedat tres esmenes que no hem incorporat i hem incorporat esmenes, vostè ho explicitava. I amb la senyora Sànchez també. En tot cas, nosaltres creiem que el text, amb la incorporació de les esmenes i amb incorporacions d'aportacions que han fet les diferents persones que han comparegut, dota el projecte de llei de major capacitat, de major representativitat i després creiem que l'engruixeix i la millora en molts dels aspectes. L'inicial, no?, segurament, un element que és el canviar el títol de la llei, acceptant una esmena dels comuns en el sentit de canviar la llei, amb aquesta voluntat de que aquest canvi en el nom de la llei significava també un canvi en el contingut. Com explicava la senyora Sànchez, no és un tema de maquillatge, no és un tema cosmètic, diguem-ne, d'un canvi, sinó que clarament amb una voluntat, eh? Senyor Rodríguez, també és un biaix, segurament és un biaix, però és protecció i gestió, i ordenació. I creiem que això dona..., perquè són els temps, perquè hi ha una lluita contra el canvi climàtic, que creiem que totes les administracions públiques ens hi hem d'esforçar per fer-ho possible. Creiem, doncs, que aquest canvi en la llei, en el títol de la llei, jo crec que incorpora aquest element de clarament quina és la voluntat d'aquest projecte legislatiu. Creiem que també aquest nou text legislatiu desenvolupa aquelles competències exclusives de la Generalitat en aquesta matèria, i va en la línia del que recomanen els cànons europeus, com és la gestió integrada del litoral. I estem satisfets, també, i ho expressava el senyor Terrades, al qual aprofito per agrair-li també el suport a la llei: es reforça el paper dels ajuntaments, i és el que hem volgut. Hi ha hagut una clara... Ja n'hi havia algunes mostres en el projecte inicial. Jo crec que s'ha millorat amb algunes incorporacions a partir d'alguna esmena, de la necessitat, diguem-ne, que els informes que emetin els ajuntaments són vinculants respecte del que significa el Pla de protecció i ordenació del litoral en el seu àmbit. Per tant, els ajuntaments no es converteixen en mers espectadors del que passa en les seves platges, sinó que són agents actius. Ho poden fer a través, diguem-ne, del que és el Pla d'ordenació del litoral, el Pla de protecció i ordenació del litoral, i després a través d'una figura també important com és el pla d'usos. Per tant, creiem que és aquí, eh?, en aquest element, diguem-ne, de gestió on els ajuntaments han de poder disposar d'aquestes eines per poder gestionar aquell dia a dia, pel que dèiem, per un element de competències concurrents en aquell àmbit on es produeixen a vegades algunes descoordinacions. Creiem que és important, també, eh? –i ho he ressaltat, o ho he comentat en la meva exposició prèvia–, una nova disposició addicional que faculta els ajuntaments, en el cas d'emergències i en el cas, diguem-ne, de situacions de força major, per poder actuar sobre aquest àmbit. El tema del cànon creiem que..., i ho hem intentat fins l'últim moment, vincular-ho al conservatori, perquè ens semblava que era una bona fórmula d'establir..., que algú ens criticava que el conservatori naixia sense recursos, i, per tant, no podia fer-hi absolutament res. Creiem que, vinculant aquests diners que ja hi estaven en el projecte inicial, i ho vull recordar..., per tant, ja hi havia una voluntat clara de que hi haguessin diners i recursos per impulsar polítiques en l'ordenació del litoral i de protecció. Per tant, ens semblava important que hi fossin. En tot cas, alguns elements que sí que voldria destacar, també, a part, diguem-ne, dels instruments urbanístics: el tema de l'ampliació del domini públic terrestre. Creiem que anem en la línia de..., diguem-ne, no ha de passar absolutament re que no estigui passant ja en molts municipis en aquests moments. En alguns municipis aquesta franja ja és superior als cinc-cents metres, a través, diguem-ne, dels mateixos plans urbanístics municipals...
Vagi acabant, diputat.
...per tant –sí–, aquí i en aquest sentit no hi ha d'haver cap problema, sinó, en tot cas, és bona voluntat de planificar amb un àmbit molt més ampli, amb una visió molt més àmplia del que ha de ser l'element de gestió. I, finalment, l'element del conservatori, que creiem que és una bona manera, diguem-ne, de defensar...
Acabi, diputat.
...aquest territori, i, per tant, diguem-ne, de gestionar i crear eines... [[El vicepresident primer retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Gràcies, diputat. Finalment, és el torn de la diputada Gemma Geis, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Bé, bon dia, president, diputats, diputades, conseller Calvet. Avui, efectivament, doncs, debatem aquest projecte de llei, la Llei de protecció i ordenació del litoral, i el feminisme es va fer seva aquella frase d'«allò personal és polític, i en aquest cas seria allò personal és polític, i la recerca també és política, i la recerca també és personal. Per tant, avui aquesta llei a mi em relliga també amb el president Puigdemont, amb com el vaig conèixer, em relliga amb el sentit de fer país, en el sentit de fer una política útil per al país i per a la seva gent. Voldria començar també donant gràcies i reconeixent la feina de tots els diputats i diputades que hi hem participat, en la ponència. El diputat Cid sap que hem debatut i hem compartit objectius; amb la diputada Natàlia Sànchez, que també li agraeixo les seves paraules. Parlava de cooperativisme; la forma de treballar és la meva manera de treballar. No sé si en política es porta molt, però és la meva manera de fer-ho, i no ho sé fer d'una altra manera, i, per tant, li agraeixo aquest reconeixement públic. I també al ponent i al redactor de la llei, a Marc Sanglas, que jo crec que hem fet molt bon equip, i seria desitjable que fos en molts altres àmbits. També al secretari general, a l'Agustí Serra, per les seves facilitats en convertir aquest projecte de llei en la llei que ha acabat ara. També al diputat de Ciutadans, per les seves consideracions. I especialment també al diputat Terrades, que hem debatut i jo crec que fins i tot hem gaudit debatent urbanísticament, aprenent, i que li tinc molt respecte, i, per tant, també li volia fer aquest reconeixement públic. Dues consideracions de context. La primera. Tampoc no vull normalitzar en quin context aprovem aquesta llei. Aquesta llei va ser..., va decaure en el context del 155. I quan visitava el conseller Rull a la presó, doncs, moltes vegades parlava d'un dels problemes urbanístics del litoral, de la Costa Brava i dels avenços d'aquesta llei. I, per tant, també hi vull tenir, hi volia tenir un record, especialment, perquè n'havíem parlat moltíssimes vegades a Lledoners. Aquesta llei s'aprova en aquest moment, que és un context polític, que jo ja ho entenc, que fa que també no tingui més suport del que hauria de tenir pel nombre d'esmenes que hem acceptat, pel nombre de transaccions que hem treballat, pels objectius d'aquesta llei. Aquesta llei s'emmarca en aquest context preelectoral, que tots diuen, no?, però crec que és una llei de país, una llei que el que fa és escoltar en la ponència moltíssims experts, des de biòlegs, arquitectes, enginyers, juristes, que ens han fet veure quins mecanismes, de quins instruments havien de dotar aquesta llei per fer-la una llei avançada. Jo, diputat Santi Rodríguez, doncs, m'agrada no compartir molts objectius que vostè em planteja amb aquesta llei, sobretot algú que des del Govern de l'Estat espanyol els hi va arribar l'informe Auken, de la Unió Europea, que deixava i descrivia fantàsticament quina era la política urbanística del president Rajoy i del Govern d'Aznar. Per tant, cap problema amb les crítiques que vostè ha fet. Però aquesta llei el que fa és protegir. Efectivament, la diputada Sànchez deia: «És que hem canviat el títol de la llei. Però el títol no fa la cosa. Si haguéssim canviat el títol de la llei però a la llei, efectivament, no hi haguessin mecanismes de protecció, doncs, no serviria absolutament de res. I aquesta llei el que fa també és una demanda que ens van fer als compareixents, que parlava de la necessitat de recuperar les platges. De fet, fem una classificació de les platges en platges naturals, semiurbanes, urbanes i d'especial protecció, que s'haurà de desenvolupar en la via reglamentària. També una altra obsessió que hem tingut és la necessària col·laboració entre les administracions. Qui té un mínim coneixement rigorós de l'urbanisme sap que l'urbanisme no es pot plantejar en el sentit de màxims, perquè les competències són entre estatals, autonòmiques i els ajuntaments, i en aquest sentit, si volem una verdadera protecció del litoral, els ajuntaments, els alcaldes i les alcaldesses són els nostres aliats. De tal manera que, en els dos mecanismes dels nous instruments de planejament, no?, que establim, doncs, un d'ells fa que la participació dels ajuntaments sigui vinculant. I per nosaltres era absolutament important que hi hagués aquesta peça de concertació amb l'Administració local. Aquesta llei també s'emmarca en la política que està fent el Govern del pla director urbanístic de revisió dels sòls no sostenibles del litoral de Girona, que ara es diu molt fàcil i sempre és exigible, hi ha d'haver la pressió política, no?, i la pressió per controlar més, però que va evitar més de quinze mil habitatges nous en espais d'interès natural i paisatgístic. Discrepo amb la consideració que feia el diputat Santi Rodríguez: ha de ser compatible, almenys en el model de país que defensem nosaltres, comprar més sòl públic per protegir el litoral i comprar habitatge; crec que ha de ser absolutament compatible. Quan es feia referència a la introducció del Conservatori del Litoral vaig estudiar-me la figura del Conservatori del Litoral, perquè el dret urbanístic català, espanyol, neix molt del dret urbanístic francès, per exemple, els plans directors urbanístics. I la figura del Conservatori del Litoral, doncs, el finançament és a través del mecenatge, i quan vas a la pàgina web pots veure quin és el finançament del Conservatori del Litoral francès, i crec que la proposta que fem des del Parlament de Catalunya és una proposta pública, perquè hi ha un compromís públic per part del Govern de la Generalitat. I a mi, personalment, doncs, en el darrer Ple vam fer una moratòria de la taxa turística i em semblava, fins i tot d'acord, amb el context que tenim de pandèmia, no vincular el Conservatori del Litoral i la seva dotació pressupostària a unes taxes turístiques que en aquell moment, al Parlament, en l'últim Ple, vam aprovar-ne una moratòria. Important també, són dos instruments: el Pla de protecció i ordenació del litoral, en la seva consideració de pla director urbanístic; els plans d'ús del litoral i de les platges. Aquests són els dos instruments. I crec que una de les mesures, que és una mesura que tindrà impacte en aquesta protecció, és l'ampliació, deia el diputat Sanglas, del domini d'influència, del domini públic maritimoterrestre de cinc-cents a mil metres. Crec que aquesta és una proposta de país, una proposta que aquest Parlament, doncs, aprovarà en la seva gran majoria, i n'estic absolutament convençuda. I, finalment, aquesta llei estableix una sèrie de finalitats: prevenir i reduir els riscos i els efectes naturals, prevenir i mitigar l'emergència climàtica, limitar l'accés a les platges per preservar la biodiversitat, per preservar les espècies protegides, per adaptar les zones costaneres al canvi climàtic. I tot això, en el marc d'aquesta necessària compatibilitat amb el desenvolupament econòmic i amb el progrés de la gent que viu en el litoral de Catalunya, perquè les dades del PIB també ens indiquen que cal vetllar pel seu progrés. Per tant, n'estem absolutament convençuts. I, finalment, al principi de la meva intervenció els parlava d'allò personal que és polític, i crec que aquesta llei ens permet, a tots aquells que estimem la natura, que ens agrada gaudir del litoral del mar, respectant-ne la biodiversitat i l'equilibri entre la dinamització econòmica i el valor natural..., tinguem com a país una llei que ens permeti fer un pas endavant. Segurament, es podrien haver fet moltes coses, però del que no podem dubtar és que aquesta llei és un pas endavant, i estic molt contenta que Junts per Catalunya hi voti favorablement. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació, el conseller de Territori i Sostenibilitat ha demanat intervenir breument. Per tant, té la paraula, conseller.
Gràcies, vicepresident. Diputats, diputades. Intentaré fer-ho breument, però no em puc estar de, en tot cas, remarcar que de nou estem davant d'un moment emocionant, un moment que gairebé m'atreviria a qualificar d'«històric per al Departament de Territori i per al Govern de la Generalitat i, en definitiva, per al país, perquè amb molt poc temps haurem pogut aprovar dos normes bàsiques, dos lleis que conformen un veritable llegat d'allò que s'anomena, a nivell d'organitzacions internacionals, «solucions basades en la natura: l'Agència de la Natura, o també aquesta llei del litoral, no?, tan necessàries, aquestes solucions basades en la natura, per poder disposar d'un futur millor. Jo voldria agrair el to de les intervencions de tots els que m'han precedit en la paraula. Voldria agrair especialment la feina dels ponents: el senyor Marc Sanglas i de la Gemma Geis –el senyor Marc Sanglas, acompanyat de la Gemma Geis. Moltíssimes gràcies, Marc, per la feina de consens aconseguida, per poder tirar endavant aquest projecte de llei. I, evidentment, també agrair el to de les intervencions dels diputats senyor Sergio Sanz –abans, doncs, aquest tema l'havia portat la senyora Marina Bravo, efectivament–, del senyor Jordi Terrades, del senyor David Cid, de la senyora Natàlia Sànchez, i també del Santi Rodríguez. Ha sigut un to, en definitiva, doncs, jo diria que positiu, amb matisos, evidentment, i definició de posicions, però ha sigut un to que demostra la importància d'aquest projecte de llei que portem avui a votació. Enhorabona, per tant, per la feina feta des d'aquest Parlament. Moltes gràcies, perquè insisteixo que aquesta llei esdevindrà una eina de gestió imprescindible. Avui, amb aquesta aprovació de la Llei d'ordenació del litoral, crec que posem les bases d'una nova governança del litoral, un territori cedit que és molt important en la configuració, doncs, de la nostra estructura social i econòmica, com passa a molts altres països d'Europa i del món; un territori que s'estén de Portbou a Alcanar, dotze comarques, setanta-sis municipis, i que no tan sols té un gruix molt important de població, sinó que constitueix un dels principals actius del nostre patrimoni natural –això és imprescindible, sense que això fos així, doncs, segurament, això ho haguéssim abordat d'alguna altra manera–, però també és un dels àmbits en el que es concentra més activitat humana, també s'ha dit: activitat humana, residencial, i també econòmica. I aquesta dicotomia, natura i progrés social i econòmic, economia i biodiversitat, està especialment ara sobre la taula –aquests dies està sobre la taula, aquests dies, aquestes setmanes, aquests mesos–, perquè la pandèmia, precisament, la pandèmia de la Covid-19, ens fa escoltar, de vegades, certs arguments poc amics de la sostenibilitat. Allò de dir «escoltin, en la reactivació econòmica, que valgui tot. No, precisament en la reactivació econòmica, orientació a l'agenda verda; precisament, perquè hem comprovat que salut i biodiversitat estan íntimament relacionades. L'aprovació ahir, m'hi vull referir especialment, del document de la Comissió per a la Reactivació Econòmica i la Protecció Social, la Coreco, compta amb un gruix molt important de mesures vinculades a la transició ecològica; aquesta és la denominació també que hem donat a aquesta part del Pla per a la reactivació econòmica i la protecció social. De fet, més de la meitat del pressupost estimat per a aquest pla, la qual cosa demostra el compromís irrefutable d'aquest Govern amb l'agenda verda. Aquesta llei també n'és una mostra. Al llarg dels darrers pràcticament quaranta anys, el Govern de la Generalitat ha elaborat tota mena de plans i programes de protecció del litoral; s'han anomenat aquí també en alguna de les intervencions, els PDUs, sense anar més lluny, el primer i el segon. Però sempre s'ha fet des d'una perspectiva, diguéssim, segmentària, no?, segmentada, parcial, distingint entre el domini públic marítim terrestre de la resta de l'espai litoral, i això hem vist com, inclús Europa, marcava que s'havia de fer d'una manera diferent, s'havia de fer integralment. I, per tant, l'ordenació del litoral, des d'aleshores fins avui s'ha centrat en els espais confrontants en la costa. Tenim altres problemàtiques, també, sobre aquest mateix espai, per exemple..., que ens han impossibilitat, eh?, poder donar respostes –imposat o limitat, poder donar respostes– prou efectives, com, doncs, la distribució competencial, o se n'han afegit de nous, de sobrevinguts, no?, com, efectivament, el canvi climàtic, l'emergència climàtica o l'efectiva preservació dels espais més sensibles de la nostra costa, també amb mesures puntuals, de vegades de compra, de vegades de gestió d'aquests punts més sensibles. Però, en tot cas, la llei que avui aprovem vol capgirar aquesta situació, tenir aquesta mirada holística, completa, sobre el litoral, hi insisteixo, també marcada per les directives europees, que han estat, eh?, fins ara, fins a aquesta aprovació d'aquesta llei, condicionada, ho dèiem, no?, per aquesta distribució competencial, que sovint també hem vist que aquesta distribució competencial estava allunyada de la realitat que s'estava gestionant. Per tant, què fem amb aquesta llei? Doncs, en primer lloc, apropem la presa de decisions als ciutadans. I ho fem, evidentment, amb noves eines. Eines –el senyor Sanz feia referència a la llei com una eina– que ens permetin avançar cap a aquesta gestió integrada de la nostra costa. Donem més protagonisme als municipis –la senyora Geis també en feia referència– i, en definitiva, bastim un nou model de gestió, més ambiciós, més participatiu, més proper a la gent –més proper a la gent–; això és imprescindible. I, per fer-ho, i ara vull desglossar tres o quatre punts de la llei, comptarem amb aquests nous instruments d'ordenació. Ja s'ha explicat, no? El primer, el més destacat, el primer vector que voldria destacar, el primer component és el Pla de protecció i ordenació del litoral per al conjunt del territori. Un pla de protecció que després derivarà també en plans d'ús del litoral i les platges a escala municipal, que això permetrà per primer cop ordenar, ordenar el conjunt de la nostra costa i dels seus usos sense distinció, ho dèiem abans, entre el domini públic maritimoterrestre i la resta del territori, com ens passava fins ara, eh?; amb aquesta separació no aconseguíem tenir aquesta gestió integral. Aquests plans, el Pla de protecció i ordenació del litoral i els plans d'ús a escala municipal, tindran entre les seves finalitats no només la prevenció i la mitigació dels efectes del canvi climàtic, sinó també la necessitat d'abordar la seva adaptació. Aquest és un concepte molt important, també, evidentment, al llarg de les dècades vinents. La resiliència és absolutament clau per entendre el futur que ens espera. No fem prou prevenint i mitigant, que fins ara ha estat l'objecte principal de molta de la legislació ambiental que hem desenvolupat des del Govern, i des dels parlaments, també, evidentment, ens hem d'adaptar a la nova realitat, que ja la tenim aquí. Segon component que voldria destacar: la llei servirà per desplegar per primer cop –bé, la senyora Geis en feia referència– una nova classificació de platges; una classificació jo diria que més respectuosa amb la diversitat de la nostra costa. Superarà la de la dualitat típica i tòpica entre platges urbanes i naturals, i, per tant, permetrà distingir usos, ocupacions, capacitat de càrrega, que facin compatible, en definitiva, la preservació i l'ús del litoral per part de tothom. La llei fa un esforç notable en intentar, ho dèiem abans, acostar la presa de decisions als ciutadans, ens dotarà a tots plegats de majors competències, en primera instància, els ajuntaments, però també incrementant la participació pública, amb els consells rectors de les platges a escala de tot Catalunya, i també municipal, representació de les administracions, de les entitats, dels experts, que vetllin per l'aplicació dels instruments de la llei i fixin les directrius per a la gestió dels espais litorals. Acabo. Un tercer vector que voldria destacar és la voluntat que els espais litorals, que són patrimoni de tothom, puguin ser gestionats amb la màxima participació i consens possibles –gestionats, dèiem, no?–, motiu pel qual el projecte també aposta per reduir la discrecionalitat administrativa en la presa de decisions, i perquè les competències, les resolutives, amb plans i concessions, passin a ser assumides per un nou òrgan col·legiat, aquest òrgan al qual també vostès han fet referència, que és la Comissió d'Ordenació del Litoral, una comissió específica per tractar els temes del litoral. Amb representació, evidentment, de tota l'Administració, i també la participació d'experts. Un quart concepte –i vaig acabant–: som conscients que les polítiques d'ordenació del litoral, com totes les polítiques públiques, no es poden desenvolupar sense recursos; sense recursos és impossible fer acció política. Per tant, sí, la llei desplega un nou cànon d'explotació d'activitats, que ha de revertir en la conservació, en la recuperació i en la restauració del mateix domini públic maritimoterrestre. És, de nou, fiscalitat ambiental finalista, que és la que ens permet, doncs, tirar endavant aquesta legislació. I el darrer component que vull, doncs, destacar, també fruit de l'esforç de consens al que molts de vostès han fet referència..., aquest esforç de consens amb què neix la llei en la tramitació parlamentària ha permès incorporar el compromís de creació, sí, del Conservatori del Litoral de Catalunya, que tindrà per objectiu salvaguardar, recuperar la part del litoral més amenaçada per la urbanització, per l'artificialització, a partir, sí, de l'adquisició pública de sòl, que es pot produir de moltes maneres diferents. En tot cas, el senyor Sanz s'hi referia abans, i també molts de vostès. Definia la llei com un instrument, un instrument que ens ha de permetre, doncs, fer aquesta gestió, sí, però, en definitiva, que s'ha de complementar; s'ha de complementar amb altres lleis, amb altres instruments. El senyor Terrades ha fet referència a la Llei del territori, ha fet referència també que quan vostès governin tiraran endavant la Llei del territori. Home, m'agradaria dir-hi alguna cosa, no?, al respecte, perquè, en tot cas, la Llei del territori tenim ganes de tirar-la endavant –tenim ganes de tirar la endavant, no? No podem adduir temes de contingut perquè, en tot cas, el treball que s'ha fet fins ara incloïa temes com el que estem tractant avui, el del litoral, per poder també, doncs, tenir una visió més completa de la Llei del territori. O temes d'habitatge, també hem treballat temes d'habitatge per poder incloure en la Llei del territori. Tampoc podem adduir en aquesta voluntat de tirar endavant la Llei del territori temes de temps, eh? Segur que alguns poden haver fet càlculs electorals o preelectorals, també en les decisions sobre la votació en aquesta Llei del litoral, però, en tot cas, jo, com a conseller, només tinc una data, per treballar els temes que pertoquen al departament, que és la del 21 de desembre del 2021. Només tinc aquesta data. I, per tant, com a Govern, sí, tenim ganes que la Llei del territori pugui passar per la Comissió de Governs Locals i la puguem portar a Govern a l'inici de la propera sessió, del proper curs, tant de govern com parlamentari, no? I hi ha altres instruments, perquè, de fet, la Llei del territori inspira també planejaments, per exemple, doncs, els POUMs amb decreixement urbanístic o sistemes urbans, o també –i amb això sí que acabo– el que són els plans directors de sòl no sostenibles, que són com una eina avançada en aquesta futura Llei del territori. Uns plans directors de sòls no sostenibles dels quals ens sentim molt orgullosos, perquè, efectivament, doncs, això no s'havia produït fins al moment, tirar endavant un pla director per definir uns sòls no sostenibles i poder-los gestionar, en algunes ocasions desclassificant, en algunes altres ocasions modificant els seus paràmetres. En tot cas, aquests plans directors no sostenibles..., insisteixo que n'estem molt orgullosos. Fixin-s'hi, aquest divendres 24 en Comissió d'Urbanisme de Catalunya culminem el del Pirineu, aprovació definitiva, i continuem treballant i la nostra intenció també és poder culminar l'aprovació del de la Costa Brava, el del litoral de Girona, un pla director de sòls no sostenibles que, en el cas de la Costa Brava, doncs, actua sobre noranta sectors, i que desclassifica quinze mil habitatges. I sens dubte és molt destacable l'aportació de la societat civil, amb tot el que representa el debat sobre el litoral de la costa de Girona, de la Costa Brava, però jo voldria recordar que aquest pla director de sòls no sostenibles ja es va arrencar el 2015 –el 2015–, i que, en algunes aproximacions socials que s'han fet sobre aquesta part del litoral, es parlava de sis sectors i, en canvi, el pla director ha acabat actuant sobre noranta. Per tant, una llei important que avui aprovarem, si la votació del Parlament així ho indica –tot fa pensar que sí–, complementada amb moltes altres eines que hem de desenvolupar per poder continuar tirant endavant aquesta política d'ordenació del territori, de l'urbanisme, basada en la natura. Es tracta, en definitiva, de ser capaços entre tots de deixar a les generacions futures un litoral, si és possible, millor del que hem heretat i contribuir, des de Catalunya, com vam dir també amb l'Agència de la Natura, al gran repte planetari de preservar el territori i la vida sobre el planeta en el futur. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. Atesa aquesta intervenció, obriríem un torn proporcional als grups parlamentaris si així ho desitgen. No? [[Pausa.]] Molt bé, doncs tanquem aquí el debat d'aquest punt número 11 de l'ordre del dia, que els recordo que votarem a primera hora de la tarda. [[Interpel·lació al Govern sobre la gestió econòmica]] [[300-00283/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre la política pressupostària de la Generalitat..., que formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Alícia Romero. Endavant.
Gràcies, president. Vicepresident, conseller, diputats i diputades, bon dia. President, va endavant, el temps. Vagi amb compte, que, jo, si no, puc xerrar aquí tot el dia.
Estava programat per al Govern, sí. Ja la vigilo, no pateixi.
