Dobro jutro, gospođe i gospodo zastupnice i zastupnici. Sve vas srdačno pozdravljam. Nastavljamo s radom. U 10 sati bi glasovali pa molim predstavnike klubova da se pobrinu da imamo zato kvorum i ne samo kvorum nego i nešto više. A do tada ćemo preći na točku dnevnog reda - Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2009. godinu Podnositelj: Pučki pravobranitelj Pučki pravobranitelj je dostavio izvješće temeljem članka 8. Zakona o pučkom pravobraniteljstvu. Vlada je dostavila mišljenje. Materijale ste primili poštom. Raspravu su proveli Odbor za pravosuđe, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za razvoj i obnovu, Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Gospodin pučki pravobranitelj Jurica Malčić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici Hrvatskoga sabora. Ovo je 4. izvješće koje podnosim u ovom sazivu. Izvješće je kao i obično dosta obimno i pripremljeno po standardnoj i u Saboru već poznatoj metodologiji, prema tome ne treba ga previše obrazlagati, a eventualna pojašnjenja možemo dati u toku ili na kraju rasprave. Samo dvije uvodne napomene. Prvo, izmjene u djelokrugu pučkog pravobranitelja i načinu rada do kojih je došlo donošenjem Zakona o suzbijanju diskriminacije, a po kojem je pučki pravobranitelj postao središnje tijelo za provođenje tog zakona, nisu bitno utjecale na ovo izvješće budući da će o tome pučki pravobranitelj o provođenju zakona podnijeti posebno izvješće još prije ljetnog raspusta Hrvatskom saboru. Ipak treba reći da s obzirom da baš na to posebno Izvješće o Zakonu o suzbijanju diskriminacije pitanja u vezi s problemima pripadnika nacionalnih manjina u ovom izvješću obrađena su samo u odnosu na upravno postupanje u oblastima u kojima je zabilježen značajan broj njihovih pritužbi. I drugo, napomena koju je uvijek potrebno dati to je da iako se izvješće temelji i na drugim izvorima saznanja ipak su glavni i prvenstveni izvor pritužbe građana na nezakonit i nepravilan rad upravnih tijela. Stoga je potrebno također ponovo reći da se izvješće ne može smatrati cjelovitom slikom stanja ljudskih prava pa ni ukupnog funkcioniranja upravnih tijela i službi. Ono je po prirodi stvari kritično jer sukladno zakonu treba ukazati i upozoriti na pojave kršenja prava i na neke kritične točke u funkcioniranju sustava, a radi unapređenja i poboljšanja stanja. U ovogodišnjem izvješću smo u statističke podatke ukazali i na neke trendove na koje upućuje analiza ispitivanja pritužbi građana. Prvo, broj pritužbi je nešto malo veći za oko 100-tinjak nego u 2008. godini, no i dalje se prema očekivanju koje smo najavili već prošle godine smanjuje broj i udio pritužbi koje se odnose na postupke povezane s predmetima nastalim zbog posljedica rata i raspada bivše države. Kao što znate, pretežno se tu radi o predmetima obnove stambenog zbrinjavanja povrata privremeno zauzete imovine, zatim dijela mirovinskog, konvalidacija statusnih prava itd. Po našoj procjeni ove godine je oko 25% udio takvih pritužbi u odnosu koji je puno manji nego što je bio proteklih godina. Recimo, u 2007. je bilo više od 50% takvih pritužbi, a ranijih godina je to išlo i na ¾ odnosno 75%. Naravno, treba reći da je takvo smanjenje i očekivano i normalno, s obzirom na protek vremena od rata i integracije. Ali baš zbog tog proteka vremena i dalje ipak zabrinjava jedan broj neriješenih predmeta, osobito teških predmeta o kojima smo dali u izvješću određene podatke, a osobito tamo gdje to nije pitanje samo financijskih sredstava nego i propusta i slabosti u radu službi. Budući da se uglavnom radi o izbjeglicama i povratnicima među kojima je najviše pripadnika srpske nacionalnosti, problem je relevantan i sa stajališta pregovora o pristupanju Europskoj uniji, poglavlja 23 na što smo u zaključnim ocjenama i upozorili jer naravno da ne bi bilo dobro da ukupne napore i financijska sredstva i političku volju koju je Hrvatska iskazala u rješavanju tih pitanja, da zbog pojedinačnih slabosti bude dovedeno u pitanje. I kao drugi trend koji je po nama značajan to je da je smanjen broj odnosno udio onih pritužbi koje smo ocijenili osnovanima i u odnosu na pritužbu i u odnosu na pravosuđe. Po našoj ocjeni to je prije svega posljedica smanjenja broja pritužbi na dugotrajnost upravnih i sudskih postupaka. Napominjem da se u pravilu kad je prekoračenje ne samo zakonskih nego i razumnih rokova da se u pravilu takve pritužbe smatraju osnovanima. U izvješću smo naglasili da to jest u izvjesnoj mjeri rezultat poboljšane ažurnosti, ali kod uprave je to rezultat bolje komunikacije uprave sa građanima. Dugogodišnja da tako kažem upozorenja da treba komunikaciju sa građanima ostvariti boljom, dakle u smislu Zakona o općem upravnom postupku, konačno su kod većine središnjih tijela državne uprave su dale rezultate. I sada je manji broj onih koji se obraćaju nama zato što ne mogu dobiti nikakve obavijesti o svojim predmetima pred tijelima uprave. Napominjem da taj, prestankom važenja Zakona o upravnom postupku taj članak je prestao važiti. U novom zakonu ga nema. Međutim, ja se nadam da će upravna tijela nastaviti sa takvom boljom komunikacijom prema građanima. Kod sudova je to rezultat smanjeni broj pritužbi na dugotrajnost postupka je i mjera za poboljšanje ažurnosti i rješavanja starih predmeta koje provodi Vrhovni sud, ali i sve većeg korištenja građana, pa ja bih rekao i odvjetnika formalnog pravnog sredstva, tj. zahtjeva za pravo na suđenje u razumnom roku u kojem građani mogu ostvariti i naknadu, ali i utvrđenje roka za donošenje odluke. Unatoč tom poboljšanju prekomjerno, pa i nerazumno dugo trajanje postupaka i dalje je velik problem u tradicionalnim oblastima gdje na to ukazujemo već godinama. Ja ću ih ponoviti. To smo naveli u izvješću. To su imovinsko-pravno posebno denacionalizacija gdje jedan broj predmeta naravno traje još od '97. godine. Zatim, to je obnova osobito u drugostupanjskom postupku, djelomično u oblasti građenja, zatim mirovinskog osiguranja kad se radi o pravima po međudržavnim ugovorima. Dakle, oblasti u kojima je stanje godinama kritično. Ja bih tu pritom napomenuo da složenost postupka, nedostaci u propisima, kadrovski i materijalni deficiti mogu biti i jesu objektivni razlozi ali oni mogu opravdati određene službe. Međutim, država što je višekratno naglašeno u presudama Europskog suda za ljudska prava jest ipak odgovorna za tako prekomjerno trajanje postupaka. U izvješću smo također upozorili da nova regulativa, prvenstveno novi Zakon o općem upravnom postupku i Zakon o upravnim sporovima naravno neće sama po sebi riješiti ove probleme neučinkovitosti i neažurnosti. Bez bitnih promjena u pogledu kadrova, organizacije, pa i metoda rada problem ažurnosti može postati i veći s obzirom na nove zadaće koji ti zakoni nameću. Vama koji se više bavite time znate da sada građani po novim propisima će se moći obratiti za zaštitu po Zakonu o općem upravnom postupku i Zakonu o upravnim sporovima ne samo kad se radi o upravnim aktima, nego i kad se radi o postupanju javno-pravnih tijela, pa u izvjesnom smislu i o postupanju, odnosno zaštiti njihovih prava pred javnih službama, a to znači i komunalnim i ostalim. To će u velikoj mjeri povećati broj predmeta i potrebno je o tome voditi računa. U tom smislu smo u izvješću naglasili i neke od preporuka koje su danas još uvijek aktualne, ako ne i više nego prije, a to je potreba ažurnog postupanja u tzv. trijaži. To znači u prvoj fazi postupka kako bi se što prije utvrdila urednost zahtjeva zbog toga što smo ne samo ove godine nego i svih godina zapazili da imamo pojava da se zahtjevi zbog nepotpunosti odbacuju i nakon pet, šest pa i više godina, da ne govorim o mjesecima koji prođu. To je neophodan uvjet da bi se uopće mogao nekakav redoslijed pravilan ostvariti. Drugo, potrebno je bilo pojačati mjere i odgovornost kod šutnje administracije, a ono što svake godine naglašavamo to je rješenje u meritumu povodom žalbi kad god je to moguće. Dakle, da bi se spriječilo opetovanje, vraćanje na, opetovano vraćanje na ponovni postupak što je još uvijek od najvećih broja dugogodišnjih predmeta najveći problem. Tu jedna još napomena, a to je da Zakon je o općem upravnom postupku je sažetiji nego što je bio i dosadašnji zakon i on sadrži zaista najvažnije odredbe. To na neki način mnoge zemlje kompenziraju i kodeksima o radu državnih i upravnih službenika. Mi takav kodeks imamo. Međutim, meni se čini da bi dobra bila preporuka kada bi se on također revidirao u skladu sa novim zakonom koji je sažetiji nego što je bio prije i kodeksom se mnoge od ovih stvari mogu riješiti, a koje ne bi trebale biti u zakonskom tekstu. Što se tiče dugotrajnosti sudskih postupaka i unatoč spomenutoj ocjeni o izvjesnom poboljšanju ipak postoji prekomjerno pa i nerazumno dugo trajanje postupaka još uvijek je glavni problem u građanskim stvarima, dakle u parničnom postupku posebno na velikim sudovima gdje je izuzetan problem Zagreba ali i pred Upravnim sudom koji je tek pred reformom i gdje predmeti traju po tri godine ja bih rekao čak možda i u prosjeku što naravno nije u skladu sa upravnim rješavanjem u kojem upravna tijela moraju u rokovima od dva mjeseca riješiti stvari, a onda takve stvari traju i po tri godine na Upravnom sudu. U tom smislu podaci o broju osnovanih zahtjeva kao iznosi financijskih naknada koje u tom smislu terete državni proračun, ali još više činjenica da tužba zbog razumnog roka djeluje samo post festum, dakle kad su prava već povrijeđena uvjerljivo govori u prilog i ranijim prijedlozima i preporukama o potrebi bitnog jačanja sudske uprave posebno Vrhovnog suda i kadrovskih i materijalnih ulaganja u tu svrhu. U ovom dijelu ja bih još dodao da nije u ovom uvodu a ni u izvješću teško uočiti da se još uvijek bavimo, na žalost elementarnim pitanjima funkcioniranja uprave i sudstva i njihovog neposrednog odnosa prema građana, a još uvijek nedovoljno ili bar manje ostalim ključnim važnim pitanjima koja su također važna za reforme i poboljšanje ukupne učinkovitosti. Tu prije svega mislim na kvalitetu rada i odluka kako upravnih tako i sudbenih tijela u kojem smislu bi valjalo stalno unapređivati sustav praćenja analize i ocjenjivanja, odnosno valorizacije. Dakle, i za upravu i za sudstvo to važi. Naravno to se posebno odnosi na upravu u kojoj su vidljivi mnogi deficiti u izvršavanju i drugih upravnih funkcija. Dakle, praćenja stanja, predlaganja mjera i zakonskih rješenja, upravni inspekcijski nadzor, funkcije u kojima bi reforma morala dovesti do bitnih poboljšanja. Naravno iznijeli smo također i stajalište da je za uspješnu reformu osim normative da su neophodni i neki opći uvjeti kako u sustavu tako i u okruženju, ali naravno i svijesti i politička volja i sustavno djelovanje. Ključno za upravu je to nikad nije dovoljno isticati da stručnost, sposobnost i profesionalnost, a onda i nepristranost postaju bar pretežni, ako ne već isključivi kriteriji za prijem i napredovanje u službi. Povezanost s tim i u praksi je potrebno dosljedno provoditi depolitizaciju na svim razinama, naravno tu su i državna, ali i lokalna tijela, ali uključivo i najviših upravnih službenika. Prema tome, politička podobnost i osobna lojalnost ne smiju biti odlučni, imati prednost pred kriterijima stalnosti i profesionalnosti. Drugo, potrebno je službenički sustav dovršiti i kompletirati, ne samo donošenjem Zakona o plaćama, nego i drugih pratećih propisa i naravno kroz to uspostaviti i stimulativni sustav nagrađivanja i napredovanja. Pritom i ove godine ističemo da je važno jačanje središnjeg tijela, dakle Ministarstva uprave koje je također još uvijek dosta deficitarno. I naravno, ali za to nije ovog trenutka vrijeme, jer zapreke su velik broj lokalnih jedinica je potrebna decentralizacija o kojoj ne treba ponovo govoriti jer svi znate o čem se radi. Što se tiče pravosuđa u izvješću su zabilježeni obećavajući pomaci, na žalost nakon dosta izgubljenog vremena. Pozitivni pomaci očituju se pretežno u boljem zakonodavnom, ali i institucionalnom okviru da ne govori samo o uskočkim institucijama, mi pozdravljamo sva rješenja za koja smo se godinama i zalagali i davali preporuke ovom Saboru. Konačno u našim izmjenama zakona su ona našla svoje mjesto, to je jačanje sudske uprave, jačanje Vrhovnog suda i njegovog predsjednika, promjene u odnosu na VSV i objektivne kriterije za imenovanje i napredovanje sudaca. Vjerujemo i nadamo se da će se to odraziti i na pravovremen zbroj i kvalitetu pravomoćnih presuda u primjerenom roku, a što će biti ključno mjerilo za uspjeh reforme, naravno i ne samo za otvaranje koje, poglavlja koje je vjerojatno vrlo izgledno, nego i za zatvaranje poglavlja 23. Ovom prigodom također valja upozoriti na ograničenja i zapreke koji u izvjesnom smislu otežavaju potpunije provođenje reformi. Izvjesno ograničenje objektivno predstavlja i naslijeđena kadrovska struktura, iz vremena kad su u sustav ušli i pojedinci, ne samo po kriteriju stručnosti i sposobnosti, nego i političkoj lojalnosti i pripadnosti, i u tom smislu je sustav na neki način kontrole, praćenja i eliminacije potrebno stalno provoditi. Posebno naravno treba naglasiti da stalnost i sudačke funkcije je značajna tekovina, ona znači da nema reizbora, da ne odlučuju o tome politička tijela, ali to ne znači nedodirljivost do kraja 70-ih godina, prema tome sistem eliminacije i oni koji ne mogu zadovoljiti standarde kvalitete i minimalne standarde nepristranosti mora biti uveden. E uz ove ocjene koje se odnose na upravu i pravosuđe, a koje su sadržaj poglavlja 23. u izvješću smo obradili detaljnije i neke druge oblasti, u kojima su pritužbe građana bile brojne, ili ukazivala na neka pitanja opće važnosti. Neki od tih dijelova izvješća po našoj ocjeni zasluživali bi osim opće rasprave na plenumu, gdje je ona nužno ograničena, i posebne rasprave na nekim saborskim radnim tijelima. Tako su u izvješću detaljnije obrađeni, a ja neću govoriti o njima, nego samo u kratkoj naznaci, problemi u zatvorskom sustavu, zatim potreba jačanja unutarnje kontrole u Ministarstvu unutarnjih poslova, dakle jačanje i normiranje ovlasti i nezavisnosti unutarnje kontrole i standardizacija postupaka po pritužbama građana i u slučaju zloporaba ovlasti, problem statusnih prava Roma i stjecanje državljanstva, zatim problemi u primjeni službeničkog zakonodavstva, pa ove godine i nešto malo o pitanjima socijalne i pravne sigurnosti siromašnih i slabih, dakle socijalno isključenih. Dotakli smo i pitanje postupanje Hrvatske odvjetničke komore, i potrebe nadzora nad povjerenim joj javnim ovlastima. Gospođe i gospodo zastupnici, na kraju samo dvije rečenice o uvjetima rada institucije. Svi znamo da ove godine, odnosno za 2009. nije bilo povećanja proračuna. Naš rad bio je otežan time što smo dobili nove zadaće kao središnje tijelo za suzbijanje diskriminacije, međutim nismo dobili za to predviđena sredstva i to je moralo biti odrađeno sa postojećim kadrovima i u postojećim materijalnim uvjetima. Šta se tiče našeg prostora, ja bih rekao da smo mi konačno riješili bar privremeno rješenje, jer smo dobili prostor u Petrićevoj ulici, tako da smo sada na dva mjesta, ali ta dva prostora zadovoljavaju potrebe Pučkog pravobranitelja, i moram reći da nam je Vlada uskočila tu sredstvima iz tekuće rezerve. Šta se tiče zaključka o daljnjem razvoju institucije i potrebu donošenja novog zakona, neću ništa posebno tu spominjati. Vi ste jučer također čuli, slijedom Ustavnih promjena koje naravno mi u pogledu uloge Pučkog pravobranitelja pozdravljamo, pristupit će se već po sili Ustava, promjeni, odnosno donošenju novog Zakona o Pučkom pravobranitelju. Naš je prijedlog jedino da se pritom uključi jače Odbor za ljudska prava, u taj posao donošenja novog zakona i da se povede računa o dokumentima koji su pripremljeni u suradnji sa UNDP-om i nevladinim udrugama, a to je jedan projekt jačanja institucije Pučkog pravobranitelja i analiza racionalizacije sustava ljudskih prava. Evo, kao što sam rekao, hvala na pažnji. Ja, mi ćemo se očitovati ukoliko bude potrebno u tijeku ili nakon rasprave. Hvala lijepo.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Igor Dragovan, izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege. Za svaku Vladu koja drži do svojih građana, koja o njima brine bez obzira jesu li za nju glasali ili ne Izvješće pučkog pravobranitelja je vrlo važan dokument koji se ne zaobilazi olako i koji se ne smije zanemariti. Važno je upravo iz tog razloga jer govori o stanju ljudskih prava u državi, o zaštiti prava građanki i građana i njihovoj mogućnosti da se svi osjećaju jednaki pred zakonom. Govori i o nefunkcioniranju sustava i ukazuje na to što bi trebalo mijenjati. Svatko dobronamjeran i onaj kojem je stalo da Hrvatska bude uređena zemlja za njega je ovo izvješće dragocjeno. Izvješće pučkog pravobranitelja za 2009. godinu kao i njegova izvješća iz ranijih godina predstavljaju primjer kvalitetnog izvještavanja Sabora. Temelji se prvenstveno na pritužbama građana uz primijenjenu metodologiju izvještavanja, sveobuhvatnost, utemeljenost na činjenicama do kojih je pučki pravobranitelj došao tijekom postupanja po pritužbama građana ovo izvješće predstavlja značajan pokazatelj stanja ljudskih prava, ali i postupanja nadležnih državnih tijela. A to sve mora biti bolje i u interesu građana. Ako građani u razumnom roku ne mogu ostvariti svoja prava i pravne interese bez obzira na sve druge okolnosti, a činjenica je da ne mogu, onda je riječ o kršenju ljudskih prava. Za to je odgovorna država. Posredično nefunkcioniranje državne uprave nepotrebno opterećuje i ovako opterećeno pravosuđe jer se građani u zadnjoj instanci za rješavanje svojih problema obraćaju nekom od sudova. Mnogi od tih sporova završili su presudom o financijskom obeštećenju zbog sporosti sustava, to znači da neučinkovitost sustava ponovno plaćaju građani i to iz svog džepa. Krajnje je vrijeme da se krene u reformu državne uprave i učini ju se jeftinijom, efikasnijom i u službi građana što ovoj Vladi nije prioritet za što dobivamo potvrdu svakodnevnu. Umjesto jasne reforme državne uprave ide se na uzimanje stečenih prava onih koji su zaposleni u toj istoj državnoj upravi. Kontinuirano u svojim izvješćima pučki pravobranitelj vrlo sistematično i ozbiljno upozorava na nezadovoljavajuće funkcioniranje državne uprave tzv. šutnju administracije, odnosno beskonačnog poništavanja i ponavljanja postupaka pa i onda kad je rješavanje ne samo opravdano nego i zakonom predviđeno kao pravilo. Zato smatramo izuzetno važnim dobro proučiti i uistinu početi primjenjivati preporuke koje pučki pravobranitelj iznosi kako u prethodnim tako i u ovom izvješću, a tiču se osiguravanja uvjeta kako bi se upravne stvari i potrebe građana koji traže ostvarivanje svojih prava pred državnim tijelima rješavale u razumnom roku. Koliko god to bilo teško Vladi prihvatiti kritiku i krenuti u rješavanje problema, a ne gurati glavu u pijesak posljedice su drugačije. Vrlo važnim upozorenjem smatram dio izvješća u dijelu uprave i građani važnim za vjerodostojnost Vlade i njenu spremnost za obračun sa korupcijom. Citiram: "Politiziranost rukovodećeg sloja jedan je od uzroka klijentalizma i političke korupcije, a time i nerede, neažurnosti, arbitrarnosti i neodgovornosti prema građanima. Sve dok se dosljedno ne provede potrebna depolitizacija uprave i dok jedini kriterij za imenovanje na ključna rukovodeća mjesta ne budu sposobnost, stručnost, profesionalizam i etika teško je očekivati bitno kvalitetniju upravu i drugačiji odnos kao i odgovornost uprave prema građanima." Sa ove 2 rečenice pučki pravobranitelj ukazao je na ključni problem državne uprave, a to je politički podobna, pregolema, neefikasna i korupciji sklona državna uprava. Zadaća i obveza pučkog pravobranitelja je da svoje ocjene i prijedloge temelji na činjenicama bez pristranost jednako prema svakoj političkoj opciji jer njegova prvenstvena briga jesu hrvatske građanke i građani, njihova prava i njihova sigurnost, njihovo povjerenje u institucije i vjera da će ostvariti svoja prava. Ali koja je sigurnost građanima RH kada premijerka na aktualnom satu kaže da neće biti izmjena Zakona o radu i ukidanja stečenih prava radnika, a za 5 dana pošalje zakon u proceduru gdje govori totalno drugačije, odnosno ukida kolektivne ugovore. Gdje je onda sigurnost građana kada čelna i najodgovornija osoba izvršne vlasti funkcionira po načelu rekla pa porekla? Zemlja u kojoj su radnička prava i njihova zaštita na neprihvatljivo niskoj razini u kojoj radni sporovi traju dulje nego radni vijek jeste zemlja koja ne polaže dovoljno na zaštitu radničkih prava. Novi udar na radnička prava je udar na ljudska prava hrvatskih građana. Vratit ću se na pravosuđe koje sam spomenuo i ocijenio kao opterećeno gomilom tužbi zato jer netko u državnoj upravi ne radi svoj posao za koji je plaćen. I tako opterećeno pravosuđe je predmet velikog broja pritužbi građana jer neažurnost sudova i dugotrajnost sudskih postupaka veliki je problem građana. Takva sporost u rješavanju predmeta preko svake razumne mjere jeste teško kršenje prava građana i nanosi štetu društvu u cjelini. Dugotrajnost postupaka, zaobilaženje redoslijeda predmeta, neizvjesnost u pogledu kad bi presuda mogla biti riješena bez obzira na ishod dovodi u sumnju pravednost postupaka i otvara prostor za korupciju. Poštovane kolegice i kolege, ključni problem ove države je u tome što vladajuća politička elita podržava sustav u kojem socijalno ugroženi, siromašni se gotovo nikako ili vrlo teško uspijevaju izboriti za svoja Ustavom i zakonom zajamčena prava dok oni drugi, bogati i društveno moćni s lakoćom ostvaruju svoje interese ponekad, a prečesto na račun slabijih. I slažem se potpuno s ocjenom pučkog pravobranitelja da to nije u Hrvatskoj neminovnost i da je nedopustivo za državu vladavine prava podjela na siromašne i slabe i bogate i moćne pred državnim tijelima. Kao predsjednik saborskog Odbora za predstavke i pritužbe svakodnevno se susrećem sa takvim problemima hrvatskih građana koji očajno traže pomoć od nas da ih se zaštiti u ostvarenju svojih prava gdje ne vide izlaz iz situacije, gdje dugotrajnost postupaka dovodi u pitanje njihovu egzistenciju. Pitanje slabijih i onih koji su bogati i moćni i njihov odnos iz jednog zadnjeg primjera koji smo imali, a to je pitanje jedne zgrade POS-ove u Splitu, u kojem gotovo 3 godine se ne rješava ključni problem s jedne strane stanara koji su kupili stanove i s druge strane vrlo moćnog poduzetnika koji je na njihovoj zgradi uz navodno sve važeće dozvole nedopustivo kotlovnicu iznad glave, spavaćih soba u kojima spavaju djeca. To je ono o čemu govori pučki pravobranitelj, to je ono o čemu mi moramo međusobno razgovarati, to je ono što mi ne smijemo dopustiti. Pučki pravobranitelj u svom izvješću upozorava na sve veći broj pritužbi građana na ponašanje policije i to radi kontinuirano kroz svoja prethodna izvješća zadnjih 5 godina. Isto tako pučki pravobranitelj jednostavno ne dobija kvalitetne odgovore iz Ministarstva unutarnjih poslova po pitanju rješavanja predstavki građana oko prekoračenja ovlasti policije, oko kršenja prava u postupanju policije, da su stvari došle dotle da se obratio Odboru za nacionalnu politiku i unutarnju sigurnost sa željom da se novim izmjenama i dopunama Zakona o policiji uredi sustav kontrole prekoračenja ovlasti u policiji, odnosno u Ministarstvu unutarnjih poslova. Jer primjeri i odgovori koje godinama dobija od unutarnje kontrole Ministarstva unutarnjih poslova su da nisu tragični bili bi smiješni. Svi se vi vrlo dobro sjećate nedavnog primjera brutalnosti policije u kojem je jedan dvadesetogodišnji mladić pretučen na benzinskoj crpki u kojem su ga tri policajca izvan dužnosti brutalno pretukla, a obrazloženje policije je bilo da se spotaknuo i udario na sanduk. Takvih primjera je previše. Ono na što upozorava pučki pravobranitelj je da je potrebno vraćajući povjerenje građana u instituciju policije i Ministarstva unutarnjih poslova, definitivno osamostaliti, unaprijediti i pravilima ustrojiti način rješavanja pritužbi unutar sustava Ministarstva unutarnjih poslova gdje Odjel za unutarnju kontrolu osim što mora biti samostalan, mora otvoriti mogućnost da nadzor nad postupanjem policijskih službenika mogu vršiti i građani. Poštovane kolegice i kolege, ovo izvješće je vrlo važno, jer nam svim otvara oči i ukazuje na vrlo ozbiljne povrede prava naših sugrađana, na njih upozorava i po ne znam koji puta predlaže mjere koje bi brzo i efikasno ispravile mnoge nepravde koje nisu male, s kojima se susrećemo svakodnevno i to što se mi susrećemo drugi naši sugrađani osjećaju na svojim leđima. SDP će podržati ovo izvješće i inzistirati da ono ne ostane samo slovo na papiru, jer Vlada ništa ne čini da prihvati sugestije i prijedloge i da nešto aktivno učini kako bi se zaštitila ljudska prava koja se krše ne funkcioniranjem sustava.
Hvala. Imamo dva ispravka. Prvi ispravak gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče. Kolega Dragovan je netočno rekao i naveo da Vlada ukida kolektivne ugovore. Ta se teza dosta čuje u zadnje vrijeme u javnosti, a posebno od strane SDP-a jer se upravo pokušava obmanuti javnost i radnici da Vlada ukida kolektivne ugovore i sva prava koja su unijeta u te kolektivne ugovore. To nigdje ne piše u zakonu koji Vlada ima pravo mijenjati jer je u njenoj domeni, a ne ulazi u sadržaj kolektivnog ugovora niti dira sadržaj kolektivnog ugovora, kao što ste dirali vi kada ste bili na vlasti jer niste poštivali ono što je bilo ugovoreno kolektivnim ugovorom. To je velika razlika. Vlada jednostavno potiče na kolektivne pregovore one ugovore koji su godinama zamrznuti i koji primjenjuju i na koje se odnosi produžena primjena. To bi trebali znati, a ne obmanjivati javnost.
Hvala. Ispravak sljedeći, u međuvremenu su mi otkrili da ima još dva su se prijavila. Gospodin Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolega Dragovan je netočno naveo da ova Vlada podržava sustav gdje socijalno ugroženi ne mogu ostvariti svoja prava. To je apsolutno netočno, jer je vrlo dobro poznato da u poziciji zdravstva i socijalne skrbi nisu umanjena sredstva nego su ostala ista i postoje značajne mogućnosti. Ali je bitno ono drugo što ste rekli da istovremeno pozivaju vas da ih zaštitite. A kako ste ih štitili vrlo dobro se sjećaju naši građani, pa krenimo redom od Hrvatskih ratnih vojnih invalida gdje se 4 tisuće 280 umanjili razna prava itd. i gdje je morao biti izglađen povrat duga u iznosu od 21 milijun kuna. Sjećaju se naravno i rodilje kojima ste isto tako rodiljene naknade ukinuli. Nadalje, sjećaju se isto tako i prosvjetni djelatnici kojima je isto ova Vlada morala vratiti određene momente koji su trebali, a naravno da spomenemo i povrat duga umirovljenicima koji smo mi vratili. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa netočno je da Vlada ništa ne čini da bi zaštitili ljudska prava. Naime, Vlada čini sve što je u njezinoj nadležnosti da bi se poštivalo sve što je vezano uz ljudska prava. Naravno, prije svega osnažila je sve institucije koje se bave ljudskim pravima i koje prate stanje ljudskih prava i apsolutno ini vladin sektor je osnažen i naravno da sve ove institucije čija izvješća mi dobivamo u Hrvatskom saboru su poduprta od strane hrvatske Vlade. Stoga apsolutno ne stoji i netočna je izjava da Vlada ništa ne čini na tom području. Hrvatska se može ponositi u odnosu na neke druge države i članice Europske unije čak.
Hvala. I ispravak gospođa Suzana Bilić-Vardić. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Također ispravljam ovaj netočni navod da Vlada ništa ne čini na poboljšanju stanja. Kolega Dragovan to nije točno, jer čak je i pučki pravobranitelj konstatirao poboljšanja stanja u određenim područjima. Da niste čitali iz izvješća samo ono što vama odgovara drugačije bi ovo vaše obraćanje ovdje u Hrvatskome saboru bilo. A da Vlada čini pokazala je i u mišljenju u kojemu je na 26 stranica pojasnila ono što u ovome izvješću dok nije bilo do kraja jasno negdje netočno, negdje nepotpuno.
Hvala. Dame i gospodo, kao što znate najavljeno je glasovanje o Ustavu. Međutim, odbor još uvijek zasjeda pa vas molim da se ne razilazite, jer sutra onda nećemo imati glasovanje. Da se održimo barem u ovom broju kao sada. Ja ću sada zamoliti potpredsjednika Jarnjaka da nastavi sjednicu. Žao mi je što neću s vama ovdje biti ali ranije je planiran posjet potpredsjednika Indije i onda moram kasnije je i još jedan drugi. Evo ja molim potpredsjednika Jarnjaka da manje priča sa potpredsjednikom Friščićem i da ovdje dođe preuzeti predsjedavanje. Sada je na redu u ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite [[Upadica: Nema ga.]] Damir Kajin, sumnjam da ga nema.
Nisam na Sutjeski, ali dobro. Poštovani gospodine pučki pravobranitelju, uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodo zastupnici. Eto pregledom ovog izvješća dat nam je de facto, to sam si isprintao, na ovoj stranici 12. pa se ovdje govori o usporednom prikazu pritužbi po temama, pravnim područjima od 2006. do 2009. godine. Pa se ovako kaže, da je pravosuđe prošle godine zaprimilo je 334 predstavke, pa mirovinsko osiguranje 123, pa pravo na obnovu 84, osobe lišene slobode 213, graditeljstvo, stambeno zbrinjavanje, statusna prava, imovinsko-pravni odnosi, pristup informacijama, denacionalizacija, izbjeglice, prognanici, povratnici itd. Međutim, zašto sam uzeo upravo taj usporedni prikaz pritužbi po temama od 2006. do 2009., zato jer se ovdje vidi da u području osoba lišenih sloboda tu ima najviše pritužbi. Pa tako 2007. 131, 2008. 177 pritužbi, 2009. 213. Jednom rječju, to uz radne i službeničke odnose ima najveći taj porast što će reći da je stanje u zatvorima teško, ali kakvo je vrijeme a to je izuzetno bitno i za nas same jer nitko ne zna tko se tamo sutra može i od nas naći pa bi možda trebalo doista hitno uložiti malo veća sredstva u taj, nazovimo ga tako, zatvorski sustav. Jer nikad se ne zna, tamo ima bivših potpredsjednika Vlade, bivših menadžera, bivših direktora koji su raspolagali milijardama kuna. Tamo ima državnih tajnika, još uvijek nema tajkuna koji su sve od države dobili, interesantno. Tamo imamo nogometaša, jednu malu reprezentaciju, liječnika, profesora, zastupnika, generala ako ne zbrišu u Bosnu. Pa vidimo da su prilike teške i da budem ciničan, možda bi tu doista trebalo nešto učiniti. No pustimo sad šalu na stranu. Čak je interesantno jer najviše stranica ovoga izvješća posvećeno upravo prilikama u zatvoru. Znači, 17 stranica od nekih 168, od strane 31 do strane 48. Međutim, ja želim ovom prilikom ipak staviti naglasak na ovo drugo područje, to su izbjeglice, prognanici odnosno povratnici, kao i na privremenu zauzetu imovinu. Nedavno je gospodin Josipović boravio u Bosni i Hercegovini i naglasak je upravo u Republici Srpskoj stavio na povratku. Nesporno je da je Hrvatska bila žrtva agresije, to valja stalno isticati, ali treba spomenuti i rušenja koja su se dešavala npr. nakon Oluje. To jasno nije pozitivno. Ono što je pozitivno, danas se te zgrade obnavljaju, ali ono što je nonsens srušene zgrade od hrvatskih vlasti '91. do '92. van ratom stradalog prostora zbog izmjena Zakona o obveznim odnosima, onog famoznog članka 180. iz godine 1996. te zgrade se ne obnavljaju. I to je gospodo nedopustivo, to je diskriminacija, to je nastavak ja bih rekao jednog političkog obračuna drugačijim sredstvima. Pa samo u okolici Bjelovara srušeno je negdje oko 800 takvih zgrada, ne samo Srbima nego i Hrvatima i ja zato predlažem da se pogledamo u lice, prije svega mi ovdje ili u izvršnoj vlasti i da se taj famozni članak iz '96., članak 180. Zakona o obveznim odnosima kao takav promijeni jer želimo figurirati prema vani kao pravna, kao demokratska država. Stambeno pitanje. Koliko je gospodo građana izbačeno na ulicu iz tzv. vojnih stanova o kojima vaše izvješće govori recimo tamo ranih '90.-tih godina. Netko spominje čak 50 pa i 60 tisuća. Mirovine određenih kategorija ljudi, ljudi koji se nisu kompromitirali, ali kojima je bila nesreća samo toga što su bili u bivšoj vojsci pa im se dogodilo šta im se dogodilo, da su naprosto ostali bez prihoda. Ili povrat gospodo privremeno zaposjednute imovine gdje se ljudi ne mogu vratiti u svoje kuće pa tako citiram ovo izvješće sa stranica pučkog pravobranitelja za 2009. pa se kaže da je poseban problem postupanje upravo u slučajevima u kojima bivši privremeni korisnik potražuje od vlasnika novčanu naknadu za ulaganje u nekretninu te problem devastacije objekta prilikom iseljenja ovih osoba. Hrvatska je vlada riješila problem naknade za neovlašteno ulaganje u zauzetu imovinu preuzevši na sebe obvezu isplate naknade umjesto vlasnika za sve slučajeve gdje je u tijeku sudski postupak kroz izvansudsku nagodbu itd. Kakva je praksa to znamo. U pravilu se jasno tim ljudima to ne isplaćuje. Samo da kažem da je krajem 2009. evidentirano, strana 13, 7200 neriješenih žalbi. Upravni je sud tijekom 2009. godine riješio gotovo 200 tužbi protiv drugostepenih rješenja ministarstva na način da su potvrđena sva osporena rješenja osim u dva slučaja itd., itd., da ja sada ne citiram te primjene. Jasno je da svi oni koji su imali korisne i nužne troškove ti imaju pravo na naknadu, to ne može biti sporno. Onaj tko je ulagao znači u tuđu imovinu ima pravo na naknadu, ali isto tako to ne može biti razlog da se zgrade ne vraćaju kao i stanovi i slično. Danas je jedan tekst izašao u "Novom listu": "Jovan Berić se nadao pravdi, dobio je uplatnicu na 54 tisuće kuna" Naime, o čemu se zapravo radi. Radi se o onom zločinu koji se dogodio 2 mjeseca nakon "Oluje" ako se na varam u Varivodama umjesto da država zaštiti te ljude što je bila obveza eto vidimo kako se u Hrvatskoj pravda dijeli na način da se oni koji su tužili državu glede tog slučaja jednostavno dostavlja uplatnice zbog sudskih troškova u iznosu od 54000 kuna. Citiram: "Kaže nema odgovornosti". Dakle, iako se zločin dogodio gotovo dva puna mjeseca nakon "Oluje" kada su hrvatske strane kontrolirale taj prostor i bile dužne štititi živote i imovinu civila nema odgovornosti, mada se zna da su zločin počinili pripadnici HV-a čiji bi krvavi pir policija zataškala samo da im plan nisu pokvarili aktivisti Hrvatskog helsinškog odbora itd. itd. Zašto to spominjem? Jer mi imamo jedan dobar primjer kako se riješio slučaj Zec kada su dobili kroz van sudsku nagodbu njihovi nasljednici, obitelj negdje iznos od milijun i pol kuna i mislim da ukoliko želimo stvarno reći za sebe da poštujemo načela pravne države i ovo je jedan primjer kako bi trebalo, da bi trebalo na sličan način i u tom primjeru postupiti. I gospodo, oni koji stalno dobacuju, onaj koji kaže istinu taj ne mrzi, taj ne dijeli Hrvatsku. Dapače, onaj koji govori istinu mislim da u ovom trenutku najviše može pomoći Hrvatskoj. Mi volimo za sebe kazati da smo lider u regiji. O.k. Valjda je to točno, ali lider mora ponekad biti spreman barem priznati da neka zakonska rješenja svjesno diskriminiraju određene kategorije građana u ovoj zemlji, potvrđuju nepravdu, a protiv toga se ovaj Dom zasigurno mora boriti. Ja ću još jedanput ponoviti da je Hrvatska bila žrtva agresije. To se ne zaboravlja. To se ne smije prešutiti. Ali to nije razlog da se bilo kome drugome čini nepravda samo zbog toga što recimo nije moje nacionalnosti ili nije mog političkog mišljenja. Slična je stvar šta ja znam recimo sa slovenskom Vladom koja misli da je 100 godina ispred nas, a koja recimo našim štedišama ne želi u Ljubljanskoj banci vratiti novac. Ono što smo mi na primjer učinili sa izmjenom '96. godine onog članka 180. Zakona o obveznim odnosima čime smo onemogućili obnovu zgrada van rata ratom stradalih područja. To su na primjer oni učinili sa onim zakonom o novoj Ljubljanskoj banci i na taj način svjesno pokrali negdje oko 130 ili 140000 hrvatskih štediša za nekih danas 300 možda 400000, 400 milijuna eura. Mislim da je to naprosto potrebno te norme promijeniti i tu praksu isto tako izmijeniti. Ono što je interesantno na strani 63. - Branitelji - pravo na stambeno zbrinjavanje. Ovdje se opisuje slučaj gdje su pojedinci znatna sredstva uložili u građevinske objekte, gdje im država onemogućuje da otkupe te stanove. To će se uskoro želim vjerovati izmijeniti jer takva inicijativa zasigurno postoji. Apsolutno tim ljudima treba omogućiti kupnju stana. 400000 stanova je u ovoj državi na neki sličan način korisnicima stambenog tog prostora ili nosiocima stambenog, kako se kaže tog ugovora već prodano i ne vidim razloga zašto recimo našim braniteljima ne bi također to bilo, ne bi se izašlo u susret. Međutim, isto tako smatram da i svi oni obrtnici, zanatlije, trgovci itd. koji rade u državnom prostoru ili prostoru lokalne samouprave također moraju doći u poziciju da otkupe taj svoj poslovni prostor jasno po nekoj realnoj cijeni. U ovoj državi svi su se na neki način pod navodnicima svi namirili. Tajkuni su dobili tvornice, hotele, stranci su dobili naše banke, telekomunikacije. Radnici su eto došli u priliku da otkupe te stanove. Samo mali obrtnici nikako da riješe upravo to pitanje poslovnog prostora. Što se tiče te nacionalizacije ona ide sporo. Neka pitanja nikako da se riješe. Ono što je za Istru izuzetno interesantno, zanimljivo to je jedna kategorija osoba koje mi nazivamo osobama koji su dobili otpust iz jugoslavenskog državljanstva, a kojima je imovina nacionalizirana. Njih ima negdje oko 5236, negdje oko 3000 njih je imala neku imovinu. Do dana današnjeg nisu razriješili to pitanje. To nisu optanti. Jasno da optanti nemaju pravo na povrat nikakvih nekretnina, nikakve naknade zato jer su se države svojedobno dogovorile da se ratna šteta to je druga stvar koliko je to humano koju je Italija počinila na prostorima ex Jugoslavije kompenzira tzv. ostavljenom imovinom na prostoru ondašnje države. Međutim, u nizu problema kao i onih prije o kojima sam govorio tako i kada je riječ o denacionalizaciji mi to jednostavno ne želimo riješiti i prepuštamo sve to kome da se tako izrazim smrti da ona naprosto reagira tamo gdje pravna država pod navodnicima ne želi ili ne stigne. Strana 158., deveta pardon u ovome Izvješću o radu za 2009. pučkog pravobranitelja govori o socijalnim pravima, pa ću citirati jedno poglavlje da već smo u izvješću konstatira gospodin Malčić, za 2004. upozorili da uz sve podjele nastale kao posljedice rata i s tim povezanih političkih zbivanja, etničke, ideološke, svjetonazorsko-političke nastaje ili je već stvorena nova velika podjela hrvatskog društva koja će uskoro nadjačati sve druge podjele, a to je podjela na siromašne i slabe i bogate i moćne. Možda je to najljepša rečenica ali do boli istinita ovog Izvješća za 2009. godinu. Dobro je da sindikati, da njihovi lideri, dobro njihovi lideri su neka druga priča koji su često i u boljoj poziciji materijalnoj od ministra ili predsjednice Vlade prikupljaju peticiju. Treba ih u tome svakako podržati, ali isto tako treba kazati da je to na neki način i borba za poziciju te javne uprave. A kad smo već kod javne uprave samo da spomenem da u tom sektoru u Republici Hrvatskoj radi 387000 ljudi što je 8,7% stanovnika Republike Hrvatske. Znate koliko ih radi u javnoj upravi u Austriji 4,4% ili 370 tisuća, a Austrija koliko nam je poznato ima brat bratu dvostruko više stanovnika nego Republika Hrvatska i zasigurno je barem 5 ili 10 puta boljoj materijalnoj poziciji od Republike Hrvatske. Samo da kažem da zaposlenih u državnim službama u Hrvatskoj plaću u lokalnoj samoupravi prima njih 67 tisuća, u javnim poduzećima to su HEP, Hrvatske vode, šume itd. 71 tisuća, a u državnoj upravi i javnim službama 249 tisuća ljudi. Ukupno 387 tisuća ljudi, to je ogroman problem, ali zasigurno sindikate treba podržati da Hrvatske na ostane bez sindikalnog pokreta, a ono što ja njima zamjeram je da uglavnom djeluju u tom javnom sektoru, a ne tom gospodarskom ili realnom sektoru. Na strani 161. ovoga izvješća, on se čak bavi i našom stražom, evo to je tako reći završne stranice, znači ipak čitamo to, i onda se ovdje kaže da preseljenjem dijela ureda u novi prostor oslobodit će se prostor u zgradi Hrvatskog sabora, u kojem su također privremeno smješteni zaposlenici ureda itd., itd. da ne čitam sve. Dečki su 100% u pravu, mi se s njima solidariziramo, ali bi im ja poručio dečki čuvajte posao, jer taj posao u javnom sektoru je danas privilegij. 94 tisuće ljudi je bez posla ostalo u Republici Hrvatskoj u 2009. godini, taj trend se nastavlja i u 2010., prema tome čuvajmo posao kojega imamo i tim ljudima. Sve u svemu, klub IDS-a pozdravlja ovo izvješće, normalno da ćemo glasati za, prihvaćamo ga, ono je hrabro, u nekim konstatacijama izuzetno smjelo i želim vjerovati da će ubuduće, ali znam da će me vrijeme demantirati, želio bih da Pučki pravobranitelj ima manje posla, ali na žalost takve su gospodarske i socijalne prilike, on i njegovi suradnici biti će sve češće i češće pozivani i normalno u pojedinim slučajevima angažirani. Još jednom za kraj IDS prihvaća ovo izvješće.
