Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče. Prije nego što kažem naš sud interesira nas u klubu Hrvatske stranke prava odgovori na određena pitanja. Kazano je da je sporazum o suradnji potpisan znači između Vlade Republike Hrvatske i Kabineta ministara Ukrajine 27. svibnja 2002. godine. Znači, je li ista situacija kao sa onim sporazumom između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Turske koji se zagubio. Očito je, jer sad je znači 4. godina. Gdje je stajao ovaj sporazum? Znači od 27. svibnja 2002. godine. Gdje je stajao taj? Odgovor tražim u ime kluba Hrvatske stranke prava. Znamo kakav je bio slučaj onaj, čak je i pokojni ministar Gojko Šušak i pokojni … [[Govornik se ne razumije.]] su bili potpisali sporazum o vojnoj suradnju sa Turskom i onda smo ga tek raspravljali 2004. godine u Hrvatskome saboru. Prema tome, ovo izgleda dosta neozbiljna situacija, a sporazum je u ime hrvatske Vlade potpisao čak Jozo Radoš. Znači, 2002. godine u svibnju i mi dobivamo taj sporazum evo tek sad i po hitnome postupku. Dalje nas interesira kako je izvršen prijevod. Da je ovaj sporazum sklopljen '89. nekako bih i znao. Naime, u članku prvom i drugima spominju se pojam "poduzeća". Pazite, pojam "poduzeća" se spominje u ovom sporazumu. Prema tome, tražimo te odgovore. Normalno da ćemo podržati ovakav prijedlog suradnje, ali očito tu neko nešto mora kazati i biti odgovoran zašto je ovaj sporazum recimo bio kod nekoga u ladici 4 godine i zašto nije prevedeno, znamo da nemamo "poduzeća" imamo "društva", možemo, ali "poduzeća" mi nemamo više odavno. I kažem, dobro je da smo g bar danas dobili jer je i jučerašnja i prekjučerašnja rasprava pokazala jednu bitnu stvar. Naime, znači da je raskrinkala onu lažnu tezu kako su Oružane snage Republike Hrvatske samo proračunski teret. Dapače rasprava je dokazala da Oružane snage Republike Hrvatske ako su modernizirane, ako su opremljene i obučene ne da su teret nego su zamašnjak razvoja gospodarskoga Hrvatske, a poglavito u ovome dijelu vojnog naoružanja vojne opreme vojne industrije. Prema tome, podržati ćemo, ali tražimo odgovore na ova pitanja da nam se to opet ne bi događalo. To smo govorili kada je bio onaj slučaj sporazuma sa Turskom koga je tek pri kraju svog mandata uspjela gospođa Željka Antunović naći, a uvijek se dogodilo jer su, išlo se u posjet Turskoj pa su oni pitali šta je s tim sporazumom. Takva je i ovdje situacija, neznam sada zbog toga što je predsjednik Šeks bio u Ukrajini ili koja druga. Hvala lijepa.
U Ukrajini je bilo hrvatsko parlamentarno izaslanstvo i vodilo i razgovore i pregovore. Bila je voditeljica gospođa Gordana Sobol, voditeljica hrvatskoga-ukrajinskoga društva prijateljstva zastupnika. Zastupnik Nikola Mak u ime rusinske zajednice, gospođa Nevenka Majdenić, mi smo razgovarali i obavili razgovore i sa predsjednikom Parlamenta i sa ministrom Vlade i predsjednikom vanjskih poslova i predsjednikom države, samo to vam kažem da bi znali, zato što to naš HTV nije u "Dnevniku" objavio, to nije vijest bila. Tako da … … [[Upadica se ne čuje.]] Na ukrajinskoj smo gledali to, promatrali smo, na ovoj nismo imali prigode i čas vidjeti da smo i sklopili određene sporazume i da smo dobili jamstva svih državnih dužnosnika od predsjednika države, Vlade, ministra vanjskih poslova do predsjednika Parlamenta, parlamentarnih zastupnika o jamstvima za i vojno-tehničku suradnju određenu, ali i za pravodobnu isporuku plina. Da li državni tajnik možda želi objaviti, objasniti ovaj razlog od 2002. godine od svibnja potpisivanje? Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Dakle ja tvrdim bez obzira na primjedbu koja je djelomično na mjestu od strane zastupnika, da je ovo sporazum koji je potreban jer on unapređuje i daje pravi okvir za stvaranje konkretne suradnje na području, na obrambenom području i na području vojno-tehničke suradnje za partnere, pravne osobe, organizacije i druge sudionike u toj suradnji. Međutim evo konkretno. Zbog čega se toliko čekalo? Čekalo se da se steknu uvjeti za provedbu ovoga sporazuma, jedan od tih uvjeta je i nedavno donesen Zakon o zaštiti tajnosti podataka, jer u ovom sporazumu se podrazumijeva kad se radi o vojno-tehničkoj suradnji da se radi o izmjeni dakle vojnih projekata, o razmjeni, međusobnoj razmjeni dokumentacije koja se odnosi na razvoj na vojnom području i da se zemlje i fizičke i pravne osobe koje sudjeluju u takvoj suradnji i razmjeni obvezuju na zaštitu podataka jedne i druge strane i mi dok nismo osigurali taj pravni okvir, a to je Zakon o zaštiti tajnosti podataka koji je definirao procedure i načine zaštite podataka nismo stekli, nismo osigurali sve potrebne uvjete za implementaciju ovoga sporazuma, to je jedan od razloga zbog čega se toliko čekalo. Evo, to bi bio odgovor na ovo pitanje.
Dobro. Poštovani zastupnik Pero Kovačević, ispravak netočnog navoda.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, pa Hrvatska od 90-te godine ima reguliranu zaštitu tajnih podataka i vojne i tajne i državne tajne i svih drugih tajni. Prema tome to ne može biti odgovor. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Kabineta ministara Ukrajine o vojno-tehničkoj suradnji. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 100 glasova za i 1 suzdržanim donesen predloženi Zakon.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. U primjeni Zakona o izvlaštenju pojavile su se određene poteškoće koje su rezultirale nesigurnošću u pravnom prometu nekretninama i stoga je načinjen ovaj prijedlog izmjena i dopuna Zakona o izvlaštenju koji bi pridonio prvenstveno sigurnosti u pravnom prometu nekretnina kroz uvođenje instituta revizije i objektivnog roka za poništenje pravomoćnog rješenje o izvlaštenju, ali su istodobno izmijenjene i dopunjena neka druga postojeća normativna rješenja. U postojećem zakonu pokretanje postupka izvlaštenja bilo je još uvijek utemeljeno na uvjetima prostornog, uređenja prostora i kako prema Zakonu o prostornom uređenju, uvjetu uređenja prostora kao instituta više nema već postoji lokacijska dozvola, to je u tom dijelu postojeći Zakon o izvlaštenju trebalo uskladiti sa posebnim propisom. Posljedica ovog usklađenja je ta što će se budući postupci izvlaštenja temeljiti na pravomoćnoj lokacijskoj dozvoli izdanoj u skladu sa posebnim propisom, a lokacijska dozvola je upravni akt što uvjeti uređenja prostora nisu bili. Isto tako prema postojećem zakonu pojavila se nedoumica da li se izvlaštenje preostalog dijela nekretnine odnosi i na nepotpuno izvlaštenje služnosti, stoga je trebalo pojasniti da se samo prilikom potpunog izvlaštenja dijela nekretnine može koristiti institut izvlaštenja i preostalog dijela nekretnine i to ukoliko prijašnji vlasnik nema gospodarskog interesa koristiti preostali dio i to stoga što se kod nepotpunog izvlaštenja ne radi o oduzimanju prava vlasništva kao kod potpunog izvlaštenja. I posljedica toga je otklanjanje nedoumica koje su do sada u tom pogledu postojale. Nadalje, važeći zakon kao sastavni dio rješenja o prihvaćanju prijedloga za izvlaštenje nije propisivao da to rješenje obvezno mora sadržavati i odredbu vezanu uz naknadu za izvlaštenu nekretninu. I zato je propisano da rješenje sadrži i takvu odredbu što u donošenju takvog rješenja otklanja svaku dvojbu. Istodobno kako postojeći propis nije predvidio upis zabilježbe zabrane raspolaganja izvlaštenom nekretninom ovim izmjenama i dopunama propisano je da rješenje mora sadržavati i takav nalog, što će u konačnici rezultirati pravnom sigurnošću u prometu nekretninama. I ono što je važno reći to je da Zakon o izvlaštenju nema propisanog objektivnog roka za podnošenja zahtjeva od strane prijašnjeg vlasnika za poništavanje pravomoćnog rješenja o izvlaštenju. To znači da prije vlasnik nije mogao takav zahtjev podnositi kontinuirano, oprostite, to znači da je prijašnji vlasnik, da je vlasnik mogao takav zahtjev podnositi kontinuirano i to u vrijeme i u nedogled. I takvo zakonsko rješenje nije odgovaralo opredjeljenju u prilog sigurnosti pravnog prometa nekretninama. Zato je ovim Prijedlogom izmjena i dopuna Zakona predviđa se 5-godišnji objektivni rok u kojem prijašnjem vlasniku stoji na raspolaganje mogućnost za podnošenje zahtjeva, za podnošenje pravomoćnog rješenja o izvlaštenju. A istekom tog roka korisniku izvlaštenja prestaje zabrana raspolaganja izvlaštenom nekretninom. I mi mislimo da će i ova odluka pridonijeti većoj pravnoj sigurnosti u prometu nekretninama. Postojeći Zakon o postupcima izvlaštenja kada propisuje pravo na naknadu za izvlaštene nekretnine ne pravi razliku između objekata izgrađenih sa