No pateixo, més que res que no em posi jo aquí a parlar sense fi. Bé, bon dia a tothom. Vicepresident... Ja sé que a alguns ja els agradaria per veure si hi ha... [[Rialles.]] Bé, fora bromes. Bé, avui faig una interpel·lació al vicepresident Aragonès. Volia dir-li, vicepresident, fent una mica, ja que estem a final d'aquest període parlamentari, no sé si al final de la legislatura, veurem..., però, en tot cas, sí que volia fer una mica de recopilació d'aquests darrers temps. Vostès, Esquerra Republicana, formen part, d'alguna manera..., són corresponsables del que ha passat a Catalunya des de l'any 2012. Va ser el desembre del 2012 quan el vicepresident Junqueras va signar el primer acord de governabilitat amb Convergència i Unió. En aquell moment, marcava un full de ruta cap a un referèndum, que després hem vist un full de ruta certament desestabilitzador, veient com han anat les coses i, sobretot, les greus conseqüències que ha tingut per a algunes persones, però és veritat que han passat vuit anys des d'aquell moment –cinc, si comptem els anys en què vostès han tingut responsabilitats en l'àmbit econòmic, no? I ens agradaria preguntar-nos què ha passat en aquest temps, no? En tots aquests vuit anys, però sobretot en aquests darrers cinc. En aquesta dècada, gairebé ha millorat Catalunya? Està en millor posició que estava? I jo crec que amb alguns elements que li donaré, crec que objectius, gairebé vostè podria respondre's aquesta pregunta, no? Val a dir que en aquests darrers anys mai hem sigut capaços d'aprovar uns pressupostos al dia, mai hem sigut capaços d'iniciar l'1 de gener amb uns pressupostos aprovats. I, bàsicament, jo crec que això el que mostra és una certa inestabilitat dels governs que hi ha hagut, d'una certa incertesa, perquè mai sabem exactament en quin moment tindrem uns pressupostos, en quin moment hi haurà unes eleccions; però, el més important per nosaltres, una certa renúncia a posar solucions als problemes del dia a dia, però també a afrontar els reptes de futur. Sobretot, perquè, a més, en aquests darrers sis anys no han sigut capaços d'aprofitar el creixement econòmic per posar les bases estructurals que ens haurien de permetre avui estar en una millor posició per afrontar aquesta crisi sanitària, que també és social i econòmica. I li vull posar alguns exemples. Aprofitant també alguns dels àmbits que vostè i el vicepresident Junqueras signaven en un article el passat 29 de juny a La Vanguardia, i també aprofitant la roda de premsa que va fer vostè ahir amb el president Torra per presentar aquest pacte per la reconstrucció econòmica i social, que també li vull dir..., va dir vostè que li agradaria acordar-la; de moment, no hem rebut trucades per trobar-nos amb vostès. Crec que seria bo convocar els grups parlamentaris. Crec que és diumenge que el president Sánchez convoca els presidents autonòmics per parlar d'aquests fons europeus que arribaran a l'Estat i veure com, d'alguna manera, es poden treballar coordinadament amb els territoris. També ens agradaria que aquest document de 140 pàgines que jo he pogut fullejar molt ràpidament ahir i avui, doncs, també se'ns hagués comunicat, si realment el que volen és la nostra complicitat perquè es pugui tirar endavant. Però bé, alguns temes, en educació. Miri, en educació, per desgràcia, tenim un abandonament escolar del 18 per cent, el més alt de la Unió Europea, i també el nivell d'estudis més baix de tot Europa. El 31 per cent dels estudiants d'entre vint-i-cinc i trenta-quatre anys, o les persones d'entre vint-i-cinc i trenta-quatre anys, tenen l'ESO o un inferior. I si parlem de segregació escolar, diuen els experts que un 36 per cent dels nostres alumnes haurien de canviar d'escola per eliminar aquesta segregació. I avui encara no tenim un pressupost per fer front a la segregació escolar. En temes de coneixement ens passa exactament el mateix. Tenim menys pressupost o financem pitjor les universitats que l'any 2010, dediquem els mateixos recursos de recerca avui que l'any 2010 i, per tant, no hem sigut capaços –en anys de creixement, no en anys de crisi, com va fer, per exemple, Portugal–, doncs, de posar recursos en aquells àmbits estructurals que ens han de permetre sortir més enfortits. I clar, i va passar una cosa fa unes setmanes, vicepresident, que és que vostès decideixen unilateralment que els recursos que havien d'anar per als projectes de recerca i infraestructures de recerca dels Feder els dediquessin a despesa extraordinària de la Covid i, per tant, de moment encara no hi ha finançament d'aquests 104 milions del 2021 al 2024, que és el que tocaria. Espero que s'aprovi, definitivament, un acord de govern els propers dies perquè això sigui així. Però voldríem la garantia de que serà així. Perquè vostè diu: «No, ja ho compensarem. Bé, doncs, com? Perquè això sí que és importantíssim. Infraestructures de recerca, que són les que ens han de fer sortir de la crisi. Perquè han de cercar una vacuna, per exemple, o perquè han de posar l'economia al servei, doncs, del coneixement amb més competitivitat. Si parlem d'infraestructures... Ara que hi havia aquí el conseller Calvet, em sap greu que hagi marxat, no? Deia vostè en aquell article: «Volem connectar en trenta minuts les ciutats a cinquanta quilòmetres de Barcelona. Està molt bé, però jo li volia recordar que els recursos en inversions s'han reduït molt en els últims anys. L'any 2010 dedicàvem a l'entorn dels 4.000 milions d'euros a inversions. Avui estem a 1.370. Així que hi ha hagut una baixada important de les inversions. Després, si mirem, per exemple, què dedicàvem a carreteres l'any 2010, 600 milions; l'any 2020, 447. O sigui, que han baixat molt les inversions. Si realment volem fer aquestes connexions, amb les que estaríem d'acord, cal fer-les. Vostè em podrà dir: «Oh, l'Estat. Bé, doncs, l'Estat va proposar l'any 2019 dedicar 2.200 milions d'euros a infraestructures a Catalunya, i Junts per Catalunya i Esquerra Republicana al Congrés no van deixar ni tramitar aquells pressupostos. Ho dic perquè quan, a més a més, es proposen coses per a Catalunya també les torpedinem. I amb indústria, doncs, la xifra també és vergonyosa. De 165 milions que teníem el 2010, ara estem en 50. Tenint en compte la transformació que ha de fer la indústria, no? Hem vist ara, per exemple, com està patint tant Nissan, que veurem si finalment tanca, no? I vostè ens diu, ens deia, en aquest article: «Bé, si ens arriben 30.000 milions d'euros dels fons europeus ja ho arreglarem tot. Clar, a nosaltres ens sembla que no tenen les credencials per dir això, perquè a vegades no és un tema només de recursos. I els hi recordo: l'any 2017 la Generalitat va haver de tornar a la Unió Europea 42 milions d'euros de la garantia juvenil perquè no tenien projectes. Justament quan som una comunitat autònoma que teníem un atur juvenil molt alt. Clar, quan un veu aquestes coses, diu: «Bé, doncs, no ho sé. I, després, veient aquest document que hem conegut a través de la premsa, doncs, sí, vostès diuen que dedicaran 31.700 milions d'euros fins al 2032, però tampoc sabem exactament d'on sortiran aquests recursos, si vostès pretenen que tots siguin dels fons europeus, però els fons europeus seran molt estrictes, voldran projectes. I ens fa patir que no hi hagin projectes. Perquè, com dic, el 2017 vam haver de tornar diners de la garantia juvenil. Vostè diu 30.000 milions. Bé, no sé si seran 30.000. La veritat és que ahir es va arribar a un acord històric a la Unió Europea. Crec que finalment, doncs, arriben 140.000 milions d'euros a Espanya: una part en transferències i una altra part en préstec. M'agradaria, també, saber quina és la seva posició, la seva opinió sobre aquest acord al que s'ha arribat. Perquè jo crec que és molt fàcil, no?, posar la mà, parar la mà, que és el que fa moltes vegades el Govern de la Generalitat. Però, a més de parar la mà, també ha de fer esforços. No sé si hem fet molts esforços. Em sembla que la darrera visita així una mica internacional propera a Europa va ser del president Torra i després del conseller d'Exteriors al president de Flandes. No sé si vostès han fet alguna cosa més per ajudar a aquest acord. Però, més enllà de demanar, crec que també hem de fer esforços i ajudar a que això pugui tirar endavant, no? La veritat és que..., veurem què m'explica, però nosaltres el que veiem en aquests darrers anys és que Catalunya ha perdut clarament posicions. Miri, fins fa dos anys érem la primera potència pel que fa al PIB a Espanya, i ara som la segona. Ens ha passat per davant Madrid. Madrid anunciava fa poc, comunitat autònoma, 2.200 milions d'euros d'inversió. Bé, clar, nosaltres en fem 1.300. Al final les coses es noten, no? Van marxar cinc mil empreses o van traslladar la seu social, que vostès sempre han dit que això no passa res, que no té importància. Doncs, miri, a mi que m'agrada molt seguir el conseller Mas-Colell –i crec que vostè li deu tenir el mateix respecte professional que li tinc jo, com a mestre, diguéssim, no?–, deia l'altre dia en una entrevista, aquest cap de setmana, justament, sobre això de la fuga d'empreses, deia: «La sortida d'empreses ens ha fet molt mal. Tots diem que no ens n'ha fet gaire. Però ens n'ha fet. Perquè la imatge de sortida d'empreses va ser fatal. Coses d'aquestes no se'n poden perdre gaires. Tenir la bandera molt alta ha tingut un cost econòmic. N'ha tingut. I el possibilisme no n'hauria tingut. Si extrapolo, no sé fins on pot portar el possibilisme en termes de cost econòmic, però ja asseguro que el fonamentalisme tindrà un cost econòmic superior al possibilisme. No? Està bé que ho digui ell, a més a més, que estava en un moment en el Govern en què es va començar tot el procés, no? Clar, crec que és veritat que ha fet mal, crec que nosaltres hem perdut algunes inversions. L'Agència Europea del Medicament podia haver vingut, no va venir. Però teníem molts elements perquè acabés a Catalunya o a Barcelona i, al final, no va ser així. Després vostè ens va explicar l'altre dia la despesa que ha fet extraordinària, pel que fa al Covid, amb xifres, bé, nosaltres creiem massa generals. Després ens explicava que la minoració dels ingressos venia, en part, pels impostos, però en part perquè baixava la publicitat de TV3 o les matrícules o hi havia un deute de l'Estat que, ho repeteixo, estava en el pressupost del 2019 que vostè no va votar. I la sensació que ens dona és, escolti'm, que com pensen afrontar aquesta crisi, aquests 32.000 milions que estan plantejant d'on els pensen treure? Quins esforços faran vostès perquè, tenint en compte que tenim davant un Govern trencat, dividit, que no sabem si convocarà demà eleccions, un Govern, a més a més, que no té complicitats i que no obre el diàleg amb l'oposició, no sé pas com vostès pensen encarar aquesta situació. I una, a vegades, doncs, diu, escolti'm, crec que finalment aquí no és un tema ni de recursos ni de competències. Perquè, a més, quan les tenen fan una gestió nefasta, com està passant en l'àmbit de la salut. Crec que és un tema de transparència, d'honestedat –que en falta una mica– i de capacitat. I crec que vostès porten vuit anys demostrant que ni estan capacitats per al dia a dia ni tampoc per afrontar i planificar estratègicament el futur del país. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre a la interpel·lació, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Moltes gràcies, president. També gràcies als serveis del Parlament per fer possible, doncs, desenvolupar aquesta sessió amb la màxima seguretat. La diputada Romero ha començat fent aquesta interpel·lació agafant una certa perspectiva temporal, de fet, se n'ha anat fins a l'any 2012. I crec que és una bona manera d'enfocar-ho i, per tant, jo també faré una certa perspectiva temporal. El 2012 s'aprova una normativa, que és la Llei d'estabilitat pressupostària i sostenibilitat financera, que el que fa és canviar de dalt a baix el marc del finançament que havíem tingut fins aquell moment. Fins aquell moment, el que era important en l'àmbit del finançament era saber, doncs, quina part dels recursos que es generaven a Catalunya es revertien en la mateixa Generalitat o en serveis i prestacions als ciutadans de Catalunya per altres canals. A partir d'aquell moment el que acaba determinant quins són els recursos disponibles que tenim és també l'objectiu de dèficit, de deute i la regla de la despesa. I, de fet, aquella llei el que dona és una capacitat de control molt gran del Ministeri d'Hisenda no només sobre la Generalitat de Catalunya, sinó també sobre la resta de governs d'altres territoris, no? Per tant, això canvia de dalt a baix el marc –canvia de dalt a baix el marc. El canvia tant, per exemple, que a dia d'avui el Congrés de Diputats ha aprovat –i al Senat van aprovar– elevar els objectius de dèficit al 0,2 per cent del PIB, que en el nostre cas voldria dir entre uns 450 i 470 milions d'euros, però el Ministeri d'Hisenda no els ha implementat encara. I aquests 450 milions serien molt necessaris per acompanyar tot l'esforç que estem fent per al manteniment dels serveis públics de l'estat del benestar a Catalunya –salut, protecció social, educació, seguretat...–, que ens encarreguem, la Generalitat, de polítiques de cara a la reactivació econòmica en àmbits com la indústria, per exemple, que vostè mencionava. Per tant, imagini's si és important, el marc, com ha canviat. Vostè feia una certa crítica als anys en què tant el vicepresident Junqueras com jo mateix hem estat al capdavant del Departament d'Economia i Hisenda, no? I diu: «Què n'han fet, del creixement econòmic? Doncs del creixement econòmic el que hem fet és: u, recuperar els nivells de despesa màxims que hi ha hagut a la Generalitat de Catalunya –en aquests moments estem en un nivell de despesa corrent molt més alt que el 2010–; dos, ho hem fet amb una gran diferència, que és que el 2010 vam acabar amb prop de 10.000 milions d'euros de dèficit i l'any passat vam acabar, doncs, amb un dèficit del 0,56 per cent del PIB. Una mica més de 1.000 milions d'euros. Per tant, imagini's la diferència que és recuperar nivell de despesa en global, després podem entrar en la distribució, però, en global, recuperar nivell de despesa, però amb un dèficit menor. Per què era important fer-ho amb un dèficit menor? Perquè és important, en moments de creixement, doncs, que es vagi reduint el dèficit precisament per tenir capacitat de generar més dèficit, fer polítiques més expansives, més contracícliques, en moments de crisi econòmica, com el que estem ara. Per tant, si avui la Generalitat de Catalunya, malgrat totes les incerteses, pot tenir capacitat, com la té, no només de mantenir els serveis públics, sinó també de fer polítiques per donar suport a aquells sectors més afectats, és perquè en els darrers anys s'ha fet aquesta feina d'endreça, de reducció del dèficit en moments de creixement, perquè, precisament, en moments de decreixement és quan toca fer-lo. Política contracíclica. El factor estabilitzador que han de tenir les finances públiques. És absolutament fonamental. I això és el que nosaltres hem anat mantenint. Feia referència també vostè al nivell màxim d'inversions de l'any 2010, però hem de ser honestos, i aquelles inversions del 2010 estaven finançades amb col·laboracions publicoprivades lligades a concessions que, en un context com el del 2010, van generar uns alts costos financers que encara estem pagant. Per tant, són unes inversions com les del 2010... És a dir, tot l'augment –tot l'augment– d'inversions que va haver-hi durant un determinat període multiplicava per tres el que es feia en base al recurs a col·laboració publicoprivada que no pas el que era inversió pressupostària. Jo no estic en contra d'aquest recurs, però sí que crec que se'n va fer un ús excessiu, perquè es partia d'uns escenaris de creixement econòmic continuats, i es va seguir anant a una dinàmica de fer infraestructures mitjançant concessions, amb uns costos financers elevats, massa elevats. Probablement era l'única manera de fer aquestes inversions en un moment en què els mercats començaven també a tancar-se, a demanar un retorn financer, un tipus d'interès més alt pel deute? Probablement. Però potser haguéssim hagut de parar, perquè ha estat una de les lloses més importants que hem tingut i que encara tenim, i que dificulten recuperar la capacitat inversora. Per tant, de cara al futur ho haurem de fer diferent. I aquest aprenentatge l'hem de tenir. La Ciutat de la Justícia ha estat finançada amb sistema de concessions, les comissaries de Mossos d'Esquadra, bona part dels jutjats, des de l'eix Transversal fins a la C-35... I en molts casos aquestes comporten, perquè han de comportar, un rendiment financer per al concessionari, perquè, si no, no s'hi posa. Per tant, fer dependre la política d'infraestructures d'un sistema de concessions en la seva gran majoria és un error. I això ho hem après, i no ho repetirem. I, per tant, prefereixo tenir una política d'inversions més limitada que no pas posar-nos una soga al coll. També perquè en els anys que han vingut una part del dèficit que s'ha acabat assignant a la Generalitat venia per la revisió de tots aquells contractes des d'un punt de vista de la intervenció o del mateix Eurostat, que ens situava allò que ens deien «no, això no compta com a dèficit..., ens ho acabaven situant a dins. Perquè al final qui respon és l'Administració. En aquest sentit, nosaltres hem presentat, ahir, amb el president de la Generalitat, aquest pla de 31.000 milions d'euros en vint projectes. Ahir va haver-hi un acord molt rellevant en l'àmbit de la Unió Europea, un acord que, evidentment, com tots els acords, mirat des de l'òptica catalana o de l'òptica d'una part, haguéssim volgut que fos millor, més ambiciós. Això estic convençut que tots els que han signat l'acord també ho voldrien. Però és un pas endavant, i no em fa res reconèixer-ho: és una bona notícia. És una bona notícia per al projecte europeu, és una bona notícia perquè per primera vegada hi ha una emissió de deute conjunt, que això uneix més, moltes vegades, que les voluntats polítiques, i perquè es posen recursos –una part important en préstecs, però també una part important en transferències– per avançar cap a un nou model econòmic i productiu. Què hem de fer a Catalunya? Estar preparats. I, en certa manera, ha coincidit en el temps, i la coincidència d'ahir, el mateix dia, potser sí que pot ser deguda a la casualitat, però la coincidència en el temps avançant en paral·lel no ho és, que... Vostè revisi totes les meves intervencions públiques respecte a les decisions que havia de prendre la Unió Europea des del mes de març fins ara. Aquest fons l'hem estat reclamant. Evidentment, no participem directament, la Generalitat, en aquestes decisions, però el Govern espanyol sabia que comptava amb l'opinió favorable de Catalunya per avançar en aquest sentit. I ho sabien perfectament, perquè així ha estat pública, que volíem que fos en transferències i no en préstecs. Per tant, alineats als interessos. A partir d'aquí, què hem de tenir a Catalunya? Hem de tenir projectes. I, per tant, per això, el pla que ahir vam presentar... Evidentment, un pla a dotze anys vista, amb les incerteses que hi ha avui, necessàriament ha de ser un pla obert, perquè aquí no hi ha..., no som dogmàtics, sinó que és un pla obert, però incorpora vint projectes tractors. Vint projectes tractors, alguns dels quals beuen, diguem-ne, d'acords que ja existeixen, com el Pacte nacional per a la societat del coneixement, d'altres són nous projectes, però que encaixen amb les prioritats que aquest Parlament ha anat posant sobre la taula, les prioritats que el Govern hem anat assumint, les prioritats que vam acordar amb els agents socials, amb patronals i amb sindicats, i que també encaixen amb l'European Green Deal, amb el mateix pla de reactivació inicial tal com el va proposar la Comissió Europea. Per tant, quin és el nostre objectiu? Que d'aquests recursos que –140.000 milions, segons ha anunciat el president del Govern espanyol– venen a l'Estat, hem d'aconseguir un màxim per a Catalunya, i nosaltres fixem aquest objectiu de 30.000 milions d'euros que reverteixin a Catalunya amb projectes, perquè sabem que només perquè els volem no ens arribaran, per tant, han arribar amb projectes. Vint projectes tractors que abasten els cinc eixos estratègics, quatre de sectorials, un de transversal. Crec que és un pas endavant important, importantíssim. Crec que hem d'aprofitar aquesta oportunitat, i, vaja, estem en una situació d'incertesa sobre el futur, però, per una banda, amb la dinàmica d'inversió que hem d'apel·lar a l'àmbit europeu, evidentment, que ho hem de fer, però després garantint els serveis públics de l'estat del benestar. Crec que ho tenim en la línia enfocada, sabent que hi haurà moltes dificultats, però nosaltres sempre les assumim. No tenim cap problema en acceptar les dificultats. Gràcies, president.
Gràcies, vicepresident. Per fer la rèplica, és el torn ara, de cinc minuts, per a la diputada.
Gràcies, president. Algunes coses, no?, sobre el marc que deia el vicepresident. Però el marc és igual per a tothom, vicepresident, per a totes les comunitats autònomes, no el pateix només Catalunya. Ho dic perquè hi ha comunitats autònomes que dediquen més recursos, més, diguéssim, euro per població, per ciutadà, a polítiques socials, com, per exemple, Castella i Lleó. No poso ni una de les governades pels socialistes. Nosaltres, Catalunya està a la cua dels recursos per a la infància, per exemple, de tot Espanya. És a dir, el marc és per a tothom, l'objectiu de deute, de dèficit i de regla de despesa és per a tothom, i, per tant, està bé saber-ho, està bé dir-ho, però no crec que serveixi, diguéssim, com a excusa per dir que no hem pogut fer més. Entre d'altres coses, perquè molts anys no hem complert amb aquests objectius de dèficit i de deute, no? En concret, l'any passat, el 2019, vam fer un 0,56 per cent de dèficit que ara, doncs, evidentment, es convertirà en deute. Vostè parlava del deute del dèficit del 2010. Però jo li voldria dir, clar, el deute el 2010 era de 32.000 milions d'euros i el deute el 2020 és de prop de 80.000 milions d'euros. Clar, és que la situació és diferent, i jo... M'ha agradat, eh?, no escoltar-lo criticar aquella època, perquè al final vostès en formaven part, i crec que va ser un Govern que va fer moltes coses. Entre altres, vicepresident, si no hagués fet les inversions que vostè ha descrit, escoles, comissaries de Mossos, jutjats, hospitals, CAPs..., com estaríem? Perquè després amb la crisi segur que no les haguessin fet. Vam trobar Catalunya, i vostè ho sap, i ho sap Esquerra Republicana, fatal, amb mancança en equipaments, dèficit brutal d'infraestructures, i va haver de fer-se un esforç molt important, perquè és que, si no, jo no vull pensar què hagués passat el 2011-2012 en plena crisi sense aquestes inversions fetes. Per tant, s'havia de dir, això. Ho dic perquè tots ens situem. Vostè parla de les inversions i ho fa d'una manera molt conservadora, eh?, vicepresident, quan diu: «Esquerra és un partit transformador, un partit progressista. Home, no siguem tan conservadors. És que Madrid està fent inversions per valor de més de 2.000 milions d'euros i nosaltres n'hem fet de 1.300. Crec que hauríem de ser una mica més arriscats. Després, dir-li, quan jo li dic «esforços, què ha fet la Generalitat d'esforços, estic parlant d'una reforma fiscal, a la que ens ha costat molt arribar, i que potser, havent-la fet abans, avui tindríem uns fruits. Tampoc hem treballat una cosa que no els agrada que jo digui, però que és un cert pressupost base zero. I miri, els hi posaré un exemple que, a més, l'altre dia el senyor Salvadó em va dir i no em va agradar gens. El CTTI, quan diu: «És que vostès van fer esmenes traient diners del CTTI i posant-los a altres llocs. Tampoc han deixat molt marge al Reglament del Parlament, perquè no ens permet fer esmenes canviant departaments, però bé. El CTTI, l'any 2010, 285 milions d'euros de pressupost, 234 persones treballant. El 2012 es fa una reducció molt important de personal perquè s'externalitza el 50 per cent dels seus serveis, i es queden amb 150 persones. Doncs avui, 2020, 517 milions d'euros, 398 persones, i no he pogut anar més, és a dir, rascar més, perquè l'última memòria penjada, això de la transparència, és del 2014. Escolti'm, jo no dic que el CTTI no sigui important; i tant, que ho és, la transformació digital, tecnològica de l'Administració, però també n'hem vist les mancances, durant el teletreball i a l'època de la pandèmia. Per tant, jo el que dic és, no podem fer unes auditories, no podem revisar la despesa, no podem mirar de prioritzar, no podem veure si hi ha duplicitats, i aquí també fer un cert estalvi o redirigir la despesa. És això, el que dic. Escolta'm, després sistema de finançament, que aquest any hem rebut com a Catalunya 1.600 milions d'euros més que l'any anterior, som la comunitat autònoma que més ens ha augmentat el sistema de finançament, tampoc nosaltres ens hem assegut com a Catalunya al Consell de Política Fiscal i Financera per intentar tenir un nou acord. Nous acords que sempre ens han portat més ingressos per a Catalunya, és a dir, que normalment quan juguem, si utilitzem bé les cartes, guanyem, no? Aquest tampoc l'hem fet servir. O sigui, que jo crec que sí que és veritat que podem fer més coses i les hauríem de fer des de Catalunya. Després vostè em parlava d'aquest pacte que ens van presentar l'altre dia. Bé, a nosaltres ens agradaria poder-ne parlar, realment, però clar, han aprovat els decrets sols, ens han presentat aquest pacte que han treballat sols. Molt sols, els veig a vostès. Molt sols i molt dividits; no sé exactament com ho pensen afrontar. Crec que, i els hi tornem a repetir, en un moment de crisi com el que estem vivint no sabem quant durarà aquesta legislatura, però des del 10 de març tenen la nostra mà estesa. Crec que seria bo que davant d'un pacte de l'envergadura que té aquest que vam presentar ahir, 31.700 milions d'euros fins al 2032, doncs, valdria la pena que ho poguéssim treballar, perquè, a més a més, ara arribaran, estan ja arribant 3.200 milions d'euros d'un fons de l'Estat, n'arribaran més, és veritat, d'Europa, i crec que valdria la pena tenir el màxim de consens possible. Així és com deia ahir l'Oriol Amat en una entrevista, em va agradar molt, que són els lideratges aquells que són capaços d'arribar a consensos. Doncs si avaluéssim els seus lideratges pels consensos als que arriben, potser suspendrien. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre de nou, té la paraula el vicepresident del Govern.
Moltes gràcies, president. Diputada, aniré responent a alguns dels temes que ha anat plantejant, no? Quan parlava dels euros destinats a polítiques socials per habitant, mirem també els euros que rebem de finançament per habitant. O quan es fan comparatives de quina és una determinada despesa sectorial respecte al PIB, mirem els ingressos del model de finançament, també, respecte al PIB. I veurem que en bona part l'explicació de moltes dades de despeses estan precisament en les dades d'ingressos. I això és així. I això és així, i crec que quan es mira una dada s'ha de mirar tot. La comparativa amb la Comunitat de Madrid, si vol, fem-la amb tot, fem-la també amb el percentatge que destina..., no en percentatge, fem-la també en els euros per habitant que destina a despesa social, i comparem-ho amb Catalunya, o quin és el seu model de protecció social, que és un model polític determinat, legítim, jo crec que equivocat, no el comparteixo, però és el seu model polític. Crec que vostè tampoc el comparteix; crec. Per tant, mirem-ho. I és un model que sí que té menys costos pressupostaris, però molts més costos socials, des del meu punt de vista. Jo no tinc una visió conservadora sobre les inversions, però el que no vull és deixar en mans –en mans– del rendiment financer els pressupostos futurs de la Generalitat de Catalunya. Ens hem trobat concessions en què el rendiment financer estava molt per sobre del mercat –molt per sobre del mercat. I jo hi he destinat moltíssimes hores, a intentar revisar aquestes concessions, i ens hem trobat un blindatge jurídic que es va fer en aquell moment. Algunes coses s'haurien de revisar. Hi ha hagut, i ho sabem, i és una llosa que tenim en aquest moment... I jo ho repeteixo: no estic en contra de les concessions per concepte, però fer totes les inversions, o la gran part d'inversions, en base a concessions que paga un tercer, que s'ho cobra després en el futur, i hipoteca vint o trenta anys..., construir un país així vol dir que al cap de cinc anys estàs en una situació molt difícil. I això ha passat, això ha passat. Per tant, tenint aquest aprenentatge, no ho repetim, no ho repetim, intentem, de cara al futur, fer-ho, doncs, d'una manera molt més equilibrada. El CTTI és un dels llocs on..., és el destí de bona part de crítiques o és d'aquelles coses que quan es volen presentar esmenes als pressupostos..., que és difícil, perquè, clar, les esmenes són d'alta i baixa, ja ho sabem, que és difícil, és el dilema que tenim nosaltres, quan hem de repartir recursos: un euro no es pot fer servir per a dos coses diferents, s'ha de fer servir per a una. I, per tant, el cost d'oportunitat, que és el principi 1, número 1, de la ciència econòmica, doncs sí, és una gran restricció, el cost d'oportunitat. Els diners que destines a una cosa no els pots destinar a una altra. Per tant, les altes i baixes en la tramitació pressupostària que vostès fan moltes vegades ho enfoquen al CTTI. Però mirin la despesa en l'àmbit d'informàtica, de noves tecnologies, de qualsevol gran organització, des de l'àmbit empresarial fins a l'àmbit administratiu, i veurà que no paren de créixer, que és fonamental, que és molt important, perquè serveix precisament per organitzar millor, per guanyar eficiència, per al mateix personal, per poder, doncs, oferir millor servei, servei més ràpid, més serveis, i aquesta despesa seguirà creixent: la despesa en TIC, no del Govern de Catalunya, sinó de qualsevol govern, seguirà creixent, segur, perquè, vaja, creix a totes les organitzacions. Ho ha de fer bé, ho ha de fer amb eficiència, i nosaltres oberts a fer totes les revisions. De fet, hem estat pioners en l'Spending Review, en fer programes de revisió de la despesa, que ho hem fet, per exemple, en l'àmbit del Departament de Justícia la passada legislatura, i van haver-hi conclusions que es van començar a aplicar. Per tant, evidentment, i ho seguim fent. Ara, per exemple, l'Airef ho vol fer en l'àmbit dels fàrmacs i en l'àmbit de la línia del que són tot l'àmbit de subvencions de tipus renda garantida, no? Per tant, endavant. I després, finalment, els recursos del sistema de finançament, que vostè ho ven, o així ho he entès jo, com «miri que bo que és el Govern de l'Estat, no va així, això, perquè en principi no haurien de ser arbitraris, en principi no haurien de dependre de la voluntat política; és una llei que s'hauria d'aplicar. Però l'hi segueixo dient: tenim altres restriccions. Donaran suport a l'1 per cent de dèficit o no? Perquè d'aquí depèn bona part de les polítiques de reconstrucció i d'ajuda que hem de fer la propera tardor i el proper any. Gràcies.
Gràcies, vicepresident. [[Interpel·lació al Govern sobre la política pressupostària de la Generalitat]] [[300-00288/12]] Acabada aquesta interpel·lació, passem al següent punt, que és la interpel·lació al Govern sobre la política pressupostària de la Generalitat, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor José María Cano. Endavant.
Gracias, presidente. Vicepresidente, diputadas, diputados. Señor Aragonès, con esta interpelación le quiero transmitir que en Cataluña necesitamos como el comer otra manera de gestionar los recursos públicos, y que es imprescindible un giro en la gestión, que pasa por poner en marcha reformas, por un cambio de rumbo, y también por un cambio de prioridades. Nuestro punto de partida fueron las más de 2.200 enmiendas que le propusimos en los presupuestos y que permitían liberar y reorientar 900 millones de euros para destinarlos..., en este caso, hubieran sido utilizados para paliar los efectos de la pandemia. Por eso me gustaría que se quedara con ese mensaje central de mi interpelación: el mensaje de que no es solo posible, sino que es imprescindible un cambio de rumbo y reformar la Administración catalana si queremos que Cataluña utilice diligentemente los recursos en beneficio de la ciudadanía, progrese y supere esta situación lo antes posible, una situación en la que están sufriendo las familias catalanas. Porque si siguen anclados en su ideología, en su manera de hacer política y en cómo gestionan el presupuesto, no avanzaremos nunca, seguiremos inmersos en esta rueda de hámster que nos está debilitando día tras día. Aunque sé que anda liado también con otros temas, es perfectamente conocedor de que las previsiones macroeconómicas son muy preocupantes. El PIB podría caer este año en casi un 9 por ciento y la tasa de paro podría casi doblarse. Hablamos de que la destrucción de empleo podría llegar a los 260.000 puestos de trabajo. Y que la incertidumbre es muy alta, porque desconocemos la evolución de la pandemia, desconocemos la eficacia de las actuaciones de los gobiernos, incluida su parálisis, y porque depende también de la movilidad de las personas y los bienes, que, evidentemente, no está garantizada. Lo que tenemos muy claro es que, dado su peso en nuestro PIB, los sectores que más pueden sufrir, y que, de hecho, son los que ya están sufriendo, son todos los relacionados con los actos grupales y de ocio, y que muchas veces dependen de la movilidad. Hablamos del turismo, de la hostelería, la restauración, el ocio y el comercio, que, junto con el transporte, sabe usted que representan más del 25 por ciento del PIB de nuestra comunidad autónoma. Esa es nuestra realidad de partida. Lo digo también porque hablar de nuevas tecnologías y de mejorar la industria, como usted hace últimamente, está muy bien desde el punto de vista intelectual, y ojalá se hubieran dedicado a conseguirlo a lo largo de todos estos años, pero el presente es el que tenemos, y, o ayudamos a estos sectores a salir, y a las familias que dependen de ellos, adelante, o la situación se nos va a plantear muy pero que muy negra. Y, ante esta situación, señor conseller, ya no es viable escudarse como hasta ahora en los vientos de cola favorables de la economía ni estar solo a la espera de que lleguen nuevos fondos. Usted, políticamente, ha podido sobrevivir gracias al período expansivo 2014-2019 –ahora lo comentaba–, ya lleva más de cinco años teniendo responsabilidades de primer nivel en la conselleria de Economía y Hacienda, pero ahora se encuentra con un escenario que ha cambiado de forma radical. Y, para situarnos, también es conveniente hacer un repaso a su palmarés, ¿no?, un repaso de cómo ha sido su gestión a lo largo de todo este periodo expansivo, en todo este periodo de relativa bonanza económica. Un periodo que viene marcado, evidentemente, porque ha expulsado a más de cinco mil empresas con la inseguridad jurídica que ha generado, empresas que han cambiado su sede social a otra comunidad autónoma, y la sede social es donde se toman las decisiones. Ahora estas empresas toman las decisiones en Valencia, en Madrid o en Zaragoza, pero ya no las toman en Barcelona. Y ha expulsado también 30.000 millones de euros en depósitos bancarios por el caos y el miedo que transmitió con sus actuaciones a las familias y a los ahorradores. Con usted al frente de la conselleria, además, la economía catalana ha perdido competitividad y ha perdido peso relativo con respecto al resto de comunidades autónomas. Y también con usted al frente de la conselleria la industria catalana se ha debilitado –y no solo lo digo yo, lo dice su propio informe, el informe macroeconómico de su departamento. El caso Nissan es uno de los ejemplos más duros que hemos vivido, con casi 25.000 puestos de trabajo en riesgo. Pero también hemos perdido multitud de oportunidades –y les tendría que hacer reflexionar–, multitud de inversiones, multitud de proyectos. Le pongo solamente un par de ejemplos, como son el caso Tesla o la Agencia Europea del Medicamento. Todo ello mientras que, además, la ciudadanía se sometía, castigada, la clase media trabajadora, al mayor impuesto de IRPF que se paga en toda España, que es el que se paga aquí en Cataluña. Y otro de sus grandes logros es el de disparar la deuda pública catalana, que ha pasado de los 58.000 millones de euros en el 2013 a los más de 79.000 millones de euros en 2019, un incremento de 21.000 millones de euros. Usted, que ahora, y lo decía antes, es un gran defensor de las políticas keynesianas, contracíclicas, como decía, es decir, ahorrar cuando las cosas van bien para poder invertir o poder gastar cuando van mal, nunca ha predicado con el ejemplo. Ustedes siempre han estirado más el brazo que la manga, han gastado más de lo que ingresan siempre, vaya como vaya la economía. Y así, mientras la economía crecía, ustedes aumentaron la deuda pública en un 36 por ciento: cada catalán ha pasado de asumir una deuda de 7.800 euros a una de 10.400 euros. Lo que nos sitúa en un punto de partida presupuestario y financiero muy desfavorable, a pesar de lo que usted nos dice. Y, por mucho que usted lo niegue, esta situación solo se puede salvar porque pertenecemos a España, y nos permite refinanciar los 10.500 millones de euros en vencimientos anuales y el déficit que se genera año tras año. Sin eso, las previsiones económicas serían mucho peores. La realidad es que salir de España, que además es su anhelo, sería la ruina para los catalanes. Y, por supuesto, yo me niego a pensar que nos ha caído una especie de maldición, una especie de plaga bíblica, de la que no nos podemos recuperar, porque no es así. Lo que nos pasa es que estamos en manos de unos políticos irresponsables, y eso ahora es mucho peor, porque estamos en manos de unos políticos irresponsables gestionando una pandemia. Señor Aragonès, necesitamos un cambio de rumbo y que abandonen actitudes con las que han convivido hasta la fecha, y, por lo que veo, usted no está dispuesto a hacer esos cambios. Pero desde Ciudadanos le decimos y le demostramos que gestionar de otra manera es posible, y que liberar y reorientar recursos del presupuesto es posible, por mucho que esté paralizado y se niegue defendiendo su modus vivendi. Y también le digo que reformar la Administración y liberar recursos no significa recortar, no significa gastar menos, significa gastar mejor, priorizando el destino de los recursos que tenemos para evitar precisamente que haya recortes en el futuro. Y eso es lo que no nos podemos permitir, que haya recortes en el futuro y que vuelvan a pagar esta crisis los de siempre, los más vulnerables. Y lo que tiene que hacer es dejar de utilizar el presupuesto en beneficio de unos pocos para hacerlo en beneficio de toda la ciudadanía. Y para eso es imprescindible racionalizar la Administración catalana y dejar de malgastar recursos. Por eso entendemos que hay que poner en marcha ya una reforma de la Administración catalana. Y en esta interpelación me gustaría oír si usted tiene intención de reformar algo y hacer algo en este sentido. Se lo decía al principio, nosotros partimos de la propuesta que hicimos a través de las enmiendas que planteábamos en los presupuestos, y que permitirían liberar 900 millones de euros para poderlos destinar a las necesidades reales de la ciudadanía, aplicando criterios de racionalización económica, poniendo en marcha un plan de optimización del gasto público de la Generalitat. Cambiar lo que no es razonable: no es razonable la cantidad de altos cargos y asesores que tenemos. La web de transparencia de la Generalitat recoge casi 350 altos cargos y asesores con una retribución media de ochenta mil euros anuales, a los que tenemos que añadir los cargos correspondientes a todos los entes que dependen de la Administración, y entonces la cifra ya supera los quinientos altos cargos y asesores, y, además, muchos de ellos son cienmileuristas. Y, a nivel de gastos, en algunos departamentos no tiene justificación el nivel de gastos que tienen. Le pondré algunos ejemplos, conseller. No nos podemos permitir los niveles astronómicos de gasto propagandístico, ya sean hacia el interior o hacia el exterior. Es indefendible que el presupuesto de TV3 sea superior al del Departamento de Empresa. Y dejo de lado otros criterios, porque tampoco tiene ningún sentido que paguemos entre todos una televisión para que esté al servicio de una ideología, una televisión que menosprecia a muchos catalanes, que incluso han optado por ni sintonizarla, sin tenerla sintonizada, para no sentirse simplemente vejados. Y no es sostenible el gasto en las delegaciones en el exterior, que, más allá de la opacidad que tienen esas delegaciones y de su falta de transparencia, son auténticas devoradoras de recursos, con el único objetivo de internacionalizar su ideología para hablar mal de España. Y no solo consumen recursos, acaban perjudicando los propios intereses de los catalanes, porque no entienden que hablar mal de España es hablar mal de una parte de España, que es Cataluña. ¿Y qué me dicen de mantener los privilegios de los expresidentes? Por eso presentamos una propuesta de ley, para eliminarlos; esos recursos deben destinarse a otras prioridades. O, si quieren, hablamos de todas esas estructuras que han sobredimensionado para intentar emular ser un país, cuando no son necesarias. Hablo de los millones del CTTI o para montar una agencia tributaria paralela, en vez de destinarlos a la lucha contra el fraude, o a una agencia de ciberseguridad, cuando nunca van a ejercer legalmente esas competencias. Y el sistema de subvenciones que tienen, un sistema sobre el que muchas veces no tienen ni el control necesario ni pueden pedir la documentación necesaria, y que acaban siendo auténticas redes clientelares. Y si van sumando todos esos gastos, totalmente evitables, llegamos a liberar 900 millones de euros para poderlos destinar a políticas sociales, y eso solo sería una primera fase, porque hay que poner en marcha reformas de mucho más calado, y que requieren mayor tiempo y mayor planificación. Yo, evidentemente, señor Aragonès, no tengo ninguna esperanza, pero me gustaría escuchar si usted comparte algo de lo que yo le estoy planteando desde este atril, si usted comparte conmigo que es necesario reformar la Administración catalana. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre a la interpel·lació, té la paraula de nou el vicepresident de la Generalitat i conseller d'Economia i Hisenda, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Gràcies, president. Il·lustre diputat, vostè em preguntava: «Està d'acord amb alguna de les coses que he dit? Doncs, la veritat, amb molt poques –amb molt poques. He de ser honest i dir-l'hi; de fet, estem, diguem-ne, als antípodes de la visió sobre el país, de la visió sobre l'economia, sobre la societat, sobre com hauria de governar-se aquest país. Vostès, sota l'eufemisme de la reforma de l'Administració, sota aquest eufemisme, doncs, el que volen fer són retallades, el que volen fer és desballestar tots els instruments de suport a la cultura catalana. Vostès, sota aquest eufemisme, el que fan és també adornar-ho, evidentment, amb quatre apunts demagògics de les retribucions; aquest és un clàssic. I després, vostès, sota aquest eufemisme, el que voldrien és buidar el que és la capacitat tecnològica de la Generalitat de Catalunya, que, hi insisteixo, és un factor fonamental; és a dir, qualsevol que gestioni una petita empresa sap que les despeses en tecnologia aniran creixent, perquè formen part de l'ordenació de processos. És que sense això no es pot organitzar. I, evidentment, amb tota l'anàlisi de l'eficiència –evidentment–, amb tota la revisió de despesa, per descomptat; però aquest és un sector que és fonamental, quan estem gestionant milions i milions de dades dels ciutadans, i a partir d'aquí fer la política pública, quan estem gestionant milers i milers i milers de prestacions o d'ajudes de suport o de serveis públics. És que, de fet, en molts casos, el que necessiten alguns sectors de determinats serveis públics, com, per exemple, en l'àmbit de salut, és més inversió tecnològica, molt millor, i ara ho estem veient. És a dir, vostès demanen anar buidant el CTTI, però després demanen que tinguem una major capacitat tecnològica, per exemple, per a tota la gestió de dades en relació amb la Covid. Per tant, les dues coses no quadren –no quadren. Vostè ha fet referència a diverses coses, a part dels llocs comuns, diguem-ne, del programa de Ciutadans, i en aquest sentit sí que li he de reconèixer la coherència: vostès porten molt de temps dient el mateix, i és «tanquem TV3, tanquem les delegacions i una reforma de l'Administració, que més enllà d'això no acaben de concretar –no acaben de concretar. I, per tant..., o quan demanen de reduir el que és els organismes públics obliden que la major part d'organismes públics, precisament, són entitats i ens de serveis en l'àmbit de la salut o en l'àmbit de la gestió territorial o en l'àmbit de la protecció social. No sé si vostès el que volen és carregar-se aquestes polítiques; espero que no. En tot cas, això s'ha vist reflectit a les seves esmenes en el pressupost, un pressupost que, si fos per vostès, no tindríem aprovat; que vostès, quan ja sabien que s'aprovaria aquest pressupost perquè hi havia la majoria política per fer-ho, van decidir presentar un recurs al Consell de Garanties Estatutàries, una sol·licitud de dictamen, que el que va fer va ser endarrerir, en plena pandèmia –en plena pandèmia–, l'aprovació d'aquest pressupost, durant un mes. I, per tant, que ha suposat que moltes de les actuacions que després hem hagut de fer les haguem hagut de fer més tard. I jo vaig demanar personalment als líders del seu grup parlamentari que, atès que sabien que aquest seria el resultat, que atès que sabien que el Consell de Garanties Estatutàries els diria que no tenen raó, no presentessin això, que fessin aquest gest; no el van voler fer, però ara n'han d'assumir la responsabilitat –n'han d'assumir la responsabilitat. El seu repàs des del 2013, en el que m'atribueix, doncs, el control absolut sobre l'economia catalana, però alhora després em diu que és gràcies als vents de cua que hem aconseguit; per tant, les dues coses alhora. Jo crec que és bastant contradictori que vostè em digui que tots els mals des de Catalunya del 2013 són responsabilitat meva, i que alhora amb totes les coses positives no hi tinc res a veure. Per tant, és a dir, probablement està al mig; és a dir, l'assumpció de responsabilitats és assumir també aquelles coses que s'han fet bé, aquelles coses que s'haguessin pogut fer millor, i en tots els àmbits n'hi han, evidentment. Jo no tinc cap problema en acceptar que sempre s'ha de millorar i que sempre s'ha d'aprendre. Des del 2013, des del darrer trimestre del 2013, l'economia catalana va començar un procés de recuperació econòmica. Aquesta recuperació econòmica, mentre es produeix en l'economia real, tarda en traslladar-se a l'Administració, sempre va amb un cert retard. De la mateixa manera, a l'inrevés; quan es produeix una situació de davallada de la dinàmica de l'economia real, l'Administració no acaba notant-ho fins al cap d'un temps, perquè la mateixa recaptació, en bona part, és en base a la situació econòmica de l'any passat. Si no, veiem la declaració de la renda que tots hem presentat fa menys d'un mes, i que, per tant, fa referència a l'exercici de l'any passat; per tant, hi ha un cert decalatge. Però des del 2013 va haver-hi aquesta recuperació, en la que, precisament, amb una política fiscal de gravar qui més té també..., i, després, posteriorment, ho hem intensificat, perquè creiem que aquest és un model correcte, i que ara estem en un nivell correcte de pressió fiscal. A partir d'aquí vam aconseguir reduir el dèficit, i ho hem fet, i ens ha permès estar molt més ben situats –molt més ben situats– per afrontar la situació actual, d'una pandèmia inesperada que ha provocat un xoc econòmic i que necessita de la màxima mobilització de recursos. Ha fet referència a les dades macroeconòmiques. Aquí hem de diferenciar les mesures que hem de prendre a curt termini i a mig i llarg termini. Més enllà d'aquestes mesures, hi ha un consens entre tothom, que si el sector públic té una posició conservadora, si el sector públic no desplega una activitat forta, la caiguda serà més pronunciada i la recuperació serà més lenta. Per tant, necessitem un sector públic amb capacitat, precisament, de poder actuar molt més, i encertar-ho, actuant, encertant, també, i adoptant les decisions d'actuació i d'intervenció, les decisions d'aplicar aquest pressupost expansiu de forma correcta. En l'àmbit de curt termini serà imprescindible, mentre no tinguem una vacuna, fer polítiques de sosteniment de les rendes de garantia d'ingressos, dit d'una altra manera, dels sectors més afectats. I els sectors més afectats seran aquells en l'àmbit dels serveis que precisament és de la concentració de persones i de la mobilitat, que són elements essencials de la seva activitat: comerç, oci, restauració, hostaleria. Per tant, calen mesures de sosteniment de rendes d'aquest sector, per això nosaltres també vam prendre la decisió respecte a l'impost d'estades en establiments turístics, per això s'ha fet tota la política per part de l'Institut Català de Finances de focalitzar-nos en empreses d'aquest sector a l'hora de donar-hi el suport financer, també les mesures de suport d'ajuda directa, que, certament, voldríem que fossin molts més, però si tinguéssim els recursos ho podríem fer. I, després, les mesures a mitjà termini. Hem de saber fer les dues coses alhora: sosteniment de rendes dels sectors més afectats, i també el treball estructural de fons. Perquè, si no, passarà que aquesta crisi es superarà..., perquè aquesta crisi es superarà, la qüestió és quan la superem i com la superem. Si la superem tornant al model econòmic que teníem fa sis mesos, crec que ens equivoquem. Hem d'aprofitar que hi haurà una mobilització de recursos molt gran. L'acord en l'àmbit de la Unió Europea de fa un dia, de les darreres vint-i-quatre hores, és una bona notícia, perquè posa recursos a disposició que s'han de saber mobilitzar encertadament. Per això, nosaltres, des del Govern, hem estat treballant aquests vint projectes estratègics, que es poden millorar, que poden rebre aportacions. Evidentment, nosaltres no tenim la totalitat del coneixement; no, nosaltres..., i jo no soc el planificador econòmic que controla totes les variables, com sembla que vostè m'hagi atribuït en fer-me responsable de tots els mals i deslliurar-me de qualsevol de les coses positives. Però no passa re, això és la política; ja ho assumeixo, que això va amb les responsabilitats, no?, amb l'encàrrec que tinc. Però per això mateix nosaltres hem plantejat vint projectes, per estar preparats, perquè els fons que arribaran seran condicionats, i haurem de presentar bons projectes, que siguin competitius, que ens serveixin per canviar el teixit productiu, que ens serveixin per poder competir en base al nostre talent i no en base a la precarietat salarial, que va ser el model de sortida de la crisi del 2008, precisament, perquè es va sortir, diguem-ho així, a la desesperada, però no van haver-hi fons per fer els canvis estructurals en l'estructura productiva, i jo crec que ara això ho tenim enfocat. Evidentment, això s'ha d'aplicar, s'han d'aconseguir aquests recursos, però crec que és una molt bona eina. Crec que és una molt bona eina. Per tant, hem de saber treballar amb aquestes dues coses alhora. Són 30.000 milions d'euros que haurien de correspondre a Catalunya, d'aquest Fons de Reactivació. Jo la pregunta que li faig és: sent conscients que vostès són un partit que tenen representació, també, a nivell de les Corts Generals i al Parlament Europeu, vostès ens ajudaran –no a nosaltres, al Govern, eh?, ni a mi–, ajudaran Catalunya a que puguem arribar a que s'hi destinin 30.000 milions d'euros d'aquest Fons de Reactivació? Ens ajudaran? Podrem comptar amb vostès?, amb la seva capacitat d'incidència? Podem comptar amb vostès per augmentar el dèficit fins a l'1 per cent i poder-lo destinar a aquestes polítiques de sosteniment de rendes dels sectors més afectats? També m'agradaria rebre la seva resposta. Gràcies, president; gràcies, senyor diputat.