Zahvaljujem. Nastavljamo dalje sa. Imamo tri ispravka netočnih navoda, ispričavam se. Prvo je uvažena zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolega Kajin je u svojoj raspravi rekao, citiram: "Rušenje zgrada od hrvatske vlasti 1991. do '92. ili '93.", ako sam ga dobro razumjela. Kolega Kajin to je netočno. Vi imate pravo na svoje mišljenje i to vam pravo nitko ne osporava, imate pravo i na interpretaciju određenih događaja, ali kao državnom dužnosniku i saborskom zastupniku ne priliči vam u stilu tužitelja etiketirati hrvatsku državu. Naime točno je da je u to vrijeme Hrvatska imala obrambeni rat, da su stradavale, da je stradavali ljudi i kuće, ali ovo što ste vi rekli optužit da je hrvatska vlast rušila kuće, to je vama na sliku. Još nešto, rekli ste da govore istinu oni koji vole Hrvatsku. Kolega Kajin, vaša istina je malo selektivna i deficitarna.
Drugi ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospdine potpredsjedniče. Ispravila bih netočan navod kolege Kajina koji je rekao da se u Hrvatskoj ne vraćaju stanovi kao ni zgrade. Podsjetila bih da su u Ministarstvu regionalnog razvoja riješene 33 tisuće molbi, pozitivno i izdana su rješenja o stambenom zbrinjavanju, a ako ne vjeruje neka se prošeta po Pakracu i okolici i neka vidi da je tamo napravljeno i obnovljeno 3 tisuće kuća i predano ljudima gdje ljudi ni ne žive mogu vam reći, a neki nisu ni otvorili vrata obnovljene kuće da je proluftaju ili da je prozrače, a od toga 350 kuća je već prodano. Molim vas, prošećite se po Pakracu.
Hvala. I ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Petar Mlinarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gosopdin Kajin je rekao da se stanovi ne vraćaju. Ja govorim primjer iz Vukovara gdje je obnovljeno 4 tisuće i 200 stanova i najveći broj bivših nositelja stanskih prava a većinom su srpske nacionalnosti. Svi su dobili stanove i u Republici Srpskoj uspoređujem vratili su se 2% oko Banja Luke, a nitko ne kaže nikad gospodin Kajin nije rekao zašto se ti ljudi nisu vratili, a neki dan gospodin Dodik cinično poziva da se Hrvati vrate a naš predsjednik Josipović da kaže trebali bi se vratiti. A šta smo čekali 20 godina da se Hrvati vraćaju, a u Hrvatsku se vratilo, svi su se vratili i još i danas hrvatska Vlada poziva i oni koji nisu živjeli u Hrvatskoj se vraćaju danas i dobivaju stanove. Hvala lijepo.
Nastavljamo dalje sa raspravom po klubovima. U ime kluba SDSS-a, uvaženi zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine narodni pravobranitelju. Sve do onaj tko ima, ovaj Sabor imao obvezu se baviti a to su građani Republike Hrvatske ili narod ove države budemo nazivali pučanima, oni će vjerojatno i prolaziti ovako kako prolaze u ovom izvještaju. Ali na stranu ta naslijeđena praksa imenovanja za koju nisam siguran da je najsretnija, ja bih htio kazati da ovaj Sabor u Uredu Pučkog pravobranitelja, Pučkom pravobranitelju i njegovim pomoćnicima i svima koji rade u tom uredu ima snažan, važan, značajan instrument u zaštiti temeljnih ustavnih prava koje ovaj Sabor među prvima treba štititi i među prvima treba govoriti o njima i nastojati da instrumenti vlasti i instrumenti pravosuđa budu u funkciji temeljnih ljudskih prava, dakle pravičnosti i vladavine prava. I ovaj izvještaj Pučkog pravobranitelja za 2009. godinu prema mišljenju Kluba zastupnika SDSS-a, ali isto tako i prema mišljenu članova Odbora za ljudska prava, dakle i ostalih, je iznimno kvalitetno pripremljen, iznimno pouzdano raspolaže sa podacima i ocjenama koje se na temelju tih podataka ovdje iznesene i predstavlja primjer institucionalne profesionalnosti među hrvatskim institucijama, kakve profesionalnosti nažalost u nekim segmentima vlasti posebno u nekim segmentima pravosudnih institucija nema. I iz toga razloga mi se čini da ovaj Sabor može biti ponosan na rad svojeg pravobraniteljstva, a to što ćemo mi zastupnici ovdje istaći neke od stvari koje pučki pravobranitelj ističe u svome izvještaju naravno naša je zastupnička obaveza i naša ustavna prisega nas obavezuje na to jer koliko god se netko ovdje pozivao na razne druge kriterije, ali za nas ovdje nema kriterija iznad te prisege niti onoga što piše u knjizi na koju smo se prisegli. Prvo što bih htio kazati jeste pitanje obnove. Država je doista u obnovu uložila jako mnogo. Za različite generacije izbjeglica, za različite generacije prognanika, za različite generacije povratnika. I u tom smislu Hrvatska doista predstavlja zemlju koja sa svojim iskustvom politike obnove može biti dobar primjer. Međutim, za posljednju kategoriju onih koji su uključeni u program obnove, a to su povratnici srpske nacionalnosti, taj proces dugo traje. 7 200 ili 7 500 još uvijek neriješenih slučajeva u drugostupanjskom postupku traje jako dugo. I unatoč poboljšanjima unutar Ministarstva regionalnoga razvoja, boljega kadrovskoga ekipiranja i boljih kriterija koji bi doveli do smanjivanja ovako velikoga broja i do većega broja pozitivnih rješenja u drugostupanjskom postupku to još uvijek, nažalost, predugo traje. Nisu, prema našim saznanjima, čak ni posrijedi novci nego je posrijedi efikasnost administracije i jasni kriteriji u tom pogledu. I mislim da je ministarstvo i ministar dužan zajedno sa svojim državnim tajnicima iznaći još efikasniji i još brži način za završetak ovog procesa jer tada će onda naša ocjena za koju kažemo da u cijelosti gledano može biti pozitivna biti i konačno pozitivna. Drugu stvar koju bih htio spomenuti ovdje su različite brojke bile iskazivane povodom govora mojeg prethodnika kolege Kajina. Kada je u pitanju stambeno zbrinjavanje za bivše nosioce stanarskih prava podnesenih zahtjeva je bilo ukupno izvan područja PPDS-a i unutar područja PPDS-a oko 14 tisuća. Neki od tih zahtjeva nisu prihvaćeni, tj. nisu pozitivno valorizirani i ni u kategoriji unutar PPDS-a ni izvan područja PPDS-a. Ono što je predstavljalo problem u tom procesu jeste dugotrajno čekanje da se taj proces otvori i da ljudi konačno mogu početi dobivati te stanove. I taj proces je otvoren, taj proces je u ovom trenutku oslabljen zbog toga što država nije osigurala adekvatna sredstva za njegov nastavak i taj proces je oslabljen zbog toga što ugovori koji su trebali biti potpisivani sa nosiocima statusa zaštićenih najmoprimaca u kategorija stambenoga zbrinjavanja nisu, čekali su više od godine ili dvije dana da bi mogli dobiti te ugovore. Ono što predstavlja za sve ljude, dakle za sve korisnike prava na stambeno zbrinjavanje, a neovisno o tome da li je riječ o pripadnicima hrvatske ili srpske nacionalnosti, da li je riječ o ljudima u Vukovaru o kojima je govorio kolega Mlinarić, hrvatske ili srpske nacionalnosti, doista jeste brojka velika. Međutim, ta brojka je velika zato što je velik broj ljudi koji su bili u stanovima, koje nije trebalo stambeno zbrinuti, naprosto bio proveden iz kategorije bivših nosilaca stanarskog prava u kategoriju onih koji su dobili stambeno zbrinjavanje. Problem je što nijedna ni druga kategorija, i to ljudi iz Vukovara najbolje znaju, još uvijek nisu dobili pravo da mogu otkupiti te stanove. I ta vrsta diskriminiranosti u odnosu na bivše nosioce stanarskih prava, neovisno o tome o kome govorimo jel, je nešto što treba riješiti. I s druge strane to predstavlja, s ovoga mjesta sam to dužan kazati, krajnju neracionalnost države. Postoji velik broj stanova i stambenih jedinica gdje i pripadnici hrvatskog naroda i srpskog naroda i prognanici i naseljenici i povratnici, dakle sve 3 kategorije, očekuju da im država omogući da otkupe te stambene jedinice. Država iz nekog razloga odugovlači sa tim rješenjem, a to je krajnje neracionalno zbog toga što taj novac, kao što smo više puta pokušavali dogovoriti, može biti upotrijebljen za nastavak programa izgradnje stambenog fonda na tim područjima, za nastavak obnove infrastrukture na osnovi inicijative jedinica lokalne samouprave, a može biti naravno upotrijebljen, a procjenjuje se da bi se zapravo uprihodovalo nekoliko milijardi kuna na osnovi programa prodaje tih stambenih jedinica. Neovisno o tome da li je riječ o stanovima ili je riječ o kućama koje su ljudi dobivali na tim područjima. Obilazeći ta područja, Sisačko-moslavačka županija na primjer, i jedna i druga kategorija ljudi, da ne spominjem sad općine, prilaze i traže da im se to pitanje riješi. Ja želim pozvati pučkog pravobranitelja, iako broj zahtjeva te vrste koji se upućuje prema njemu možda nije tako velik, ali želim pozvati prije svega vas kolegice i kolege da uvjerimo Vladu, bez obzira da li je riječ o predstavnicima koalicije, ali prije svega predstavnicima koalicije na vlasti, dakle mojim kolegicama i kolegama iz koalicije ili predstavnicima opozicije, da uvjerimo Vladu i stvorimo raspoloženje da se donesu takve odluke i da ljudi po okolnostima koje će biti za njih povoljne mogu početi otkupljivati te stanove i kuće. A ne da se sporimo o tome koliko je njih i koliko dobilo kad su zapravo svi ovoga trenutka u istoj muci i u istim teškoćama i u istoj nevolji. Treću stvar koju bih htio kazati jesu ovrhe o kojima je ovdje već govorio kolega Kajin. Ljudi koji su podnosili tužbe po osnovi nepoznatih počinitelja koji su rušili kuće izvan područja ratnoga djelovanja ljudi koji su podnosili tužbe zato što im je netko ubijen izvan područja ratnog djelovanja ili nakon završenih ratnih akcija kao što je ovaj slučaj Berić u Varivodama, od sve pravde danas dobivaju račune za sudske troškove zato što su vjerovali da im pravda može biti udovoljena. Dakle, kada već nisu oni koji su rušili te kuće, kada već oni koji su se drznuli da ubijaju nevine nezaštićene ljude, možda u tom trenutku to nije mogla činiti, zaštiti ih, ali barem može procesuirati one i kazniti ih koji su u tom trenutku iskoristili slabost prisustva države i da te ljude sankcionira i da te ljude kazni naknadno ako nije mogla u to vrijeme. Ali ono što sasvim sigurno država ne bi smjela raditi ako ne zbog pravičnosti i pravednosti, onda ne bi smjela zbog moralnosti raditi, a to je da tim ljudima ispostavlja račune u visini od 50, 100, 120 tisuća kuna i da im sjeda na mirovine koje i onako nisu same po sebi dovoljne da bi mogli živjeti. Što se tiče državljanstva, mi još uvijek kolegice i kolege imamo nekoliko tisuća ljudi koji su bili u statusu trajno nastanjenih stranaca u Republici Hrvatskoj, a čini državljanski status još uvijek nije reguliran. Imamo čak jedan broj ljudi koji u proteklih nekoliko mjeseci dobivaju ispis iz hrvatskoga državljanstva zbog toga što nisu rođeni u Republici Hrvatskoj. Neki su čak i rođeni, ali njihovi roditelji nisu bili rođeni. I bez obzira na to što im bračni drugovi kao što je slučaj jednog mladog čovjeka iz Vukovara koji je služio Hrvatsku vojsku, koji ima suprugu koja je hrvatski državljanin, koja ima djecu koja su hrvatski državljani, i on je do jučer bio hrvatski državljanin, ali ga se briše iz hrvatskog državljanstva zato što njegovi roditelji '47. godine nisu bili upisani u hrvatsko državljanstvo. To je paradoks koga ne smijemo previđati i ne smijemo dopustiti da se takve stvari događaju. Mi imamo i onako manjak stanovništva i ako netko misli da su neke kategorije ljudi višak, taj ne misli dobro za ovu državu i ne misli pravedno i pravično prema ljudima koji ovdje žive 30, 40 godine i nigdje drugdje ništa ni nemaju nego ovdje. I iz toga razloga mislim da je krajnje vrijeme da Ministarstvo unutrašnjih poslova i Ministarstvo uprave riješi to pitanje izmjenama Zakona o strancima i izmjenama Zakona o državljanstvu u onim odredbama koji tim ljudima onemogućavaju da konačno reguliraju svoj državljanski status. Što se tiče sudova i pravosuđa. Dva su glavna problema koja danas postoje. Ako je nekada bio veliki problem broj neriješenih sudskih predmeta, danas je po našem mišljenju i po ovome što se može čitati u izvještaju pučkog pravobranitelja pitanje suđenja u razumnom roku. U mnogim slučajevima princip suđenja u razumnom roku je narušen. Navest ću vam primjer slučaja iz Benkovca, neće mi ovdje nitko zamjeriti, ako navedem slučaj Ljubomira Kasuma koji se 12 godina se spori zbog toga što je jedinica lokalne samouprave prodala njegovu imovinu, njegovu kuću, njegovu zemlju i to prodala fizičkom licu. Dakle, nije iskoristila ni za državu ni za jedinicu lokalne samouprave. Dakle, zahvaljujući pogrešnom djelovanju Županijskog državnog odvjetništva, zahvaljujući pogrešnom djelovanju pravosuđa Ljubomir Kasum do danas ne može dobiti svoju imovinu, čak ne može ni realizirati nagodbu koju je postigao prije dvije godine sa državom. Zbog čega? Zbog čega Đuro Kresojević koji je u nešto južnijoj općini na tom području ne može dobiti natrag svoju imovinu, ne može dobiti svoju još jedino parcelu jer kuće više nema. Zašto? Zato što je neto u međuvremenu smatrao da može sagraditi drugu kuću na toj parceli. Dakle, na stranu što mu je netko srušio kući, kao što je govorio kolega Kajin, na stranu što je u međuvremenu netko pokušao sagraditi kuću, zar pravosuđe i država ne može tom čovjeku omogućiti da dobije ono što je jedan kroz jedan njegovo? Može biti kolegice i kolege, da u ukupnom, ako mi dozvolite još samo sekundu potpredsjedniče, dakle u ukupnom broju teškoća koje mi imamo u društvu ove stvari možda ne možemo vidjeti, ali pučki pravobranitelj i mi smo ovdje zato da upozorimo javnost, da upozorimo vlast, institucije vlasi da ih trebaju vidjeti i da im trebaju posvetiti adekvatnu pažnju. Klub zastupnika SDSS-a naravno podržat će ovaj izvještaj. Hvala vam.
Zahvaljujem. Želim samo reći spomenut je ovdje i slučaj Varivode '95. godine počinjen gnjusni zločin istražen, otkriveni i uhićeni počinitelji i pravomoćno osuđeni. Prema tome, ne znam o kojem se to drugom slučaju radi, ali Varivode je onaj slučaj koji je bio '95. je pravomoćno presuđen i počinitelji čak mislim i izdržali kazne. Drugo. Ima odbore koji su sazvani za 11 sati. Mi ne znamo dokle će trajati Odbor za Ustav i Poslovnik pa predlažem da odbori počnu sa radom u 11 sati. Međutim, u trenutku kada se steknu uvjeti da možemo glasovati, da vas onda pozovemo da prekinete odbor, dođete, odglasujemo i vratite se natrag. Uredu? Hvala lijepa. Nastavljam dalje sa raspravom po klubovima. U ime kluba HDZ-a uvažena zastupnica Ana Lovrin. Onda ćemo preskočiti pa ćemo zamoliti uvaženu zastupnicu Danicu Hursa u ime kluba HNS-a, a Ana Lovrin kada se vrati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče u ime HNS-a i HSU-a. Poštovani gospodine pučki pravobranitelju, kolegice i kolege. Pred nama je Izvješće pučkog pravobranitelja za 2009. godinu i za nas sve to predstavlja dokument koji govori o stanju ljudskih prava u našoj zemlji. Nekoliko riječi o radu pravobranitelja. Dakle, afirmirao je instituciju pučkog pravobranitelja u međunarodnim okvirima, akreditiran je s najvišim statusom A, kao nacionalna institucija za zaštitu ljudskih prava, punopravni član ekvineta. Sustavno promiče neovisnost i samostalnost u radu, pronalazeći pravu mjeru kritičnosti i suradnje spram institucije sustava, iskazuje upornost i istrajnost u služenju građanima boreći se sa sporošću i nemarom u upravi i tijelima s javnim ovlastima, posvećen svim aspektima problema ljudskih prava što se može iščitati iz sveobuhvatnosti i širini tema i problema kojima se bavi što je sve vidljivo iz sadržaja izvješća. Potiče organe državne uprave i tijela s javnim ovlastima, ali postupa i prema djelatnicima u tim organima i tijelima. Inicira donošenje zakona, potrebnih uredbi, pravilnika, normiranje postupaka, traženje disciplinskih mjera prema službenicima itd. Izvješće dalje govori da je 75% pritužbi iz prošle godine riješeno, pri čemu je oko 55% bilo osnovano što je puno manji postotak osnovanosti nego prethodnih godina. Govorimo o 75% osnovanih iz prethodne godine, ali to je još uvijek znatno više nego u zemljama razvijene demokracije. Tamo govorimo o 10-tak% opravdanih prigovora i zahtjeva. Osvrnula bih se sa nekoliko riječi na stav Vlade i poruke naših saborskih odbora. Vlada je prethodne dvije godine primila na znanje izvješće pučkog pravobranitelja. Prošle godine su se saborski odbori podijelili pa su jedni prihvaćali izvješće, drugi ga primali na znanje, a treći bivali upoznati s izvješćem. Ignoriranje institucije javnog pravobranitelja od strane Vlade, ali i podijeljenost saborskih odbora nakon prošlogodišnjeg izvješća te zaključak Sabora povodom izvješća iz dvije prethodne godine ustvari su indikatori problema odnosa prema poštivanju ljudskih prava. Diskreditirajući instituciju pučkog pravobranitelja Vlada i saborska većina ohrabrivali su upravna tijela i tijela s javnim ovlastima na ponašanje koje predstavlja kršenje ljudskih prava. Ove godine…
Ispričavam se na trenutak. Molim zastupnice i zastupnike, čim bude završena ova rasprava mi ćemo krenut sa glasovanjem pa vas molim da dotle imate strpljenja i da omogućimo zastupnici Hursa da završi raspravu. Izvolite.
Hvala lijepa. Ove godine Vlada je s dužnom pažnjom na 26 stranica popratila izvješće pučkog pravobranitelja i očitovala se po svim segmentima izvješća što želimo posebno naglasiti i pohvaliti. Međutim, iz tona prezentiranog mišljenja Vlade jasno je da Vlada još uvijek pravobranitelja ne doživljava kao partnera i suradnika na zajedničkom poslu, već joj je prvi cilj opravdati se za sve propuste u radu tijela s javnim ovlastima. Zato bi sljedeći korak u odnosu Vlade prema radu i izvješća o radu pučkog pravobranitelja bio uspostava sustavnog mehanizma praćenja problema na koje ukazuje pučko pravobranitelj u svojim izvješćima te donošenja konkretnih mjera za poboljšanje u sustavu koje bi onemogućile kontinuirano ponavljanje istih propusta i istih problema. Vlada je prethodnih godina svojim odnosom prema izvješćima ozbiljno narušila vlastitu vjerodostojnost u borbi za ljudska prava. Preko saborske većine je dovodila u pitanje nadležnosti pučkog pravobranitelja, a posebno ocjene, preporuke i sugestije koje je iznosio pravobranitelj. S druge strane, kako to navodi i pučki pravobranitelj u svome izvješću, te su ocjene postale dio službene retorike i politike vladine većine, ali i predmetom zakonskih i ustavnih promjena. Sličnu situaciju imamo i ove godine oko upozorenja koje pučki pravobranitelj izriče oko depolitizacije upravnih službi. Zalaganje za stručnost, sposobnost, profesionalizam i etičnost u radu upravnih tijela ustvari je zalaganje za ostvarenje ustavnog načela jednakosti građana pred zakonom. Stoga bi Vladi bilo puno bolje da umjesto najodlučnijeg odbacivanja dijela izvješća koje govori o politiziranosti rukovodećeg sloja državne uprave kao jednom od uzroka klijentelizma i političke korupcije, razmisli o mjerama i mehanizmima koje će poduzeti da bi riješila problem koji postoji. Još nekoliko riječi o odnosu organa države uprave, odnosno tijela s javnim ovlastima prema radu pravobranitelja koje se iskazuje preko. Pokazatelj zapravo jesu pokazatelj stupnja razvoja institucija i javne uprave, ali i vladavine prava i pravne sigurnosti građana. Iz tih odnosa dalje iščitavamo vrlo neujednačenu praksu poštivanja Zakona o pučkom pravobranitelju. Podsjećam na članak 7. koji govori o obvezi tijela državne uprave da najkasnije u roku od 30 dana obavijesti pravobranitelja o poduzetim mjerama povodom njegovog obraćanja. Ove godine je situacija doista bolja i nema eklatantnih primjera kršenja ili nepoštivanja zakonskih obaveza. I na kraju, kako dalje i što se može još učiniti. Klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika svakako će podržati inicijativu za donošenje novog Zakona o pučkom pravobranitelju. Osim nužnih izmjena nastalim oko ovlasti pravobranitelja, mjestu pravobranitelja u međunarodnom sustavu institucija za zaštitu ljudskih prava smatramo da u pripremi zakonodavne inicijative treba razmisliti i iznaći najbolje rješenje u najmanje dva aspekta. Prvo, pitanje regionalnih ispostava i obilazak terena odnosno ustroja Ureda pučkog pravobranitelja. Može li se kvalitetno pokriti pitanje kršenja ljudskih prava bez stalnog prisustva na terenu gdje su najveći problemi. Ja to postavljam kao pitanje. Nedostupnost ovog instituta, nije li to isto tako oblik kršenja ljudskih prava. I sam pravobranitelj konstatira da je znatno veći broj slučajeva registriranih 2007. godine bio upravo zbog pojačanog obilaska terena. Drugo, pitanje osnivanja posebnih pravobraniteljstva. Do sada, kao što znamo svi skupa, postoji pravobranitelj za djecu, za ravnopravnost spolova, za osobe sa invaliditetom. Ne bi li bilo možda bolje i u skladu sa uštedama koje nužno moramo provoditi da pravobraniteljstvo podvedemo pod jednu kapu, a da resore pokrivamo sa zamjenicima. Evo dajem vam, nama na razmišljanje, pa mislim da o tome možemo dalje i raspravljati i mislim da bi bilo dobro da u smislu uštede prihvatimo i ovaj prijedlog. Na kraju u ime svih zastupnica i zastupnika kluba Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika želim pohvaliti ovo Izvješće pravobranitelja i mi ćemo Izvješće prihvatiti.
Zahvaljujem. Nastavit ćemo raspravu nakon što izvršimo glasovanje. Nastavljamo dalje s raspravom o Izvješću o radu pučkog pravobranitelja za 2009. godinu. Na redu je uvažena zastupnica Ana Lovrin u ime kluba HDZ-a. Uvažena zastupnica Lovrin, izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Gospodine pučki pravobranitelju sa zamjenicima. Želim u ime kluba HDZ, prvo vjerojatno je već o tome bilo govora i vjerojatno je to već i gospodin pučki pravobranitelj naglasio. Dakle, ustavni položaj pučkog pravobranitelja kao opunomoćenika Hrvatskog sabora koji štiti ustavna i zakonska prava građana u postupku pred državnom upravom i tijelima koja imaju javne ovlasti. Pučki pravobranitelj prema Zakonu o pučkom pravobranitelju je samostalan i neovisan, a evo upravo ovim netom izglasanim Nacrtom prijedloga izmjene Ustava mi smo pučkog pravobranitelja digli da tako kažem na jednu višu razinu na način da smo mu i proširili ovlasti. Dakle, ne samo da štiti ljudska prava i slobode utvrđene Ustavom, zakonima i međunarodnim pravima već i da promiče zaštitu ljudskih prava. Predvidjeli smo uvođenje imuniteta za pučkog pravobranitelja kao i za druge opunomoćenike Hrvatskog sabora za promicanje i zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda. I što je čini mi se i držim najvažnije ovim Nacrtom prijedloga izmjena Ustava je ova neovisnost i samostalnost pravobranitelja dignuta na razinu ustavne zaštite. Ali danas o ovom izvješću raspravljamo u okviru postojećega Ustava i okviru postojećega Zakona o pučkom pravobranitelju. Zakon o pučkom pravobranitelju za sada na razini zakona garantira pučkom pravobranitelju neovisnost i samostalnost u radu i naputak da mu nitko ne smije davati upute i naloge za njegov rad naravno u okviru Ustava i zakona. Također u djelokrugu rada pučkog pravobranitelja stoji da on razmatra pojedinačne slučajeve ugroženosti prava građana koji su im prilikom izvršavanja poslova iz svoje nadležnosti pričinila tijela državne uprave i tijela s javnim ovlastima, a o tome razmatra pučki pravobranitelj bilo po pritužbi građana bilo po drugim izvorima saznanja u odnosu na nepravilan rad tijela iz ovoga članka. I još kaže zakon da pučki pravobranitelj u pravilu ne postupa u stvarima u kojima je u tijeku upravni ili drugi postupak. Također kaže da pučki pravobranitelj upozorava, obavještava, predlaže i daje preporuke, da pučki pravobranitelj može inicirati Saboru Republike Hrvatske donošenje izmjena zakona koji se odnose na zaštitu ustavnih i zakonskih prava građana i da pučki pravobranitelj podnosi Saboru Republike Hrvatske godišnje izvješće o svom radu, a u izvješću čitam zakon pučki pravobranitelj objavljuje podatke do kojih je došao, o stupnju poštivanja ustavnih i zakonskih prava građana. Ovdje danas imamo Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2009. godinu. Ono se sastoji ja bih rekla od 2 dijela, od prvog dijela koje je vrlo iscrpno, detaljno, metodološki vrlo dobro. Sadrži podatke, konkretne slučajeve, ocjene stanja, postupanje u slučajevima razrađeno po detaljno po svim upravnim područjima djelovanja upravnih tijela i tijela s javnim ovlastima, poduzete mjere, ishod slučajeva sve na temelju konkretnih primjera povreda ljudskih prava bilo po pritužbama građana bilo po vlastitim saznanjima i u okviru toga pučki pravobranitelj i upozorava na pojave i odnose ali sve na temelju konkretnih činjenica. To je vjerojatno već u raspravama ovdje danas i elaborirano. U odnosu na taj dio detaljnog izvješća očitovala se i Vlada naravno dajući neka dodatna pojašnjenja ili možda nove informacije koje u trenutku podnošenja izvješća pučki pravobranitelj još nije imao. Ali naravno i u jednom dijelu da tako kažem objektivne razloge zašto je došlo do povreda o čemu jest Vlada rekla da su objektivni razlozi ali naravno ovo je izvješće dobro jer treba raditi dalje na tome da se ti razlozi otklone i da do povreda zaštićenih ustavnih i zakonskih prava ne dolazi. Ono o čemu bih ja ovdje govorila sada je ovaj drugi završni dio izvješća o kojem je i lanjske godine i preklanjske godine bilo dosta rasprave u javnosti u ovom Saboru. Optuživana je Hrvatska demokratska zajednica i saborska većina da opstruiraju rad pučkog pravobranitelja, odnosno da ne prihvaćaju izvješća zato što se boje prihvatiti, odnosno priznati ono što u izvješću piše nipošto. Dakle, ovaj prvi dio Izvješća koji iscrpno prikazuje stanje poštivanja odnosno u konkretnim slučajevima kršenja prava građana nikada nismo imali primjedbe. Dapače, ona su upućena Vladi da bi državna tijela poduzela sve mjere da do toga u buduće ne dođe. Ono zbog čega smo mi i prethodnih godina ovo izvješće primili na znanje, a klub Hrvatske demokratske zajednice i ove godine će ga primiti na znanje i ovo Izvješće za 2009. godinu zato što u načinu podnošenja izvješća nije se promijenilo ništa. Dakle, mi tvrdimo da izvješće nije sačinjeno sukladno postojećem Zakonu o pučkom pravobranitelju zato što se u završnom dijelu ocjena i prijedloga daju paušalne, usuđujem se reći površne ocjene, političke opservacije što nije posao pučkog pravobranitelja a koje se, to bi sve bilo dobro kada bi se one bazirale na utvrđenim činjenicama. Naprotiv, one se baziraju na jednom općem dojmu ili subjektivnom osjećaju. Mogu jedan primjer iz mislim da je to lanjsko izvješće bilo u kojem je rečeno evo ga doslovce citiram prethodno izvješće zašto nije prihvaćeno to izvješće. Kaže unatoč notornoj činjenici da dio sudaca nije na stalnu dužnost imenovan samo po kriteriju stručnosti i sposobnosti u sudskom sustavu nije stvoren niti djeluje mehanizam kojim bi se iz sustava eliminirali oni koji ne mogu zadovoljiti standarde učinkovitosti, kvalitete, nepristranosti, a koji nisu mnogobrojni, ali najviše utječu na lošu sliku. Dakle, ova ocjena nije potkrijepljena niti jednim konkretnim slučajem, notorna činjenica je valjda ne znam iz nekih novinskih napisa, postala notorna premda Pučki pravobranitelj sukladno članku 11. koji kaže da su mu dostupni svi podaci i sve informacije, ima pravo uvida u svu dokumentaciju iz nadležnosti Republike Hrvatske, pa i u onu kojima je odlučivano po pravu diskrecione ocjene, bez obzira na stupanj njihove tajnosti, dakle držimo da je Pučki pravobranitelj, ukoliko je imao naznaka da je ovome tako, mogao i izvršiti konkretan uvid, zatražiti sve temeljem čega su odluke donašane, koji su objektivne kriterije imali, koji su pokazatelje o radu sudaca imali, je li prekršeno ovo načelo izvrsnosti, i objektivni kriterij ili nije, ali na nekim konkretnim slučajevima ili barem brojčano da se to zna. To je bio razlog za prihvaćanje to i još neke druge takve paušalne ocjene su bile razlog za primanje na znanje lanjske godine. Također lanjske godine, a i ove u izvješću se iznose prijedlozi za izmjenu zakona. Mi držimo da je metodološki to krivo, jer točno je da Pučki pravobranitelj može inicirati Saboru Republike Hrvatske donošenje izmjena zakona, ali ne ovim izvješćem, već kontinuirano kroz godinu, a mjesto u ovom izvješću je onda o radu Pučkog pravobranitelja da Pučki pravobranitelj u izvješću kaže da je tijekom godine podnio Saboru tri, pet ili dvije inicijative za izmjenu toga i toga zakona, na tragu poštivanja ustavnih i ljudskih prava, prava građana a ne na način da se konkretni prijedlozi unose u ovo izvješće jer onda samim prihvaćanjem toga izvješća, traženje da se o njemu glasuje i da se prihvati, je prejudiciranje prihvaćanja onoga što bi u zakonu trebalo biti. Citiram iz izvješća ovoga za 2009. Pučki pravobranitelj kaže pritom treba spomenuti to da su osporene ocjene o potrebi depolitizacije državne uprave, i jačanja sudske uprave i osnaživanje uloge Vrhovnog suda i predsjednika Vrhovnog suda u imenovanju predsjednika sudova, kao i o radu Državnog sudbenog vijeća kasnije postale ne samo dio službene retorike, i politike nego i predmet zakonskih a moguće i ustavnih promjena. Dakle ovo je malo kako bih rekla, ovim se govori da nešto što je saborska većina osporavala da je kasnije ušlo u tekst zakona, a moguće i Ustava. Netočno. Ove izmjene koje su kasnije i ušle i prihvaćene od saborske većine u zakonu su u tom trenutku bile u proceduri rasprave stručne i opće javnosti i političke javnosti i bile su još modeli pojedini na tragu upravo depolitizacije državne uprave, ali i jačanja neovisnog, samostalnog i profesionalnog pravosuđa, bila u tijeku rasprava i mi smo smatrali da bi prihvaćanje upravo toga u tom trenutku bilo prejudiciranje stvari. Naravno kroz kasniju raspravu došlo se do nekih vrlo sličnih rješenja u kojima smo se našli na istom tragu, naravno jer nam je i konačni cilj i vama i nama potpuno jednak. Na kraju vi ste naš opunomoćenik. Dakle jednako tako u ovom ovogodišnjem izvješću ponavlja se također ta jedna ocjena na kraju, koju evo je odbila i hrvatska Vlada, ali mislim sa punim pravom, jer je kaže ovako iako su stvorene zakonske pretpostavke za depolitizaciju uprave i ograničen je i broj politički imenovanih dužnosnika u upravi, do potrebnih promjena nije došlo. I u prošlogodišnjem izvješću je ovo isto ponovljeno, a ja kaže dalje protivno načelima intencije zakonske izmjene svojom uredbom omogućila je Vlada dotadašnjim politički imenovanim dužnosnicima pod povoljnijim uvjetima natječaja itd., da ostanu na tim mjestima. Pa ne zaboravimo da je upravo Vlada Hrvatske demokratske zajednice sa koalicijskim partnerima 2007. donijela Zakon o izmjenama Zakona o državnim službenicima gdje potpuno depolitizirala državnu upravu do najviše razine. Tada je bio prigovor oporbe da to radimo da bismo pred izbore imenovali za stalno te naše podobne kadrove, onda smo objasnili da će se to primjenjivati tek nakon izbora 2008. I tada, 2007. Nakon ponovnog formiranja Vlade Hrvatske demokratske zajednice, s koalicijskim partnerima, počeo se primjenjivati ovaj zakon. Ja ne znam na temelju čega i zato mislim a bi državni pravobranitelj opet morao imati neki konkretan slučaj povrede prava, jer primjerice ja znam, tada sam bila ministrica, da sam početkom 2008. raspisala javni natječaj za … [[Ne razumije se.]] upravitelja na čelu uprave u ministarstvu. Svi su prošli natječaj, bez obzira gdje su prije bili i svi su prošli po proceduri po kojoj prolaze državni službenici, sukladno Vladinoj uredi na koju je upravo Zakon o državnim službenicima ovlastio Vladu da donese tu uredbu. Da li državni pravobranitelj, jer je moguće, ja ne tvrdim da u pojedinom ministarstvu možda ima nepravilnosti, da u pojedinom ministarstvu nije proveden natječaj onako kako je trebao biti, osim u slučajevima a i to je obrazloženo sukladno zakonu, ukoliko je razriješeni dužnosnik prethodno bio državni službenik i već ušao natječajem u državnu službu. Evo iz tih razloga govorim samo jednog metodološkog pristupa koji nije sukladan Zakonu o Pučkom pravobranitelju glede prijedloga izmjena zakona i u ovim ocjenama na kraju koje su paušalne i ne proizlaze iz konkretnih slučaja povreda ustavnih i zakonskih prava, Klub Hrvatske demokratske zajednice primit će na znanje izvješće za 2009. godinu.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka netočnih navoda. Prvi je uvaženi zastupnik Igor Dragovan. Izvolite.
Ispravljam navod uvažene kolegice u kojem je rekla da pučki pravobranitelj nema pravo u svom izvješću iznositi određene prijedloge u smislu unapređivanja zakonskih prijedloga. Baš suprotno, pučki pravobranitelj kao opunomoćenik Hrvatskoga sabora na to ima apsolutno pravo, što bi poštovana kolegica kao bivša ministrica pravosuđa trebala znati, ali s obzirom koliko je ona znala kao ministrica pravosuđa vjerojatno je zbog toga i smijenjena. Hvala lijepo.
Mislim ovo ne spada u domenu ispravka netočnog navoda, toga ste i vi sami svjesni. Ispravak drugog navoda, uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Kolegica Lovrin rekla je što nije točno da je izvršena depolitizacija uprave u Hrvatskoj. Kamo sreće da je, ali nije. Ali to nije moja samo ocjena, to je ocjena objektivna ne samo o kojoj se izjasnio vrlo jasno i pučki pravobranitelj nego jednako tako i Europska komisija koja je ustvrdila, naredila nam na kraju krajeva da se pozabavimo tim velikim problemom upravo naglašavajući kako je hrvatski veliki problem još uvijek velika politizacija državne uprave, općenito javne uprave.
Zahvaljujem. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom i na redu je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovani pravobranitelju sa suradnicima, zamjenicima. Moram reći da me je rasprava od kolegice Lovrin u ime kluba HDZ-a na trenutak zabrinula jer sam se pribojavao da će svoju raspravu završiti zahtjevom za razrješenjem pučkog pravobranitelja. Jer ono što je izgovoreno u ovom izvještaju naprosto je dalo za naslutiti da bi to bio valjda najradije potez vladajuće koalicije. Sada, prije daljnje rasprave da si provjerim nešto, možda sam propustio neke zakonske promjene ili se ih ne sjećam dobro. Je li po Zakonu o pučkom pravobranitelju pučki pravobranitelj opunomoćenik Hrvatskog sabora još uvijek? Je. Dakle, razgovaramo o izvještaju institucije koja ima našu punomoć na području zaštite građanskih prava. I on je došao k nama, pred nas s izvještajem. Naravno da u mišljenju Vlade koja je po prvi put obujno, nikad ga tako velikog nisam vidio, je svaka druga rečenica ne slažemo se, odbacujemo najodlučnije. Pa naravno, jer je u ovom izvještaju pučkog pravobranitelja konstatirano niz propusta izvršne vlasti u odnosu prema građanima. I sad u raspravi o tom izvještaju služimo se citatima što je Vlada napisala. Pa mi smo ove ljude poslali da štite građane od državne birokracije. Da im pomažu u snalaženju kao druga strana, državna uprava, lokalna i regionalna samouprava i druga tijela s javnim ovlastima koja ne rade dobro, građani se žale pučkom pravobranitelju i on reagira. I sada je nama mišljenje Vlade važnije, koja se opravdava za učinjene propuste, negira neke navode subjektivnim ocjenama i procjenama pod izvještaj pučkog pravobranitelja. Ako dakle ostaje on opunomoćenik Hrvatskog sabora onda dozvolite mi da postavim pitanje kako to da u ovom mišljenju Vlade nema ni u jednoj rečenici odgovor na sljedeće, citiram str. 6. Izvješća pučkog pravobranitelja: "Zapreka učinkovitijem radu u predmetima po pritužbama jest prije svega trajanje samih postupaka, a jednim dijelom i činjenicama da nadležna tijela ne odgovaraju ažurno na upite pučkom pravobranitelju u zakonskom roku od 30 dana. Neažurnost je zabilježena u komunikaciji sa Središnjim uredom za upravljanjem državnom imovinom, Ministarstvom pravosuđa – Upravom za građansko pravo, Ministarstvo poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja, Ministarstvom regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva, Ministarstvom zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva, Ministarstvom uprave te jedinicama lokalne samouprave, općine i Hrvatskom odvjetničkom komorom. " U 61 predmetu nadležno tijelo još nije odgovorilo na dopis pučkog pravobranitelja, a u 313 predmeta dostavljen je tek nakon 1 ili više požurnica. 313 puta je pučki pravobranitelj trebao slati požurnice da bi mu neko tijelo vlasti ili s javnim ovlastima odgovorilo po nekom predmetu iza kojeg je bila žalba jednog ili više građanina ove države. A u 61 predmetu uopće nisu odgovorili. I Vlada sada ovdje piše da je pučki pravobranitelj davao subjektivne ocjene i procjene. Zašto ovdje ne sjede prozvani ministri? Zašto ovdje nema ministra poljoprivrede, zaštite okoliša, Ministarstva uprave, ministra uprave? Da odgovore na pitanje zašto ne odgovaraju. Zašto Vlada nije rekla da će ih smijeniti ili propitati njihovo ponašanje prema pučkom pravobranitelju? Zašto nisu ovdje ti ministri, a kao izvjestitelji u ime Vlade su ovdje navedeni da budu ovdje? Zašto ih nema? Da odgovaraju sad na naša pitanja "Ljudi zašto ne odgovarate na upite pučkom pravobranitelju? Tko je kriv u vašim ministarstvima? Tko ne radi svoj posao? Koji službenici, načelnici, šefovi odjela ignoriraju pučkog pravobranitelja? To me jedino zanima u odnosu izvršne vlasti prema pučkom pravobranitelju. Ova birokratska nametanja, citiranja propisa, nabrajanja propisa, učinjeno, napisano, napravljeno nije nikakav izgovor za ovo što ovdje piše i nitko nije osporio. Nisu došli oni, nisu se usudili doći sjesti u ove klupe i odgovarati na ovo pitanje "Što radite u ministarstvima? Kako možete ostati ministar nakon konstatacije pučkog pravobranitelja da od vas ne dobivaju odgovore?" To je osnovna funkcija. Kako će pučki pravobranitelj raditi i zaštiti građansko pravo ako neko ministarstvo ne da odgovor na predmet koji je pred njima? Ili tijelo javne vlasti, bilo da se radi o zdravstvenom osiguranju, mirovinskom, državne uprave, lokalne. Pa čak evo i Odvjetnička komora za koje sam mislio da su tamo pravnici. Ja sam mislio da u Odvjetničkoj komori su pravnici koji poznaju zakone i znaju što znači kršiti pravu obavezu, odgovarati na upite pučkog pravobranitelja. To je suština. Imamo li spremnosti i da li smo dali dovoljno alata u ruke pučkom pravobranitelju da obavlja svoj posao? Jučer u ustavnim promjenama čuo sam neke, vele evo sada i kroz ustavne promjene jačamo poziciju pučkog pravobranitelja. Kako? Novu fotelju ćemo mu kupiti da ima bolju poziciju. Jesmo li u Ustav upisali odredbu da ne odgovor na pučka pitanja i zahtjeve pučkog pravobranitelja se sankcionira i u zakonu? Jel nekto nekada smijenjen s javne dužnosti zato što nije odgovarao i ignorirao je pučkog pravobranitelja ili izložen kritici, javnoj sramoti zbog toga? Jel država nekome nadoknadila štetu nekom građaninu zbog toga što državna birokracija nije na vrijeme riješila problem pa čak ni nakon intervencije pučkog pravobranitelja? I onda se čudimo što broj tužbi iz Hrvatske u Europskom sudu raste, što građani za zaštitu svojih prava se više obraćaju u Bruxelles, jer u Zagreb ne mogu riješiti svoje probleme. Ne samo oni kao pojedinci, kao građani, niti mi Sabor, hrvatski Parlament kroz svog opunomoćenika. I ajmo se sada dalje natezati, jeli Vlada zadovoljna izvješćem ovim ali doista po meni birokratskim pristupom ili će netko odgovoriti na pitanje kako je moguće u 21. stoljeću, u državi koja želi biti članica Europske unije, da iz nekog državnog resora, ministarstva, ureda, zavoda, tijela s javnim ovlastima ne odgovaraju u zakonskom roku pučkom pravobranitelju. Kakva je to državna uprava? Tko ju vodi? Tko je odgovoran građanima za njihov rad? I nitko od prozvanih u ovom izvješću nije imao građanske ni političke hrabrosti doći danas i saslušati našu raspravu. I zbog toga, vjerujem pučkom pravobranitelju u točnost ovih podataka. I zbog toga me ne interesira ovako mišljenje Vlade, jer se pokrivaju po debelim ušima sa birokratskim formulacijama, hrpom papira izbjegavanjem odgovora na ključno pitanje. Gospođo i gospodo u Vladi, gospođo premijerka, dokle ćete ignorirati pučkog pravobranitelja, dokle ćete tolerirati članove Vlade koji ne odgovaraju na njihove zahtjeve za rješavanje građanskih predmeta? Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I jedna obavijest. 33. sjednica Odbora za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj održat će se danas 10. lipnja u 13,30 sati u dvorani Ivana Mažuranića to je broj 84. Predsjednica odbora uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. A mi nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. I na redu je uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović iako se to odavde nemre pročitati ali je.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani pučki pravobranitelju sa svojim suradnicima, kolegice i kolege. Da je danas, odnosno sve ove mjesece pa možda i godine napraviti jednu sveobuhvatnu anketu koliko naši građani vjeruju pojedinim institucijama, sigurno da bi u toj jednoj skali vrijednosti povjerenja pučki pravobranitelj bio za njih "persona gratissima". Upravo zbog toga što to Vlada dobro zna, za Vladu gotovo da je pučki pravobranitelj postao nepoćudna osoba, "persona non grata". To su ozbiljne stvari, kakvu poruku šalje Vlada. Ne samo da je ozbiljno ovo što je našao pučki pravobranitelj, nego kako se Vlada odnosi naspram problema građana. na takav način da želi diskvalificirati ovdje jedan hvale vrijedan, jedan uporan rad pučkog pravobranitelja. I kakva je to onda poruka institucijama, pa i samim građanima u borbi protiv korupcije. Jer svako ovo pravo koje je pogaženo netko se okoristio tim pravom koje je nekome pripalo da ga priskrbi protupravno za nekog drugog. I Vlada kaže da odlučno odbacuje pogotovo i navlastito što je naš najveći problem politizaciju javne uprave. Ona to odbacuje, ona odbacuje što je građanin došao pa mu se požalio, pa je to još i provjereno. Ona to odbacuje. Vlada odbacuje probleme, Vlada odbacuje odgovornost. To je naš najveći problem. Ali ima netko tko je u Hrvatskoj institucionalno, dakle ne samo pojedinačno, ne samo zlokobna oporba na to upozorava i zloćudna po njima, nego je na to upozorava institucija. A takvih je malo, hrabrosti takve je malo u Hrvatskoj ali je ima i ona snaži. Nažalost, trebala su mnoga prava biti pogažena, trebalo je osnovno pravo gotovo na egzistenciju mnoštva građana biti ugroženo da bi se ta hrabrost povećala. Ljudi koji više nemaju što izgubiti, nemaju se više čega bojati. Ali eto toga se boji Vlada, pa onda kuda će, udara po pučkom pravobranitelju u koga građani Republike Hrvatske imaju povjerenja. Imaju povjerenja što pučki pravobranitelj i njegova ekipa ne jezde po mnogobrojnim putovanjima kao što mnogi to rade uz odobrene i blagoslov Vlade, nego mukotrpno prima građane, sluša ih, ukazuje na te nedostatke, ide po terenu, ne u turističke obilaske, nego ide u susret građanima. To Vladi smeta. Umjesto da bude zahvalna tom čovjeku i njegovoj ekipi što pomaže Vladi na ukazivanje problema. Da ne ponavljam što je rekao kolega Igor Dragovan govoreći u ime kluba SDP-a, ja ću se osvrnuti samo na jedan segment koji možda nije toliko u žiži javnosti kao veliki problem, ali on ocrtava u biti kakvo nam je društvo i kako se uopće reagira na probleme. Već godinama pučki pravobranitelj govori o teškoj situaciji u zatvorskom sustavu. O situaciji koji nije teška samo i protivna sada već mnogim standardima i našem postojećem Zakonu o izvršavanju kazne zakona, nego predstavlja sigurnosni problem, predstavlja opasnost sveopću. Taj problem na koji on sustavno ukazuje ne da se nije umanjio, ne da nije ostao isti, nego se on povećao. Svako malo dobivamo presude Europskog suda za ljudska prava na kojem kažnjenici tuže Republiku hrvatsku. Hrvatska ne reagira na adekvatan način da sanira te probleme, plati štetu i problem ostaje, problem ostaje neriješen. Da su pogažena sva ljudska prava građani često i nemaju pravu sliku o tome jer kada do jučer ugledna osoba dođe u pritvor ili u zatvor onda se govori o apartmanima, a ne govori se ovdje gdje dolaze oni kojima možda i nije tamo mjesto. Da se provodila adekvatna kaznenopravna politika, odnosno da se ostavljala mogućnost u zakonu alternativnih mjera za bagatelni ili manje opasan kriminalitet, a prije svega se to odnosi na one koji su žrtve organiziranog kriminaliteta, a to su najčešće osobe, uživatelji droge. Na njih se okomio ovaj sustav, stavio ih ne u zatvore u kojima mogu očekivati jedan adekvatan tretman nego u kazamate u kojima evo primjerice što je našao pučki pravobranitelj, iznad glave visi vrećica puna tekućine i sanitarnog čvora. Pa ljudi jednostavno da ovo ne vjerujete da se to događa u Republici Hrvatskoj. I to se događa ne onima za koje ljudi i narod opravdano nemaju milosti nego to se događa onima prema kojima društvo je trebalo pružiti neku drugu šansu, a takva je ogromna većina. Najčešće su to mladi ljudi, zdravi koji zbog nemogućnosti adekvatnog izdržavanja kazne vidimo da je 12 osoba bilo smješteno u sobici od 26 m2, 24 sata godinama tu boravili. Pa ima li normalnog čovjeka koji bi mogao to preživjeti? A sutra će oni izaći pa ti će ljudi opasni, kad izađu ti su ljudi opasni, opasniji nego što su ušli. Pa zato se daju ti normalni uvjeti, ne iz nekog velikog altruizma i čovjekoljublja. Nijedna država tako ne ljubi svoje građane, pogotovo one koje je osudila i poslala tamo. Nego zato da tamo dolaze u doticaj sa najopasnijim kriminalcima. Tu oni postaju škole kriminaliteta i postaju vrlo opasni. To vidimo po broju recidiva koji je zabrinjavajući, što znači da je penalni sustav apsolutno zakazao, a nije zakazao zbog ljudi koji tamo rade jer su to vrsni stručnjaci, nego zbog nemogućih uvjeta u koji ih je država osudila da žive i rade i ne samo zatvorenici nego i ti ljudi koji provode tretmane, čiji je život stalno u opasnosti Osnovne odredbe su upravo u sprečavanju recidiva da osobe koje su zajedno osuđene ne smiju dolaziti u kontakt, pa tamo oni upravo zbog nemogućnosti pružanja bilo kakvog nekog većeg prostora, adekvatnog smještaja, žive zajedno. Bolesni, tuberkulozni sa zdravima, mladi sa starima, primarni delikventi sa okorjelim kriminalcima. To je ozbiljan, ozbiljan problem. Ovdje je bilo rečeno međunarodnih institucija koje su i pohodile zatvore da pod hitno upravo se koriste blaži alternativne sankcije kako bi zatvor bio rezerviran upravo za one najteže počinitelje i da bi im se i takvima pružio tretman, odnosno kad izađu jednom, kad se otvore vrata zatvora da se ne zatvore vrata društva i da zaista vjerujemo sustavu da on pomaže i da odgaja ljude. Ili smo napustili uopće koncepciju odgoja, odgojnog tretmana i onom čistom kapitalističkom razmišljanju i teorijama penalnog sustava, da je to čista razmjena. Društvo te neće ništa odgajati, nema te što odgajati, dobio si to što si dobio i mi s tobom nemamo, prema tebi nemamo nikakve obveze. To jednostavno po našim zakonima, po našem Ustavu i svim međunarodnim aktima koje smo potpisali, nije istina jer država kad je nekoga tamo stavila nisu prestale sve obveze njezine prema takvim osobama nego dapače, nastale su nove. Hvala.