ili bez građevinske dozvole. I to znači da prema postojećem Zakonu u postupku izvlaštenja, naknadu za izvlašteni objekt dobiva kako prijašnji vlasnik čiji je objekt izgrađen sa građevinskom dozvolom, tako i prijašnji vlasnik koji je izgradio objekt bez građevinske dozvole. I prema novom rješenju, predloženom rješenju prijašnji vlasnik koji je izgradio objekt bez građevinske dozvole nema pravo na naknadu. Predloženim zakonskim reguliranjem držimo da će se pridonijeti suzbijanju bespravne gradnje, a ugrađivanje ovakve norme u ovaj Zakon na tragu je opredjeljivanja i Vlade da se osim posebnim zakonima koji reguliraju ovo pravno područje i drugim zakonima doprinese suzbijanje pojave bespravne gradnje. Nadalje, postojeći Zakon u završnom stupnju postupka izvlaštenja predviđa nadležnost županijskog suda. Prije je to bio upravni sud protiv čijih presuda nije dopuštena revizija, i to je rezultiralo doista upitnošću jedinstvene primjene zakona i ravnopravnosti građana u postupcima izvlaštenja. Ovim novim Prijedlogom uvodi se mogućnost revizije. Posljedica koja će proisteći iz ovakvog zakonskog reguliranja ogledat će se u jedinstvenosti primjene zakona i ravnopravnosti građana o kojoj će odlučivati Vrhovni sud Republike Hrvatske kao najviši sud koji u pravnom sustavu osigurava jedinstvenu primjenu zakona i ravnopravnost građana. I nadalje, još nekoliko izmjena. Prema postojećem Zakonu s obzirom na nepostojanje objektivnog roka za poništenje pravomoćnog rješenja o izvlaštenju prijašnji vlasnici nisu trpjeli nikakva ograničenja u pogledu roka za podnošenje zahtjeva za poništavanje pravomoćnog rješenja o izvlaštenju. Naravno, ukoliko su za to bili ispunjeni zakonom propisani uvjeti. Kako je ovim Zakonom uveden prekluzivni rok u trajanju od 5 godina za podnošenje takvog zahtjeva postavilo se pitanje da li će i svi prijašnji vlasnici koji su već postavili zahtjeve a oni nisu riješeni moći ostvarivati to svoje pravo. Mi smo predložili da to pravo neće moći ostvarivati oni prijašnji vlasnici na čijem su ekspropriranom izvlaštenim nekretninama na temelju valjane pravne osnove pravo vlasništva stekle treće osobe. I oni prijašnji vlasnici čije su eksproprirane, dakle, izvlaštene nekretnine već privedene nekoj drugoj namjeni, različitoj od one za koju su te nekretnine bile izvlaštene, ako je ta prenamjena izvršena u skladu sa dokumentima prostornog uređenja. Ove odredbe, s obzirom da se svi pravni postupci završavaju prema odredbama postojećeg Zakona, imaju povratno djelovanje. U odnosu na stjecanje prava vlasništva trećih osoba valja reći da su ga one stekle povjerenjem u zemljišne knjige, a kako se pravni promet nekretnina temelji na pravnoj sigurnosti što je svakako uknjižba prava vlasništva u zemljišnim knjigama to se predloženo zakonsko rješenje čini oportunim. I to posebice stoga što u takvom slučaju ne može doći do predaje posjeda nekretnine jer treća osoba nije bila korisnik izvlaštenja, a mogu izazvati se neželjeni sudski postupci. I s druge strane, u odnosu na eksproprirane nekretnine koje su privedene drugoj namjeni od one za koju su izvlaštene, treba reći da privođenje namjeni različitoj od one koja je bila povod za izvlaštenje nije bila volja korisnika izvlaštenja već je on to morao učiniti iz razloga što je u vrijeme kada je počeo tu nekretninu privoditi određenoj namjeni promijenio dokument prostornog uređenja kojoj je predvidio drugu namjenu. Evo, ovo su osnovne izmjene i novi prijedlozi Zakona o izvlaštenju. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Kolegice i kolege, mi sada imamo još za ovu točku dnevnog reda. Predlažem da nastavimo raspravu i da ju zaključimo danas sa ovom točkom dnevnog reda, izmjene i dopuna Zakona o izvlaštenju, a za glasovanje se je ispričao jedan nevjerojatno veliki broj zastupnica i zastupnika u raznim izaslanstvima. Tako da onda ne bi danas obavljali glasovanje u 15 sati nego da idemo s time da pokušamo dovršiti ovu točku Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o izvlaštenju. Odbori za zakonodavstvo, pravosuđe? Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav? Predsjednik Dražen Bošnjaković, izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora na 46. sjednici održanoj 24. siječnja raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvlaštenju. Odbor je Prijedlog zakona raspravio na temelju ovlasti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskog sabora kao matično radno tijelo. Odbor je u raspravi podržao Prijedlog zakona, posebice odredbe koje omogućavaju ujednačeno postupanje sudova na čitavom teritoriju Republike Hrvatske što će doprinijeti ravnopravnosti građana u postupcima pred državnim tijelima. Odbor je utvrdio da je pravo vlasništva ustavna kategorija, te je Ustavom Republike Hrvatske propisano da se vlasnička prava mogu iznimno ograničiti zakonom radi zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode ljudskog okoliša i zdravlja ljudi. S tim u svezi Odbor drži da predlagatelj treba do drugog čitanja preispitati odredbe članka 8. i 15. Prijedloga zakona i urediti ih na odgovarajući način. Odbor također smatra da Zakon o izvlaštenju ne bi trebalo uređivati zaštitu od bespravne gradnje već to treba osigurati efikasnim i inspekcijskim nadzorom. Nakon rasprave odbor je jednoglasno sa 7 glasova za predložio Hrvatskom saboru da donese zaključak kojim se prihvaća Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona i izvlaštenju.
Hvala. Odbor za pravosuđe, predsjednica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 36. sjednici održanoj 24. siječnja 2006. godine Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvlaštenju koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 12. siječnja 2006. godine. Odbor je predmetni zakon raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. Uvodno predstavnik predlagatelja istaknuo je da se predmetni prijedlog usklađuje sa zakonima kojima se regulira prostorno plansko uređenje, uvodi se objektivni petogodišnji rok za poništenje pravomoćnog rješenja o izvlaštenju, uvodi se revizija. U raspravi su članovi Odbora podržali prijedlog zakona u sljedeća mišljenja prijedloge i primjedbe. Mišljenje je da se treba preispitati članak 7. prijedloga kako bi se utvrdilo da li se predloženom odredbom prijašnji vlasnici stavljaju u nepovoljan položaj budući se propisuje rok u kome zahtijevati poništenje pravomoćnog rješenja o izvlaštenju. Istaknuta je primjedba na predložene odredbe članka 15. stavak 2. podstavak 1. i 2. koje imaju … [[Govornik se ne razumije.]] djelovanje stoga se umjesto … [[Govornik se ne razumije.]] primjene predlaže propisivanje roka do kada se mogu pobijati rješenja o izvlaštenju. Mišljenje je da bi termin privedeno svrsi ili namjeni trebalo zakonom precizirati kako bi se tumačio jednoznačno jer je očito da upravna tijela u provođenju upravnih postupaka zauzimaju različita stajališta i pojam tumače široko tim prije što se isti termin koristi i u nekim drugim zakonima kao što je Zakon o naknadama, Prijedlog Zakona o turističkom zemljištu i drugo. Sugerira se predstavniku predlagatelja da do drugog čitanja uzme u obzir odluku Ustavnog suda Republike Hrvatske broj 745/99 od 8. studenoga 2000. kako bi preispitao članak 42.a. te se odredio u pogledu nadležnosti suda pune jurisdikcije. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe sa 6 glasova za i 3 suzdržana odlučio je predložiti Hrvatskom saboru za sljedeće zaključke. Prvo prihvaća se Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvlaštenju, drugo sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznijeta u raspravi o Prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvlaštenju uputit će se predlagatelju radi izrade Konačnog prijedloga zakona.