Hvala vam lijepa. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Srdačno vas pozdravljam i drago mi je što u ime Vlade mogu predložiti izmjene i dopune Obiteljskog zakona jednog od onih zakona za koje sasvim sigurno možemo reći da se tiče, da se dotiče svih nas u svim razdobljima naših života, jednog od onih zakona koji je iznimno važan i sigurno i prema našem mišljenju zakona koje treba neprekidno promatrati i neprekidno nastojati usklađivati s onim što je stvarni život. Upravo to smo učinili u ovim izmjenama i dopunama, kažem ovog prevažnog zakona. Ono što bih mogla reći načelno za najvažnije promjene koje predlažemo jeste da su to promjene koje idu za ostvarivanjem dobrobiti svakog djeteta, dobrobiti djece, u konačnici naravno dobrobiti svake obitelji jer mislimo i vjerujem da ta razmišljanja dijelimo s vama u Hrvatskom saboru da je obitelj polazište svega, ona luka u koju se svi vraćamo i da sve najvažnije o životu, sve najvažnije o ljudima, sve najvažnije o međuljudskim odnosima, dakle poštovanje, uzajamnost, ljubav, sve to naučimo u obitelji. Ono što ne naučimo u obitelji pak teško da može nadoknaditi bilo kakva škola, bilo kakav fakultet, bilo kakvo daljnje obrazovanje. Zato mislim da evo i država ima obvezu neprekidno bdjeti, motriti Obiteljski zakon i kažem još jedanput ponavljam usklađivati ga sa stvarnim životom. Ono na čemu smo temeljili izmjene i dopune Obiteljskoga zakona koji vam predlažemo jest naravno Ustav Republike Hrvatske i Konvencija o pravima djeteta. Ustav Republike Hrvatske vrlo jasno kaže, među ostalim u članku 62. da je propisana dužnost države da štiti materinstvo, djecu i mladež i stvara i socijalne, kulturne, odgojne, materijalne i druge uvjete kojima se promiče ostvarivanje prava na dostojan život. A isto tako odredba članka 63. propisuje da država osobitu skrb posvećuje maloljetnicima bez roditelja i onima za koje se roditelji ne brinu. Naravno da je jedan od temelja i ovih izmjena i promjena odnosno dopuna Obiteljskoga zakona kako sam rekla i Konvencija o pravima djeteta. Ja ću vrlo konkretno govoriti o pojedinim izmjenama i dopunama za koje mislim i osobno da su najvažnije ali bih htjela reći da su izmijenjena i dopunjena slijedeća poglavlja: Roditelji i djeca, zatim Posvojenje, Skrbništvo, Uzdržavanje, Imovinski odnosi, Postupci pred sudovima, Posebni postupci ovrhe i osiguranje. I naravno, ima promjena u Prijelaznim i završnim odredbama. Dame i gospodo, ono što smatramo najvažnijim promjenama dakle odnosi se na uzdržavanje djece. Ponavljam još jedanput ono što je vezano uz dobrobit svakoga djeteta. Prema ovim izmjenama i dopunama koje predlažemo proširuje se dužnost roditelja da uzdržavaju svoju djecu kao dio sadržaja roditeljske skrbi, omogućuje se djetetu koje je neosnovano dobivalo odnosno nije dobivalo uzdržavanje od roditelja s kojim ne živi obiteljskoj zajednici da potražuje naknadu za uskraćeno uzdržavanje od dana nastanka te obveze a ne od trenutka podnošenja tužbe kao što je do sada propisano. To smatramo velikim zaokretom u borbi dame i gospodo protiv neodgovornih roditelja, protiv onih roditelja koji su u stanju izmisliti sve na svijetu, koji su u stanju lagati, varati, lažno prikazivati svoje prihode, lažno prikazivati mjesto svojeg boravka odnosno prebivališta sve da bi izbjegli obvezu uzdržavanja vlastitoga djeteta ili vlastite djece, da bi preskočili tu obvezu i da bi u konačnici naravno lagali prije svega sami sebi. Zato mi