Gràcies, vicepresident. Té un torn de nou el diputat. Quan vulgui.
Gracias, presidente. En primer lugar, vicepresidente, le agradezco el tono. Y sí, cuente con toda nuestra ayuda para aquello que sea razonable a la hora de conseguir recursos para nuestra comunidad autónoma, como siempre lo hemos hecho, de eso no tenga duda. Nosotros sí que nos sentaríamos en la silla del Consejo Fiscal y Financiero y no la dejaríamos vacía para poder obtener más recursos y para poder mejorar en nuestro sistema de financiación, cosa que, por desgracia, usted no ha hecho a lo largo de este tiempo. El que utiliza el eufemismo es usted. Usted habla de recortes, considera recortes eliminar privilegios, eliminar prebendas, eliminar chiringuitos para destinarlos y gastarlo mejor. Sin embargo, lo que son recortes de verdad son los que ustedes hacen, ¿no? Recortes en sanidad, recortes en educación, recortes a la hora de luchar contra las desigualdades o recortes en seguridad. Eso son las retallades reales, no lo que yo le planteo. Una reforma nunca es una retallada, como usted dice. De todas formas, tampoco me acaba..., no me sorprende en demasía la respuesta que usted ha tenido, porque desde el principio ustedes han declarado que no venían a gestionar una comunidad autónoma, ya lo decía el señor Torra, y es exactamente lo que están haciendo, ¿no?, no están gestionando una comunidad autónoma, se han dedicado a crispar, se han dedicado a tensionar, se han dedicado a dividir. En este momento usted ahora lo que hace es soñar con grandes cantidades de la Unión Europea, pero sin centrarse tampoco en lo que sería la gestión de nuestra comunidad autónoma. Sigue pensando en un futuro, cuando la gente lo pasa mal hoy, la gente no llega a final de mes, no llegó a final de mes hace dos meses, ni el mes pasado, ni este. No está a la espera de que se hagan grandes cambios cuando llegue dinero de fuera. Y, además, habla y se pone en su boca toda la cantidad de fondos europeos, que cuantos más lleguen mejor, pero al final de lo que se tiene que encargar es de que esos fondos europeos lleguen a las familias, lleguen a los autónomos, lleguen a las pymes, lleguen a la sociedad y no se queden por el camino. Y si usted no acaba de reformar la Administración, y si usted no la reforma, toda esa merma se va a quedar por el camino y no va a llegar adonde tiene que llegar. Porque el destino final no es que llegue a la Generalitat, no es que llegue al presupuesto de la Generalitat, sino que llegue, como les decía, a la gente que lo necesita, a la sociedad catalana, a las familias. Después nos ha echado en cara el tema del presupuesto. Todo el mundo lo ha reconocido, el presupuesto del 2020 no sirve, no es útil ante una pandemia. Pero ¿por qué no ha empezado a trabajar el presupuesto de 2021? Fueron muchas las veces que usted me dijo: «Para preparar un presupuesto se necesitan seis meses, cuando la realidad es que los cambios se hacen de un mes para el otro. Pero usted, todavía, los del 2021 no los tenemos encima de la mesa, y los tendría que presentar el mes de octubre. ¿Por qué no ha empezado a trabajar lo que sí realmente depende de usted? A eso me refiero yo. Cuando no se gestiona, cuando no se reforma, cuando no se hacen las cosas que realmente tocan y cuando tocan. Después me decía que usted no tenía el control de la economía, y que yo le he achacado, pues, la posibilidad de usted gestionar la economía. No, mire, lo que sí que estaba en sus manos es que no se fueran las empresas. Eso no estaba en manos de la economía catalana. Cuando usted generó esa inseguridad jurídica que hizo que se tomaran esas decisiones y que las sedes sociales se cambiaran, las que teníamos en Cataluña, a otras comunidades autónomas, fue a causa de lo que generaron ustedes, no le atribuya eso a la economía. Cuando se fueron los depósitos, no se lo atribuya a la economía; se fueron los depósitos porque las familias y los ahorradores se asustaron con su deriva, porque pensaron que podía haber aquí un corralito, y por eso se hicieron las colas en los bancos y por eso las familias hicieron cuentas espejo. Eso sí que es responsabilidad suya. ¿Por qué se pierde competitividad? Pues por su forma de gestionar el presupuesto, por nuestra fiscalidad; nuestra fiscalidad no es competitiva. Nosotros vivimos dentro de una comunidad autónoma y debemos tener una fiscalidad competitiva. Cuando nuestros trabajadores, nuestra clase media trabajadora es la que más impuestos paga, desde luego no estamos hablando de una sociedad y una comunidad autónoma competitiva. Yo lo que saco de su exposición es que usted no tiene ningún interés en reformar la Administración. Usted no tiene ninguna intención de evaluar los programas de gasto público. Usted no tiene ninguna intención de que ningún organismo independiente evalúe sus políticas y usted no tiene ninguna intención de mejorar el gasto público. Y yo llego a la conclusión, tengo que llegar a la conclusión de que no quiere hacerlo porque no quiere que le quiten los privilegios, no quiere que les quiten las prebendas, no quiere perder las redes clientelares, que así controla el cotarro, no quiere perder ningún chiringuito. Usted quiere seguir viviendo muy bien y que no cambie nada, mientras que las que están sufriendo son las familias catalanas. Por eso, yo le pido que haga un esfuerzo. Haga un esfuerzo y entienda nuestro posicionamiento y haga lo posible por reformar la Administración catalana. Para algunos contribuyentes hay seis administraciones por encima de ellos. No tiene sentido. Tenemos que llegar a reformarlo; tenemos que eliminar todas esas duplicidades, todos esos topes que tiene la ciudadanía y esa problemática con la que se encuentra. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre de nou, té la paraula el vicepresident del Govern.
Gràcies, president. Diputat, ja sé que aquesta és una interpel·lació al Govern, però esperava que em respongués i que sabés si podria comptar amb vostès per augmentar l'objectiu de dèficit a l'1 per cent, i que poguéssim destinar aquests més de 450 milions d'euros a, precisament, aquestes línies d'ajuda a sectors concrets que ho estan passant malament. No m'ha respost. M'hagués agradat comptar amb la seva resposta i m'agradaria comptar amb el seu suport, perquè a hores d'ara –a hores d'ara– encara tenim l'objectiu de dèficit que està marcat: és el d'equilibri pressupostari, 0 per cent. Malgrat que el Congrés i el Senat han fet tot el camí, de moment encara estem al 0 per cent –tot el camí pel 0,2. Nosaltres creiem que cal anar a l'1, perquè no només necessitem tenir recursos pel que ja implica el pressupost ara de la Generalitat, sinó que hem de posar nous recursos –vostè en feia referència– a autònoms, a treballadors, a famílies. Evidentment, sí. I per fer més sense haver-los de treure dels serveis públics fonamentals –que recordo que salut, educació i protecció social són tres de cada quatre euros del pressupost de la Generalitat de Catalunya. Doncs el que necessitem, precisament, és poder ampliar aquest objectiu. L'Estat farà un dèficit del 10 per cent del PIB, aquest any. Sabent que anem cap aquí, no és raonable plantejar ja com a objectiu –i, per tant, establir els mecanismes per organitzar-ho– del finançament adequat l'1 per cent? Per a la Generalitat de Catalunya, el nostre cas –i per la resta, eh?, no ho diem pas només per nosaltres–, que gestionem l'estat del benestar, i que també volem fer polítiques i ens pertoquen fer polítiques de reactivació econòmica? Sobre el pressupost del 2021. Nosaltres estem treballant en els escenaris, però cal resoldre alguns elements que són molt importants. Primer: quins seran els recursos del model de finançament de l'any vinent. Hi haurà una caiguda de la recaptació. Les previsions, aquest any, seguim tenint, doncs, els ingressos tal com estaven previstos a gener. Per tant, assumim que d'aquí dos anys hi haurà una liquidació negativa que haurem de saber resoldre, i que, probablement, haurem de fer com la del 2009-2010. Probablement, anirem aquí. Però el 2021 les previsions ja seran adequades, no?, i incorporant la nova realitat econòmica en la que estem. I, per tant, hi haurà una caiguda d'ingressos de la Generalitat. Això com ho resolem? Perquè amb reformes de l'Administració..., escolti'm, treballant gratis els alts càrrecs no ho resolem, eh? És a dir, fixant-se en minúcies, no ho resolem. Encara que tanquéssim totes les ambaixades, no ho resolem. Encara que tanquéssim TV3, no ho resolem. I, a més, no ho volem fer. No volem tancar TV3, no volem tancar Catalunya Ràdio. Són peces fonamentals de la nostra societat, els mitjans públics de comunicació. I nosaltres no ho farem. Però, fins i tot amb la seva recepta, tampoc se'n sortirien. Per tant, què necessitem per al quadre econòmic de l'any vinent? Saber, en primer lloc, quants ingressos podrem comptar del model de finançament. Perquè jo puc fer estimacions, com les que vaig haver de fer amb el pressupost d'aquest any perquè l'Estat no me les passava, quan està obligat a fer-ho el mes de juliol de cada any. Estem al mes de juliol i encara no ens han passat res de l'any vinent. Per tant, nosaltres podem fer estimacions, però al final els recursos que arriben són els que marquen. És així de trist. Per això som independentistes, perquè volem superar aquesta tristesa a l'hora d'haver de gestionar això. Per tant, necessitem saber quants recursos vindran del model de finançament i com es compensen la resta. I la resta voldrà dir dèficit autoritzat o fons extraordinaris que puguin venir, com el Fons Covid d'aquest any, o una part dels Fons de Reactivació europeus, que jo crec que haurien d'anar a l'àmbit d'inversió. I l'àmbit de la despesa corrent, que hem de poder-la aguantar, s'ha de fer mitjançant dèficit. Perquè és el que toca fer ara. I ja la recuperarem en el moment de creixement econòmic. Per tant, aquesta és la incertesa en la que ens movem ara. I, per tant, això cal resoldre-ho. Parli amb els seus col·legues que gestionen també hisenda i finances públiques en comunitats autònomes i es trobaran en la mateixa situació. Es troben tots en la mateixa situació. Per tant, no ho dic com a retret, ho dic perquè crec que serà útil per veure les dificultats en les que estem. Consell de Política Fiscal i Financera. No s'ha convocat. Imagini's si és important, o és poc important, que, en la caiguda que hem tingut d'ingressos públics, ni tan sols per decidir el Fons Covid s'ha convocat. De fet, tampoc hi ha cap diferència amb el que ha acabat passant, perquè hi ha majoria de vots del ministeri. Per tant, ha seguit decidint el ministeri, ara. Hem fet reunions, però cap reunió formal del Consell de Política Fiscal i Financera. Normalment, es feia el mes de juliol. No n'hi ha cap de convocada i crec que no n'hi haurà cap de convocada. Per tant, aquesta és la realitat, amb això nosaltres... I, malgrat això, hem fet una ampliació de pressupost. Hi ha un primer tram de 1.230 milions d'euros. I acabarem fent-ho per la bona part d'aquests Fons Covid, excepte la part que ha d'anar per a compensació d'ingressos, també. I això ens servirà per poder fer front a totes les despeses extraordinàries, i també per fer polítiques de reactivació econòmica. Gràcies, president; gràcies, diputat.
Gràcies, vicepresident. No hi ha més assumptes a tractar aquest matí. Per tant, suspenem la sessió fins a dos quarts de quatre de la tarda. Gràcies.
Bé, com que començarem aquesta tarda amb les votacions, cridarem ara a votació. [[Pausa llarga.]] Passem a votació. Estem esperant els resultats dels vots telemàtics, eh? Quan els tinguem, comencem la votació. [[Pausa llarga.]] Molt bé. Doncs ara ja tenim els resultats del vot telemàtic. Per tant, passarem a votar els punts corresponents a les qüestions que s'han debatut durant aquest matí. Comencem, en primer lloc, votant la proposta d'ampliació de l'ordre del dia per afegir un nou punt relatiu al debat i votació de la delegació en la Comissió de Salut de la competència legislativa plena per a la tramitació del Projecte de llei de restabliment del complement de productivitat variable del personal estatutari de l'Institut Català de la Salut. Els faig avinent que per a avui noranta diputats i diputades han delegat el seu vot, vint-i-dos s'han acollit al vot telemàtic i vint-i-dos votaran de manera presencial. Votem, com deia, aquesta alteració de l'ordre del dia. Comença la votació. Ha estat aprovada per 127 vots a favor, cap en contra i cap abstenció, és a dir, per unanimitat. I votem ara l'ampliació de l'ordre del dia per afegir un nou punt relatiu al debat i votació de la delegació en la Comissió de Salut de la competència legislativa plena per a la tramitació de la Proposició de llei del servei d'atenció pública a la salut bucodental i de creació del Programa d'atenció dental infantil a Catalunya. Comença la votació. Ha estat aprovada per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara el dictamen de la comi... Un cop aprovats aquests dos punts, com ja he informat al matí, se substanciaran divendres. Es farà el debat corresponent i la votació el proper divendres. [[Projecte de llei d'ordenació del litoral (continuació)]] [[200-00007/12]] Passem, ara sí, a votar el dictamen de la Comissió de Territori del Projecte de llei d'ordenació del litoral. En primer lloc, votarem les esmenes reservades dels grups parlamentaris atenent a les peticions de votació separada que han sol·licitat els mateixos grups, i després votarem el conjunt del text del dictamen. Votem, en primer lloc, les esmenes reservades del Grup Parlamentari de Ciutadans, concretament la 2, 64 i 65. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 40 vots a favor, 77 en contra –corresponents a 55 de delegats i presencials i 22 de telemàtics–, 17 abstencions. Passem ara a votar l'esmena número 97, del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 4 vots a favor, 105 en contra –corresponents a 83 de delegats i presencials i 22 de telemàtics–, 25 abstencions. I votem ara les esmenes número 4, 18, 26, 44, 49, 51, 54, 55, 60, 61, 63, 67, 76, 87 i 95, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Comença la votació. Han estat rebutjades per 4 vots a favor, 77 en contra i 53 abstencions. I votem ara les esmenes número 43, 52, 62 i 77, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Comença la votació. Han estat rebutjades per 21 vots a favor, 65 en contra i 48 abstencions. I votem ara l'esmena número 56. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 61 vots a favor, 69 en contra –corresponents a 47 de delegats i presencials i 22 de telemàtics–, 4 abstencions. I votem ara les esmenes 35, 42, 45, 46, 68, 80 i 84. Comença la votació. Han estat rebutjades per 29 vots a favor, 105 en contra i cap abstenció. I votem ara l'esmena número 81. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 29 vots a favor, 65 en contra i 40 abstencions. Votem ara la resta del text del dictamen. I, a continuació, i atenent les peticions de votació separada, votarem, en primer lloc, l'article 2, lletra a –article 2, lletra a. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, cap en contra, 40 abstencions. I votem ara l'article 2, lletra b. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 4 en contra i 36 abstencions. Votem ara l'article 3, lletra e. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, cap en contra, 40 abstencions. I votem ara a l'article 3, lletra j, i l'article 4.1, lletra c. Comença la votació. Han estat aprovats per 130 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. Votem ara l'article 5, lletres g i h; l'article 11, lletra i, i l'article 32.2. Comença la votació. Han estat aprovats per 94 vots a favor, cap en contra, 40 abstencions. I votem ara l'article 25.2 i 25.3. Comença la votació. Han estat aprovats per 86 vots a favor, 4 en contra, 44 abstencions. Votem ara la resta de l'article 25. Comença la votació. Ha estat aprovat per 94 vots a favor, cap en contra, 40 abstencions. Votem ara la disposició addicional novena. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. I, per acabar, votem la resta del text del dictamen. Comença la votació. El Projecte de llei d'ordenació del litoral ha estat aprovat per 108 vots a favor –corresponents a 96 de delegats i presencials i 22 de telemàtics–, cap en contra, 16 abstencions. [[Alguns aplaudiments.]] [[Dictamen de la Comissió d'Investigació sobre els Atemptats del 17 i el 18 d'Agost de 2017 (continuació)]] [[261-00002/12]] Continuem ara amb la votació del dictamen de la Comissió d'Investigació sobre els Atemptats del 17 i 18 d'Agost de 2017. Comencem amb les conclusions del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, de la 1 a la 35, i votem específicament les número 2, 5 i 12. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Han estat aprovades per 126 vots a favor, 4 en contra i 4 abstencions. Votem ara les conclusions 3, 4 i 9. Comença la votació. Han estat aprovades per 90 vots a favor, 4 en contra i 40 abstencions. Votem ara la 6 i la 23. Comença la votació. Han estat aprovades per 122 vots a favor, 4 en contra i 8 abstencions. Votem ara la número 7. Comença la votació. Ha estat aprovada per 101 vots a favor, 4 en contra i 29 abstencions. Votem ara la número 8. Comença la votació. Ha estat aprovada per 118 vots a favor, 8 en contra, 8 abstencions. I votem ara la número 10. Comença la votació. Ha estat aprovada per 95 vots a favor, 4 en contra i 35 abstencions. I votem ara la 13, 18, 28 i 32. Comença la votació. Han estat aprovades per 113 vots a favor, 4 en contra, 17 abstencions. I votem ara la 15 i 31. Comença la votació. Han estat aprovades per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. Votem ara la 16 i 19. Comença la votació. Han estat aprovades per 77 vots a favor, 40 en contra, 17 abstencions. Votem ara la 17. Comença la votació. Ha estat aprovada per 45 vots a favor –corresponents a 23 de delegats i presencials–, 36 en contra, 53 abstencions. Votem ara la número 21. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 57 en contra, cap abstenció. Votem la 22. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 57 en contra, cap abstenció. Votem ara la 24. Comença la votació. Ha estat aprovada per 73 vots a favor, 25 en contra, 36 abstencions. I votem ara la 25. Comença la votació. Ha estat aprovada per 73 vots a favor, 61 en contra, cap abstenció. Votem ara la 26. Comença la votació. Ha estat aprovada per 113 vots a favor, 21 en contra, cap abstenció. Votem ara la resta de conclusions del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Comença la votació. Han estat aprovades per 130 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. Passem ara a votar les conclusions del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, concretament de la 36 a la 111. Comencem per la 36 i 37. Comença la votació. Han estat aprovades per 130 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. Votem ara la 38. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. I votem ara la 41 i 67. Comença la votació. Han estat aprovades per 98 vots a favor, cap en contra, 36 abstencions. Votem ara la número 40. Comença la votació. Ha estat aprovada per 130 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions. Votem ara la 42. Comença la votació. Ha estat aprovada per 98 vots a favor, 32 en contra, 4 abstencions. I votem ara la 43. Comença la votació. Ha estat aprovada per 122 vots a favor, 4 en contra, 8 abstencions. Votem ara la 44. Comença la votació. Ha estat aprovada per 126 vots a favor, cap en contra, 8 abstencions. I votem la 45. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 57 vots a favor, 69 en contra i 8 abstencions. I votem ara les conclusions número 47, 48, 49, 53, 55, 65, 71, 74 i 83. Comença la votació. Han estat aprovades per 130 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. I votem ara les número 46, 50, 56, 57, i 80. Comença la votació. Han estat aprovades per 130 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. Votem ara la 51. Comença la votació. Ha estat aprovada per 99 vots a favor, cap en contra, 36 abstencions. Votem ara la 59. Comença la votació. Ha estat aprovada per 101 vots a favor, cap en contra i 33 abstencions. Votem ara la conclusió número 63. Comença la votació. Ha estat aprovada per 65 vots a favor, 33 en contra, 36 abstencions. I votem ara la número 66. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. Votem ara la 68. Comença la votació. Ha estat aprovada per 122 vots a favor, 12 en contra, cap abstenció. Votem la 79. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, cap en contra, 40 abstencions. Votem ara la 81. Comença la votació. Ha estat aprovada per 130 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions. Votem ara les conclusions número 84, 90, 91 i 92. Comença la votació. Han estat aprovades per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara la 85. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 36 en contra, 4 abstencions. Votem ara la 86. Comença la votació. Ha estat aprovada per 130 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions. I votem la 87. Comença la votació. Ha estat aprovada per 130 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem la 88. Comença la votació. Ha estat aprovada per 61 vots a favor, 33 en contra, 40 abstencions. Votem la 89. Comença la votació. Ha estat aprovada per 99 vots a favor, 36 en contra, cap abstenció. Votem ara la conclusió número 93. Comença la votació. Ha estat aprovada per 98 vots a favor, cap en contra i 36 abstencions. Votem ara les conclusions número 94 i 95. Comença la votació. Han estat aprovades per 122 vots a favor, cap en contra, 12 abstencions. I votem ara la 102, 106, 107 i 108. Comença la votació. Han estat aprovades per 130 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions. Votem la 111. Comença la votació. Ha estat aprovada per 130 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. Passem ara a votar les conclusions del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. La resta, diguéssim, les que no hem votat ara, efectivament. Comença la votació. Han estat aprovades per 130 vots a favor, 4 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar les conclusions del Grup Parlamentari de Ciutadans, de la 112 a la 169. I comencem, concretament, per la 122 i 123. Comença la votació. Han estat aprovades per 79 vots a favor, 16 en contra i 17 abstencions. I passem ara a votar la 133. Comença la votació. Ha estat aprovada per 88 vots a favor, 38 en contra i 8 abstencions. I votem ara les conclusions número 125, 131, 134, 135, 137, 138, 143, 144 i 146. Comença la votació. Han estat aprovades per 96 vots a favor, 34 en contra, 4 abstencions. Votem ara la resta de les conclusions del Grup Parlamentari de Ciutadans, la resta de conclusions. Comença la votació. Han estat aprovades per 97 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció. I votem ara les conclusions del Grup Parlamentari Republicà, de la 174 a la 354. I comencem per la 170 i 200. Comença la votació. Han estat aprovades per 90 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. I passem a votar ara les número 174, 175, 178, 180, 183, 184, 185, 187, 204, 205 i 206. Comença la votació. Han estat aprovades per 77 vots a favor, 4 en contra, 53 abstencions. I votem ara la 182. Comença la votació. Ha estat aprovada per 73 vots a favor, 4 en contra, 57 abstencions. I votem ara la 195. Comença la votació. Ha estat aprovada per 90 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. I votem ara un paquet de conclusions que va de la 272 a la 354. Comença la votació. Han estat aprovades per 126 vots a favor, 4 en contra, 4 abstencions. I votem ara la 201 i 202. Comença la votació. Han estat aprovades per 90 vots a favor, 8 en contra, 36 abstencions. I votem ara la 207. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 21 en contra, 36 abstencions. Votem ara la 208 i 209. Comença la votació. Han estat aprovades per 77 vots a favor, 57 en contra, cap abstenció. Hi torno: 77 vots a favor, 57 en contra, cap abstenció. Votem ara la 210. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 4 en contra, 53 abstencions. I votem la 211. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. Votem ara la 212. Comença la votació. Ha estat aprovada per 90 vots a favor, 40 en contra, 4 abstencions. Votem ara la 216, 225 i 228; 216, 225 i 228. Comença la votació. Han estat aprovades per 90 vots a favor, 8 en contra, 36 abstencions. I votem ara un grup de conclusions que va de la 217 fins a la 242. Comença la votació. Han estat aprovades per 90 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. Votem ara la 227. Comença la votació. Ha estat aprovada per 73 vots a favor, 4 en contra, 57 abstencions. I votem ara la 229. Comença la votació. Ha estat aprovada per 73 vots a favor, 4 en contra, 57 abstencions. Votem ara la 244. Comença la votació. Ha estat aprovada per 126 vots a favor, 8 en contra, cap abstenció. Votem ara la 248. Comença la votació. Ha estat aprovada per 90 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. I votem ara les conclusions que van de la 249 a la 255. Comença la votació. Han estat aprovades per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. Votem ara la 259 i la 340. Comença la votació. Han estat aprovades per 126 vots a favor, 8 en contra, cap abstenció. Votem ara la 260. Comença la votació. Ha estat aprovada per 80 vots a favor, 4 en contra i 50 abstencions; 80 a favor, 4 en contra, 50 abstencions. Votem ara la 274, 278, 280, 281 i 301. Comença la votació. Han estat aprovades per 113 vots a favor, 4 en contra, 17 abstencions. I votem la 262. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. I votem ara la 265, 270 i 271. Comença la votació. Han estat aprovades per 90 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. I votem ara la 266. Comença la votació. Ha estat aprovada per 126 vots a favor, 4 en contra, 4 abstencions. Votem ara la 282. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 57 en contra, cap abstenció. I votem ara la 283. Comença la votació. Ha estat aprovada per 90 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. Votem ara la 287. Comença la votació. Ha estat aprovada per 73 vots a favor, 25 en contra, 36 abstencions. Votem ara la 288. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 4 en contra, 53 abstencions. Votem ara la 289 i 290. Comença la votació. Han estat aprovades per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. Votem ara la 291. Comença la votació. Ha estat aprovada per 90 vots a favor, 8 en contra, 36 abstencions. Votem la 297. Comença la votació. Ha estat aprovada per 93 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. Votem la 299. Comença la votació. Ha estat aprovada per 108 vots a favor, 4 en contra, 21 abstencions i un diputat o diputada present que no ha votat. Votem la 300. Comença la votació. Ha estat aprovada per 122 vots a favor, 4 en contra, 8 abstencions. Votem ara la 302. Comença la votació. Ha estat aprovada per 73 vots a favor, 8 en contra, 53 abstencions. Votem la 304. Comença la votació. Ha estat aprovada per 73 vots a favor, 8 en contra, 53 abstencions. I votem ara la 305. Comença la votació. Ha estat aprovada per 90 vots a favor, 8 en contra, 36 abstencions. Votem la 310. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 4 en contra, 53 abstencions. Votem ara la 311. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. Votem ara la 312, 314, 315. Comença la votació. Han estat aprovades per 90 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. Votem ara la 313. Comença la votació. Ha estat aprovada per 90 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. I votem ara la 317, 318 i 319. Comença la votació. Han estat aprovades per 89 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. I votem ara la 320 i 333. Comença la votació. Han estat aprovades per 109 vots a favor, 4 en contra, 21 abstencions. Votem ara la 321. Comença la votació. Ha estat aprovada per 90 vots a favor, 40 en contra, 4 abstencions. Votem ara la 324. Comença la votació. Ha estat aprovada per 85 vots a favor, 40 en contra, 8 abstencions. I votem ara la 325. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. Votem ara la 326. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 4 en contra, 53 abstencions. Votem ara la 330. Comença la votació. Ha estat aprovada per 113 vots a favor, 4 en contra, 17 abstencions. Votem ara la 331. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 40 en contra, 17 abstencions. Votem ara la 337. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 40 en contra, 17 abstencions. Votem ara la 345. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 40 en contra, cap abstenció. Votem ara la 342. Comença la votació. Ha estat aprovada per 82 vots a favor, 4 en contra, 48 abstencions. Votem la 343. Comença la votació. Ha estat aprovada per 90 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. Votem ara la 348. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 4 en contra, 53 abstencions. Votem ara la 349. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 40 en contra, 17 abstencions. Votem ara la 351. Comença la votació. Ha estat aprovada per 109 vots a favor, 21 en contra, 4 abstencions. I votem ara la 353. Comença la votació. Ha estat aprovada per 109 vots a favor, 4 en contra, 21 abstencions. Votem la resta de les conclusions del Grup Parlamentari Republicà. Comença la votació. Han estat aprovades per 130 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. Votem ara les conclusions del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, i ho fem començant per la 356. Comença la votació. Ha estat aprovada per 61 vots a favor, 4 en contra, 69 abstencions. Votem ara la 357. Comença la votació. Ha estat aprovada per 90 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. I votem la 366. Comença la votació. Ha estat aprovada per 90 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. Votem ara la 361, 363. Comença la votació. Han estat aprovades per 77 vots a favor, 4 en contra, 53 abstencions. I votem ara la 368, 399, 406, 419, 428 i 429. Comença la votació. Han estat aprovades per 126 vots a favor, 4 en contra, 4 abstencions. I votem ara la 369, 370, 371 i 372. Comença la votació. Han estat aprovades per 90 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. Votem ara la 373. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 40 en contra, 17 abstencions. I votem la 375. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. I votem ara les conclusions que van de la 378 a la 440. Comença la votació. Han estat aprovades per 113 vots a favor, 4 en contra, 17 abstencions. Votem ara la 380. Comença la votació. Ha estat aprovada per 76 vots a favor, 4 en contra, 53 abstencions. Votem ara 383 i 389. Comença la votació. Han estat aprovades per 101 vots a favor, 33 en contra, cap abstenció. Votem ara la 385. Comença la votació. Ha estat aprovada per 93 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. Votem ara la 386. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. Votem la 387. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 40 en contra, cap abstenció. Votem la 401 i 402. Comença la votació. Han estat aprovades per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara la 403, 404, 439 i 444. Comença la votació. Han estat aprovades per 101 vots a favor, 33 en contra, cap abstenció. Votem ara la 405. Comença la votació. Ha estat aprovada per 29 vots a favor, 4 en contra, 101 abstencions. Votem ara la 407. Comença la votació. Ha estat aprovada per 80 vots a favor, 4 en contra, 50 abstencions. I votem ara la 417. Comença la votació. Ha estat aprovada per 90 vots a favor, 4 en contra, 40 abstencions. I votem ara la 420. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 4 en contra, 53 abstencions. I votem ara la 421 i 422. Comença la votació. Han estat aprovades per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. Votem la 423. Comença la votació. Ha estat aprovada per 130 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. Votem ara la 424. Comença la votació. Ha estat aprovada per 61 vots a favor, 4 en contra, 69 abstencions. I votem ara la 426. Comença la votació. Ha estat aprovada per 89 vots a favor, 40 en contra, 4 abstencions. Votem ara la 437. Comença la votació. Ha estat aprovada per 98 vots a favor, 4 en contra, 32 abstencions. I votem ara la 443. Comença la votació. Ha estat aprovada per 61 vots a favor, 37 en contra, 36 abstencions. I votem ara la 445. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 40 en contra, cap abstenció. Votem ara la resta de conclusions del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Comença la votació. Han estat aprovades per 130 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. Votem ara les conclusions del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, que van de la 446 a la 499. Comencem amb la 457 i 499. Comença la votació. Han estat aprovades per 89 vots a favor, 37 en contra, 8 abstencions. I votem ara la resta de conclusions del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Comença la votació. Han estat aprovades per 97 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció. I votem ara les conclusions del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent que van de la número 500 a la 575. Comença la votació. Han estat aprovades per 77 vots a favor, 57 en contra, cap abstenció. I votem ara les conclusions de la CUP - Crida Constituent que van de la 501 a la 586. Comença la votació. Han estat aprovades per 77 vots a favor, 4 en contra, 53 abstencions. I votem ara el paquet que va de la 502 a la 579. Comença la votació. Han estat aprovades per 77 vots a favor, 21 en contra, 36 abstencions. I votem ara la 532, 534 i 535. Comença la votació. Han estat aprovades per 61 vots a favor, 37 en contra, 36 abstencions. I votem ara la 506. Comença la votació. Ha estat aprovada per 44 vots a favor, 37 en contra, 53 abstencions. Votem ara la 519. Comença la votació. Ha estat aprovada per 69 vots a favor, 65 en contra, cap abstenció. Votem ara la 544. Comença la votació. Ha estat aprovada per 45 vots a favor, 4 en contra, 85 abstencions. Votem ara la 546. Comença la votació. Ha estat aprovada per 77 vots a favor, 40 en contra, 17 abstencions. Votem ara la 570. Comença la votació. Ha estat aprovada per 86 vots a favor, 4 en contra, 44 abstencions. Votem ara la 578. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 45 vots a favor, 53 en contra, 36 abstencions. I votem ara la 580. Comença la votació. Ha estat aprovada per 44 vots a favor, 4 en contra, 86 abstencions. I votem ara la resta de conclusions del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Comença la votació. Han estat aprovades per 94 vots a favor, 4 en contra i 36 abstencions. No hi ha més punts a votar. [[Declaració del Parlament de Catalunya amb motiu del Dia Internacional dels Pobles Indígenes]] [[401-00040/12]] Per tant, seguim amb l'ordre del dia i, abans d'abordar les interpel·lacions, llegirem una declaració institucional que han aprovat tots els grups parlamentaris. Per llegir-la, demano que ho faci la secretària quarta, la senyora Rut Ribas. Endavant.