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospođo ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Zaista naizgled ima razloga vjerovati da će poboljšati situacija sa ovim prijedlogom Zakona o izvlaštenju i po nekih nedoumica koje su se sada, odnosno koje sada egzistiraju u praksi. Ja bih ustvari evo u ime kluba SDP-a htjela potencirati ono što je ustvari već ovdje što su iznijeli predsjednici Odbora za Ustav i isto tako predsjednica Odbora za pravosuđe. Ovo su jedni ozbiljni momenti o kojima treba svakako razmisliti do pripreme Konačnog prijedloga ovog Zakona i to na vlastito zbog toga da nam se ne bi dogodilo, a evo ima razloga na što upućuju upravo i predsjednici Odbora koji su izvijestili o raspravi koja se vodila na ova dva odbora i gdje su se pojavile izvjesne nedoumice, da bi ponovno ovaj Zakon o izvlaštenju pošto je već imao sudbinu doživjeti određene preinake s obzirom na odluku Ustavnog suda Republike Hrvastke. Ono što je također nama u klubu upitno, a to je upravo ograničenje, odnosno postavljanje u jedan neravnopravan položaj prijašnjeg vlasnika i ukoliko želimo upravo štititi vrijednost vlasništva, naravno da vlasništvo obvezuje, ali prijašnjeg vlasnika onda mi se čini da upravo Zakon o izvlaštenju upravo mora voditi računa o toj slabijoj stranci u postupku onoga vlasnika čija se nekretnina izvlašćuje. Dakle, njega se ne pita da li daje suglasnost ili ne, to je na kraju krajeva uopće i smisao te institucije izvlaštenja, ali onda trebaju posebno postojati sigurni mehanizmi da poštujemo upravo tog korisnika, odnosno vlasnika da ne bi došao u povoljniji položaj od budućeg korisnika, odnosno budućega vlasnika i da jednostavno neke formalne zapreke ili neki formalni uvjeti ne budu više opterećivali prijašnjeg vlasnika nego budućeg vlasnika i zato mi se čini da i u ovoj koncepciji koliko god se nađu opravdani razlozi za izvlaštenje, to uopće nije upitno, da upravo štitimo više prijašnjeg vlasnika. Tek tako će se onda možda i ovi sporovi biti u manjem broju na neki način ukoliko upravo bude zadovoljen raniji vlasnik. Evo jedan primjer, to imamo kod izgradnje autocesta naših dakle gdje se upravo vodilo računa o toj pravičnoj, odnosno tržišnoj naknadi koja je zadovoljavala ranije vlasnike. Na kraju krajeva uvijek je to i temeljno i krucijalno pitanje. Dakle, ovaj rok on ima razloga radi neke određene pravne sigurnosti, ali ako povežemo ovu odredbu članka 7. gdje se uvodi sada objektivni rok od 5 godina u odnosu na prijašnjeg vlasnika, a s druge strane vidite kako u povoljniji položaj s ovim Prijedlogom zakonom vjerojatno ne hoteći dolazi budući vlasnik, tj. korisnik izvlaštenja. Naime on čak ukoliko ne privede tu nekretninu svrsi koji su upravo bili razlozi izvlaštenja, ukoliko čak tu nekretninu koristi protivno namjeni za koju je i dobio ekspropijaciju, odnosno izvlaštenje e onda se on čak ne sankcionira, ne dolazi do poništenja tog pravomoćnog rješenja jer ukoliko eto nastupe neki novi momenti tako da je nastupila prenamjena u skladu sa dokumentima prostornog uređenja. Ja mislim da bi o tome trebalo ozbiljno, ozbiljno razmisliti zbog toga što su upravo kroz ovu normu postoji velika mogućnost zlouporaba. Tako da se prione izvlaštenju jedne atraktivne nekretnine, možda za još jedan atraktivniji i jednu atraktivniju društvenu i javnu korist, ali eto ona u suštini kasnije biva izigrana. I to je vrlo, vrlo opasno, a to upravo omogućava sada članak 15. stavak 2. alineja 2., dakle o tome bi stvarno trebalo voditi računa. Jer nažalost velikih zlouporaba ima u praksi. To možemo eto, iako možda izravne veze nema nikakve veze sa koncesijom, ali ima određenih veza u smislu da se upravo ti vlasnici koji se koriste ovim institutom kasnije izigravaju ovu normu. I ono što je također, na što je skrenuta pozornost na odborima, mi se u klubu SDP-a apsolutno slažemo sa tim nedoumicama koje su se otvorile i eto tražimo od predlagača da razmili i o tome koji u biti, koja načela, odnosno ne samo načela, nego isto tako koji postupci se primjenjuju u prilikom izvlaštenja. Da li upravni postupak ili Zakon o parničnom postupku? Ukoliko, pošto je u stvari i prijedlog zakona izrijekom govori da će se na određene postupke, odnosno primjenu određenih i korištenjem određenih instituta izrijekom govori da će se primijeniti Zakon o parničnom postupku. Evo, to imamo npr. u članku 9. Što to znači? To znači da jednostavno jednim logičnim zaključivanjem argumentum a contrario, dakle da inače vrijedi Zakon o, odnosno primjena Zakona o upravnom postupku. Mislim da bi trebalo ovdje reći izrijekom koji se postupci inače primjenjuju tako da konačno jednostavno otklonimo te određene nedoumice. Ono što je također jako važno, a to je čime se inače trebamo rukovoditi kod ovog, primjene ovo instituta izvlaštenja, pa onda tako i zadiranja u postojeći zakon u smislu eto i namjere i ne sumnjamo u jednu dobru namjeru da se time želilo poboljšati, da se time želio poboljšati postojeći zakon i naći neka adekvatnija rješenja. Ali svakako treba imati na umu da se radi o čistom građanskom pravu koji treba eto, koji se treba rješavati pred sudom da čak i naš sud, upravni sud nije sud pune jurisdikcije. O tome se također očitovao i Ustavni sud i u ovoj već spomenutoj svojoj rješidbi, u svojoj odluci od 8. studenog 2000. godine. Isto tako o primjeni Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, a ovdje se upravo radi o tome. Kad se radi o izvlaštenju onda nema sumnje da se radi o vlasništvu i da upravo takvu zaštitu mora pružiti sud. Koncepcija upravnog spora u našem zakonodavstvu u pravilu je koncepcija spora o zakonitosti upravnog akta. Upravni sud Republike Hrvatske nije dužan u svakom slučaju održati usmenu raspravu. I znamo već iz prakse, ja ne znam koliko je usmenih rasprava uopće održao Upravni sud. On to čini tek iznimno i kada procjeni da je to potrebno zbog prirode spora ili na zahtjev stranaka. Dakle, upravo iz svega toga, dakle mi u klubu SDP-a podržavamo ovo prvo čitanje, ali eto stavljamo rezerve da se moraju dogoditi i određena pojašnjenja, preciziranje normi, a sve na tragu citirane odluke Ustavnog suda, ali isto tako i ovih određenja o načinu primjene tako da oni koji provode ovaj zakon, a na vlastito oni na koje se primjenjuju točno znaju koja se vrsta, koja priroda postupka u ovim postupcima za izvlaštenje provodi. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba Hrvatske demokratske zajednice, uvaženi zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, gospođo Novosel. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će prijedlog ovog zakona u prvom čitanju i nema dvojbe da je pravo vlasništva, njegova nepovredljivost jedna od temeljnih vrednota našeg pravnog sustava i to je definirano člankom 48. Ustava Republike Hrvatske. Ustavom je propisano i da u obnašanju ovlasti iz prava vlasništva svi moramo pridonositi općem dobru. Dakle, već je i to na neki način jedno malo ograničenje vlasništva jer moramo vlasništvo i sadržaj zapravo vlasništva obnašati na taj način da to bude u interesu općeg dobra. Također imamo i određeno ograničenje u Zakonu o vlasništvu gdje se kaže da se vlasnička prava, vlasničke ovlasti opet ne mogu koristiti na način da se time zapravo onemogućava netko drugi. Tu su one odredbe u Zakonu o vlasništvu o emisijama koje također na određeni način ograničavaju to pravo vlasništva. Ali, osnovno ograničenje prava vlasništva sadržano je u članku 50. Ustava Republike Hrvatske gdje je propisano da se pravo vlasništva može, samo kada je to u interesu Republike Hrvatske, ograničiti ili ona najgrublja mjera čak znači i oduzeti, ali kaže samo uz naknadu, uz naknadu stvarne i realne tržišne vrijednosti za tu nekretninu. I naravno uz uvjete i o postupku koji je propisan zakonom. Upravo radi toga nam je drago da su ove izmjene Zakona o izvlaštenju stavljene u redovnu proceduru zato da se mogu temeljito raspraviti, da se mogu temeljito analizirati, jer kao što vidimo i nadležni saborski odbori su iskazali, ukazali na potrebu preispitivanja određenih odredbi ovog zakona. I stoga mislimo da je to jako dobra praksa. Nema dvojbe da u našoj zajednici moramo pridonositi njenom općem dobru, čak i kada smo vlasnici. Jer ako se grade ceste, ako se grade plinovodi, ako se grade drugi objekti infrastrukture, recimo u vodoprivredi, telekomunikacijama, tada zaista moramo kao pojedinačni vlasnici biti spremni na to da se naše vlasništvo ograniči u postupcima nepotpunog izvlaštenja kada se zna znači na našim nekretninama zasniva pravo služnosti u korist korisnika izvlaštenja ili moramo trpiti da se čak i naše vlasništvo oduzme, a opet u korist znači ovakvih projekata što je postupak potpunog izvlaštenja. Ono što je bitno da ti postupci zapravo budu provedeni sukladno zakonu, da u tim postupcima bude zaista zastupljen opći interes. Opći interes je Zakonom o izvlaštenju regulirano da ga utvrđuje Vlada Republike Hrvatske sukladno članku 9. tog zakona. Ono što je bitno kod tog općeg interesa zapravo i sudjelovanje skupština županija i grada Zagreba, dakle i sudjelovanje lokalne i regionalne samouprave tako da se čuje zapravo glas i onih ljudi sa terena na kojem se provode određeni infrastrukturni projekti i na taj način u takvom postupku se tek utvrđuje opći interes. Druga je stvar samog postupka izvlaštenja i ono što je posebno bito zapravo kada govorimo o zaštiti i nepovredivosti prava vlasništva je da se pruži dovoljno instituta zaštite u tom samom postupku izvlaštenja. U našem postupku