predlažemo da sud u parnici za uzdržavanje pri utvrđivanju mogućnosti davatelja uzdržavanja uzme u obzir cjelokupno njegovo imovinsko stanje a ne samo primanja i stvarne mogućnosti stjecanja zarade. Dakle sud će uzeti u obzir apsolutno sve što taj neodgovorni roditelj ima, što posjeduje i na temelju toga će donijeti konačnu odluku. A to znači da sud može tražiti podatke i od Ministarstva financija znači od porezne uprave, od Ministarstva unutarnjih poslova, od Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, od Financijske agencije i drugih osoba i ovime se stavlja izvan dvojbe dužnost određenih tijela da daju takve podatke kao što je do sada bilo. Dakle ne može se više dogoditi nakon ovih izmjena i dopuna da neki neodgovorni roditelj, otac u većini, ali ima naravno i majki koji se voze na jahtama, ljetuju, odlaze na skijanje, odlaze u zimovališta, kupuju bunde ili naravno kupuju nakit, odlično žive, večeraju u restoranima, ručaju u restoranima, a za svoje vlastito dijete ne daju ni kunu jer kažu da su jadni i siromašni i da ne mogu ispuniti svoju zakonsku ali prije svega i iznad svega moralnu obvezu. Ja ću vas podsjetiti da smo mi i temelje za ovakve izmjene i dopune donijeli izmjenama i dopunama Kaznenog zakona koji smo nedavno mijenjali pa smo promijenili članak 209. u stavku 2. gdje smo za povredu dužnosti uzdržavanja brisali novčanu kaznu kao najnižu … [[Govornica se ne razumije.]] kaznu i umjesto novčane uveli kaznu zatvora od 3 mjeseca. Tako da je sada u Kaznenom zakonu propisana kazna znači za povredu dužnosti uzdržavanja od najmanje 3 mjeseca zatvora ali do 3 godine zatvora. Držimo da je to dobra preventivna mjera prije svega jer će vjerujem svatko na koje se to odnosi dobro, dobro razmisliti prije nego što naravno počne izbjegavati svoju obvezu uzdržavanja. Međutim ove dvije odredbe znači ove dvije promjene, ova u Kaznenom zakonu o kojem govorim i ove promjene u Obiteljskom zakonu vjerujem da mogu imati u konačnici dobar učinak u tom smislu da ponavljam prije svega djeluju preventivno ali i onda kad se dogodi da neki neodgovorni roditelj koji nažalost nije zaslužio ime roditelja. Svaki onaj koji izbjegava uzdržavati svoje dijete i izbjegava mu biti roditelj nije zaslužio ime roditelja, ali nažalost s time smo suočeni. Dakle da će dobro razmisliti prije no što tu svoju obvezu počne izbjegavati. Daje se isto tako pravo da kao što sam rekla sud u parnici za uzdržavanje traži dakle popis cjelokupnog njegovog ili njezinog naravno imovinskog stanja. Zatim se prema ovim izmjenama i dopunama dame i gospodo propisuje minimalni iznos koji je potreban za mjesečno uzdržavanje djeteta u određenoj dobi odnosno u određenoj dobnoj skupini, a koji je dužan plaćati roditelj koji ne živi s djetetom i taj je iznos prvi puta stavljen u omjer sa prosječnom mjesečnom plaćom isplaćenom u Republici Hrvatskoj. Evo za 2006. ona je iznosila 4 tisuće 603 kune, a procjenjuje se za 2007. oko 4 tisuće 833 kune. Temeljem ovih polazišta mi predlažemo da najniži dosuđeni iznos privremenog uzdržavanja iznosi za dijete do 6 godina 17% prosječne neto isplaćene plaće. Za dijete od 7 do 12 godina 20% prosječne neto isplaćene plaće. A za dijete od 13 do 18 godina 22% prosječne neto isplaćene plaće. Govorim do 18 godina jer i Konvencija o pravima djeteta kao što znate govori o tome da je dijete osoba do 18 godina. Pri utvrđivanju minimalnog iznosa uzdržavanja sud će naravno uzeti u obzir i eventualnu okolnost da