Hvala. Tri ispravka. Gospođa zastupnica Sunčana Glavak.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Ispravit ću netočan navod. Uvažena kolegica je rekla Vlada odbacuje probleme, odbacuje odgovornost. Dakle, to jednostavno nije točno jer svjedoci smo da ova Vlada upravo preuzima odgovornost, upozorava na probleme. I još jednom čini mi se da treba podsjetiti, ali sama sam se pitala zar je moguće da još to netko nije čuo da Vlada stalno ističe nultu stopu tolerancije prema korupciji i kriminalu i da se to barem tjedno 30 puta izgovori i da se upravo u tom smjeru i djeluje. Još nešto želim ispraviti, nemoguća je rečenica koja je ovdje izrečena, žrtve su uživatelji droge. Pa ja se samo nadam da su ljudi ljudi i još uvijek vjerujem u to i da je svaki život jednako vrijedan pa bio on žrtva uživatelj droge, kako je to kolegica rekla. Dakle, svaki ljudski život ima jednaku cijenu, bez obzira kome on pripadao. Hvala lijepo.
Gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Ispravila bih kolegicu koja eto tako paušalno govori, a osim toga govori o tim ljudima kao o nekim stvarima pa kaže tamo su bolesni, tuberkulozni sa zdravim, nezdravim. Mislim to da je takav kaos u tom sustavu to bi bilo prestrašno. Ali ja je moram odgovoriti i ispraviti da je svim zatvorenicima pružena odgovarajuća zdravstvena zaštita i unatoč tome što nema dovoljno liječnika ne samo u zdravstvenom sustavu nego i u bolničkom sustavu sklopljeni su ugovori sa liječnicima i svima je dostupna i pružena zdravstvena zaštita. Ja ću vas podsjetiti da i piše, što se tiče opsega pružene zdravstvene zaštite u 2009. godini svim kategorijama zatvorenika, zatvorenici, pritvorenici, kažnjenici, odgajanici kojih je bilo ukupno 19792 pružena je potrebna zdravstvena zaštita. I ne možete tako govoriti da tuberkulozni, ne znam koji se zajedno miješaju i da su skupa. Strašno.
Molim, u čemu je povreda Poslovnika? Izvolite.
U tome što je kolegica ispravljala moj točni navod.
Ma nemojte.
Da. Da.
To je vaše mišljenje da je ispravljano ...
Ma nije moje mišljenje, nego ja govorim i citiram Izvješće o radu pučkog pravobranitelja, pogledajte na stranici 34. Tako nije mogao otići kod liječnika jer tada kada je bio dogovoren liječnički pregled zbog nedostatka vozila radi velikog broja preprata drugih zatvorenika na sudove. Vi ste čitali samo iz jednog zatvora, a vi ste onda ...
Kolegice Antičević, molim vas. Nije povrijeđen Poslovnik. Kolegica Caparin nije ispravljala izvješće ili dijelove izvješća pravobranitelja nego iz vaših navoda. To nije točno, ali to nije povreda Poslovnika, a nema institut ispravka ispravka netočnog navoda. I gospodin zastupnik Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa kolegica Glavak je već ispravila dijelom netočan navod kolegice Antičević Marinović da Vlada odbacuje probleme i odbacuje odgovornost. Netočno kolegice jer Vlada se hvata u koštac naravno odgovorno sa problemima i rješava ih. Ali kad krene u rješavanje onda se vi propinjete odmah na zadnje noge, jer tipičan je primjer sad nedavna rasprava o pravima branitelja hrvatskih za koje ste se vi tako velikim glasom zagovarali, a srezali ste im što se srezati moglo. Dakle, mora se ispraviti šteta. Mora se i šteta određena ispraviti. Teško mi je kad me stalno vi dekoncentrirate. Ali želim reći isto tako da, a da ne govorimo o prosvjetnim djelatnicima popraviti štetu, da ne govorimo o rodiljnim naknadama, o povratu duga umirovljenicima itd. itd. Hvala lijepa.
Nemojte rabiti izraze propinjanje na zadnje noge i slično. To ne spada u ovu ophodnju sa zastupnicima i zastupnicama. Gospođa zastupnica Brankica Crljenko, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine pučki pravobranitelji sa suradnicama, kolegice i kolege. Ja ću se u svojoj raspravi osvrnuti posebno na onaj dio izvješća pučkog pravobranitelja koji se odnosi na probleme i pritužbe iz sustava socijalne skrbi. Kao i u prethodnim izvješćima i ove godine ukazuje se zapravo na potrebu usklađivanja zakonodavstva s primjedbama i zaključcima Europskog odbora za socijalna prava. Glede niskog iznosa stalne pomoći u odnosu na samca. Iako je Vlada 1. studenog 2008. godine povećala osnovicu za socijalna davanja sa 400 na 500 kn iznos stalne pomoći, taj iznos i dalje je ostao izuzetno nizak čak i kad se uzmu u obzir dodatne naknade. Napominjem da je Vlada ovu osnovicu povećala nakon punih sedam godina i nije ju vezala za liniju, relativnu liniju siromaštva. To je 60% ... [[Govornica se ne razumije.]] nacionalnog dohotka kako je to određeno Strategijom reforme socijalnih naknada. Naime, strategijom koja je trebala biti provedena do kraja 2008. godine socijalna skrb trebala je podmiriti osnovne životne potrebe socijalno ugroženih osoba, pa je stoga planirano periodično usklađivanje osnovice za ostvarivanje prava iz socijalne skrbi ovisno o kretanju linije siromaštva. Nadalje, pučki pravobranitelj u svom izvješću upućuje na problem beskućnika posebno u zimskom razdoblju i ističe potrebu razmatranja mogućnosti odgovarajućih dopuna u zakonodavstvu kojima bi se ovoj marginaliziranoj skupini građana osigurala kvalitetnija skrb. Naime, Zakonom o socijalnoj skrbi nije reguliran status beskućnika niti su oni propisani kao korisnici socijalne skrbi stoga se suočavaju s nizom problemom glede ostvarivanja prava iz socijalne skrbi, posebice oni beskućnici koji nemaju regulirano prebivalište u sredini u kojoj borave. Zbog toga su prepušteni zbrinjavanju lokalne sredine. Kvaliteta zbrinjavanja ovisi o odlukama ili socijalnim programima jedinica lokalne samouprave koji se u bitnome razlikuju ovisno o fiskalnim mogućnostima tih jedinica. Na primjer grad Zagreb pruža kvalitetnu socijalnu skrb i to znatno iznad nacionalnih cenzusa, ali se zbrinjavanje beskućnika rješava putem tzv. uputnice Centra za socijalnu skrb koja nije upravni akt pa se protiv iste ne može podnijeti žalba ili prigovor. Zapravo se radi samo o mogućnosti upućivanja u prenoćište ovisno o popunjenosti kapaciteta, a ne o zakonskom pravu koji im jamči hitni prihvat odnosno smještaj. Nadalje, posebnu težinu daje situacija kada cijela obitelj postaje beskućnik. Obitelj se ne zbrinjava na jednom mjestu već se razdvaja. Odrasli ako ima mjesta smještaju se u prenoćište, a djeca se smještaju u Dom socijalne skrbi ili se primjenjuje drugi odgovarajući oblik skrbi izvan vlastite obitelji. Stoga se i u ovom izvješću napominje da nepovoljan socijalno-stambeni status ne bi trebao biti razlog odvajanja maloljetne djece od obitelji. To je preporuka Odbora za prava djeteta UN-a na prvo Izvješće o primjeni Konvencije o pravima djeteta Republike Hrvatske, da ekonomski razlozi odnosno siromaštvo ne bi smjeli biti razlog izdvajanja djece iz obitelji. Nadalje, osvrnut ću se na problem osoba treće životne dobi. Pučki pravobranitelj napominje da su se tijekom 2009. godine stranke izravno obraćale. To su bili osobni dolasci, telefonski upiti pritužbama u vezi s nedostatkom izvaninstitucionalnih usluga u lokalnoj zajednici namijenjenih starijim osobama. Zatim nedostatkom mjesta u domovima za starije i nemoćne osobe, te nedostatkom odgovarajućih usluga palijativne skrbi. Pretežno su se obraćale same starije osobe ili u manjem broju slučajeva najbliži rođaci. Prema zadnjem popisu stanovništva iz 2001. godine s 15,7% stanovništva starijih od 65 godina Republika Hrvatska spada među zemlje sa starijim pučanstvom. Najveći broj starijih osoba u Hrvatskoj živi u svojim domovima sami ili u krugu obitelji, a samo oko 2% starijih osoba živi u domovima za starije i nemoćne. Stalan porast apsolutnog i relativnog broja starijih ljudi ukazuje na nužnost promjena u mirovinskom sustavu, u sustavu zdravstvene, te u sustavu socijalne zaštite koja između ostalog moraju zadovoljiti načela samostalnosti, društvene uključenosti i poštivanja dostojanstva starije osobe pri tome uzimajući u obzir gospodarske mogućnosti društva. Pritužbe u kojima se tražila zaštita starijih osoba dijelom se odnosila na palijativnu skrb. Ovaj dio smatram posebno važnim, ova skrb se pruža uglavnom kod bolesti koje su učestalije u starijoj životnoj dobi. U programu Vlade Republike Hrvatske za razdoblje od 2008. do 2011. pod točkom 17. bolničko liječenje navedeno je da će Vlada Republike Hrvatske do prosinca 2008. godine palijativnu skrb i hospicij uključiti u zdravstveni sustav, mreža uz referalni centar. Još je zakonom o zdravstvenoj zaštiti iz 2003. godine jednako tako uređeno i u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti iz 2008. godine propisano da dom zdravlja mora osigurati na svom području palijativnu skrb bolesnika, a ustanova za palijativnu skrb je zdravstvena ustanova u kojoj se pruža zdravstvena zaštita u sklopu zdravstvene djelatnosti na primarnoj razini. Unatoč prethodno navedenome mreža timova za palijativnu skrb još uvijek je nedovoljno razvijena, pa ne postoji odgovarajuća skrb za neizlječivo bolesne i članove njihove obitelji. Palijativna se skrb u velikom dijelu pruža na volonterskoj osnovi, dok su u manjini regije u kojima je to uređeno na razini domova za zdravlje, kao što je to npr. u Primorsko-goranskoj županiji. Žurno se mora organizirati palijativna skrb u skladu sa odredbama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, te programom koji je Vlada donijela, a ne temeljiti sustav pretežno na volonterima, i pritom naglašavam da ne umanjujem značaj uloge volontera na ovom području. Također ono što je nužno predvidjeti u zakonu ustanovu palijativne skrbi, jer su međunarodna iskustva, ali i iskustva nevladinih udruga, primjerice Hrvatskog društva za hospicij i palijativnu skrb, koja godinama požrtvovno rade na ovom području, pokazala da se palijativna skrb ne može temeljiti isključivo na institucionalnim oblicima skrbi. Način na koji društvo postupa s nemoćnim osobama na određeni način je test njegove stvarne predanosti ljudskim pravima, stoga upravo ovoj problematici treba ukazati posebnu pozornost i drago mi je da je ova problematika našla svoje mjesto i u izvješću Pučkog pravobranitelja, tim više što moramo naglasiti da godišnje od karcinoma, po nekim statistikama obolijeva 20 tisuća ljudi, a umire 13 tisuća ljudi. Dakle godišnje na razini Republike Hrvatske 13 tisuća ljudi potrebna je kvalitetna palijativna skrb. Hvala lijepo.
Hvala. Dva ispravka, jedna replika. Prva gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo ispravit ću krivi navod gospođe Crljenko, kad kaže i netočno tvrdi da su beskućnici prepušteni zbrinjavanju lokanoj zajednici. To je netočno kolegice Crljenko, upravo iz razloga što Zakon o socijalnoj skrbi osigurava pravo koje se zove plaćanje podstanarstva, odnosno naknade za one ljude koji su u podstanarskom odnosu i to nadam se da znadete u visini od 50% od pomoći za uzdržavanje, odnosno stalne novčane pomoći, koliko pripada tu obitelj u odnosu na broj njezinih članova. Nadalje, ispravit ću navod u kojem vi tvrdite i miješate zapravo skrb osobama treće životne dobi sa palijativnom skrbi, jednako kao i kad tvrdite da se obitelji razdvajaju u nedostatku stana i zbog toga da se djeca smještaju u dom socijalne skrbi. To naprosto gospođo Crljenko nije točno, jer teško da će socijalni radnik, odnosno tim, stručni tim u centru za socijalnu skrb donijeti odluku da se djeca smještaju u dom socijalne skrbi samo zbog toga što joj se trebaju kumulativno ispuniti uvjete za zaštitu djece. Hvala lijepa.
Povreda Poslovnika.
Kolegica je povrijedila Poslovnik, članak 209. Očito nije pročitala izvješće Pučkog pravobranitelja. Ja sam u svojoj raspravi navela dio izvješća Pučkog pravobranitelja, koji se odnosi na postupak prema beskućnicima, gdje Pučki pravobranitelj jasno navodi da Zakonom o socijalnoj skrbi nije reguliran status beskućnika niti su oni propisani kao korisnici socijalne skrbi, stoga se suočavaju s nizom problema glede ostvarivanja prava iz sustava socijalne skrbi, posebno oni beskućnici koji nemaju regulirano prebivalište u sredini u kojoj borave.
I gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ja bih ispravila kolegicu koja je doslovce svoju raspravu pročitala izvješće pravobranitelja, Pučkoga pravobranitelja, dakle sve što je rekla to tako piše, ali piše isto tako da velikim dijelom se palijativna skrb odnosi, obavlja na volonterskoj osnovi. Dakle ja vas pitam, kad bi u mojoj županiji to bilo na volonterskoj osnovi.
Nemojte pitati kolegice Caparin. U ispravku netočnog navoda nemojte ni retorički postavljati pitanja.
Ne, neistina je da se odnosi, da se palijativna skrb obavlja samo na volonterskoj osnovi, to je potpuno netočno i to bih ispravila kolegicu, jer imamo i domove zdravlja, imamo, vama ispravljam jer ste tako rekli, ali to nije točno i ispravit ću poslije i Pučkom pravobranitelju, i nemojte mi dobacivati, jer kad bi se to odnosilo samo na volonterskoj osnovi, radilo na volonterskoj osnovi onda bi to zaista bilo jadno za sve naše pacijente, odnosno ove koji trebaju skrbiti o takvim ljudima.
I gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš, replika.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice Crljenko mislim da pitanje ovog beskućnika i socijalne skrbi o kojoj ste govorili, da je to pitanje koje svakako ako gledamo ima jednu daljnju prošlost, pa već od vremena Diogenesa koji je živio u buretu pa do onih koji žive u haustorima, mjestima za odlaganje smeća, među kantama spavaju, pa do onih koji spavaju ili pod mostovima, ili na klupama. Prema tome, to je pitanje koje se svakako sa punim pravom koje naglašava Pučki pravobranitelj, o kojem ste govorili u svojoj diskusiji. Mislim da u ovom slučaju pitanje socijalnih aktivnosti i Vlade i Ministarstva zdravstva, socijalne skrbi, trebalo bi biti mnogo značajnije. Jer kad gledamo sve to stvara jednu i lošu sliku, prvenstveno nas ljudi koji živimo i koji prelazimo, ja sam imao sam prilike idem bacit smeće najednom vidim čovjek spava među tim kantama, vrlo je neugodno to. A da ne govorimo o ljudima koji dolaze izvan drugih sredina koji uočavaju takve stvari i koji se nalaze, posebno kad nađemo čovjeka isto na ulici da leži. Sve to svakako treba biti više uključeno u ovaj sustav socijalne skrbi i ovo što je i naglašeno da se dadu i veća prava, ali i veće obveze da preuzmu službe koje bi trebale raditi po tim pitanjima, a to su prvenstveno socijalne službe. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Crljenko.
Dobro ste primijetili uvaženi kolega. Naime, beskućnici spadaju u ugrožene skupine našeg društva. I ne samo beskućnici, i oni kojima je nužno potrebna palijativna skrb. Palijativna skrb potrebna je osobama koje su u posljednjoj fazi života, prepuštene same sebi, svojim obiteljima koje često ne znaju što bi s njima i sa samim sobom i kako da im ublaže bol. Očito kolegama iz HDZ-a to nije ključni problem, njima je najvažnije putem ispravaka netočnih navoda ispravljati zapravo izvješće pučkog pravobranitelja. Hvala.
Gospođa zastupnica Nadica Jelaš, izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče, poštovani gospodine pučki pravobranitelju sa suradnicima, kolegice i kolege. Ja ću vezano za ovo izvješće odmah reći da je ono zaista jedan vrlo sistematičan i objektivan prikaz stanja u poštivanju ustavnih i zakonskih prava građana u 2009. godini, a što mu daje dodatnu kvalitetu, po meni, je to što pravobranitelj kao opunomoćenik Hrvatskog sabora iznosi vrlo jasne, vrlo nedvosmislene i nadasve profesionalne stavove i upozorenja na ona područja koja zbog učestalosti i značenja kršenja tih prava zaslužuju jednu posebnu pažnju Hrvatskog sabora. Naime, kako sam pravobranitelj u ovom izvješću kaže, a s čime se ja osobno duboko slažem, hrvatsko društvo zahvaćeno je jednom velikom podjelom koja je nadjačala sve druge podjele, a to je podjela na siromašne i slabe i bogate i moćne. Ova aktualna gospodarska kriza tu situaciju produbljuje, tu podjelu produbljuje i zato bi Vlada trebala voditi računa o tome da svojim mjerama koje donosi doprinosi jednom ravnomjernijem raspoređivanju tereta krize na građane i određene društvene grupe, ali s druge strane i da se osigura jednakost pred zakonom i pravna sigurnost za sve građane. A kad je riječ o jednakosti pred zakonom i pravnoj sigurnosti pravobranitelj kaže da unatoč poboljšanom normativnom okviru i određenim početnim rezultatima u njegovoj primjeni situacija u Hrvatskoj nije zadovoljavajuća. Naime, neažurnost, dugotrajnost postupaka i neučinkovitost kontrolnih mehanizama kako u upravnim tako i u sudskim postupcima omogućuju i arbitrarnost i pogoduju pristranosti i korupciji svih vrsta. Takvo stanje dakako po samoj prirodi stvari najviše pogađa upravo one siromašne i slabe, nezaštićene vezama i novcem, a bogati i moćni ne samo da brže rješavaju stvari nego i pobjeđuju i onda kad nisu u pravu. Prema podacima iz izvješća područje koje posljednjih godina apsolutno dominira po broju zaprimljenih pritužbi građana i na koje je usmjereno najveće nezadovoljstvo građana je područje pravosuđa. A znamo da je to područje, dakle Poglavlje 23., jedno od 3 poglavlja koja su još uvijek neotvorena u pregovaračkom postupku sa EU. Dakle, svaka 5 novozaprimljena pritužba u 2009. godini bila je upravo s tog područja, dakle s područja pravosuđa. S tim da je u odnosu na 2008. godinu njihov broj povećan za daljnjih 12%. Međutim, donekle je promijenjena njihova struktura. Naime, ranijih godina se najveći broj ovih pritužbi odnosio na dugotrajnost sudskih postupaka, a u 2009. godini su prevagnule pritužbe zbog nezadovoljstva ishodima sudskih sporovima koje građani u svojim pritužbama subjektivno tumače i doživljavaju kao posljedicu eto korupcije u pravosuđu. Ovoj promjeni prema mišljenju samog pravobranitelja doprinijele su izmjene i dopune Zakona o sudovima kojima su akceptirani i prijedlozi pravobranitelja vezani uz prava građana na suđenje u razumnom roku. E pa rukovodeći se upravo tim rezultatima bilo bi zaista korisno i nadalje uvažavati određene sugestije pravobranitelja, kao primjerice onu o potrebi daljnje depolitizacije državne uprave. Koliko god Vlada u svom mišljenju o radu pravobranitelja negira da je politiziranost rukovodećeg kadra u državnoj upravi uzrokom i političke korupcije i nerada i neažurnosti prema građanima. Dakle, Vlada je ta koja se postavlja na zadnje noge, a ne SDP. Nema sad kolege Milinkovića.
Ima, ima.
A jeste. Isto tako bilo bi dobro uvažavati i sugestiju pravobranitelja da je učinkovito i trajno rješenje problema prekomjerno dugog trajanja sudskih postupaka upravo u organizacijskom, u kadrovskom i u materijalnom jačanju sudske uprave, a osobito Vrhovnoga suda. Jer i iskustva drugih europskih zemalja potvrđuju da je jačanje službi praćenja, ocjenjivanja i kontrole sudaca daleko učinkovitije od samog povećavanja broja sudaca u pravosudnom sustavu. A na potrebu većih ulaganja u nadzor sudaca upućuju i enormni iznosi koji se hrvatskim građanima isplaćuju iz državnog proračuna zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku. Samo u 2009. godini s tog je naslova iz državnog proračuna isplaćeno gotovo 50 milijuna kuna. A najapsurdnije u cijeloj priči je to što državnu kasu pune upravo hrvatski građani pa ispada da kroz ova obeštećenja građani dodatno plaćaju neučinkovitost pravosuđa. I to je stvarno zapravo ona tužna priča o hrvatskom pravosuđu. Što je pravda nedostupnija to je skuplja. Postavljam pitanje, a koliko je kolegice i kolege sudaca zbog nedonošenja presude u razumnom roku disciplinski odgovaralo? To nije poznat podatak. Naime, iz ovog izvješća vidljiv je samo podatak da se u Upravi za organizacijsko-kadrovske i inspekcijske poslove Ministarstva pravosuđa u 2009. godini generirana čak 2 093 nova predmeta povodom predstavki i pritužbi građana na rad pravosudnih tijela u RH, a to je porast oko 400 novih predmeta u odnosu na 2008. godinu. I u nastavku rasprave želim reći nešto o odnosu nadležnih tijela, pa i Vlade i Sabora prema instituciji pučkog pravobranitelja a što nedvojbeno utječe i na samu efikasnost pučkog pravobranitelja. U 2009. godini Ured pučkog pravobranitelja zaprimio je tisuću 655 pisanih pritužbi, a to je otprilike 100-ak više nego 2008. godine. Od toga zaprimljenog broja riješeno je tisuću 230 predmeta, dakle ¾ dok je četvrtina predmeta prenesena u sljedeću u 2010. godinu odnosno možemo reći da svaki 4. zaprimljeni predmet nije riješen već je prenesen u narednu godinu. Prema riječima pravobranitelja, dvije su osnovne zapreke učinkovitijem postupanju u predmetima po pritužbama. Prvi je trajanje samih postupaka, a drugi je postojanje određenog stupanja nespremnosti nadležnih tijela na suradnju. A što se očituje u tome da tijela ne odgovaraju ažurno na upite pučkom pravobranitelju, a to ažurno bi bio zakonski rok od 30 dana. Kako sam pravobranitelj navodi neažurnost je zabilježena u komunikaciji sa Središnjim uredom za upravljanje državnom imovinom, sa Ministarstvom pravosuđa, Upravom za građansko pravo, sa Ministarstvom poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja, Ministarstvom regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva, Ministarstvom zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva, Ministarstvom uprave, sa jedinicama lokalne samouprave, ponajviše su apostrofirane općine i sa Hrvatskom odvjetničkom komorom. Te "šumove" u komunikaciji sa nadležnim tijelima potvrđuju i odgovarajući podaci. Naime, u čak 313 predmeta nadležna su tijela dostavila odgovor pravobranitelju tek nakon jedne ili više njegovih požurnica, a u 61 predmetu nadležno tijelo uopće nije odgovorilo na dopis pučkog pravobranitelja i u tim slučajevima će dakako zahtjevi pravobranitelja za otklanjanjem određenih nedostataka, najvjerojatnije trajno ostati bezuspješni jer su neuslišani. A na kraju kakva je podrška Vlade pučkom pravobranitelju, to najbolje pokazuje činjenica da ni u proračunu za 2009., a jednako tako ni u proračunu za 2010. godinu nisu osigurana financijska sredstva za Ured pučkog pravobranitelja potrebna za dodatno zapošljavanje tri nova službenika koji bi radili na operacionalizaciji Zakona o suzbijanju diskriminacije. Riječ je naime o zakonu koji je na snazi od početka prošle godine, koje je eto ujedno i izvještena godina. A taj zakon pučkog pravobranitelja određuje kao središnje tijelo nadležno za suzbijanje diskriminacije. Dakle, u pitanju je jedan novi posao, jedan važan posao, a izostanak financijske podrške zapravo je najbolji pokazatelj koliko je Vladi stalo do provedbe ovoga zakona, odnosno do uklanjanja uzroka diskriminacije. Dakle, da bi značaj institucije pučkog pravobranitelja jačao što bi trebao u ovom podijeljenom hrvatskom društvu, treba mu potpora javnosti, ali više od toga treba mu jasna podrška Hrvatskog sabora, kojem on kao nezavisna nadzorna institucijama pomaže u kontrolnim zadaćama. Zato mislim ponavljam, da svi mi u Saboru trebamo dati jasnu podršku ovom izvješću, a isto bi trebala učiniti i hrvatska Vlada, a ne samo ga primati na znanje ili ga čak osporavati kao što to čini za razliku od nekih drugih vlada koje uzimaju preporuke ombudsmana kao osnovu kao jednu polaznu.
Dobro kolegice.
Za poduzimanje mjera za rješavanje određenih problema. Hvala lijepo potpredsjedniče.
Molim. Jedan ispravak gospodin zastupnik Damir Sesvečan.
Poštovani potpredsjedniče pa ispravio bih jedan netočan navod kolegice Jelaš koji kaže da Vlada podjelu na bogate i siromašene produbljuje. Dakle, mislim da upravo suprotno tome Vlada Republike Hrvatske svojim mjerama za izlazak iz recesije i krize programom za gospodarski oporavak Republike Hrvatske upravo najviše vodi računa i brigu o najugroženijim skupinama hrvatskog društva.
Gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Danas je na dnevnom redu osim izvješća o radu pučkog pravobranitelja imamo pravobraniteljicu za djecu, za osobe sa invaliditetom. Prošli tjedan smo imali ili pretprošli imali pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova, a sve češće se u javnosti čuju od određenih skupina društvenih skupina prijedlozi da se uspostavi još nekoliko ureda pravobranitelja mislim da je bilo za umirovljenike, a i za neke druge skupine, što pokazuje da je veliki broj skupina u hrvatskom društvu koje se osjećaju neravnopravno i da im treba zaštita. I kako je krenulo čini mi se da će nam trebati osim registra branitelja i registar pravobranitelja da bi mogli sve one koji žele imati pravobranitelja popamtiti na jednom mjestu. E sada, što je pozitivno u ovom izvješću? Najpozitivnija stvar je očitovanje Vlade, za razliku od dosadašnjih očitovanja Vlada, ovaj put nam je Vlada poslala očitovanje na 26 stranica. Što nije loše. Znak je da se ipak počelo čitati izvješća pučkog pravobranitelja malo ozbiljnije i da su se na nekakve stvari počele ipak davati i nekakvi odgovori. Ti odgovori su javni i dobro je da postoje takvi odgovori. Može se vidjeti u čemu je razlika u stajalištima Vlade i pučkog pravobranitelja. Jer podsjetimo se prije dvije godine Vlada je na jedno kritičko izvješće nije dala suglasnost, odnosno primila ga je na znanje kao što je jedna ustvari formulacija da je malo dala packu pučkom pravobranitelju tada, da je posao jedno izvješće koje nije baš i trebao. Dakle, mogao je kako nama predsjednik Sabora u raspravama kaže, moglo se neke stvari reći na drugačiji način. Ali taj put je pučki pravobranitelj rekao stvari na način na koji je trebao baš reći. To nije tada naišlo na podršku Vlade ali vidimo da se ipak stvari mijenjaju i malo uozbiljuju. E sada, u ovom mišljenju Vlade koje smo dobili na klupe za svoje predstavnike na današnjoj sjednici Sabora Vlada je odredila ni manje ni više nego 24 ministra i državna tajnika. To je svojevrsni rekord, mislim da se to nikad u povijesti Hrvatskog sabora nije dogodilo. Tu su samo tri državna tajnika ili dva. Ne znam. Prema tome, odaziv od strane predstavnika Vlade u odnosu na deklarirani broj onih koji će biti nazočni odgovarati na pitanja zastupnika ili pučkog pravobranitelja nešto manji. Nadamo se da će sljedeći put to bili malo drugačije. Ali evo kažem da je Vlada dužno poštovanje posvetila ovaj put izvješću pučkog pravobranitelja. Tko se obraća pučkom pravobranitelju? Po mom skromnom mišljenju uz određene izuzetke oni građani, oni ljudi koji su iscrpili sve druge mogućnosti da se nekome obrate i pučki pravobranitelj mi je ostao posljednje svjetla točka na kraju tunela. Zašto mu se obraćaju? Zbog toga što društvene i državne institucije ne rade dobro svoj posao. E sada kada društvene i državne institucije na rade dobro svoj posao, uglavnom se odnosi na službenike, najčešće na one koji dolaze u kontakt sa građanima, dakle relativno nisko pozicionirane i oni mogu doista pogriješiti. Mogu se ponašati kao šerifovi u svom malome sitnome uredu, mogu uzeti zakon u svoje ruke i tumačit ga kako žele ili ga tumačit krivo misleć' da im nitko ništa ne može, ali zato oni imaju svoje šefove koji bar mogu ih opomenuti i upozoriti. Kada je pučki pravobranitelj prije dvije godine na takav izrijekom i direktan način upozorio da se to događa Vlada je to samo primila na znanje, nije podržala tada izvješće pučkog pravobranitelja i time je poslala jednu poruku, nemojte baš to tako otvoreno raditi, možete tako ali nemojte baš otvoreno, radite to da se ne zna. Umjesto da je to prihvatila i kaznila one državne službenike koji ne rade svoj posao kako treba, ne da ga ne rade kako treba nego ga još namjerno rade suprotno onome kako bi ga trebalo raditi. I to je bila loša poruka tada jer daje jednu političku poruku možete radit šta hoćete, nećemo mi ništa. Ja se nadam da su se vremena ipak malo promijenila, da takva praksa više neće biti u radu nijedne Vlade ubuduće, da će svi građani ostvarivati ono što mi je zakon koji donosi Sabor, odnosno neke donosi jednoglasno, neke donosi nakon rasprave većinom glasova, dakle oko nekih zakonskih odredbi postoje neka društvena nesuglasja, ali većina donosi zakone i provodi ih. I prema tome da će državna administracija biti ono što se uvijek deklarira, a to je na usluzi građanima. E sada naravno obzirom da je više-manje javna stvar da se u državne službe uglavnom zapošljavaju oni koji su skloni jednoj političkoj opciji, uglavnom, ne baš uvijek, onda naravno da vladajuća politička opcija ima i malo veću kontrolu nad državnim službama pa može dodatno im reći da malo bolje rade. I tu je uvijek dobro da pučki pravobranitelj reagira kad smatra da treba. Dakle, osim što treba prihvatiti ovo izvješće njega treba i pohvaliti. Ja, gospodine pučki pravobranitelju, ne znam da li vam pohvale iz opozicije koriste ili štete u vašem nekakvom pozicioniranju, međutim naš je zadatak da to tako kažemo. Jedina službena osoba izabrana od Hrvatskoga sabora koja je imala petlju reći sve što se događa u državi je pučki pravobranitelj. Na tomu mu treba čestitati. I žao mi je što Vlada nije imala petlju tada to prihvatiti. Sada barem dobili smo očitovanje o kojemu možemo raspravljati, ali je više-manje korektno. Vlada je iznijela svoje mišljenje, o njemu se može raspravljati, ali bar znamo koje mišljenje Vlada u pojedinim slučajevima. I nadam se da će i izvješća pučkog pravobranitelja i očitovanja Vlade o njima svake godine biti sve kraća i da će doći onaj dan kada dakle ovakva izvješća više neće imati nekakva traumatična iskustva pojedinaca koji zbog neke svoje posebnosti nisu mogli ostvarit zakonska prava, bez obzira radilo se to o političkim, etničkim, nacionalnim, teritorijalnim, spolnim, dobnim ili bilo kojim drugim razlozima zbog kojih je netko diskriminiran. Mi smo donijeli Zakon o suzbijanju diskriminacije i želimo dakle da se on provodi za sve građane na jednaki način i želimo dakle da izvješća pučkog pravobranitelja i svih drugih pravobranitelja u budućnosti budu što kraća, očitovanja Vlade također što kraća i da ove rasprave ustvari uvijek imamo onu ideju da je stanje bolje. Odbor za ljudska prava je rekao također da je stanje bolje, a da je pomak spor. Na nama je dakle da zaključimo, odnosno na Vladi je prvenstveno da zaključi zbog čega ili koga je taj pomak spor, kakav bi bio pomak koji bi bio poželjan i da konačno počne i kažnjavati one koji svoj posao ne rade. U tom smislu dakle podržavam i pohvaljujem ovo izvješće i glasat ću za njega. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin zastupnik Gordan Maras, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici. Ova rasprava je više ili manje ista, se ponavlja iz godine u godinu i zato se ja slažem sa kolegom Baukom kada je rekao da nažalost će ova izvješća dok se ne promijeni odnos vlasti u Hrvatskoj prema instituciji pučkog pravobranitelja, ali i prema onome što on piše unutar tih izvješća, da se situacija neće popraviti. Evidentno je, pošto ja evo već tri puta raspravljam u Saboru, maltene slični su problemi, broj slučajeva je isti, oni koji ne reagiraju su isti. Znači, Vlada ne pokazuje nikakvu agilnost niti želju da mijenja stvari i da mijenja nepravilnosti unutar sustava na koje može utjecati. I zato se ja slažem i nažalost tako je dok je ova Vlada na čelu Hrvatske pozicija i prava hrvatskih građana u ovom segmentu na koji se oni žale, a najčešće su to kao što je vidljivo iz izvješća slični problemi. Najčešće je u područjima od posebne državne skrbi, neće se ništa promijeniti. Znači, činjenica je da jednostavno odnos vlasti prema problemima hrvatskih građana nije adekvatan i nije onaj kakav bi trebao biti. Samim time nalazim i razlog u tome da ljudi nisu ni svjesni pozicije pučkog pravobranitelja, odnosno kada bi vidjeli svrhu, kada bi vidjeli da ono što on napiše Vlada, HDZ pokušava ispraviti vjerojatno bi u toj situaciji i pučki pravobranitelj imao više posla, više pritužbi i na neki način bi hrvatski građani imali osjećaj da se tu nešto može napraviti. I u tome ja vidim stagnaciju odnosno gotovo identični broj prijava iz godine u godinu koji se ponavlja, vidim razlog da hrvatski građani jednostavno niti ne pišu određene prijave zbog toga što vjeruju da iako napišu pučki pravobranitelj će nešto napisati, napraviti, napraviti određene urgencije prema određenim ministarstvima, ali ništa se neće promijeniti. I zato poruka i hrvatskim građanima, a i pučkom pravobranitelju, dok se odnos vlasti prema ovom problemu ne promijeni, a očito je kako tri godine imamo maltene identičnu situaciju, to se neće promijeniti do narednih parlamentarnih izbora. Jedino promjenom vlasti će se i status pučkog pravobranitelja, a i ozbiljnost Vlade prema tim problemima koje on uočava tada će se tek to promijeniti. Ono što bih ja htio istaknuti prije svega, da su tu u ovom izvješću imenovani i krivci, po meni krivci za takav status hrvatskih građana koji se osjećaju bespomoćno, koji ne mogu riješiti svoje probleme i prošle godine su identični ja bih rekao krivci bili u izvješću pravobranitelja. I nema potrebe da se ne kaže imenom i prezimenom. Ministar poljoprivrede gospodin Čobanković, najviše prigovora istaknuto je ovdje ima na njegovo ministarstvo. Ministar regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva gospodin Pankretić. Ministrica graditeljstva zaštite okoliša gospođa Marina Matulović Dropulić. Središnji ured sada Ministarstvo uprave. Naravno ne možemo aktualnog ministra pošto on nije bio državni tajnik u Središnjem uredu za upravu. Tog smo nagradili on je postao ustavni sudac zato što nije ažurno rješavao probleme što su hrvatski građani slali pučkom pravobranitelju, nije odgovarao na upite od pučkog pravobranitelja i njegove preporuke. Dali smo mu nagradu on je danas ustavni sudac. Nadam se kada budemo imali ovu odredbu koju smo danas usvojili kao prijedlog polazni za izmjene Ustava 2/3 da se to više nikad neće desiti, da netko tko na ovaj način se odnosi prema problemima hrvatskih građana neažurno odrađuje posao u komunikaciji i u obavezi koju ima prema pučkom pravobranitelju da bude nagrađen da postane ustavni sudac. Ministarstvo uprave naravno isto je tu istaknuto. 61 predmet na koje je pučki pravobranitelj pokrenuo i upozorio nije uopće odgovoren. To je poruka ne zanima nas, nije to naš posao, nemamo mi šta sa vama komunicirati. I to su one opasne poruke koje Vlada sebi ne bi trebala dopustiti. Ne bi trebala dopustiti gospodo, dame i gospodo da hrvatski građani ostanu sami u problemima i u odnosu sa upravom koja je tu ne radi sebe, nego radi tih istih građana. Što se tiče konkretnog primjera najviše problema, odnosno povećanje broja prijava se odnosi na područje pravosuđa i osobe lišene slobode i tu bih napomenuo. Prošlogodišnje izvješće je bilo puno plastičnije i čitali smo primjere kako zatvorenici u sustavu imaju manje kvadrata nego što je to standardima predviđeno, kako nisu adekvatni uvjeti. Bilo je tu dosta slikovitih primjera i mi smo se čitajući to čak i sa nevjericom smo čitali i pitali smo se da li je to uopće moguće da ljudi izdržavaju kazne u takvim uvjetima u hrvatskim zatvorima. I je moguće. Naravno ne svi. Neki izdržavaju u lijepim uvjetima. Nekima je u hrvatskim zatvorima možda čak i bolje nego izvan zatvora, pa smo čitali isto tako proteklih godina kako se organiziraju zabave. Ne fali tu ničega od dobrog društva, pića, ića itd. Nekima je u hrvatskim zatvorima bilo puno bolje nego što im je to izvan zatvora jer su tu bar puno sigurniji. Vidimo šta se dešava među tim skupinama na slobodi, pa i ovih dana u Zagrebu i u Hrvatskoj. Ali ono šta bih ja napomenuo mora se voditi računa o tim ljudima koji su na izdržavanju kazni i nije dopustivo da mi danas u Hrvatskoj imamo kapacitet za otprilike 2 i pol hiljade zatvorenika u zatvorenom sustavu, a da ih je preko 4000 u zatvorima. Znači, kapacitet koji je otprilike na razini 160% i normalno da tu ne postoji uvjeta i trebalo bi se ako već postoji potreba u proračunu planirati način da se ti kapaciteti povećaju, odnosno da se na neki način. Možda ima primjera i u svijetu gdje se ulazi u javno privatno partnerstvo sa zatvorskim sustavom gdje se na taj način ovi ja bih rekao ljudi koji su osuđeni za slabija ili manja kaznena djela mogu izražavati i u takvim institucijama svoju kaznu. Ali definitivno vidim tu jedan od najvećih problema jer je zbilja najviše prigovora iz tog područja vezano uz zatvorski sustav. I još jednu stvar koju bih ovdje napomenuo, a koja je posebno bitna pitanje je policijskih postupanja. Iako je relativno mali broj prijava na to 41, postoji veliki interes pošto policija i Ministarstvo unutarnjih poslova imaju veliko povjerenje i predstavljaju državu i na neki način su represivni aparat treba pokušati izbjeći da tih prijava bude što manje pogotovo to nije dobro kada se određene prijave koje dolaze iz policije koriste za političke obračune. Evo tu je moj kolega Zvonko Mršić protiv kojeg je policijska policija Koprivničke županije podigla kaznenu prijavu. Ništa se ne dešava, ne rješava. Nema podizanja optužnice. Odvjetništvo na žalost se ne oglašava da vidimo već dva, tri mjeseca od kada je podignuta optužnica odnosno prijava od strane Policijske uprave Koprivničke. Ništa se ne dešava. Ja se pitam kako se može dopustiti takva situacija da netko tri, četiri mjeseca iščekuje šta će se desiti, a policija je bila inicijator te kaznene prijave. Da ne bi se možda desilo da sljedeće godine zbog takvog postupanja policije koje je isključivo političko, političkom motivacijom bilo motivirano da se podigne prijava, da ne bi sljedeće godine možda i kolega Mršić pisao pučkom pravobranitelju da zaštiti njegova prava kao hrvatskog građanina. E zato je posebno bitno da policija ne nasjeda na takve političke pritiske, podiže optužnice, prijave koje naravno na kraju vidi se da odvjetništvo očito to ne prihvaća, nema nikakve kaznene prijave, očito ne prihvaća. Ali bitno je da policija koja bi trebala imati povjerenje svih hrvatskih građana bez obzira na političke pritiske pazi kako postupa i bude posebno oprezna ne samo prema ovoj ili onoj skupini ljudi nego prema svim građanima, a u te građane spadaju i naravno i gradonačelnici koji rade svjesno svoj posao kao što to radi kolega Mršić. Evo ja bih savjesno svoj posao kao što to radi kolega Mršić. Ja bih na kraju dao potpunu podršku kolegi pučkom pravobranitelju u njegovom radu i njegovom timu. Pozvao bih još jednom mada znam da je to poziv ja bih rekao koji neće naići na podršku vladajuće većine sada u Hrvatskoj. Pozvao bih da pozornije pročitaju to izvješće i pokušaju ispraviti sve nepravde koje se unutar tog izvješća nalaze. Poruka hrvatskim građanima je samo jedna. Iako svake godine raspravljamo na isti način uvjeren sam da ova Vlada nema snage napraviti pozitivan iskorak u području zaštite ljudskih prava i na žalost hrvatski građani i građanke morat ćete se strpiti još godinu dana da dođe ona vlast koja će uživati vaše povjerenje koje ćete joj dati da ove nepravilnosti ukloni. Hvala lijepa.