«Declaració del Parlament amb motiu del Dia Internacional dels Pobles Indígenes. El proper 9 d'agost se celebra el Dia Internacional dels Pobles Indígenes. El Parlament de Catalunya expressa la seva adhesió a aquesta jornada, que se celebra per posar de manifest els drets individuals i col·lectius d'aquests pobles, conformats per més de 370 milions de persones arreu del món. El Parlament de Catalunya reconeix els pobles indígenes com una comunitat conformada per l'evolució històrica, sovint amb una llengua comuna i un sistema de creences històricament compartit, i també, sovint, amb institucions pròpies. Uns pobles als quals el dret internacional confereix drets col·lectius específics. El Parlament de Catalunya agraeix, així mateix, l'aportació que fan aquests pobles a la preservació ambiental del planeta. El Parlament de Catalunya expressa el seu rebuig a la discriminació i la desigualtat que pateixen els pobles indígenes i a la vulneració de llurs drets fonamentals i col·lectius, que s'han agreujat encara més per la Covid-19. La pandèmia i les seves repercussions sanitàries i socioeconòmiques incideixen de manera particularment intensa en aquests pobles i perpetuen les afectacions directes en llurs territoris i recursos vitals, com l'aigua, per part de projectes extractivistes. En el mateix sentit, les conseqüències de la vulneració dels drets col·lectius dels pobles indígenes es materialitzen en un increment de les dinàmiques de violència i confrontació per la defensa dels drets humans i en un increment de l'emergència climàtica al conjunt del planeta. Tot això fa que aquests pobles es vegin abocats de manera desproporcionada a una situació d'emergència sanitària, social i ambiental. Finalment, el Parlament de Catalunya reafirma el seu compromís amb els drets dels pobles indígenes reconeguts internacionalment i insta el Govern i la resta d'institucions públiques catalanes a promoure, protegir i complir de manera efectiva el Conveni 169 de l'Organització Internacional del Treball sobre pobles indígenes i tribals, ratificat per l'Estat espanyol l'any 2007, i la Declaració de les Nacions Unides sobre els drets dels pobles indígenes, aprovada el 2007. Palau del Parlament, 22 de juliol del 2020. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, secretària Ribas. [[Interpel·lació al Govern sobre el confinament de Lleida i el baix Segrià]] [[300-00282/12]] Passem ara a la interpel·lació al Govern sobre el confinament de Lleida i el Baix Segrià, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor Òscar Ordeig. Endavant. Esperi's un moment, diputat. Ara.
Bona tarda. Aquest hemicicle és simptomàtic de moltes de les reflexions que farem avui. Consellera, gràcies per estar aquí, conseller d'Exteriors, diputada, diputats. En primer lloc, des del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar volem tenir un record, com no pot ser d'una altra manera, per a totes les persones que ens han deixat i desitjar una ràpida recuperació a totes les persones contagiades i hospitalitzades. També fer arribar tot el suport als i les professionals que estan treballant per contenir els efectes de la pandèmia i a tots els ciutadans que viuen, en aquests moments, conviuen en les zones de rebrots, especialment Segrià, Noguera, motiu d'aquesta interpel·lació. És important seguir totes les recomanacions de les autoritats sanitàries. Així ho hem fet i així ho farem, i sumar esforços per superar aquesta greu crisi, aquestes dificultats actuals. Alhora, per això estem aquí, cal donar explicacions i informació i veure quins aspectes cal millorar i no s'han fet prou bé. Dit això, voldria destacar quins són els motius que ens porten a preguntar sobre el confinament del Segrià, ampliat des de fa pocs dies a la Noguera. No hem vingut fins aquí per generar més problemes, tampoc per generar més confusió, però sí per reclamar respostes i reclamar claredat sobre com s'han fet les coses i com es faran a partir d'ara. Conscients de la dificultat del moment, de les terribles conseqüències que està tenint aquesta pandèmia i les que pot tenir en el futur, i també conscients que estem de ple immersos en el confinament de Lleida, de la Noguera i d'altres territoris de Catalunya i de l'Estat, que no cal perdre de vista, però que també cal veure que hi ha coses que no funcionen prou bé. Avui, consellera, és una intervenció molt difícil, i que no voldríem haver hagut de fer mai. I un exemple del que no ha funcionat prou bé és el confinament de Lleida i el Segrià, molt simptomàtic de moltes coses que en el passat tampoc s'havien fet prou bé. Avui molts alcaldes, per no dir tots i totes els alcaldes del Segrià, ciutadans, empresaris, autònoms i una àmplia part de la societat civil de Lleida no entenen com s'han fet les coses fins ara, i reclamen que es facin diferent i reclamen que es facin millor. De fet, exigim un canvi en la comunicació i en les mesures. Hi ha un desconcert generalitzat per la falta de directrius clares. Hi ha sorpresa, sorpresa pels canvis constants en les valoracions polítiques –i després m'hi referiré–, indignació per aplicar mesures més restrictives que el dia abans semblaven impossibles i el dia següent són les més restrictives de tot Catalunya, a Lleida, a les nostres empreses, les nostres persones, les nostres famílies, i una manca flagrant dels recursos necessaris per poder lluitar contra aquesta pandèmia i els seus efectes i poder sobreviure i tirar endavant. Alguns mitjans de comunicació nacionals o de Lleida han escrit molt sobre el confinament del Segrià, simptomàtic de moltes coses que al nostre país no van bé. Llegiré només alguns titulars –i no són els més crítics, els hi asseguro–: «Caos pel nou confinament de Lleida. Un altre deia: «El 012 informa que l'hostaleria pot obrir a Lleida, quan tots sabem que no és així. «Descoordinació. «Alcaldes del baix Segrià, desconcertats, indignats. «Les patronals de Lleida qualifiquen d'improvisació el confinament del Segrià. L'alcalde de Lleida –l'alcalde de Lleida– diu: «El president Torra no m'ha trucat pel confinament del Segrià. Diu que ho va saber trenta minuts abans, trenta minuts abans. Això va dir ell. No sé si això passaria a d'altres llocs. Dos editorials. De l'Ara: «La mala gestió ens aboca a un nou confinament. L'editorial del Segre: «Mala gestió política, i llavors fa una reflexió sobre com s'han fet les coses. Infinitat d'articles sobre la improvisació i la deixadesa, no amb tot, no de tot el Govern, però sí del confinament del Segrià. Jo m'atreviria a dir –paraules d'alguns dels seus alcaldes, també del seu color polític–: pitjor impossible, amb el confinament del Segrià. I, consellera, bona mostra d'això, i té aquí un conseller del territori que l'hi pot constatar, és que Lleida en aquests moments és un clam, i és que Lleida en aquests moments ha dit «prou, perquè això no és només el que ha passat les últimes setmanes, això ve de lluny: hi ha una pràctica unanimitat en contra de la gestió d'aquest Govern, i un clam d'estupor, primer, d'indignació després, per com es prenen les decisions, i també com s'expliquen, com s'expliquen a l'opinió pública, no una opinió pública infantilitzada, sinó una opinió pública major d'edat, que entén les coses; d'una manca total de consideració i de respecte cap a un territori, i a vegades, no és la primera vegada, dona la sensació que fan política sense pensar que Lleida existeix. Doncs sí, Lleida existeix, encara que els quedi molt lluny, no geogràficament, sinó en els seus pensaments i en les seves prioritats polítiques, sense analitzar les potencialitats que tenim al nostre territori i les polítiques públiques necessàries per generar progrés; sense preguntar; de fet, sense un interès real o amb un menysteniment polític, que l'hem vist històricament una vegada rere l'altra, l'hem patit molts cops. Haurien estat capaços d'actuar igual en el confinament del Segrià a Barcelona, Girona o Tarragona? Jo crec que no. Jo crec que no. Jo crec que no. De fet, hem comprovat que no, d'acord? Una vegada més, quan es tracta de Lleida, i ens dol dir-ho, la sensació és que tornem, tornem –per tant, no li atribuïm el cent per cent de les culpes a vostè, però sí al seu Govern– a arribar tard. És que, de fet, crec que no coneixen Lleida. De fet, alguns pobles els van confinar sense que tinguessin positius. Han preguntat als alcaldes i als sanitaris? Nosaltres mateixos vam advertir durant molts dies que hi havia aspectes, reclamacions dels alcaldes, que no s'estaven tenint en compte, i ens van titllar d'alarmistes. No han preguntat. No volen destinar recursos a un territori molt castigat per les retallades i no ens creiem, o ens creiem poc, les seves falses promeses de que venen, es fan la foto, marxen i no compleixen. No importa parar l'economia de Lleida el temps que calgui. Quants llocs de treball afectats, quantes famílies afectades? Milions d'euros en pèrdues cada dia. Uns diuen prop d'uns 3 milions d'euros en hostaleria, restauració i comerços pel tancament cada dia. I això serveix d'alguna cosa si llavors no posem els recursos necessaris d'aïllament, de rastreig dels positius? Evidentment, perdrà la seva eficàcia. El que demanem és més flexibilitat; el que demanem és adaptar les solucions al territori perquè el perjudici sigui el mínim possible. I, sobretot, com dèiem, no tenen sentit aquestes mesures sense un control exhaustiu i els recursos necessaris, que en aquests moments no hi són. I nosaltres diem: qui es fa responsable d'aquesta gestió? O qui es fa responsable d'aquesta no gestió? Qui assumirà responsabilitats? Qui ens donarà una resposta? No ho diem nosaltres, ho diu molta gent del territori. La trencadissa serà monumental, i no sabem si ens podrem aixecar d'aquesta gran patacada. Hi ha incertesa, hi ha preocupació i hi ha patiment. I més enllà de les discrepàncies polítiques, consellera, el que volem també és traslladar-li aquesta incertesa, aquesta reflexió. Ens preguntem què va passar, per què hem arribat fins aquí, per què la tercera fase de l'estat d'alarma a Catalunya va durar hores, a Lleida? Per què no es van començar a prendre accions, quan es va començar el confinament de l'Aragó, amb similituds molt importants amb el Segrià? Es deia que tot estava controlat. Actuar abans no ens hauria evitat arribar fins aquí, o arribar-hi amb millors condicions? No els sembla que hi ha moltes coses que grinyolen? Fins al dia abans del confinament es deia que tot estava controlat, i semblava que érem uns exagerats els que demanàvem mesures. Per què canviar d'opinió en tan poc temps? Ho deuen recordar perfectament. Un divendres es deia que tot estava controlat. El dissabte es decretava el confinament del Segrià, quan molta gent ja havia marxat el cap de setmana. Llavors es diu que tothom ha de tornar al Segrià abans de les quatre, i al cap de poques hores es diu que no. Quan alguns ja havien tornat es diu que no, que si no tornen que poden tornar més tard, que no passarà re. Per tant, és marejar la gent, és informació imprecisa i és improvisar. Els alcaldes del baix Segrià, que tenen tot el nostre recolzament, tot el nostre recolzament, i que diuen el mateix avui que fa setmanes enrere, alertaven de la falta de personal sanitari i de seguretat per fer complir les mesures de seguretat i protecció. Són els que coneixen millor el nostre territori. Cap dispositiu especial per a l'arribada de temporers. Per què? Podríem recuperar les ajudes a la construcció d'allotjaments que va eliminar el Govern Mas. O podíem haver pres mesures per exigir unes condicions habitacionals dignes i segures o controlar l'aïllament de positius i contactes o establir un subsidi de temporers per als que siguin positius i no puguin treballar. En definitiva, esperàvem mesures que es podien anticipar, que els alcaldes advertien, i que, evidentment, s'havien d'haver tingut en compte per no haver arribat fins aquí. Hem demanat un operatiu social especial per a les persones en situació irregular que no poden treballar, també. O una mica de previsió crec que ens hauria estalviat moltes crítiques en aquesta línia i evitar una criminalització dels nostres agricultors o dels temporers. Tothom intenta sobreviure. Fer les coses el millor possible. Però si no hi ha un criteri clar, una direcció clara cap a on anem, és molt difícil tirar endavant. Tenim més reflexions, però que les farem al segon torn d'intervenció. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre la interpel·lació, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Molt bé. Gràcies, president. Diputats, diputada. Consellers, gairebé amb més nombre. [[Rialles.]] Bé. Bé, diputat, vostè ho ha dit, ve de lluny. Ve de lluny. I, a més a més, aquest any, doncs, hi afegim una crisi, una pandèmia mundial forta, amb un fort impacte. El que sí que li puc dir..., i crec que necessitaria tres hores per explicar-li absolutament tot el que des del mes de març treballem en el territori de Lleida i, concretament, al Segrià, necessitaria molta estona per poder-li explicar tota la feina que hem fet allà. Amb previsió, sabent el que estava passant, sabent, doncs, que entràvem en una època complicada on augmenta la població de forma considerable en aquest territori. I és una evidència, perquè això, evidentment, passa cada any, amb unes complexitats socials que hi són. I vostè hi ha passat de puntetes, no?, a última hora, a l'última part de la intervenció intentant dir que algú intenta criminalitzar un sector o criminalitzar, doncs, algunes persones. Tot el contrari. Tot el contrari. Però sí posar sobre la taula el que és una realitat, i el que és una realitat que s'ha abordat aquest any amb molta més intensitat, no només per part del Govern de la Generalitat de Catalunya, des dels departaments d'Agricultura, Treball, Afers Socials i Famílies i el Departament de Salut, sinó també des de diferents municipis, començant per la Paeria de Lleida, la ciutat de Lleida. I això és així, malgrat li pesi, que, potser, aquest és el motiu principal d'aquesta interpel·lació. Ja al mes de març, al mes de març, ja comencem a treballar conjuntament amb el Departament d'Agricultura. La campanya de la fruita incorpora trenta mil persones més a les terres de Lleida, la majoria d'elles també molt concentrades en alguns municipis del Segrià. El 4 de maig ja fem infografia dirigida, especialment, a les persones que treballen en la campanya de recollida de la fruita, traduïda a múltiples idiomes per fer-ne difusió entre totes les persones implicades, perquè tinguin informació. Perquè la millor manera de protegir les persones és començant amb que tinguin informació. A finals de març ens coordinem des de la Delegació del Govern en diferents fòrums fins a fer més de vint-i-dues trobades entre l'1 d'abril i el 15 de maig, amb més de 230 persones representants del sector agrari, associacions, patronals, els sindicats, consells comarcals, diputació, el Departament d'Agricultura, el Departament de Treball i Afers Socials, representants polítics, tècnics de les administracions implicades, amb tots els alcaldes de la regió i amb alcaldes i alcaldesses del baix Segrià. Identifiquem possibles riscos, dissenyem les mesures per evitar-los i fins a arribar a l'Acord de govern del 28 d'abril, també, en el que s'impulsa la coordinació i el seguiment de la campanya agrària en el context de la pandèmia generada per la Covid-19 i on també escrivim, el 29 d'abril, a la comissió per a la campanya agrària, doncs, les recomanacions d'actuació davant el risc de la Covid en activitats i empreses agràries. Repeteixo les dates, perquè jo crec que han de quedar molt clares. És a dir, en plena primera onada de la pandèmia de Covid, nosaltres ja estem fent prevenció d'allò que creiem que pot ser, doncs, aquest augment de població, i que pot generar encara més riscos o més coses a tenir en compte. La prevenció és el més important. Fem també totes les recomanacions validades per Salut Pública per a tots els actors participants per garantir la salut i la seguretat en l'àmbit de les empreses de cara als seus treballadors i treballadores. Una de les principals potes d'aquest protocol és assegurar l'aïllament en cas de malaltia Covid, tenint en compte que era previsible que en alguns casos l'aïllament fos complicat. El 24 d'abril iniciem les visites a espais municipals. Vint-i-tres ajuntaments van rebre visita de representants de Salut, Agricultura i Interior, mitjançant els Bombers, i de la delegació per assessorar com organitzar espais d'aïllament. Un total de vint-i-tres municipis. La primera necessitat social que va sorgir va ser al mes de maig, al mes de maig. El 15 de maig persones, també, doncs, en aquest cas, a través del pla d'acció de cerca activa de casos que vam poder fer in situ a la ciutat de Lleida. Vam fer més d'una quarantena de proves PCR i, en aquell moment, totes negatives. Totes negatives. Vol dir que aquí, doncs, també hi vam posar prevenció. A més a més, des de l'inici d'aquesta cerca activa de casos i coincidint amb la posada en marxa de les proves PCR a l'atenció primària l'11 de maig, la regió de Lleida ha estat capdavantera en el nombre de proves que ha realitzat. Dit això, és que estem parlant, ens sembla, ara, perquè estem a mitjans de juliol, ens sembla que la cosa és de les dues últimes setmanes o de les tres últimes setmanes. Senyor Ordeig, fa moltes setmanes que treballem a la regió. Fa moltes setmanes que treballem de la mà de diferents administracions per poder gestionar una situació complexa enmig d'una pandèmia mundial i enmig, doncs, d'aquest repunt de població que tenen molts municipis. Un repunt de població i un repunt de casos que el mes de maig s'identifiquen cadenes de transmissió, incidències en empreses agroalimentàries, en diferents empreses on es fa cribratge massiu ja el mes de maig, infografia i protocols específics, reunions amb les patronals i el sector, visites de les tècniques de salut pública amb la creació d'una check list de requisits a tenir en compte dins dels centres de treball on les visites resulten també amb valoracions favorables, valoracions favorables d'allò que s'identifica i s'hi posa remei, detecció dels positius en PCR i adequant els aïllaments dels casos i els seus contactes estrets, implicació dels serveis de salut pública amb els serveis de prevenció de riscos laborals, implicació absoluta de l'atenció primària en el seguiment dels casos, on més d'un 80 per cent dels casos que consulten acaben havent de ser sospitosos i fent la prova PCR. Les cadenes de transmissió i la incidència acumulada baixa un cop aïllat el focus principal de les empreses agroalimentàries, i llavors ens trobem a principis de juny –principis de juny–, on la intensitat en la detecció de brots es pronuncia. Des del 26 de març tenim habilitat l'hotel Rambla per poder aïllar contactes estrets i persones pendents de resultat de la prova PCR i el continuem utilitzant amb una capacitat de quaranta places. Posem en marxa La Manreana, amb seixanta places, com a espai d'aïllament de les persones asimptomàtiques i amb simptomatologia lleu; Allotjaments Alcarràs per a positius amb quaranta-vuit places; detecció de casos positius en altres indrets que provoquen cribratges massius en un alberg, per exemple, amb aproximadament cinquanta persones. I el 26 de juny comença a pujar la incidència de nous casos, lligat majoritàriament a la gran detecció existent, sobretot de persones asimptomàtiques. El 26 de juny jo mateixa visito Lleida. Vaig a l'Hospital Arnau de Vilanova i demano també i parlo constantment ja des d'aquells dies amb l'Aragó, amb la consellera d'Aragó, demanant que limitem al màxim el moviment de persones entre Lleida i Aragó, coincidint també amb un brot actiu a la franja que ja havia iniciat. Estreta comunicació que hem anat mantenint, i que em sembla que és la manera d'actuar, col·laborar entre diferents administracions. El 26 de juny ja visito l'hotel Nastasi com a espai que s'ha de preparar per a aïllament de persones que no poden realitzar-lo en un domicili. El 3 de juliol torno a visitar novament Lleida, una setmana més tard, i aquest cop acompanyada pel director de la unitat de resposta a la Covid-19, Jacobo Mendioroz. Em reuneixo també amb l'equip directiu per fer una valoració de la situació, valorar també l'impacte assistencial que està tenint la Covid. Em reuneixo també amb professionals de la primària. Expliquem també què passa en tots els centres d'aïllament que tenim. Identifiquem la vulnerabilitat social i identifiquem la necessitat de treballar encara més conjuntament amb els municipis per fer possible, doncs, no només que es puguin detectar els casos, que, evidentment, ja ho fem, identifiquem els contactes, però l'objectiu principal és poder fer uns correctes aïllaments d'aquests casos i contactes. Puc continuar i en tinc per a molta estona, que el president no em deixarà. Ve de lluny i, per tant, hauríem fet el mateix a Lleida que a Barcelona, que a Tarragona en una situació igual? Evidentment. Evidentment.
Consellera... Gràcies. Ara té cinc minuts més, per fer la rèplica, el diputat.
Consellera, no m'ha contestat per què la fase tres va durar hores. Per què aquesta desinformació, informació contradictòria, en moltes coses que es diuen? Avui a Lleida hi havia bars que no podien obrir i estaven oberts. Hi ha gent que no sap que ja s'ha acabat el confinament del Segrià. Per tant, recomanació? Obligació? Què és això? Demanem flexibilitzar les mesures del teixit econòmic de la nostra ciutat, garantint la seguretat, evidentment. I de la teoria a la pràctica hi ha molta diferència. Propostes: què és el que demanem? En primer lloc, ja ho hem dit, i ho continuem dient: respecte i deixar de banda els estereotips o els prejudicis quan es parla de Lleida. No vostè, sinó que vostès, evidentment, ajudin a que això no sigui així. Catalunya es pot construir des del territori. Volem que se'ns escolti, que s'escoltin les nostres demandes. Directrius clares i informació transparent i un comandament clar. Que s'equiparin les mesures de Lleida a les altres poblacions, com hem dit. Un pla d'ajudes econòmiques social. Més personal sanitari –vostè sap que hi ha un dèficit de personal sanitari. No tancar els consultoris dels pobles del Segrià a l'estiu –hi ha una gran preocupació en aquest sentit. Més Mossos d'Esquadra i sumar esforços amb els cossos i forces de seguretat de l'Estat. No saben sumar? Tant els costa? Tant els costa demanar ajuda? Tant els costa demanar ajuda? Viuen en el prejudici i en la retòrica patriòtica, que fa que no siguin capaços d'instal·lar-se en el sentit comú. Els efectes, com hem dit, es notaran en el temps, però estem convençuts que, evidentment, Lleida s'aixecarà tot i tenir un Govern que no està al seu costat. Ens notem instal·lats en la queixa, instal·lats en el greuge, en el tacticisme. I s'han oblidat de governar i d'un territori molt extens: el nostre territori ocupa el 40 per cent de la superfície de Catalunya, i té moltes necessitats, i té molts projectes que cal tirar endavant. Nosaltres ja ho hem dit: per governar es necessita il·lusió, es necessiten ganes, es necessita capacitat. I ens dona la sensació que vostès, en aquests moments, ni tenen il·lusió, ni tenen ganes, ni tenen la capacitat suficient per abordar aquesta crisi i els difícils anys que vindran més tard. Consellera, de veritat, vostè creu que té l'autoritat i la confiança suficient per seguir, tal com han anat les coses? Nosaltres creiem que no, nosaltres estem convençuts que no. De fet, sap com ens sentim? Ens sentim que mai ningú havia humiliat i menystingut tant Lleida com vostès. I els ofèn molt, però vingui al territori i pregunti què és el que pensa la gent, vingui i pregunti a veure com se sent la gent. Per tant, o canviïn, facin autocrítica, un xic més d'humilitat, o marxin ja, perquè cal avançar i perquè els anys que venen seran extremadament difícils. I, sobretot, nosaltres tardarem a oblidar les conseqüències de la pandèmia, però també tardarem a oblidar aquest nou greuge cap al nostre territori. Perquè vostè potser no ho sap, però sap quin és el territori de Catalunya on més s'ha retallat des del 2010? Lleida. Sap quin és el territori de Catalunya, perdoni, de tot l'Estat, el territori de tot l'Estat on hi ha més fuga de metges? Lleida. On hi ha menys obra pública, sent el 40 per cent del territori de Catalunya? Lleida. Tot això són hospitals, com sap, són CAPs, són escoles, són carreteres, és fibra òptica, etcètera. Des del 2010, no un any. Per tant, menys retòrica patriòtica i més diners als pressupostos per tal de poder abordar aquesta situació. On més s'ha pagat la recentralització i les retallades de serveis públics? Als territoris més rurals. No fa falta ser molt intel·ligent. Per tant, consellera, nosaltres creiem, oferim humilitat, però les idees clares, i també exigim humilitat per part del Govern per reconèixer les coses que no s'han fet prou bé i prendre mesures per millorar una gestió que no ha estat a l'alçada, no ha estat objectivament a l'alçada, i que ha comportat, com ja hem dit, enormes perjudicis econòmics, socials, i que, si no canviem, no els revertirem. Cal donar confiança, confiança i certesa, i vostès, objectivament, no només per als mitjans de comunicació de tot el país, sinó també per als diferents amplis sectors de la població i alguns del seu color polític, no donen confiança. Vostès a Lleida han perdut el crèdit, han perdut la confiança, i, per tant, sense confiança no hi ha govern que valgui ni mesures que ens permetin tirar endavant. Per tant, confiança, confiança i més confiança, és el que necessitem. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula la consellera. Quan vulgui, senyora Vergés.
Gràcies, president. Diputat, confiança. Això és el que ha de tenir la ciutadania de Lleida, que quan té una situació complicada aquest Govern s'arremanga com mai, com mai, a posar tots els recursos necessaris per fer front a una situació difícil. Això és confiança. Aquesta és la confiança que vull que tinguin els ciutadans i les ciutadanes de Lleida, i no parlo per mi, evidentment, tota la humilitat l'hi poso aquí. Jo hi poso il·lusió, hi poso ganes, això és evident, però, sobretot, la capacitat la dona tot l'equip del Departament de Salut, tot l'equip territorial de Salut, tot l'equip que hem desplaçat allà a treballar in situ per una situació complicada. La poca confiança seria que nosaltres abandonéssim i aixequéssim les mans. Doncs no, hem actuat. Davant de les situacions, actuem. No em pot dir a la mateixa frase si havíem anat d'hora o tard o si faríem el mateix a Barcelona. Actuem segons les situacions, segons les situacions allà on són, i, per tant, a Lleida vam actuar. I l'hi he comentat: tres setmanes seguides em vaig desplaçar jo mateixa a Lleida, però no només això, és a dir, tenim els equips de gent treballant a Lleida. Una persona del meu gabinet que, a més a més, és d'aquell territori, treballant in situ a Lleida amb els equips. On es pensa que hem reforçat primer l'atenció primària? On es pensa que hem posat primer aquests gestors Covid que ajudaran també a aixecar tots els contactes possibles ara que tenim una situació, doncs, que pot ajudar-nos, ara que tenim tots els brots cribrats a les empreses, i que hem fet més proves que enlloc, més proves que enlloc? En el territori de Lleida. Per tant, reforç dels serveis de vigilància epidemiològica d'allà: 9 persones fixes, 3 del programa Covid-19, 1 plaça que es torna a convocar, 5 reforços –2 que comencen ara a l'agost i 3 pendents de selecció–, 2 residents d'infermeria, 1 resident de medicina, 9 adscripcions temporals de funcions, 4 persones de salut laboral donant suport al servei de vigilància, 7 estudiants de grau amb conveni de la UdL; total, 41 persones. En l'àmbit assistencial, coordinació amb els altres hospitals de referència, principalment de l'Institut Català de la Salut, donat que formen part de la mateixa organització, institució. Crida per nous professionals, i tot això tenint una situació, doncs, que tots ens arremanguem. I també proposem que Lleida tingui tots els serveis més adequats. Doblem o fem el CUAP vint-i-quatre hores del Prat de la Riba, el sectoritzem, hi posem les carpes, hi posem ecografies pulmonars, doblem les visites en aquest CUAP, que permet, doncs, que les persones no hagin d'anar a urgències. Mil vuit-centes mostres de PCR al dia de capacitat, més mil pròpiament del laboratori, cinc-centes amb el BST, cinc-centes més que hi afegirem amb una nova màquina que es va testejar i que va entrar en funcionament el dia 13 de juliol. I per això s'han fet més proves a Lleida que enlloc més. Però li vull remarcar això, li vull remarcar les accions socials que hem pogut fer en col·laboració amb el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies. Aquest projecte de col·laboració també inclou alcaldies, mediació social, treballadores del SOC, treball social, salut pública i atenció primària. Aquestes sinergies entre municipi i sistema sanitari, que quan funcionen van molt bé i són imprescindibles, i en aquests mesos de futura pandèmia crec imprescindible que es treballi en col·laboració estreta amb els diferents municipis. Necessitats socials que hem d'abordar, imprescindible treballar de la mà dels alcaldes i alcaldesses. Tot això incloent les vint-i-vuit persones que hem posat ja com a gestors Covid integrats a l'atenció primària, que utilitzaran també l'ús d'una aplicació per poder tenir identificats els contactes, on activem els recursos socials sanitaris, on també activem aquesta feina de camp, sobre terreny, on hem fet referents de Covid a les diferents ABS, que això són quaranta-quatre persones com a referents clínics que tenen comunicació directa amb vigilància epidemiològica, i també amb els alcaldes. Per tant, això és confiança, actuar allà on toca, actuar allà on les situacions, que no les vol ningú, que no les vol ningú, però que venen de molt lluny, i que vostès, quan han governat a Lleida, sincerament...