obveznik uzdržavanja uzdržava odnosno mora uzdržavati više djece dakle ne samo jedno dijete. Nadalje uvođenjem odredbi o ovrsi radi prisilne naplate novčanih iznosa za uzdržavanje djeteta odstupa se od dosadašnjeg uređenja te će biti moguće zahvatiti ovrhom cijelo novčano primanje osim u dijelu koji odgovara iznosu od jedne četvrtine prosječne plaće u Republici Hrvatskoj. Dakle želim posebno istaknuti ovu odredbu odnosno izmjene u ovom dijelu Obiteljskoga zakona da će se moći ovrhom zahvatiti cijelo novčano primanje osim četvrtine dakle onoga što bi mu se moralo ostaviti ili njoj, da budem potpuno pravedna da može živjeti. Ali ponavljam još jedanput da ta obveza počinje od trenutka kad je neodgovorni roditelj počeo izbjegavati svoju obvezu, a ne od trenutka podnošenja tužbe. Zatim doprinos roditelja koji živi s djetetom vrijednosno se izjednačuje s novčanim iznosom uzdržavanja kojeg je dužan plaćati roditelj koji ne živi s djetetom. Određuje se također dužnost centara za socijalnu skrb da u ime djeteta pokrene i vodi parnicu o uzdržavanju odnosno za povećanje uzdržavanja pod određenim uvjetima i da traži ovrhu Odluke o uzdržavanju djeteta. Također razrađen je način postupanja centara za socijalnu skrb kako bi metodama izvan sudskog postupka pridonio poticanju roditelja koji ne živi s djetetom da plaća uzdržavanje za dijete i predviđa se dužnost, to želim također na poseban način istaknuti, dužnost centara za socijalnu skrb da podnese kaznenu prijavu protiv osobe koja ne ispunjava redovito i u cijelosti svoju obvezu uzdržavanja. Dakle Centar za socijalnu skrb će moći podići kaznenu prijavu protiv roditelja koji ne plaća uzdržavanje za svoje dijete. Utvrđuje se dužnost suda da uputi obveznika uzdržavanja na mogućnost tzv. administrativne ovrhe. Uređuje se davanje suglasnosti obveznika uzdržavanja da se radi naplate tražbine ovlaštenika uzdržavanja zaplijeni njegova plaća ili drugo stalno novčano primanje te provedba naplate uzdržavanja na temelju te suglasnosti i pritom ovjerovljena isprava kojom se ta suglasnost daje ima pravnu snagu pravomoćnog rješenja o ovrsi. Isto tako, suce obvezuje na donošenje rješenja o privremenoj mjeri već na prvom ročištu kojim će naložiti tuženiku da tužitelju plaća određeni iznos na ime uzdržavanja. Isto tako želim napomenuti da smo ovim prijedlogom predvidjeli da roditelji i dijete mogu sklopiti i nagodbu o uzdržavanju tijekom postupka pred sudom što do sada nije bilo moguće s ciljem povećavanja opće učinkovitosti u sudskim postupcima. Isto tako, u parnicama radi uzdržavanja protivnik maloljetnog djeteta ili djeteta nad kojim roditelji ostvaruju roditeljsku skrb može se odreći tužbenog zahtjeva, odnosno priznati tužbeni zahtjev. Isto tako, detaljnije se propisuje u kojim postupcima Centar za socijalnu skrb sudjeluje u svojstvu stranke, a u kojima u svojstvu umješaća. Uvodi se i mogućnost izvanredne revizije protiv drugostupanjske odluke o uzdržavanju kao i donošenja presuda zbog ogluhe, presude zbog izostanka, presude na temelju priznanja, te presude na temelju odricanja. Razrađene su i odredbe o dostavi, pa predlažem da i to pogledate. Uvedena je obveza sudu da u određenim alimentacijskim postupcima ovrhu pokreće po službenoj dužnosti i osnažuje se već postojeća obveza Centra za socijalnu skrb za plaćanje privremenog uzdržavanja osiguravanjem određenih sredstava iz državnog proračuna. To je i do sada bilo moguće kroz članak 352. Obiteljskoga zakona. Međutim, sada