izvlaštenja u našem zakonu regulirano je i predviđeno da postupak provode nadležni županijski uredi za imovinsko-pravne odnose, oni odlučuju u prvom stupnju u postupku izvlaštenja. Protiv njihove odluke moguće je podnijeti pravni lijek, o tom pravnom lijeku u drugom stupnju odlučuje nadležno ministarstvo, to je kod nas Ministarstvo pravosuđa. Protiv te odluke Ministarstva pravosuđa sada je po važećoj regulativi moguće podnijeti tužbu županijskom sudu. Tu se upravo osigurava ona sudska zaštita u ovom postupku, jer bilo je ovdje dvojbe jel' to upravni postupak, jel' to sudski postupak, jer ovdje se u osnovi u biti radi o građanskom, o imovinskom pravu i ono što je europskim konvencijama propisano da je potrebno provesti sudski postupak, one dozvoljavaju i izuzetak ako to provode i druga tijela, ali ako je tim postupcima omogućen princip pravičnosti postupanja, načelo usmenosti, kontradiktornosti i to je sve u ovim postupcima zadovoljeno. Međutim, važećim zakonom je rečeno da nema prava žalbe i nema prava revizije protiv odluke županijskog suda i zato mi kao klub Hrvatske demokratske zajednice podržavamo i smatramo kao najveću zapravo tekovinu i iskorak ovog prijedloga zakona je da se ovim zakonom omogućava i pravo revizije protiv odluke županijskih sudova što do sada nije bilo jer smo Zakonom o izmjenama Zakona o parničnom postupku ukinuli zahtjev za zaštitu zakonitosti koji je u prijašnjem slučaju omogućavao zapravo da Vrhovni sud rješava o ovim pitanjima. Kako toga više nema, ovim zakonom se znači uvodi i ta stepenica zaštite revizija pred Vrhovnim sudom. Ako tome dodamo još i Zakon o Ustavnom sudu gdje građani znači i na četvrtoj instanci mogu ako smatraju da im je povrijeđeno određeno ustavom zajamčeno sloboda i pravo, ako i do toga dođe tako da imamo čak i petu stepenicu osiguranu. Stoga smatramo da ovaj zakon je veliki iskorak u zaštiti prava naših građana u postupku izvlaštenja kako ne bi došlo do bilo kakvih zlouporaba ili manipulacija sa privatnim vlasništvom. Određene odredbe koje su ovdje upućene, a to je ovaj objektivni opći rok od pet godina u kojem se može tražiti poništenje rješenja, takovo je rješenje zapravo bilo i u onom starom Zakonu o eksproprijaciji i očito je ministarstvo zapravo u praksi vidjelo radi pravne sigurnosti građana i radi zaštite svih onih pravnih poslova i promjena koje su se na terenu dogodile, da je oportuno opet imati jedan takav opći objektivni rok u kojem se može pobijati to rješenje. Također dobra je i odredba ovog zakona koja precizira što sve rješenje o izvlaštenju treba imati, ono je na ovaj način bitno jasnije i bitno je preciznije i s te strane u svakom slučaju pozdravljamo i tu odredbu. Ono što je također ovim zakonom propisano to je da neće biti naknade za one, ne nekretnine nego znači građevine, dijelove građevina koje su izgrađene bez potrebne dokumentacije. To je sada naravno pitanje i to je rješenje bilo u starom Zakonu eksproprijacije jer ovdje se u novom navodi da se to odnosi na ono što je bilo, da se to ne odnosi na one objekte koji su izgrađeni do 68. godine i to je bilo rješenje znači prije. Podržavamo stajalište jer smo se već i u nekim drugim zakonima koji su ovdje išli, rekli smo da se trebamo zapravo boriti protiv te bespravne gradnje, rekli smo da se trebamo zalagati za pravnu državu, rekli smo da svi objekti trebaju imati potrebnu dokumentaciju koja je zato predviđeno. I upravo zato mislimo da je ovo dobra odredba kojom se istrajava na jednom takvom načelu i stajalištu jer ono što je bespravno izgrađeno kroz institut naknade mi bismo to legalizirati i nagradili zapravo onoga tko je tako nešto učinio. Zato podržavamo prijedlog izmjena i dopuna ovog zakona kao još jednom najveću vrijednost njegovu uvodimo, smatramo da je uvođenje prava na reviziju i pravo intervencije Vrhovnog suda Republike Hrvatske u zaštiti tog prava vlasništva koje je Ustavom deklarirano. Stoga klub Hrvatske demokratske zajednice ovo će podržati, naravno uz određena još preciziranja vezano i za primjedbe odbora koje su bile uz ove članke, za drugo čitanje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjena gospođo ministrice, uvažena gospodo zastupnici. Ovaj Zakon o izvlaštenju ili kako smo ga nekada nazivali Zakon o eksproprijaciji de facto polazi od uvažavanja odluka Ustavnog suda kao što se navodi u samom obrazloženju gdje se kaže da uvažavajući navedenu odluku Ustavnog suda Republike Hrvatske rukovodeći se praksom europske komisije i europskog suda zakonodavac se opredijelio za zadržavanje nadležnosti za provođenje postupka izvlaštenja pri upravnim tijelima prvog i drugog stupnja, a umjesto dosadašnje nadležnosti upravnog suda Republike Hrvatske opredijelio se da nadležnost u završnom stupnju prenese na županijski sud kao sud pune jurisdikcije zatim se govori o reviziji itd. i mislim da je to apsolutno logično i usuđujem se reći da u ovom trenutku svi znamo koje su intence zakona kao što smo jasno svi znali i za što glasamo kad smo 2001. recimo usvajali Zakon o denacionalizaciji, odnosno povratu imovine oduzete za vrijeme jugokomunističke vladavine. Drugo se tiče rada ili aktivnosti za poništenje pravomoćnog rješenja. Držim da je to logično što se predlaže, a eventualno može biti intrigantan ovaj članak 8. kojega su mnogi spominjali gdje se ne bi plašilo vlasniku izvlaštenje zgrade podignute bez građevinske dozvole. Takvo rješenje imali smo i do 90-te godine, točnije to je načelo uvedeno 68. i danas mu se vraćamo, ima u tome logike, ako želimo uvesti red u prostor. Osobno sam protiv toga da vlast ruši tamo gdje je zgradu, nekretninu, građevinu pardon moguće legalizirati, ali ako netko baš želi graditi na koridorima plinovoda, cesta, magistralnih vodovoda onda mora znati da će ta njegova drskost biti i sankcionirana. Sjećam se ex premijera gospodina Mateše koji je govorio da je Splitsku zaobilaznicu najbolje graditi tunelom jer je cijela trasa, kako je bila prvotno zamišljena, zapravo pokrivena bespravno sagrađenim zgradama. Ili bolje rečeno, zaposjednuta bespravno podignutim zgradama. Temeljni problem danas je cijena nekretnine. U Istri je recimo tvrtka za promet nekretninama 2004. ostvarile su gotovo 1 milijardu kuna dobili ili točnije 948 milijuna kuna. To je nevjerojatno ali je tome naprosto tako. Stoga, bez obzira na taj, kako bih rekao, ogroman privatan interes država jasno i ovom Zakonom mora poslati poruku da kada je viši interes posrijedi uvijek ćemo, jasno, sa vlasnikom pregovarati, razgovarati, pokušati se dogovoriti, ali da se neće dopustiti da opći interes stradava zbog privatnog kao što se eto i kod nas u Istri nedavno u Fažani politiziralo s time gdje će proći trasa plinskog tog cjevovoda. Time se zakočila plinifikacija za 2 godine na tom istarskom prostoru koji nije plinificiran čime se ogromna šteta nanijela i industriji i građanstvu, ali se indirektno nanijela šteta i zemlji, jasno, u cjelini. Držim da te "mučne", pod navodnicima, situacije mora razrješavati država, kao recimo kod ovoga Zakona o autocestama gdje je sam Zakon, pozivajući se na prostorni plan, de facto utvrđivao taj prethodni interes i onda je samim prostornim planom ili zakonom pola posla, usuđujem se reći, na rješavanju imovinsko-pravnih pitanja na toj trasi, nije bitno od Zagreba do Rijeke ili od Zagreba do Splita, već bilo riješeno. Bez takvog zakona Hrvatska, usuđujem se reći, nikada u tom periodu 2000. do danas 2006. ne bi sagradila gotovo 400, 500 kilometara novih autocesta, a ovako je eto zahvaljujući i tim zakonskim rješenjima sve manje-više bezbolno prošlo. Jasno je da se zalažem da se maksimalno uključuje lokalna zajednica glede utvrđivanja tog općeg interesa, ali ih onda ovdje ne smije biti nikakve, kako da se izrazim, partikularnosti. Želim reći isto tako da opravdavam, pardon, da opravdanom općem interesu na putu ne smije stajati privatni, jasno uvijek vlasnike treba platiti i to prije svega zamjenskim nekretninama. I država tu treba pokazati maksimalnu dozu fleksibilnosti, a ne da nam Središnji ured za upravljanje nekretnina ili nekretninama naprosto blokira svakodnevni život. Taj Ured u velikoj mjeri koči investicije. Ti postupci kod njega neopravdano dugo traju, to je nedopustivo, to je usuđujem se reći neodgovorno kao da su ti ljudi tamo zbog samih sebe, a ne obrnuto, zbog drugih interesa naših općina, gradova, konačno gospodarstva u cjelini. Ovdje je riječ i o prijenosu nadležnosti sa upravnog suda na županijski sud kao sud pune jurisdikcije. Mi ono što je bitno ili bit, moramo regulirati, a što ne sadrži ovaj Zakon. To treba za drugo čitanje ugraditi, da su svi ovi postupci