Consellera...
...haurien pogut fer molt més [[remor de veus]] , i l'Estat també, que en té les competències.
Gràcies, consellera. [[Alguns aplaudiments.]] [[Interpel·lació al Govern sobre les polítiques de foment i desplegament de les infraestructures de comunicacions electròniques]] [[300-00285/12]] Passem al setzè punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre les polítiques de foment i desplegament de les infraestructures de comunicacions electròniques, formulada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Anna Tarrés.
Gràcies, president. Diputades, diputats, consellera, consellers. Conseller Puigneró, avui, una vegada més, portem al Parlament un tema que considerem d'una importància cabdal. Hi hem insistit molt al llarg d'aquesta legislatura. No cal dir que la situació que hem viscut en els darrers mesos ens ha donat la raó: el desplegament de la xarxa pública de fibra òptica de la Generalitat de Catalunya és un projecte que s'ha impulsat des del departament i defensat en tot moment pel nostre Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. La Comissió Europea fa temps que ja va proposar una sèrie de mesures per garantir que tots els ciutadans de la Unió poguessin disposar d'una millor connexió a internet. L'objectiu era que la ciutadania pogués participar plenament en l'economia i la societat digital, sent el programa Gigabit Society, adoptat el setembre del 2016, el més clar exemple d'aquest compromís; un compromís orientat a garantir per al 2025 que totes les escoles, els centres de titularitat pública i les zones d'activitat econòmica tinguessin accés a connexions d'internet amb velocitats d'una gigabit. I també per garantir que totes les llars europees, rurals o urbanes, tinguin accés a xarxes que ofereixin una velocitat d'accés a internet d'almenys cent «megues. És en aquest context quan la Generalitat de Catalunya, les diputacions i les administracions locals catalanes decideixen no ser alienes a aquest repte i signen a finals de 2016 l'impuls del Pacte nacional per a la societat digital, el qual és ratificat el novembre del 2018 pel Parlament de Catalunya. S'ha entès que aquests grans reptes de país no poden mai ser entomats de forma aïllada. Aquest és un repte compartit, i en l'àmbit de les infraestructures ja s'han fet importants passes per avançar en el desplegament de la xarxa pública de fibra òptica, que ha de ser finançada a parts iguals per part de la Generalitat de Catalunya i de les quatre diputacions. Aquests mesos de pandèmia hem pogut comprovar com la necessitat d'estar ben connectats ha esdevingut bàsica per garantir la prestació de serveis i la feina des de casa a través del teletreball, i per poder oferir serveis de comerç electrònic o gestions telemàtiques en molts àmbits de la societat. Aquesta necessitat requereix en aquests moments d'un pla d'acció per accelerar aquest desplegament i fer arribar la fibra òptica i la connectivitat a tot el país. Aquest és un projecte que avui podem qualificar d'èxit, sense cap mena de dubte. El departament, en el seu moment, es va comprometre a tenir aquest any 2020 totes les capitals de comarca del nostre país connectades a la fibra òptica. Com es pot constatar, aquesta feina s'està fent de manera incansable en els darrers mesos. Ni tan sols la situació actual de pandèmia ha aturat aquestes obres, fruit de la qualificació de les mateixes obres com a obres d'emergència durant els mesos de confinament. En aquest sentit, i amb la tasca que s'està fent diàriament, estem segurs que el seu departament podrà honorar el seu compromís de tenir també connectats tots els nuclis de més de cinquanta habitants abans de l'any 2023. La feina es fa, i en aquest Parlament, quan exercim l'acció de control a la tasca del Govern, també cal destacar quan la feina està ben feta. La situació de la crisi derivada de la pandèmia de la Covid-19 està sent i és un desafiament per al nostre país en molts àmbits, en el tecnològic també. Hem de fer memòria i recordar que en aquest Parlament hem estat mesos sentint discursos d'alguns grups de l'oposició que carregaven amb molta duresa contra les polítiques digitals del Govern. Conseller, quanta raó que tenien a insistir de la importància capital de la transformació digital. Aquest mateix Parlament n'és testimoni, d'aquesta transformació digital. Gràcies a la insistència del meu grup parlamentari, Junts per Catalunya, cabdal en l'establiment de les comissions i el vot telemàtic, aquest Parlament ha pogut continuar desenvolupant la seva tasca durant tot el confinament. No fa massa, durant el debat de les seccions pressupostàries, sentíem com el Grup de Ciutadans l'acusava d'invertir en desenvolupament digital. Segons ells, el que el Govern vol fer és un «golpe digital. O el grup dels socialistes, quan preguntava quina era la partida pressupostària amagada darrere de la república digital. Després del que hem viscut, ningú a dia d'avui pot dubtar del paper fonamental que les noves tecnologies tenen en el món en el que estem vivint. El país que nosaltres volem és un país tecnològicament capdavanter on la connectivitat és quelcom fonamental, i no volem un país tecnològicament capdavanter i connectat per caprici, sinó perquè necessitem un país amb un teixit empresarial fort que capti la inversió estrangera i que generi llocs de treball qualificats i de qualitat. I això, en l'any 2020, és impossible sense unes infraestructures públiques adequades, unes infraestructures que ens garanteixin el mateix progrés tecnològic. «Un quilòmetre d'asfalt connecta un municipi a un altre; un quilòmetre de fibra òptica ens connecta al món. No són paraules meves, conseller, són seves. Es pot dir més alt però no més clar. La Catalunya que nosaltres volem, que, òbviament, és també una Catalunya lliure nacionalment, és una Catalunya connectada al món, i no l'entenem d'una altra manera. I la Catalunya oberta al món avui té un Govern que entén que el seu paper és el de facilitar el progrés, facilitar el progrés posant-lo no només a l'abast de les persones, sinó també dels operadors econòmics. Per això defensem projectes del seu departament, com el de la fibra òptica, amb tanta vehemència. La xarxa pública de fibra òptica suposa posar el progrés al servei de les persones en un país tan ric i divers com Catalunya, i, sobretot, perquè suposa aconseguir la igualtat d'oportunitats. Avui, una bona connectivitat posa en pla d'igualtat un veí de l'Eixample de Barcelona amb un veí del poble més petit de la Vall d'Aran, i una empresa d'un polígon industrial de l'àrea metropolitana amb una empresa d'Osona o del Ripollès. És així de fàcil: la connectivitat és un element clau per al progrés econòmic i social. En aquest sentit, el desplegament per part del Govern d'una xarxa pública de fibra òptica és una veritable política social. Nosaltres no creiem que únicament siguin polítiques socials aquelles que tenen caràcter assistencial; del que estem parlant és d'una política social del segle XXI. Nosaltres hi creiem; vostè, conseller, no cal dir-ho més clar, també hi creu. Som coneixedors també que la fibra òptica de la Generalitat no arriba directament a totes les llars –aquesta està en mans dels operadors privats. En tant que el sector de les telecomunicacions és un mercat liberalitzat, aquest no es pot prestar directament amb diners públics. Per tant, cal també un seguit d'accions de coordinació en el món local per fomentar que els municipis tirin endavant iniciatives i projectes que ajudin i facilitin l'arribada de la fibra òptica a les llars mitjançant inversió i facilitats dels ajuntaments. Sabem que aquest projecte té futur, però que encara ha de completar algunes de les seves etapes, i sabem que és urgent que aquestes infraestructures arribin a tots i a cada un dels racons del nostre país. I aquesta és la raó de la nostra interpel·lació d'avui. En aquest sentit, conseller Puigneró, ens agradaria que ens expliqués quin és el capteniment del seu departament i els seus plans per fer arribar la xarxa de fibra òptica a tots els municipis de Catalunya. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre la interpel·lació, té la paraula el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, el senyor Jordi Puigneró. Endavant.
Bé, moltes gràcies, diputada, gràcies per la interpel·lació. En realitat, ho celebro, i m'agradaria que altres grups també ho fessin i ens presentessin interpel·lacions en l'àmbit de la fibra òptica, entenent que és una infraestructura tan necessària per al país; malauradament, no passa, i no ha passat, al llarg d'aquesta legislatura, eh? Totes les interpel·lacions que he tingut respecte a com desplegar, com, inclús, desplegar més, eh?, la fibra òptica pel país, doncs, només han vingut del seu grup. En tot cas, a mi sempre m'agrada, com a enginyer, valorar com estem, eh? Crec que per poder analitzar bé la feina que hem fet i la feina que hem de fer, doncs, hem de mesurar com està el país en fibra òptica, eh? Hi ha una frase molt famosa de Galileu Galilei que deia allò de «mesura tot allò que puguis i, el que no puguis, fes-ho mesurable, eh? M'agrada afegir-hi a mi que perquè tot allò que no es pot mesurar no es pot avaluar, eh?, i el que no es pot avaluar, doncs, no es pot millorar. En aquest sentit, m'agafaré, doncs, per poder mesurar com està el país pel que fa al desplegament d'infraestructures digitals, m'agafaré a un recent informe, estudi que ha fet la prestigiosa Universitat de Deusto agafant l'indicador europeu, el DESI, eh?, de digitalització i d'economia digital i societat digital de la Unió Europea, on fa un rànquing dels diferents països més digitalitzats d'Europa, i, en base a aquesta metodologia..., l'aplica en el cas de Catalunya. Doncs bé, en aquest estudi que fa la Universitat de Deusto, conjuntament també amb el CTecno –que és el Cercle Tecnològic de Catalunya, que hi ha col·laborat–, que s'ha publicat aquesta setmana, resulta que Catalunya surt..., si fos un estat seria el cinquè país més digital d'Europa. Però la bona notícia en aquest sentit és que pel que fa a connectivitat, per tant, pel que fa a desplegament d'infraestructures digitals, ens situa els quarts –els quarts. I pel que fa, diguéssim, a la cobertura de telefonia mòbil, ens situa segons. Per tant, home, quan ens dediquem, doncs, per dir-ho així, eh?, a avaluar les polítiques, a avaluar el que fan els governs, a avaluar el que també fa el mercat, perquè també, evidentment, això ho fan diferents actors, situem-nos i comparem-nos amb com estan altres territoris, com estan altres països a nivell europeu. Tenim també punts de millora –també ho diu aquest estudi, eh? Per exemple, el preu. Segurament en el tema del preu que paguen els ciutadans i les empreses per aquestes telecomunicacions encara, doncs, no sortim tan ben puntuats, eh? Per tant, aquí és un punt en el qual ens hem de posar..., de millora. En tot cas, aquesta és una estratègia de llarg recorregut, eh? El desplegament d'una infraestructura com la fibra òptica no és només una fita que ha desenvolupat aquest Govern. Jo vull també posar en valor, aquests darrers deu anys, coses que han anat passant i que han permès que avui estiguem on estem, eh? Per començar, voldria remuntar-me, doncs, a finals del 2010, quan ja s'acabava, diguéssim, el Govern tripartit, on un acord entre llavors Convergència i Unió i Esquerra Republicana crea una eina imprescindible per fer possible el que avui estem explicant, eh?, i és la creació de la Xarxa Oberta de Catalunya, que és aquesta eina, aquest instrument que ens ha permès, durant tots aquests anys, tenir una eina de desplegament majorista de xarxa de fibra òptica. Per tant, posar en valor aquell acord que van fer en aquell moment Convergència i Unió i Esquerra Republicana. També posar en valor el que ja ha comentat vostè, diputada: l'any 2016 s'aprova el Pacte nacional per a la societat digital, un acord de totes les institucions del país. I quan dic «totes vull dir totes: Govern de la Generalitat, les quatre diputacions, l'Associació Catalana de Municipis, la Federació Catalana de Municipis i el Consorci AOC, Localret i, fins i tot, un any després, o uns mesos després –no recordo ara exactament si va ser un any, però van ser uns mesos després–, ratificat, eh?, per aquest departament. Per tant, un instrument també al servei de continuar desplegant aquesta infraestructura imprescindible per fer d'aquest país un país d'oportunitats. Finalment, també destacar, per exemple, doncs, com el març de 2019 vam signar el Compromís nacional per la fibra, eh?, al Palau de la Generalitat, entre les quatre diputacions i el Govern de Catalunya, precisament per implicar les diputacions en aquesta última milla. Perquè ens trobem que la Generalitat està desplegant les troncals per arribar a totes les comarques, però després les últimes milles, per tant, aquests últims quilòmetres per arribar a molts pobles, com que són carreteres de les diputacions, ho hem de fer conjuntament, i per això estic i estem treballant en aquest gran acord que ja vam signar l'any 2019, i que s'està concretant amb convenis aprovats amb les diputacions. Ja el tenim aprovat des de fa més d'un any amb la Diputació de Barcelona, i també, recentment, amb la Diputació de Girona, i estem a punt de fer-ho amb la de Tarragona i amb la de Lleida, perquè precisament volem arribar també a tots aquests petits municipis amb la fibra òptica de la Generalitat. I, finalment, aquest juliol del 2020 vam donar un reimpuls al Pacte nacional per a la societat digital; atesa la situació de la Covid, clarament es va determinar per part de tots els actors que l'impuls de la societat digital era imprescindible amb la situació que ens hem trobat, i que, evidentment, s'havia d'accelerar tot el procés digital de Catalunya. Destacar també, per exemple, en la matèria d'infraestructures, el recent anunci que vaig fer ara fa uns mesos, precisament en plena situació de pandèmia del Covid, de l'acord perquè arribi a Catalunya un cable submarí, eh? Evidentment, el cable encara no ha arribat, però arribarà, està ja, diguéssim, aprovat, en aquest cas, pels grans operadors de cable, i nosaltres hi hem posat les facilitats perquè aquest cable desemboqui i arribi a Catalunya, i també serà una infraestructura imprescindible per continuar avançant en aquesta connectivitat que necessita Catalunya. En definitiva, escolti, nosaltres ja tenim en marxa les obres per acabar el que és totes les connexions de capitals de comarca, això passarà aquest estiu, per tant, aquest estiu haurem acabat totes les capitals de comarca, a excepció d'una. Ens hem trobat amb un problema, que és un problema que és una capital de comarca que no hi arriba cap carretera de la Generalitat i l'hem de fer passar per una carretera de l'Estat i, per tant, estem en la fase de fer aquest projecte, que és, en aquest cas, el Pont de Suert. Però, en tot cas, tenim ja els diners per fer-ho i, senzillament, és un tema administratiu que espero, doncs, que ràpidament puguem resoldre. En tot cas, això ho haurem acabat aquest 2020, però jo el que vull també anunciar-los avui és que en el proper govern o en el següent, a veure si hi som a temps en el següent, i si no, doncs, el que es farà el 4 d'agost, portarem a aprovació un acord de govern del plurianual 2020-2021 per valor de 57 milions d'euros per estendre mil quilòmetres més de fibra òptica durant aquest 2020 i el 2021. Estem parlant, per tant, que entre el 2020 i el 2021 haurem estès 1.300 quilòmetres de fibra òptica. Perquè se'n faci vostè una idea, eh?, és la distància que hi ha entre Barcelona i Waterloo, aquesta és la distància de 1.300 quilòmetres. I voldrà dir que haurem arribat al 90 per cent de la població de Catalunya. Això voldrà dir que haurem acabat la feina? No, ens quedarà aquest 10 per cent, i aquest 10 per cent és el que espero que, conjuntament amb les diputacions, també durant aquests propers dos anys, tres anys, fins al 2023, siguem capaços d'arribar a tots els municipis de més de 50 habitants, que és el compromís que aquest Govern ha adquirit, i que és el que tenim pactat amb les diputacions i tots els ens locals d'aquest país a través del Pacte nacional per a la societat digital. En definitiva, la fibra òptica és una gran oportunitat, o la connectivitat en general, eh?, perquè aquí també englobaria el 5G i d'altres tecnologies, doncs, de connectivitat. És una gran oportunitat per combatre el despoblament, és un gran antídot per fer d'aquest país un país més equilibrat territorialment, per tenir i per donar més oportunitats als ciutadans que viuen, en aquest cas, doncs, a comarques. Clarament ho hem vist amb el teletreball. Hem vist que això és possible. Hem vist que podem, per primera vegada, amb una infraestructura d'aquestes característiques, fixar gent al territori, fer que la gent pugui treballar des del seu poble. Les infraestructures viàries i ferroviàries ens han anat molt bé al llarg d'aquests anys, però es veu que també han ajudat la gent a marxar dels seus municipis perquè ha escurçat el temps de les distàncies que hi havia entre pobles i capitals. Per tant, tenim una gran oportunitat, el territori de Catalunya té una gran oportunitat, i això ho hem de posar en valor i ho hem d'accelerar. I, a més a més, perquè així farem possible una cosa que crec que no passa en cap altre sector: podem fer possible que en el poble més petit de Catalunya hi hagi l'empresa més gran del món, i això vol dir generar riquesa per al nostre territori, i això vol dir que a aquest Parlament hi estem tots compromesos perquè en els propers anys no només sigui un impuls del Govern, sinó que en els pressupostos que hagin de venir, ens ajudeu tots plegats a que les partides destinades a desplegar la fibra òptica puguin acabar de completar aquesta feina, no el 2023, si pot ser, intentem-ho fer el 2022 o el 2021. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. La següent interpel·lació canviarà d'ordre. Els informo d'una alteració de l'ordre del dia, justament que fa referència a les dues següents interpel·lacions, la 17 i la 18, que s'intercanvien d'ordre. Per tant, farem primer la 18 i després la 17. [[Interpel·lació al Govern sobre la desinformació i la manca de transparència en l'actuació de la Generalitat a l'exterior]] [[300-00289/12]] Comencem, doncs, amb la interpel·lació que correspon al divuitè punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre la desinformació i la manca de transparència en l'actuació de la Generalitat a l'exterior, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Susana Beltrán.
Conseller, ya se lo había pedido a los consellers que le precedieron, pero antes de hablar de desinformación me gustaría pedirle que tuviera en cuenta a los jubilados y pensionistas venezolanos que están en Cataluña desde hace años, que vinieron en unas condiciones muy críticas, que este Parlamento se ha pronunciado favorablemente varias veces y los consellers que le precedieron también se mostraron favorables a tener en cuenta sus necesidades, porque si antes del Covid estaban mal, pues imagínese ahora en qué condiciones están. Lo que pasa es que más allá de las buenas palabras no se ha conseguido nada más, y yo sí que le pido el tema de Venezuela, el tema de los derechos humanos está presente en el Plan de cooperación al desarrollo 2020, en el Plan director de cooperación al desarrollo, y también se lo voy a pedir a usted, que haga algo que se coordine con el conseller de Asuntos Sociales y haga algo para ayudarlos, a los pensionistas venezolanos que están aquí en territorio catalán. Dicho esto, le voy a hablar de desinformación. Desinformar, conseller, es difundir deliberadamente información falsa, manipulada o sesgada con propósitos hostiles. Yo creo, conseller, que su Govern, y muy en especial su departamento, desde hace tiempo –no se lo tome como algo personal, es una crítica que hago al modus operandi de su departamento, y es una crítica que hago también a los consellers que le han procedido–, utilizan la desinformación, utilizan la manipulación, utilizan las fake news con finalidades hostiles. ¿Y cuál es esa finalidad hostil? Pues es erosionar a España y a sus instituciones democráticas; es cargarse a un estado de derecho, a un país miembro de la Unión Europea, que es España. Y ustedes lo confirmaron el 6 y 7 de septiembre de 2017 cuando se cargaron la Constitución y el Estatuto de autonomía de Cataluña. Pero esto no venía de aquel momento, venía de mucho antes, y el Departament de Transparencia, o mal llamado de Transparencia, tuvo bastante que ver. ¿Y cómo, de qué forma desinforma, de qué forma son hostiles e intentan erosionar España y sus instituciones democráticas, y, por tanto, también se llevan por delante Cataluña? Pues lo hacen con opacidad y gastando millones de euros de todos los catalanes y sin que rindan cuentas en este Parlament. Y le voy a dar datos y se lo voy a demostrar. Sin ir demasiado lejos, no hace mucho, ustedes presentaron el Pla de govern obert, y cito literal sus palabras, dijo: «Les polítiques de govern obert són les que generen confiança ciutadana en les institucions. Pero nosotros pedimos que usted compareciera en la Comisión de Acción Exterior para dar cuentas de ese plan obert para ver cómo se acerca a los ciudadanos, para ver cómo se gana la confianza de los ciudadanos, y las fuerzas que dan apoyo a este Govern votaron en contra. Y usted, no hace falta que nosotros pidamos su comparecencia, debería, si es un tema tan importante como govern obert –entiendo que es lo contrario a govern tancat–, pues, deberían ser ustedes mismos los que comparecieran en la comisión, cosa que no han hecho. El Pla estratègic d'acció exterior está suspendido, está suspendido por el Tribunal Constitucional. Aquí sí que ustedes tenían la obligación por ley de venir a la comisión y presentar ese Plan de acción exterior, pero ustedes nos contestaron que como estaba suspendido, pues, no procedía ir a la comisión a defenderlo. Pero, sin embargo, ustedes no han cambiado absolutamente nada de su actividad exterior, con lo cual se me hace muy difícil pensar que ustedes no estén siguiendo en la línea de opacidad y siguiendo también en la línea de no respetar las leyes. Por cierto, también le pregunté si ustedes respetaban las resoluciones del Tribunal Constitucional, las sentencias, y me contestaron brevemente que sí, que sí las respetaban, pero nada más. Y yo le digo, conseller, la transparencia no es una cuestión de fe, o el respeto a las leyes, el respeto al estado del derecho no es una cuestión de fe, hay que demostrarlo. Si ustedes día a día están boicoteando, o los partidos que les dan apoyo, están boicoteando las comparecencias para que ustedes den explicaciones sobre cómo funcionan, por ejemplo, las delegaciones del Govern en el exterior, sobre cómo se está implementando o no implementando, porque está suspendido, el Plan estratégico de acción exterior, si ustedes no comparecen, si ustedes no rinden cuentas, la sospecha, o sea aparte de que hay opacidad, la sospecha es que ustedes están haciendo lo que les da la gana, y es que, además, ustedes no están rindiendo cuentas en el Parlament. ¿Cómo les vamos a creer si no rinden cuentas, políticamente hablando, en el Parlament de Catalunya y especialmente ante la oposición? Insisto, hay que demostrarlo, no es una cuestión de fe. Los amparos, hablábamos usted y yo esta mañana..., en el momento en que un órgano de transparencia independiente considera que a un diputado –no solo a mí, hay otros diputados que están en amparo, no solo de mi grupo político, sino también de otras formaciones..., en el momento en que un órgano de transparencia independiente considera que se ha vulnerado el derecho de acceso a la información, es que hay un problema muy grave –hay un problema muy grave. Reiteradas veces se ha dicho que es un derecho preferente, porque es la única forma que tenemos los diputados de controlar la acción del Gobierno. Y ahí tenemos varios amparos: cartas que ustedes han enviado a nivel internacional, no nos quieren decir los interlocutores. ¿Por qué? ¿Por qué no quieren decir los interlocutores a los que han enviado estas cartas? Los contratos a Naciones Unidas, nos contestan que como hay tantos contratos a Naciones Unidas, pues, que hay mucho trabajo y no nos van a dar la información, lo cual a mí me asusta. O sea, ¿tantos contratos con Naciones Unidas hay en los últimos cinco años, conseller, que no son capaces de dar esa información a Ciudadanos? O también le quería hablar de las cartas que envía el señor Torra, en donde, además de decir barbaridades, muestra una clara deslealtad y una clara opacidad con aquellos catalanes que no piensan como ustedes. Y también, a lo largo de estos días, ustedes han estado hablando de espionaje, han estado hablando de espías, y yo le quiero hablar de un tema que creo que es un tema también muy grave, que es el tema del uso de datos personales de todos los catalanes que se utilizaron en el referéndum ilegal del Uno de Octubre. Esos datos personales todavía es hora de que ustedes den cuentas en el Parlament de lo que hicieron, y después del Uno de Octubre, qué es lo que han hecho después con esos datos personales, datos que hablan de dónde vivimos, con quién vivimos, a lo mejor, cuántos hijos tenemos. Todos esos datos personales, y que se utilizaron de forma fehaciente el Uno de Octubre, ¿cuándo van a dar ustedes la cara en el Parlament y van a decir qué hicieron con estos datos? No hay mayor espionaje en Cataluña que ese. Y todavía es hora de que vengan aquí a dar cuentas. Hace pocos días el Tribunal de Justicia de la Unión Europea se cargó un acuerdo entre la Unión Europea y Estados Unidos por transmisión de datos de ciudadanos europeos, porque consideró que el escudo de protección no era suficientemente eficaz para proteger esos datos personales. Pero, en cambio, aquí se roban estos datos y no pasa nada. Y creo que hay que alertar una y otra vez sobre este hecho, porque hay muchas maneras de poner en riesgo a las personas, de poner en riesgo la vida de los catalanes, y una de ellas precisamente es con el robo de sus datos personales. ¿Se han vendido, esos datos personales? ¿Quién tiene esos datos personales en este momento? Si de verdad fueron tan valientes para venir aquí el 6 y 7 de septiembre de 2017 y cargarse la Constitución, el Estatuto de autonomía, y también los derechos fundamentales de todos los catalanes, ¿cómo es que no han venido todavía al Parlamento a dar cuentas de lo que hicieron con estos datos personales? Es el momento de dar la cara, conseller. Es el momento de venir aquí, de apartar otras cuestiones y explicar a todos los catalanes qué están haciendo con sus datos personales, porque, insisto, eso es espionaje, y eso pone en riesgo la vida de las personas. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre a la interpel·lació, té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Bernat Soler. Endavant.
Molt bona tarda, diputats, diputada Beltrán, consellera. President, gràcies. La veritat, senyora Beltrán, jo aquest matí he intentat intuir cap a on dirigiria vostè la interpel·lació, i la veritat és que pensava que podríem debatre, podríem parlar de transparència, podríem parlar de governs oberts, però altre cop vostè aprofita aquest faristol per intentar parlar de la politització de la transparència, de la politització de les dades. Vostè ens treu una sèrie de temes, ens parla del 6 i 7 de setembre com una pràctica d'opacitat. Estem parlant de transparència, perdoni. El 6 i 7 de setembre en aquesta cambra parlamentària es van aprovar una sèrie d'iniciatives parlamentàries, una cambra que representa la sobirania del país i, per tant, d'opacitat, cap, perquè, a més a més, s'estava retransmetent a través del Canal Parlament. Opacitat és l'aprovació d'un article 155 al qual vostès van donar suport i que d'un dia per l'altre va fer fora un govern escollit legítimament. També ens ha parlat de la suspensió del Pla d'acció exterior. Jo li vull recordar que Catalunya disposa des de fa molts anys d'una llei d'acció exterior, i que aquesta llei d'acció exterior dona unes competències al Govern de la Generalitat, i, concretament, al departament que em correspon encapçalar i, per tant, és a través d'aquestes competències que el departament, que el Govern de la Generalitat s'explica al món, s'explica arreu del món en tota la seva complexitat, i ho fa a través de les delegacions, malgrat que a vostès no els agradin. Com bé sap, a través d'una persecució de l'anterior ministre Borrell, tres d'aquestes delegacions, doncs, van estar suspeses durant un temps, però finalment el sentit comú es va imposar i a dia d'avui disposem d'aquesta xarxa de quinze delegacions, que ens ha permès, entre moltes altres coses, retornar milers de catalans en una situació de crisi, i no m'hi vull estendre, perquè tinc moltes més coses a explicar-li. També ens ha parlat de les cartes del molt honorable president a institucions, i de la seva opacitat. Bé, si vostè coneix aquesta carta vol dir que, d'opacs, no en som, perquè vol dir que aquesta carta ha estat coneguda, ha estat explícita i ha estat publicada i, per tant, no em parli d'opacitat, perquè en cap cas aquest Govern de la Generalitat, aquest Govern, no és opac absolutament en res. Aprofito també –és que ens ha parlat de tants temes..., sobre la referència que ens feia als jubilats pensionistes veneçolans que estan patint. Bé, per nosaltres, pel Govern de la Generalitat i, en aquest cas, ens sap greu fer el comentari sense la presència del conseller titular en aquest àmbit, però per nosaltres no només els jubilats pensionistes veneçolans són preocupació de les nostres polítiques, ho són tots i, per tant, si estan aquí al país, siguin d'on siguin, vinguin d'on vinguin o parlin la llengua que parlin, doncs, estaran considerats a través de les polítiques socials que es desenvolupen des del Govern de la Generalitat. Entrem a parlar de realment el que en principi plantejava aquesta interpel·lació. Parlem de transparència. Ho fèiem ja en la darrera interpel·lació des d'aquest mateix faristol, perquè, precisament, jo insistia que la transparència, l'obertura de dades, és un dels pilars fonamentals d'aquest Govern, i ho és perquè la recuperació de la confiança en les institucions, la recuperació de la confiança de la gent del nostre país amb les nostres institucions passa precisament per aquesta transparència. I no ho fem per obligació, no ho fem perquè els grups parlamentaris ens ho demanin, perquè vostès ens facin milers i milers de preguntes –que després m'hi referiré, també–, sinó que ho fem per convicció, perquè tothom hi tingui accés. Avui al matí l'hi deia d'aquesta manera: no responem a les preguntes perquè un diputat ens les faci, sinó que responem a les preguntes perquè tothom hi tingui accés. La transparència també l'entenem nosaltres com un valor imprescindible en qualsevol societat democràtica, i són precisament aquelles societats democràtiques més avançades les que tenen les polítiques de transparència en les seves prioritats. I és així com nosaltres estem treballant. I no ho fem d'una forma a partir del que vostès ens demanen, sinó que ho fem d'una forma proactiva. Avui al matí també m'hi referia: ho publiquem. Tenim un portal, el portal de transparència, on tot allò que fa referència a l'acció de govern està publicat i pot ser consultable, perquè nosaltres creiem en el dret d'accés a la informació pública, nosaltres creiem en el dret d'accés a les dades obertes. I no són moments, ni ara ni mai, de polititzar la transparència; la transparència no es polititza: la transparència es practica. I és això el que nosaltres hem fet, i hem fet sempre. Ens ha fet una referència a la protecció de dades. Perdoni, la major vulneració de la protecció de dades que hem vist en aquest país són, entre molts altres episodis, el que hem viscut aquestes darreres setmanes amb les espies a representants polítics del nostre país, com és el mateix president d'aquesta cambra, el diputat Maragall o el conseller Puigneró, que fa un moment que estava aquí amb nosaltres. Per tant, no ens parlin de vulneració de protecció de dades, perquè encara és hora que els senti posicionar-se en aquest tema. Pel que fa al control parlamentari, que és una de les principals eines per garantir aquesta transparència, permeti'm informar-li que evidentment tenim la sessió de control a cada Ple, on cada conseller, consellera i el mateix president es poden explicar, però no només això, sinó que els responem a totes aquelles preguntes que ens fan per escrit. Concretament, en aquesta darrera legislatura, hem respost a 849 iniciatives parlamentàries, de les quals 401 han estat preguntes escrites i 448 sol·licituds d'informació. I no només això, no només les hem contestat, sinó que vostès les tenen a disposició a través del nostre portal de transparència, que poden consultar des de molts canals. Tenim a disposició la pàgina web, tenim a disposició el mateix Twitter del portal de transparència i, si volen, poden visitar-nos al nostre departament i els oferirem tota la informació que faci falta. Perquè nosaltres, abans de respondre, abans de respondre a una pregunta oral o una pregunta escrita, com que som curosos i creiem en la transparència, assegurem que aquella resposta estigui publicada, estigui publicada al portal de transparència. No només per això, sinó perquè ho publiquem i, a més a més, ho actualitzem diàriament. Però jo ja sé que vostès això ja ho saben, n'han parlat moltíssimes vegades, i que vostès el que precisament busquen en aquestes respostes orals, o en aquestes preguntes orals, són titulars, és fer bullir l'olla mediàtica; però la transparència, em sap greu, però no en dona, de titulars, la transparència el que dona és rigor, rigor d'un govern. I, per tant, quan ens parlen de desinformació o quan ens parlen de fake news, a mi m'agradaria revisar l'hemeroteca, i quants cops vostès han basat preguntes o iniciatives parlamentàries basades en fake news. També hi ha un concepte que és l'abús a l'accés a la informació, i no m'ho agafi al peu de la lletra. Vostès..., de les 849 iniciatives parlamentàries, 545 de les totals, 545 han estat formulades pel seu grup parlamentari, pel Grup de Ciutadans, de les quals un 63 per cent, quan vostès han formulat la pregunta, ja estaven publicades. Per tant, em sembla molt bé, poden fer la pregunta, nosaltres els respondrem, però era tan fàcil com accedir al portal de transparència i veure'n la resposta. Moltes d'aquestes preguntes no només han estat publicades, sinó que han estat repetides, que el mateix encapçalament serveix per a la mateixa pregunta en moltes ocasions. Vostès multipliquen les preguntes. I, finalment, bona part o moltes d'aquestes preguntes, permeti'm ser curós, algunes d'aquestes preguntes, han estat basades en notícies poc contrastades. I sap què passa? Que això dona molta feina als departaments, i els departaments estem aquí per fer feina, per això som un Govern; però les prioritats del país, com vostès ens repeteixen diàriament, que han de treballar per l'interès general de la ciutadania..., l'interès general de la ciutadania no és respondre a les preguntes d'una forma repetitiva, quan vostès les poden trobar en els portals de transparència, sinó que és resoldre els problemes diaris de les persones del nostre país. I, per tant, quan jo li dic que a través d'aquest control garantim la transparència, el que veig en les seves preguntes és que la seva activitat parlamentària acaba sent buida, perquè vostès podrien aprofitar aquestes respostes per presentar-nos un projecte per al país, malgrat que estiguem als antípodes; aquesta cambra és per presentar projectes, per presentar solucions, per presentar iniciatives, i el que fan vostès és aprofitar aquestes respostes per portar-les a la premsa o, fins i tot, per portar-les a fiscalia. Per tant, jo els convido a arremangar-se, ho deia abans també, crec, la consellera Vergés; els convido a arremangar-se. Són moments molt complexos per al nostre país, i tothom hi ha de posar el coll. A vostès no els he vist posar el coll, no els hi he vist en cap moment. Vostès el que han de fer és portar projectes, portar propostes, qüestionar el Govern quan calgui, per això serveix l'activitat parlamentària i el control parlamentari, però no utilitzin les preguntes i les respostes, les sol·licituds d'informació, per bloquejar l'acció de govern. Perquè sap què passa? Que de vida parlamentària només n'hi ha una, i és la vida que els han donat els seus votants, aquesta gran majoria de votants, que en el seu moment van decidir votar per la seva opció. En tot cas, així els van les coses.