se taj kroz naš prijedlog, ta odredba dorađuje i sasvim precizira. Naime, kada obveznik uzdržavanja ne udovolji obvezi, odnosno svojoj obvezi plaćanja duže od 6 mjeseci Centar za socijalnu skrb dužan je isplaćivati privremeno uzdržavanje i to se sasvim precizno u skladu sa onim najnižim iznosima o kojima sam prije govorila određuje znači u iznosu od 50% iznosa propisanog za pripadajuću dob djeteta. Za dijete do 6 godina 410 kuna i 80 lipa, za dijete od 7 do 12 godina 483 kune i 30 lipa i za dijete od 13 do 18 godina 531 kuna i 63 lipe. Znači, 50% od onog minimalnog iznosa koji je propisan za svako dijete za koje se alimentacija, odnosno uzdržavanje mora isplaćivati. Uvodi se također obveza Centru za socijalnu skrb koji je isplatio privremeno uzdržavanje da u roku od 3 mjeseca obavijesti nadležno Državno odvjetništvo koje pokreće spor protiv obveznika uzdržavanja. To mi se čini isto tako važan prijedlog, važna izmjena, pa vas molim da i u ovom smislu obratite pozornost. Mi smo predvidjeli da bi za ispunjavanje ovih odredbi o isplaćivanju iznosa za djecu kojima roditelji to ne plaćaju, odnosno ne ispunjavaju svoju obvezu otprilike 93 milijuna godišnje. To su izračuni. Prema dosadašnjim podacima vidjet ćemo hoće li to biti dovoljno, ali u svakom slučaju mislim da oko toga novca ne bi trebalo biti spora. Isto tako, dame i gospodo u izmjenama Obiteljskoga zakona koje predlažemo predviđa se i mogućnost susreta i druženja djeteta, odnosno posvojenika s odvojenim i bivšim roditeljevim partnerom radi dobrobiti djeteta, a sukladno judikaturi Europskog suda za ljudska prava kojim naravno priznaju i faktičnu obiteljsku zajednicu. Naime, vrlo često se događa u stvarnom životu da nakon raspada takvih zajednica roditelj brani susrete što može dodatno traumatizirati dijete i ponavljam i ova odredba, odnosno ova izmjena i dopuna ide u skladu sa onim što zovemo iskustvo i ono što zovemo stvarni život. Također u dijelu u kojem se regulira skrbništvo predložena je promjena kojom se propisuje da skrbnik ne može u ime i za račun štićenika sklopiti ugovor o dosmrtnom uzdržavanju. Što se tiče posvajanja dame i gospodo, odlučili smo se za prijedlog koji prati Europsku konvenciju o usvajanju, odnosno iskustva zemalja koje su kao i mi na puno načina, s puno aspekata razmatrali to pitanje. Zemlje kao što su Austrija, Slovenija, Velika Britanija itd. i mi smo se odlučili predložiti vam ovim izmjenama i dopunama ukidanje gornje dobne granice za usvajanje. Ponavljam sukladno praksi većine europskih zemalja i Europske konvencije o posvajanju. Time institut posvajanja još jedanput vežemo uz dobrobit djeteta i predlažemo da posvajatelj može biti u dobi od najmanje 21 godine. Ponavljam gornju granicu brišemo, a naravno razlika u godinama između osobe koja posvaja i posvojenika mora biti 18 godina. Ponavljam još jedanput u skladu i sa brojnim prijedlozima koje smo dobivali u Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, u skladu sa činjenicom da i dalje imamo puno djece koja čekaju roditeljski dom. Isto tako, puno obitelji, odnosno puno ljudi koji žele posvojiti dijete ali nisu uspjeli savladati brojne prepreke. Mnogima evo u tom smislu nedostaje barem po onom što mi imamo kao praksu, odnosno što mi imamo kao izvješća, pa nekad se usudim reći i ispovijed pojedinih ljudi da im nedostaje dva, tri mjeseca da mogu postati roditelji i smatramo da je pravedno i da je u najboljem interesu djeteta da idemo ponavljam