Hvala. Dva ispravka. Prvi, gospodin zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Maras je rekao da odnos Vlade prema građanima nije isti, posebice na područjima posebne državne skrbi, da su građani podređeni u odnosu na druga područja. To nije točno, i sam dolazim sa područja posebne državne skrbi. Nije istinita ova tvrdnja i nije isti položaj građana, nego i drugačiji i to u pozitivnom smislu. Odnos Vlade prema građanima na području PPDS-a i prema socijalnim potrebama i prema stradalnicima Domovinskog rata i prema problematici nezaposlenih nije isti na područjima posebne državne skrbi i ostalim područjima Republike Hrvatske i u tom smislu postoji određena pozitivna diskriminacija s obzirom na prava socijalnih kategorija građana, na prava nezaposlenih, na poticanje zapošljavanja, na stambeno zbrinjavanje, na brigu osobama treće životne dobi, stradalnika Domovinskog rata. Naravno tu svoj obol daju i jedinice lokalne samouprave, i nadam se da će takva pozitivna diskriminacija Vlade i resornih ministarstava trajati dok uvjeti življenja na cijelom području Republike Hrvatske ne budu isti. I druga ispravka netočnog navoda, neće se ništa promijeniti za godinu dana, nadam se da će naši građani uz cijeli niz godina uživati na područjima posebne državne skrbi u potpori upravo Vlade koju danas vodi Hrvatska demokratska zajednica. Hvala.
Drugi ispravak, gospođa zastupnica Sunčana Glavak.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Evo već je i kolega ispravio netočan navod, ali ja ću samo ponoviti. Dakle za godinu dana vidjet ćemo što će se promijeniti i o tome ćemo naravno govoriti, a ja vjerujem da će HDZ i dalje voditi priču. Međutim drago mi je, mada je to trebalo vjerojatno biti izrečeno sa dozom ironije, ali nije bilo baš uspješno. Kolega je konstatirao da Vlada čuje probleme i nastoji ih riješiti. Hvala vam što ste to uočili i vi. A što se tiče policije, kada izazivate da bi morala biti posebno oprezna pri postupanju sa osobama, primjerice kao što je vaš kolega Mršić, pa ja ne znam možda biste onda i vi trebali. Dozvolite da završim, pa ćemo onda razgovarati. Dakle možda biste onda vi mogli u policiju pa bismo to možda drukčije riješili. Dakle svi građani trebaju imati jednak tretman, pa nemojte onda isticati svog kolegu da bi se prema nekome trebalo opreznije postupati. Hvala lijepa.
Povreda Poslovnika.
Hvala lijepo. Poštovana kolegica Glavak nije ispravila moj navod, to se može ustanoviti iz stenograma. Ja sam rekao prema svim građanima. Posebno moram sad vas upozoriti kolegice Glavak da policija naravno da mora prema svima postupati isto, ali ono što ste vi preskočili ne smije se političkom voljom nekoga ili nečega podnositi prema drugima drugačije. To je što sam ja upozorio. Očito niste prečuli. I malo je čudno da policija neke stvari odrađuje u određenim trenutcima koji se poklope manje ili više slučajno i na to sam ja upozorio. Ja samo.
Ali to nije nikakva povreda Poslovnika.
Je povreda Poslovnika.
To je polemika i replika. Nemojte kolega Maras, molim vas.
Govornik nije uključen, ne razumije se./… koji sam ja rekao.
To da nije rekla, ono što ste vi rekli. Osnovni, baš tu tezu tvrdnju osporavala.
Ali nije to, ta teza nije bila izrečena.
Pa kako nije. Pa to vi kažete da nije. Sad možemo voditi polemiku, i sad bi ja trebao gospođi Glavak dati da ona opovrgava razloge zašto to nije, vi da opovrgavate da to jeste. To se sve rješava u okvirima institucija replike, a ne [[Upadice se ne razumiju.]] To ćemo nakon idućih parlamentarnih izbora. … [[Upadica se ne razumije.]] Nakon idućih parlamentarnih izbora, jer vjerojatno se neće ništa promijeniti. Sada je na redu, da li da prekinem sjednicu dilemo moja, pa nastavimo u 15 sati ili da dođe gospodin zastupnik Davorko Vidović. Izvolite. Dilemu ste već razriješili.
Hvala lijepo. Evo da ne potrošim svih 10 minuta, dozvolite samo par napomena u vezi ovoga izvješća, kojega sam svih 165 stranica teško za povjerovati kad čovjek vidi toliku knjižurinu, sa velikom pozornošću pročitao, jer ona u velikom predstavlja svojevrsni sociološki prikaz Hrvatske i to one druge Hrvatske, one obespravljene Hrvatske koja postoji tu svugdje oko nas kao što je to razvidno iz podatka koji se ovdje daju i slučajeva koji se daju. Što nije jasno. Ono što se ne može vidjeti izvješća koliki su razmjeri zapravo kršenja temeljnih ljudskih prava građana Hrvatske, kolika je ta obespravljena Hrvatska velika. Gledajući podatke recimo o pritužbama koje su išle iz zatvorskog sustava, mislim da je riječ o 233 pritužbe, a da to čini dvadesetinu recimo ljudi koji su ovoga trenutka unutar bolničkog, penal zatvorskog sustava može se pretpostaviti da je dakle riječ o ne tisuću 665 slučajeva, nego 20 puta većem broju ljudi, jer oni koji se javljaju pravobranitelju nisu samo ljudi koji se nalaze u nekakvom stanju teške povrede u svojim ljudskim pravima, nego je riječ i o ljudima koji znaju da se uopće imaju kome požaliti, a mnogo je onih koji se zapravo ne prepoznaju institucije ili ne vjeruju da mogu ostvariti neko svoje pravo. Što mi možemo učiniti s ovim izvješćem? Možemo napraviti nekoliko stvari kao što to pokazuje ova današnja rasprava. Možemo to izvješće zanemariti ono što u njemu piše. Svake godine, piši ti ombudsmane svoja izvješća, šalji to u Sabor, mi to uzmemo na znanje i idemo dalje. Loša strategija. Možemo negirati to što piše. Reći brate pretjeruje se, samo se crno pokazuje. Pa neće ombudsman govoriti o pozitivnim slučajevima, nego govori, zato i jest ovdje govori o negativnim slučajevima, slučajevima kršenja ljudskih prava. Možemo opravdavati u ovoj raspravi, kolege iz pozicije imaju neodoljivu potrebu da opravdavaju institucije koje pojedince, ministarstva koji nisu obavili svoj posao, ili ga ne rade. Može, kao što je opozicija sklona koristiti zapravo izvješće da optužuje vlast. Ja mislim da to nisu dobra strategija. Ja mislim da bi istinski smisao onoga na što upozorava pučki pravobranitelj trebao biti mobiliziranje svih institucija, ako hoćete i ovoga Sabora, Vlade, lokalnih organa vlasti da poduzimamo stvari da se stvari kreću ka boljem. To je smisao. Meni su simpatične moje kolege koje kažu, evo kad dođe, kad se promijeni vlast stvari će se stubokom promijeniti. Ali i onda će biti kršenja ljudskih prava. Nemam ja nikakvih iluzija o tome i građani to znaju, ali što se može napraviti. Razlika između vlada može biti u tome da jedne respektiraju ove nalaze i prema njima postupaju tako da ih otklanjaju ili da ih zanemaruju. Tu je suštinska razlika. Ono što su i kolege spomenule, dozvolite samo 2, da ne uzimam previše vremena, samo 2 područja koja su mi posebno signifikantna jer mi se čini da su to možda u ovom trenutku i najnezaštićenije skupine ljudi. Riječ je, dobro poznajem taj teren, o ljudima koji žive na području posebne državne skrbi. Poglavito ovdje mislim na ljude srpske nacionalnosti povratnike na području Banovine, Korduna itd., koji 2010. ljeta Gospodnjega, 15 godina nakon završetka operacija žive u selima u kojima nema struje, nema vode, nema asfalta, a imali su to prije rata. Ne može to više biti opravdanje, ne može biti više opravdanje niti to da lokalna samouprava ili ne znam jedinice lokalne obrane nemaju novaca, to nije više opravdanje. Mi tim ljudima moramo reći ili ćete tu živjeti ili nećete tu živjeti. Ili ćete živjeti dostojanstveno, to je bruka i sramota za Hrvatsku u 21. stoljeću da nam ljudi žive bez vode i bez struje, da djeca pješače po 10, 15 km. Pa to su priče koje smo mi čitali o početku 20. stoljeća, a ne 21. Čitav niz stvari se može riješiti, ne rješava se. I treba utvrditi tko je odgovoran. I drugo područje koje je stvarno šokantno, to je područje kako nam funkcionira zapravo taj zatvorski sustav. Podatak da u sisačkom zatvoru u sobi od koliko kaže, u sobi br. 15 dvanaest ljudi živi na 26 kvadrata. 12 ljudi na 26 kvadrata. Pa to izgleda zastrašujuće. Sve ostalo što se navodi ovdje u izvješću. Kaže, tijekom pregleda zatvora u Splitu u sobi br. 2 tek nekoliko centimetara od glave zatvorenika koji je ležao na krevetu na kat visila je plastična vrećica puna tekućine koja se slijevala iz sanitarnog čvora sobe s gornjeg kata. U svim prostorijama zrak je zagušljiv unatoč velikom broju ventilatora itd. Pa ljudi, pa to je naše društvo. Pa to su nedopustive stvari. Iza ovoga ne može reći … ne važi mi smo to čuli i zaboravili. Iza ovog izvješća zato mora uslijediti konkretna akcija. Način na koji se tretiraju pritvorenici potpuno protivno zakonu. I njih na istovjetan način po istim pravilima kao i kažnjenici i zatvorenici. Žaljenje pučkom pravobranitelju i onda sankcioniranje toga zatvorenika koji se javio i maltretiranje i na različite načine šikaniranje tih ljudi. To su, kako bih rekao, upravo na tim slučajevima, u takvim situacijama se ogleda civiliziranost društva. Ako to mi ne prepoznajemo kao znakove pored puta, ako mi to ne prepoznajemo kao stvari koje govore o društvu u cjelini onda smo na lošem putu i na lošem tragu. Završavam, puna podrška izvješću. Mislim da je savjesno, korektno, pošteno i vrlo profesionalno napravljeno. Mislim da mimo bilo kakvih političkih ne daj Bože kvalifikacija i svrstavanja treba ovo izvješće sagledavati i da i opozicija i pozicija to trebaju prihvatiti ne kao argument za međusobno političko nadmetanje nego kao naputak svojevrsni što nam je činiti svima zajedno ako želimo da živimo u zemlji prosperitetnijoj, boljoj od one kakvu pokazuje ovo izvješće. Velim, ne znam u kom obimu karakteristično za Hrvatsku. Hvala lijepo.
Hvala. Prekidam sjednicu, nastavak u 15 sati. Na redu je gospodin zastupnik Damir Sesvečan. Nastavljamo sjednicu sa raspravom o izvješću o radu Pučkog pravobranitelja za 2009. godinu. Na redu je gospodin zastupnik Damir Sesvečan. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, Pučki pravobranitelju sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa prije svega reći ću dakle da je pred nama izvješće o radu Pučkog pravobranitelja za prošlu 2009. godinu koje je kao i proteklih godina napravljeno istom metodologijom, obuhvaćeni su poslovi iz njegova djelokruga, rada i sistematizirani prema vrsti zaprimljenih i obrađenih pritužbi. I ovogodišnje izvješće, odnosno prošlogodišnje izvješće sadrži ocjene, prijedloge i preporuke Pučkog pravobranitelja s kojima smo se, kao što smo mogli čuti tijekom rasprave, kao klubovi ili kao zastupnici pojedinačno više-manje složili ili se nismo složili. Dobili smo i mišljenje Vlade Republike Hrvatske koja se vrlo precizno očituje o pojedinim navodima, i konstatacijama Pučkog pravobranitelja. Ono što mislim da nedostaje izvješću, da bi ono bilo potpuno, informacije o financijskom poslovanju Pučkog pravobranitelja na što ukazuje i Vlada Republike Hrvatske u svom mišljenju. Naravno tu smatram da bi i svi drugi korisnici iz sredstava državnog proračuna koji podnose izvješće Hrvatskom saboru trebali u svojim godišnjim izvješćima obuhvatiti i financijsko poslovanje kako bi i mi u Saboru mogli sagledati opravdanost i način trošenja odobrenih sredstava. U izvješću Pučkog pravobranitelja za 2009. godinu navodi se kako je u njegovom uredu zaprimljeno tisuću 655 pisanih pritužbi, što je za 95 više nego 2008. godine, kada ih je bilo tisuću 560. Vidljiva je tendencija dakle izvješća, smanjenja osnovanih pritužbi u odnosu na prijašnje godine, pa je tako u prošloj godini osnovanih pritužbi bilo 678, neosnovanih 473, a preuranjenih 52, dok je u 2008. godini osnovanih pritužbi bilo tri puta više. Također u izvješću se navodi da je najveći broj osnovanih pritužbi, da se odnosi na dugotrajnost postupka, prvenstveno drugostupanjskog, 20% pritužbi odnosi se na rad sudova i to je slažem se sa konstatacijom Pučkog pravobranitelja bitan razlog zašto je po percepciji korupcije pravosuđe na visokom mjestu. Naglasit ću podatak da su u odnosu na prethodne godine pritužbe na dugotrajnost postupka smanjene, rezultat je to svakako posljednje novele Zakona o sudovima koji je Hrvatski sabor donio u prosincu prošle godine, a prema kojem se stranci omogućava ostvarivanje prava na naknadu zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, kao i odgovornost suca zbog nepostupanja. U daljnjoj svojoj raspravi želim se osvrnuti na neke konstatacije u izvješću s kojima se osobno ne mogu složiti. Nadam se da se to moje neslaganje neće shvatiti kao pritisak na neovisnu instituciju, kako se karakteriziraju drugačija mišljenja zastupnika u ovom izvješću, jer valjda kao zastupnik pozicije u ovom Saboru imam pravo na neslaganje i drugačije mišljenje, valjda to nije samo ekskluzivno pravo oporbenih zastupnika. Tako npr. ne mogu se složiti s konstatacijom Pučkog pravobranitelja da je Vlada Republike Hrvatske omogućila dotadašnjim političkim imenovanim dužnosnicima da pod povoljnijim uvjetima od onih koji se primjenjuju na druge državne službenike ostanu na rukovodećim funkcijama kao najviši državnim službenicima. Da se tu radi o nekakvom začaranom krugu smjena i postavljanja svojih političkih podobnih i osobno lojalnih osoba, dakle citiram navode iz izvješća. Mislim da to jednostavno nije točno. U takvim slučajevima postupalo se u skladu sa objektivnim kriterijima, provodili su se javni natječaji, prema odredbama Zakona o državnim službenicima. Pravo rasporeda na službeničko mjesto imali su samo oni bivši dužnosnici koji su prije imenovanja na dužnost bili državni službenici, uz uvjet da je postojalo slobodno radno mjesto u tijelu u kojem su bili u službi i ako su zadovoljavali propisane stručne uvjete. Isto tako to pitanje statusa dužnosnika koji je razriješen, a koji je prije imenovanja bio službenik, precizno i jasno uređuje i Zakon o primopredaji vlasti. U mišljenju Vlade se ova pitanja i … [[Ne razumije se.]] precizno obrazlažu, ali sam ih prije svega zbog javnosti i zbog korektnosti informacije želio ponovo ponoviti i naglasiti. Također čudi me stajalište Pučkog pravobranitelja koja iznosi u oblasti prostornog uređenja i graditeljstva, gdje konstatira da postupci traju nerazumno dugo, iako je nedvojbeno i jasno da se oni odvijaju u okviru zakonskih rokova ili da zakonski rokovi za izvršenje nisu protekli. Također mi je nerazumljivo upućivanje pritužitelja na podnošenje tužbe radi nezakonite radnje protiv ministarstva, a da te tužbe nemaju nikakve zakonske osnove. Nije li to bespotrebno generiranje novih sudskih sporova, sa vrlo izvjesnim ishodom, naravno na štetu građana. Neke konstatacije u ovom izvješću, kao što su primjerice citirat ću da nisu uspostavljeni učinkoviti mehanizmi, da se oni suci koji ne mogu zadovoljiti potrebne kriterije stručnosti, kvalitete, nezavisnosti, nepristranosti uklone iz sustava, da su osporene ocjene o potrebi depolitizacije državne uprave, jačanja sudske uprave i osnaživanje uloga Vrhovnog suda. Dakle to se odnosi na izvješće iz 2008. godine. Da je stvorena nova velika podjela hrvatskog društva, koja će nadjačati sve druge podjele, a to je podjela na siromašne i slabe i bogate i moćne. Dakle, te konstatacije su po meni netočne, ili su isključivo političke prirode. One na žalost ovako izrečene nekima služe prvenstveno u dnevnopolitičke svrhe, kao podloga za političke obračune i manipulaciju, za politiziranje koje na kraju ne rezultira nikakvim konkretnim ili konstruktivnim rješenjima. Zato mislim da takvim ocjenama nema mjesta u ovome i ovakvim izvješćima općenito, pogotovo ako prelaze okvire nadležnosti pojedinih tijela. Na kraju želim reći kako je očito s obzirom na dosadašnje rasprave da će opet kao i prošle godine kod glasovanja o ovom izvješću postojati različita stajališta o tome kako s njim postupiti, prihvatiti ga ili primiti ga na znanje. Osobno teško mogu prihvatiti konstatacije i ocjene za koje mislim da ne stoje, da nisu točne ili su rezultat nečijih političkih ocjena s kojima se apsolutno ne slažem i kao takve ih odbacujem. Zato ću glasovati o primanju na znanje ovog izvješća o radu Pučkog pravobranitelja za 2009. godinu.
Hvala. Gospođa zastupnica Božica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo na samome početku želim istaknuti da je ovo izvješće o radu Pučkog pravobranitelja napravljeno vrlo opširno. Imamo niz podataka koji su iskazani brojčano, tabelama pa i opise i prikaze točno pojedinih predmeta. U izvješću se govori da građani još uvijek nedovoljno znaju o instituciji pučkog pravobranitelja unatoč prisutnosti u medijima. Izvješće više pažnje posvećuje područjima koja su brojem pritužbi ili svojim značajem ukazivala na potrebu ulaganja dodatnih napora radi unapređivanja zaštite ljudskih prava. Kao i ranijih godina radi se o pitanjima kao što su pravna sigurnost i jednakost građana, efikasnost, ažurnost, nedostaci u normativnom sustavu ili u njegovoj primjeni. Ovo izvješće temelji se prvenstveno na pritužbama građana pa se ne mogu smatrati cjelovitom ocjenom stanja ljudskih prava. Kada usporedimo statističke pokazatelje iz prijašnjih godina vidljivo je poboljšanje ukupnog stanja u odnosu na prijašnje godine. Prvi pokazatelj u prilog ide da je smanjen udio pritužbi koje su ocijenjene osnovanima, a povećan je udio onih koje je pučki pravobranitelj ocijenio neosnovanima. U 2009. godini zaprimljeno 1655 pisanih pritužbi što je 100-ak više nego u 2008. godini. Od toga je riješeno 1230, a u radu je još uvijek 425. Na pravosuđe se odnosi 334 pritužbe te smatram da i to nije preveliki broj jer priznajmo da nam je cijeli život protkan predmetima npr., kada vadite putovnicu, osobnu iskaznicu, mijenjate osobnu iskaznicu, prijavljujete rođenje djeteta, ne daj Bože prijavljenje činjenice smrti, sve su to upravni postupci, sve je to uprava i ne bih se složila da po tim pritužbama možemo ocjenjivati stvarno stanje stvari. Kao što su to neki kolege prije mene govorili. Na primjer, kada gledamo tabelu pritužaba vidimo da se u mirovinskome broj pritužbi smanjio više od polovice što me naravno veseli. U izvješću je prikazano da je najveći broj pritužaba usmjeren na rad pravosuđa, ali treba jasno reći da se u pravosuđu provodi vrlo učinkovita reforma koja će omogućiti efikasniji i brži rad sudova u rješavanju predmeta kojih još uvijek, moramo reći, da ima podosta. Najveći broj pritužbi, to moram ovdje istaknuti, dolazi iz Grada Zagreba dok u drugim gradovima je znatno manji što isto možemo tumačiti na 2 različita načina. Da li je do toga došlo što Grad Zagreb ima najveći broj stanovnika ili je razlog cijene komunalnih usluga, kolegice to nije smiješno, to je činjenica, koje su znatno veće nego u ostalim dijelovima Hrvatske i plaćaju se Gradu Zagrebu, a građanima nisu apsolutno dostupne ili ih ne koriste što je vidljivo u navodima izvješća. Ja bih samo jedan primjer navela koji je trenutačan primjer na području Novog Zagreba istok, Novi Zagreb zapad i na području Brezovice. Upravo ovih dana došli su računi za odvoz smeća. I što na računima piše? Račun je ista cijena, ali građani tog područja, znači ne cijelog grada samo tih četvrti moraju glomazni otpad voziti na mjesta di su određeni od Poglavarstva ili od gradonačelnika, ne znam od koga, ili od predsjednika Gradske skupštine da moraju voziti na mjesta gdje su oni predviđeni. Ta mjesta su čak u privatnim vlasništvima. I sada gledajte čuda, više ti građani, oni su na neki način podcijenjeni i ti građani apsolutno su diskriminirani. Ista cijena, isti račun, ali o svom trošku moraju odvoziti otpad na ta mjesta koja su im određena od rukovoditelja Grada Zagreba. To je diskriminacija. U izvješću je isto tako, naglasila bih i izdvojila, područje koje se odnosi na imovinu koja je oduzeta za vrijeme komunističke Jugoslavije. Vidljivo je da je za ovo područje broj novo zaprimljenih pritužbi 21, a ukupno sa pritužbama iz prethodnih godina bilo ih je 31 u obradi ili skoro polovica od ukupnog broja novo primljenih pritužbi. Pritužbe građana pučkom pravobranitelju odnose se pretežno na odugovlačenje postupaka pred prvostupanjskim i drugostupanjskim tijelom kao i na opstrukciju u provođenju postupka povrata oduzetih nekretnina te je došlo do izražaja nezadovoljstva prijašnjih vlasnika vezano uz opstrukcije povrata poljoprivrednog zemljišta. No tu treba naglasiti da lokalne jedinice imaju veliki utjecaj što se tiče povrata poljoprivrednog zemljišta jer s njim raspolažu. Na primjer, kao u Gradu Zagrebu područja poljoprivrednog zemljišta u Kupinečkom Kraljevcu i Brezovici. U ovoj problematici da bi se ubrzao povrat poljoprivrednog zemljišta i vratio stvarnim vlasnicima prostora ima i u Ministarstvu pravosuđa tj. u Upravi za građansko pravo. U izvješću je navedeno nekoliko slučajeva no ja ih neću prepričavati nego me veseli što se uspješno provodi cjelokupna reforma pravosuđa. S obzirom na skraćenu moju raspravu i iskazivanju mogu zadovoljstva i nezadovoljstva u ovom izvješću ja primam na znanje Izvješće pučkog pravobranitelja za 2009. godinu. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa Tatjana Šimac-Bonačić, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju sa suradnicima. Pa ja mislim da ste dok ste radili ovo izvješće, dok ste primali prigovore, odnosno pritužbe naših sugrađana da ste bili jako tužni kao i mi svi što smo čitali ovo izvješće, a pročitali smo ga od prve stranice do zadnje. Upravo zbog toga što sve više zastupnika kažu kao i Vlada primili na znanje ja se bojim da ćete i vi možda trebati pravobranitelja za pravobranitelja. No vratimo se ovom izvješću koje je puno kršenja prava. Zatim vidi se česta ponavljanja problema na koje ste i prije ukazivali, na koji se nije reagiralo, odnosno tromo se reagira. Kako ste sami rekli vide se kritične točke u funkcioniranju sustava,odnosno propusti i slabosti u radu službi. Moji se kolege su se izreferirali na raznorazna područja, a ja ću se osvrnuti na područje socijalne skrbi. Naime, iz ovog vašeg izvješća vidi se duboko razumijevanje na okolnosti u kojima djeluje socijalna skrb i socijalna zaštita. Ovaj niz primjera nepravilnosti prvenstveno centara za socijalnu skrb, pokazuje nekoliko činjenica a to je da je sustav socijalne skrbi pretvorio se u jednu veliku birokratsku mašinu koja je sama sebi svrha. Ja sam razgovarala sa kolegama socijalnim radnicima iz tog centra i to je isto tako potvrđeno od njih samih. Sve više je posla, sve više je skrbništva. Jednostavno oni zbog razno raznih administrativnih poslova ne mogu izvršavati ovaj zadatak koji im je sustav stavio. To je sustav koji bi trebao štiti ljudska prava, međutim on ih nemilice krši nažalost u onom dijelu u kojem bi trebao biti najjači, a to je kod nemoćnih, kod psihičko oboljelih, mentalno zaostalih. Odnosi se na skrbništvo, te djece u postupku brakorazvoda. Za ovo iščitavam iz ovog izvještaja dva razloga. Nekada je to nerad djelatnika u sustavu socijalne skrbi, ali iz pojedinih pritužbi vidi se i moguća kriminalan sprega ljudi iz centra za socijalnu skrb, sa odvjetnicima i bilježnicima koji naravno dolaze iz pozicije moći i nemaju skoro nikakvu kontrolu. Pitanje je kakav je sustav upravnih nadzora, odnosno unutarnjih nadzora unutar centara, čitajući odnosno gledajući ove primjere koje ste naveli. Isto tako se postavlja pitanje zašto reforma socijalne skrbi koja je započela prije 10, 11 godina nije do kraja dovedena? Kada govorimo o reformi u reagiranju Vlade vidi se da to ide u pravcu deinstitucionalizacije i prvenstveno institucionalizacije kroz to da domovi socijalne skrbi, da su se počeli organizirati u izvaninstitucionalne usluge. Zapravo oni su počeli pri svojim domovima davati izvaninstitucionalne usluge kao što su pomoć i njega u kući. Međutim, pitamo se kakva je popunjenost domova socijalne skrbi evo nakon 90 godina te reforme, da li su liste čekanja za domove kraće ili su i dalje duže? Prema tome, mislim da je ta reforma troma i da se nije baš puno pomaklo od prije 10 godina. O pomoći koja se ovdje predlaže neću govoriti, spomenula je to prije kolegica Crljenko. Isto tako moram reći da je razvidno izvjesno poboljšanje ukupnog stanja u odnosu na ranije godine, ali je tako izraženo i nezadovoljstvo upravo sporošću kojom se ti pozitivni pomaci ostvaruju. I pored višekratnih upozorenja na takve pojave nema niti informacija jesu li se na pojedine slučajeve poduzela, odnosno što su poduzela nadležna državna tijela. Upitala bih zapravo koliko je ravnatelja dobilo otkaz ako se unutar njihovih kuća događale ovakve diskriminacije, malverzacije itd. zatim isto tako koliko je kažnjeno službenika koji su bili u tim radnjama, koliko se ljudi pozvalo na odgovornost po preporuci pravobranitelja pučkog? Pitam s isto tako kakva su nadležna ministarstva reagirala na preporuke pučkog pravobranitelja? Prema tome, ostaje nam jako puno otvorenih pitanja. Vama svaka čast, vi radite svoj posao. Meni je žao što sam na početku rekla što više kolega prima samo na znanje ovo izvješće i sumnja u vjerodostojnost njega. Naravno ja kao i moje kolege s ove strane prihvaćam. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Nada Čavlović-Smiljanec. Izvolite.
Pa gospodine potpredsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa evo iz izvješća pučkog pravobranitelja o kojemu danas raspravljamo, vidimo da se ono prvenstveno temelji na pritužbama građana, a posebna pažnja se posvećuje područjima koja su pod broju pritužbi ukazivala na potrebu ulaganja dodatnih napora radi unapređivanja zaštite ljudskih prava. Vidno je da su najčešća pitanja, odnosno problemi sa kojima se susreću hrvatski građani efikasnost odnosno ažurnost radnih tijela, nedostaci u normativnom sustavu ili njegovoj primjeni. Pučki pravobranitelj u izvješću navodi da je u 2009. godini prikupljeno oko 100 pritužbi više nego u 2008. ali ipak prema mišljenju pravobranitelja ohrabruje činjenica da se osjeća izvjesno poboljšanje ukupnog stanja u odnosu na prijašnje godine, a kao dokaz tome navodi da je smanjen udio pritužbi koje su ocijenjeni osnovanima, a povećan udio onih koje su ocijenjene kao neosnovane. Ali ono što i dalje ostaje veliki problem i gdje nije učinjen napredak a na što se upozorava upravo u tom izvješću do sada to je problem dugotrajnosti postupanja pred nadležnim tijelima posebno pred upravnim i pravosudnima, pa je tako pravda moram reći u Hrvatskoj gotovo nedostižna, a time se krše ustavna načela, o pravu svakog na pravično suđenje i to u razumnom roku. Tu nema bitnih pomaka kako to proizlazi iz ovog izvješća ali to nas ne treba ni čuditi jer je sam pučki pravobranitelj ima isti problem. Naime, zapreka učinkovitijem radu u predmetima kako to piše u tom izvještaju je činjenica da nadležna tijela ne odgovaraju ažurno na upite pučkog pravobranitelja, odnosno ne poštuju zakonske rokove. Pučki pravobranitelj poimenično navodi koja su to ministarstva u pitanju i koja se tako ponašaju, a ima i onih koji se potpuno oglušuju na njegove zahtjeve. Pa ako se ne poštiva institucija pučkog pravobranitelja bilo bi zaista iluzorno očekivati da se drugačije postupa prema hrvatskim građanima. Upravo takvim postupanjem pokazuje se opći stav ove vlasti prema instituciji koja hrvatskim građanima je u velikom broju slučajeva zadnje utočište za ostvarivanje njihovih osnovnih prava. Kao što sam rekla evidentno je da je dugotrajnost upravnih postupaka po podnesima građana, jedan od najvećih problema u radu upravnih tijela i to se ponavlja iz godine u godinu. I moram reći da na tom području nisu učinjeni bitni pomaci, bez obzira koliko je došlo novih službenika, bez obzira koliko je zaposleno ovih ljudi u upravnim tijelima, upravni postupci traju još uvijek predugo, što znači, što ukazuje na to da očito bez obzira na broj ljudi koji tamo rade očito na tim poslovima rade ljudi koji vjerojatno nisu dovoljno stručni da bi obradili određene ove predmete. Ono što je poseban problem, što građani uglavnom uopće ne mogu saznati, odnosno dobiti informaciju u kojoj fazi rješavanja je njihov predmet. A vidimo s istim problemom se susreće i pučki pravobranitelj. Poseban problem je svakako dugotrajnost postupanja pred upravnim sudom gdje postupci traju i više godina. Ništa bolje stanje nije niti u pravosuđu, ali upravo ova neažurnost u rješavanju predmeta uglavnom se odnosi na male obične građane, dok s druge strane oni koji imaju utjecaj i moć itekako brzo riješe svoje podneske, odnosno svoje zahtjeve. Sve ovo naravno pogoduje korupciji i klijentelizmu u tim tijelima, a razlog tome treba tražiti u činjenici da su i uprava i pravosuđe, tako piše u izvješću pravobranitelja, i nadalje politizirani. O tome govori pučki pravobranitelj. Ja bih se u svojoj dalje raspravi željela osvrnuti na izvješće vezano uz službeničke i radničke odnose, budući da sam dugo godina bila državni službenik i taj odnos mi je zaista bliska i poznata. Vidimo iz izvješća da su pritužbe službenika odnosile na povredu prava u postotcima prijma u državnu službu, nezakonitu obustavu natječajnih postupaka, postupke ocjenjivanja i drugo. Pa i sam pučki pravobranitelj konstatira da su se često mijenjali zakoni koji reguliraju službeničko i radno zakonodavstvo, a što je za posljedicu imalo i povrede prava državnih službenih, a što opet dovodi u pitanje stručnu i učinkovitu javnu upravu koja je prije svega servis građanima za ostvarivanje njihovih prava. Tako bi trebalo biti. Vidimo iz izvješća nadalje da su unatoč činjenici da je Zakon o državnim službenicima iz 2005. godine napustio bezuvjetno pravo obustave natječajnog postupka gdje se postupak prijma može obustaviti samo ako se na natječaj ne prijavi dovoljan broj kandidata ili ako prijavljeni kandidati ne ispunjavaju formalne uvjete koji su propisani tim natječajem ili nisu postigli zadovoljavajuće rezultate na testiranju. I unatoč tome natječajni postupci se i nadalje često obustavljaju. Razlog tome je svakako činjenica da se na natječajima kao jedan od najvažnijih uvjeta, iako nije propisan naravno kao uvjet za prijem, treba ispuniti uvjet političke podobnosti. Tako mi je poznato da su u pojedinim natječajima više kandidata ispunili sve propisane uvjete, imali su dakle uvjete što se tiče i stručnog zvanja i godine radnog iskustva i položene stručne ispite, ali natječaji naprosto su bili obustavljeni, nitko po tim natječajima nije primljen. Jedini razlog koji možemo iz toga zaključiti odnosno izvesti je da te osobe očito nisu bile politički podobne. Tako se to radi u državnoj upravi od 2003. godine otkada eto HDZ je došao na vlast. To dokazuje da uopće nije važno što navedeno radno mjesto koje je trebalo biti popunjeno neće biti popunjeno, što građani zbog toga neće na vrijeme moći ostvarivati svoja prava. To očito aktualnu vlast ne zanima. To tvrdim odgovorno jer sam, kažem 24 godine sam bila zaposlenik u državnoj službi i bila sam svjedok da se poništilo jako puno natječaja upravo iz tih razloga što osobe koje su imale sve formalne uvjete naprosto nisu bile politički podobne. Ne govorim znači napamet. Znači, bitno je samo da si politički podoban i onda ti je radno mjesto u državnoj upravi zagarantirano. Da je to tako govori sam pučki pravobranitelj jer dobiva pritužbe kandidata koji se žale upravo na to, naravno službenicima nije jasno zašto nisu primljeni, a odgovor na to pitanje svakako je ta politička podobnost o kojoj sam ja maloprije govorila. I što je još gore, protiv takvih odluka o obustavi natječajnih postupaka nije dopušten nikakav oblik pravne zaštite i eto mogućnosti za političku diskriminaciju. Tako da je mišljenje Vlade koje je dala povodom te primjedbe pravobranitelja su samo pozivanja na zakonske propise koje ta ista Vlada odnosno resorna ministarstva ne poštuju. Dalje bih nešto htjela reći u svojoj raspravi vezano uz izvješće, to je na strani 84 pod nazivom "Lokalni službenici i namještenici" gdje pučki pravobranitelj citiram konstatira: problematiku vezanu uz pročelnika, znači pročelnik upravnih tijela u županijama i u gradovima pa kaže da pročelnik u jedinicama lokalne i područne samouprave gotovo redovito razrješavaju dolaskom novoizabranih čelnika, a time se i sve manje imenuje iz reda stručnih osoba što posredno ima utjecaj na kvalitetu ostvarivanja prava građana pred upravnim tijelima tih jedinica. Povreda prava koja se događaju na ovaj način u pravilu ostaju bez zaštite, a protiv čelnika tijela koji donose nezakonita rješenja o imenovanju ili razrješenju pročelnika nisu propisane nikakve sankcije niti se poduzimaju mjere temeljem drugih propisa. Pučki pravobranitelj upozorava da se područje primjene službeničkog zakonodavstva, kako lokalnih tako i državnih službenika, mora propisati odgovornost i sankcije zbog donošenja nezakonitih rješenja, uključujući i izvršne čelnike jedinica te i stoga što je novim ZUP-om propisan postupak zaštite od tzv. nezakonitih radnji. Zašto sam upravo uzela primjer lokalne samouprave? Ja ovdje moram za ilustraciju reći, u mojoj Virovitičko-podravskoj županiji upravo ovo što gospodin pučki pravobranitelj piše ovdje se dogodilo poslije zadnjih lokalnih izbora. Prvo je znači pročelnik upravnog dijela za poljoprivredu dobio otkaz, a nakon toga je kolega, moj stranački kolega iz SDP-a koji je bio stručni suradnik za poljoprivredu, njegovo radno mjesto je bilo ukinuto. Znači, samo dvije osobe od svih zaposlenika županije poslije prošlih lokalnih izbora ostale su bez posla. Moram time reći da znači da je osoba čije je radno mjesto ukinuto radila u upravom odjelu za poljoprivredu, da u tom upravnom odjelu za poljoprivredu moje županije koja je poljoprivredna županija nije ostalo niti jedno, odnosno nije sistematizirano radno mjesto referenta za poljoprivredu. On se eto usudio biti kandidat za načelnika jedne Općine Suhopolje i na taj način stigla ga je kazna, a kazna je znači stigla u najgorem obliku za čovjeka što može biti, a to je otkaz. Ali to nije kraj priče. Naravno da se ta osoba žalila, došla je presuda upravnoga suda, međutim eto župan znači nositelj izvršne vlasti se oglušio o presudu upravnog suda. Presudom se žalba znači tužitelja uvažava i u zakonskom roku od 30 dana ne želi izdati novo rješenje. Htjela sam samo znači na primjeru svoje županije ilustrirati upravo ovo što je gospodin pučki pravobranitelj u svome izvješću i naveo. Aha, isteklo mi je vrijeme.
Pa da.
Jel mogu još, dajte mi još samo malo. Kao što je navedeno u izvješću nitko ne može… željela bih nešto reći o slučaju ukidanju dužnosničkih radnih mjesta, samo minutu mi dajte, eto gotovo će biti. Jer je dio dužnosnika prema navodima pučkog pravobranitelja ostvario pravo rasporeda na službenička radna mjesta bez natječaja. Kao što je navedeno u izvješću nitko ne može biti primljen u državnu službu bez natječaja, uključujući i državne dužnosnike koji su postali državni službenici. Ja ću sad samo na kraju, budući da mi je isteklo vrijeme, reći, zanima me samo kako su državni dužnosnici mogli bez natječaja biti primljeni na radna mjesta državnih službenika. Jer koliko je meni poznato u državnu službu se može vratiti samo, bez natječaja može biti primljena samo osoba koja je radila u državnoj službi, koja je sklopila sporazum o povratku na radno mjesto kao što sam ja prije nego što sam ušla u Sabor sklopila takav sporazum, a koliko znam državni dužnosnici, znači bivši tajnici takve sporazume nisu imali što znači da je za njih trebalo se provesti u stvari natječaj da bi bili primljeni na ta radna mjesta. Hvala lijepa. Malo sam skratila.
Malo ste skratili? Onda ćemo produžiti sa 6 ispravaka. Prvi gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Prvi ispravak se odnosi na ovo skraćenje kolegičine rasprave. Želim ispraviti u nizu navoda koji su za ispraviti onaj u kojem je kolegica rekla da za prijem u državnu upravu je potrebna politička podobnost i da je to na dijelu ili na snazi od 2003. godine. Kolegice još ste izrekli da ste svjedok. Ja cijenim i da imate iskustvo u tome. Ja cijenim vaše iskustvo i molim vas i pozivam vas da poštujete iskustvo i drugih. Prva i osnovna stvar ovo je netočno što ste iznijeli, jer da hoćete malo pogledati onda biste vidjeli da je upravo jedna druga partija 2000. godine uvela transparentne javne natječaje na kojima su samo politički podobni mogli biti primljeni u državnu upravu. I druga stvar da imam iskustvo i da sam na svojoj koži osjetila kako partija postupa. 1998. godine sam u lokalnoj samoupravi u gradu Slavonskome Brodu smijenjena s mjesta pročelnice Upravnog odjela za društvene djelatnosti. Prema tome, nisu vaši navodi točni.
Gospođa zastupnica Božica Šolić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo kolegica je rekla u svojoj raspravi da se od 2003. godine primaju na radna mjesta ljudi po političkoj podobnosti, pa čak i bez natječaja. Kolegice to nije točno. To vi sami znate da to nije točno. Ja sam sigurna da vi si šapćete sad jer ste svjesni da ste neistinu izrekli, ali ja ću vam reći činjenicu i točnost. Ja vas molim da sa mnom, ja vam se stavljam na raspolaganje da sa mnom zajedno idemo u Zagrebački holding i da tamo nađemo jednog zaposlenog koji nije član SDP-a. Hajde ja vam se stavljam na raspolaganje.
Dobro. Krenite onda, dobro.
Jednog mi nađite koji nije člana SDP-a. A znate do koje razine? Do čistaća ulica. Jel' vi to znate? Jel' je to vama gospodin Šprem prenio?
Dobro Božice krenite onda u to, u patrolu i ustanovite tko je tu. Gospodin zastupnik Kulušić.
Jedan u nizu netočnih navoda kolegice koja je kazala upravo ovo što su moje kolege ispravile vezano za političku podobnost u zapošljavanju u državnoj upravi. Mislim ne mogu vjerovati da se na svakoj temi koja je u Saboru drže takva partijska predavanja, a kad bi kolegica vidjela, ona to zna i tamo gdje živi i radi, a kad bi znala što se u Šibeniku dogodilo gdje su skoro svi direktori bili ucijenjeni, morali dati ostavke prije isteka mandata da bi došli SDP-ovi podobnici to je normalno kad SDP radi, a sve ostalo je držanje političkih govora i dobivanje jeftinih poena kod naroda. Hvala.
Gospođa zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa uglavnom su kolege ispravile taj netočan navod. Kolegice uporno tvrdite da od 2003. godine se poništavaju natječaji za državnu službu što nije točno. Kolegice, na svojoj koži kao državni službenik, pa kasnije čelnik lokalne uprave doživjela sam upravno suprotno. Pa me zaista iznenađuje da vi kao zastupnica iz SDP-a ne razgovarate na stranačkim sastancima sa svojim čelnicima lokalne samouprave. Pa imate moju županicu Lovrić koja svaki drugi dan poništi dva, tri natječaja. A imate isto tako slučaj da ako ne pripada SDP-u ne može u Sisačko-moslavačkoj županiji već sedam godina dobiti radno mjesto, novo radno mjesto. Prema tome, kolegice dajte razgovarajte o tome. Ispravljam netočan navod koji nije točan da se danas u državnoj upravi zapošljavaju samo podobni ljudi.