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica, té la paraula ara la diputada.
Conseller, el 1 de octubre de 2017, ¿no se utilizaron ilícitamente los datos de millones de catalanes?, ¿los datos personales? ¿Es así o no es así? ¿Y que ustedes, además, sabían que estaban robando los datos de millones de catalanes? ¿Es así o no es así? Es así. Y todavía es hora..., han pasado casi tres años, y todavía es hora de que explique quién dio la orden, cómo se hizo, qué robaron, exactamente qué datos personales robaron, y qué uso hicieron, no solo el Uno de Octubre, sino después. ¿Dónde están hoy en día, a 22 de julio de 2020, nuestros datos personales? Eso es uno de los mayores robos que se ha hecho en la historia de la Unión Europea, de datos personales. Y usted dice: «Se tendría que exaltar porque han espiado al presidente del Parlament de Cataluña, y a mí no me hace ninguna ilusión, entre otras razones, porque a mí también me han espiado, conseller, y sé precisamente qué es la sensación de que te hayan espiado, y no solo por ti, sino también por las personas que están a tu alrededor. Entonces, el espionaje no debería ser una práctica al uso ni en Cataluña ni en el resto de España, faltaría más. Por eso yo les brindo la oportunidad de que empiecen ustedes a explicar aquí en sede parlamentaria qué hicieron ustedes con los datos personales de millones de catalanes. Es que es gravísimo. Y no se dan cuenta. Usted me dice: «Siguen siempre con el mismo mantra. Oiga, ¿le parece a usted que es transparencia que llevamos ya casi cinco años y los delegados del Govern al exterior no han comparecido nunca en este Parlamento? ¿Usted le llama a esto transparencia? ¿Usted le llama transparencia a que nosotros pidamos un informe de la Sindicatura de Cuentas de Cataluña sobre la gestión de esas delegaciones opacas y los partidos que les dan apoyo voten en contra? ¿A usted le parece que eso es transparencia? A usted le parece…, cuando un órgano independiente de transparencia nos ampara, es que ustedes están vulnerando ese derecho a la información. Es que ya lo han vulnerado. Y ya reiteradas veces, no solo a mí, sino también a otros diputados, les han dicho…, remitir al portal de transparencia no es suficiente para garantizar en sí mismo el derecho de acceso a la información preferente de un diputado del Parlamento de Cataluña, porque un diputado del Parlamento de Cataluña es un representante de la ciudadanía de Cataluña, y en el momento en que ustedes están vulnerando ese derecho, están desamparando a los catalanes. Están desamparando los derechos de todos los catalanes, porque no están diciendo la verdad ni están rindiendo cuentas en el Parlament. Sí es verdad, cambiando de tema, sí es verdad que hay cartas, que somos conscientes, que las hemos visto, que se han enviado al extranjero, pero no sabemos a quiénes las han enviado. Y algunas de esas cartas dicen barbaridades. Algunas de esas cartas están diciendo que los jueces en España prevarican, que los jueces en España dictan sentencias injustas, que España es un país autoritario. Y lo que les estamos preguntando es: ¿a qué interlocutores están enviando esas cartas? Y ustedes no contestan. Y es algo que, a mí, personalmente, me asombra, porque por un lado son valientes para cargarse el estado de derecho y los derechos fundamentales de todos los catalanes, pero luego, cuando les decimos: «Muy bien, ahora asuman responsabilidades políticas, vengan aquí al Parlamento de Cataluña, den la cara, asuman lo que han hecho, entonces se esconden. Y nuestro trabajo es ir todo el día detrás suyo –que tampoco es o no debería ser una función de los diputados de la oposición–, ir detrás suyo para que den esa información. Y la información que tarda tanto tiempo es precisamente porque ustedes no la dan. Y cuando le estaba escuchando a usted hace un momento lo iba pensando, digo: «Es que al final el Govern nos va a decir qué es lo que tenemos que preguntar y qué documentación tenemos que pedir. Es que estamos llegando ya a este nivel. Y no señor, la función de la oposición precisamente es preguntar, primero, lo que queramos, y la obligación de ustedes es contestar a lo que nosotros estamos preguntando. Esa sería la primera fase. Y la segunda es rendir cuentas. Insisto, ¿le parece a usted que cinco años sin que comparezcan los delegados en el exterior es transparencia? ¿Sin que ustedes rindan cuentas sobre el plan de acción exterior, estratégico, de cuatro años, es transparencia? A mí me parece que ustedes están haciendo, en la parte buena, propaganda y malas prácticas, pero no acción exterior. Y, en el peor de los casos, hay sospechas muy claras de corrupción, conseller. De transparencia, nada de nada. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per a la rèplica final, té la paraula novament el conseller.
Diputada, jo l'hi reitero: a mi m'hagués agradat parlar de transparència, i la transparència no es polititza, i vostès altre cop utilitzen aquest faristol per polititzar la transparència. Jo li posaré alguns exemples. Ens parla de la compareixença dels delegats, que no compareixen, els delegats. Sap què passa? Que la seva voluntat no és que compareguin els delegats, la seva voluntat és que els delegats tornin a casa. Vostès volen anul·lar totes les delegacions del Govern, perquè ho han dit, i ho han dit en reiterades ocasions. Les voldrien totes tancades. Per tant, no em digui que vostès volen que compareguin els delegats, vostès el que volen és que les delegacions estiguin tancades. Perquè jo li faré una pregunta: quan compareixen els ambaixadors al Congrés de Diputats? Quan compareixen els cònsols? Posi'm algun exemple, revisi una mica l'ordre de sessions. Jo no en tinc constància, que compareguin. A més a més, l'acció exterior del Govern de l'Estat és una matèria reservada, nosaltres no tenim res reservat, nosaltres expliquem allò que fem. I en aquests exemples que li deia que li posaria, vostès van fer molt soroll quan va aparèixer una fake news –una fake news– que ens deia d'un possible informe que la delegació dels Estats Units havia enviat a diverses institucions. Sap què deia, aquest informe? Sap què deia? Tota la feina que s'havia fet des del Govern de la Generalitat per fer front a la Covid-19. Perquè nosaltres ens volem explicar al món, nosaltres volem compartir allò que sigui bo per al món, i tot allò que sigui bo per al món ho volem portar i posar-ho al servei dels nostres conciutadans, perquè és així com avançarem. No podem mirar-nos a nosaltres mateixos, són moments per mirar a l'exterior, per mirar a 360 graus, en tots els àmbits. Per tant, quan vostès qüestionen la política exterior, el que fan és tancar fronteres, tancar oportunitats, i no són moments per tancar oportunitats. Ens parlava també de l'U d'Octubre del 2017. Jo li puc garantir que l'U d'Octubre del 2017 va ser la màxima expressió popular, la màxima expressió democràtica que ha viscut el nostre país en els darrers anys. I ens parlava de robatoris –ens parlava de robatoris, eh?–, utilitzava el concepte de «robatoris. Què me'n diu vostè, del robatori de les llibertats individuals i col·lectives quan les forces de seguretat de l'Estat van agredir persones que anaven lliurement a exercir el seu dret a vot? Això no és un robatori de llibertats? Això no és un robatori de drets? En això, vostès estan callats. Estan totalment silenciats, perquè només els interessa defensar una sèrie de drets. Si es defensen els drets, es defensen tots els drets, tots els drets fonamentals. I, per tant, siguin coherents, perquè la ciutadania demana que els representants polítics siguem coherents. I en referència a l'acció exterior que vostès..., jo ja sé que tenen una obsessió i no els donarem oportunitat perquè contínuament ens facin aquesta persecució. Vostès ens diuen que l'acció exterior del Govern de la Generalitat perjudica la imatge de l'Estat espanyol. No perjudica la imatge de l'Estat espanyol un escàndol com el de la monarquia, que hem viscut, i que encara és hora que l'Estat espanyol es posicioni? Que hagi de ser un tribunal suís el qui posi aquest tema sobre la taula? Que hagin de ser els mitjans internacionals els qui posin aquest tema a les portades? No perjudica la imatge de l'Estat espanyol quan es persegueix representants escollits democràticament? Per tant, quan ens parlin de perjudicis de l'acció exterior, potser han de canviar de focus i, en lloc de mirar aquesta obertura que fem des del Govern de la Generalitat arreu del món, mirin altres governs no tan llunyans i segurament trobaran les respostes. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre l'espionatge a representants polítics]] [[300-00287/12]] A continuació, passam al punt dissetè de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre l'espionatge a representants polítics, presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Per exposar la interpel·lació, té la paraula el diputat Ruben Wagensberg.
Gràcies, president. Diputats, diputades, conseller. La setmana passada coneixíem que els telèfons mòbils del president del Parlament, també d'algun diputat, com el cas de l'Ernest Maragall i de la portaveu de la CUP de la legislatura passada, d'Anna Gabriel, avui exiliada a Suïssa, havien estat espiats, de manera que s'havien monitoritzat totes les seves activitats. Sabem que havien estat monitoritzats per un programa, que es diu Pegasus, desenvolupat per una empresa israeliana, NSO Group. També sabem que NSO Group només subministra, perquè així ho diuen ells en el seu web i en les seves poques intervencions, perquè realment és una empresa bastant opaca..., que només subministra aquestes tecnologies de monitoratge a governs, és a dir, només els governs dels estats poden comprar eines com Pegasus, i que aquestes eines estan dissenyades amb l'objectiu de perseguir, de combatre el terrorisme i el crim organitzat. Per tant, la utilització d'aquesta eina de manera acreditada, perquè està acreditat que s'ha utilitzat aquesta eina contra polítics o contra líders socials, la utilització és, si més no, èticament reprovable. El software, NSO Group, s'ha emprat ja per seguir diferents activistes, líders socials d'arreu del món. Tenim el cas del Jamal Khashoggi, un periodista crític, saudita, assassinat i torturat que va ser monitoritzat, ho sabem, previ al seu assassinat, a través d'aquesta eina. Una eina que, per cert, no és gens cara, els seus preus els podeu trobar per internet públicament. Només adquirir l'eina ja val 650.000 euros i, a part, 500.000 euros cada paquet de deu persones que volen espiar. El New York Times explicava també com Omar Radi, en aquest cas del Marroc, també havia estat monitoritzat. També pel Govern mexicà, que va fer servir amb objectius diferents, en aquest cas sí, per seguir el Chapo Guzmán, un narcotraficant, però alhora també van descobrir que s'havia espiat l'equip internacional que investigava el famós assassinat o desaparició de quaranta-tres estudiants a Mèxic. NSO Group havia pogut accedir, per tant, a nombrosos telèfons mitjançant una vulnerabilitat d'una aplicació que és WhatsApp, i si ens vam assabentar d'això és perquè el mateix WhatsApp va descobrir que havien tingut una vulnerabilitat; va avisar The Citizen Lab, de la Universitat de Toronto. A partir d'aquí, es va iniciar una investigació, a la qual s'hi va sumar el The Guardian, i a partir d'aquí és quan ho van descobrir: «Escolta, que entre la gent que hem detectat hi ha aquestes persones de Catalunya que han estat espiades, que han estat intervingudes. Això gràcies a que WhatsApp ho va trobar, és a dir, ves a saber amb totes aquelles aplicacions que no tenen els recursos, que no dediquen els recursos que dedica WhatsApp a la seguretat, el que podrien arribar a fer. A tot això, agafaven WhatsApp, aprofitaven aquesta vulnerabilitat a través d'una cosa molt fàcil, que era una trucada perduda o a través d'un link maliciós que t'enviaven, doncs, s'instal·lava en el teu telèfon aquest programa espia. «Programa espia vol dir que el telèfon mòbil, que portem tot el dia a sobre, no només et veuen el capturar pantalla i els WhatsApps que estàs enviant. Vol dir que et poden encendre la càmera, que et poden encendre el micròfon en qualsevol moment. Per tant, és una greu violació a la intimitat de qualsevol persona. Ho sabem, que ho han fet amb el president d'aquest Parlament, amb alguns diputats, però no sabem la d'activistes o la gent de la societat civil organitzada que poden també haver estat espiats. Més de cent periodistes, activistes i advocats d'arreu del món, segons The Citizen Lab, de la Universitat de Toronto, diuen que han estat punxats. Va sortir aquesta notícia i el Govern espanyol es va fer una mica el longuis, per dir-ho de manera popular, fins que al cap de poques hores després va sortir Vice, la qual havia constatat, d'un extreballador d'NSO Group que va escapar a Israel i va anar cap a Estats Units..., i llavors va dir: «No, no, no, és que el primer estat europeu que va comprar aquesta eina de manera acreditada el 2015 va ser l'Estat espanyol, i va afegir: «Ei, i estàvem súper contents, perquè per primer cop ens comprava aquesta eina un estat. No és que abans l'Estat espanyol no espiés, tampoc som ingenus. Abans feia servir una altra eina que es deia Hacking Team –hacking, aquests ja són claríssims–, Hacking Team, una eina italiana. I, per tant, tenim polítics independentistes, com a mínim, espiats. Que el Govern espanyol ens diu que ell no va ser i bé, va, ens creiem que l'Estat..., o sigui, fem veure, fem veure que ens creiem que l'Estat espanyol realment ens està dient la veritat i que ells no havien espiat. Però fem tots l'esforç. No em deixeu sol, amb la senyora Roldán i el senyor Alejandro, creient-me de veritat que l'Estat espanyol no ha espiat. Per tant, fem l'esforç i ens imaginem de veritat, i ens ho creiem, que l'Estat espanyol no ha estat qui ha vigilat i qui ha espiat els polítics catalans. Va, ens ho creiem. En el moment en què l'Estat espanyol diu que no ha estat ell, l'Estat espanyol és el responsable primer de protegir els seus ciutadans. És el primer actor en decidir, en haver d'actuar d'ofici... [[Veus de fons.]] Senyor Alejandro, si us plau.
Senyor Fernández, té la paraula el diputat Wagensberg. [[Veus de fons.]] Molt bé, m'és igual el que hagi dit. Senyor Wagensberg, endavant.
A més, estava explicant un acudit molt bo, que és que ens creiem la veritat del que diu l'Estat... Un acudit del que diu l'Estat espanyol. Ens creiem el que diu l'Estat espanyol: «Nosaltres no hem vigilat. Ens creiem el que diu el CNI, que diu: «Nosaltres no espiem ningú sense ordre judicial. Per tant, opció 1: hi ha una ordre judicial contra el president Torrent, contra el diputat Ernest Maragall. Per què? Per la seva opció política? No ho sabem. Opció 2: no ha estat l'Estat espanyol. L'Estat espanyol ha d'actuar d'ofici, és el primer responsable dels ciutadans, i també dels càrrecs electes del seu estat. Són els primers que haurien d'estar investigant què ha passat i no dir: «Miri, senyor Torrent, si li sembla, vagi-se'n vostè i denunciï-ho a comissaria i ja veurem què passa. Però què és això? Que estan espiant els telèfons mòbils, la dissidència política. S'estan posant al nivell de l'Aràbia Saudita. Però que és una vergonya. I el que és una vergonya no és que ja faci això el CNI, perquè jo el que li puc comprar és que el CNI ha actuat per sota, sense..., muts i a la gàbia. I una cosa que tots ho sabem és què és l'Estat i l'altre és el Govern. Però en el moment en què això se sap i queda acreditat, com pot ser que el Govern espanyol no comenci a investigar unes activitats com aquestes activitats, vaja, no ho sé, que ens haurien de preocupar a tots? Perquè avui la dissidència política –ho tenim molt clar– som els independentistes, però demà ves a saber qui és la dissidència política, i ves a saber qui és. I ves, no?, un dia... No rigui tant, és que què li fa gràcia, Alícia? És que no sé què li fa gràcia de que ens estiguin espiant a tots? Ves no sigui que un dia vostès també siguin dissidència política. Ves no un dia aquests senyors de Ciutadans, amb els senyors del Partit Popular i amb els senyors de Vox, acabin governant i no els espiïn també a vostès. I després tot seran laments. Ves no sigui això. Per tant, per..., anava a dir «per normalitat, però no té re, de normalitat. Per una qüestió democràtica, el que ens interessa a tots és descobrir realment què ha passat aquí a darrere. Si realment hi ha una autorització judicial per espiar el senyor Maragall, el senyor Torrent, la senyora Anna Gabriel i tants d'altres, que ens ho expliquin. I si no hi ha cap autorització judicial i el CNI s'ha gastat aquests diners en espiar, com a mínim, aquests dos diputats –un d'ells president del Parlament–, una exdiputada i ves a saber quants... No només ells van rebre trucades, eh?, vam ser uns quants diputats que vam rebre trucades. Van haver-hi advocats, advocats que han estat defensant els presos polítics al Tribunal Suprem, que també han rebut trucades perquè comprovessin els seus telèfons mòbils. Però... Jo mateix em vaig desinstal·lar el WhatsApp, mort de por, la setmana passada. Perquè què hem de fer? És que jo crec que quan... Si vostès no són susceptibles de patir la repressió o de patir l'espionatge, no es poden ni imaginar el que suposa conviure amb que t'estiguin espiant la teva vida privada. I em saben greu aquestes miradetes que us aneu fent de riure, en pla «bé, els nens independentistes ja se'n riuran de les seves cosetes. Però és que és una cosa molt greu. És una cosa molt greu. I el Govern espanyol el primer que ha de fer és investigar d'on surt això, tenint en compte que és una eina que només poden adquirir els estats. Per tant, o ha sigut l'Estat espanyol o ha sigut el Govern de Kuala Lumpur. No ho sé, no en tinc ni idea. Però que ho investiguin, que ho investiguin. On arribarem, amb tot això? I l'altra és que –em queda un minut, aprofito a dir-ho– la utilització fraudulenta que fan amb aquelles dades que recullen espiant, encara que tinguin el permís judicial. Perquè tots recordem converses que no tenen re a veure amb la qüestió política que estaven seguint, en el cas del referèndum de l'U d'Octubre, i com converses privades personals amb la voluntat de destruir persones han estat publicades. I aquí ningú ha demanat responsabilitats? Aquí ningú ha dit: «Escolta, com pot ser que s'hagi filtrat? Malgrat el secret de sumari, malgrat la confidencialitat... Malgrat tot, com pot ser que s'hagin filtrat aquestes converses als diaris? Al Confidencial. Vinga, que sembla el braç armat del Govern, a vegades. No ho sé, són moltes preguntes que s'han d'aclarir. Que, conseller, li agrairia que ens expliqués, donat que el Govern espanyol no està fent res en aquest sentit, com pensen pressionar el Govern espanyol? I si tenim alguna eina, alguna manera, des del Govern de Catalunya, també, per poder investigar una cosa tan greu com aquesta. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la parada el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Bernat Solé. Endavant. [[Remor de veus.]] Diputats...
Bona tarda a tothom. Diputats, diputades, president, si m'ho permeten, tancaré el mòbil, no fos cas que aquestes persones que ens espien [[veus de fons]] , no?, tinguessin el Canal Parlament obert i se'ls generessin interferències.
Diputat Fernández.
Tanquem el mòbil...
Quan li toqui el torn, parli. Si no, deixi parlar els altres. Si no, l'hauré de cridar a l'ordre. [[Veus de fons.]] Hi insisteixo, l'hauré de cridar a l'ordre si continua igual. Conseller, quan vulgui.
Diputat Ruben Wagensberg. Jo recordo l'últim Ple, o dels últims plens, parlar aquí a través d'una interpel·lació sobre un dels escàndols que havia viscut l'Estat espanyol darrerament, i que pensàvem que seria insuperable. L'escàndol de la monarquia. L'escàndol d'aquest modus vivendi de moltes elits polítiques i econòmiques que han convertit, precisament, la corrupció en un modus vivendi. Però ara ens trobem novament, malgrat que ho intuíem, malgrat que ho esperàvem..., ens trobem amb un nou escàndol, un nou cas d'espionatge, un nou cas de persecució, de persecució dels drets fonamentals com a persones. Una persecució i una vulneració de qualsevol dret humà, per tant, això que es produeix aquí seria denunciable a qualsevol estat del món. I també veiem altre cop una pràctica habitual, en aquest cas, de l'Estat espanyol i de molts grups parlamentaris representats en aquesta cambra: la pràctica del silenci, del silenci absolut. Tenim al davant un cas de màxima gravetat, vostè l'ha descrit d'una forma exemplar i, a més a més, molt exacta. Un espionatge de contrincants polítics, això ja ho diu tot. Espiem aquells que no pensen com nosaltres, espiem aquells que «dissideixen d'allò que s'hauria de considerar com el discurs oficial. Un espionatge basat en una eina que, en principi, i al final, només hauria d'estar a disposició dels estats. Però resulta que des de l'any 2014 aquesta eina està funcionant i fent les seves recerques. Una eina pensada per combatre el terrorisme internacional, i que em consti, a dia d'avui, les persones que han estat espiades difícilment tenen actituds que fomentin el terrorisme internacional –vostès ho poden comprovar–, i una pràctica allunyada de qualsevol estat que es pugui autoanomenar com a democràtic, perquè en els estats democràtics, si hi ha algun tipus d'espionatge, està sota control, sota control judicial, i mai per perseguir rivals polítics o per perseguir institucions no governades per aquells que en tenen les eines. Avui, nosaltres, els independentistes, estem al punt de mira per a poder ser espiats, per a poder ser observats i, fins i tot, per a poder ser judicialitzats. Però demà pot ser-hi qualsevol de vostès. Ara mateix, la diputada Beltrán –i em sap greu que no hi sigui– ens explicava que ella s'havia sentit espiada, que havia estat espiada. Jo li pregunto –en tot cas, vostès, com a companys, l'hi pregunten–: ho ha denunciat, això? Ho ha denunciat? És a dir, si realment s'ha sentit espiada, ho ha denunciat? Perquè és el que hauria de fer qualsevol persona, qualsevol representant polític. A veure si em tornen resposta. Perquè al final el criteri per ser espiats no és el perill potencial que pugui generar aquella persona, sinó el com pensa aquella persona. Perquè, ja em diran vostès què poden trobar a un president d'una cambra parlamentària que pugui tenir una certa relació amb aquells motius pels quals poden ser espiades les persones segons les regles internacionals. Què poden trobar a un polític tan respectable com el diputat Maragall? No ho sé, si poden trobar molta informació. O, en tot cas, potser ho estan fent per aprendre de la seva vàlua política. Sap què passa? Que quan l'Estat practica i normalitza l'espionatge a rivals polítics, l'Estat deixa de ser garant dels drets fonamentals, aquest mateix Estat deixa de ser un estat democràtic. Un estat que s'apropa als règims dictatorials, a pràctiques pròpies de règims dictatorials, passa a formar part del grup d'estats que vulneren els drets humans, dels qui persegueixen i empresonen per les seves idees, dels qui normalitzen la impunitat judicial o dels que miren cap a una altra banda quan es vulneren els drets humans, o dels que callen davant de certs delictes. Abans ens parlaven del perjudici que això pot suposar per a la projecció internacional –parlaven de Catalunya, però, en aquest cas, estem parlant de l'Estat espanyol. Vostès no creuen que aquestes pràctiques no perjudiquen la imatge de l'Estat espanyol arreu del món? Què poden arribar a pensar la resta d'estats quan el president Sánchez s'asseu per negociar els fons de reconstrucció? Amb quina credibilitat es pot asseure en aquella taula, quan una setmana abans, en el seu propi Estat, hi han hagut espies i ni tan sols s'hi ha manifestat com a president, que hauria de ser garant dels drets humans dels ciutadans? Permetin-me fer-los una mica de memòria. No és el primer cas d'espionatge. Jo els vull recordar aquella documentació que el ministre Borrell va posar a disposició del Tribunal Superior de Justícia per justificar el tancament de tres delegacions del Govern –abans parlàvem de les delegacions del Govern. Recorden el seguiment, en aquesta documentació? Recorden aquells documents que evidenciaven un seguiment i un espionatge a delegats, al mateix conseller d'Acció Exterior i als ciutadans d'altres països? Recorden aquell anomenat «Borrellgate? Ja no ho recorden, això? Doncs resulta que ara han passat del Borrellgate al Catalangate, i l'actitud de l'Estat ha estat exactament la mateixa: silenci. Perquè vostès es pensen que el silenci ho esborra tot. Però Europa recorda, i el món també recorda; i tant, si recorda. Precisament, el passat mes de gener, en l'avaluació periòdica que fa el Consell de Drets Humans de Nacions Unides, l'Estat espanyol va rebre 275 recomanacions de millora per a la protecció i garantia dels drets humans. Però no només això, sinó que aquest mes de juliol, on s'avaluava el compliment del Pacte internacional dels drets civils i polítics per part de l'Estat, el Consell de l'ONU, de Nacions Unides, ja havia posat de manifest, a través de la formulació que fan la resta d'estats, fins a vint-i-sis alertes per incompliments d'aquest pacte i pràctiques contràries a drets i llibertats. I d'aquestes vint-i-sis alertes interposades per la resta d'estats per a l'Estat espanyol, en la majoria dels casos l'Estat espanyol ha respost amb un silenci administratiu. Ni tan sols ha respost a aquestes alertes formulades en la seu de Nacions Unides, alertes sobre matèries com racisme, violències policials, discriminacions, desigualtat de gènere, violència masclista, expulsió d'immigrants i els mateixos CIEs, la llei mordassa o la Llei d'amnistia de l'any 1977, entre altres. Des del Govern, des del Govern de la Generalitat, no ens quedarem amb els braços plegats, és evident que no ens hi quedarem, perquè hem comprovat que l'Estat està en silenci davant de la vulneració de drets elementals per als ciutadans. I, per tant, explicarem on faci falta aquests episodis que són realment greus. Perquè mentre l'Estat espanyol –per posar diversos exemples– compra armament o software d'espionatge, Catalunya impulsa projectes i actuacions d'ajuda humanitària; perquè mentre l'Estat espanyol mira cap a una altra banda davant d'escàndols com el de la monarquia, Catalunya celebra aquí, en aquesta seu, la I Cimera de lluita contra la corrupció; perquè mentre a l'Estat espanyol es persegueixen i s'espien persones per la seva manera de pensar, Catalunya persegueix els infractors amb l'aprovació de bústies anònimes per a alertadors. I, per tot això, perquè aquest model d'estat no ens representa ni té cabuda en aquest món post-Covid, des del Govern i des del país sencer seguirem treballant per donar resposta a les necessitats de les persones, seguirem denunciant les persecucions per la manera de pensar i seguirem defensant els drets i les llibertats individuals i col·lectives. Perquè un altre model és possible, no en tinguin cap dubte, i nosaltres així ho farem possible. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica, té la paraula el diputat senyor Wagensberg.
[[L'orador riu.]] Jo és que, la veritat és que no tenia pensat fer rèplica. Per tant, gairebé li diria que no és una rèplica a vostè, conseller, sinó que em veig obligat a defensar el conseller Puigneró o, més que defensar-lo, a demanar proves a vostè... Bé, a vostè i a Ciutadans, que també va sortir el primer dia, sense saber absolutament res, ja va sortir ràpidament: «Això ha sigut el vostre soci de govern. Mireu-lo.... És a dir... [[Veus de fons.]] Entre... Recopilem. [[L'orador riu.]] Entre Lorena Roldán i Alejandro Fernández o la Universitat de Toronto, The Citizen Lab, The Guardian i El País... [[Veus de fons.]] Alejandro, Alejandro, potser sí, no ho sé. Però la veritat és que, ara parlant seriosament, jo el que els agrairia és que abans de fer acusacions tan serioses com les que ha fet el Citizen Lab, The Guardian i El País, acreditin, acreditin el que diuen, acreditin que aquí hi ha espionatge i que s'estan preparant. Facin-ho, perquè aquesta gent porta molts mesos d'investigació abans de publicar la notícia. Facin el mateix. No ho sé. També una altra cosa. Si ens espiés el senyor Puigneró... No ho sé, potser ens espiaria, en aquesta vida he après que no s'ha de posar la mà al foc per ningú. Però, en tot cas, potser també els espiaria a vostès. Bé, a vostès no perquè són molt pocs, però potser a Ciutadans sí que els espiaria, no? Diria, diria. No ho sé. (Veus de fons.) Per tant, avui hem constatat, aquests dies hem constatat, una cosa que ja sabíem, que és que hi ha una guerra bruta contra l'independentisme, que hi ha una causa general contra l'independentisme. Ho sabíem, i ara ho hem acreditat, que aquesta guerra bruta contra una minoria els fa molta gràcia a tots, ja ho veiem, perquè no paren de riure, però no els hauria de fer gràcia, perquè qualsevol s'hi pot trobar, en aquesta situació. I que no ho diem nosaltres, sinó que ahir mateix ens ho deia l'equip de comunicació, el que porta el Twitter del Consejo del Poder Judicial, que ja ens ho va dir clarament i taxativament ahir, que actuaran «con la firmeza necesaria contra las locuras estas independentistas, el desafío independentista. No sé en quins termes jurídics s'emparen, però a mi «desafío independentista em sona més a que ho digui aquí algú de vostès o el Pedro Sánchez, eh?, també, fins i tot, que no que ho digui un jutge. Per tant, una minoria que sistemàticament té vulnerats els seus drets crec que no mereix que sigui només autodefensada per ells, sinó que és una qüestió de qualsevol demòcrata, que a tots ens ha d'interpel·lar. A tots ens ha d'interpel·lar. I a mi el que em preocupa és que ens estem prenent això com si hagués vingut aquí a fer avui el Club de la comedia, i que estigueu tots rient. Això, això és el que em preocupa de veritat. Això és el que em preocupa, perquè portem molts anys, en aquest país... En aquest país s'ha enterrat gent amb calç viva a les cunetes, dissidents polítics. Amb calç viva, se'ls ha enterrat a les cunetes. Imaginin-se si portem coses. Imaginin-se si ens ha de preocupar. No fa tants anys que s'estava enterrant gent amb calç viva en aquest país. I no amb un Govern del Partit Popular, precisament. Per tant, el que demanaria... No demano en cap moment que comparteixin els nostres postulats, ni molt menys, faltaria, però sí que demano una mica de rigor o de solidaritat, si l'hi voleu dir així, democràtica per tots aquells, que estic segur que sou majoria, que no esteu d'acord amb aquestes actituds. Gràcies.