hitni, jednom riječju žurni, da su postupci visokog prioriteta. Jer zbog neažurnosti suda objektivnih, subjektivnih, ne znam kojih razloga ne smije biti zakočen taj javni interes. Bilo da je riječ ovdje o vodovodu, bilo da je riječ o plinovodu, bilo da je riječ o autoputu, o gradnji neke škole, vrtića, staračkog doma ili tome slično. Znači, postupak se ne smije komplicirati jer složit ćete se svi da je vrijeme novac i to je bit. Vrijeme je znači novac. I tu mora postojati određena fleksibilnost i zato treba te postupke na neki način tretirati pri našim županijskim sudovima kao hitne postupke. Hrvatska na svu sreću više nije u tim stalnim zonama inflacije kao što je bila tamo negdje do 93. kada je osiguran novac recimo za neku investiciju, vrijeme, ponekad nekoliko mjeseci zapravo preko noći pojelo. Ali vrijeme je neumoljivo i zato mi zahtijevamo hitnost. I drugo, da država zamjenom nekretnina zapravo rješava oduzimanje nekretnine. To je moguće i samo normalno treba postojati političke volje ili bolje rečeno sluha da se Vlada opredijeli za jedno takvo rješenje. To je bit, ali zakon podržavamo jer je to prije svega usklađenje sa odlukama Ustavnog suda. Jasno je da vlasnika apsolutno valja štititi. Još jedanput ću reći kako, zamjenom nekretnina. Tvrdim da država to može, a tek potom ajmo onda razgovarati o nekim tržnim, pravičnim i tome sličnim naknadama. Gospođa Antunović je spomenula članak 15. stavak 2. točka 2., da u slučaju, citiram: "ako je korisnik eksproprijacije, odnosno izvlaštenja pri podnošenju zahtjeva prijašnjeg vlasnika za poništenje pravomoćnog rješenja u eksproprijaciji, odnosno izvlaštenju … [[Govornik se ne razumije.]] nekretnini drugoj namjeni od one za koju je eksproprirana, odnosno izvlaštena, ako je ta prenamjena u skladu sa dokumentima prostornog plana, itd." Međutim ako je netko na takav jedan prijevaran način nešto učinio sa tim nekretninama malo je tog pojedinca zatvoriti, imajući na umu kako se ljudi identificiraju sa tim nekretninama i koliko naprosto postižu u ovim trenutcima tržne cijene. I za kraj, Zakon o denacionalizaciji ili kako ga mi nazivamo, Zakon o povratu imovine za vrijeme jugo-komunističke vladavine također spominje institute eksproprijacije i mislim da oni ljudi koji su podnijeli postupke za povrat nekretnina trebaju na neki način biti od strane države obeštećeni i te postupke maksimalno treba ubrzati. Znači, za drugo čitanje držim da je ovo usklađenje zapravo sa odlukama Ustavnog suda i da bi država morala kada je taj viši interes posrijedi naprosto regulirati hitnost ili poznavati hitnost postupka.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSS-a, uvažena zastupnica Ljubica Lalić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice koje nema, kolegice i kolege zastupnici. Dakle pred nama su izmjene i dopune zakona kojim se kroz institut izvlaštenja dopušta iznimna intervencija države u vlasnička ovlaštenja vlasnika nekretnina. Vlasništvo je nepovredivo i nepovredivost vlasništva je jedna od temeljnih vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske. Iz vlasništva proizlaze prava, ali dakako da vlasništvo i obvezuje. Ustav Republike Hrvatske u stavku 2. članka 48. kaže "nositelj vlasničkog prava i njihovi korisnici dužni su pridonositi općem dobru". Slijedom te obveze članak 50. Ustava kaže "zakonom je moguće u interesu Republike Hrvatske ograničiti ili oduzeti vlasništvo uz naknadu tržišne vrijednosti." Dakle, ograničenje pa i oduzimanje je moguće, ali ne uvijek nego onda kada je to interes Republike Hrvatske. Taj interes postoji samo onda ako je opće dobro kojim je dužan pridonositi svaki nositelj i korisnik vlasničkog prava. Odluku o utvrđivanju interesa Republike Hrvatske donosi Vlada i ona se objavljuje u "Narodnim novinama". Ta odluka nije načelna i nije opća, njom se utvrđuje da je izgradnja objekta ili izvođenja radova u interesu Republike Hrvatske i to na prijedlog korisnika izvlaštenja po prethodno pribavljanom mišljenju skupštine županije, odnosno Grada Zagreba na čijem se području namjerava graditi ili izvoditi radove, ali ne bilo kako nego u skladu sa prostornim planom, odnosno po prijedlogu izmjena detaljnim planom. Dakle, institut izvlaštenja je uistinu iznimna intervencija države u vlasnička ovlaštenja. Ta intervencija se događa samo u slučaju izgradnje točno određenih objekata i izvođenja točno određenih radova koji su u interesu države, odnosno općeg dobra. Kako se radi o vlasništvu čija je nepovredivost jedna od temeljnih vrednota ustavnog poretka obveza je države štititi institut izvlaštenja od svih mogućih zloporaba. U tom smislu promatramo i ove izmjene po istim mjerilima i kriterijima kao što smo ih mi u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke promatrali i one 2000. i one 2001. godine koja su bitna obilježja ovih izmjena. Izmjenama se dopušta revizija protiv drugostupanjskog rješenja o izvlaštenju koje donose županijski sudovi. Točno je da prema sadašnjim zakonskim rješenjima ne postoji mogućnost kontrole takvih sudskih odluka, sada protiv tih odluka nije dopuštena ni žalba ni revizija. Možda to ne bi bio problem da u Hrvatskoj postoji ujednačena sudska praksa, međutim nje nema i županijski sudovi zauzimaju različite stavove što dovodi do upitnosti i jedinstvene primjene zakona i ravnopravnost građana u postupcima izvlaštenja. U sustavu Republike Hrvatske jedino Vrhovni sud, kao najviši sud osigurava jedinstvenu primjenu zakona i ravnopravnost građana, stoga nam se čini dobrim otvaranje mogućnosti interveniranja Vrhovnog suda, međutim nejasno nam je zbog čega predlagatelj odabire reviziju kao izvanredni pravni lijek. Smatramo da bi bilo dobro do drugog čitanja razmisliti o žalbi kao redovnom pravnom lijeku s tim da po žalbi odluku donosi Vrhovni sud Republike Hrvatske. Daljnja novost koja se želi uvesti ovim izmjenama jest uvođenje objektivnog roka od 5 godina nakon čijeg proteka prijašnji vlasnici ne mogu nikako tražiti poništenje pravomoćnog rješenja o izvlaštenju. Izmjenu predlagatelj obrazlaže potrebom izjednačavanja zaštite prava korisnika izvlaštenja i prijašnjih vlasnika. To je bitna promjena u odnosu na postojeći zakon koji se temelji na apsolutnoj zaštiti prijašnjih vlasnika sukladno ustavnoj odredbi o nepovredivosti prava vlasništva. To ne znači da je po sadašnjem zakonu prijašnji vlasnik mogao tražiti poništenje pravomoćnog rješenja o izvlaštenju kad je htio, kako je htio i iz razloga koji je sam procijenio opravdanim. Zakonom je propisano da će se na zahtjev prijašnjeg vlasnika izvlaštene nekretnine poništiti rješenje o izvlaštenju ako korisnik izvlaštenja u roku 2 godine od dana pravomoćnosti rješenja, odnosno od dana stupanja u posjed nije započeo građenje objekta ili sa izvođenjem radova radi kojih je nekretnina izvlaštena ili i ako izvlaštenu nekretninu ne koristi sukladno načinu utvrđenom zakonu. Sada niti u tim slučajevima nakon proteka roka od 5 godina prijašnji vlasnik neće moći tražiti poništenje rješenja unatoč činjenici da je razlog pa i cilj izvlaštenja zloporabljen. Dakle, oduzeto je pravo vlasništva bez realizacije državnog interesa, dakle općeg dobra koje se očituje u izgradnji točno određenih objekata i izvođenju točno određenih radova. Nakon proteka roka od 5 godina i takvi korisnici izvlaštenja moći će slobodno raspolagati izvlaštenom nekretninom i razlog izvlaštenja ili oduzimanja prava vlasništva nikada neće biti realiziran. Nije li to zloporaba instituta izvlaštenja? Instituta kojim država iznimno intervenira u vlasnička ovlaštenja. Bilo bi nepravedno trajno ostaviti nezaštićenog korisnika izvlaštenja, potpunu zaštitu može dobiti samo onda nakon što je izgradio objekte ili izveo radove za koje je odlukom Vlade bilo utvrđeno da su u interesu Republike Hrvatske i kao tako predstavlja razlog za oduzimanje prava vlasništva prijašnjem vlasniku. Sve dok je to u fazi planiranja prava korisnika izvlaštenja ne mogu biti izjednačena s pravima prijašnjih vlasnika koja sadrže posjedovanje, uporabu, korištenje i raspolaganje. Nadalje, članak 8. kaže "prijašnji vlasnik nema pravo na naknadu za izvlaštenu građevinu koja je izgrađena bez akta na temelju kojega se može graditi prema posebnom propisu". Obrazlažući svoj prijedlog predlagatelj kaže da će predložena dopuna pridonijeti suzbijanju bespravne gradnje. Bespravni graditelj počinio je povredu zakona zašto je odgovoran i mora snositi odgovornost onako kako je zakonom propisano, međutim on ne može za isto djelo biti sankcioniran dva puta. Drugi puta ga se sankcionira, ovaj prijedlog ga sankcionira, izmjena i dopuna koji mu oduzima pravo na