Gospodin zastupnik Damir Huška.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Davor Huška. Ispravit ću isti navod. Lokalni i državni službenici imenuju se i odabiru po političkoj podobnosti. Mislio sam reći da to nije točno u pravilu, ali ove ispravke kolega potvrđuje da je to pr4avilo gdje je na vlasti u jedinicama lokalne i regionalne samouprave SDP. I očigledno da kolegica ima dosta iskustva vezano za taj dio, pa je o tim slučajevima i govorila. Odličan primjer je i Požeško-slavonska županija koja je na predzadnjim lokalnim izborima kad je za župana na tim izborima je pobijedio SDP za župana je izabran naš današnji kolega Zdravko Ronko koji je preko noći pomeo doslovce 50% zaposlenika županije, gotovo sve ravnatelje ustanove kojima je županija osnivač i naravno po političkoj podobnosti primio nove službenike, namještenike, ravnatelje i sve ostale. Evo to je jedan jako dobar primjer upravo u korist ovog vašeg izlaganja. Zahvaljujem.
Gospodin zastupnik Ivo Škaričić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja bih također ispravio gospođe Čavlović da se u jedinicama lokalne samouprave zapošljavaju po političkoj podobnosti. I naprotiv čudi me uopće da se o tome govori sad pred ulazak Hrvatske u Europsku uniju, kao da se vraćamo u neka vremena prije devedesete godine kad je trebala i čak moralno-politička podobnost za bilo kakvo mjesto. Pa recimo na primjer kirurg u bolnici je trebao takvu podobnost, a isto tako i portir u bolnici. Odgovorno tvrdim da u Splitsko-dalmatinskoj županiji ne znam primjere da je netko smijenjen zbog toga što nije moralno-politički podoban ili politički podoban i da je to nešto skroz nepoznato. Naprotiv, svi ljudi SDP-a koliko ja znam od '93. godine od kako je ustrojena županija pa do dana današnjega su na svojim mjestima, ako čak nisu dobili i bolja mjesta. A isto tako u svom gradu kojem sam na čelu 15 godina taj mi je pojam potpuno nepoznat. Ne znam uopće o čemu razgovaramo tu.
U ustavima do prije devedesete godine bio je institut moralno-političke podobnosti. To je bilo u Ustavu iz SFRJ i SRH i kad sam ja izašao iz jedne odgojne ustanove u kojoj nisam istina se resocijalizirao onda sam se javio za natječaj, za oglase za oko tisuću radnih mjesta, od čistača tržnice, pomoćnog skladišnog radnika i grobara i nosača pokojnika i raznih takvih sličnih velikih zanimanja i nisam uspio ni na jednom natječaju, ni u tome oglasu jer nisam imao moralne političke podobnosti. I onda sam podnio ustavnu tužbu Ustavnom sudu Hrvatske da ocijeni ustavnost određene odredbe Ustava SRH sa Ustavom SFRJ da to, moralno-politička podobnost da to nije spojivo sa jednakosti građana, i onda mi je časni i visokoumni Ustavni sud Hrvatske '88. godine rekao da je to u skladu sa Ustavom, više države jel, i da prema tome, ali eto zamalo došla je promjena jel, pa otišao je i taj Ustavni sud i ti ustavni suci, došao božićni Ustav i ode moralno-politička nepodobnosti. … [[Upadica se ne razumije.]] Ostala je samo moralna podobnost da, da. Još je to na komisiji za mjesto grobara i nosača pokojnika mi je predsjednik komisije rekao da vi ste se vratili iz jedne crne kuće, niste vi podobni. A ja sam rekao ja ću pokapati i danju i noću, a osobito ako se radi o rukovodiocima. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gospodin zastupnik Goran Heffer.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine Pučki pravobranitelju sa suradnicima. Ja ću nešto kraće s obzirom da je poslijepodne. Naime, institucija Pučkog pravobranitelja je vrlo bitna, to mi svi znamo, raspravljamo o tome svake godine, to jednog izvješća koje uvijek pobudi brojne kontroverze i pa rekao bih i sukobe mišljenja kako zastupnika tako i očito odbora, Vlade itd. Naime Pučki pravobranitelj sa svojim suradnicima obavlja jedan izuzetno važan posao, prije svega on bi trebao biti važan za Vladu Republike Hrvatske, budući da on ukazuje na sve one probleme s kojima se susreću građani Republike Hrvatske, na sve one loše stvari u sustavu u kojem, koji treba raditi u interesu građana Hrvatske, i koji bi trebali te probleme rješavati a ne ih produbljivati, stvarati na određeni način, pa ponekad ono što građanima najteže pada da kažem i skrivati od javnosti. Ono što recimo gledajući prošlogodišnje izvješće i ovogodišnje izvješće valja uočiti jest na nekoliko različitosti. Naime ja sam prošle godine raspravljao i u ime Kluba zastupnika SDP-a i kroz pojedinačnu raspravu i vrlo mi je interesantno bilo da je najveći dio rasprave se vodio na temu stava većine da izvješće Pučkog pravobranitelja primi na znanje a ne da ga prihvati. I ono što je interesantno prošle godine je 7 odbora raspravljalo o izvješću Pučkog pravobranitelja, tri odbora su bila za to da se prihvati i četiri da se primi na znanje. Ove godine su dva odbora raspravljala o tome, matični odbor, Odbor za ljudska prava, prava nacionalnih manjina i Odbor za poljoprivredu i ribarstvo i onaj ostatak naziva. No ove godine imamo zato kao jedan bitan segment cijele točke dnevnog reda mišljenje Vlade Republike Hrvatske na 25, 26, 27 stranica. I ono što je očito iz dosadašnje rasprave prije svega pojedinačnih rasprava jeste da je poprilično, rekao bih čak i više pozornosti zastupnika iz vladajuće skupine ustvari bila, bilo mišljenje Vlade Republike Hrvatske, odnosno više su se referirali na taj dokument nego na dokument koji se zove izvješće Pučkog pravobranitelja. Šta je rezultat toga. Pa vidimo sad kako se razvija rasprava, da sve više zastupnika vladajuće većine se priklanja ponovno onom mišljenju ili onom stavu da se primi na znanje, iako je na ova dva odbora prihvaćeno izvješće pučkog pravobranitelja, pa bi se, aha evo, evo kolege su mi poslale dakle od Kluba zastupnika HDZ-a da se prima na znanje. Dakle prevladalo je to. Bilo je samo pitanje nakon ovih rasprava, i nakon svega ostaloga kad će do toga doći. Ok. Onaj tko čega taj očito dočeka. Što se tiče cijeloga izvješća, naime izvješće je vrlo ozbiljna stvar, a i na žalost pretvara se pomalo u nešto što je uvjetno rečeno sukob, ono što sam ja prošle godine rekao posljednjeg utočišta obespravljenih građana Hrvatske i vladajuće garniture na taj način da se ovdje instituciji ili ono što kolega Lesar napomenu i ovoga puta u svojoj raspravi, našem opunomoćeniku, dakle Hrvatskog sabora, nas zastupnika ponovno poručuje da ono što radi ne radi baš na pravi način, trebao bi više uvažiti mišljenje sustava, mišljenje Vlade, mišljenje ministarstava, a on eto kaže da neka ministarstva ne rade dobro ili barem neki ljudi u ministarstvima. I zato kad pogledamo cjelokupno izvješće, prije svega odnos Vlade, vladajuće većine u Saboru, institucija ministarstava i svega ostalog prema Pučkom pravobranitelju vidimo da je to isto, dakle odnos je isti kao i prošle godine, kao i pretprošle godine. Problemi nesuradnje s određenim ministrima, državnim tajnicima, ministarstvima u cijelosti, sa Pučkim pravobraniteljem je i dalje isti, dugotrajnost postupaka na koji ukazuje Pučki pravobranitelj je i dalje ista, primjedbe u svezi kršenja građanskih prava, u svezi kršenja temeljnih ljudskih prava i dalje su iste. Prijedlozi Pučkog pravobranitelja za konkretnije korake, za konkretnije postavljanje pitanja odgovornosti, s ciljem rješavanja i dalje su isti. Ali sve to zaista se pretvara u nešto što nam postaje rutina, što nije dobro, i zato moj kolega Igor Dragovan koji je govorio u ime kluba i koji je rekao da ova točka ne smije biti rutinska točka koju ćemo odraditi i nakon toga idemo dalje. Ne bi smjela biti takva točka. Mi se moramo ponovno zapitati što je to što priječi određene institucije, prije svega ministarstva i određene uprave pri ministarstvima da probleme hrvatskih građana rješavaju brže, efikasnije, korektnije, da se osvrnu na ono što građani putem pučkog pravobranitelja traže u smislu ostvarivanja svojih prava i da to naprave? Na kraju krajeva zbog toga ministarstva i postoje. No, mi ponovno, kažem, dobivamo mišljenje Vlade RH koja kaže pa nije to baš tako, gospodin pučki pravobranitelj to nije dobro shvatio, ovdje nije dobro to pročitao, ovdje nije uvažio argumente, ovdje apsolutno odbacujemo itd. Meni to nije čudno jer na kraju krajeva i to mišljenje su kreirali isti oni koji su trebali napraviti određeni posao. Lakše je sjesti i naći ispriku, razloge za neizvršenje nečega nego napraviti posao i onda to ovako poslati u Hrvatski sabor gdje znamo da postoje naravno ljudi koji će to morati slijedom nekakvih strašnih ili bilo kojih drugih razloga podržati. Ono što bih ja rekao da se očito vrtimo u krug oko nekih stvari, a te stvari su da se treba ozbiljnije osluhnuti što je to što građane muči, uvažiti njihove probleme i rješavati ih. Pogotovo u ovo doba kada je ekonomska situacija puno gora nego pretprošle godine itd. Sve ostalo što bih rekao bilo bi već ponavljanje onoga što su moji prethodnici, na što su oni ukazali. Ima jedan detalj koji mene raduje, a to je da pučki pravobranitelj promptno reagira na određena događanja koja se zbivaju što bi se reklo svakodnevno. Ukazao bih evo na jedan detalj, to je na reagiranje pučkog pravobranitelja na izjavu jednog ekonomskog stručnjaka krajem prošle godine o potrebi ograničavanja prava glasa osobama starije životne dobi. Počev od mojih roditelja preko svih ostalih s kojima sam tada razgovarao bilo je jako teško dočekano to da jedan ugledni ekonomski stručnjak kaže da osobama starije životne dobi ne treba, da im treba ograničiti pravo glasa jer oni su, uvjetno rečeno, teret, oni imaju jako velik utjecaj na biranje, a nisu više ekonomski sposobni. Tom prilikom zaista kao saborski zastupnik sam se pitao tko će na to reagirati. Bilo mi je drago što sam vidio da je upravo pučki pravobranitelj reagirao na jedan primjeren način ukazavši da je jednakost kao temeljno ustavno pravo zagarantirano ono što ne dopušta takve izjave. Bez obzira je li riječ o nekakvom osobnom stavu ili je riječ o nekakvom generalnom stavu, ali mi je isto tako bilo žao što sam vidio da je takva jedna izjava dobila silni prostor u medijima, da su gotovo svi bitni mediji prenijeli tu izjavu kao nešto što je interesantno. Stoga, rekoh dobro je da je gospodin pučki pravobranitelj i njegov ured, njegovi suradnici da su budni u svakom trenutku i da reagiraju na ovakve i slične izjave. Bilo je izjava i reagiranja i na našega jednoga ministra itd. I ja ću reći da ovo izvješće prihvaćam u cijelosti. Da gospodinu pučkom pravobranitelju i njegovim suradnicima želim još dug i uspješan rad na način na koji je to jedino moguće, a to je da ukazuje na sve ono što je loše i što treba ispravljati. A i Vladi RH i nama u Hrvatskom saboru želim da malo više slušamo i svak u svojim mogućnostima pomognemo da se određene nepravde rješavaju. Hvala lijepa.
Hvala. Jedan ispravak, gospođa zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega zastupnik je netočno rekao da je i dalje neažurnost jednako velika, da i dalje nema komunikacije tijela uprave sa građanima, sa pučkim pravobraniteljem. To jednostavno nije točno jer ja čitam izvješće pučkog pravobranitelja koji kaže, istodobno valja reći, a to je vidljivo iz prikazane statistike da je smanjen broj pritužaba koje smo ocijenili osnovanim. To govori o ukupno poboljšanoj ažurnosti, ali i o boljoj komunikaciji upravnih tijela s građanima djelomično zahvaljujući i stalnom inzistiranju pučkog pravobranitelja na zakonskoj obvezi da su dužna u slučaju da ne mogu riješiti obavijestiti stranke itd. Dakle, tu je i na niz mjesta u ovome izvješću još su notirane poboljšice u odnosu na prethodnu godinu. A vi niste trebali čekati pismeni zaključak, prijedlog zaključka, ja sam na početku rasprave rekla stav kluba HDZ-a o primanju na znanje i rekla sam jasno i razloge zašto ne. Zato zbog izvješća o konkretnim povredama ljudskih prava. Hvala.
Kada su ona vremena … [[Govornik se ne razumije.]] podnosili Saboru i skupštinama društveno-političkih zajednica izvješća i konstatirali da iz godine u godinu se povećava broj pritužbi, da se povećava broj pritužbi onda je to procijenjeno da je to povećani broj pritužbi na kršenje radničkih prava itd., da je to rezultat povjerenja u socijalistički sustav. Dakle, povećani broj pritužbi je izraz povjerenja. Tako je i ovo izraz povjerenja onda. Gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, pučki pravobranitelju sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Evo, zaista ovo izvješće na neki način daje pregled podataka o poštivanju ustavnih i zakonskih prava građana. Međutim, budući da se temelji prvenstveno na pritužbama građana i sam pučki pravobranitelj kaže da se izvješće ne može smatrati cjelovitom ukupnom ocjenom stanja ljudskih prava. Međutim, možemo smatrati da je ono svake godine zaista sve bolje. Jedan od pokazatelja je i smanjen broj pritužbi koje su ocijenjene osnovanim, a povećan je udio onih koje je pučki pravobranitelj ocijenio neosnovanim. Nakon što je donesen Zakon o suzbijanju diskriminacije koji je stupio na snagu 01. siječnja 2009. godine pučki pravobranitelj je i postao središnje tijelo za suzbijanje diskriminacije. Znatan dio pritužbi pučkog pravobranitelja i dalje se odnosi na postupanje Ministarstva regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva, odnosno na Upravu za područje posebne državne skrbi i Upravu za obnovu kuća. Razvidno je da se broj pritužbi koje se odnose na Upravu za područje posebne državne skrbi kontinuirano smanjuje. Od 116 predmeta u 2008. na 40 pritužbi u 2009. Od toga 28 vezano za stambeno zbrinjavanje, 7 za povrat privremeno zauzete imovine, 4 za statusna prava prognanika i 1 za područje stambenih odnosa. Najdugotrajniji su predmeti vezani za povrat privremeno zauzete imovine koji nažalost traju dugo jer su vezani za vođenje sudskih postupaka i zaista bi se tu trebalo nešto učiniti da se ti sudski postupci skrate. Ukupno su u tijeku 22 sudska postupka za useljavanje privremenih korisnika i 17 postupaka vezanih za neovlašteno ulaganje u zauzetu imovinu. Svi sporovi u vezi sa tom imovinom nakon 5. 7. 1998. mogu se rješavati samo pri nadležnom općinskom sudu. Iz izvješća je vidljivo da je riješen dio zahtjeva gdje su vlasnici korisnici pristali na izvansudske nagodbe, a drugi nisu mogli biti okončani jer vlasnici ili korisnici žele čekati sudske presude očekujući veći iznos uvećane naknade. U Ministarstvu regionalnog razloga primljen je veliki broj zamolbi za stambeno zbrinjavanje od 61 tisuću 247 riješeno je 37 tisuća 703 od kako što sam već rekla 33 tisuće i 22 je riješeno pozitivno. Naročito bih navela područje Pakraca gdje je napravljeno tri tisuća kuća obnovljeno. Nažalost, kada prolazite Pakracom te kuće su prazne već se plijesan hvata jer zaista nisu prozračene, a preko 300 iz je već prodano. Postupci za stambeno zbrinjavanje su vrlo složeni. Riječ je o područjima zahvaćenim ratom, nedostupnim ispravama otežava se komunikacija, no unatoč tome samo manji broj predmeta je u rješavanju dulje od propisanog zakonskog roka. Veći dio odnosi se na zahtjev za stambeno zbrinjavanje, odnosi se na dodjelu građevinskog materijala zašto je nužan i izlazak povjerenstva. I izvješću pučkog pravobranitelja konstatira se napredak u rješavanju drugostupanjskog predmeta u području rada Uprave za obnovu kao i angažiranje većeg broja izvršitelja na tim poslovima. Isto tako izvješće koje se odnosi na osobe lišene slobode može se reći da je tijekom 2009. godine Uprava za zatvorski sustav poduzimala mjere za povećanje kapaciteta namijenjenih smještaju zatvorenika, a u svrhu smanjenja prenapučenosti u zatvorima i kaznionicama. U 2009. započela je i izgradnja nove zgrada u kaznionici u Glini za smještaj 420 zatvorenika. Tijekom 2009. započele su pripreme za izgradnju nove zgrade u Zagrebu za 376 zatvorenika, prenamjenom i adaptacijom pojedinih prostora u zatvorima i kaznionicama u 2009. godini povećani su smještajni kapaciteti u kaznionici u Valturi za 27, zatvor u Varaždinu za 37 itd. Osvrnula bih se i na kritike zdravstvene zaštite. Napomenula bih da se unatoč nedostatku zdravstvenih djelatnika, liječnika u zatvorskom sustavu tijekom 2009. godina zaista pružena svim zatvorenicima ogovarajuća zdravstvena zaštita sa velikim brojem pregleda. Iako nije bilo liječnika napravljen je ugovor o pružanju zdravstvenih usluga, primjer 113 tisuća pregleda općih liječničkih pregleda, stomatoloških 7 tisuća 900, 25 tisuća psihijatrijskih, 6 tisuća 400 laboratorijskih itd. ... se osvrnuo na centre za socijalnu skrb koji zaista obavljaju i slažem se preko 150 javnih ovlasti i drugih poslova. I mislim da je to jedan ogroman posao. Sami znamo da nema dovoljno stručnjaka i da je to vrlo teško kvalitetno obavljati. Jedna od djelatnosti je stavljanje pod skrbništvo osoba koje su lišene poslovne sposobnosti, te kontrole rada skrbnika. Međutim, za takve osobe su nezainteresirani i njihovi srodnici, poznanici itd. i centri su sami prisiljeni imenovati skrbnika od radnika centra, tzv. neposredno skrbništvo što nam na neki način sve upućuje da moramo tražiti nova rješenja. Palijativna skrb i stanje nemoćnih osoba. U 2001. godini je 15,7% stanovništva starije od 65 godina. Moramo znati da samo 2% zaista starih osoba živi u domovima. Stalan porast starih osoba ukazuje i na određene promjene koje se moraju učiniti iako je vrijedan hvale Vladin projekt Ministarstva obitelji i branitelja, mreže centara za socijalnu skrbi, programa izvan institucionalne skrbi koje provode domovi za starije i nemoćne osobe, Hrvatski crveni križ i Hrvatski caritas. Međutim to je još uvijek malo da bi se sve zbrinulo. Naime, istina je da je cilj smanjiti ulazak u institucije i omogućiti napuštanje tih institucija. Međutim kako niti jedan sustav u svijetu niti u Europi nije do kraja to riješio. Ali mnoge se stvari same po sebi nameću. Dobro je da ste spomenuli te hospcije, međutim žao mi je da niste spomenuli što se već radi tzv. "Plegeversicherung" ili osiguranje plaćanja osiguranja za njegu. Nijedan zdravstveni sustav neće pomoći podnesti to da je izvan institucije a prima odgovarajuću njegu. A prema tome se ide da ti bolesni ljudi umiru kod kuće zaista pod punom njegom i pod punom pažnjom jer su to i zavrijedili. Što se tiče zdravstvene zaštite, naveli ste da tijekom 2009. godine zaprimljeno svega 33 pritužbe i to me zaista veseli. Pogotovo što ste pogledali Neuropsihijatrijsku bolnicu u Popovači koja ima izuzetno teške pacijente. Tijekom pregleda razgovarali ste sa pojedinim pacijentima i nitko od pacijenata se nije žalio na probleme u odnosu sa drugim pacijentima, a nisu dobivene niti pritužbe na pristupanje liječnika. Dapače, neki pacijenti naglašavaju dobar odnos psihijatra i medicinskih sestara sa pacijentima. To je zaista lijepo čuti što ipak govori da je ovaj zdravstveni sustav vrijedan čak usudila bi se reći izvozno vrijedan ne samo u Zagrebu nego i u drugim područjima naše zemlje. I na kraju, zaista mi je žao da ovo izvješće ima jedan dojam da se na temelju pojedinačnih primjera donesu nekakve opće odluke. Možda je to jedan od razloga što ćemo ovo izvješće samo primiti na znanje. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Suzana Bilić-Vardić.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice Caparin je lijepo u svome izlaganju i u svojoj raspravi iznijela i nadopunila izvješće pučkoga pravobranitelja za 2009. godinu sa podacima koliko je Vlada i što je Vlada tijekom 2009. godine učinila u poboljšanju zatvorskoga sustava, dakle osoba lišenih slobode, pa i kada je govorila o socijalnoj skrbi, stanjima u centrima za socijalnu skrb i još nekim područjima koje je Vlada dala u svojem mišljenju u kojem je ukazala na određene ono što sam rekla nedorečenosti, netočnosti koje su zapažene u ovome izvješću. Međutim, ono što ja želim kolegice Caparin reći je da mi se čini i da ja barem tako smatram, možda sam u krivu, da je sve ove podatke da je znao, da su bili poznati ili su trebali biti poznati i Uredu pučkoga pravobranitelja, pa kada govori o ovome, kad se u izvješću daje pregled stanja, kršenja ili poštivanja pojedinačnih prava građana da bi ovo izvješće bilo u puno drugačijem tonu dano, a da bi i slika stanja u Hrvatskoj bila bitno drugačija da je ovo poštivano. I na kraju krajeva još jedna stvar, ni ovo izvješće za 2009. godinu ne poznaje i ne daje nama u Saboru podatke o financijskom poslovanju Ureda pučkog pravobranitelja, osim što se kaže koliko sredstava je bilo planirano. Nemamo ni koliko je doznačeno ni za što je utrošeno. Osim što ponovno se kaže na početku u izvješću za 2009. da će se iz proračuna za 2010. tražiti sredstva iz rezerve državnoga proračuna. Hvala.
Odgovor na repliku, gospođa…
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa upravo sam tako na neki način i završila svoje izlaganje jer ima puno podataka, puno posebnih primjera, pojedinačnih o kršenju ljudskih prava, o nezadovoljavanju prava svakoga čovjeka. Međutim, na neki način se izostavlja sve ono što je Vlada učinila i na temelju onoga što se doneslo i što je rečeno u prošlom izvješću pučkog pravobranitelja i zato je Vlada upravo na toliki broj stranica i napisala što je sve učinila tijekom tog razdoblja. Mislim na 26 stranica. To je jedna od osnovnih možda, po meni i pogrešaka i ne znam zašto nema financijskog izvješća na kraju vašeg ovog izvješća.
Hvala. Završni osvrt. Pučki pravobranitelj, gospodin Jurica Malčić. Izvolite.
Hvala lijepo. Evo na kraju ove rasprave ja naravno prvo ću zahvaliti svima na prilogu raspravu u kojoj su uz neke sitnije čarke ipak pretežno dominirala stvarna pitanja zaštite i ostvarivanja prava građana što je najvažnije i to bez obzira na pozicije. Ovi prilozi naravno raspravi bit će korisni za daljnji rad institucije. Već sam u uvodu rekao da bi bilo dobro da se detaljnija rasprava o pojedinim pitanjima vodi i održi pred nadležnim odborima gdje bi lakše se moglo donositi određene zaključke, mjere i preporuke. Pučki pravobranitelj će nastojati potaknuti odbore na takve rasprave i tijekom godine. S tim u vezi osvrnut ću se i zahvaliti prije svega i na današnjem prihvaćanju inicijative koja je ušla u Nacrt odluke o ustavnim promjenama koja ide u prilog jačanju institucije pučkog pravobranitelja. To će svakako doprinijeti jačanju i boljoj mogućnosti rada pučkog pravobranitelja i u domaćem, a ja bih rekao i u europskom i međunarodnom sustavu zaštite ljudskih prava. S tim u vezi osvrnut ću se i na i danas, a i ranije prigovore da davanje općih ocjena izlazi na određen način izvan okvira ustavne uloge i Zakona o pučkom pravobranitelju, dakle da se pučki pravobranitelj treba isključit, ograničiti na rad i ocjene na temelju pojedinačnih pritužbi odnosno predmeta. O tome sam već iznio stajalište u izvješću. Pučki pravobranitelj prema Zakonu o pučkom pravobranitelju upozorava Sabor i na pojave kršenja ljudskih prava, a što podrazumijeva ne samo pojedinačne pritužbe nego naravno i upozorenje na određeni širi kontekst i uzroke zbog kojih dolazi do kršenja ljudskih prava. Ja bih rekao da je činjenica, a to je danas rečeno u izvješću gospođe Lovrin, da je pučki pravobranitelj kroz takve ocjene potaknuo niz mjera, ali i zakonskih izmjena i u punoj mjeri na neki način je bilo opravdano i dobro da smo se bavili takvim ocjenama. Kroz donošenje Zakona o suzbijanju diskriminacije Sabor je tad se također o tome očitovao dajući pučkom pravobranitelju također u tom smislu određene ovlasti, a već spomenuta ustavna odredba nova naravno će ukloniti sve dvojbe u tom smjeru. Ono na što se moram osvrnuti jest pitanje koje je bilo sa riječima kao što je paušalno, površno, neargumentirano to je pitanje jednog stajališta pučkog pravobranitelja koje je izraženo u dvije rečenice, a to je da u praksi bi trebalo dosljedno provesti depolitizaciju. Naravno, to se misli na svim razinama i na lokalnoj i na državnoj razini, jer da je unatoč normativnom okviru tu ostalo još dosta posla. Odmah bi dodao da je ta rečenica napisana za budućnost. Ona nije radi osvrtanja na prošlost. Ona je napisana i ponovljena u odnosu na prošlu godinu upravo zato što se nalazimo pred reformom, konačnom reformom uprave, dakle ne samo u normativnom nego i u stvarnom smislu i što je to jedan od elemenata za završenje, jer ja računam da će pregovori biti otvoreni o poglavlju 23. Dakle, smatrao sam da je dobro na to ponovno oglasiti. Ono što sam očekivao zaista, to govorim bez ikakve naivnosti i nekog podteksta, ustvari sam očekivao potporu Vlade, pa ja bih rekao i Sabora što se tiče jedne takve potrebe da se iskaže daljnja spremnost za depolitizaciju uprave na svim razinama i u praksi. Mislim da takve ocjene, takva retorika pa ja bih rekao i politika bila u zadnje vrijeme dosta naglašena i da nisam bez realnih očekivanja mislio da će to doživjeti određenu potporu. Retorika takva je bila i na Vladi i od premijerke, a ja bih rekao i u Saboru kad je bilo zadnje promjene ministara, vrlo bitno je naglašeno kao budući zadatak i … [[Govornik se ne razumije.]] do kraja depolitizacija uprave. U tom smislu na neki način sam bio i zatečen da je to jedan od glavnih elemenata upravo ta ocjena o tome da se izvješće pučkog pravobranitelja prima na znanje, ne prihvaća, ukoliko dobro cijenim da je to tako. Međutim, kad je već rečeno paušalno, površno, neargumentirano onda ću samo upozoriti na neke pravne činjenice. Ne znam dal su svima poznate, ali mi se čini iz izlaganja da im ili nisu poznate ili potpuno različito tumačimo pravne propise. 2005. je donesen Zakon o državnim službenicima u kome je izričito rečeno da će na dan stupanja na dužnost Vlade nakon prvih izbora od stupanja na snagu zakona, položaj tajnika ministarstva, ravnatelja, zamjenika tajnika, predsjednika ureda itd. postati radna mjesta državnih službenika, a dosadašnji položaji pomoćnika ministara se ukidaju. Također odredbom članka 50. tog zakona ponavljam iz 2005. godine rečeno, propisana je zabrana rasporeda državnih dužnosnika na radna mjesta državnih službenika bez postupka prijema u državnu službu javnim natječajem. Ali i u tom postupku ne smiju imati povlašteni položaj ako ovim ili posebnim zakonom nije drukčije propisano. To je izričita odredba iz 2005. godine. Dakle, došao je i taj dan 60 dana nakon izbora i stupanja na snagu nove Vlade. Vlada je donijela uredbu prema kojoj se i ti navedeni imenuju na Vladin, a tom uredbom je propisan i poseban postupak javnog natječaja koji je različit od postupka koji je propisan za ostale državne službenike. Dakle, nema komisije koja utvrđuje rang listu, koja daje prijedloge, koja vrši intervju, koja vrši testiranje, daje broj bodova i daje prijedlog čelniku tijela. Dakle, to je izbrisano i postupak je takav da komisija samo utvrđuje formalne uvjete, a da samo intervju vrši čelnik ili osoba koju on odredi i daje prijedlog Vladi. Dakle, propisan je jedan postupak koji je različit i koji je u suprotnosti sa načelima zakona koji je bio ranije. Dakle, bilo bi dobro, ja sam to i rekao. Mi ponavljamo godinama jedan začarani krug neću reći prepucavanja. Postoje ozbiljne primjedbe na postupanje nakon promjene vlasti, nakon promjene čelnika da ljudi imaju instrumente kojima mogu provoditi svoju volju ja bih rekao političku mimo profesionalnih ovih i drugih kriterija. Ova moja opaska išla je u cilju da se to kroz ovu reformu uprave potvrdi kao načelo za koji će se i Vlada i Sabor zalagati i ja mislim da bi to bilo dobro i dalje. Eto to su razlozi i zato smatram da nisam bio ni površan, ni neargumentiran niti da je to izlazilo izvan ovlasti pučkog pravobranitelja. Tu ću se još samo osvrnuti na jedan zastupnik, mislim da je to bio gospodin Sesvečan je spomenuo i Ministarstvo zaštite okoliša, graditeljstva itd. i spomenuo je ja bih rekao na neki način također da smo mi neargumentirano i paušalno prozvali ministarstvo u odnosu na nepostupanje kad se radi o zaključcima, o dozvoli izvršenja. Vi iz naših izvješća ste vidjeli da po 10, 15 godina mi imamo predmete u kojima nam se stranke koje zaista imaju pravni interes, ne zlobni i zločesti susjedi, nego ljudi koji trpe ozbiljne posljedice nečije bespravne gradnje da ne mogu dobiti od ministarstva odgovore upravo zato što im ministarstvo ne priznaje svojstvo stranke. Dakle, po službenoj dužnosti se vrši posao građevinske inspekcije. Oni ne mogu. Kome će se oni obratiti? Pučkom pravobranitelju. Mi naravno u njihovo ime tražimo određene obavijesti o stanju predmeta. Nama Ministarstvo graditeljstva, a na žalost to je preuzela i Vlada uz svoje očitovanje nas poziva da mi tumačimo odredbe našeg zakona tako da koristimo one odredbe prema kojima mi ne moramo neke predmete uzimati uopće u razmatranje ukoliko ne želimo. Dakle, mislim da bi i tu trebalo malo kritički promatrati. Naravno, mi možemo imati grešaka, možemo u pojedinim predmetima. Ali ja bih rekao u većini očitovanja drugih tijela pokazuje se jedno razumijevanje uloge pučkog pravobranitelja. Mnoge od njih s kojima smo u prošlosti imali problema danas dobro surađujemo to se vidi iz tih očitovanja. Ja mislim da se ta suradnja na određeni način poboljšava. Međutim, naravno to se čini se ipak ne odnosi na sve. U tom smislu spominjem, mislim da su naši nalazi dobronamjerni i da mi kao i sva druga tijela razumijemo dobro interes i Republike Hrvatske ali naravno i njenih građana. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Idemo na Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2009. godinu, predlagatelj pučki pravobranitelj. Prvo, Klub zastupnika HDZ-a predložio je Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: "Prima se na znanje Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2009. godinu." Drugo, klub… da, najprije o prvom. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu Kluba zastupnika HDZ-a. Rezultat. Ovaj zaključak je prihvaćen većinom glasova, 74 glasa za, 1 suzdržan i 30 protiv. Klub zastupnika SDP-a je predložio Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: "Prihvaća se Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2009. godinu." Budući da je donesen zaključak u tekstu kojega je predložio Klub zastupnika HDZ-a bespredmetno je glasovat prijedlogu zaključka Kluba zastupnika SDP-a. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina predlaže Hrvatskom saboru donošenje dva zaključka. Prvi zaključak glasi: "Mišljenja, primjedbe, prijedlozi izneseni u raspravi o izvješću, kao i primjedbe, prijedlozi i preporuke pučkog pravobranitelja dane u izvješću dostavljaju se u Vladu Republike Hrvatske radi poduzimanja mjera za učinkovitiji rad nadležnih državnih tijela i tijela koja imaju javne ovlasti." Želi li predstavnik Vlade se očitovati o prijedlogu zaključka? Da. Izvolite, gospodin Matičić.
Gospodine predsjedniče. Vlada prihvaća prijedlog zaključka Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Ima tri… … [[Upadica se ne razumije.]] Mi prihvaćamo ovo sadržano u drugoj točki prijedloga zaključka Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina.
Znači, drugi zaključak. Stavljam taj zaključak na glasovanje. Tko je za, uključite se i glasujte. Ali možemo dizanjem ruku [[Upadica: Ne, nego koji je drugi, pročitali ste samo prvi.]] [[Upadica: A to je taj drugi.]] Ja sam pročitao ovaj koji sam pročitao, a o njemu se i glasa. Prema tome, prihvatila je Vlada to i sad možemo dizanjem ruku. Tko je za ovaj prijedlog zaključka? Hvala. Ima li protiv? Suzdržan? Nema. 111 za. Hvala. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina predlaže Hrvatskom saboru donošenje još jednog zaključka koji glasi. "Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da do kraja 2010. godine pripremi i dostavi Hrvatskom saboru novi Zakon o pučkom pravobranitelju, sukladno prijedlozima iznesenim u izvješću i u raspravi o izvješću pučkog pravobranitelja te sukladno promjenama nastalim u pravnom položaju i ovlastima pučkog pravobranitelja kako u domaćem zakonodavstvu tako i u novoj ulozi i mjestu pučkog pravobranitelja u međunarodnom sustavu institucija za zaštitu ljudskih prava." Želi li predstavnik Vlade se, gospodin Matičić, izjasniti? Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Vlada ne prihvaća ovaj prijedlog zaključka.
Hvala. Molim vas uključimo se i glasujmo o zaključku koji Vlada ne prihvaća. Uključimo se i glasujmo. Vlada ne prihvaća. Treba nam malo detaljnije. Glasujemo o zaključku, prijedlogu zaključka glasujemo. Prema tome, molim vas lijepo. Dakle, o prijedlogu ovog zaključka glasujemo. Tko je za, tko protiv, tko je suzdržan. Vlada je izjasnila se. Rezultat? Ovaj zaključak nije prihvaćen jer je protiv glasovalo 68, za 41 i 1 suzdržan.