u skladu sa prijedlozima Europske konvencije o posvajanju. Znači, ukidanje te najviše odnosno gornje granice. Ako rezultat svega toga bude petero djece koja će naći dom mislim da smo postigli pravu svrhu i da smo postigli cilj i da smo donijeli dobru odluku. Ali molim, budući da je ovaj prijedlog koji Vlada iznosi u prvome čitanju da će biti i prilike raspravljati i u drugom čitanju, odnosno u konačnom prijedlogu zakona. Ja vas molim da iznesete sve svoje prijedloge o kojima ćemo naravno razmatrati do konačnog prijedloga zakona. Zahvaljujem odborima koji su raspravljali o našem prijedlogu izmjena i dopuna zakona i koji su u tom smislu jednoglasno donijeli odluku kojom se podupire Obiteljski zakon, odnosno njegove izmjene i dopune. Želim još naravno reći da smo raspravu o Obiteljskom zakonu imali i na sjednici Gospodarsko-socijalnog vijeća i da smo također dobili jednoglasnu potporu naših partnera, dakle potporu i sindikata i potporu poslodavaca. Evo dame i gospodo, gospodine predsjedniče ovo su u najkraćem izložene izmjene i dopune Obiteljskoga zakona. Zahvaljujem na pozornosti i predlažem da prihvatite ovako predložene izmjene i dopune Obiteljskog zakona, vjerujući da će ovo biti jedna dobra i konstruktivna rasprava, naravno rasprava u kojoj ćemo govoriti iznad svega o dobrobiti obitelji, o dobrobiti djece naravno bez pretjeranog nadam se, politiziranja. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Naprosto nije točno što je ustvrdila gospođa potpredsjednica Vlade i ministrica, da više roditelji neće moći, odnosno nesavjesni roditelj izbjegavati plaćanje alimentacije uzdržavanja živeći luksuznim životom zbog toga što će kaže, sudovi moći tražiti podatke od porezne uprave, policije, to su sve mogli i do sada. Ali problem je u tome, dakle što se radi o neevidentiranoj imovini i ni ovim prijedlogom zakona to sada neće biti moguće suzbiti. Prema tome trebalo je dati ovlast sudu da po slobodnoj procjeni neovisno o evidentiranoj imovini, daje uzdržavanje djetetu. I naprosto netočno je da je ova Vlada uvela, odnosno izmjenama Kaznenog zakona kaznu zatvora za neuzdržavanje djeteta. To je oduvijek takva kazna zatvora egzistirala, jedino je minimum … … [[Upadica se ne čuje.]] Vi ste govorili o ovome. Ali je jednako tako točno i to, da je odbijen SDP-ov prijedlog kada smo tražili povećanje kazne od tri godine na jednu godinu, odnosno umjesto jedne godine na tri.
Predlagatelj u ime Kluba zastupnika HSS-a, poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici, Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke još je 13. prosinca 2006. godine u saborsku proceduru uputio Prijedlog izmjena i dopuna Obiteljskog zakona. Tada je Vlada Republike Hrvatske poduprla namjeru predlagatelja da se na kvalitetan način riješe eventualne manjkavosti i moguća otvorena pitanja praktične primjene pojedinih odredbi Obiteljskog zakona pa tako i odredbi koje se odnose na posvojenje, ali nije podržala sam zakon. I danas evo nakon 7 mjeseci nakon toga, imamo objedinjenu raspravu o Vladinom i našem prijedlogu izmjena zakona. Zadovoljni smo što je Vlada suprotno svom pisanom mišljenju o našem prijedlogu u ono vrijeme, prihvatila ukidanje gornje dobne granice za posvojitelja. Naime, suočeni s praktičnim problemima posvojenika, a sukladno Europskoj konvenciji o posvojenju djeteta, predložili smo ukidanje gornje dobne granice posvojitelja i to u slučaju kada je posvojitelj bio samo jedan bračni drug koji je