naknadu za oduzimanje vlasništva samo zato što je prekršio jedan drugi zakon koji definira sankciju za povredu. Predlagatelj kaže da bi plaćanje naknade osobama koje su prekršile zakon bilo nepravedno. Nepravedno je oduzeti vlasništvo bez naknade. Ovakva odredba bi možda s moralnog aspekta bila održiva u državi gdje je puno jednostavnije i brže doći do akta na temelju kojeg se može graditi i gdje su sve građevine izgrađene sa svim potrebnim dozvolama. Mi živimo u jednom drugom svijetu i zbog toga nesavršenost funkcioniranja državne uprave, birokracije i administracije ne može plaćati građanin kojemu se oduzima vlasništvo. Za počinjeni prijestup i prekršaj odgovoran je i treba biti kažnjen ali ima pravo na naknadu za oduzeto vlasništvo. Ono što nas u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke posebno zabrinjava jest članak 15. koji propisuje iznimke u primjeni zakona na koje se primjenjuju izmjene s tim da one imaju retroaktivno djelovanje. U čemu se sastoje iznimke? Kaže se da se neće poništiti pravomoćno rješenje o eksproprijaciji odnosno izvlaštenja u slučaju ako je treća osoba na temelju valjane pravne osnove stekla pravo vlasništva eksproprirane odnosno izvlaštene nekretnine odnosno ako joj je ta nekretnina na temelju valjane pravne osnove za stjecanje prava vlasništva predana u posjed. Ova odredba ne bi bila sporna kad bi se odnosila samo na one nekretnine na kojima su izgrađeni objekti ili izvršeni radovi koji su utvrđeni da su državni interes zbog kojeg se oduzima vlasništvo prijašnjem vlasniku. Ova dopuna ovako kako glasi jest legalizacija zlouporabe instituta izvlaštenja. Druga iznimka sastoji se u odredbi da se neće poništiti pravomoćno rješenje o izvlaštenju u slučaju ako je korisnik eksproprijacije odnosno izvlaštenja prije podnošenja zahtjeva prijašnjeg vlasnika za poništenje rješenja o eksproprijaciji odnosno izvlaštenju priveo nekretninu drugoj namjeni od one za koju je eksproprirana odnosno izvlaštena ako je ta prenamjena u skladu s dokumentima prostornog uređenja. I ovo je legalizacija zlouporabe izvlaštenja. Oduzimanje vlasništva na određenoj nekretnini nije dozvoljeno zbog bilo čega nego zbog izgradnje točno određenog objekta ili izvođenja točno određenih radova koji su od državnog interesa. Ove izmjene ne dopuštaju poništenje rješenja čak ni onda kada su izgrađeni neki drugi objekti koji nisu od državnog interesa, slikovito opisano to znači da korisnik izvlaštenja koji je ovlast dobio zbog izgradnje primjerice dječjeg vrtića izvlaštenu nekretninu proda nekom stranom trgovačkom lancu koji tu izgradi super market i sve to ovaj zakon legalizira. Takvo što se ne smije dozvoliti i nama u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke to je neprihvatljivo. Međutim, kako je ovo prvo čitanje u nadi da će predlagatelj prihvatiti naše izmjene gospođo ministrice Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržat će ovaj prijedlog ali u prvom čitanju.
Čuli ste ministrice. U ime Kluba HSP-a uvaženi zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine dopredsjedniče, poštovana gospođo ministrice, kolegice i kolege! Evo, bit ću kratak. Neću ponavljati ono što su moji kolege u ime drugih klubova govorili. Normalno, i Klub Hrvatske stranke prava podržava u prvome čitanju ovaj prijedlog zakona i normalno da tražimo reakciju vezano za članak 8. i članak 15. ovoga prijedloga zakona. Ne sporimo uopće onaj dio obveze i prema postupanju vezano za izmjene i dopune ovoga zakona za presudu Ustavnog suda. Ali baš vezano za ovaj članak 8. ja ću vam sada kazati dva primjera koji izgledaju možda malo nevjerojatni a mogli bi se podvesti pod ovo "Prijašnji vlasnik nema pravo na naknadu izvlaštene građevne zgrade koja je izgrađena." Naime, dva slučaja, mislim da zna i kolegica Lovrin, su takve naravi da su hrvatski građani imali izvršnu pravomoćnu građevinsku dozvolu i po njoj postupili i priveli zgradu prema onome što je sadržano u građevinskoj dozvoli i nakon toga netko se javi i poništava se lokacijski uvjeti, lokacijska dozvola. I automatski čim je poništena lokacijska automatski se poništava i građevinska dozvola. I znači, u ovim situacijama ako bi ovo ostalo ovako i ako bi se išli na taj dio znači sve je rađeno u dobroj … [[Govornik se ne razumije.]] rađeno prema propisima i to je ona situacija da se čak dolazi u situaciju da su to u pitanju tužba države za naknadu štete jer je sve rađeno u dobroj volji. Također neću ponavljati ono što je govorila gospođa Ljubica Lalić u ime kluba vezano za članak 15., ali moramo ovdje kazati javno da postoje dvije pravne situacije. Jedna je pravna situacija ova o kojoj je riječ u ovome zakonu, znači kad se izvlaštenje provodi u svrhu općih interesa i mahom vlasnici tih nekretnina nisu zadovoljni i ne bi željeli izvlaštenje ali ova je situacija jača. Ali postoji druga situacija gdje vlasnicima odgovara izvlaštenje. Ali nažalost, tu se događa i onaj dio gdje ima i korupcije i svega ostaloga. To su vam recimo u slučaju velikih kapitalnih investicija izgradnja auto-cesta, izgradnja škola i svega ostaloga. Imamo najbolji primjer u gradu Zagrebu kad mijenjamo prostorni plan i određujemo drugu trasu auto-ceste Zagreb-Sisak iako je prethodna utvrđena već prije četrdeset godina. Tako je za razno razne lokacije recimo u gradu Zagrebu za izgradnju bolnica ili trgovačkih centara ili recimo prometnica i svega drugoga, pa nije isto hoće li prometnica ići preko recimo dvorišta Emilovoga ili preko moga nego će ići tamo koji je najbolji sa onima gdje treba trasu, znači ona serija "Ptice nebeske" se sjećate dobro kad su bili "grof" i "motka" pa su određivali gdje će ići. Prema tome, i u ovakvim situacijama bi isto trebalo pokušati nešto reagirati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvaženi zastupnik Miroslav Korenika. [[Upadica se ne čuje.]] Vi ste se javili u ime svoje. U ime kluba uvažena zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo ministrice! Isto tako, ne želim zamarati slušatelje sa onim što se već danas ovdje imalo prilike čuti ali zaista imam potrebu reći nešto u vezi ovog zakona jer je to jedan zakon s kojim se vrlo često susrećemo u građevinarskoj praksi i urbanističkoj praksi i nama je važan za pragmatični rad i za što brže provođenje određenih stvari na terenu i mislim da je važan i za građane dakle postoji razloga da se o njemu nešto progovori. Dakako pozdravljam i mi ćemo iz Kluba podržati ovaj Prijedlog zakona međutim htjela bih reći iako naravno smatramo da je vlasništvo privatno vlasništvo neprikosnovena vrijednost i da ju, i da ima apsolutno pravo pred svim smatramo da je isto tako važno i da je dužnost naša da utvrđujemo i da se bavimo time što predstavlja opće dobro i da pretpostavimo opće dobro bilo kakvom drugom privatnom interesu. To naravno, to pravo može zakon oduzeti ili ograničiti i uz naknadu tržišne vrijednosti naravno ukoliko se radi o interesima od Republike Hrvatske. Ja bih spomenula tu da se u praksi dešavaju dosta često nailazimo na probleme oko toga i isto tako bih rekla da je ovo što predlažete vezano na uvođenje objektivnog petogodišnjeg roka za poništenje pravomoćnog rješenja u izvlaštenju. Izjednačavanje ustvari korisnika izvlaštenja sa ustvari vlasnikom dovest će do ozbiljnih problema u provođenju toga jer kao što je gospođa Lalić prije nepomenula mi smo za sada do sada imali mogućnost da u roku, ukoliko se u roku od dvije godine ne pristupi građenju ili ukoliko se pristupi građenju protivno onoj namjeni zbog koje je izvlaštenje izvršeno da se tada to izvlaštenje može poništiti. Sada međutim na ovaj način poništenja pravomoćnih presuda odnosno produženjem tog roka na 5 godina dovodimo, s obzirom da je izostao ovaj drugi dio dakle možda samo uz nadopunu tu nekakvu bi trebalo to malo korigirati može se dogoditi da se izvlaštenje izvrši u jednoj plemenitoj namjeri, namjeri u svrhu nekakvog javnog ili općeg dobra, a da na kraju završi potpuno u jednoj drugoj namjeni time da više onaj kojem je izvlašteno dakle prethodni vlasnik ne može reagirati jer je proteklo više od 5 godina. Mislim da je to nedostatak i mislim da bi bilo uputno da se to dopuni. Isto tako što se tiče uvođenja revizije izmjenom se dopušta uvođenje revizije. Isto tako mislim da bi možda trebalo, to je više forma razmisliti o tome da se ide na žalbe, ne vidim posebno možda ja nedovoljno poznam taj segment prava ali ne vidim posebno bitnu razliku između revizije i žalbenog postupka. Mislim, dobro, dopuštam mislim da bi se isto tako moglo dobiti, ići i sa žalbom i da bi se na taj način postigao isti efekt odnosno možda čak i bolji efekt nego u