Prelazimo na sljedeću točku - Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2009. godinu Podnositelj: Pravobraniteljica za djecu Podnositeljica je pravobraniteljica za djecu koja je ovo Izvješće dostavila temeljem članka 18. Zakona o pravobraniteljici za djecu. Vlada je dostavila svoje mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za obitelj, mladež i šport i Odbor za ravnopravnost spolova i ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ste primili na sjednici. Pravobraniteljica za djecu, gospođa Mila Jelavić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Pred vama je Izvješće o radu Ureda pravobraniteljice ili pravobranitelja za djecu i stanju prava djeteta u Republici Hrvatskoj za 2009. godinu. Ured Pravobraniteljice za djecu radi na regionalnom načelu što znači da pored ureda u Zagrebu radi i u Splitu, Osijeku i Rijeci čime pokriva županije pojedinih regija. Rekla bih riječ, dvije odmah uvodno o uvjetima u kojima ured radi. Od otvaranja ureda u Osijeku radili smo u prostoru koji nam je privremeno ustupilo Ministarstvo mora, prometa i razvitka. No, u protekloj godini od Vlade Republike Hrvatske dobili smo prostor za rad regionalnog ureda u Osijeku, uredili smo ga i od početka veljače ove godine radimo u tom našem prostoru. Također, 2009. godine dobili smo i prostor u Zagrebu koji udovoljava našim potrebama te je u tijeku njegovo uređenje kako bi mogli raditi u odgovarajućim uvjetima čime će biti riješen problem prostora i u Zagrebu. Na ime uređenja ovog prostora dobili smo od Vlade Republike Hrvatske i nešto veća proračunska sredstva za 2010. godinu. A sada o Izvješću o radu ureda. I moram uvodno nekoliko statističkih podataka bez namjere da vas zamaram brojkama jer su one podrobno date i prikazane u izvješću. Ured je tijekom 2009. godine otvorio 2217 novih predmeta. 1050 od njih su pojedinačne prijave povreda prava djece kojima je obuhvaćeno 1930 djece. 1167 su opće inicijative ureda, a 747 prenesenih je pojedinačnih predmeta iz prethodnih razdoblja. Povećanje ukupno u 2009. godini u odnosu na godinu dana ranije je oko 10% Želim još reći da je u izradi ovog izvješća korištena metodologija kao i prethodnih godina i koja je i ovdje u Hrvatskom saboru, ali od međunarodne evaluacije rada ureda ocijenjena pozitivnom i koja je nama bila poticaj za rad u proteklom razdoblju. Ako gledamo strukturu povreda dječjih prava, napomenut ću da se ona gotovo iz godine u godinu ponavlja, da prijave koje dobivamo u najvećoj mjeri nam govore da je povreda prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb nešto što se najčešće povređuje, zatim nasilje nad djecom i među djecom, iza toga slijede povreda obrazovnih prava djece, povreda ekonomskih prava, povreda pravosudno-zaštitnih, povreda zdravstvenih, socijalnih i drugih prava djece, kako to i u izvješću stoji. Napominjem da prosječno dnevno radi osobnog i telefonskog savjetovanja u uredu imamo i 40 obraćanja, znači uz ove predmete koje sam prethodno navela. Mnogi pojedinačni slučajevi bili su nam poticaj za brojne preporuke koje smo i protekle godine uputili, i ja ću ovdje spomenuti samo neke i to po grupama. U odnosu na organizirani prijevoz djece nesreće se na žalost događaju, djeca stradavaju, svjedoci smo toga i ovih dana. Zatim smo slali preporuke u odnosu na zdravstvo, u odnosu na pravosuđe, u odnosu na nasilje, u odnosu na zaštitu djece s poremećajem u ponašanju, u odnosu na odgoj i obrazovanje, medije i ostale preporuke koje se možda ne mogu svrstati u ove, ali svakako spadaju u materiju kojom smo željeli obuhvatiti što veći broj djece i zaštititi njihova prava općenito. Tijekom 2009. godine sudjelovali smo u izradi i donošenju ukupno 28 propisa, napomenut ću Ustav Republike Hrvatske, odnosno prijedlog izmjena Ustava Republike Hrvatske, zakona i podzakonskih akata. I jučer i danas je ovdje u Saboru raspravljano, odnosno donijete su određene odluke vezano uz Ustav i nama je žao zašto tim promjenama, ako smo dobro informirani nije obuhvaćen i članak 63. jer smo mi njime predlagali bolji položaj djece, redefiniranje uloge u skladu s međunarodnim dokumentima, kako je to već učinjeno ranije. Nismo željeli da djeca budu samo objekti zaštite, već zapravo aktivni sudionici društvenih događanja općenito. Tijekom 2009. godine obišli smo i brojne ustanove i mjesta gdje borave djeca dulje ili kraće vrijeme, pa smo tako bili u 5 zatvorskih ustanova, 18 ustanova socijalne skrbi, 3 ustanove za smještaj žrtava obiteljskog nasilja, 4 bolnice, 11 odgojno-obrazovnih ustanova, vrtića i škola, 4 učenička doma, prihvatilište za tražitelje azila, jednu terapijsku zajednicu. Puno djece u većim ili manjim skupinama, posjetilo nas je i u našim uredima na svim lokacijama gdje radimo i u Zagrebu, i u Splitu, Osijeku i Rijeci. Spomenula bih da su djelatnici ureda sudjelovali u brojnim međunarodnim aktivnostima na području zaštite i promicanja dječjih prava, pa je tako suradnja ostvarena s Odborom za prava djeteta Ujedinjenih nacija, Vijećem Europe, a vrlo smo aktivni u europskoj mreži pravobranitelja za djecu te mreži pravobranitelja za djecu jugoistočne Europe kojoj smo donedavno i presjedali. Upravo smo u okviru ove mreže uspješno organizirali i međunarodnu konferenciju na temu visoko konfliktni razvodi, manipulacija djecom, održane prošle godine u svibnju u Dubrovniku. Također aktivni smo članovi u … [[Ne razumije se.]] mreži organizacija za zaštitu djece zatvorenika, koja djeluje pod pokroviteljstvom Europske Komisije, te Svjetske koalicije zemalja i organizacija za prevenciju zlostavljanja djece koja djeluje u okviru Ujedinjenih nacija. Svoju zakonsku obvezu promocije dječjih prava ostvarili smo i kroz organizaciju dvije međunarodne konferencije u protekloj godini, 5 stručnih rasprava, predstavljanje dva zbornika u vlastitoj nakladi, izložbu učeničkih radova u povodu 20. godišnjice konvencije o pravima djeteta, 70-ak izlaganja i radionica, 30-ak tekstova u stručnim publikacijama i tiskovinama, te kroz više stotina sudjelovanja u medijima i medijskih izjava. Stanje prava djece, tijekom 2009. godine procjenjujemo na temelju praćenja rada tijela javne vlasti, od ministarstava, lokalne i područne samouprave, te svih ustanova koje skrbe o djeci što uključuje i rad svakog pojedinca u tim ustanovama i tijelima. Podatke koje u izvješću navodimo, tražili smo pravodobno čim je završila 2009. godina sve do zaključenja pisanja izvješća u ožujku 2010. Neka tijela nam nisu odgovorila, a svi koji su podatke dostavili ili su ti podaci bili dostupni na njihovim web stranicama korišteni su u ovom izvješću. Podloga za rad su dakle bili istraživanja, podaci i analize ovog ureda, kao što su i upitnik o slobodnom vremenu i centrima za djecu i mlade, zatim dječjim igralištima, poslanih na 556 adresa u Republici Hrvatskoj. Nas brine činjenica da smo odgovore dobili samo od 17% subjekata ili 93 odgovora i o tome smo vas dužni izvijestiti. Upitnik svim centrima za socijalnu skrb o intervencijama u obitelji, u slučajevima visoko konfliktnih razvoda, i tu imamo informacije o visokom postotku visoko konfliktnih razvoda, odnosno manipulacije djecom u gotovo 40% situacija gdje roditelji ne mogu ili nisu u stanju se na civiliziran razvesti ili razići. Upitnik o duljini boravka djece u dječjim domovima, upitnik poslan na nekoliko stručnih adresa, primjerice školu, agenciju, ministarstvo, Učiteljski fakultet, županijski ured, također predstavlja istraživanje. Podloga za rad bilo nam je ispitivanje mišljenja učenika. Spomenut ću da se radi o 800 zagrebačkih srednjoškolaca, o zdravstvenom odgoju, učeničkoj praksi, te o dobnoj granici za dobrovoljno stupanje u spolne odnose itd., itd. Nadalje, podloga za rad bili su nam i podaci iz relevantnih međunarodnih istraživanja kao što je ESPAD i UNICEF te istraživanja stručne javnosti o pojedinim temama o kojima se u ovom izvješću govori. U svojoj analizi, ulozi, pardon u svojoj ulozi praćenja usklađenosti zakona i drugih propisa s odredbama Ustava RH, Konvencije o pravima djeteta i drugih međunarodnih dokumenata te izvršavanja obveza koje iz tih propisa i dokumenata proizlaze kao praćenja povreda pojedinačnih prava djece s ciljem predlaganja mjera za sveobuhvatnu zaštitu i afirmaciju djece i njihovih prava u protekloj smo se godini susreli s gotovo svim područjima dječjeg života. Sva ta područja zahtijevala su manji ili veći angažman Ureda pravobraniteljice za djecu upozoravajući na neostvarena prava djeca i neizvršene zadaće odraslih. U 2009. godini dominirala je ugroženost djece u području zaštite od nasilja i zanemarivanja te u području obiteljskih odnosa i roditeljske skrbi pa su mnoge naše aktivnosti bile usmjerene ka otklanjanju štetnih posljedica nasilja ili zanemarivanja i nekvalitetnih odnosa u obitelji, najčešće uzrokovanih konfliktnim razvodima. Još uvijek nema sustavne stručne potpore roditeljima u odgoju djece i brizi o njihovim potrebama kroz odgovarajuće edukacije i savjetovališta, ali i pravovremene reakcije kad obitelj ne funkcionira. Nužno je stoga ojačati ulogu i zadaće obiteljskih centara te uspostaviti njihovu sustavu suradnju s centrima za socijalnu skrb, posebice u rješavanju problematike konfliktnih obiteljskih odnosa i drugih složenih obiteljskih situacija. I dalje zamjećujemo slabosti sustava socijalne skrbi, posebice manjkav angažman pojedinaca zbog čijih povremeno pogrešnih i površnih procjena i postupaka sustav zaštite djece ponekad zataji. Nepoštovanje rokova u donošenju sudskih odluka koje se tiču djece, odugovlačenje postupaka čime se djecu predugo drži u neizvjesnosti u nekim je sredinama nažalost i dalje prisutno. To dodatno upozorava da je nužno što prije provesti reformu pravosuđa i uspostaviti na cjelokupnom području države obiteljske sudove koji će kvalitetnije štititi prava djece. Unatoč zakonskoj zabrani kao i provedenoj kampanji tjelesno kažnjavanje djece u obitelji i drugdje i dalje se opravdava i tolerira te izostaje adekvatna reakcija nadležnih tijela. U zaštiti djece od svih oblika nasilja uočen je nedostatak učinkovitih preventivnih programa, nedovoljna koordinacija svih sustava, izostanak kontinuiranog rada i tretmana kako žrtava nasilja tako i počinitelja. Nužno je stoga posvetiti više pažnje posebnom obliku preventivnog rada s djecom i s njihovim roditeljima i školom. Reakcije društva na različite manifestacije poremećaja u ponašanju djece i mladih prečesto su zabrinjavajući. Djeci se olako pripisuje potpuna i isključiva odgovornost za njihovo ponašanje zaboravljajući pri tome da je ono najčešće odraz obitelji i društva u cjelini koji im često ne nude primjere pozitivnog ponašanja. U sustavu zdravstva uočavamo nedostatak specijaliziranih odjela za djecu kojoj je potrebna psihijatrijska pomoć, odnosno nedovoljan broj zdravstvenih radnika koji se bave zaštitom mentalnog zdravlja djece. Država se mora žurno usmjeriti na prevencijske aktivnosti zaštite mentalnog zdravlja djece na stručno usavršavanje odraslih i osnaživanje djece u ovom području. S obzirom na to da djeca najveći dio svog vremena osim u obitelji provode u odgojno-obrazovnim ustanovama, na odgojno-obrazovnim radnicima su utoliko veći izazovi i odgovornosti, ali i mogućnosti utjecaja u zaštiti i promicanju prava djece. Mnogi odrasli u tom sustavu nisu dovoljno senzibilizirani za problem nasilja ni upućeni u svoje obveze i mogućnosti djelotvornog postupanja. Zato nerijetko bježe od odgovornosti i umanjuju probleme. Komunikacija između škola, centara za socijalnu skrb i roditelja uglavnom se svodi na pisana izvješća bez stvarne suradnje i dogovora, a rezultat toga su nekoordinirane i nedjelotvorne mjere zbog čega najviše ispaštaju djeca. Brojnoj djeci s teškoćama u razvoju otežano je integriranje u redovne odgojno-obrazovne ustanove zbog prevelikog broja djece u vrtićkoj skupini ili razrednom odjelu zbog nereguliranog statusa asistenta u nastavi te arhitektonskih, kadrovskih i drugih prepreka. Neprihvatljivo je da zbog nemogućnosti školovanja u svojoj sredini ta djeca prekidaju školovanje ili ih se izdvaja iz obitelji i šalje u posebne ustanove. Dječja prava na sudjelovanje u donošenju odluka koje ih se tiču u obitelji, školi, drugim institucijama i tijelima te široj društvenoj zajednici nedovoljno se ostvaruju. Pravo djeteta na slobodu izražavanja i sudjelovanja u donošenju odluka osobito u sudskim i administrativnim postupcima te politikama i programima koji se odnose na djecu nije dovoljno vidljivo. Zanemarena je briga o osiguranju sadržaja za slobodno vrijeme djece i mladih zbog čega često borave na ulici ili kafiću gdje prerano posežu za alkoholom što u konačnici pojačava pojavu nasilnih i drugih neprihvatljivih ponašanja i povezano je s dovođenjem u opasnost vlastitog i tuđeg života. Djeci je važno ponuditi sadržaj koji će ih udaljiti od izvora ovisnosti, osigurati im uvjete za kvalitetno provođenje slobodnog vremena, ponuditi prostore i centre za mlade i kontinuirano ostvarivati i vrednovati preventivne programe. Prikaz djece u medijima ima snažan utjecaj na stajališta i odnos prema djeci u društvu što utječe na ponašanje odraslih prema djeci, ali posredno i na samosvijest i ponašanje djece. Zato nas zabrinjava to što u medijima dominira slika djeteta kao žrtve ili počinitelja nasilja. Prečesta ugrožavanja prava djece na privatnost, izloženost štetnim medijskim utjecajima i nedostatak pozitivnih medijskih sadržaja oblikovanih za djecu zahtijevaju da se u Hrvatskoj definira cjelovita medijska politika prema djeci koja će sadržavati i zaštitne mehanizme i poticaje za razvoj medijskih prava djece. Osiromašenje stanovništva pogađa kvalitetu života djece i ugrožava njihova brojna prava. Siromaštvo povećava brojne rizike za djecu, ponajprije od zanemarivanja i zlostavljanja, te otežava pristup različitim uslugama važnim za razvoj djece. Djeci koja trpe ne koriste statistike, a nas odrasle one ne smiju zavarati da počnemo o djeci govoriti kao o predmetima bez razumijevanja situacija u kojima se stvarna i pojedina djeca doista nalaze i trpe. Zaključno želim istaknuti sljedeće, premda smo uočili niz pozitivnih pomaka u ostvarivanju dječjih prava oni bi nam trebali biti manji razlog za zadovoljstvo, ali više podsjetnik na brojna područja u kojima moramo i dalje nastojati uskladiti nacionalno zakonodavstvo i prasku sa načelima i odredbama Konvencije o pravima djeteta. Djeca ne mogu čekati bolja vremena da bi ostvarila svoja prava na zdrav i cjelovit razvoj. Posebno na to ne mogu čekati ranjive skupine kao što su djeca bez odgovarajuće roditeljske skrbi, djeca s poremećajima u ponašanju, žrtve nasilja, pripadnici nacionalnih manjina, djeca s poteškoćama u razvoju, bolesna i siromašna djeca. Poštovanje prava djece nije stvar niti dobre volje, već zapravo obveza svih nas. Nitko ne može birati koja će dječja prava poštovati a koja neće i nema opravdanja za nepoduzimanje mjera za njihovu zaštitu. Ističem da i u najtežim vremenima djeca trebaju odgovorne odrasle koji će donositi odluke u njihovom interesu. Nemojmo iznevjeriti njihova očekivanja, ona su naša neodloživa zadaća. Stoga se nadam da će i ovo izvješće svima biti poticaj za djelovanje. I na kraju bih još jedanput podsjetila na zakonom definiranu ulogu pravobranitelja za djecu koji je dužan štiti, pratiti i promicati prava i interese djece na temelju Ustava, na temelju međunarodnih ugovora i zakona i čije postojanje kao samostalne institucije ljudskih prava ima ishodište u preporukama Odbora za prava djeteta Ujedinjenih nacija. Naš je posao motriti stanje zaštićenosti prava djece i mi taj posao moramo raditi i ne možemo birati hoćemo li nešto poduzeti ili ne. Dok postoji ijedan propust mi zapravo ne smijemo biti zadovoljni niti smijemo šutjeti. Hvala vam lijepo, na diskusiju ili raspravu spremna sam odgovoriti. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo pravobraniteljici. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ, odnosno izvjestiteljice? Ne. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Državni tajnik Stjepan Adanić. Izvolite tajniče.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane dame i gospodo, pravobraniteljice. Vlada Republike Hrvatske je pozorno proučila izvješće pravobraniteljice za djecu te je dala svoje mišljenje i ukazuje na sljedeće okolnosti. U točci 212. pravo na saznanje vlastitog porijekla na prijavi rođenja i na osobno ime, navedeno je da Obiteljski zakon ne poznaje niti mogućnost promjene osobnog imena djeteta nakon utvrđivanja očinstva, te da bi se djetetu promijenilo prezime potrebno je provesti poseban upravni postupak što dodatno opterećuje roditelje. Ovakva tvrdnja iznesena u izvješću je netočna, budući da Obiteljski zakon ne propisuje promjenu osobnog imena djetetu, ali je to detaljno propisano Zakonom o osobnom imenu. Također člankom 4. Zakona o osobnom imenu propisano je da djetetu kojem je do 18 godine priznato očinstvo, roditelji mogu sporazumno odrediti novo osobno ime. O tome roditelj daje izjavu na zapisnik te je takva izjava roditelja o sporazumnom određivanju takvog osobnog imena djetetu temelj za upis u matične knjige i ne vodi se nikakav posebni upravni postupak. Nadalje, u točki 216. pravo na zaštitu od nasilja, pogrešno su interpretirani službeni podaci Ministarstva unutarnjih poslova koji su dostavljeni pravobraniteljici za djecu. Naime, u izvješću se navodi da je na štetu djece tijekom 2009. godine počinjeno ukupno tisuću i 400 kaznenog djela nasilničkog ponašanja u obitelji, što nije točno budući da je to ukupan broj kaznenih djela počinjen u Republici Hrvatskoj, a ne broj kaznenih djela počinjenih samo na štetu djece. Međutim, kasnije u izvješću su ispravo navedeni podaci da je u Republici Hrvatskoj ukupno 99 djece oštećeno u svezi sa spomenutim kaznenim djelom. U točci 21613. djeca zatečena u noćim izlascima izneseni su nepotpuni podaci o broju zatečenih i maloljetnih osoba protivno odredbama članka 25. Obiteljskog zakona. Naime, u tablici koja prikazuje broj zatečene djece u zabranjenom i štetnom noćnom izlasku na podruju grada Zagreba izneseni su podaci u prvih 11 mjeseci prošle godine, a ne kako se navodi u predmetnom izvješću za cijelu 2009. godinu. U odnosu na točku 2162. nasilje u odgojno-obrazovnim uslugama potrebno je napomenuti da je nakon donošenja Protokola o postupanju u slučaju nasilja među djecom i mladima 2004. Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa svim odgojno-obrazovnim ustanovama uputilo naputak o obaveznom postupanju u skladu sa navedenim protokolom o čemu su obaviješteni i roditelji učenika. Potrebno je napomenuti da nije točan i podatak naveden u izvješću kako u Istarskoj, Ličko-senjskoj i Primorsko-goranskoj županiji postoji veliki broj djece koja nisu upisana u dječje vrtiće, već je to slučaj u gradu Zagrebu i Zagrebačkoj županiji odnosno u mjestima gdje nema dovoljno smještajnih kapaciteta. Nadalje, vezano za navode kako učenici srednjih škola nisu dovoljno upoznati o provođenju državne mature, Vlada Republike Hrvatske naglašava da je prilikom uvođenja državne mature Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa osiguralo svakom učeniku pravo da se informira o svim pitanjima vezanim za provođenje državne mature. Kako bi ju približilo učenicima ministarstvo je temeljne informacije o državnoj maturi i njezinom provođenju važnosti za odgojno-obrazovni sustav priredilo u obliku publikacija "U susret državno maturi" i "Državna matura", te organiziralo niz prezentacija u srednjim školama i u ministarstvu, a objavilo i na svojim službenim mrežnim stranicama. U vezi pitanja obrazovanja pripadnika Romske nacionalne manjine Vlada Republike Hrvatske ističe da Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa uleže znatne napore da se unaprijedi obrazovanje pripadnika Romske nacionalne manjine što je vidljivo u izvješću u provedbi akcijskog plana desetljeća, za uključivanje Roma od 2005. do 2015. godine, osobito kada je u pitanju povećanje obuhvata obaveznim osnovnim obrazovanjem sufinanciranje programa predškolskog i roditeljskog udjela u cijeni predškolskog odgoja, te produženog boravka. U točci 2.7.2. Zaštita prava djece počinjenih kaznenih i prekršajnih djela u izvješću na temelju pritužbi roditelja daje se mišljenje o potrebi kvalitetnije edukacije posebnih službenika za postupanje s djecom. U vezi s tim Vlada Republike Hrvatske napominje da Ministarstvo unutarnjih poslova kontinuirano educira, specijalizira i ulaže u usavršavanje svojih radnika koji primjenjuju policijske ovlasti prema djeci, znači on i specijalizira, educira i dodatno ih na neki način obvezuje na to. A u vezi navedenog Vlada Republike Hrvatske upozorava da u pojedinim dijelovima izvješća u kojima se komentiraju i spominju konkretni događaji, pravobraniteljica za djecu daje mišljenje isključivo na temelju saznanja koje dobije primjerice od roditelja djece, a na temelju svih kasnije prikupljenih saznanja o događaju među kojima su često izvješća policije koja se pravobraniteljici za djecu dostavljaju na njezin zahtjev. Nadalje, u nekoliko mjesta u izvješću govori se da nisu postignuti značajni pozitivni iskoraci u praksi i području zaštite djece s teškoćama u razvoju, a opis stanja se ocjenjuje na temelju broja prijava povreda prava djece s teškoćama u razvoju koja su se obratila Uredu pravobraniteljice za djecu. Vlada Republike Hrvatske je mišljenja da je ovakve zaključke moguće donositi jedino utemeljeno na provedenim istraživanjima te Vlada smatra potrebnim istaknuti da nadležna državna tijela kontinuirano provode niz mjera zadanih Nacionalnom strategijom za izjednačavanje mogućnosti za osobe sa invaliditetom od 2007. do 2015. godine i da broj podnesenih prijava Uredu pravobraniteljice za djecu ne odražava i ne može odražavati stvarno stanje temeljem kojeg bi se moglo izvoditi ovakav sveobuhvatni zaključak. U točci 3.5. Prava djece čiji su roditelji u zatvoru pravobraniteljica za djecu je izvijestila o dobroj suradnji s upravom za zatvorski sustav i uvažavanje inicijativa i preporuka koje su upućene u svrhu zaštite interesa djece te su roditelji u zatvoru uz konstataciju da je neposredno došlo do pomaka u senzibilizaciji poduzimanju mjere, ponajprije od samih djelatnika zatvorskog sustava i angažiranju upravitelja. S tim u vezi uvažen je prijedlog pravobraniteljice za djecu te su ustrojene evidencije o broju djece čiji su roditelji u zatvoru i posjetima djece roditeljima u zatvoru što će se iskazati u Izvješću o stanju i radu kaznionica zatvora i odgojnih zavoda za 2009. godinu. U točci, evo sad pri kraju da ne duljim, u točci 7.3. Prihvatilište za tražitelje azila, u dijelu u kojem se govori o postavljanju skrbnika djetetu navodi se kako se skrbnik najčešće postavlja iz redova socijalnih radnika iz centara za socijalnu skrb. Međutim, točna je informacija da je do sada centar za socijalnu skrb uvijek imenovao skrbnika za dijete bez pratnje iz redova stručnih službi centara za socijalnu skrb. U dijelu u kojem se govori kako protekle godine niti jedno dijete nije dočekalo rješenje o dobivanju i davanju azila niti je ostvarilo pravo na zaštitu u Republici Hrvatskoj je potrebno istaknuti kako je tijekom 2009. godine 12-ero djece bez pratnje zatražilo azil. Za vrijeme dok se provodi postupak vezan uz zahtjev za azil, svi tražitelji azila imaju zaštitu sukladno odredbama Zakona o azilu do pravomoćnosti rješenja. Jednome djetetu bez pratnje pravo na azil u Republici Hrvatskoj odobrilo je Povjerenstvo za azil svojim rješenjem od 10. prosinca 2009. godine, dok je drugom djetetu koji je azil zatražilo također 2009. godine to pravo Ministarstvo unutarnjih poslova odobrilo rješenjem od 26. veljače ove godine, znači 2010. godine. Za dvoje djece bez pratnje koji su azil zatražili 2009. godine Ministarstvo unutarnjih poslova odobrilo je supsidijarnu zaštitu rješenjem od 3. ožujka 2010. godine. I kao što sam na početku rekao, ja sam to skratio maksimalno, vidljivo je da je Vlada pozorno proučila ovo izvješće i da je dala evo kao što vidite na 12 strana svoje mišljenje. Hvala vam na pozornosti.
Hvala državnom tajniku. I prelazimo sada na raspravu po klubovima. U ime Kluba zastupnika SDP-a uvažena kolegica zastupnica Milanka Opačić.
Gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici. Gospođo pravobraniteljice sa suradnicima. Ovo je po već ne znam koji puta ovdje jedna situacija u kojoj predstavnici Vlade umjesto da prihvate određene činjenice i da kažu ono što oni mogu učiniti kako bi problemi djece bili manji i kako bi djeca živjela u kvalitetnijem i boljem okruženju oni se ustvari svom silom upiru reći da to nije tako. Ja moram priznati da ne znam zbog čega se ova izvješća, niti pučkog pravobranitelja niti dječje pravobraniteljice ne uzimaju kao jedan dragocjeni posao gdje su doista na jednom mjestu sažeti svi problemi dakle određene populacije koju određeno pravobraniteljstvo prati, ali isto tako i određena rješenja za te probleme. Kada ovdje predstavnik Vlade dođe pa kaže nije u pitanju Obiteljski zakon nego je u pitanju Zakon o imenu, pogrešno su izneseni podaci o broju djece koja su zatečena vani u kasne sate bez roditelja jer su ti podaci možda za dvoje, troje djece manji. Kao da nije dovoljan broj ovaj sad kojega već imamo i kao da ne zvoni na uzbunu jer ovo je ono što kažu policiju ustvari uz svu njihovu toleranciju, minimum minimuma koji se nađe vani. To nisu stvarne brojke, brojke su puno veće i puno crnje. Kada se dođe ovdje pa kaže nije točan broj djece koji je upisan, odnosno nije upisan u vrtiće, pa ljudi moji jedna ozbiljna Vlada se time ne može tako baviti i ne može se ovako razgovarat o dječjim pravima. Ovo samo pokazuje da Vladi Republike Hrvatske nije toliko stalo da rješava probleme djece nego im je više stalo do toga što će pisati u izvješću. I zbog toga jest odluka u svim odborima da se ovo izvješće ne prihvati u principu jer kad ga primite na znanje vi ga niste prihvatili. Ne vidim doista što piše u ovom izvješću da bi trebalo biti odbijeno. Ono što je žalosno to je da ustvari već godinama pravobraniteljica upozorava uvijek na iste probleme što još jedanputa svjedoči da Vlada Republike Hrvatske to očigledno stavi negdje u stranu i malo se toga ustvari poduzima u skladu sa ovim primjedbama koje je pravobraniteljica po ne znam koji puta ovdje spomenula. I u protekle tri godine pisala je pravobraniteljica o tome da imamo preveliki broj konfliktnih razvoda brakova, da imamo nažalost problem da su roditelji neodgovorni, da svoje probleme rješavaju preko interesa djece i da imamo ustvari sve više djece koja su visoko traumatizirana ponašanjem svojih roditelja. Ja ću ovdje predložiti nešto, a vi pravobraniteljice pokušajte koliko možete možda se zalagati za to rješenje, a to je da damo ovlast centru za socijalnu skrb da može predložiti promjenu skrbništva, dakle da roditelju koji je neodgovoran, koji se ponaša prema svom djetetu neodgovorno i ne dopušta da ga drugi roditelj vidi i da ima komunikaciju s njim, treba ići na oduzimanje skrbništva i dati skrbništvo drugom roditelju. To je jedini način. To funkcionira u nekim zemljama. Funkcionira jako dobro i dobro je uveden red. Nema druge. Ako ne možete roditelje drugačije privesti pameti da ne traumatiziraju svoju djecu svojim neriješenim problemima onda idite tako mrkvom i batinom. Dakle, je majka dobila skrbništvo ne da često je to tako, ne da ocu da vidi dijete, hajmo joj oduzeti skrbništvo, pa možda neka joj to bude dovoljno da ne naudi svom djetetu i da dopusti da otac vidi to dijete, a ne da djeca odrastaju do 18, 20 godine a da roditelj, dakle najčešće je to otac koji živi možda dvije ulice dalje ne može do svoga djeteta jer majka naprosto ne da. Žao mi je što se nešto takvo nije uvrstilo niti u Zakon o nasilju, dakle kao svojevrsno nasilje nad djetetom, jer doista jest nasilje nad djetetom. U nekoliko godina već se govori o tome da nemamo dovoljno stručnjaka mentalnog zdravlja, da ne možemo pružiti adekvatnu pomoć djetetu onda kada im to treba ako dijete čeka do 6 mjeseci na određene tretmane doista je pitanje što taj tretman onda nakon šest mjeseci tom djetetu znači. Ovdje su izneseni, dakle podaci neki i o broju djece koji se nađu u sitnim satima, čak štoviše u ranim jutarnjim satima na ulicama naših gradova bez pratnje roditelja. Dakle, i sa 11 i sa 12 i sa 15 godina. Dakle, roditelji krše Obiteljski zakon, jer do šesnaeste godine moraju biti u pratnji roditelja iza 11 sati. Nema nikakvih sankcija, dakle za roditelje zbog toga. Najveći broj roditelja onda i zaštiti svoju djecu kada ih policija pozove, jer kao što je rekla jedanputa jedna žena, rekla mi je znate u Hrvatskoj je roditeljima puno lakše prihvatiti da su im djeca bolesna nego da su im djeca problematična. I to mi se čini da je jedan od velikih problema. Onim roditeljima kada se kaže da su im djeca problematična često puta se okrenu ili protiv profesora koji su to rekli ili protiv policije koja eto tamo nešto uhapsila djecu, a u stvari djeca nisu smjela biti vani u te sate. Dakle, kolika god brojka bila, bila ona ovdje točna ili netočna postotak i broj djece je izuzetno velik. Sve je veći i dok mi ne natjeramo roditelje da imaju odgovornost za vlastitu djecu i da im postavljaju granice dotle ćemo samo imati još veću, dakle veće brojke, dakle djece koje se nalaze u sitne sate vani. Žao mi je što i ne znam u stvari kada sprema se već dugo izmjena Kaznenog zakona, ne znam da li ste uspjeli u Kazneni zakon uvrstiti i kazneno djelo, dakle navođenja djece na dakle ili seksualnog zlostavljanja hajmo reći preko interneta. Moram priznati da bi u škole trebalo uvesti jednu edukaciju i za roditelje i za djecu o svim lošim stranama Facebooka. Ja ga na žalost dobru stranu ni jednu nisam našla Facebooka. Našla sam samo loše strane od toga da se preko Facebooka organiziraju nasilja i tučnjave nad djecom, da se preko Facebooka manipulira tuđim imenom. To bi se trebalo okarakterizirati kao kazneno djelo, jer na žalost u vaše ime preko Facebooka netko može pisati da ste ubili čovjeka dok se vi operete naprosto je već kasno. Prema tome, internet, Facebook, sve te komunikacije u koju na žalost djeca vrlo rano i vrlo lako ulaze, da ne govorim da roditelji sudjeluju u podupiranju djece u laži. Naime, na facebook ne možete se prijaviti prije 16 godine. Na žalost svi roditelji podupiru djecu da pišu lažne podatke u prijavi na Facebook kako bi mogli otvoriti tu nesretnu internetsku komunikaciju. Prema tome, to je nešto što bi isto trebalo roditeljima trebalo reći ne mogu sudjelovati u tome da svoju djecu educiraju da lažu i da prikrivaju u samom startu, dakle svoj identitet. Na žalost nemamo registra pedofila, nemamo registra udomitelja, nemamo ono što nam je osnova, nemamo jednu bazu podataka u kojoj možemo vidjeti u stvari što nam se događa sa svim onim mehanizmima koji nam utječu na razvoj djece. Jako bi nam bilo važno da dobijemo registar onih koji su počinitelji seksualnih delikata na štetu djece zbog toga što ti ljudi često puta ponovno vrate na posao u vrtiće, u škole ili u bilo kakvu drugu aktivnost sa djecom. Naravno da se puno lakše vrate jer dođu iz nekog drugog grada ili možda čak iz neke susjedne države i bez takvih registara teško možete jer nikome ne piše na čelu, dakle da li je osuđen za neki seksualni delikt nad djetetom ili nije. Prema tome, to nam je izuzetno važno i doista ne vidim zašto bi to bilo ugrožavanje bilo čijih ljudskih prava. Jer ako vi kada se zapošljavate morate otići u MUP i donijeti potvrdu da niste nigdje kazneno gonjeni, ne vidim razloga da ne donesete onda i jednu potvrdu da vas nema u registru pedofila. I krajnje je vrijeme naravno da stavimo djecu na prvo mjesto, a tek onda ljudska prava onih koji su ta ljudska prava djeci bili u stanju i kršiti svojim ponašanjem. Htjela bih ovdje progovoriti nešto malo i o najnovijem eksperimentu ministra zdravstva gospodina Milinovića koji je na jedan vrlo demagoški, ali vrlo opasan način po djecu odlučio spajati zagrebačke bolnice. Naime, u Zagrebu egzistiraju tri dječje bolnice koje su specijalizirane. Jedna je Psihijatrijska bolnica u Kukuljevićevoj, jedina dječja specijalizirana psihijatrijska ustanova u Hrvatskoj. Druga je dječja bolnica u Klaićevoj gdje djeca jedino u Hrvatskoj, dakle mogu dobiti kompletnu obradu liječničku u bolnici koja je isključivo dakle namijenjena djeci. I treće je bolnica na Srebrnjaku koja je isto tako visoko specijalizirana dječja bolnica za alergijske bolesti i astmu. Da je barem bila logika da se sve tri dječje bolnice spoje u jednu. To bi bilo prihvatljivo. Mi smo se godinama borili za to da djeca ne budu i u ovom izvješću se upozorava da djeca i čak kod pučkog pravobranitelja da djeca ne smiju biti u zatvoru, dakle sa odraslima, da maloljetnici djeca nije dobro da ih se spaja ni u psihijatrijskim ustanovama, da tražimo male skupine, da tražimo da se radi u malim skupinama sa djecom jer imaju različite probleme i ne može ih se sve metati u isti koš jer onda tretman s njima nije dobar. Na žalost, ovdje se radi o tome da se tri bolnice spajaju svaka sa bolnicama za odraslim. Dakle, dječja psihijatrijska bolnica se spaja sa Vrapčem i Jankomirom. Srebrnjak se spaja sa nekim drugim bolnicama. Kukuljevićeva se spaja, odnosno Klaićeva se spaja ne znam ni ja sa Vinogradskom. Dakle, to je naprosto nešto što je štetno za djecu. Još ću vam samo reći u Klaićevoj postoji u stvari jedan jedini odjel u Hrvatskoj za dječju ginekologiju educiran od medicinskih sestara do liječnika. Postoji dakle jedan jedini centar u kojima se radi sa adolescentima, sa mladim djevojkama, sa mladim ljudima. Imam ovdje neke podatke o npr. u 2008. godini o trudnoćama kod adolescenata pa ću vam tako reći da je u 2008. godini bilo do 14 godina 11 trudnoća, između 15 i 19 godina tisuću 777 trudnoća. To je posljedica ustvari needuciranosti mladih ljudi o stupanju u spolne odnose. Na žalost hrvatska Vlada nije imala dovoljno svijesti da uvede u škole zdravstveni odgoj u kojem bi educirala mlade ljude i djecu dakle u adolescentskoj dobi o tome kako odgovorno stupati u spolne odnose, kako se zaštititi, kako ne doći do neželjene trudnoće. Dakle evo ovo je popriličan broj djece koja u, principu djece koja ostaju trudna, djece koja dobiju djecu, ima tu različitih sudbina, od onih kojima roditelji odgajaju djecu do onih koji su djecu dali na posvojenje. Prema tome, jedan jedini centar koji imamo sada za edukaciju adolescenata i mladih će biti ustvari ukinut zbog spajanja jedne dječje bolnice sa bolnicama ustvari za odrasle. I to je loše, to je direktni udar na djecu i na dječja prava i definitivno je nešto što bi trebalo u ime djece i u ime njihovog interesa zaustaviti. Treba reći na žalost da mi nemamo niti dovoljno stručnjaka mentalnog zdravlja, mi na cijelu Slavoniju imamo 2 dječja psihijatra, na cijelu Dalmaciju imamo dva dječja psihijatra, u Dalmaciji je to otprilike 3 tisuće djece koja traže u toku godine pomoć dječjih psihijatara. Možete zamisliti, ne morate biti ni liječnici, ni specijalni stručnjaci, podijelite to na neke radne dane pa ćete vidjeti koliko se ustvari takav jedan dječji psihijatar može posvetiti na toliki broj djece kada im je potrebno. U cijeloj Slavoniji imate odjel dakle od samo 12 postelja u kojima se mogu liječiti djeca koja imaju određene poremećaje u ponašanju i koji trebaju pomoć dakle struke i liječnika. Budući mi je vrijeme na kraju reći ću samo još nešto. Dakle ovo izvješće na 300 i nešto stranica koje je pravobraniteljstvo napisalo pokazuje ustvari da djeca u Hrvatskoj imaju puno problema, zbog ovoga što sam sada iznijela o spajanju jednom stihijskom potpuno neosmišljenom spajanju zagrebačkih bolnica radi se nova šteta dakle na račun djece. Bilo bi puno bolje da se svi ovdje u hrvatskom Parlamentu ali posebice u hrvatskoj Vladi koja predlaže i donosi određene zakone, pročita pozorno ovo izvješće i da se pokuša učiniti što je moguće više da na sljedećem izvješću ne bi ponovno čitali ove iste probleme koje smo sada čitali. I na kraju bih htjela reći, budući da ste vi u pravobraniteljstvu opunomoćenici Hrvatskog sabora, ja u ime kluba SDP-a moram reći da očekujem da ne poginjete glavu a kad su dječja prava u pitanju, nego da se i dalje doista borite za djecu jer vi ste najpozvaniji da govorite o dječjim pravima, o dječjim problemima, ako to vi nećete činiti, onda je doista pitanje tko će. Djeca se ne mogu sama zaštititi, prema tome zato i imamo pravobraniteljstvo za djecu, i doista nemojte poginjati glavu ni pred čime, pa ni pred ovom odlukom da se ovo izvješće faktično ne prihvati u Saboru. Hvala lijepo.
Hvala kolegici. Imamo sada nekoliko prijava ispravaka navoda. Najprije kolegica Đurđica Sumrak. Izvolite kolegice.
Evo hvala vam gospodine predsjedniče. Pa ja ću ispraviti netočan navod koji je kolegica rekla da Vladi Republike Hrvatske nije stalo do dobrobiti djece. Pa ja moram prije, neposredno prije ovog izvješća pravobraniteljice za djecu imali smo izvješće Pučkog pravobranitelja, ja sam se potrudila malo i 2002. godine u tom izvješću tadašnja zastupnica gospođa Jadranka Kosor je rekla sljedeće i zamolila da se ubrza postupak predlaganja Zakona o pravobranitelju za prava djece. Dakle i prije toga je tadašnja zastupnica gospođa Kosor predlagala da se osnuje, odnosno Ured pravobranitelja kako se tada to zvalo prava za djecu. I još jedna … [[Ne razumije se.]] da to nije točno. Danas je predsjednica Vlade jasno je i kao ministrica od Ministarstva obitelji, jednako se tako zalagala. I samo još jednu činjenicu da kažem, a to je da uspoređujući državni proračun za 2009. i 2010. godinu vidljiv je porast planiranih sveukupnih sredstava usmjerenih djeci i mladima na pozicijama Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti i Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi. Tako da to naprosto nije točno. Kolegice još mi znamo da, ali to sad ne mogu vidim više. Hvala vam lijepa.
Hvala. Kolega Davor Huška.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa pokušat ću ispraviti dvije stvari što je kolegica rekla. A to je prva Vladi Republike Hrvatske nije stalo do dobrobiti djece i Vlada ne uzima ozbiljno činjenice iz ovog izvješća. Upravo suprotno. Uvažavajući svake godine uz ostalo i činjenice iz izvješća pravobranitelja za djecu Vlada Republike Hrvatske iz godine u godinu pronalazi sve više načina da skrbi o pravima djece i to je jasno iz obrazloženja koje smo čuli od državnog tajnika. Sve kvalitetnije i bolje ustrojena skrb djece preko centara za socijalnu skrb koje financira upravo Vlada Republike Hrvatske preko državnog proračuna. Sve je kvalitetniji smještaj i skrb o djeci u učeničkim domovima koje opet kroz decentralizirana sredstva preko županija financira Vlada Republike Hrvatske, kroz državni proračun. Sve je veći broj djece koji pohađaju jednosmjenski rad u osnovnim školama, u sve kvalitetnijim uvjetima, pa sve do poboljšanih uvjeta u srednjim školama. Vezano za dječje vrtiće i predškolski odgoj, to je u najvećoj mjeri prepušteno i zakonska obveza su jedinice lokalne samouprave, ali i tu Vlada Republike Hrvatske u proteklih 6 godina financira u cijeloj Republici Hrvatskoj gradnju desetaka novih dječjih vrtića, a sramotno je i to treba istaknuti da upravo u najbogatijoj jedinici lokalne samouprave Gradu Zagrebu najveći problem su upravo dječji vrtići jer Grad Zagreb izgleda ima neke druge prioritete o čemu više znaju kolege iz SDP-a, jer uspješno vode Grad Zagreb već čitavi niz godina. Hvala.
Hvala. Uvažena kolegica Suzana Bilić Vardić, također se prijavila za ispravak navoda.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Ispravit ću nekoliko navoda uvažene kolegice Opačić. Prvo ono, sad će me ona komentirati da je to, da sam ista kao Vlada. Nije izvješće 300 stranica, izvješće je 275 stranica. Moje kolege su i kolegica već ispravili ovo da Vladi nije stalo do stanja dječjih prava. Da nadopunim i ovo što su kolege rekle, pokazuje i odnos prema Uredu pravobranitelja za djecu i njezinome, odnosno njihovome radu. Pokazuje i izdvajanje iz državnoga proračuna za rad Ureda pravobranitelja za djecu. U jednoj kriznoj, jednoj recesijskoj 2009. godini zabilježeno je povećanje u odnosu na 2008. i vidimo da je 99,49% ostvarenje tih sredstava. Druga stvar, još jedan navod, da su u ovome izvješću sažeti svi problemi i prijedlozi rješenja. Djelomično se slažem, ali da su svi složeni i vrlo grubo ste i paušalno rekli, iznijeli razloge zbog kojih Vlada navodno po vašemu ne prihvaća ovo izvješće. Vlada je dala svoje očitovanje, Klub zastupnika HDZ-a će ovo izvješće primiti na znanje, ali to ne znači da odbacuje jer iskazano mišljenje Hrvatske vlade pokazuje odnos ove vlasti i ove Vlade prema pravima za djecu, dječjim pravima i prema Uredu pravobranitelja za djecu.
Hvala. I kolegica Neda Klarić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja ću ispraviti 2 netočna navoda gospođe Opačić. Prvi kada kaže da pravobraniteljica uvijek upozorava na iste probleme. To je netočno gospođo Opačić jer upravo pravobraniteljica i izrijekom to kaže, a jednako tako i u svom izvješću priznaje, odnosno uočava da je nastao čitavi niz pozitivnih pomaka u ostvarivanju dječjih prava. A kao što ste i rekli sami govoreći zapravo o ovoj problematici upravo je dječja pravobraniteljica ona koja je prva odgovorna i logično je da se zalaže za boljom zaštitom dječjih prava. Drugi navod također je već ispravljen, da Vladi nije stalo do dobrobiti djece. Pa gospođo Opačić, ja moram definitivno kazati upravo zahvaljujući tadašnjoj potpredsjednici i ministrici, a sadašnjoj predsjednici Vlade gospođi Kosor nastao je i Ured za zaštitu dječjih prava, odnosno pravobraniteljice za djecu jednako kao i Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Prelazimo, idemo dalje s raspravom po klubovima. Imate tablice, dižite i javljajte se, a nemojte iz klupe jedni drugima. U ime kluba HDZ-a Sunčana Glavak.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Prije svega kolegice ako nešto treba raspraviti možemo mi to i kasnije na kavi, ali s obzirom da su me previdjeli za predsjedavajućim stolom onda ću samo ispraviti. Žao mi je što je kolegica Opačić otišla. Dakle, već je na neki način ispravljeno, dakle to je smanjenje proračunskih sredstava što nije točno. Jednako tako želim ispraviti odmah netočan navod da izvješće na svim odborima odbijeno, što nije točno. I žao mi je što se generaliziralo kada je riječ o facebooku, kolegica Opačić je rekla nažalost svi roditelji podupiru djecu da prikrivaju svoj identitet. Evo pa da ne bismo ipak stigmatizirali sve roditelje. No, vratimo se sada izvješću, sukladno svojoj zakonskoj obvezi pravobraniteljica za djecu predala je Hrvatskom saboru izvješće o svom radu u 2009. godini. U izvješću je naglašeno da se i prošle godine najveći broj pojedinačnih prijava povreda prava djece odnosio na zaštitu od nasilja i zanemarivanja te na prava ostvarenja zajedničke roditeljske skrbi. Tijekom 2009. godine, što smo isto tako čuli od pravobraniteljice samo još jednom malo o brojevima, otvoreno je 2217 novih predmeta od kojih se 1050 odnosilo na prijave pojedinačnih povreda prava djeca, a 1167 opće inicijative pravobraniteljice koje su često bile potaknute upravo pojedinačnim prijavama. U svom radu ured i dalje daje prednost pojedinačnim povredama prava djece kao i intervencijama koje poduzima sukladno ovlastima no sve je opsežnije njegovo djelovanje usmjereno općim inicijativama kojima se bavi kroz duže vrijeme. Na taj način Ured pravobraniteljica pratit će standarde skrbi o djeci te uključujući u svoj rad nove suradnike u pojedinim institucijama i udrugama nastoji djelovati proaktivno. Usmjerava na problem i senzibilizira što je jednako tako važno. Naravno sve to sa željom da preduhitri i spriječi štetna djelovanja koja ugrožavaju djecu te pomogne jačanju sveobuhvatne zaštite djece. Posebno valja istaknuti rad u području zakonodavnih inicijativa u kojem se pravobraniteljica svojim prijedlozima i primjedbama uključuje u proces izrade nacrta propisa kako bi poboljšala zaštitu prava i interese djece u pojedinim područjima. Izvješće za 2009. godinu slijedi već onu uhodanu metodologiju izvješća iz prethodnih godina donoseći pregled stanja u području zaštite osobnih prava, prava djece kao članova društvene zajednice, obrazovnih, zdravstvenih, socijalnih, ekonomskih, kulturnih, pravosudno zaštitnih i drugih prava. Uz to slijedi i poglavlje o prijedlozima pravobraniteljici za poduzimanje mjera za cjelovitu zaštitu prava djece koje donosi prikaz uočenih problema u različitim područjima. Od zaštite prava djece bez roditeljske skrbi, djece s teškoćama u razvoju, djece s poremećajima u ponašanju, djece koja živa na otocima, djece pripadnika nacionalnih manjina do zaštite mentalnog zdravlja djece, prevencije suicida, zaštite djece koja se bave sportom i mnogih drugih. No želim se vratiti malo detaljima, ne mogu se oteti dojmu da je u izvješću iznesen i niz površnih i paušalnih, ali i previše uopćenih primjera pa ću navesti samo neke od njih. Zakonitost rada centara za socijalnu skrb kao i određena stanja u ustanovama za smještaj djece s poremećajima u ponašanju, pogrešna interpretacija podataka Ministarstva unutarnjih poslova o kaznenim djelima počinjenih na štetu djece. Prvo se govori da ih je bilo 1400, nije ih bilo 1400 već 99. U izvješću su navedeni određeni podaci o predškolskom odgoju i obrazovanju koji su se u međuvremenu promijenili i nisu ažurirani. Nadalje, i na nekoliko se mjesta govori da nisu postignuti značajniji pozitivni koraci u području zaštite djece s teškoćama u razvoju, a opis stanja ocjenjuje se na temelju broja prijava povreda prava djece s teškoćama u razvoju koja su se obratila Uredu pravobraniteljice za djecu. Ovakve zaključke ipak je moguće donositi samo na temelju istraživanja, a nadležna državna tijela kontinuirano provode niz mjera zadanih nacionalnom strategijom izjednačavanja mogućnosti za osobe s invaliditetom koja nam je na snazi od 2007. godine, kao što znate, do 2015. I broj podnesenih prijava Uredu pravobraniteljice za djecu ne odražava stvarno stanje temeljem kojeg bi se moglo donositi sveobuhvatan zaključak. Pravobraniteljica kaže da je potrebno ojačati ulogu i zadaću obiteljskih centara pa je potrebno reći da su se obiteljski centri pokazali kao vrlo uspješan servis u smislu savjetovanja i prevencije i žao mi je što 2 još nisu otvorena. Nažalost jedan od njih je u Međimurskoj županiji, ali bit će i to, vjerujem, sigurna sam. Dakle, pokazali su se kao vrlo uspješan servis, prevencija prema obitelji, budućim roditeljima, mladima i starijim osobama. Također smatram da je potrebno poboljšati rad centra za socijalnu skrb i nužno je naglasiti da je resorno ministarstvo zdravstva i socijalnoj skrbi pristupilo novoj organizaciji istih po principu ured sve na jednom mjestu, upravo sa ciljem poboljšanja kvalitete stručnog i savjetodavnog rada i odjeljujući ga od novčanih i drugih pomoći. Moram kao pozitivan primjer navesti ovdje Centar za socijalnu skrb u Čakovcu koji radi po sasvim novim standardima i mislim da je primjer. I pozivam pravobraniteljicu da dođe pogledati kako to izgleda, mislim da će biti zadovoljna. Dakle, izvješće je iscrpno. Nije bitno na koliko je stranica, golemo je. Ja još jednom ponavljam, nije dobro izvoditi zaključke na paušalan način uopćavati stvari, jer riječ je kao što svi volimo reći, mislim da će kolegica reći u svojoj raspravi, o ovoj osjetljivoj temi, o djeci, o njihovim pravima, o onima o kojima mi odrasli imamo ulogu uzora i imamo veliku odgovornost. Mladi mogu pokazivati poštovanje prema odraslima samo ako su ga osjetili i prema samome sebi, odnosno naučili što ona znači. Djeca nisu mali još nezreli odrasli ljudi. Djeca imaju svoj način izražavanja, djeca se drugačije artikuliraju, posjeduju vlastiti tempo, a to tako treba i biti. Na kraju želim samo citirati Dostojevskog koji je rekao "Svi ideali svijeta ne vrijede suza jednog djeteta", pa onda nemojmo puno o idealima, ne zaboravimo njihove suze jer ih ne želimo gledati, već želimo proaktivno djelovati i vjerujem da ćemo se svi s time složiti. I klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će izvješće. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu ispravka, uvažena kolegica Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegica Glavak je rekla netočan navod da prošle godine bez obzira što je to bila krizna godina, recesija itd. da nisu smanjena sredstva na programima za djecu. Molim vas lijepo Vlada na svom očitovanju na interpelaciju SDP-a povodom nasilja među djecom, sama kaže da između ostalog je samo u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa su umanjena sredstva za više od 25 milijuna kuna i to upravo na programima koji su se odnosili i na prevenciju nasilničkih ponašanja, na slobodno vrijeme, na organizaciju, na računala. Pa ukinuli ste potpuno sredstva koja su išla za opremu npr. Biblioteka u školama. I sada govorite da sredstva nisu smanjena. Sveukupno ste ih smanjili za preko 30 milijuna i to upravo na programima koje su se odnosile na prevencije različitih ponašanja među djecom, ali i na onaj dio koji se odnosi na skrb o djeci sa teškoćama u razvoju. To imate u svojim rebalansima proračuna. Evo vam vladino očitovanje.
Hvala. Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke, uvaženi kolega Stanko Grčić. Izvolite kolega Grčić.