Gràcies, diputat. [[Interpel·lació al Govern sobre el balanç de la política general del Govern]] [[300-00290/12]] Passem a la següent interpel·lació, que és sobre el balanç de la política general del Govern, presentada pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. L'exposa el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, president. Bé, tinc deu minuts, que acostuma a ser una xifra més alta del que tinc per costum en aquest Parlament i, per tant, aprofitaré per dir algunes coses. I no puc evitar referir-me... Fent un petit esment, eh?, que el president, després del que ha passat amb el president Torra aquest matí, que parla de tot menys del que li he preguntat, ara que no em vingui a corregir a mi, espero. Però només un petit esment al que ha passat a la interpel·lació anterior. Primera: hi ha un principi que jo li dic de... No és un artista que m'agradi molt, eh?, però jo li dic el principi de l'Eros Ramazzotti, que és: «Mírame, tú lo sabes, yo lo sé. I és que sabeu perfectament que això de l'espionatge és més una cosa vostra, dels independentistes, que una altra cosa. I ho sabeu. I en privat ho reconeixeu. Per tant, que s'acabi la comèdia d'una vegada. Ho sabeu. Tú lo sabes. Mírame. Tú lo sabes, yo lo sé. Y hasta aquí puedo leer. Ho sabeu perfectament. I ja està. Per tant, deixem-nos de comèdies aquí, fent-se la víctima i no sé què, perquè ho sabeu perfectament. Perfectament. I ja està. Segona qüestió. Clar, a mi, això de la Catalunya de la terra de pau i de... Bé, doncs escolta, jo soc tarragoní, orgullós de ser tarragoní i català, però hem de ser conscients de la nostra història. És a dir, en fi, si hi va haver una terra líder en esclavatge, va ser Catalunya. Si hi va haver una terra, juntament amb Explosivos Río Tinto, en la fabricació d'armes, va ser Catalunya. Per tant, no parlem de Catalunya com una terra de la pau i de no sé què. Siguem conscients de la nostra història. Aquí abans el conseller d'Exteriors ha parlat d'una història que no té res a veure amb la història de Catalunya. «Som els líders de la pau mundial. No. Tot el contrari. En els temps que Espanya estava ficada en les guerres internacionals, Catalunya era capdavantera en la fabricació d'armes, primer punt, i segon, en l'esclavitud. Per tant, deixem-nos de romanços. Això és la història de Catalunya. Perfectament documentada. El conseller d'Exteriors no hi és, per tant, no ho podem rebatre, però és així. Feta aquesta puntualització, la primera «tú lo sabes, yo lo sé i la resta. I, a més, el senyor Wagensberg ha dit una cosa que és molt certa. Diu: «No, és que abans de..., que hi hagin proves i que es demostri. Vostè ha plantejat una opinió personal. Jo li he plantejat la meva. I és probable, ves a saber, que la meva sigui rebatuda pel temps. O la seva. I d'aquí un temps vostè em doni una colleja, que es diu: «Ei, t'has equivocat. O jo a vostè. Jo li dic la meva. La meva opinió personal sobre el cas concret del president d'aquest Parlament és la que acabo de formular. I és casualitat, és casualitat que la compra per part del senyor Puigneró d'uns determinats aparells a Rússia coincideixi amb uns determinats casos d'espionatge en una guerra civil que tenen vostès; per tant, hasta aquí puedo leer. Ei, escolti'm una cosa, si vostè... Ja veurem, ja veurem, ja veurem. Jo li dono la meva opinió personal. Jo li dono la meva opinió personal. D'aquí un temps ho veurem, però, clar, vostè diu que s'han de posar proves, vostè no les ha posades, ha posat opinions personals, jo li poso les meves. Dit això. La interpel·lació que avui volíem plantejar, i ara ja veig que em queda una mica menys de temps, però és que era un tema interessant, eh?, perquè, clar, tu no pots deixar que les coses es diguin... «No, és que aquí... No, no, no, és que Catalunya té la seva història, eh? No, aquí no som Heidi, eh? La història de Catalunya no és la de Heidi y el abuelo de la montaña. No, no, no, no; aquí s'han fet coses i han passat coses. I, per tant, menys Heidi i més realitat. Li comentava, senyora consellera, que Catalunya, malauradament, en el darrer període, i ha sigut la reflexió que he plantejat a la sessió de control, havia apartat algunes senyes d'identitat que havien estat identificades amb Catalunya històricament, i que tenen a veure amb el recolzament als emprenedors, una cultura de la participació publicoprivada amb els afers públics, i que tot això en ple procés separatista s'havia liquidat per una qüestió d'aliances que durant vuit anys s'havien fet amb la CUP i que, en fi, vostès havien decidit aquesta aliança, però que això havia liquidat el que havia estat històricament el pensament polític de l'antiga Convergència i Unió. I citava cinc exemples. El primer era un atac brutal sense precedents a l'educació concertada. El segon era un atac a la propietat privada en l'àmbit rural, el medi natural, a través de l'Agència de la Natura. El tercer era un atac a la propietat privada a través d'una llei que al nostre entendre incentiva l'ocupació, i que, a més, ara, avui, n'hem parlat també a la sessió de control, doncs, vol intentar controlar el lloguer en lloc de fer polítiques públiques de lloguer, imposar als propietaris una determinada política. En quart lloc, una política fiscal confiscatòria que no té res a veure amb la que havia tingut Catalunya històricament. I, finalment, una política de turismofòbia. No, ho reconec, no participada per tothom, ho reconec, però sí consentida per tothom, que és una cosa diferent. Jo assumeixo que no tots vostès, els membres de Govern, fan política de turismofòbia, però en interès d'una majoria de govern feble que tenen, han acceptat aquest discurs, de la mateixa manera que han acceptat el discurs de la fòbia industrial, que aquesta, de cara al futur, és especialment greu. I ara veig persones aquí que en saben més que jo, també en aquesta bancada, i que no diuen res, però que saben perfectament que aquest discurs hi és. Només quatre pinzellades. Primera, Agència de la Natura. S'ha produït un debat fals, ambientòlegs contra trenta-vuit alcaldes, cinc consells comarcals i, a més, vulnerant la propietat privada, perquè, evidentment, els poders públics tenen el dret i l'obligació de regular els usos, tant urbanístics com de l'espai natural, però mai de la vida tenen competència per regular com es fan servir els usos. I això, l'Agència de la Natura..., i precisament per aquest motiu té un rebuig tan gran a l'àmbit rural català, més enllà dels partits. No hi ha cap membre del Partit Popular en el rebuig. Són trenta-vuit alcaldes, són tots d'Esquerra, de Convergència o del PDECAT, o com es digui ara, cinc consells comarcals. Del PP no hi ha ningú, però té un rebuig brutal perquè és una vulneració dels drets en l'àmbit rural. Segona qüestió, educació concertada. Històricament, Catalunya, juntament amb Navarra, ha liderat els rànquings de concertació privada, publicoprivada, cooperació publicoprivada en dos àmbits com són l'educació, l'ensenyament, i la sanitat. Aquesta és la realitat. Catalunya i Navarra, de tota la vida. I, en canvi, ara es dedica, el Govern de Catalunya, a atacar un determinat tipus d'educació concertada que, fins i tot, una persona poc sospitosa de ser del PP com Pilar Rahola, citant Hillary Clinton, ha reivindicat l'ensenyament diferenciat de la concertació, perquè no és una qüestió de discriminar ningú, és una opció lliure, i no només lliure. Jo no entraré si vostè, senyora consellera, on va estudiar, eh?, perquè cadascú estudia on pot o allà on vol. No m'hi ficaré, però no em dirà que això d'atacar un determinat model..., això a Catalunya no s'havia fet mai, governés el centredreta o governés el centreesquerra. No s'havia fet mai, i, per tant, una conseqüència negativa de tot plegat. Tercera qüestió, el recurs. Nosaltres l'hem presentat davant del Tribunal Constitucional al decret de l'habitatge que, al nostre entendre, converteix Catalunya en una mena de paradís okupa, que són uns decrets que acaben donant una embranzida a les màfies de l'ocupació. S'ha vist en els darrers temps, les darreres setmanes, pràcticament va ser aprovar el decret i de cop i volta vam trobar a diversos barris de Catalunya, a Tarragona, a Barcelona, etcètera, pràctiques d'aquest tipus, i que acaben fent una cosa que és, al nostre entendre, absolutament inacceptable, que és per garantir un dret, com deia aquest matí, que és obligació de l'Administració pública. L'Administració pública ha de garantir el dret a l'habitatge a través de la seva promoció pública, però mai de la vida ho pot fer vulnerant el dret fonamental a la propietat privada, mai. Agraeixo molt la nova col·laboració Esquerra - Junts per Catalunya, que la trobàvem a faltar. Feia mesos que no parlaven entre vostès, i agraeixo que arran d'aquesta interpel·lació tornin a parlar entre vostès. Però el més important és que, sobretot, tinguin present, i és el més important, que mai un dret com és l'habitatge, que el reconec, es pot plantejar substituint-lo o degradant un altre dret, com és el dret a la propietat privada. I, finalment, i acabo ja perquè em queden quinze segons, està el discurs de la turismofòbia i la fòbia industrial, no? Arriba un moment que hi ha gent que dius, bé, no t'agrada el turisme, perquè dius que és expansiu i degrada el territori. No t'agrada la indústria perquè contamina. No t'agraden les explotacions agràries perquè són expansives. I què t'agrada? Tocar la bandúrria en un casal okupa?
Diputat...
Què t'agrada? Què t'agrada? Explica'm una cosa que t'agradi...
Diputat, se li ha acabat el temps.
...que sigui productiva, que no sigui tocar la bandúrria en un casal okupa. Per tant, el que demano és una Catalunya productiva, que és el que vostès s'estan carregant. Gràcies.
Per respondre la interpel·lació, té la paraula de consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó. Endavant.
No tocaré la bandúrria perquè no en sé, eh? Bé, gràcies, president. Senyor Fernández: Junts per Catalunya som Junts per Catalunya, eh? Ho dic perquè no dubti tant del nom, ja fa molt de temps, i en aquest Parlament mateix, doncs, que estem com a Junts per Catalunya. I li dic també que aquesta consellera, i com a membre del Govern, parla dia sí dia també amb la resta de membres del Govern, siguin d'Esquerra Republicana o de Junts per Catalunya. Per tant, el diàleg que ha vist avui aquí no és res excepcional, sinó que forma part de la normalitat del nostre dia a dia, de la normalitat d'aquest Govern. Bé, sembla, senyor Fernández, que amb aquesta interpel·lació ha aprofitat vostè per avançar unes setmanes el que ha de ser el debat de política general, aquí, en el Parlament de Catalunya, que ja li avanço que si res canvia, doncs, serà aquest mes de setembre, a finals del mes de setembre. Però també li vull dir que com a Govern no defugim de cada oportunitat per poder parlar de la política general d'aquest Govern. De fet, cada oportunitat per fer balanç de govern és una oportunitat benvinguda per part dels membres d'aquest Govern. Un Govern que treballa per als 7 milions i mig de catalanes i de catalans, i que no tenim cap problema en retre comptes en qualsevol moment de la legislatura, més aviat al contrari. Com li deia, una oportunitat que em dona vostè, amb aquesta interpel·lació, per explicar l'obra d'aquest Govern. Com vostè sap, com vostès saben, diputades i diputats, la política del Govern està emmarcada en un pla de legislatura que compta amb quatre eixos. Un primer eix que parla d'un país cohesionat, amb drets i oportunitats per a tothom. Un altre que parla d'una economia pròspera, responsable i sostenible, per un nou model productiu i una fiscalitat justa. Un altre que parla d'una societat enfortida democràticament, lliure i justa, per a una governança compartida. I el darrer parla d'una Catalunya oberta al món. Quatre eixos que emmarquen la nostra acció de govern i que acompanyen d'uns pressupostos que ara, com vostès saben, refem amb el convenciment de que ens ajudaran també a pal·liar l'efecte de la crisi de la Covid. Uns efectes d'una crisi que com a Govern volem i hem d'abordar amb la màxima prioritat, perquè aquest Govern també està absolutament compromès amb la reactivació econòmica i la protecció de la salut i social de tots els habitants del nostre país. I precisament aquest dimarts, en roda de premsa, el president i el vicepresident varen presentar el pla que fixa l'estratègia d'aquest Govern de reactivació econòmica i de protecció social, un document que engloba, com vostès saben, tant mesures de recuperació vinculades a la gestió directa de la crisi com actuacions de caràcter estratègic que es desplegaran en un horitzó de mitjà i llarg termini, fixant vint grans projectes de país que estan estructurats al voltant, també, de quatre eixos prioritaris: l'economia per la vida, la digitalització, la societat del coneixement i la transició energètica, amb la mobilització de recursos més gran feta mai. Permeti'm, però, senyor diputat, que discrepi de vostè en la seva visió sobre la política d'aquest Govern. El seu discurs recurrent d'un Govern segrestat per una extrema esquerra i que no està en la centralitat és, si m'ho permet, del tot equivocat. Perquè aquest Govern, precisament, centrem l'acció política en el nostre model de país, un model de país que ha anat evolucionant, com tota societat moderna, aquests darrers anys, però que es basa en la col·laboració publicoprivada com una manera de fer molt pròpia. I l'hi aniré desgranant. Pel que fa a l'eix relatiu d'un país cohesionat amb drets i oportunitats per a tothom, permeti'm unes pinzellades en educació, en salut, en l'àmbit social. Miri, quant a educació: destacar el pacte contra la segregació escolar i el Pla d'educació digital per tal de garantir la igualtat d'oportunitats i lluitar contra la bretxa digital, una prioritat que també aquesta pandèmia de la Covid ha posat de manifest. I ho fem alhora que també blindem el sistema educatiu català com un sistema mixt entre l'educació pública i l'educació concertada. O, en salut, per exemple, que hem reforçat tota l'assistència primària, hem incrementat el nombre de professionals o hem continuat treballant en millorar o en dotar-nos de noves infraestructures com la nova smart UCI a la Vall d'Hebron o la construcció del nou Hospital de Viladecans. I, a més de destacar el gran esforç personal i econòmic per fer front a la Covid-19, voldria parlar d'aquest esforç i fer alhora un reconeixement a tot el personal de tota la xarxa assistencial del nostre país. Un sistema de salut, recordem-ho, format per equipaments públics i per equipaments concertats, en el que la grandíssima part de la concertada ha treballat igual que la sanitat pública. Tant és així que la ciutadania no diferencia si el centre és públic o concertat. I passo a l'àmbit social. Destacar l'aprovació també del Pla interdepartamental de suport a les famílies, o l'Estratègia catalana per a l'acollida i la inclusió dels infants i joves migrants sols, entre d'altres mesures. Les famílies, en la més àmplia diversitat, com a pilar de la societat i la solidaritat amb aquells més desprotegits, perquè Catalunya també som terra solidària, som terra d'acollida. També vull destacar la constitució de la taula del Pacte nacional pels drets de les persones amb discapacitat, o els treballs del Pla estratègic dels serveis socials i la millora en l'accés de l'habitatge per a les persones més vulnerables. I no entendríem tota aquesta acció política sense la feina i la col·laboració de les entitats del Tercer Sector, perquè aquest és també el nostre model de país. Si parlem d'una economia pròspera, responsable i sostenible, en aquest eix permeti'm que li destaqui que el Govern ha augmentat el pressupost de polítiques d'ocupació i ha desplegat totalment la renda garantida de ciutadania, perquè no volem que al nostre país ningú quedi enrere. I, a més, com li deia abans, s'han aprovat els pressupostos per a aquest 2020 prenent com a referència els Objectius de desenvolupament sostenible de l'Agenda 2030, un repte i un compromís global que aquest Govern també ens hem fet nostres. Però també li comentava que estem treballant en la reorientació del pressupost, i pel que fa a aquesta reorientació som conscients que cal fer-la amb total rigorositat i és per això que aquest Pla de reactivació econòmica de la Coreco és un pla sòlid, és un pla detallat, però també és un pla que està calendaritzat. En el camp de l'equilibri i la sostenibilitat, i vostè en parlava, vull destacar com a elements claus l'Agenda urbana de Catalunya, l'Estratègia «País viu, país d'oportunitats, el nou Pla únic d'obres i serveis, la millora i l'ampliació de les instal·lacions i xarxes de ferrocarrils i del metro, la millora continuada de la xarxa viària o l'Agència de la Natura de Catalunya. I si parlem d'una societat enfortida democràticament, lliure i justa, doncs, dir-li que destacaria l'aprovació de l'Estratègia de dades obertes de la Generalitat de Catalunya, un referent de la bona praxi, amb reconeixement internacional. I, a més, hem impulsat una agenda digital de país, destacant l'arribada de la fibra òptica a totes i cada una de les capitals de les nostres comarques. O la creació de l'Agència de Ciberseguretat de Catalunya, que ens ha de protegir a tots i cada un de nosaltres, a més de l'aprovació de l'estratègia 5G de Catalunya o la iniciativa Barcelona Digital Talent. Un país a l'avantguarda de la tecnologia i que aposta pel progrés. I, en l'àmbit de la igualtat entre dones i homes, hem aprovat el Pla estratègic de polítiques d'igualtat de gènere, que compta amb les actuacions de tots els departaments de la Generalitat, per tal d'abordar la igualtat de gènere des de la màxima transversalitat. Quant a la lluita contra la violència masclista, el Pacte per a l'erradicació de la violència masclista. I com que també ens volem un país segur, perquè aquest també és el nostre model de país, hem dotat de més recursos humans i materials els àmbits de la seguretat i de l'emergència. I, en aquest sentit, voldria posar en relleu l'acord amb els Bombers després de deu anys de reivindicació. I acabo amb el darrer eix, una Catalunya oberta al món, perquè Catalunya ha de ser present al món. Hem de voler que Catalunya estigui present al món, i ho fem a partir de les quinze delegacions del Govern a l'exterior, però també des de molts altres instruments a disposició de les empreses catalanes, com són les quaranta oficines d'Acció al món. I, per acabar, i com li deia al principi, aquest Govern treballem per als 7 milions i mig de catalanes i de catalans, i ho fem reforçant amb les nostres polítiques el nostre model de país. I ho fem en coalició, governant en coalició, i ho fem enmig d'un retrocés democràtic de l'Estat, condicionats per la repressió, per l'existència de presos polítics i exiliats, per la judicialització de la política i per la pèrdua dels drets com la llibertat d'expressió. I aquí també ens hi trobaran, i també hi som com a Govern, en la lluita pels drets individuals i col·lectius dels 7 milions i mig de catalanes i de catalans.
Gràcies, consellera. Té un torn de rèplica el diputat.
Bé, gracies, president. Ha fet esment vostè a la nostra interpel·lació com si fos un debat de política general. Haurà de reconèixer, sense revelar res més, que, com a mínim, jo he tingut a bé explicar-li del que parlaria. Això li ha permès a vostè fer una intervenció perfectament planificada, després d'unes quantes hores; per tant, tampoc no es queixi tant. Nosaltres som senyors, som cavallers, i, per tant, si algú ens truca per preguntar-nos de què anirà la interpel·lació ho expliquem. Però l'explicació no ha estat en absolut satisfactòria, no ha tingut res a veure amb el que jo deia, és a dir, nosaltres hem parlat d'una pressió fiscal desbocada a Catalunya. Doncs no ha sigut capaç de contradir el que dèiem. I, a més, ni tan sols..., això està bé, que no hagi fet esment tampoc del tema del finançament, no?, perquè l'any noranta, que Catalunya recaptava el 240 per cent menys, tenia una pressió fiscal en els impostos que eren de la seva competència la meitat més baixos. És a dir, Catalunya recolzava els emprenedors més l'any noranta –l'any noranta– que ara, quan tenia una capacitat recaptatòria molt inferior a la que té ara. O sigui, això és ja un indicador prou significatiu del que estem vivint. Segona qüestió: diu vostè que Catalunya recolza tot tipus d'ensenyament; no és veritat –no és veritat. Aquí s'està fent, des de la seva bancada, un atac conceptual i ideològic contra l'educació concertada. I hi torno a insistir, no em dedicaré..., tinc les dades, però no, perquè no m'agrada. Jo vaig estudiar tota la meva vida a la pública, col·legi públic de Sant Pere i Sant Pau a Tarragona –la senyora Lorena Roldán ho sap, que és veïna meva de Tarragona–, col·legi institut públic de Pons d'Icart, a Tarragona, i Universitat Autònoma de Barcelona, tant la llicenciatura com el màster, i és la meva trajectòria. És curiós, perquè tots vostès, la majoria, no donaré detalls, la immensa majoria, són tots d'escoles privades diferenciades. [[Veus de fons.]] Bé, vostè no ho sé [[rialles]] , vostè és de Cornellà [[veus de fons]] , ja, ja, no digui «de Llobregat; de Cornellà, és igual. Però és que vostès, que es dediquin a fer segons quins discursos? Home, per l'amor de Déu. I que em dediqui jo a defensar la llibertat educativa? No em digui que vostès la defensen, eh? Perquè porten dos anys destruint la legitimitat i el prestigi de l'ensenyament concertat a Catalunya, quan vostès van estudiar a la concertada diferenciada, la immensa majoria de vostès; hi insisteixo, no donaré noms, però la immensa majoria –la immensa majoria–, i és la realitat, i ho saben perfectament. Per tant, no diguin que recolzen aquest model. Després, el tema de l'ocupació. Bé, això és molt fàcil. Si tu tens..., abans ho explicava a la sessió de control, tu tens, després de dècades d'estalvi familiar, no?, una família humil, i has sigut capaç d'estalviar per invertir en un habitatge, en una segona residència, que la fan servir quan volen i, si no, la posen a lloguer. I resulta que tenen por que o bé l'ocupin o l'impagament. I vostès es dediquen a legislar contra aquestes famílies? Bé, doncs vostès sabran el que fan. Però no em vingui aquí a explicar que recolzen tot tipus de propietat, perquè no és veritat. I després –i acabo ja, perquè em queda un minut–, vostès han liquidat una cosa que ara no està de moda. I no està de moda perquè és veritat que, clar, en una època de conflicte polític greu a Catalunya, l'acord no està de moda, i, per tant, tothom es dedica a retreure qui va ser capaç d'acordar a la dècada dels vuitanta, a la dècada dels noranta. Però són vostès el primer Govern de Catalunya amb una incapacitat manifesta per arribar a acords i consensos. Tot és per un diputat, perquè falta no sé qui... Són incapaços d'arribar a acords. Això, per cert, no té res a veure amb la tradició del catalanisme polític, del que vostès diuen que són hereus. Són el primer govern incapaç d'arribar a acords. Poden treure endavant un decret, objectius sobre el Covid, que més o menys tothom hi pot estar d'acord, però sobre les grans qüestions, impossible. Per tant, no em digui que les coses van bé, no em diguin que la legislatura és una legislatura, en fi, satisfactòria, perquè no és veritat, perquè és que no s'ha legislat, no s'ha regulat res i l'únic que s'ha regulat és un autèntic desastre, com acabo d'explicar. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per fer la rèplica, és el torn ara de nou de la consellera.
Gràcies, president. Diputat, miri, des de l'any 1990 ha plogut molt, perquè han passat trenta anys, han passat trenta anys i jo diria que aquest país també ha canviat radicalment, no? Vull dir, és una societat, abans l'hi he explicat..., les societats evolucionen, les societats es modernitzen, nosaltres ho fem també, i els governs, doncs, també ho fan i s'han d'anar adaptant. I, per tant, res comparable del que passava el 1990 ho podem portar en aquest 2020 perquè, ho repeteixo, som en una societat totalment diferent. Però sap què és el que no ha canviat? El dèficit fiscal a Catalunya. Seguim patint un dèficit fiscal, estructural, que en aquests moments..., malgrat que en aquests moments el Govern de l'Estat espanyol ha decidit que deixa de calcular-lo, ja no tan sols de publicar-lo, sinó de calcular-lo; malgrat això, el dèficit fiscal estructural estaríem parlant de 16.000 milions d'euros, que si els tinguéssim i els disposéssim a Catalunya, potser podríem parlar d'un altre tipus de fiscalitat per als nostres ciutadans i ciutadanes. Però, malauradament, això no és així, les polítiques públiques evolucionen, les necessitats de la nostra societat evolucionen i, en aquest sentit, doncs, les polítiques públiques s'han de nodrir de recursos. I ja que els nostres recursos, doncs, no venen, hem de buscar d'altres camins i de vegades aquesta pressió fiscal, que no tenim per què compartir necessàriament, que ens agradaria, en alguns casos, poder-la rebaixar, o poder-la modificar, però en aquests moments, tenint en compte els compromisos i les necessitats de la nostra societat, necessitem dotar-nos d'aquests recursos per poder-hi fer front i poder garantir unes polítiques públiques de primera qualitat, com es mereixen els ciutadans i les ciutadanes del nostre país. Vostè segueix insistint en que li sembla, amb el seu discurs, que aquest Govern està segrestat, doncs, això, no?, per l'extrema esquerra, i que ens allunyem cada vegada més de la centralitat, però jo el que li puc dir és que aquest Govern pensa en clau de país, pensa en clau de país des de la centralitat i, sobretot, el que nosaltres estem planificant sempre és un model de país plural, un model de país que pensa en el progrés, pensa en la llibertat individual i col·lectiva, pensa en la modernitat i en la justícia social. Aquestes són les bases en les que nosaltres construïm les polítiques que com a Govern desenvolupem i duem a terme. Miri, hi ha un punt mig entre tot lo públic, que voldrien alguns, i tot lo privat, que volen vostès. I, en tot cas, doncs, aquest model és el de la concertació, i aquest és el nostre model, aquest model mixt que permet –que permet– els diferents models de gestió a casa nostra. I aquest Govern estem per lo públic, però també estem per lo concertat, i no ens faci triar entre una cosa i l'altra, perquè aquest model de coexistència entre lo públic i lo privat és un model d'èxit, és un model de garantia i, a més a més, és un model molt propi de la nostra societat catalana. Miri, podem entrar, però crec que no cal, doncs, en els detalls de les lleis que s'han aprovat, que no s'han aprovat, si aquest Govern ha legislat prou, no ha legislat prou o no ha presentat prous iniciatives legislatives. Jo li dic que si miréssim les xifres li diria que sí, que hi ha hagut moltes iniciatives legislatives que s'han desenvolupat i aprovat després a través d'aquest Parlament, i que, per tant, aquest Govern també, en aquest sentit, legislant, i vostè ho sap, ha fet la seva feina, hem fet la nostra feina. Però com li deia, potser aquestes lleis, aquests projectes que nosaltres com a Govern entenem que són necessàries i que requereix aquest país, potser, doncs, a vostès no els agraden i, òbviament, estem en aquest cas als antípodes políticament, però això no vol dir, ho repeteixo, que nosaltres siguem un Govern que no estigui per aquesta societat moderna, justa i igualitària, i bé, doncs, que respongui al model de país que vàrem presentar als ciutadans i a les ciutadanes quan vàrem concórrer a les eleccions catalanes el desembre de l'any 2017. Som un govern que lluita i que vol blindar l'educació concertada, alhora que l'educació pública, perquè creiem en un sistema educatiu mixt, creiem, doncs, en aquest sistema, creiem en aquest equilibri, creiem en aquesta realitat del nostre país, que no queda només en el que és l'àmbit escolar, sinó en la sanitat i en d'altres models que també històricament han sigut tradicionals en el nostre país, com és també el cas de la Taula del Tercer Sector Social, en la que també apostem i creiem necessària per al desenvolupament d'aquest país.
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre la política industrial]] [[300-00284/12]] Passem a la següent interpel·lació, que és sobre la política industrial, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor Lucas Ferro. Endavant.
Moltes gràcies, president. Diputats i diputades. Hem decidit tancar aquest període de sessions fent-vos una interpel·lació sobre indústria, perquè no volíem que tot, diguem-ne, el debat que s'ha generat durant aquests mesos, especialment des del tancament, o el procés de tancament de Nissan i l'emergència sanitària i econòmica que hi ha al nostre país, es perdés després a l'estiu i al setembre no reconnectéssim amb un problema que per nosaltres és cabdal, com és el de la indústria a Catalunya. Per tant, enteníem que presentar aquesta interpel·lació en la darrera sessió que tindrem fins a setembre ens permetia que quan haguem d'elaborar la moció i discutir-la tinguem almenys un escenari més clar. El primer, diguem-ne, el de grau de compliments del Pacte nacional per a la indústria aquest any, que s'havia de presentar al Parlament abans d'acabar el període de sessió, però que entenem també que, per la situació, els calendaris han ballat, però que tindrem més instruments per analitzar la situació del Pacte nacional per a la indústria a Catalunya. I el segon, òbviament, també, el que té a veure amb els plans de reconstrucció, amb el repartiment de fons de reconstrucció i amb les partides econòmiques que disposarem, que segurament al setembre almenys tindrem les partides més clares i, per tant, podrem discutir les prioritats pressupostàries d'una forma més, diguem-ne, més sòlida. I, per tant, enteníem que tenia cert interès, a pesar de que durant aquests dos mesos s'ha discutit molt d'indústria, acabar aquest període de sessions amb una interpel·lació sobre indústria. Jo crec que el primer que ens havíem de preguntar és per què necessitàvem un Pacte nacional per a la indústria a Catalunya, o per què era positiu constituir un Pacte nacional per a la indústria a Catalunya que ens facilitava, a diferència de la gestió industrial del Ministeri d'Indústria, almenys, dues coses: tenir un instrument de concertació, un espai on els grups polítics d'aquest Parlament, el Govern de Catalunya, les diferents patronals de Catalunya i els diferents sindicats de Catalunya tinguessin un espai on concertar objectius comuns, que tenen a veure, especialment, amb la defensa del teixit productiu i la reindustrialització de Catalunya. I aquesta era una part, però hi havia un segon motiu pel qual necessitàvem que la política industrial sortís, per dir-ho així, del Departament d'Empresa. I és que necessitàvem activar polítiques interdepartamentals. Necessitàvem que el Departament de Territori fes coses pel desenvolupament industrial de Catalunya. Necessitàvem, òbviament, que Energia fes coses pel desenvolupament industrial de Catalunya i que, per tant, diferents departaments de la Generalitat es comprometien com a Govern també a impulsar la part de la seva responsabilitat en la política industrial d'aquest país. I aquí és on crec que es veuen més clars els incompliments del Pacte nacional per a la indústria. Perquè si parlem de grau de compliment, l'altre dia em sembla que en una comissió –jo no hi vaig poder assistir– van parlar de més d'un 90 per cent de compliment. Quantitativament, podríem dir que és un compliment molt alt, però el Pacte nacional per a la indústria aportava un element diferencial. Teníem totes aquelles tasques que ja feia el Departament d'Empresa, que són majoritàriament les que s'han complert, però teníem, a més, elements estratègics que és on s'acumulen més incompliments, i que són estratègics per al desenvolupament de la indústria a Catalunya, i que necessitaven d'un govern ambiciós on els diferents departaments de la Generalitat impulsessin eines de transformació. No transformarem la indústria en aquest país sense transformar les lleis d'aquest país i sense impulsar noves lleis i noves administracions públiques. No és una tasca que farà el teixit industrial per si sol, sinó que exigeix noves administracions i noves legislacions. I aquí és on acumulem els incompliments que per mi són més greus, perquè són aquells que li donen sentit estratègic al Pacte nacional per a la indústria. Són uns quants, però els resumirem en eixos estratègics. En matèria de transició ecològica, acumulem incompliments que són evidents, i que no només tenen a veure amb el pressupost, amb els diners disponibles any rere any, sinó que tenen a veure amb tenir un Govern que impulsi legislacions i que transformi l'Administració pública a Catalunya, tal com es va comprometre al Pacte nacional per a la indústria. En matèria d'energies renovables, hem perdut deu anys, és a dir, no hem assolit ni tan sols els objectius, però tampoc tenim les eines. No hem activat polítiques palanca capaces de desencadenar transformacions en l'àmbit industrial. No hem fet una llei de transició energètica, i ens hi vam comprometre tots, el Govern especialment, que és qui l'ha d'impulsar, quan es va signar el Pacte nacional per a la indústria. I creiem que és un element fonamental. L'Icaen no pot dirigir la transició energètica en aquest país, i es va comprometre, el Govern, a impulsar la creació de l'Agència de l'Energia de Catalunya, com a instrument i com a Administració pública de governança de la transició energètica en aquest país. I enguany s'acaba el Pacte nacional per a la indústria i enguany no tenim ni llei de transició energètica ni Agència de l'Energia de Catalunya, capaç de desplegar una política de transició energètica ambiciosa a l'altura no només dels objectius europeus, a l'altura no només de desplegar el Pacte nacional per a l'energia i el clima 2021-2030, sinó a l'altura també dels compromisos adquirits amb el teixit productiu d'aquest país i amb els treballadors d'aquest país a través del Pacte nacional per a la indústria. En matèria d'eficiència energètica, en matèria d'electrificació, podríem dir tres quarts del mateix. Són eines estratègiques i són polítiques estratègiques, que són precisament les que han fet d'aquest Pacte nacional per a la indústria una cosa diferencial dels programes de govern que han tingut els diferents departaments d'Empresa i els incompliments també s'acumulen. Un altre element central de la indústria del nostre futur, perquè nosaltres no parlem de transformar la indústria només perquè sigui evident que hi ha elements en la indústria que no funcionen com haurien de funcionar, per exemple, en matèria d'ús de recursos, de reciclatge, etcètera, sinó perquè vivim en un món canviant on, si no es transforma la indústria, el que passarà és que es quedarà obsoleta. El cas de l'economia circular és un element que és central en tots els diagnòstics industrials i compartim diagnòstic tots els grups parlamentaris d'aquesta cambra i comparteixen diagnòstic les principals patronals i els principals sindicats d'aquest país, però no hem construït cap de les eines necessàries a les que s'havien compromès com a Govern. No tenim una llei de residus nova. Tenim una llei de residus que segueix plantejant el problema de la generació de residus de forma lineal, és a dir, com un problema bàsicament de gestió d'escombraries i de si han d'acabar en un abocador o en una incineradora; i no tenim una llei de residus que reconstrueixi la jerarquia de residus a partir de la reutilització, de la reducció de residus, d'estratègies d'ecodisseny industrial, etcètera. I no tenim el programa de simbiosi industrial a Catalunya, que ens permeti tancar una mica el cercle de l'economia; que el que són residus per a una indústria són recursos per a una altra indústria, i això necessita eines. Necessitem impulsar eines per reconnectar tots aquests espais de l'economia. I, per tant, ens trobem de nou amb que tenim diagnòstics compartits, però en tota aquesta legislatura ni hem impulsat la legislació base necessària ni hem impulsat les administracions públiques necessàries, com la transformació de l'Agència de Residus en l'Agència de Recursos de Catalunya o com el programa de simbiosi industrial per tal de que això dinamitzi la transformació industrial en el nostre país. I creiem que són elements fonamentals. Ens passa una mica el mateix amb la transició 4.0. Creiem que estaria bé repensar Acció per convertir-la en una agència de transformació 4.0. Sempre que heu impulsat polítiques –i arran del debat pressupostari també ho vam comentar..., és evident que les Pimes d'aquest país tenen set de polítiques de transformació 4.0, i que s'esgoten les partides pressupostàries més ràpid de lo previsible, etcètera. I, per tant, necessitem institucions noves, institucions i polítiques palanca. Li faré una sèrie de propostes. Creiem que ens fan falta tres coses. La primera, que necessitem encara fer balanç del Pacte nacional per a la indústria. Per tant, la primera pregunta que li faré serà quin balanç fa del Pacte nacional per a la indústria i quin balanç fa dels compromisos adquirits per la resta de departaments i pel conjunt del seu Govern respecte al Pacte nacional per a la indústria. La segona qüestió, necessitarem aquest any, per al 2021, 2022, un pacte, un programa de recuperació industrial a Catalunya, per evitar que..., ja que ens hem marcat l'objectiu de reindustrialitzar, almenys no retrocedim, i, per tant, que els ERTOs no es transformin en acomiadaments i en pèrdua de teixit industrial, i això necessitarà alguna cosa més específica [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] d'un any o de dos anys –i, amb això, ja acabo. I, per tant, la segona pregunta que li faré és quines són les prioritats de la seva conselleria de cara a la recuperació econòmica.
Diputat, gràcies. Té cinc minuts després, eh?, l'hi recordo.
Acabo. Només ho apunto, i ho desenvoluparé després. Necessitarem un pla, un pacte nacional més ambiciós, de deu anys, lligat als Objectius de desenvolupament sostenible i, sobretot, i especialment a Catalunya, desvinculat dels cicles electorals. Crec que la indústria mereix una mirada una mica més llarga que plans...
Gràcies, diputat.
...de quatre anys. Moltes gràcies. Moltes gràcies, president.
Per respondre, té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Maria Àngels Chacón. Endavant.