smislu revizije. Ono na što bi se svakako htjela osvrnuti je bezpravna gradnja, bezpravna gradnja. Istina je 15. veljače 1968. to su dakle oni objekti građeni prije dakle ono sve što smo naslijedili davno, davno prije nego što smo počeli uopće raditi i po prostornim planovima i dokumentima prostornog planiranja. To je naravno jedna druga tema u odnosu na ono što se danas pojavljuje kao bespravna gradnja iako ja smatram, možda sam tu malo rigidnija i malo stroža u tim svojim gledanjima. Ja smatram da bespravna gradnja užasno i trajno devastira prostor i da se tu treba biti možda malo rigorozniji prema tome. Naravno ne mislim pri tom, pri tom naravno vodeći računa i o nekim socijalnim aspektima, ali prvenstveno s obzirom da je prostor i kategorija prostora jedna trajna kategorija smatram da za buduće generacije ćemo napraviti dobar posao ukoliko ćemo prema tome biti nešto stroži. Naravno to pretpostavlja i pozitivan odnos prema tome na način da se cijela uprava, državna uprava i cijela birokracija da se, da postane malo mobilnija ne toliko troma pa će vjerojatno i taj, i ti, ta namjera bespravne gradnje biti rjeđa odnosno bit će je manje. Nisam za apsolutno i kompletno legaliziranje bespravne gradnje. Daleko od toga. Mislim da znaju, zna u prostoru to imati tako negativne efekte da svi od njih patimo od toga da se ne možemo automobilom provesti kroz neko naselje nadalje. Ovdje što se tiče bespravne gradnje člankom 8. vi to dosta dobro ovdje regulirate međutim ono na što bih se ja htjela ovaj čas osvrnuti je nešto što je kolega započeo samo kao temu, ali mislim da je vrlo česta to je de facto rezervacija zemljišta od strane države. Ja ću vam spomenuti slučaj gradnje sada upravo momentalno tema na Skupštini Grada Zagreba vezano na izgradnju i trasu auto-ceste Zagreb-Sisak gdje je 40 godina bila načelno utvrđena trasa na jedan način. Znači vođena je bila, bila je vođena po, uz nasip, Savski nasip i bila je priključena nakon toga preko županijskog zemljišta na, na buzinsku cestu i naravno ljudi su očekivali, jedva su čekali oni koji su se našli na toj trasi nekolicina odnosno manjina privatnog vlasništva jedva su čekali da dođe do izvlaštenja da bi to konačno ta trasa došla u funkciju da bi oni bili obeštećeni u tome. Da bi sada najedanput u roku od nekakvih mjesec dana od 1.12. kada je, kada je HAC odnosno Hrvatske auto-ceste i dale su primjedbu na prostorni plan došlo je do izmjene te trase i ta trasa više ne ide po tom državnom zemljištu dakle ne ide kroz taj koridor uz Savski nasip nego ide direktno preko naselja dakle prateći i sam rub naselja Dugave. Direktno udara na Ranžirni kolodvor preko jednog ogromnog tunela prolazi ispod svih instalacija Ranžirnog kolodvora dakle gradi se još i dodatno tunel da bi nakon toga se digla na kotu "Plus 1" jer se ulazi naime u vodozaštitno područje. Postavljaju se stupovi i preko tog vodozaštitnog područja trasa se veže na, dakle svi ljudi da se vratim na ono što je poanta ove priče, svi ljudi koji su očekivali i 40 godina čekali da budu obeštećeni u tom postupku i da konačno to svoje zemljište u neku svrhu mogu prodati ovom su, ovom izmjenom Prostornog plana su izigrani da bi neki drugi, ne ulazim koji, ali neki drugi se našli na toj trasi. Ja se pitam kako to može biti? Gdje je tu nekakva pravičnost? Gdje je tu nekakva priča o izvlaštenju? Gdje smo tu u cijelim ovim razgovorima oko toga, gdje su građani ravnopravni odnosno kako se isto, vrlo sličnu priču imate u Sesvetama oko izgradnje jedne škole. Naime često puta je posjedovanje zemljišta određeni reket u nekim odnosima, društvenim odnosima kupnje i prodaje. Često puta se čak ucjenjuje određene ljude pa se recimo imate tako primjer u Zagrebu, jedan, sada na ovom Generalnom urbanističkom planu gdje je čitav Resnik prenamijenjen iz prostora zelenila u građevinsko područje osim jednog malog segmenta u sredini tog građevinskog područja Resnik koji je ostao zelen. A znate zašto je ostao zelen? Znate zašto je on ostao zelenilo i recimo predviđa se za park? Zato što dotični lik nije želio da to to zemljište proda onome tko je od njega to, hodao po Resniku i kupovao zemljište. Dakle dopustite mi da kažem. Slažem se, ovaj zakon ima puno dobrih prijedloga uključivši i prijedlog o tome da prostorna dokumentacija i Prostorni plan više nije osnova za izvlaštenje nego da to bude detaljni plan. Također to pozdravljam. Međutim mislim da ima još puno toga što se može tu regulirati da bi ustvari ljudima u životu olakšali život odnosno olakšali te odnose između države kao nekakvog investitora i javnog društvenog interesa u odnosu na ono što čini privatno odnosno osobni interes. Hvala lijepo. Mi ćemo podržati i ovo prvo čitanje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvaženi zastupnik Miroslav Korenika nije u Sabornici. Uvaženi zastupnik, zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospođo ministrice, kolegice i kolege pokušat ću vrlo koncizno iznijeti neka svoja zapažanja na prijedlog ovog zakona. Naime, treba reći da je vlasništvo temelj ekonomskog, pravnog, a i društvenog uređenja naše zemlje. Dakle, vlasništvo se štiti Ustavom na dva načina. Dakle, Ustavom se vlasništvo štiti na dva načina pa je članak Ustava 48. jamči se pravo vlasništva stavak 1., a članak 50. Ustava kaže zakonom je moguće dakle, u interesu Republike Hrvatske ograničiti i oduzeti vlasništvo uz naknadu tržišne vrijednosti. Drugim riječima, samo hrvatski Sabor, naglašavam može utvrditi interes i zakonom oduzeti vlasništvo. Intervencija Ustavnog suda Republike Hrvatske kako ovdje se navodi je bila upravo u tom cilju da izuzimanje vlasništva i puna tržišna naknada mora završiti na sudu pune jurisdikcije. To je smisao intervencije Ustavnog suda. Ovaj prijedlog erodira ovaj, taj smisao odluke Ustavnog suda. Kako? Pa u prijedlogu se predlaže da pod navodnim znacima ujednačavanje sudske prakse da se uvede izvanredni pravni lijek. Zalažem se za ili ono što je kolegica Lalić rekla. Dakle, pravo na žalbu svima koji sudjeluju u postupku. Dakle, izvlašteniku i korisniku izvlaštenja, a ne izvanredni pravni lijek koji bi se vratio ponovo u hrvatsku praksu, a pravo predlaganja izvanrednog pravnog lijeka je imao državni odvjetnik, a ne obje stranke u postupku. I to je neprihvatljivo ako je riječ o tržištu i zaštiti vlasništva. Ako hoćemo na novi način regulirati izvanredni pravni lijek da obje stranke u postupku zaštite svojih prava, dakle i vlasnik zemljišta i onaj u korist koga se izvlaštenje radi imaju pravo na prijedlog Vrhovnom sudu za izvanrednim pravnim lijekom mogao bih prihvatiti jer bi to na izvjestan način skratilo postupak. Dakle, nikako se ne slažem da se smisao zaštite vlasništva erodira kroz reviziju postupka. Drugo što želim reći, naravno da prihvaćam i podržavam prijedlog da nema naknade za bespravno građenje objekata na zemljištu koje se izuzima, ali upozoravam da nedovoljno definira se pojam koji objekti imaju građevinsku dokumentaciju. U cijeloj državi, naravno u prošlom sustavu '68. godine zakonom su regulirani i osnaženi, odnosno ozakonjeni objekti koji su građeni do tada. U Zagrebu je '73. godine Grad Zagreb donio i legalizirao objekte koji su građeni do '73. godine. Oni i dalje nemaju građevinsku dokumentaciju, ali se zakon mora reći da oni imaju građevinsku dokumentaciju jer smo im to pravo dali, pa se naknada za takve objekte mora dati u punom iznosu. Ne možemo jedan put legalizirati i ozakoniti njihovo postojanje, a onda im prilikom izvlaštenja za potrebe države ne dati punu naknadu. I treće što želim naglasiti objektivni rok. Da, ali za buduće pravo. Dakle, zakon se donosi za buduće slučajeve. Sada povratno djelovanje će oduzeti pravo jednom broju izvlaštenika koji su iz koje kakvih razloga do sada nisu podnosili zahtjev za zaštitu svojih prava ili žalbu ili tužbu. Mislim da bi bilo dobro uvesti objektivan rok, ali ne povratno djelovanje. U tom smislu naravno da treba poduprijeti ovaj zakon. I još nešto. Trebalo bi češće da dođe u Hrvatski sabor da se nešto gradi iz interesa Republike Hrvatske i da mi donosimo takve odluke u ovom Saboru, a ne da se na temelju republičkog prostornog plana donose takve odluke, nego ono što je rekla kolegica Košiša Čičin-Šain, da se samo na detaljne urbanističke planove donosi odluka o interesu za Republiku Hrvatsku. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Emil Tomljanović.