Poštovani potpredsjedniče, uvažena pravobraniteljice sa suradnicama, kolegice i kolege zastupnici. Ovo izvješće govori što je radila pravobraniteljica za djecu, kako je obavljala povjerenu dužnost, ali još više ono nam na neizravan način govori o tome kako se u Hrvatskoj postupa prema djeci, kako se prema djeci odnose roditelji ali i društvo u cjelini. Pri tome ne želimo generalizirati, no činjenica da su prijave zlostavljanja i kršenja prava od kojih se mnogo događaju u obitelji koja bi trebala djetetu biti sigurno utočište pred rastućim nasiljem koji sve više karakterizira naše društvo. Puno veći broj djeci pati u samoći daleko od očiju nekoga tko bi ih trebao ili pokušao zaštiti, pred djecom koja sama ne mogu zaštiti svoja prava svi smo odgovorni. Koliko doista uvažavamo mišljenja tih malih ljudi, pametnih, bistrih, kreativnih? Ne previše rekao bih, jer ne uvažavanje mišljenje i stavova drugih postalo je uobičajeno u obitelji, na radnom mjestu, ulici ili stadionu. U izvješću stoji da je tijekom 2009. godine otvoreno 2 tisuće 217 novih predmeta, od njih se tisuću i 50 odnosilo na prijave pojedinačnih povreda prava djece, a tisuću 167 su bile opće inicijative samog ureda. Zaprimljenim pojedinačnim povredama prava djece u 2009. bilo je obuhvaćeno tisuću 930 djece. Naime, uz tisuću i 50 novih prijava iz ranijih godina preneseno je 747 što znači da je u 2009. postupano u tisuću 797 pojedinačna predmeta. Od tisuću i 50 prijava najveći dio 625 odnosio se na povrede osobnih prava djece, posebice prava za zaštitu od nasilja i zanemarivanja i pravo na život uz roditelje i uz roditeljsku skrb. Za ovo potonje je u odnosu na prošlo izvještajno razdoblje zabilježen porast za 15% slučajeva. Zabrinjava pojava da su djeca nakon raspada obitelji i razvoda izložena manipulacijama od strane roditelja, koji ih često koriste za međusobno razračunavanje. Smatramo da je potrebno koristiti sve postojeće mehanizme kako bi se takvo postupanje suzbilo, odnosno smanjilo na najmanju moguću mjeru. Djeca nisu kriva što roditelji nisu uspjeli sačuvati svoj brak i ne bi smjelo pored patnje kroz koju prolaze zbog raspada obitelji još i dodatno trpjeti. Postoje li u našem društvu mehanizmi koji bi bili usmjereni na zaštitu obitelji? Upravo razaranje obitelji ugrožava mirno i sretno odrastanje djece. Time ne mislim da je pod svaku cijenu potrebno ostati u zajednici koju obilježavaju nasilje, verbalno ili tjelesno, već smatram da bi se kroz mehanizme potpore, primjerice savjetodavne i terapeutske već s prvim uočavanjem problema, mogla prevenirati ne samo pojava nasilja već i otuđivanje supružnika koje za posljedicu ima rastavu braka i razaranje obitelji. U tom smislu važnu ulogu imaju obiteljski centri. Djeca su nažalost i žrtve nasilja, bilo tjelesnog, bilo spolnog. Prema podacima Ministarstva unutarnjih poslova policija je tijekom 2009. prijavila 3 tisuće 549 kaznenih djela nasilja nad djecom. U tisuću 478 kaznenih djela, djeca su bila žrtve zapuštanja i zlostavljanja. U čak 431 dijelu bile su žrtve djela protiv spolne slobodne i ćudoređa, a u 223 djela tjelesne ozljede. Djeca su bila žrtve i 10 kaznenih djela protiv života i tijela, te u 7 djela protiv slobode i prava čovjeka i građanina. Iako su te brojke zastrašujuće stvarni broj takvih nedjela sigurno je daleko veći jer se i ne prijavi sve ono što se i počinilo. Od 209 prijava koliko ih je pravobraniteljica zaprimila u 2009. godini koje su se odnosile na nasilje nad djecom najveći broj 82 odnosile su se na nasilje u obitelji, 51 na nasilje u odgojno-obrazovnim ustanovama, 7 nasilje u drugim institucijama dok se 69 prijava odnosi na ostale oblike nasilja koji se događaju izvan obitelji i institucija, a koja uključuju nasilje odraslih prema djeci. Navedeni nam podaci nažalost otkrivaju gorku istinu. Obitelj, mjesto gdje bi se djeca trebala osjećati najsigurnije i najviše zaštićeno poprište je nasilja nad djecom, a psihičko i emocionalno ne samo tjelesno nasilje kojem je dijete izloženo ostavlja dalekosežne negativne posljedice. Pri tome je važno istaknuti da se djeca kao svjedoci dodatno traumatiziraju te se stoga s pravom upozorava da je potrebno razviti sustav podrške i pomoći djeci i maloljetnim žrtvama i svjedocima kako se ne bi tijekom pravosudnog postupka dodatno traumatizirala. Slaba karika su kako pokazuje izvješće i centri za socijalnu skrb koji često neadekvatno reagiraju. Temeljni zadatak svake države je omogućiti pojedincu i obitelji da osiguraju uvjete za normalan i zdrav život te primjeren dohodak. Financijska i gospodarska kriza pogađaju sve hrvatske građane ali najviše će, kako ističe i pravobraniteljica, utjecati na sigurnost i zaštitu djece. Osiromašivanje stanovništva neposredno pogađa i kvalitetu života djece i ugrožava njihova prava, povećava brojne rizike poput onoga da će biti zanemarena što uz neadekvatnu prehranu, nedostatnu zaštitu zdravlja negativno utječe na dječji razvoj. Siromašna djeca također su više izložena riziku zlostavljanja. Otežan im je pristup obrazovanju i mnogim zdravstvenim i socijalnim, kulturnim uslugama, da ne govorim o slobodnim aktivnostima koje koštaju i koje im roditelji zbog nedostatka novca ne mogu priuštiti. A jasno, sve to dovodi do socijalne isključenosti siromašne djece. Nevjerojatan podatak da je na upit pravobraniteljice vezan uz postojanje ili planiranje otvaranja centra za mlade kao mjesta gdje bi mladi imali prostor za druženje i provođenje programskih sadržaja u slobodnom vremenu koje je gradovima i općinama poslan u prosincu 2008., od njih 556 odgovorilo samo njih 93, odnosno 17%. Mladima se ne osiguravaju sadržaji niti prostor za konstruktivno provođenje slobodnog vremena, već su osuđeni na kafiće, odrastanje prije vremena uz alkohol ili drogu, a kad nastane problem onda se svi pitamo zašto se to dogodilo i da li se moglo to spriječiti. Pohvalno je što je tijekom 2009. godine puno toga učinjeno za unapređenje sigurnosti djece u cestovnom prometu, na igralištima te zaštititi njihove sigurnosti tijekom korištenja slobodnog vremena. Djeca nisu adekvatno propisima zaštićena od utjecaja reklama. Pravobraniteljica je bezuspješno pokušala utjecati na to da se zabrani i ukine oglašavanje pornografskih sadržaja u tiskanim medijima, odnosno dnevnim novinama koje su u većini obitelji dostupne djece, tjedni prilozi koji sadržavaju tjedni program na zadnjim stranicama imaju oglase sadržaja koje se slobodno mogu nazvati i pornografskim. Zabrinjava podatak da iako je Nacionalnim planom aktivnosti za prava i interese djece od 2006.-2012. godine između ostaloga predviđena mjera zaštite djece od zlostavljanja i zanemarivanja, jedna od mjera uvođenja novog kolegija "nasilje nad i među djecom" na dodiplomskom i poslijediplomskom odgovarajućih fakulteta čiji je rok izvršenja bio 2008. godine do danas nije u potpunosti otvorena. Ovisi jasno i o samoj autonomiji sveučilišta. Urušavanje vrijednosti uz krizu zasigurno nisu poželjno i dobro okružje za odrastanje. Kako ćemo zaštititi djecu kada prečesto ne možemo zaštititi niti sami sebe? Djetetovo odustajanje od obrazovanja, od poštenog rada, solidarnosti, empatije s drugima, gubitak i čitavog društva koje nije omogućilo razvoj njegovih punih potencijala kako bi izraslo u zrelu, odgovornu osobu svjesnu okolinu koja će radom doprinositi i boljitku Hrvatske u cjelini. Svako dijete treba nam biti dragocjeno, jer ono to i jest, neovisno o negativnom demografskom trendu. Ono je dragocjeno ne samo svojim roditeljima već vjerujem i svima nama. Vjerujemo da će nadležne ustanove i institucije poduzeti odgovarajuće mjere i postupke u cilju rješavanja uočenih problema navedenih u ovome izvješću. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. Sada u ime kluba HNS-a, HSU-a uvažena kolegica Danica Hursa. Izvolite, kolegice.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Gospođo pravobraniteljice sa suradnicama. Kolegice i kolege. Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2009. koristi metodologiju izvješća iz prethodnih godina dajući pregled stanja u području zaštite osobnih prava, prava djece kao članova društvene zajednice, obrazovnih, zdravstvenih, socijalnih, ekonomskih, kulturnih, pravosudno-zaštitnih i drugih prava. Zatim slijedi i poglavlje o prijedlozima pravobraniteljice za poduzimanje mjera za cjelovitu zaštitu prava djece. Prijedlozi se temelje na primjerima i prikazu uočenih problema u različitim područjima, od zaštite prava djece bez roditeljske skrbi, djece s teškoćama u razvoju, djece s poremećajima u ponašanju, djece koja žive na otocima, djece pripadnika nacionalnih manjina do zaštite mentalnog zdravlja djece, prevencije suicida, zaštite djece koja se bave sportom i mnogih drugih. U izvješću je naglašeno da se u 2009. godini najveći broj pojedinačnih prijava povreda prava djece odnosio na zaštitu od nasilja i zanemarivanja te na pravo na ostvarivanje zajedničke roditeljske skrbi. Tijekom 2009. u Uredu pravobraniteljice za djecu otvoreno je 2217 novih predmeta od kojih su 1050 bile prijave pojedinačnih povreda prava djece, a 1167 opće inicijative pravobraniteljice koje su često bile potaknute upravo pojedinačnim prijavama. U svom radu ured daje prednost pojedinačnim povredama prava djece, kao i intervencijama koje poduzima sukladno ovlastima, no sve je opsežnije njegovo djelovanje usmjereno općim inicijativama kojima se bavi kroz duže vrijeme. Na taj način ured pravobraniteljice prateći standarde brige o djeci te uključujući u svoj rad nove suradnike u pojedinim institucijama i udrugama nastoji djelovati proaktivno sa željom da preduhitri i spriječi štetna djelovanja koja ugrožavaju djecu te pomogne jačanju sveobuhvatne zaštite djece. Posebno valja istaknuti rad u području zakonodavnih inicijativa u kojem se pravobraniteljica svojim prijedlozima i primjedbama uključuje u proces izrade nacrta propisa kako bi poboljšala zaštitu prava i interesa djece u pojedinim područjima. Pravobraniteljica upozorava na nedovoljnu učinkovitost i neusklađenost sustava zaštite i prevencije od nasilja nad djecom, sustav socijalne skrbi i zaštite obitelji još uvijek ne može odgovoriti na brojne postavljene zahtjeve koji su pred njega postavljeni. Dalje ističe da probleme nasilja u odgojno-obrazovnim ustanovama i dalje ne prati poduzimanje odgovarajućih preventivnih zaštitnih mjera. Škole često ne izvještavaju centre o nasilju, a ponekad ga i zataškavaju dok centri kada je nasilje i prijavljeno nemaju uvijek učinkoviti odgovor. Što se zdravstvenih prava djece tiče bilježi se niz nedostataka. Svi prethodnici spominjali su pa ja neću. Gospođa Jelavić je upozorila kako je i dalje prisutna sporost sudova u rješavanju obiteljsko-pravnih odnosa i u donošenju odluka koje se odnose na prava djece. Prigovorila je i odnosu medija prema pravima djece koji često krše prava na dječju privatnost, internetski portali, forumi i blogovi često objavljuju za djecu neprimjerene sadržaje dok u medijima manjka sadržaja koji bi za djecu imali obrazovni informativni karakter. Iz opsežnog uvodnog dijela pravobraniteljice ja bih podcrtala jedan dio koji mi u klubu HNS-a, HSU-a smatramo jako znakovitim i važnim, a odnosi se na ovaj trenutak. Osiromašenje stanovništva pogađa kvalitetu života djece i ugrožava brojna njihova prava, a ponekad čak i pravo na preživljavanje. Siromaštvo povećava brojne rizike za djecu ponajprije od zanemarivanja i zlostavljanja, te otežava pristup zdravstvenim, socijalnim, obrazovnim i kulturnim uslugama važnim za razvoj djece. Država bi u aktualnoj situaciji obvezno morala donijeti i operativni plan zaštite najugroženijih skupina djece s predviđenim mjerama na državnoj i lokalnoj razini, a pritom je osobito važna uspostava posebnog dječjeg proračuna. Mi to u našem klubu podcrtavamo. I na kraju. Iz izvješća se razabire niz pozitivnih pomaka u ostvarivanju dječjih prava. Ali postoji još cijeli niz područja koja se i dalje moraju usklađivati sa nacionalnim zakonodavstvom koje mora slijediti odredbe Konvencije o pravima djeteta. Zastupnice i zastupnici kluba HNS-a i HSU-a će prihvatiti ovo izvješće.
Hvala lijepo. Ovime smo iscrpili sve prijave za raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva se prijavila uvažena kolegica Ingrid Antičević Marinović. Nema je, pa gubi pravo za raspravu. Zatim uvažena kolegica Brankica Crljenko. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicama, kolegice i kolege. Kao što je u svim dosadašnjim izvješćima redovito isticano tako je i u ovome velik problem u radu centara za socijalnu skrb, naravno vezan uz nedovoljan broj stručnih djelatnika, nedovoljnu edukaciju i stručnu podršku nadležnog tijela a što u određenom broju slučajeva dovodi do nedovoljnog angažmana, te površnih i pogrešnih procjena. Kako ovakva situacija traje već dugi niz godina bez izgleda za njezino rješavanje stranke osjećaju izuzetan otpor kad ih se upućuje na centar kao mjesto gdje bi trebali naći odgovore na svoje probleme i na svoja pitanja i na mjesto u kojem bi trebali dobiti pomoć u rješavanju svojih problema. Naglašava se potreba osiguranja dovoljnog broja stručnih radnika u centrima za socijalnu skrb. Iznimno je važna bolja povezanost i suradnja svih institucija uključenih u zaštitu djece. Radi ostvarivanja više razine zaštite djece u postupcima razvoda braka i odlukama o roditeljskoj skrbi. Ukazuje se na potrebu efikasnijeg vođenja sudskih postupaka uz dodatnu senzibilizaciju i edukaciju sudaca iz područja koja se odnose na psihosocijalne aspekte razvoda braka i osobitosti psihofizičkog razvoja djeteta kao i njihove reakcije u izrazito stresnoj situaciji razvoda braka roditelja. S obzirom na ozbiljnost i raširenost problema neplaćanja zakonske obveze uzdržavanja Ured pravobraniteljice za djecu jednako tako smatra kako se i kroz jačanje kaznene odgovornosti onih koji svoju zakonsku obvezu prema djeci ne izvršavaju mora postati jasna poruka o osudi i netoleriranju takvog ponašanja prema najosjetljivijim članovima društva. Tijekom 2009. kao i prethodnih godina ured je postupao i po prijavama koje su se odnosile na nasilje nad djecom. Svaki oblik nasilja nad djetetom ima svoju težinu i ostavlja trajne posljedice. No seksualno nasilje je daleko najteži oblik nasilja nad djetetom. Iako se tradicionalno smatra da su seksualni zlostavljači djece nepoznate osobe brojne statistike pokazuju da se velik broj seksualnih delikata događa upravo u obitelji, u kući počinitelja ili same žrtve, tj. u oko 80 do čak 90% slučajeva žrtva poznaje počinitelja. Zlostavljači su pritom osobe koje su djeci vrlo bliske, uz koje su djeca emocionalno vezana, u koje imaju povjerenje i od kojih očekuju zaštitu. Prepoznajući trenda porasta Ured pravobraniteljice za djecu izrazio je stav kako bi u Republici Hrvatskoj trebalo oformiti jedinstveni nacionalni registar počinitelja seksualnog nasilja nad djecom, te da i Konvencijom o zaštiti djece od seksualnog iskorištavanja i seksualnog zlostavljanja predviđeno prikupljanje i pohranjivanje podataka o počiniteljima spolnih delikata na štetu djece. Trenutno u Hrvatskoj ne postoji adekvatan smještaj za djecu s poremećajima u ponašanju i udruženim psihičkim smetnjama. Psihijatrijska bolnica za djecu i mladež u Kukuljevićevoj pruža usluge u kriznim stanjima, ali ona je jedina pa se djeca iz cijele Hrvatske upućuju u ovu ustanovu kako na dijagnostiku, tako i na kratkotrajno liječenje nakon čega se moraju otpustiti, a liječenje nije gotovo. Djeca ponekad borave na psihijatrijskim odjelima bolnica u Osijeku i KBC Rijeci, međutim na dugotrajniji smještaj ne postoji rješenje i odgovor sustava. Iz svega do sada navedenog još jednom proizlazi nužnost bolje povezanosti među sustavima, prije svega sustava socijalne skrbi, zdravstva, obrazovanja, te pravosuđa. Načelni problemi moraju biti riješeni na nivou ministarstava, a potom rješenja spuštena na razine centara, domova, škola i bolnica. Vezano uz zaštitu prava djeteta na posvojenje, također ured se izjasnio o tome da su mu se obraćali potencijalni posvojitelji, ukazujući na teškoće na koje nailaze u samom postupku posvojenja. Postupak lišenja roditeljske skrbi na sudu traje dugi niz godina, uslijed čega nisu ispunjene pretpostavke za posvojenje. Posebno je zabrinjavajuće da sustav socijalne skrbi kao jedna od najvažnijih karika zaštite dječjih prava ima brojne slabosti koje uzrokuju njegovu neefikasnost. Jednako tako neprihvatljiva je sporost, neučinkovitost, nesenzibiliziranost pravosuđa, u postupcima u kojima se rješava o pravima djece na koje se već također dugi niz godina upozorava. Ostaje nada da će se reformom pravosuđa problemi zaštite prava djece biti prepoznati, da će se njihovom rješavanju dati odgovarajući prioritet i značaj. Brojne institucije pasivne su i u većini slučajeva se ponašaju kao da su oslobođene odgovornosti za zaštitu djece, nefunkcioniranjem sustava i nepoduzimanjem mjera od strane nadležnih institucija stvara se dojam kako tijela koja su osnovana na različitim razinama i s konkretnim zaduženjima i ovlastima zaštiti interesa djece očekuju da netko drugi rješava probleme umjesto njih. Otvara se prostor privida postojanja paralelnog sustava koji prebacivanjem odgovornosti sudionika potiče pravnu nesigurnost. Nije dobro da mnoge institucije, organizacije, udruge te stručnjaci o pojedinom problemu šute, čekajući reakciju pravobraniteljice, a zaboravljajući pritome vlastitu odgovornost. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolegice. Dalje se za pojedinačnu raspravu prijavila … [[Ne razumije se.]] kolegica Nadica Jelaš. Izvolite uvažene kolegice.
Hvala lijepa potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice sa suradnicama, kolegice i kolege. U ovoj raspravi … [[Ne razumije se.]] vezano za izvješće pokušat ću se referirati na nekoliko problema, odnosno istaknuti ih, a svi su manje-više redom vezani za adolescentsku populaciju. Prvi problem o kojem u tom smislu želim govoriti je ovisnost o Internetu i mobitelu. Negativnosti onih klasičnih oblika ovisnosti mlade populacije, od alkohola preko droge, do ovisnosti o kocki i klađenju do sada smo kao društvo u određenoj mjeri i upoznali i osmislili smo manje-više efikasan instrumentarij borbe protiv njih, zato i kažem da su to u svojevrsnom smislu, dakle da su te ovisnosti postale klasika. Međutim za razliku od tih oblika ovisnosti razmjere štetnosti ovisnosti o Internetu i mobitelu još nismo upoznali, niti smo ih uvjerena sam u to kao društvo u potpunosti svjesni. Na žalost moramo si priznati da su nas naša djeca prerasla u poznavanju komunikacijskih tehnologija i da kao društvo nismo osmislili efikasne modele i kontrole i nadzora korištenja tih tehnologija. A te nove tehnologije donijele su i jedan novi oblik zlostavljanja među djecom, tzv. cyber bulling, koji doslovno postaje jedna globalna zaraza. Gotovo svakodnevno smo svjedocima novih šokantnih slučajeva nasilja među djecom putem Interneta i mobitela, djeca snimaju različite vrste vrlo grubih zlostavljanja svojih vršnjaka, i snimke dalje objavljuju na Internetu, pozivaju na nasilje, vrijeđaju, omalovažavaju, prijete vršnjacima, osnivaju čak i grupe za borbu protiv vršnjaka. Djeca su na žalost u Internetu i u mobitelu našla zamjenu za nedostatak roditeljske pažnje, roditeljske brige, jednom riječju za ono vrijeme koje roditelji po prirodi stvari moraju posvećivati djeci, jer roditelji su posvećeni ili zgrtanju profita, ili borbi za preživljavanje. Kako tko, zavisno od toga gdje se u ovom podijeljenom hrvatskom društvu našao, dakle na kojoj je strani. A na žalost moramo primijetiti i ova prazna dvorana ovoga trenutka govori o tome koliko je i saborskim zastupnicima ova tema važna, a jedan ogroman broj svih nas smo roditelji. Kako sam već prije bila rekla problem povreda prava djece na Internetu i mobitelu kod nas je relativno nov i zato ima reći ću puno nesnalaženja i manjkavosti u postupanju na svim razinama. Svi smo zakazali zbog nepoznavanja problema, dakle počevši od nas roditelja, preko odgojno-obrazovnih i zdravstvenih ustanova, pa do odvjetnika i sudaca. I sama pravobraniteljica kaže da se kod roditelja uočava strah i bespomoćnost, nedostatak informacija o načinima zaštite djece, neinformiranost o postupanju nadležnih tijela, nakon doživjelih povreda djece, ima kažnjavanja djece i zabrane korištenja mobitela, odustajanja od prijava i privatnih tužbi, odbijanja traženja i pružanja psihološke pomoći djeci žrtvama i počiniteljima, nedostatka nadzora i kontrole itd. Dakle jasno je da je nužno educirati i senzibilizirati roditelje za zaštitu djece na Internetu, za nadzor nad njegovom uporabom, upoznati roditelje s pravima, obvezama, svih onih subjekata koji se bave zaštitom djece, kao i načinom postupanja u slučajevima povreda prava djece kad je riječ o uporabi Interneta. S druge strane što se tiče odgojno-obrazovnih djelatnika i kod njih je uočljiva i nemoć i neosviještenost i nedovoljna educiranost u vezi s ovim problemom. Njihova neinformiranost kako se da iščitati iz izvješća, očituje se u neprepoznavanju nasilja, ali i u nepoduzimanju mjera zaštite, a teškoće stvara i to što mnoge škole nemaju jasna pravila za korištenje Interneta i mobitela u školi. Djelatnici škola sami priznaju kako u slučajevima zlostavljanja putem Interneta i mobitela ne postupaju sukladno protokolu o postupanju u slučaju nasilja među djecom, iako cyber bulling sadržava sve oblike i verbalnog i psihičkog i seksualnog nasilja i u takvim slučajevima bi se trebalo postupati po protokolu. A zašto se ne postupa? Zato što u protokolu o tome nema ni riječi. U protokolu se ne spominje uopće ta vrsta nasilja. Jasno je dakle da treba hitno ažurirati neke dokumente, dakle govorimo prvenstveno o protokolu ili donijeti potpuno nove kakve diktiraju novonastale životne situacije. I na kraju, treba spomenuti još jednu kariku u ovom lancu koju također treba bitno osnažiti, riječ je o pravosudnom sustavu. I državne odvjetnike i suce također je potrebno educirati o ovom problematici kako bi mogli kompetentno odrađivati svoj dio posla. Drugi problem o kojem sam, vezano za ovu raspravu također nešto htjela reći, je problem zlostavljanja u adolescentskim vezama. Taj je problem čest, a u velikom broju slučajeva nije prepoznat niti od strane aktera, a znamo da su najčešće žrtve u takvim vezama mlade djevojke, a nije prepoznati niti od roditelja, a ni od prosvjetnih djelatnika. Treći problem vezan za adolescentsku generaciju je problem maloljetničkih trudnoća koji doduše u Hrvatskoj i nije tako raširen kao u nekim drugim zemljama, ali bez obzira na tu malobrojnost i na vezanost uglavnom za jednu određenu društvenu grupu on je vrlo kompleksan iz razloga jer slučaj maloljetne majke s djetetom je zapravo slučaj s dvoje djece koji zahtjeva po mom mišljenju zaista jednu posebnu društvenu brigu. Najkvalitetniji odgovor u smislu preventive u svim naprijed navedenim slučajevima, dakle od onih ovisnosti preko zlostavljanja u adolescentskim vezama pa do evo ovih maloljetničkih trudnoća, bio bi uvođenje posebnog programa zdravstvenog i spolnog odgoja u naše škole. Nažalost, pitanje zdravstvenog odgoja i obrazovanja u Hrvatskoj sveden je na rasprave o spolnoj edukaciji. Što je na našim prostorima, moramo si to priznati, još uvijek jedna kontroverzna tema s puno političkih konotacija. U stalnoj toj konfrontaciji mišljenja zanemaruju se interesi djece i ne iznalaze se prihvatljiva rješenja. Očito je dakle da još uvijek nema one stvarne volje za uvođenje ovog prevažnog sadržaja za djecu svih dobi, a naročito upravo djece adolescentske dobi. I na samom kraju htjela bih se dotaknuti još jednog problema koji se spominje u ovom izvještaju, a također je vezan uz adolescente. Riječ je o cijepljenju protiv HPV-a koje se provodilo tijekom prošle godine uglavnom za djevojčice u 7 razredima osnovnih škola. Hoću istaknuti taj loš primjer provođenja jedne zdravstvene akcije, gotovo bih ga nazvala lošim masovnim eksperimentom. Počevši od toga da je reklamiran kao besplatan iako svi znamo da se financirao novcem poreznih obveznika, dakle svih naših građana. Primjerice, Grad Zagreb je za tu namjenu izdvojio 4 milijuna kuna. Preko cjepiva koje je izazvalo ogromne prijepore u javnosti zbog nuspojava sve do teza poput one da cjepivo zapravo nema nikakav terapeutski učinak, ali i onaj da jedna od posljedica može biti smrt. Vezano za prijepore koje je cijepljenje protiv HPV-a izazvalo u javnosti gospođa pravobraniteljica kaže u izvješću da je zatražila stručno mišljenje voditeljice Službe za zaštitu zdravlja mladih i prevenciju ovisnosti Zavoda za javno zdravstvo. A stručno mišljenje vezano za nuspojave glasi da se čini da nijedna od nuspojava nije u direktnoj vezi s cjepivom. Dakle, čini se, a ne zna se. Dakle, očito je da ni danas hrvatska javnost ne zna pouzdano točne odgovore oko cijepljenja protiv HPV-a i mislim da je ovakvo eksperimentiranje sa zdravljem naše djece nedopustivo. Sličnu priču imali smo nažalost i sa cijepljenjem protiv svinjske gripe gdje je također potrošena jedna velika svota novca bez jasno javnog zdravstvenog razloga i bez jasnog učinka. Koliko nam je poznato još nitko nije po tom pitanju odgovarao. I evo postavit ću samo 2 vrlo kratka pitanja na kraju. Zašto još nije ustrojen registar pedofila, a najava njegova je bila već tamo koncem 2007. godine? I evo pitanje gospođi pravobraniteljici što misli o najavljenom ukidanju rodilišta od strane ministra zdravstva? Hvala lijepa.
Imamo 2 replike. Izvolite kolegice Sumrak.
Hvala vam lijepo. Ja bih htjela reći da se u jednom dijelu sigurno rasprave kolegice slažem i hvala Bogu da smo danas ovdje mi koji jesmo i da je pravobraniteljica tu i da možemo o tome govoriti. I dobro ste rekli, nema u Saboru nas jako puno. Ono što je meni posebice žao je to da nema onih koji se ponekad koriste djeca i pravu djece da bi se u prijepodnevnim satima kad to snima javna televizija i ostalo prikazali kao veliki zaštitnici. I drago mi je da je danas ovdje pravobraniteljica. I ja ću joj postaviti jedno pitanje. Kulturno je da se ne govori o imenima ljudi kojih nema tako da ja neću nabrojiti ime kolegice zastupnice koja je sada otišla, maloprije zalupila vratima. Međutim, ono što je mene sablaznilo kao roditelja, kao majku i ne daj Bože u poziciji biti 13-oro roditelja i više kad je bio, postavili ste zastupnici interpelaciju Zakona o pravima djeteta. Ja sam razgovarala sa gospođom pravobraniteljicom, zastupnica se je dignula i u jednom tako tonu počela govoriti o svemu tome, a onda moram vam reći na iznenađenje svih i javnosti napravila je jedan recital, izgovorila je 13 imena i prezimena. 13 imena i prezimena, dirnula u 13 rana, u 13 sudbina, u 13 boli tako da je većina ljudi vani pitala Bože zar treba i pravobraniteljica za zaštitu duševnih boli, za zaštitu boli, za zaštitu prava na dijete i na tugu? Ja sam razgovarala sa gospođom pravobraniteljicom, usmeno, sjećate se. Pitala sam vas o čemu se tu radi? Radi se naime o tome, možda i u ovom dijelu što je rekla pravobraniteljica reakcije društva. Ta reakcija je zabrinjavajuća. Pa tako je zabrinjavajuća i od nas svih,i od vas i od nas koji se nismo tada mogle dignuti i reći nemojte to raditi kolegice Opačić, to nije lijepo. Nemojte koristiti tugu u odnosu na to. I ja postavljam pitanje pravobraniteljici, samo malo, oprostite molim vas, što misli o takvim nastupima svih nas? A posebice kolegice koja je to istupila jedino sa namjerom nekakvih političkih poena, ali to je pretužno i prežalosno. Evo, hvala vam lijepo.
Odgovor na repliku, kolegica Jelaš.
Ipak ste kolegice spomenuli ime zastupnice koja je to rekla iako ste u najavi rekli da to nećete. Doduše mi smo shvatili na koga ste aludirali, ali sam doista sigurna da kolegica ta imena nije iznosila iz razloga da bi skupljala jeftine političke poene nego upravo iz razloga da bi snažno naglasila problem koji se javlja vezano za nasilje među djecom, odnosno među mladima.
Hvala lijepo. I za repliku se prijavila kolegica Suzana Bilić Vardić. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa. Kolegice Jelaš negdje pri kraju svoje rasprave dotakli ste se problema cijepljenja protiv HPV-a. majka sam djevojčice od 14 godina i sigurno da nisam sretna podijeljenošću struke koja vlada po tome pitanju i nisam zadovoljna kada jedinice lokalne samouprave tijekom prošle godine to je bilo naročito izraženo, jedni su za to. Nisam za eksperimente kako kao roditelj nad svojim djetetom, a tako ne bih preuzimala odgovornost niti za tuđu djecu. Ali ono što dakle dok struka ne kaže što je za mlade ljude u borbi protiv te ipak opake bolesti najvažnije. Međutim, vi ste si usporedili dakle komparirali to sa situacijom za cjepivo protiv svinjske gripe, pa mi je žao što nećete da spomenute ono što je i Svjetska zdravstvena organizacija ustanovila, a to je da su očito farmaceutske industrije napravile nešto što nije ni plemenito, ni humano ali očito da je danas na djelu u pandemiju, ističući pandemiju svinjske gripe. I da je u kontekstu toga Hrvatska jasno štiteći svoje građane nabavila cjepivo, a ministar Milinović prozvali ste da do sada u Hrvatskoj nitko nije odgovarao za to. A kompletna istina i cjelovita istina i sam je rekao da će ako se potvrdi da je ovo što Svjetska zdravstvena organizacija tvrdi da su velike farmaceutske korporacije znači nema odgovornosti. Umjesto da pohvalimo da je hrvatska Vlada i ministar zdravstva se pobrinuo za zaštitu pučanstva hrvatskoga, a ako se pokaže da je to posljedica neke manipulacije, onda stvarno nema razloga u raspravi o izvješću o radu pravobraniteljice za djecu za 2009. komparirati cjepivo protiv HPV-a, sa nabavkom cjepiva protiv svinjske gripe.
Idemo dalje sa raspravom. Kolegica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Gospođo dječja pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Ja bih se danas osvrnula na dva područja, na dva segmenta, a to je ovaj odgojni segment u školama, a isto tako problematiku u ostvarivanju zdravlja naše djece. Uvodno bih zapravo počela sa vašim navodima gospođo pravobraniteljice kada kažete da stvarna prevencija nasilja u odgojno-obrazovnim ustanovama još uvijek je stvar dobre volje pojedinaca i provodi se izolirano, te teškoća stvara i nedostatak kontinuirane komunikacije, suradnje i odgovornih djelatnika škole, centara za socijalnu skrb i roditelja. To su stvarno činjenice. Djelatnici škole niti su dovoljno educirani, kako će se raditi na prevenciji, a niti imaju stav da trebaju odraditi svoj dio posla, već se vrlo često taj dio svog posla prebacuju unutar škole ili na učitelje, na stručne suradnike koji nažalost imamo ih nedostatak, na ravnatelje itd., a onda se isti takav model prebacuje izvan škole na druge ustanove. Nažalost, vrlo često učitelji imaju svoj stav da su oni završili svoje školovanje da predaju nastavnu gradivo, ispituju i tu je kraj priče. Za ostalo neka se brinu drugi. Međutim, koji drugi? Stručni suradnici ili vanškolske organizacije. Međutim za to vrijeme dok se prepucavamo sa odgovornošću tko to treba napraviti, za to vrijeme učenici se godinama neprihvatljivo ponašaju i to je točno da sve mlađi učenici se zapravo ta dobna granica se pomiče na najmlađe učenike. Međutim, ne padaju nam s neba ni odrasli delikventi ili prijestupnici, oni su nažalost često prepoznatljivi već kao djeca, već u prvom danu prvog razreda. Što se tiče postupanja s učenicima s poremećajima u ponašanju, tu je tak pravi problem. U Pravilniku o školovanju djece s teškoćama u razvoju lijepo piše da se učenici s teškoćama u ponašanju školuju u posebno odgojnim-obrazovnim grupama. Međutim trebalo bi ispitati na razini države koliko je takve djece opservirano, te koliko se učenika s poremećajem u ponašanju upućuju u te posebne grupe? Imate primjer u školi da postoji zaposleni defektolog za rad s djecom s poremećajima u ponašanju, ima i rješenje od ministarstva da se otvori poseban razred za takvu djecu, znači postoji defektolog, postoji razred, ali nažalost postoje samo dva, tri učenika u takvom razredu. Prema tome, ne opserviraju se uopće učenici s poremećajem u ponašanju niti se šalju u te posebne razrede. To je problem i ta praksa nikako da krene. Ja sam bila iznenađena čitajući pažljivo vaše izvješće sa primjerima, pa jednostavno primjer nesavjesne odgojiteljice koja će napraviti najmanju štetu u odgovoru jeli, ako se premjesti na neko drugo mjesto, jer tu čini najmanje štete. Ili recimo, prosvjetni radnik ugrožava, ponižava, vrijeđa, psihički zlostavlja konfliktna je osoba, ne želi surađivati sa osobama ali i dalje radi unatoč činjenici da su tri inspekcijska nadzora utvrdila teške nepravilnosti. Međutim, odgovor je ravnateljici da je ona nemoćna i da ostat će nekoliko godina u srednjoj grupi, to se odnosi na vrtiće, jer tamo će napraviti najmanje štete. U ovakvom sustavu rastu naša djeca, odgajaju se naša djeca. Zapravo još nešto, malo prije smo govorili o protokolu o nasilju. Gospodin državni tajnik mislim rekao da je 2004. godine se uputio naputak o obveznom postupanju, međutim u praksi te mjere pitanje da li se provode. Prošlo je 5, 6 godina nisam sigurna da oni koji trebaju provoditi znaju kako treba provoditi. I pitamo se što ministarstvo radi u tom pogledu obzirom da imamo povećanje nasilja. Znači ili treba gledati tko što radi, odnosno evaluaciju toga protokola ili ga treba mijenjati. Sada bih se osvrnula na ovaj zdravstveni dio. Naime, Republika Hrvatska je potpisnica Konvencije o pravima djeteta, pa u 3. članku piše "U svim akcijama najbolji interes djeteta mora imati prednost". A članak 24. kaže "Pravo na uživanje najviše moguće razine zdravlja i na korištenje olakšica za ozdravljenje i oporavak" Međutim, sve veći broj djece je s posebnim zdravstvenim potrebama. Takva djeca trebaju nekada po nekakvim statističkim podacima od 3 do 20 puta veće potrebe imaju nego zdravo dijete. Povećava se isto tako udio djece s poremećajima u ponašanju, zatim djece s psihičkim tegobama. Vidjeli smo statistiku odnosno vidjeli smo realnost gdje se ta djeca mogu liječiti, odnosno gdje mogu zatražiti pomoć. Nažalost, vidjeli smo i podatak koliko imamo dječjih psihijatara u Hrvatskoj, a koliko imamo zahtjeva za njima. Isto tako, broj pedijatara ne odgovara potrebama. Evo primjer u primarnoj zdravstvenoj zaštiti od 2000. do 2009. godine je smanjenje pedijatara za 255 na 235, a isto tako odnos roditelja prema zdravstvenoj službi se promijenio. Naravno da su roditelji za svoje dijete zahtjevniji iz dana u dan. Danas ću još spomenuti primjer koji ste vjerojatno kroz medije čitali, a to je kada majka upozorava na velike teškoće u ostvarivanju prava na stomatološku zaštitu djece sa teškoćama u razvoju, na stomatološku zaštitu koju pruža doktor dentalne medicine ali ne on nego specijalist koji posjeduje specifična znanja i vještine za pristup navedenoj populaciji djece. Radi se o djeci koja nažalost zbog svoje dijagnoze ne mogu liječiti zube kod doktora dentalne medicine, nego trebaju upravo usluge educiranog specijalističkog tima. Međutim, u Hrvatskoj nažalost to imaju samo dvije ustanove, međutim takva djeca imaju isto tako povećan rizik od karijesa i oralne bolesti i naravno da je takva terapija kod njih skuplja od regularne stomatološke skrbi. Djetetu sa smetnjama u razvoju potrebno je pristupiti naravno kao individui sa specifičnim potrebama u prvom, a tek onda kao osobi sa fizičkim, psihičkim i intelektualnim osobinama. Takva djeca, oko 80% takvih pacijenata zbrinjava se zapravo navedeni specijalist bez potrebne anestezije, međutim ostatak treba intervenciju u općoj anesteziji, a ponovila sam da takva djeca nažalost nemaju prilike ostvariti svoje zdravlje. I na zahtjev dotične gospođe majke i pučkog pravobranitelja, a i gospođe pravobraniteljice koji ste uputili ministarstvu zahtjev da se očituje kako je organizirana stomatološka zaštita djece s teškoćama u razvoju i odraslih osoba koji ne mogu koristiti redovnu stomatološku zaštitu. Nažalost, nije se dobio odgovor nego se ponudilo da se obavi pregled odnosno terapija preko reda. Nažalost, pervazivni razvojni poremećaj takav već godinu i pol čeka da mu se u stomatološkoj poliklinici popravi zub s kojeg je ispala plomba, međutim to ne može ostvariti nigdje. Evo predloženo mu je da ide u Rijeku, međutim troškove opet neće nitko nadoknaditi jer se ne radi o hitnom slučaju. Ja bih zapravo završila ovo moje izlaganje citirajući opet gospođu pravobraniteljicu, a to kaže bježanje od odgovornosti, ignoriranje, indiferentnost, umanjivanje problema, nepružanje pomoći nije samo kršenje zakonskih i moralnih obveza nego je to zapravo sudjelovanje u nasilju recimo kroz prešutno odobravanje bilo kakvih ovih radnji. Hvala lijepo.
Hvala lijepo, kolegice. I sada slijedi rasprava, za nju se prijavila uvažena kolegica Gordana Sobol. Izvolite, kolegice.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice sa suradnicama. Kolegice i kolege. Željela bih najprije na samom početku reći da ću ja podržati izvješće, prihvatiti izvješće pravobraniteljice za 2009. godinu. Ono je vrlo opširno, vrlo detaljno i ja bih ovako rekla, kao što su ove godine i sva ostala izvješća svih ostalih pravobranitelja mislim da upravo pokazuju kako i na koji način bi naša pravobraniteljstva trebala radit, kako rade odnosno u koju svrhu su stvarno i osnovani. Ono što me također veseli je to da je ove godine Vlada ipak sa puno više pažnje pristupila svim izvješćima osim jednog nažalost, ali to sad nije tema, dakle između ostalog i izvješću pravobraniteljice za djecu i drago mi je da je na ovaj način ustvari Vlada pokazala da joj je ipak stalo do toga što u tim izvješćima piše. Ono što mislim da nije dobro, ali možda ćemo sljedeće godine imat drugačiju situaciju, mislim da se u mišljenju Vlade previše Vlada postavila obranaški, a premalo partnerski u smislu prihvaćanja ili neprihvaćanja određenih sugestija, ukazivanja na probleme koje imamo. Jer ja bih ovako rekla, i pravobraniteljica za djecu je u ovom izvješću ukazivala na probleme koji se javljaju u provođenju pojedinih zakonskih propisa, strategija, politika ili ne znam čega sve. Mi svi znamo da i Hrvatska ima, imamo mi i strategije, kad su u pitanju djeca imamo politike, imamo protokole, imamo odredbe kroz različite zakonske propise. Ali kolegice i kolege, ovo izvješće ukazuje da postoje problemi u određenom dijelu kada je u pitanju provođenje onoga što smo zapisali u svim tim dokumentima. Ovo govorim stoga što sam na ovaj način govorila i kada smo u ovom Saboru raspravljali o SDP-ovoj interpelaciji o problematici nasilja među djecom. Ja sam tad govorila u ime kluba i rekla sam tada da je Vlada donijela niz propisa, niz strategija, niz politika protokola i ne znam čega sve ne, ali ono što se dešava u praksi, a neka se samo jedan slučaj desi gdje netko ne može ostvariti pravo koje ima, koje mu je negdje zapisano, dakle to je onda problem na koji se treba ukazati i netko od odgovornih u pojedinim institucijama, je li to neko ministarstvo, je li to neki županijski ured, je li to nekakva posebna institucija, je li to nekakav djelatnik u policijskoj postaji ili ne znam tko, uopće nije bitno, ako se pokaže da propis ne tumači na pravi način, da ga ne primjenjuje onda treba za to i odgovarati. Ali isto tako treba odgovarati i netko tko je bio zadužen da radi na koordinaciji, da radi na većoj učinkovitosti provođenja onoga što smo zapisali, a to je onda valjda netko i u Vladi i to je u stvari problem o kojem mi govorimo i u biti to je ono na što nama naša pravobraniteljstva, danas govorimo o pravobraniteljici za djecu uporno iz godine u godinu pokazuje. I ja ne shvaćam pravobraniteljstvo ili Ured pravobranitelja kao netko tko bi trebao svake godine uljepšavati našu stvarnost ili eventualno umanjivati problem ili umanjivati nečiji problem nekoga tko se obrati u Ured pravobraniteljice. I kad svi budemo na taj način o tome raspravljali, na taj način shvaćali ulogu pravobranitelja onda ćemo ja mislim doći u situaciju da i Vlada prestane se na obranaški način ponašati i da se vidi šta je to šta se može popraviti i tko je taj koji negdje nije izvršio nešto što je pisalo u nekom protokolu. Jer na primjer, a sad ću početi sa ovim dijelom koji me posebno interesira. Problematika djece sa teškoćama u razvoju. Mi ćemo o tome vjerojatno i sutra govoriti u jednom dijelu jer imamo izvješća pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Dakle, reintegriranje u redovne obrazovne ustanove djece s teškoćama u razvoju. Ono je otežano. Otežano je zato što mi imamo zakon, ali nemamo pravilnike. Pa tko je trebao donijeti te pravilnike? Ministarstvo. O tome govori i pravobraniteljica za djecu, o tome govori i pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom. I onda se dešavaju situacije koje dospiju onda i u medije pa onda se svi bunimo što na koji način to senzacionalistički se sad piše o tome, pa je li netko spomenuo ime djeteta ili nije, jel' stavljena slika djeteta ili nije, a u isto vrijeme ne činimo ništa da vidimo gdje je propust, odnosno ili vidi se gdje je propust, netko ukaže gdje je propust, a onaj tko to treba ispraviti taj to ne učini i nikom ništa. Ali je bitno da onda u nekakvom mišljenju koje dođe od Vlade piše mi imamo taj zakon u kojem to piše, ali ne piše odnosno prešuti se to da netko nadležan u ministarstvu prvenstveno ministar nije donio podzakonske akte, pravilnike ili kako ćemo ih već nazvati. Pitanje nasilja nad djecom, među djecom, pitanje nasilja općenito je hrvatski problem sviđalo se to nama ili ne. Mi smo već kod izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova dobili podatke vezane oko obiteljskog nasilja koje je u prošloj godini veće za gotovo 13%. Sad se ja pitam da li ćemo se mi svi skupa zajedno sa našom Vladom oko toga zabrinuti i što ćemo mi u tom smislu poduzeti. Da li je nama jasno da nije dosta donijeti strategiju ili uključiti se u neki program i staviti tablu na neku školu i gore napisati ovo je škola nulte tolerancije na nasilje, a u isto vrijeme dobiti podatke ili kroz medije ili na bilo koji drugi način da u toj istoj školi koja se diči sa takvom tablom se vrši jedan od najgorih oblika nasilja među djecom i da to niti škola ne prepoznaje, niti roditelji ne prepoznaju. Dakle, problem imamo i ja stalno tvrdim da nije dosta da nešto usvojimo ovdje u Saboru ili tamo preko u Vladi, a da nakon toga ja ne znam ljutimo se kada nam pravobraniteljica ukaže da imamo probleme u provođenju toga što smo usvojili. I stoga mi je u stvari žao što se desilo da između ostalog i na Odboru za ravnopravnost spolova na žalost ovo izvješće pravobraniteljice nije prošlo, odnosno nismo donijeli nikakav zaključak zato što HDZ je bio suzdržan. Ali mi je drago jer je kolegica Glavak u ime kluba HDZ-a rekla da će ipak prihvatiti ovo izvješće. Znači, da se ipak došlo do promjene. I završit ću sa jednim problemom o kojem ja govorim svake godine kad govorim o problematici djece, a to je problematika konzumiranja alkohola. Problematika ovisnosti. Neću se sad doticati droge, ali namjerno želim se doticati alkohola jer sam o tome govorila i u povodu nekih drugih zakona koji su ovdje donašani i slažem se sa pravobraniteljicom u rečenici koja kaže, jedna kratka rečenica. "Problematični su stavovi društva prema konzumaciji alkohola" htjeli mi to priznati ili ne. Poželjno je naravno imamo razvijeno vinarstvo, vinogradi, kvalitetna vrhunska vina itd. Ono što se dešava sa reklamama u kojima se konzumira ipak alkohol – pivo smatram da je prešlo svaku granicu, naročito zbog toga što se obavezno te reklame vežu uz zabavu, ples, disko i slično i uz sport što je još gore, što je još gore. I volila bih da možda krene i neka malo jača inicijativa i od Ureda pravobraniteljice u odnosu prema Vladi i ovdje prema nama u Saboru. Ali nadam se da ćemo se onda toga sjetiti svi kad budemo raspravljali o nekim zakonima tipa sprječavanje nereda i slično. Dakle, da krene jedna jača inicijativa, da se prestane makar u udarnim terminima reklamirati uz sport i uz zabavu, dakle nešto što se direktno veže uz mlade generacije, uz djecu da se prestane reklamirati alkohol jer pivo u sebi sadrži alkohol. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Najprije se za ispravak navoda javila kolegica Ljubica Lukačić. Izvolite kolegice.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja ću ispraviti netočan navod kolegice Sobol kada je rekla, kada je govorila o djeci s teškoćama u razvoju da ne činimo ništa kako bismo prepoznali problem itd. Naravno problema ima i tu se ja s kolegicom u jednom dijelu možda mogu i složiti. Međutim, jako puno djece danas s teškoćama u razvoju je uključen u redovan sustav školovanja, u redovne vrtiće o čemu prije nekoliko godina nismo mogli ni sanjati. Dakle, nije točno da ne činimo ništa. Ona djeca koja nisu mogla biti uključena ili u redovan sustav vrtića ili u posebne programe ili škole, dakle u specijalizirane programe, ta su djeca, ti roditelji su većinom ostvarili pravo na status roditelja njegovatelja i budite sigurni da sasvim sigurno i ova Vlada i danas vodi računa o djeci s teškoćama u razvoju na jedan poseban način nego što je to bilo nekada. Hvala vam lijepo.