ispunjavao uvjete posvojenja, a drugi zbog godina starosti nije mogao biti posvojitelj. Ukazali smo da se predloženom izmjenom stimulira posvojenje općenito, a posebice posvojenje dvoroditeljske obitelji. Naime po sada važećem zakonu dolazi do apsurdnih situacija, da dijete koje je posvojio jedan bračni drug, a drugi to ne može zbog dobne granice, živi u obitelji s oba dva bračna druga od kojih mu je jedan mama ili tata, a drugi samo teta ili striček. Iako je posvojenje najkvalitetniji oblik zbrinjavanja djece bez roditeljske skrbi, jer daje odgovarajuću zamjenu biološkoj obitelji, u ovakvim situacijama dolazilo je do apsurda pa čak i do tragičnih situacija kada je primjerice posvojiteljica umrla, a njen suprug zbog dobne granice nije mogao posvojiti dijete s kojim živi godinama, koje doživljava kao vlastito dijete, a dijete njega doživljava kao roditelja. To dijete je smrću posvojiteljice formalnopravno ostalo bez roditelja i o njemu skrb preuzima centar za socijalni rad u živog čovjeka koji je skrbio i nadalje želi skrbiti o djetetu kao vlastitom, ali mu to zakon sadašnji ne dopušta. Očito je da se u takvim slučajevima posvojenja nije ostvarilo načelo Europske konvencije pa je posvojenjem potrebno imitirati da je posvojenjem potrebno imitirati prirodne odnose. U prirodnim odnosima smrću jednog roditelja dijete ne ostaje bez oba dva roditelja. Interes posvojenika bio je temeljni razlog našeg prijedloga izmjena i dopuna Obiteljskog zakona. Vlada tada nije shvatila problem te u svom negativnom mišljenju navodi, citiram: "Moglo bi se protumačiti kako se istim pogoduje interesima posvojitelja, a ne posvojenika." Dobro je što se nakon toga pristupilo organiziranju okruglih stolova na kojima je razmatrana ova problematika te je prevladala logika i razum tako da smo sada u Vladinom prijedlogu dobili i ukidanje dobne granice posvojitelja što je malo čudno s obzirom na prijašnje pisano mišljenje, ali što je dobro uvijek je prihvatljivo. Po budućim odredbama zakona posvojenje će se uistinu realizirati načelo imitacije prirodnih odnosa. Nadalje, člankom 2. izmjena Obiteljskog zakona, predložili smo mogućnost prevođenja posvojenja s roditeljskim učinkom u posvojenje sa srodničkim učinkom. O čemu se ovdje zapravo radi? Prijašnji zakon poznavao je dvije vrste posvojenja i to posvojenje s roditeljskim učinkom i posvojenje sa srodničkim učinkom. Između te dvije vrste posvojenja postoji razlika. Kod roditeljskog posvojenja dijete ostvaruje zakonske rodbinske odnose samo sa svojim adoktivnim roditeljima. Kod srodničkog posvojenja koje je neraskidivo, dijete postaje član šire obitelji sa svim pravnim učincima koji iz toga proizlaze. Dakle roditeljsko posvojenje za dijete je nepovoljnije. Novi zakon iz 2003. godine odustaje od roditeljskog posvojenja i priznaje samo srodničko kao povoljnije za dijete te se time opredijelio za najkvalitetniji oblik zbrinjavanja djeteta lišenog roditeljske skrbi. Međutim, i danas egzistiraju posvojenja s roditeljskim učinkom zasnovana na temelju starog zakona. Među tim posvojiteljima ima onih koji bi željeli prevesti posvojenje s roditeljskim učinkom u posvojenje sa srodničkim učinkom i time potpuno zaštititi dijete. Za takav čin prepreka im je zakon koji to ne dopušta. Stoga mi u svome prijedlogu izmjena uvodimo mogućnost prevođenja i to pod sljedećim uvjetima, da to posvojitelj želi, da je posvojenik maloljetan te ako je stariji od 12 godina dade svoj pristanak, iako