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažena gospođo ministrice, pomoćnice ministra. Pa evo, nastojat ću isto tako kao i uvaženi kolega biti kratak i koncizan pa ću u uvodnom dijelu kazati da ja apsolutno podupirem Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvlaštenju u prvom čitanju, jer mislim da su predložena rješenja u samom zakonu, da su kvalitetna i da će zapravo ne samo pojednostavniti već unaprijediti praksu izvlaštenja u Republici Hrvatskoj i dosta poteškoća i u formalnom smislu na koje se nailazilo do sada u procesu i postupku izvlaštenja se zapravo ovim prijedlogom otklanja. U prvom redu mislim da ovaj zakon treba poduprijeti jer se zapravo ovdje radi o usuglašavanju odredbi zakona sa Ustavom i posebnim propisima, gdje se u prvom redu radi o vrlo bitnom usklađenju sa odredbama Zakona o prostornom planiranju. Dakle, ponavljam Zakona o prostornom planiranju. Drugo. U postupku poništavanja već donesenog i pravomoćnog rješenja o izvlaštenju uvodi se rok i to objektivni rok od pet godina u kojem je dakle moguće u zakonom predviđene pretpostavke poništavati samo u rješenju o izvlaštenju. I pod treće, već je tu bilo spominjano, dakle uvodi se revizija kao izvanredni pravni lijek propisan procesnim odredbama parničnog postupka. Dakle, revizija kao izvanredni pravni lijek u smislu ovoga što su i kolege govorile, ja u tom smislu imam drugačije mišljenje jer je redovni pravni put iscrpljen do odlučivanja Vijeća Županijskog suda, pa je logično rješenje da se uvede revizija, revizija kao izvanredni pravni lijek koji omogućuje put pravne zaštite na ovakav način prema dakle Vrhovnom sudu u smislu pa i usaglašavanja sudske prakse. Dakle, da revizija jer je redovni pravni put. Spominjana je tu žalba iscrpljena do tada u postupku do odlučivanja Vijeća Županijskog suda u samoj pravnoj ili konkretnoj pravnoj stvari o kojoj se odlučuje u postupku naravno izvlaštenja. Naravno, primjena instituta izvlaštenja uvijek predstavlja iznimnu intervenciju zapravo države u vlasništvo i nužno ga treba sagledavati u odnosu ne samo na članke 50., odnosno članak 50. Ustava Republike Hrvatske već i članak 3. i 48. Ustava Republike Hrvatske. Jer vlasništvo odnosno nepovrediva sprava vlasništva ne samo da predstavlja i najvišu vrednotu ustavnog poretka Republike Hrvatske, već se ono kao pravo jamči ustavnim odredbama. A s druge pak strane vlasništvo obvezuje, jer su nositelji vlasničkih prava i njihovi korisnici dužni pridonositi općem dobru, a samo na temelju zakona je moguće u interesu Republike Hrvatske ograničiti ili pak oduzeti vlasništvo, ali uvijek uz naknadu tržne vrijednosti predmetne nekretnine. Dakle, naknada tržne vrijednosne kao osnovni model ili način zapravo obeštećenja vlasnika kada dolazi u konačnici do samog izvlaštenja konkretne nekretnine. Shodno navedenom provođenje postupka oduzimanja prava vlasništva, dakle, a to svatko izvlaštenje u svojoj suštini jest oduzimanje prava vlasništva, potrebno je strogo propisati precizno zakonom razraditi. Sve nejasnoće, bilo procesne ili materijalne prirode potrebno je otkloniti jasnim normativnim rješenjima i upravo predloženi zakon nedvojbeno postavlja institut izvlaštenja upravo na tim temeljima. I razrađuje ga u tom pravcu. Naime, odredbe postojećeg zakona koje upućuju na prostorni plan uistinu u smislu jasnoće treba izmijeniti, a mogućnosti izvlaštenja nekretnine sagledavati u okviru detaljnog plana uređenja prostora, odnosno pravomoćne lokacijske dozvole. Zbog čega? Pa jednostavan je razlog. Jer prostorni plan predstavlja zbirni naziv za nekoliko dokumenata prostornog uređenja, a samo je detaljnim planom moguće urediti sve pojedinosti određenog prostora, poglavito vezane za formiranje građevinske parcele. Jer pretpostavlja se da je to u konkretnoj situaciji izvlaštenja zapravo i najbitnije. Naravno, pravomoćna lokacijska dozvola, ne samo da predstavlja osnov ishođenja građevinske dozvole, već je za razliku od uvjeta uređenja prostora, znači oni prije uvjeta uređenja prostora, ovdje se radi o upravnom aktu koji svojom pravomoćnošću isto tako predstavlja valjani temelj da buduća gradnja objekta, ili pak izvođenja radova će biti u potpunosti u skladu sa prostorno-planskom dokumentacijom. Nadalje, postojeću odredbu članka 7. uistinu je valjalo izmijeniti na način da se ista odnosi samo na potpuno izvlaštenje kojim prestaje pravo vlasništvo prijašnjeg vlasništva na izvlaštenoj nekretnini te se ne odnosi na nepotpuno izvlaštenje kojim se samo ograničava pravo vlasništva na nekretnini prijašnjeg vlasnika. Ovdje se zapravo radi o specifičnom pravu, dakle pravu služnosti koje između ostalog prestaje i sjedinjenjem, dakle kada ista osoba postane vlasnikom poslužne i povlasne nekretnine. Dakle, samo kada se radi o potpunom izvlaštenju, a utvrdi se na zahtjev vlasnika da on nema gospodarskog interesa koristiti preostali dio nekretnine izvlastit će se ili izvlašćuje se i taj preostali dio nekretnine. Nadalje, možda a to se već i u tijeku dosadašnje rasprave pokazalo, dakle da će najviše dvojbi ili rasprava uslijediti temeljem predložene odredbe da prijašnji vlasnik nema pravo na naknadu za izgrađenu građevinu, a koja je izgrađena bez akta na temelju kojeg se može graditi prema posebnom propisu. Naravno da valjanost građenja ovdje treba sagledavati kao prethodno pitanje, te se postupak izvlaštenja može nastaviti, odnosno provesti nakon izvršnosti odluke donesene o prethodnom pitanju. Mogućnost legalizacije svakako treba predvidjeti, dakle samo kao mogućnost, bez obzira što naravno se ovo ne odnosi na građevine izgrađene prije 15. veljače 1968. godine. Apsolutno treba poduprijeti i predložene izmjene članka 42.g koji je izmjena omogućava podnošenje revizije kao izvanrednog pravnog lijeka protiv odluka vijeća u smislu omogućavanja ne samo kontrole takvih sudskih odluka, već izjednačavanje sudske prakse županijskih sudova upravo uvođenjem instituta revizije kao izvanrednog pravnog lijeka propisanog odredbama Zakona o parničnom postupku. Zaključno, ovaj propis i apsolutno njegova rješenja treba poduprijeti, a u smislu nekakvih intervencija, s obzirom da se radi o prvom tumačenju, pa moram, meni je malo zasmetala ovaj izraz "vijeća" kada govorimo o županijskom sudu, mislim da je uobičajeno da se to i tako precizno u zakonu i odredbe navede da se radi o županijskom sudu, a ne o vijeću ili vijećima. Eto, i uz moju malu primjedbu ja zaključujem ovu raspravu na način da ovaj zakon u prvom čitanju apsolutno treba poduprijeti.
Zahvaljujem. S ovim smo završili raspravu po ovoj točki dnevnog reda i ovotjedni rad sjednice. Nastavak je 8. u 9 i 30. Na redu je Izvješće s prijedlogom mjera Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u svezi zaključenih ugovora između državnih tijela i tvrtki u vlasništvu ili djelomičnom vlasništvu dužnosnika. Ugodan vikend.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvlaštenju, prvo čitanje. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvlaštenju. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga Zakona. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 98 glasova za i 7 suzdržanih donesen predloženi zaključak. Gospođe i gospodo zastupnici prije početka sjednice obzirom na činjenicu da je u hrvatskom tisku, u listu "Nacional" prenijeta karikatura kojom se vrijeđa vjerski osjećaji Muslimana. Karikatura kojom se prorok Muhamed prikazuje kao terorist, kao zločinački terorist i s time identificira i cijela muslimanska islamska religija ja u ime Hrvatskog sabora kao što je to učinila i Vlada, kao što je to učinio i predsjednik Republike izražavam žaljenje. Izražavam osudu, prijekor i ispriku zbog toga nerazumnoga čina kojim se vrijeđaju vjerski i nacionalni osjećaji Muslimana i molim da to Hrvatski sabor kao predstavničko tijelo i primi na znanje i ravnanje i prihvati da se ne može poigravati sa, pod firmom medijskih sloboda sa vjerskim osjećajima koji mogu prouzročiti vrlo teške političke, međuljudske, međurasne, međunacionalne, međuvjerske posljedice. A isto tako pozivamo sve da ne prihvaćaju i na takvu nerazumnu, prijenos tih nerazumnih karikatura, izjednačavanje proroka Muhameda sa, kao jednog od vjerskih simbola i svetinja da ne podlegnu i ne prihvate i agresivne, agresivna nasilja kao odgovor na takve ocjene i vrijednosne sudove koji vrijeđaju islam, koji vrijeđaju muslimanski svijet. Nastavljamo sa sjednicom. Idemo na temu: - Izvješće s prijedlogom mjera Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi zaključenih ugovora između državnih tijela i tvrtki u vlasništvu ili djelomičnom vlasništvu dužnosnika; Sukladno Zakonu o istražnim povjerenstvima Istražno povjerenstvo dostavilo je, dostavio je navedeno izvješće. Molim predstavnika Povjerenstva, predsjednika Istražnoga povjerenstva poštovanog zastupnika Nenada Stazića da uzme riječ. Izvolite.