Hvala. I jedna prijava replike, kolegica Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Sobol spomenuli ste mlade u kontekstu konzumiranja alkohola. Pa ne znam doista, mi Hrvati nemamo se čemu čuditi, mi koji tako lijepo i sa puno ljubavi njegujemo rekla bih nazdravičarsku kulturu, godišnja potrošnja čistog alkohola u Hrvatskoj je 13 litara alkohola po stanovniku, dok je europski prosjek negdje oko 10 litara. I mislim da je doista teško očekivati da mladi odole primamljivim marketinškim porukama koje one koji piju npr. Karlovačko pivo prikazuju kao mlade uspješne ljude koji se jako dobro zabavljaju. Na žalost pijenje je čini mi se davno, davno izgubilo odlike nečeg opasnog, zabranjenog, nečeg štetnog, jer kako može biti štetno nešto što moj otac gotovo svakodnevno čini. Tvrdim da mladi piju baš da bi se napili i da apsolutno pri tome nemaju osjećaj krivnje niti odgovornosti za ono što čine. Na žalost ponekad se eto politika svede na punjenje proračuna koje je povezano sa moćnim alkoholnim lobijima, a komplikacije koje su vezane uz alkoholizam ionako će doći na naplatu za 5, 10, 15, 20 godina. Dakle, proizvodnja alkohola je biznis, a alkoholičari su pitanje i problem socijale, a u srazu biznisa i socijale jasno je tko pobjeđuje. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku kolegica Sobol.
Pa kolegice Jerković, ja kad sam, dakle ja sam opet ono stvarno više puta govorila o ovoj problematici. Danas sam možda više spomenula pivo, reklame itd., jer je zabrana reklamiranja alkohola, a pivo kod nas na žalost ne spada u alkohol, dakle je na snazi, problem je dakle s jedne strane što kad su djeca u pitanju onda sva istraživanja pokazuju da djeca počinju sve ranije, dakle ta dobna granica susreta prvog i početka pijenja alkohola, odnosno onog dolaska u fazu kad je dijete već alkoholičar, dakle ta granica dobna se sve više smanjuje. Ali ja sam kroz ovo htjela spomenuti stvarno i ovo što ste vi rekla, dakle naglasiti to da se hrvatsko društvo prema alkoholu, prema pijenju alkohola i posljedicama koje pijenje alkohola ima, ne samo na užu obitelj, nego naravno na širu okolinu, odnosno zajednicu, dakle da se o toj problematici u Hrvatskoj apsolutno ne govori, ta problematika je potpuno, potpuno zanemarena i ja evo još jedanput pozivam Vladu i sve nadležne da u tom smislu se poduzmu odgovarajuće mjere jer s jedne strane govorimo o nasilju, govorimo o porastu nasilja, zaboravljajući da je i alkohol u dobrom dijelu vezan i uz problematiku nasilja, pa i kada je nasilje među djecom. Mi imamo Zakon o zabrani prodaje alkoholnih pića, mi imamo inspektore koji obilaze dućane i koji utvrđuju da li su prekršeni, međutim način na koji djeca dolaze do alkohola, najlakše je uputit nekog starijeg da ti kupi litru vina ili dvije litre pive ili ne znam čega i sankcije koje su, koje se poduzimaju u odnosu na one koji omogućavaju djeci da dođu do alkohola smatram da su apsolutno premale jer dok se u tom dijelu ne napravi puno pooštrene mjere na žalost ostat će i dalje porazni rezultati kakve imamo danas.
To je u redu. Sigurno da na tome treba raditi, vjerujem da će se pravobraniteljica složiti jer ovo što se kroz medije radi i kako se neke stvari sugeriraju, ali nije samo to u ovomu uzrastu. Uzmite ove dječje crtiće Gakogane, Gormite, dinosaure, nema tu nitko na kraju nije prijatelj, svi na kraju moraju onoga drugoga uništiti, potući, spržiti, zrušiti itd. i onda to tako kreće od prve godine otkad oni počnu gledati, onda se u 14. čudimo da je njima sasvim normalno da su ne pijani, nego opijeni time i da samo su došli u situaciju da oni mogu to i napraviti, a ne samo gledati. Ali sigurno da je to vrlo složeno, i da svi skupa moramo voditi računa što se radi i kako, i tko poduzima koje mjere. Ali Perica Bukić se sljedeći javio, pa izvolite kolega.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora, cijenjeni pravobraniteljice sa suradnicima i cijenjeni kolege zastupnici. Ured pravobraniteljice za djecu je u manjoj ili većoj mjeri bio u protekloj godini angažiran u gotovo svim područjima dječjeg života, upozoravajući na neostvarena prava i neizvršene zadaće odraslih. U prošloj 2009. godini dominirala je ugroženost djece u području zaštite od nasilja i zanemarivanja te u području obiteljskih odnosa i roditeljske skrbe, pa su mnoge aktivnosti ureda bile usmjerene upravo ka otklanjanju štetnih posljedica nasilja ili zanemarivanja i nekvalitetnih odnosa obitelji, najčešće uzrokovanih konfliktnim razvodima. U uvodnom dijelu želio bih posebno izdvojiti dvije pojavnosti, koje su sudeći po izvješću koje smo dobili a mislim da se možemo s tim suglasiti bile najzastupljeniji u broju prijava o povredama dječjih prava. To su nasilje nad djecom i među djecom te obiteljski odnosi. Tijekom cijele godine svjedočili smo nasilju nad djecom i među djecom, pa je djelovanje pravobraniteljice bilo usmjereno ka tom problemu. Isto tako zabrinjavajuće je i povećanje broja djece koja trpe zbog roditeljskog sukoba. Mjesto na kojem bi trebala biti najsigurnija i najzaštićenija postaje mjesto kršenja mnogih njihovih prava, što je za njih i najbolnije. I nadalje brojna istraživanja u zemlji i svijetu govore o važnosti obitelji i njenom utjecaju na … [[Ne razumije se.]] razvoj djece. … [[Ne razumije se.]] sigurnosti djece u djetinjstvu ovisi upravo o odnosima među roditeljima, i unutar obitelji. Koliko je taj odnos skladan, obilježen toplinom, bliskošću i poštovanjem, dijete će se osjećati sigurnim i zaštićenim, međutim svjedoči li dijete roditeljskim svađama, nesuglasicama ili nasilničkom ponašanju, temelji njegova svijeta se ruše te dijete osjeća nesigurnost. Upravo je kontinuitet roditeljstva oba roditelja jedan od bitnih preduvjeta kako bi se djeca sa što manje stresa nosila s ovom novom obiteljskom situacijom. I kada ne žive zajedno roditeljska skrb je zajednička te su roditelji dužni ravnopravno, zajednički i sporazumno skrbiti o djeci. Nasilje među djecom i nad djecom u 2009. godini događalo se i u školama, ali i izvan škole, na ulici i športskim igralištima, te je u virtualnom svijetu putem mobitela i Interneta. Nažalost oblici nasilja su sve okrutniji i nemilosrdniji kao što smo vidjeli i u izvješću s posljedicama kao što su stres, slomljena nosna kost, lakše ozljede kralježnice, fizička i psihička trauma, bol, masnice, tragovi prstiju na vratu i drugi oblici nasilja. Osim fizičkog, djeca su bila izložena i psihičkom i seksualnom nasilju koje su se višekratno ponavljali. Najvažniji interes djeteta u školi jest da ga se potiče u smjeru da stekne najviši stupanj obrazovanja koji može postići sukladno njegovim sposobnostima, da ga se odgaja u skladu s vrijednostima demokratskog društva, poštovanja ljudskih prava te da ga se pripremi za odgovorno ponašanje prema sebi i drugima. U tome naravno najvažniju ulogu ima i djetetov razrednik i stručna pedagoška služba škole, ali i svi ostali nastavnici. Svako dijete unaprijed treba znati kakve su posljedice društveno neprihvatljivog ponašanja i da će snositi odgovornost za svoje loše postupke. Motivirati djecu zaokupljenu internetom, televizijom i računalnim igricama na bavljenje sportom i fizičkom aktivnosti postaje sve važnija zadaća i izazov za roditelje, djelatnike odgojno-obrazovnih ustanova i klubova. Osim što pozitivno utječe na ukupan fizički i psihomotorički razvoj djeteta, na usvajanje zdravog stila života i radnih navika sport ima i veliki odgojni potencijal. Također ima i veoma važnu ulogu u socijalizaciji djece te prevenciji ovisnosti i nasilnog ponašanja. Sve su to razlozi zbog kojih je poželjno da sva djeca budu uključena u neki oblik sportskih aktivnosti i rekreacije. Upravo zbog tolike važnosti sporta treba osigurati najviši standard iz sigurnosti i zaštite prava djece koja se bave sportom. Prijave su se i ove godine uglavnom odnosile na neadekvatna ponašanja odraslih prema djeci sportašima, međuvršnjačko nasilje, isključivanje djece sportaša iz …., traženje otkupnine za prelaske u druge sportske klubove, nepružanje primjerene pomoći u slučaju ozljeda, medijski tretman djeteta koje se bavi sportom. Također, jedan od sveprisutnijih problema je i što smo sve češće svjedoci da djeca mlađa od 16 godina bez pratnje odraslih osoba noću nakon 23 sata lutaju ulicama što često završava alkoholiziranjem ili time da djeca postaju izvršitelji, odnosno žrtve nasilničkog ponašanja. Kao što smo već čuli iz izlaganja alkoholizam među djecom postaje sve veći problem. Istraživanja pokazuju da djeca piju sve više i s time počinju u sve ranijoj dobi. Nerijetko konzumiraju alkohol zajedno s drugim tvarima koje dodatno pojačavaju njegov negativan utjecaj. Ono što naročito zabrinjava je da mladi u pravilu piju s namjerom da se opiju što najčešće čine vikendom. Sve je veći broj djece u dobi 14 ili 15 godina koji trebaju liječničku intervenciju jer su zatečena na ulici pijana u besvjesnom stanju. Po opijanju i pušenju, nažalost, hrvatska su djeca iznad europskog prosjeka. Osim alkohola i droge sve su više ovisni o kockanju, klađenju i računalnim igrama. Problem ovisnosti ne može se riješiti samo kaznama. Djeci je važno ponuditi sadržaje koji će ih udaljiti od izvora ovisnosti, osmisliti im slobodno vrijeme, ponuditi prostore i centre za mlade i kontinuirano provoditi preventivne programe. Sport, kao što smo već i naglasili, je sigurno jedan od najuspješnijih načina preventivnog rješavanja navedenih problema. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavljenu repliku, kolegica Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega spominjali ste raznorazne vrste nasilja i rekli ste naravno da dijete je svjedok nasilja, najčešće u obitelji. Međutim, ja bih rekla još da doma vreba ono grubo nasilje, nasilje iz medija. Evo maloprije je i gospodin potpredsjednik govorio sadržaje crtića, što se događa i kako se događa. Naime, nasilje trpi, dijete trpi zapravo to nasilje u sobi, a mi znamo da u određenom vremenu, periodu zapravo svog rasta i razvoja vrlo često dijete ne razlikuje stvarnost od fikcije pa poznate su i noćne more od takvih sadržaja medija. I upravo bih zbog toga sada iskoristila ovu repliku da bi predložila i gospođi pravobraniteljici da se zapravo oformi jedna skupina istaknutih nezavisnih stručnjaka koja bi napravila zapravo analizu utjecaja medija na djecu i dala zapravo prijedloge za saniranje štete. A isto tako vrlo često čujemo da su roditelji u takvim trenucima pred zidom, da nekada im pobjegne da dijete ipak pogleda takav sadržaj. A ono šturo pisanje na televiziji da takav sadržaj nije za djecu mislim da to nije dovoljno. Prema tome takva jedna nezavisna grupa stručnjaka bi možda trebala dati upute jer mislim da je ovo veliki problem, medijsko zlostavljanje je veliki problem i interneta i igrica. To je nešto novo što zapravo dolazi i upravo zbog toga predlažem gospođo pravobraniteljice jednu takvu možda grupu formirati. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Perica? Ništa. Dobro. Idemo dalje onda. Uvažena kolegica Suzana Bilić Vardić.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo pravobraniteljice za djecu sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici, svi mi koji smo ovdje ostali na ovoj točki dnevnoga reda. Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2009. godinu sedmo je po redu koje je pravobraniteljica za djecu kao opunomoćenica Hrvatskoga sabora dostavila ovome Visokom domu na raspravu i usvajanje i ja ću ga podržati. Na ovaj način u žaru borbe ono što sam rekla, odnosno kad sam odbijala netočan navod da Vlada ne prihvaća ovo izvješće, ja se ispričavam zato što sam rekla da ćemo primiti na znanje, ja ću, ovaj čuli smo da će klub HDZ-a podržati i ja ću isto osobno podržati ovo izvješće. Naime, prošle godine kad smo razmatrali izvješće za prošlu godinu pozdravljala sam mišljenje Vlade RH koja je davala to mišljenje jer je u svome mišljenju upozorila i zadužila nadležna tijela državne uprave da u okviru svog djelokruga poduzmu odgovarajuće mjere radi otklanjanja nepravilnosti navedenih u izvješću, a bili su zaduženi da i u neposrednom kontaktu s pravobraniteljicom za djecu dodatno razmotre pojedine primjedbe s ciljem njihovog što bržeg otklanjanja. Toliko u prilog, odnosno kontra onih koji su govorili da Vlada se ponaša obranaški i da Vlada nije partner Uredu pravobranitelja za djecu, odnosno pravobraniteljice za djecu. Ove godine, kad sam uspoređivala materijal, ovo izvješće s prošlogodišnjim onda sam utvrdila da ovo ima samo jedno poglavlje manje nego ono za 2008. godinu, ali dakle 13 u odnosu na 14 i jednu stranicu više, 274 u odnosu na 273. I upravo zbog kompleksnosti problematike o stupnju poštivanja, odnosno ugroženosti dječjih prava u RH o kojima skrbi pravobranitelj za djecu pohvaljujem evo i ovaj ovako opsežan, kvalitetan i sveobuhvatni materijal koji mene jako podsjeća na knjigu. Jučer sam ga dobila na CD-u i u ovome formatu molila bih pravobraniteljicu odgovor je li ovo tiskano, dakle publicirano i na koji način se, jer je priređeno u obliku knjige na CD-u i stvarno priređeno je za tisak. Pozdravit ću i ono što je evidentno i u ovome izvješću, a to je preaktivna uloga koji Ured pravobraniteljice za djecu iz godine u godinu provodi u svim onim inicijativama koje su pokrenute tijekom 2009. godine, za sva ona sudjelovanja u donošenju propisa, zakona i ostaloga gdje se također potvrđuje, a iz izvješća je vidljivo da Vlada pravobraniteljicu za djecu doživljava kao partnera, sve inicijative koje su usvojene, neke koje su u postupku, Vlada se i u svojem mišljenju očitovala što će u prijedlozima izmjena i dopune ili donošenja novih zakona biti prihvaćeno, biti ugrađeno kao zakoni pa i ono što u ovome trenutku nazovimo to tako nema prolaza. Sigurna sam da pravobraniteljica u interesu djece neće odustajati i da ćemo doći do kompromisa na dobrobit djece. Sigurno je da i povećanju broja prijava pridonose tri regionalna ureda u Rijeci, Splitu i Osijeku. I budući da sam iz Slavonije i da sam jako zainteresirana za rad regionalnog ureda u Osijeku pozdravljam sve napore koje je Vlada uložila, već sam u onom jednom ispravku rekla da se odnos Vlade prema Uredu pravobranitelja za djecu pokazao i poštivanjem planiranih financijskih sredstava iz kojih je omogućeno da se uredi i novi prostor za rad regionalnog ureda u Osijeku, da se zaposli i drugi djelatnik, jer je taj ured bio samo sa jednim djelatnikom. I dakle, da se tvore dobri uvjeti u ovom opet ću naglasiti kriznom i recesijskom vremenu kada moramo gledati na uporabu svake kune kako bi kroz rad ureda senzibilizacija stanovništva u slavonskoj regiji bila podignuta na višu razinu i dobila još jednu veću kvalitetu. S tim u svezi žao mi je konstatira u svome izvješću, a ja to također uvijek ponavljam, od 21 obiteljskog centra, dakle od 21 županije osnovano je do sada 17. vlada je osnovala 17 obiteljskih centra u 17 županija. Nažalost upravu u Slavoniji u Osijeku i u Slavonskom Brodu su od ona 4. 2 su u Slavoniji koja nisu osnovna. Ja znam za razlog koji je postojao u Slavonskom Brodu, nerazumijevanje lokalne sredine i čelnih ljudi grada Slavonskoga Broda, da se osigura prostor. Stručnih ljudi je bilo. I ono što je propušteno u vremenu kad je Vlada na svaki mogući način željela i nudila, odnosno to je i zakonska obveza na kraju krajeva bila. Evo sada je propušteno i nadam se da će kroz ovaj, naime ovo ne može popraviti, ali možemo na senzibilizaciji što se tiče poštivanja dječjih prava koji sigurno rad regionalnog ureda ne može zamijeniti rad obiteljskog centra. Ali evo kažem žao mi je što su od ona 4 koja nisu osnovana do sada dva upravo na području Slavonije, Osijek i Slavonski Brod, ali se nadam i vjerujem da će Vlada iznaći sredstava da se radi boljitka djece i obitelji i ovi centri ustroje. Podržat ću ono za što se pravobraniteljica zalaže, a to je za osnivanje poliklinike za zaštitu djece u Osijeku, jer tamo postoji Klinički bolnički centar, tamo je medicinski fakultet, tamo je Filozofski fakultet. I kada govorimo već o nedostatku svih potrebnih stručnjaka i specijalista koji se također ponavljaju iz izvješća u izvješće i u kojima ja u svojim raspravama govorim, pa moramo biti svjesni da liječnika imamo sve manje, da onda na taj način dobivamo i sve manje specijalista, dakle mladih liječnika koji se upućuju na specijalizacije. Ali ja uvijek pri tome naglašavam da Vlada daje i odobrava sredstva za specijalizacije. Prema tome, ako specijalizacija traje 4 godine, ne možemo očekivati preko noći da ćemo dobiti potrebne specijaliste i stručnjake mentalnoga zdravlja. Isto tako situacija sa nedostatkom psihologa u osnovnim i srednjih školama, ja sada govorim za svoje područje, područje Brodsko-posavske županije, je takva da dok se u Osijeku na Filozofskom fakultetu nije otvorio smjer psihologije, bili smo deficitarni. A deficitarni smo još uvijek i sa socijalnim pedagozima, socijalnim radnicima i defektolozima. Govorim za područje svoje županije. Nadam se da će sa svim onim mjerama, da će provedbom svih mjera Vlada Republike Hrvatske usmjerenih na jačanje dijela sustava koji se bavi djecom i obitelji utvrđenih u proračunu i za ovu godinu, dakle i u ovoj teškoj godini kao nastavak aktivnosti Ureda pravobranitelja za djecu pridonijeti još boljem poštivanju i zaštiti dječjih prava u Republici Hrvatskoj u ovoj 2010. godini. I zaključno iz svega navedenog, podržavam izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2009. godinu. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu replike, uvažena kolegica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Vardić rekli ste u jednom trenutku kako Vlada čini puno, dovoljno ili sve kako bi osigurala dovoljno kadra za rad sa djecom. Ja vam to moram protusloviti i moram reći da je broj djece s poremećajima u ponašanju i psihičkim teškoćama iz godine u godinu sve veći i veći Hrvatskoj kronički fali dječjih psihijatra, pogotovo za individualni tretman, jer je odlazak privatniku npr. preko 350 kuna. To si danas morate priznati ne može svaka obitelj priuštiti. Sustav je rekla bih do te razine nakaradan da 30-ak dječjih psihijatara, 30-ak kliničkih psihologa brine za mentalno zdravlje sve djece Hrvatske. To nikako ne može biti dovoljno i ne mogu se složiti s vama da Vlada čini dovoljno i da ova politička garnitura koja je već 7 godina na vlasti nije imala dovoljno vremena da u tom smislu učini puno više. Nama kronično nedostaje stručnog kadra, profila i pedijatara i kliničkih psihijatara i kliničkih psihologa, a da ne govorimo o ogromnom deficitu stručnog kadra u predškolskim ustanovama i u školama. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku uvažena kolegica Bilić-Vardić.
Kolegice Jerković hvala lijepa. Meni je jasno i ja sam zadovoljna s time što se vi ne slažete sa mnom, jer ja niti očekujem da se vi složite sa mnom, ali evo kao protutežu ja ću se složiti s vama da u Hrvatskoj nema dovoljno, to sam i u svojoj raspravi rekla dovoljno stručnjaka ovih o kojima smo govorili. Niste rekli da nema ortodonata, nama u Slavoniji nedostaju ortodonti, nedostaju i pedijatri, ali nije za sve to kriva Vlada i ne možemo zbog toga optuživati samo Vladu. Kad ste govorili o dječjim psihijatrima, ja sam prošle godine u svojoj raspravi rekla, ponovit ću u ovoj replici i vama, meni je drago što u Slavonskome brodu u Općoj bolnici "Dr. Josip Benčević" radi jedan dječji psihijatar, odnosno jedan psihijatar koji se bavi djecom i koji je prošle godine upućen na subspecijalizaciju koja traje onoliko koliko traje, ali to ne znači da Vlada Republike Hrvatske ne daje specijalizacije, ne ulaže u stručnjake. I još nešto kad govorimo o psiholozima, nitko nije kriv odnosno može li hrvatska Vlada biti kriva ako se u Zagrebu i velikim centrima na zavodima za zapošljavanje nalaze stručnjaci koji ne žele otići izvan svojih centara. Nazovimo u provinciju, a provincija nije geografska, provincija je u glavama tih stručnjaka koji ne žele raditi.
Hvala. I posljednja prijava za pojedinačnu raspravu, uvažena kolegica Neda Klarić. Izvolite, kolegice.
Hvala vam lijepa, gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice sa suradnicima. Kolege i kolegice. Ja ću odmah reći zapravo da ću prihvatiti izvješće za prošlu godinu pravobraniteljice za djecu jer je Ured pravobraniteljice za djecu tijekom 2009. susretao se sa gotovo svim područjima života naše djece u nakani da se upozori na ona prava koja nisu ostvarena, a isto tako i na zadaće koje mi odrasli nismo izvršili prema njima. Isto tako treba reći, već smo čuli zapravo da je pravobraniteljica sa svojim prijedlozima i primjedbama u izradi nacrta propisa doprinijela zaštiti prava i interesa djece. Mnoge aktivnosti bile su usmjerene ka otklanjanju štetnih posljedica nasilja ili zanemarivanja i nekvalitetnih odnosa unutar samih obitelji koje su bile vrlo često prouzročene grozomornih brakorazvodnim parnicama. Ali jednako tako evo mislim i da su neki podaci nisu baš potpuno pouzdani, neki su na neki način i generalizirani, neki su pak prekritični i neke tvrdnje iznesene bez provedenih istraživanja, ali isto tako nemamo aspiracije ne priznati svoje slabosti i kazati da je sve divno i krasno. Dapače, više je ministarstava uključeno zajedno sa lokalnom i regionalnom samoupravom jednako kao i udrugama iz civilnoga društva, upravo u nastojanju da svaki segment života naše djece bude kvaliteto zaštićen kako bi hrvatsko dijete moglo zdravo i sigurno odrastati kako bi u jednom trenutku postao homosapiens i mogao ponijeti teret života na svojim leđima. Žao mi je što u raspravi, pojedinačnoj raspravi zastupnice Crljenko nisam uspjela ispraviti jedan od navoda kad je govorila o centrima za socijalnu skrb da će ovakvo stanje trajati godinama bez izgleda za njezino rješavanje, a razumjelo se da je to zapravo podkapacitiranost u kadrovskom smislu pa čak i u financijskom. Pa ću reći da nova organizacija centara za socijalnu skrb unutar Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi po principu ureda sve na jednome mjestu uvodi prednji odnosno prijamni ured kako bi prvi kontakt bio kvalitetan već na razini same informacije do stručne i savjetodavne pomoći, a novčane i druge pomoći odnosno socijalne usluge se organiziraju kroz dvije stručne cjeline. Dakle, jedna posebno za djecu, mladež, obitelj i druga posebna za odrasle. Socijalni radnik u funkciji voditelja odnosno koordinatora pristupa individualnoj izradi plana skrbi, uključuje u tim i druge stručnjake iz centra profila psihologa, defektologa, pravnika, naravno i druge stručnjake iz drugih sustava što ovisi zapravo i o zahtjevnosti rekla bih i o potrebi samog problema. Nova organizacija rada u centrima doprinijet će svakako i kvalitetnijem udomljavanju djece, a i zaštićenosti prava djece na otocima jer smo također mogli vidjeti primjedbe pravobraniteljice što se događa sa djecom na otocima i isto tako i doprinijeti zapravo stručnoj podršci. Odlukom o standardima kvalitete socijalnih usluga namjera da se otklone nedostaci uz aktivno sudjelovanje djece u izradi individualnih planova u domovima za djecu bez adekvatne roditeljske skrbi. Započeta je isto tako i edukacija odgojnog osoblja u odgojnim ustanovama, odnosno ustanovama za djecu i mladež sa poremećajima u ponašanju, ali isto tako treba reći da nakon donošenja Protokola o postupanju u slučaju nasilja među djecom i mladima i u 2004. godini Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa svim odgojno-obrazovnim ustanovama je uputilo naputak o postupanju. I ne samo to, već reagira na svaku prijavu verbalnog ili psihičkog nasilja, jednako kao što treba reći da i o toj problematici nastavnici djeluju i informiraju i roditelje, naravno i djecu na roditeljskim sastancima, na satovima razredne nastave, u praksi primjenjuju dakle svoja znanja i vještine u sprečavanju nasilja. Predugo bismo ponovo govorili o preventivnim školskim programima, ali je tijekom isto tako 2009. godine od ukupnog broja djece u dječje vrtiće upisano 58% od ukupnog broja djece što je u brojci 151 tisuću 514 djece. Od tog broja nešto malo manje od 6 tisuća odnosno sa 5,3% djece sudjeluje sa teškoćama u razvoju. Ali isto tako moramo reći da je Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa prošle godine opremilo 96 novih vrtića upravo u naseljima, gradovima i općinama gdje nije postojao organiziran predškolski odgoj. I to zajedno sa jedinicama lokalne samouprave i regionalne obuhvat je povećan sa nekih 9,5 tisuća djece u 20 županija. Imamo i to moramo jasno također kazati da je to veliki uspjeh, da imamo 14 vrtića sa statusom centara izvrsnosti koji su zajedno sa Hrvatskim olimpijskim odborom u sklopu projekta Olimpijski festival dječjih vrtića redovito održavaju športska natjecanja. Isto tako je i Ministarstvo znanosti preporučilo osnivačima predškolskih ustanova da svoje radno vrijeme usklade sa radnim vremenom zaposlenih roditelja i potreba njihove djece. Obrazovna prava također naših srednjoškolaca nisu narušena jer je već prije nekoliko godina kroz nacionalne ispite i kroz probnu državnu maturu su djeca informirana i isto tako sa publikacijama ususret državnoj maturi i državna matura. Obiteljski centri također smo već čuli oni imaju zapravo jedan preventivni savjetodavnu svrhu prema obitelji, sadašnjim i budućim roditeljima, odraslim osobama i starijim ljudima, a rad se temelji na dragovoljnosti korisnika i također imamo podatke da nekih od 10 do 30% ovisno od županije do županije je udjel korisnika onih koji dolaze iz centra za socijalnu skrb, a po informacijama centra ulaze u obiteljski centar. Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi će dalje raditi na deinstitucionalizaciji sustava socijalne skrbi i skraćivanja trajanja smještaja djece u ustanove jer to posebno podvlači pravobraniteljica. Cilj je postići racionalniji sustav usmjeren prema najranjivijim skupinama, a svi subjekti koji su na bilo koji način zaduženi i bave se sa djecom u jednoj zapravo rekla bih dobroj i koordiniranoj suradnji će doprinijeti većoj participaciji same djece, većem stupnju stjecanja samopouzdanja i samopoštovanja djece uopće, a naročito djece čija prava su iz bilo kojih razloga ugrožena. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo kolegice. Ovime smo iscrpili sve prijave, a sada će nam se kolegice i kolege zastupnici zaključno obratiti pravobraniteljica za djecu gospođa Mila Jelavić. Izvolite pravobraniteljice.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospođe i gospodo zastupnici, evo ja bih se ukratko na kraju osvrnula nakon provedene rasprave i nakon ovog što smo čuli danas u ovom popodnevnom dijelu. Najprije se želim zahvaliti na svakoj diskusiji, poticaju ali i kritici. Svaka od njih će doista biti analizirana i uzeta u obzir. Ja sam sigurna da svatko od nas tko radi ovako težak i osjetljiv posao uvijek ima prostora i da ga mora naći da bude učinkovitiji, da rezultate takvog rada osjete i uživaju one skupine za koje se zalažemo i za koje smo zaduženi. U ovom slučaju to su djeca. Uvjerena sam da svi mi ovdje, ali i oni drugi koji se na bilo koji način bave djecom doista u ovom području želimo sve najbolje. Zadaća je pravobranitelja za djecu brinuti se o sveobuhvatnoj zaštiti djece, svim segmentima njihova života, sagledavati cjelinu, a zatim upozoravati odgovorne ukoliko u toj cjelini nešto ne funkcionira, tražiti bolji pristup zaštiti djece, inzistirati na učinkovitosti resora, pojedinih institucija ili pojedinaca gdje se propusti u skrbi o djeci pojave ili se oni ponavljaju. Ja se nadam da će iza ove diskusije i izvješća pravobraniteljice uslijediti takav jedan postupak, da će resori suradno s nama i zajedno s nama raditi na tome da se ono što je uočeno kao propust doista i otkloni, ispravi. I ja sam uvjerena da je to želja i interes svih nas zajedno i uopće ne sumnjam u dobre namjere. Kad je riječ o podacima s obzirom da su spominjani često puta ja moram reći jednu, dvije zapravo stvari, da broj koji se odnosi na slučajeve kaznenih djela nasilničkog ponašanja u obitelji počinjenih na štetu djece tu se doista potkrala jedna nespretnost u interpretaciji. Međutim, u kasnijem tekstu, ali to se i iz očitovanja Vlade jasno vidi zapravo stvarna brojka i stvarno stanje. Isto tako, kad govorimo o djeci zatečenoj u noćnim izlascima na području grada Zagreba i tu je podatak za 11, a ne za 12 mjeseci. No, spomenut ću da na 146. stranici su točni podaci o izlascima koji se odnose na cijelu državu. Prema tome, što se podataka tiče ovih koji jesu mislim da je jedna mala nespretnost u interpretaciji evo dovela do nečega što ne bi trebalo. Moram reći da je nama podloga za rad i istraživanja i analize, svega onoga što smo radili u protekloj godini u odnosu na sve predmete i sve slučajeve, ali i broj djece. 1930 djece u pojedinačnim slučajevima zapravo jest respektabilna brojka i sve ono što smo radili na tom području daje nam podlogu za zaključke onakve, o tome da se u pojedinim segmentima doista propušta ispravnost skrbi, odnosno događaju se propusti i da to nikako ne bismo smjeli tretirati kao paušalno. Jer zapravo kad govorim o djeci ja doista nisam pristaša i ne želim govoriti o brojkama. Iza svake takve brojke stoji jedan život, stoji jedno dijete i mislim da svako to dijete bilo njih 130 ili 1300, 1900 zaslužuje od nas ali i od svih individualiziran pristup i sagledavanje svakog pojedinačnog njegovog problema. Par pitanja koja su nam postavljana moram evo odgovoriti, pa je pitanje zašto nije ustrojen registar pedofila popularno zvan u javnosti, odnosno baza podataka o počiniteljima spolnih delikata na štetu djece. Ono što vam želim reći jest da je u Ministarstvu pravosuđa u tijeku izrada Zakona o kaznenoj evidenciji i rehabilitaciji i da je ured uključen u grupu, odnosno radnu skupinu. Prema sadašnjem stanju imamo obećanja da će takav registar zaživjeti u propisu i ja se nadam, ali i vas molim i pozivam kada ovaj zakon dođe u saborsku proceduru evo i da nas podržite još u tome mada evo ponavljam prema onome što imamo iz ministarstva mislim da tu ne bi trebalo biti problema i da bi taj zakon ne danas nego do kraja ove godine trebao biti donijet. Što mislimo o ukidanju rodilišta? Mi bismo voljeli imati jamstva da će mjere respektirati interese djece, i očekujemo da će se o tome maksimalno voditi računa i mi to doista i želimo, da se o svakom djetetu ponaosob i o svakoj situaciji maksimalno vodi računa i to i očekujemo od svih onih koji su uključeni i koji donose odluke. O nastupu, odnosno iznošenju pojedinih podataka, kad je u pitanju nasilje među djecom, pa među ostalim podaci o počiniteljima nasilje ili o žrtvama, stav ureda o tome je vrlo jasan i on je puno, puno puta iznijet u javnosti. Mi se zalažemo da se u javnosti ne iznose podaci niti počinitelja niti žrtava. Zapravo su svi oni žrtve i svi su na neki način obilježeni i mislim da je zadaća svih nas da im pomažemo u tome da i u onim situacijama u kojima su pokazali neprimjerenost ponašanja da ga isprave da im i pokažemo put i da ih savjetujemo da stvorimo mjesta gdje će oni dobiti učinkovitu pomoć. Kad je u pitanju reklamiranje alkohola, moram reći da smo mi pokušavali i kroz Zakon o elektroničkim medijima da se, ali i druge propise, utjecati na to da se zabrani reklama pića koja sadrže alkohol. Mi tu nismo uspjeli. Mi sada idemo s inicijativom prema Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi radi intervencije u Zakonu o hrani. Evo ja se nadam i tu molimo vašu podršku da se i tu nešto promijeni, jer zapravo problem alkohola jest problem mnoge djece i ono što je u izvješću navedeno, a to … [[Ne razumije se.]] istraživanja potvrđuju da se snižava dob djece koja eksperimentiraju, odnosno počinju piti alkohol, na žalost alkohol ili alkoholna pića, pića koja sadrže alkohol su im dostupni i oni mogu konzumirati. Također bi još jednu stvar ovdje željela reći, a uskoro će se pred saborskim zastupnicima naći i Zakon o zaštiti javnog reda i mira, oprostite mi ako sam krivo rekla naziv zakona, gdje smo također predložili da se zabrani konzumiranje alkohola djeci na javnim mjestima. To znači uvođenje ovlasti policiji da intervenira na licu mjesta, primjerice ako u parkiću ili bilo gdje drugdje gdje na žalost i danas zatičemo djecu koja konzumiraju alkohol, ali policija kaže da je nemoćna jer ne može reagirati mi želimo da u zakonu uđe, odnosno da u ovaj zakon uđe osnova za njihovo postupanje, da im mogu oduzeti, zaplijeniti ili nešto učiniti sa tim bocama alkohola koje evo zatiču i kod djece. Kad je u pitanju analiza štetnih utjecaja medija na djecu, moram također reći da smo mi već imali sastanke sa psihološkom komorom, to smo inicirali još prošle godine i da i tu očekujemo pomak, očekujemo njihova stručna mišljenja, i molim vas podržite u tome jer mi doista mislimo da kad je u pitanju medij, odnosno kad je u pitanju utjecaj medija za djecu da tu ima jako puno prostora i za poboljšanje propisa, ali prakse, jer ondje u nedostatku propisa zapravo bi morali primjerima dobre prakse, odnosno onima što bi trebalo biti uobičajeno kad su u pitanju djeca, izvješćivanje o djeci, biti svi beskompromisni i da bi tu trebalo imati jedinstvene stavove. I još odgovor na pitanje je li naše izvješće tiskano, ono jest priređeno doista kao, mi smo se trudili što smo najviše znali i umili, no ono nije publicirano, ali je na našoj stranici i dostupno je svakome tko želi vršiti uvid, čitati ili bilo što drugo vezano s njim, no želim vas izvijestiti da sažetak ovoga izvješća koji smo napravili prevodimo na engleski jezik i da će taj sažetak, a to smo i pretprošle godine učinili, bit će na engleskom jeziku, jer često puta imamo upite i međunarodnih institucija i organizacija oko toga jesu li izvješća dostupna na engleskom jeziku, jer naprosto žele uspoređivati to i sa drugim zemljama, sa zaštićenošću djece, odnosno kršenju dječjih prava. Evo mi smo sada u fazi prijevoda sažetka i on će čim bude preveden biti dostupan na našim web stranicama. U odnosu na mentalno, zaštitu mentalnog zdravlja djece, evo s ovim ću završiti, zapravo moram reći da smo mi i u splitsko-dalmatinskoj regiji, govorim o regiji ali i slavonskoj imali preporuke i slali oko potrebe osnivanja institucije tipa poliklinike za zaštitu djece Grada Zagreba po tom uzoru, koja bi na jedan sveobuhvatan, komplementaran način pristupila zaštiti djece i pružala im pomoć u svim situacijama, a vjerujte mi to su vrlo česte situacije i kod konfliktnih razvoda brak i kod nasilja i kod različitih drugih situacija u kojima se djeca nalaze. I evo sljedeći tjedan u utorak 15. lipnja u uredu u Osijeku imam sastanak sa predstavnicima pet slavonskih županija, predstavnicima lokalne vlasti u ovim županijama i stručnjacima, s namjerom da se i u Slavoniji i u slavonskoj regiji pokrene ovo pitanje. Odgovore koje smo i do sada dobijali jesu da svatko, svi od njih vide potrebu za postojanje takve institucije, no uvijek se ističe novac, na žalost koji je eto razlog zašto nešto, nečega ima ili nema. Ja se nadam da ćemo mi i kroz ovaj sastanak, ali i našim budućim aktivnostima utjecati na to da stvaranjem ovakvih mjesta prostor za zaštitu mentalnog zdravlja djece zapravo se proširi, odnosno da djeca mogu tamo gdje žive dobiti ovakvu uslugu koja im treba. Ja neću ni govoriti o tome koliko nam se puta roditelji obrate i bune se zašto oni moraju ići u Zagreb jer odlazak u Zagreb košta. Mislim da je važno da u mjestu gdje žive dobiju uslugu i da zapravo im se pomogne promptno, brzo, bez čekanja na red po 3 ili više mjeseci zato što je opterećenost i zagrebačke poliklinike takva da drugačije to ne može. Važnim mi se čini još samo jedan podatak u odnosu na vrtići reći, ja se ispričavam evo time ću završiti, da je na području vrtića da mi vrlo diferencirano stvaramo sliku. Naime, podaci koji su iznijeti u mišljenju Vlade dostavljeni su naknadno. Mi smo u vrijeme i prošle godine, ali i u vrijeme pripreme izvješća poslali upit na 3 ministarstva vezano uz zaštitu ove skupine djece. I moram reći da smo imali različit pristup različitih ministarstava. Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti i Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi su vrlo brzo reagirali i prihvatili ono što smo mi preporučivali, tražili i dostavili tražene podatke. Nažalost Ministarstvo znanosti i obrazovanja to nije učinilo nakon požurnice i iz tih razloga je zapravo u očitovanju Vlade onako naširoko napisano stanje što se tiče vrtića. Da su ti podaci bili dostavljeni na vrijeme oni bi doista bili sastavni dio ovoga izvješća jer nema niti jedan razlog da, jer mi u našem izvješću zapravo gotovo pa neću reći isključivo, ali u najvećoj mjeri koristimo podatke resora kojima se obraćamo i ovih županijskih ureda. Znači, resora na državnoj razini i jedinica područne i lokalne samouprave i naravno to ćemo činiti i dalje zato što su oni i dužni voditi evidencije koje nama onda služe i za analize i za stvaranje i određenih stavova, pisanje preporuke vezano uz pojedini segment dječje zaštite. Evo s nadom da će i ova današnja rasprava doprinijeti boljoj zaštićenosti djece i otklanjanju onih negativnosti koje nažalost ne možemo zatvoriti oči pa ih ne vidjeti, ja se još jedanput zahvaljujem na raspravi i nadam se da će se ovo što se uočilo otkloniti i da ćemo ubuduće i u narednom razdoblju imati i bolju suradnju sa svima jer mi zapravo priželjkujemo i partnerski odnos i sa vladinim i sa nevladinim sektorom jer je zaštita djece zapravo iznad svega i ona kao takva mora i biti. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. Ovime onda i zaključujem ovu točku dnevnoga reda. Mi ćemo glasovati kad se za to steknu uvjeti. Danas nećemo ići dalje. Nastavljamo sutra uobičajeno što bi rekao predsjednik Bebić u 9,30. Točka će biti 4. Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2009. godinu. Hvala lijepo.
Treće, Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2009. godinu, podnositelj pravobraniteljica za djecu. Rasprava je zaključena. Klub zastupnika SDP-a i Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina predložili su Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi. "Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2009. godinu." Dajem na glasovanje ovaj prijedlog zaključka. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovo izvješće je prihvaćeno jednoglasno sa 109 glasova. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: Mišljenja, primjedbe i prijedlozi izneseni u raspravi o izvješću kao i prijedlozi i preporuke pravobraniteljice za djecu dani u izvješću dostavljaju se Vladi Republike Hrvatske radi poduzimanja mjera za učinkovitiji rad nadležnih državnih tijela i tijela koje imaju javne ovlasti. Ovaj se zaključak kako se izjasnio i ranije u pogledu ovog sličnog zaključka za pučkog pravobranitelja prihvaća. Prema tome, izvolimo glasovati. Uključimo se i glasujmo. Rezultat? Molim uključimo se. Ovaj zaključak je prihvaćen većinom glasova, 105 glasova za, jedan suzdržan i ništa protiv.