Molt bé, gràcies, president. Gràcies, diputats, diputades. Agraeixo que tinguin interès a parlar un cop més de política industrial, perquè realment compartim la preocupació en defensar els llocs de treball, perquè aquestes empreses que tant estan patint els efectes de la Covid les hem d'ajudar, no a sobreviure aquests mesos, sinó sobretot a seguir sent competitives, a seguir mantenint els llocs de treball i el seu posicionament en aquesta nova economia del segle XXI. Tenim claríssim que garantir el futur dels treballadors en aquests moments passa per garantir, ajudar i facilitar la transformació del teixit empresarial en aquesta indústria del segle XXI. Tenim en compte –i entenem, també, que cal fer-ho– que aquesta crisi, aquesta transformació no és un fenomen català, és un fenomen mundial. Els parlava fa uns dies del doble xoc d'oferta que teníem, arran de la interrupció del tràfic, no?, en mercats com l'asiàtic, també arran del confinament, i parlava després d'una doble crisi en la demanda, no?, no s'està generant demanda, en primer lloc, per descens del poder adquisitiu, per canvi d'hàbits de consum, i, evidentment, perquè el Covid, aquesta pandèmia que encara continua, ha transformat exponencialment les condicions del context en el qual s'han de desenvolupar les empreses. Per tant, ens situem en la complexitat del moment, i ara em referiré a les qüestions concretes que vostè em plantejava. I em deia: «Potser cal que Acció es transformi. Miri, jo crec que no cal que creem més coses, cal que transformem l'estratègia. Des d'Acció hem ideat tota la novetat d'estratègia que presentarem recentment. L'hem dissenyat... L'anàvem a presentar el mes de març, però bé, per tots els aspectes vinculats al confinament serà més tard. Però, evidentment, si algú té en compte que cal transformar les indústries jo crec que és precisament Acció, que és l'agència a la qual se li reconeix tant la seva estratègia com la seva capacitat de captació d'inversions. Què hem fet mentrestant, què estem fent mentrestant? I ara em referiré a aspectes que vostè em comentava. Doncs mentrestant hem hagut de fer ajuts directes a empreses, que és com treballar amb les mans lligades, perquè amb 10,8 milions d'ajuts directes a Pimes i micropimes industrials, ajuts vinculats al manteniment d'ocupació, de llocs de treball, amb aquests diners no fem res. Són ajuts que intentaven, doncs, també analitzar, des del punt de vista territorial, sectorial i de conservació de llocs de treball, un reforç per a aquestes empreses que ho estan passant tan malament. I, evidentment, com dèiem, aquest context tan complex..., i tenint com tenim el teixit empresarial tan atomitzat, tan constituït per petita i mitjana empresa, tan diversificat, doncs, realment es fa difícil de poder actuar amb només 10 milions d'euros. Miri, el que ajuda el teixit industrial –i, en aquest sentit, per això canviem tota l'estratègia d'Acció– és l'ecosistema. Avui en dia no se'ns pregunta a l'hora de captar inversions –i els hi he comentat moltes vegades– quins ajuts, que també, o quins són els costos laborals; se'ns pregunta quin és l'ecosistema. Tenim claríssim que en aquesta indústria del segle XXI és tan clau tenir els centres tecnològics i de recerca, l'ecosistema de start-ups, la política de clústers, els grans esdeveniments –perquè parlem, per exemple, no sé, el Mobile?, potser ja és un dels més sentits; avui mateix m'entrevistava amb el senyor Blackman, el CEO d'aquesta nova fira que vindrà, en el sector audiovisual–, com connectem esdeveniments i sector audiovisual, una indústria que també està creixent, la dels videojocs, la dels espectacles. Per tant, els deia: centres de coneixement, clústers, start-ups, grans esdeveniments, evidentment, les noves tecnologies, l'adaptació a la indústria 4.0, tot això és el que configura, ajuda a que creixi aquesta indústria del segle XXI. Per més que fem política industrial tradicional, si no acompanyem tot aquest ecosistema... I en aquest sentit jo crec que ho estem fent bé. Prova d'això són els resultats..., quin rànquing tenim en el posicionament de start-ups, el reconeixement de la política de clústers. La setmana passada tancàvem un acord per nou anys –vostè apuntava ara, doncs, que hi ha d'haver acords que es perllonguin en el temps–, nou anys el supercomputador –estem a l'època de la gestió del big data–, el 5G ens donarà velocitat, però el supercomputador ens donarà la capacitat de gestionar en sectors com la farmàcia, la medicina, medi ambient. També gestió de residus. També molts aspectes de la nostra vida. Per tant, o cuidem tot aquest ecosistema i aquestes infraestructures... I això és el que estem fent per tal de tenir una bona posició en aquesta nova indústria del coneixement. Què ens passa? Doncs que les més de 620.000 empreses que tenim a Catalunya tenen dificultats per pujar a aquest tren de la nova indústria 4.0. Això ho vèiem l'any passat i vam crear els programes Proacció. Què són aquests programes? Doncs, si tenim en compte i veiem que més del 60 per cent del teixit industrial català no coneix ni és sensible a tots aquests canvis que ens venen d'arrel tecnològica, evidentment, el que hem d'ajudar és a sensibilitzar-los, conscienciar-los. Qui no pot actuar és qui no sap que no sap. Sensibilitzar-los. La segona fase del programa era la diagnosi. Ajudar. Perquè no hi ha prou equips a les indústries que tinguin l'expertesa per determinar què pot ajudar una empresa a ser competitiva integrant a la seva estratègia les noves tecnologies. I, a partir d'aquí, es donaven cupons de fins a catorze mil euros a les empreses. Es va arribar, doncs, a unes dos mil empreses, però aquests ajuts es van esgotar en una setmana. Per tant, tornem a estar al mateix. Ens manca pressupost. No ens manca estratègia, ens manca pressupost. I, en aquest sentit, li he de reconèixer que té raó. Ens cal una aposta més decidida per l'economia productiva i per la recerca que hi està vinculada. Sobre el Pacte nacional per a la indústria, el grau d'execució. Estem al 92,5 per cent d'execució. Vostè ho comentava també. Ens queda pendent. Jo l'hi he de reconèixer, l'hi he de reconèixer. En alguns àmbits, aquest pacte, i en alguns departaments, no ha arribat a l'assoliment, doncs, que era esperat. Admetent, no?, aquesta manca de compliment tal com s'havia establert; continuem, malgrat això, treballant. A banda de l'ecosistema, tenim clar que quan diem «volem una economia productiva, innovadora, sostenible i oberta al món, quan parlem de sostenibilitat –i aquí entrem també en matèria energètica... I prou, vostè ho apuntava bé, prou de separar els diferents departaments, per exemple, d'Empresa mateix, no?: indústria, comerç, turisme, energia. És que ja passa per una transversalitat. En aquest sentit, sí que no estic d'acord amb alguns dels aspectes que ha comentat. A nivell de transició energètica, home, després de molt temps, després de mesos, anys d'espera, diria que quan vam aprovar el decret de renovables que permetia, doncs, que hi hagués la proliferació de renovables jo crec que vam fer un pas. Perquè fins llavors el model que hi havia és d'aquestes zones de desenvolupament prioritari. I després el que hem anat treballant per aquesta energia que volem neta, democratitzada. I també, si no tenim aquesta suficiència energètica, tampoc la tindrem en altres àmbits. Aquí sí que hem treballat el tema de la transició ecològica, energètica, mediambiental, diguem-li com vulguem, però des del punt de vista energètic. Perquè tenim la Llei de transició energètica, que és de les lleis més participades, que ha rebut més propostes, comentaris, al·legacions. Si no fos així, ja l'haguéssim, doncs, entrat a tràmit. S'espera tenir l'esborrany d'aquesta llei en els propers tres mesos, per tot aquest procés tan participat. Ho hem fet, també, treballant la ponència, tant tècnica com la política, com el Consell Assessor de la Transició Energètica, a qui hem informat, doncs, permanentment. Sobre el tema de transformació de l'agència, de l'Icaen, en aquesta agència, el nom no fa la cosa. Estem fent les passes. Però, com li deia, ho tenim claríssim, i a través del Consell Consultiu per a la Transició Energètica, doncs, que hi estem treballant. Què és el que hem fet? Jo crec que des d'aquí caldria també apuntar a tot el seguit de mesures que hem fet de descarbonització de la indústria. A banda de –i n'hi cito alguns ara– 10 milions més per al Pla MOVES, 10 milions més de canalització dels fons estatals d'energia solar i fotovoltaica a la indústria. En aquest pla Coreco –parlant de futur, eh?, després, si de cas m'hi esplaiaré més, amb tot el que hem estat fent– 35 milions de suport a la indústria per préstecs d'autogeneració en renovables, la creació de les oficines empresarials d'acompanyament a la transició energètica, subvencions per a l'ús de biomassa o bioenergia, l'impuls de les comunitats energètiques als polígons industrials, les diagnosis energètiques. En tot aquest... Hi ha un conjunt de mesures, com deia, d'altres que ja les hem adoptat, 47 milions en eficiència energètica industrial. Per primera vegada, l'any passat començàvem a treballar amb aquest gruix de subvencions vinculades a la transició energètica en l'àmbit de la indústria. I, com que s'acaba el temps, després continuem.
Gràcies, consellera. Per a la rèplica del diputat, té ara la paraula el senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, president. Moltes gràcies, consellera. En realitat, comparteixo tant el to com bastant del que vostè ha dit durant la intervenció. Crec que ha fet una intervenció, diguem-ne, reivindicant cert grau de compliment del Pacte nacional per a la indústria; un 92 per cent no és una cosa menor. Però crec que també ha sabut reconèixer, diguem-ne, que hi ha incompliments que, més enllà de que quantitativament puguin semblar poc, un 8 per cent, estratègicament són molts. Jo, en aquesta segona part, intentaria anar una mica més al concret. Jo crec que hi ha molts ciutadans i molts treballadors i treballadores d'aquest país que els preocupa molt la indústria en la situació actual en què la tenim. Molts treballadors ens estan escoltant i estan en un procés d'un expedient d'un ERTO. Molts treballadors estan en un grau d'incertesa laboral del futur del seu sector industrial. Sabem que teniu ja un pla per a l'automòbil, però quines són, per al seu departament, les prioritats per al teixit industrial i per al teixit empresarial de cara a reactivar-se productivament? És a dir, crec que és evident que hem de tenir l'objectiu, més enllà de com vagi l'emergència sanitària, de reactivar plenament la nostra economia al més aviat possible. I al més aviat possible és garantint les condicions sanitàries dels treballadors i treballadores. Quines són per a vostè les prioritats que creu que necessita el departament? Som conscients de que heu impulsat programes de transformació 4.0 per a les Pimes. Som conscients que en aquesta pandèmia segurament moltes empreses han canviat la seva forma d'organitzar el treball, i que han introduït eines telemàtiques, i que inclús algunes deuen estar plantejant també transformar com comercialitzen part dels seus productes o dels seus serveis, i que això segurament està sobre la taula. I ens agradaria saber quins són per a vostès els eixos prioritaris. Li parlava de que necessitem un pacte nacional per a la indústria més ambiciós perquè crec que ja és impossible plantejar un pacte nacional per a la indústria que no posi sobre la taula elements ambiciosos de transformació. És a dir, la nostra indústria serà incapaç de ser la indústria que és ara, una indústria significativa en certs sectors internacionals, una indústria exportadora en certs sectors, si no aborda transformacions profundes. És a dir, digitalitzar i transformar una indústria és una transformació profunda per a qui la viu. Els elements de transició energètica i d'economia circular..., moltes vegades parlem d'ecosistemes productius, però també és important posar sobre la taula mecanismes que es solen dir de simbiosi industrial, que no només aporten en molts casos competitivitat, sinó interrelació en el teixit industrial del nostre país. Necessitem una llei de polígons, necessitem un programa de simbiosi industrial, necessitem elements que permetin a les empreses compartir recursos en una situació en què poder-ho fer aporta no només elements en clau de sostenibilitat, sinó, segurament, també elements en clau de competitivitat. I li deia i li apuntava –i no tindré, un altre cop, molt temps– que nosaltres plantegem la necessitat de fer un pacte nacional de més llarga durada, d'uns deu anys de durada. O sigui, no discutirem tampoc per la durada, però entenem que necessitem alguna cosa més que un pacte nacional d'una legislatura. Tenim objectius europeus i Objectius de desenvolupament sostenible que són ambiciosos. Molts d'ells necessitaran calendaritzar-los a més llarg termini de quatre anys. I necessitem també desvincular i construir compromisos amb la indústria que vagin més enllà de quant dura una legislatura en aquest Parlament. I creiem que això és important. Quines són per a vostè les prioritats que hauria de tenir un pacte nacional per a la indústria, el proper pacte nacional per a la indústria, més enllà d'aquest any o dos anys de reactivació econòmica? I comparteixo amb vostè una qüestió: necessitem ambició legislativa. Necessitem un salt pressupostari evident. Necessitem certes transformacions administratives. Hem de transformar l'Administració pública. I jo, si hagués d'incidir en algun element que vostè no ha posat sobre la taula en la seva intervenció i del qual m'agradaria demanar-li l'opinió, perquè sé que hi ha hagut certa discussió..., nosaltres creiem que cal també certa implicació territorial en el desenvolupament del Pacte nacional per a la indústria. Que no pot ser només un pacte entre agents socials i un pacte entre departaments del mateix Govern, sinó que ha de ser un pacte, també, entre administracions públiques. I necessitem la implicació de les diputacions i de les administracions locals. Som conscients que això a vegades fa més complex parir el pacte i arribar a acords, però creiem que del futur de la indústria s'ha de fer un pacte de país amb la implicació de totes les administracions de Catalunya. I, per tant, m'agradaria també conèixer la seva opinió al respecte. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Té novament la paraula la consellera.
Gràcies, vicepresident. Gràcies, diputat. Quan em pregunten què cal prioritzar, jo crec que el primer que hem de fer és prendre molta consciència de quin és el context en el qual ens hem de moure. Consciència de quina és la nostra realitat, la realitat industrial, què caracteritza el nostre teixit productiu. Si nosaltres diem que tenim més del 95 per cent de petita i mitjana empresa, que a més està molt internacionalitzada i molt diversificada, és diferent d'altres regions, fins i tot regions europees, on hi ha grans marques, grans multinacionals, de molt pocs sectors. Per tant, el primer que hem de fer és tenir consciència que cal, per ajudar tot aquest teixit de petita i mitjana empresa, com li deia abans, sensibilitzar-lo. Sensibilitzar-lo de la transformació que ve. Per tant, moltíssima, moltíssima informació. Hi ha molta desorientació. S'està confonent, no només al sector industrial, digitalització amb adoptar..., o tenir una pàgina web o digitalitzar segons quins processos. No, la transformació d'indústria 4.0 canvia absolutament el model de relació entre client, proveïdor i productor. Com ho hem de fer, tot això? Doncs a través d'aquestes eines com les que dèiem de Proacció a la indústria 4.0, que el que fa és això, tenir gent que vagi a les empreses, les sensibilitzi, les ajudi i, treballant proactivament com ho estem fent, el que cal són, sobretot, recursos. Primer, acompanyant, això, les empreses en la innovació i la transformació digital. Ajudant-les també a internacionalitzar l'ecosistema. Dèiem abans el sector automoció, un dels grans afectats, alguna de les sortides per a les empreses vinculades al sector automoció és la internacionalització a mercats menys madurs. També el foment de clústers. Clústers entesos com a aliances que superen ja els antics gremis. Actualment els clústers defineixen sectorialment, i en tenim vint-i-nou, de clústers, a Catalunya. Si nosaltres agafem sectorialment cadascun dels clústers veurem que l'integren molts agents, no només empresa. I, després, també ajudem, i encara que no ho sembli, amb tot el que és l'after care, les cures després del que són les inversions en empresa estrangera. També ajudant a un canal com el que hem fet ara fa molt poquet, que és el Catalonia Industry Suppliers, proveïdors catalans industrials, només industrials, per donar a conèixer també el nostre ecosistema. I alhora estem ajudant, en aquests moments tan difícils, doncs, tot el que és empreses que quan ens arriben a nosaltres..., a vegades ens arriben els mitjans o via un tuit: «Aquesta empresa tanca. Com és que no se l'ha ajudat? Nosaltres el que no podem fer és intervenir, u, si no en tenim coneixement, o dos, si l'empresa no s'adreça proactivament a tots nosaltres. Els ajudem intentant... Segons siguin les causes d'aquest tancament, no?, o per l'obsolescència del producte, o perquè hi ha deslocalització, per temes de relacions laborals, pel motiu que sigui. Però, cenyint-me a la pregunta que vostè em feia: cal un pacte nacional per a la indústria més ampli que contempli l'element territorial? De totes totes, que l'element territorial s'ha de contemplar. Així ho veiem, així ho hem fet d'entrada amb un element que hem pogut, entre cometes, «crear aquesta legislatura, que ha estat el Pacte nacional per a la societat del coneixement. Hi ha un eix específic, l'eix 7, pel vector territorial. Si no tenim cura, si no integrem tota la riquesa i generació de producció industrial dels territoris, ens estarem quedant molt coixos. En això estic totalment d'acord amb vostè. I ens cal un xic més d'ambició, sí. No sé si el pacte ha de ser a cinc, a sis anys, el que ha de ser és un pacte potent que no només estableixi la diagnosi, que no només estableixi també quins són els remeis, que estableixi els recursos. Aquí és on crec que tots plegats hem estat febles, perquè quan tens la diagnosi, tens l'eina, però tu no la dotes, és com un cotxe que no té benzina, o ara ja un cotxe que no té electricitat. Per molt ben dissenyat que estigui, li falta l'energia per circular, no? I aquest és el pacte. Per tant, jo crec que l'estratègia i el coneixement que tenim des del Departament d'Empresa, i també d'altres departaments del Govern, és el correcte. El completem amb tota la participació dels agents socioeconòmics, Consell Català de l'Empresa, però també de molts altres, l'ecosistema de coneixement, però aquí sí, ens calen recursos i ens cal una aposta ferma per part de tothom. Com deia, no és només preservar les empreses d'avui, és garantir que segueixin existint i siguin competitives el demà. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre els actius de Catalunya en l'economia productiva vinculada a les ciències de la vida]] [[300-00286/12]] Passam al punt 15 de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre els actius de Catalunya en l'economia productiva vinculada a les ciències de la vida, presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. I té la paraula, per presentar-la, la diputada Teresa Pallarès.
Moltes gràcies, vicepresident. Diputats, diputades. Consellera, estem vivint uns mesos complicadíssim, jo crec que ho hem dit tots en aquest hemicicle, una situació que ens ha portat a una emergència al límit, sense precedents. Una duríssima afectació sanitària, primer pel nombre de víctimes, però, evidentment, també per l'impacte que ha generat en el nostre dia a dia, tant de l'atenció sanitària com el normal desenvolupament de la nostra activitat, tant a nivell social com a nivell econòmic. I estem patint rebrots, aquests dies, estem patint rebrots, mesures restrictives que s'han hagut de prendre..., demostren que encara som lluny de recuperar una normalitat com la que coneixem, que ja segurament serà una altra. Estem parlant ja d'un escenari absolutament diferent. Ara més que mai cal demanar a tothom prudència, precaució i màxima responsabilitat per mitigar al màxim els contagis. És vital també que l'activitat que s'havia pogut començar a recuperar no torni a patir una estocada, que en molts casos –coneixem comerciants, empreses, moltes activitats culturals diverses– poden ser una estocada de mort. Per tant, encara ens queda molta feina per fer. Tots aquests canvis han vingut per quedar-se i, per tant, hem de començar a enfocar les estratègies d'una forma diferent i adaptats a la situació que estem vivint. Si més no, aquesta etapa ens ha deixat una consciència de que representa l'àmbit de la salut i les ciències de la vida. Perquè la salut d'una societat va molt més enllà del seu sistema sanitari, com estem veient, que, evidentment, és el pal de paller, però jo crec que anem ja a un concepte molt més ampli. Parlem ja de com arribar a aquesta societat saludable, aquesta societat que presta atenció a les cures, a la prevenció, a les innovacions que permeten generar nous fàrmacs i noves respostes a problemes sanitaris que coneixem o que no coneixem encara. I, de fet, jo crec que tots podríem arribar a coincidir en algunes reflexions, d'entrada, que ens ha deixat aquesta crisi o que ens està deixant. La primera, la importància de disposar d'aquest sistema de salut robust, ben equipat i amb accés a tot el coneixement necessari. I, en segon terme, la necessitat de basar tota la reactivació de l'activitat social i econòmica en àmbits com el coneixement, la digitalització. S'ha parlat avui dels criteris de sostenibilitat alineats amb les ODS, evidentment, i tot l'impacte mediambiental, que crec que n'hem de tindre una cura molt especial. De fet, en aquesta setmana han passat moltes coses, i m'hi refereixo. Tot i que hem pogut tornar a viure episodis kafkians de judicialització de la política amb companys nostres de la darrera Mesa al TSJ, o avui mateix la nostra portaveu al Congrés al Suprem, aquesta mateixa setmana que encara veiem aquests episodis de vulnerabilitat de tots els drets, també hem pogut veure com ens arriba un pacte de la Unió Europea molt esperat per tots per mobilitzar una quantitat molt important de diners, tant en subvencions com en préstecs, de 750.000 milions d'euros. I ahir mateix el president Torra ja ens anunciava la intenció d'aquests més de 31.000 milions d'euros en el Pla de reactivació econòmica elaborat per la Coreco, de la qual vostè també en forma part, i vam poder sentir també el vicepresident Aragonès, que insistia en la necessitat de consolidar l'1 per cent en l'objectiu de dèficit. Anem a demanar el que necessitem perquè es puguin mobilitzar per aquest mateix any aquests 2.760 milions d'euros. Aquest pla detalla 145 actuacions agrupades en vint projectes, però cinc grans eixos. Molt important la transició ecològica, gairebé la meitat, però molt important la societat del coneixement, que vostè ha tirat endavant amb el pacte nacional; molt important la digitalització, que també ha tingut el gran repte dintre del Pla nacional per a la indústria, i vostè ho ha dut a terme, i, per tant, encara hem d'invertir més esforços en això; una part transversal, i l'economia de la vida. Completament alineats, consellera. I d'això en vull parlar: 5.000 milions d'euros per parlar de l'economia de la vida. Necessitem acompanyar el nostre sistema sanitari d'un entorn dinàmic, pròsper en els sectors que conformen les denominades ciències de la vida. El farmacèutic, la biotecnologia, productes i dispositius sanitaris, salut digital. Tots aquests elements complementen i donen més força al sistema de salut, que, com ja he dit abans, és el pal de paller perquè això sigui possible i per afrontar possibles onades que pugui tenir el nostre país. A Catalunya ja comptem amb un important ecosistema de recerca amb investigadors i científics de primer nivell. Vostè s'hi ha referit en aquest hemicicle moltes vegades, hi ha donat suport moltes vegades. Disposem d'infraestructures de primer nivell. Parlàvem del supercomputador, parlem del sincrotró Alba, del Parc de Recerca Biomèdica, i també disposem d'un dinàmic entorn en àmbits com la biotecnologia i la farmàcia. I tot això al camp de les seves competències, consellera, a Empresa i Coneixement. Són aquests àmbits on la seva tasca, jo m'atreveixo a dir que ha estat important en tot aquest trajecte i ha de continuar sent vital en aquest futur i en aquest canvi estratègic que se'ns està plantejant. L'acompanyament per a la consolidació d'un ecosistema potent de ciències de la vida a Catalunya és especialment important amb aquesta situació que estem vivint, i segurament no estaríem on estem si aquesta feina prèvia que s'ha fet des del seu departament no s'hagués fet, n'estic plenament convençuda. És per això que ens agradaria que des de la seva visió, des de les seves competències, el seu acompanyament en aquest període, ens exposés quina és la situació d'aquestes ciències de la vida a Catalunya, d'aquest futur estratègic enfocat en aquesta línia. Conèixer quin és el seu pes en termes d'empreses, treballadors, centres de recerca, la seva importància com a actiu al país, molt més enllà d'aquests 5.000 milions d'euros que volem invertir, no?, sinó realment què és el que suposa això? La importància en la captació d'inversions estrangeres, que també, sí, que vostè n'ha parlat 1 milió de vegades, i, alhora, quin ha estat el seu paper, el d'aquestes ciències de la vida, el seu paper, com ho ha estructurat també durant aquests moments de la pandèmia en què ens consta que ens pot posar, segurament, projectes, exemples de projectes o iniciatives que han pogut desenvolupar-se gràcies a aquests contactes, amb aquest know-how en la lluita de la Covid-19. Consellera, vostè sempre ha fet bandera del potencial que té la col·laboració publicoprivada. Nosaltres ho compartim, i aquest és un dels entorns que millor ho escenifica i que millor ho justifica. És important també aquest esforç per part de l'àmbit privat cap a aquesta línia, i, per tant, aquest esforç en què també hi té una complicitat part de l'Administració. Per tant, hem de fugir de dogmatismes i entendre que el sector de les ciències de la vida és un dels sectors claus en aquesta emergència sanitària. Jo crec que això ens n'ha fet adonar d'una forma molt clara i, per tant, ha de constituir un dels eixos estratègics a futur. I no només això, sinó que si volem tenir una societat del coneixement, ha d'acompanyar tot aquest àmbit estratègic, ha d'aportar treball d'alt valor afegit. Això ho hem parlat, ha sortit en publicacions a l'entorn del Pacte nacional per a la indústria, i ens ha d'ajudar a reunir aquesta alineació de totes les hèlixs favorables a una societat del coneixement amb la xarxa sanitària, amb les nostres universitats i amb tot el sistema d'innovació i de recerca de Catalunya. Sense cap mena de dubte, un gran exemple dels acords i col·laboracions que se'ns demana i que ens ha deixat aquesta pandèmia. Per tot plegat, consellera, li demanem que ens pugui actualitzar la situació de les ciències de la vida a Catalunya: quines són les seves perspectives, com ho viu vostè, com ho pensa enfocar, i que ens confirmi si aquest és efectivament un dels sectors estratègics que el Govern té en ment per a la reactivació i el futur del país. Com li dic, més enllà dels diners que hi puguem posar. Miri, des de Junts per Catalunya reconeixem el seu perfil com a consellera, l'estratègia que ha fet servir, la seva feina com a clau per fer possible aquest mandat que ara és molt estratègic per a Catalunya, consellera. Per tant, serà un plaer escoltar els seus arguments. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre a la interpel·lació, té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, Maria Àngels Chacón.
Moltes gràcies, vicepresident. Gràcies, diputada. Diputats, diputades, els quatre que quedem aquí avui. I, evidentment, també, doncs, m'afegeixo, no?, a la consciència que hem de tenir tots, també, de que enmig d'aquest context patim encara múltiples formes de repressió. L'ecosistema de les ciències de la vida a Catalunya quin és? La conselleria d'Empresa es nodreix de..., o té dos vectors que han d'interseccionar cada vegada més, que són: empresa i coneixement. I aquest sector, el sector de les ciències de la vida, jo crec que és un exemple claríssim. Nosaltres tenim clar, i ho he dit moltíssimes vegades, doncs, que els territoris i les empreses competitives en el futur són els que generin coneixement. Per tant, apostem per aquesta generació de coneixement. Per això el Pacte nacional per a la societat del coneixement, perquè el coneixement que no es genera s'ha de comprar fora. I hem vist també com aquest coneixement no només genera riquesa, ens ajuda a ser més competitius, sinó que també ens ajuda a salvar vides. Per tant, un doble interès. El més frívol, no?; bé, frívol, no, també necessari, generació de riquesa i ocupació, però també, sobretot, el de salvar vides. I ho estem veient i ho estem patint en directe a través del que està passant en aquesta pandèmia. Per tant, com més relació hi hagi entre empresa, universitats, centres tecnològics i de recerca, la formació professional, també, millor. Quin és l'ecosistema de les ciències de vida a Catalunya? [[La consellera mostra a la cambra un full en què es reprodueix un quadre.]] Jo crec que aquest és un quadre que..., és molt petit, no el veuran, ara, eh?, d'un full densíssim –densíssim– de tots els agents que integren l'ecosistema de les ciències de la vida a Catalunya. Les empreses farmacèutiques o biotecnològiques, els dispositius sanitaris, la salut digital, les start-ups, totes les empreses i acceleradores d'empreses del sector de ciències de la vida, els fons de capital risc nacionals i internacionals, les universitats, els centres de recerca, els instituts de recerca hospitalaris, les conferències que ja tenim aquí, a Catalunya, igual que el Mobile, en l'àmbit del Mobile. En tenim moltíssims: clústers, associacions d'agències. Potser la gent no coneix tot aquest potencial, i jo li agraeixo que vostè avui en faci esment, perquè és una indústria, també és una indústria, o és un sector que passa molts cops desapercebut, no? Tothom coneix, doncs, els grans productors en el sector de l'automoció, però hi ha un gran desconeixement de quins agents hi ha en aquestes ciències de la vida. Doncs, primer, que integren, no? Perquè, en aquesta paraula, un s'hi pot perdre una mica. Doncs el que vostè ha comentat, aquests productes i dispositius sanitaris, també la biotecnologia, la farmàcia, l'e-health o la salut digital. I per posar-hi xifres, a on som? Doncs tenim més de 1.000 empreses –1.060 empreses–, 280 de les quals són biotecnològiques, 176 en medicina tecnològica, 128 en salut digital, 125 de farmacèutiques i 32 entitats d'inversió, només en aquest sector. Agrupa més de 53.700 treballadors –ens dona idea de la dimensió– i factura més de 17.800 milions d'euros anuals. Això és un percentatge del PIB altíssim. Per tant, és un ecosistema molt i molt complet, on, a més, calia afegir-hi més de vuitanta-nou institucions de recerca. Si hi afegim ara, també, doncs, noves finestres d'oportunitat que se'ns obren, en veiem també una de molt emergent, que és l'economia silver o la gent gran. Tota la recerca, tota l'activitat vinculada a l'envelliment de la població, amb més de ja cinc-centes empreses a Catalunya, només en economia silver. Per tant, doncs, tenim molts actius que ens permeten fer d'aquest àmbit un dels sectors estratègics del nostre país. I un dels punts també forts que tenim és la capacitat de reunir i generar, doncs, interacció entre diferents espais de coneixement. Les empreses, els deia abans, de farmàcia i biotecnologia, start-ups, universitats, hospitals universitaris, el clúster CataloniaBio & HealthTech, el clúster de salut mental, per exemple, és un altre dels clústers importants. Segur que quan la gent pensa en clústers no saben que hi ha un clúster específic en salut mental, molt i molt important, a través del qual, treballant amb altres clústers, doncs, s'estan trobant solucions per a problemes importants. També els business angels, els fons de capital risc. Tot això, tot aquest ecosistema, és el que intentem treballar des de la conselleria, i fruit de tot aquest treball, jo crec que ens ve també la gran oportunitat en aquesta captació d'inversió estrangera que... Hi posem també xifres: l'any, el període 2014-2018 –estem ultimant les xifres de l'any anterior, de l'any 2019– es van captar 383 milions d'euros, és el 42 per cent de la inversió captada en aquest àmbit a l'Estat espanyol, i es van generar més de mil cent llocs de treball. Passen molt desapercebuts, ho he dit abans, per ser molt i molt desconegut, no? Per tant, a l'Europa occidental, i posant també en el rànquing, el sector de les ciències de la vida català és el tercer en el nombre de projectes d'inversió estrangera, el desè en el volum de capital invertit i el vuitè en llocs de treball creats. Per tant, un sector de futur, un sector en el qual comencem a estar cada vegada més i més ben posicionats. I, en aquest sentit, des del Departament d'Empresa hem pogut comptar també amb el sector per realitzar iniciatives com, per exemple, les del programa Orfeu, vinculant indústria, centres de recerca, universitats per tal de possibilitar la realització de testos PCR. Des de Biocat, per exemple, més xifres: s'identificaven dinou iniciatives catalanes en l'àmbit del Covid –només en l'àmbit del Covid–, dinou iniciatives catalanes, divuit campanyes solidàries i més de cent vint assajos clínics en la cursa per la vacuna de la Covid. Per tant, hem de celebrar també el compromís de moltíssimes empreses d'aquest sector que s'han compromès, aliats amb agents, doncs, d'aquest ecosistema que abans esmentava, per mirar de trobar solucions en aquests moments tan complicats. La farmacèutica gironina Hipra ha ofert les seves instal·lacions als hospitals per realitzar tests, la biotecnològica Qiagen ha incorporat el seu dispositiu de detecció de virus de la Covid o els Laboratoris Rubió han participat en dos assajos de l'Hospital Clínic aportant-hi també un dels seus medicaments. I aquests en són alguns, no són els més coneguts, però volia també esmentar-los, perquè l'important és entendre que cal valorar el dinamisme, la innovació i la col·laboració d'aquest sector; la proactivitat, el compromís d'aquest sector, elements intangibles que també ens ajuden a posicionar-nos. I ho deia fa poc: tot això ve, a més, potenciat per l'acord que proposàvem aquesta setmana passada del Barcelona Supercomputing. El Govern aportarà 59 milions d'euros al llarg dels propers nou anys; per primera vegada, un període, doncs, llarg també de conveni, de durada d'aquest conveni; que això ens permet garantir una certa estabilitat també per a les persones que estan realitzant tasques de recerca, moltes vegades havent de treballar en precarietat, això ens permet dotar d'una major estabilitat, no? Per tant, doncs, molt contents i satisfets també d'aquest acord, que ajudarà tot aquest ecosistema. També tenim empreses catalanes referents que són les més conegudes com Grifols, Esteve, Almirall, Ferrer, Uriach, tantes i tantes petites i mitjanes empreses que s'afegeixen a aquests referents. Per tant, ho tenim claríssim: activitat empresarial i coneixement van i aniran més vinculats que mai. Tenim un ecosistema dinàmic, divers, amb una diversitat d'agents que ens posiciona també internacionalment i, a més, un teixit compromès. Perquè ens hi va l'economia, però, sobretot, també perquè ens hi va la vida, cal cuidar d'aquest sector industrial, perquè nosaltres entenem que estan començant i juguen un paper important en el que és el percentatge del nostre PIB, del PIB català, però sobretot –sobretot– estan cridades a jugar un paper importantíssim en la preservació de la qualitat i la vida de tots els ciutadans i ciutadanes. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. Entenc que no hi ha rèplica... [[Pausa.]] Per tant, si no hi ha més qüestions, suspenem la sessió fins divendres a les nou del matí.