posvojitelju na prevođenje dade suglasnost drugi bračni drug. To znači da prevođenje može tražiti samo i jedino posvojitelj, a ne i posvojenik jer on i nije stranka u postupku posvojenja. Dakle preinaku rješenja ne može tražiti onaj tko nije stranka u postupku. Da se institut prevođenja ne može primijeniti na posvojenika koji je postao punoljetan, jer punoljetno ne može ni biti posvojeno, da se prevođenje ne može odrediti kada bi to bilo protivno dobrobiti djeteta, da je Centar za socijalnu skrb u postupku dužan saslušati i maloljetnog posvojenika starijeg od 12 godina kada je on u stanju shvatiti posljedice posvojenja, odnosno u ovom slučaju promjenu jednog oblika posvojenja od drugih. Zahtjev za prevođenje posvojenja podnosio bi se na temelju našeg novopredloženog članka, a u postupku za ukidanje i mijenjanje pravomoćnog rješenja uz pristanak ili na zahtjev stranke, a koji je postupak propisan odredbom članka 265. Zakona o općem upravnom postupku. Za odlučivanje o zahtjevu bio bi nadležan Centar za socijalnu skrb koji je donio pravomoćno rješenje o posvojenju s roditeljskim učinkom. Centar bi odlučivao na temelju stanja spisa, tj. temeljem dokumentacije u spisu koja je prikupljena kod zasnivanja posvojenja s roditeljskim učinkom te nije potrebno provoditi opsežni ispitni postupak posvojenja ispočetka. Ipak Centar za socijalnu skrb vodeći uvijek računa da se posvojenje zasniva radi dobrobiti djeteta odbit će zahtjev ako utvrdi da izmjena rješenja ne bi bila na dobrobit djeteta. Rok za podnošenje zahtjeva odredili smo zaključno s 31.12.2009. godine kao primjeren rok za donošenje odluke od strane posvojitelja želi li ili ne ovakvu izmjenu sa svim prednostima koju ona donosi za posvojenika i posvojitelja. U slučaju da je posvojitelj koji podnosi zahtjev za izmjenu rješenja u braku, potrebna je suglasnost bračnog druga za izmjenu rješenja. Suglasnost nije potrebna kada su oba bračna druga posvojitelji s roditeljskim učinkom posvojenja i kad podnose zajednički suglasan zahtjev za izmjenu rješenja. Postavlja se pitanje da li u slučaju smrti jednog posvojitelja prevođenje posvojenja može zatražiti drugi posvojitelj. Pa naravno da može, jer ne postoji niti jedan pravni niti životni razlog da se zabrani prevođenje odnosa posvojenja koji postoji između živjelog posvojitelja i posvojenika. U svom pisanom mišljenju od 1. veljače 2007. godine Vlada na naš Prijedlog izmjena izrijekom kaže i to na ovaj članak 2. koji se odnosi na posvojenje. Citiram: "Vezano uz članak 2. prijedloga zakona Vlada Republike Hrvatske ističe da je u tekstu Nacrta prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona na odgovarajući način uvrštena predložena dopuna za koju Vlada Republike Hrvatske smatra da je u interesu djece. S tim u vezi navedenim Nacrtom prijedloga zakona predviđena je odredba kojom će biti omogućeno prevođenje bivših roditeljskih posvojenja na sadašnji jedinstveni oblik posvojenja kako bi se bolje zaštitila prava i interesi posvojenje djece. Rok za navedeni postupak bit će prekluzivne naravi i teći će danom stupanja na snagu predloženih izmjena i dopuna Obiteljskog zakona, a neće se omogućiti prevođenje roditeljskog posvojenja ako je umro posvojenik ili makar i samo jedan posvojitelj. Naime, smrću bilo koje od stranaka zasnovanog posvojenja ne može se pribaviti pristanak na prevođenje posvojenja. U slučaju da je dijete posvojila osoba koja nije bila u braku, a u trenutku zahtjeva za prevođenjem posvojenja je u braku, mogućnosti njezinog bračnog druga da postoji isto dijete ravnat će se prema općim pretpostavkama za zasnivanje posvojenja. Zahtjev će se podnositi nadležnom Centru za socijalnu skrb, a na podnošenje bit će ovlašten punoljetnik posvojenik i osobe koje su posvojile dijete, a ako je dijete starije od 12 godina potreban će biti njegov pristanak u skladu s pravom djeteta na izražavanje vlastitog mišljenja ali i ostalim odredbama o posvojenju koje uvažavaju djetetovo mišljenje. Ujedno će se propisati i način upisa novozasnovanog posvojenja u maticu rođenih." Završen citat i to je tadašnje mišljenje Vlade i konstatacija Vlade da je sadržajno naš Prijedlog izmjena i dopuna najvećim dijelom gotovo identično uvršten u prijedlog. Dakle vizija Vlade je bila gotovo identična našem prijedlogu. Razlika je samo što bi po Vladinom prijedlogu prevođenje mogao pokrenuti i punoljetni posvojenik za što ne postoje nikakve zakonske pretpostavke jer on nije stranka u postupku te prevođenje ne bi mogao pokrenuti jedan posvojitelj ako je drugi posvojitelj umro za što nema nikakvog pravnog opravdanja. Dakle međutim unatoč gotovo identičnom promišljanju Vlade rješenja ovog problema, unatoč obećanju Vlade da je to uvršteno u njihov prijedlog izmjena, danas kad su Vladine izmjene pred nama vidimo da nema o tome niti jedne jedine riječi. To nam je potpuno nejasno te pozivamo Vladu da do drugog čitanja prihvati naš prijedlog kao svoj, kao što je i prihvatila ukidanje gornje dobne granice i na taj način djecu posvojenu po starom zakonu izjednači s djecom posvojenom po sada važećem zakonu, jer cilj je Obiteljskog zakona bio kako 2003. godine, tako i kasnije, tako i ovim Zakonom ostvarenje dobrobiti djeteta. Dakle ako postoji oblik posvojenja koji je za dijete nepovoljniji omogućimo da se to sukladno članku 265. Zakona o upravnom postupku prevede i da dademo djetetu potpunu sigurnost. Dakako da glede našeg Prijedloga izmjena i dopuna Zakona u članku 1. koji se odnosi na ukidanje gornje dobne granice s obzirom da je identičan s Vladom u tom dijelu mi odustajemo od izmjena i dopuna, međutim u članku 2. koji se odnosi na bitnu materiju a to je omogućavanje prevođenja statusa iz jednog u drugo posvojenje, kod tog prijedloga zakona ostajemo i očekujemo s obzirom na prethodno dano mišljenje Vlade, da ćemo uistinu nać' zajedničko rješenje i da će se ove odredbe uvrstit u izmjene i dopune zakona, a kažem sve u cilju potpune zaštite djeteta.
Hvala. Odbori? Zakonodavstvo? Obitelj, mladež i šport? Pravosuđe? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovana zastupnica Milanka Opačić. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici, gospođo ministrica! Evo, danas je pred nama izmjena i dopuna Obiteljskog zakona koji ustvari u svom najvećem dijelu sadržava nešto što smo mi u ovom Domu ustvari predložili kroz Zakon o alimentacijskom fondu. I moram priznat u ime kluba SDP-a da nam je drago što su se dijelovi našeg Prijedloga o alimentacijskom fondu našli u sklopu Obiteljskog zakona i nadam se da će ovo doprinijeti svim onim roditeljima koji ili prvenstveno djeci koja dakle ne primaju alimentaciju od neodgovornog roditelja. Prije čini mi se nešto više od dvije godine u ovom Domu smo na Odboru za ravnopravnost spolova organizirali jednu stručnu raspravu o tome kako riješiti problem naplate alimentacija. Tada su mnogi na toj raspravi čak i ljudi, stručnjaci dakle sa Pravnog fakulteta govorili ustvari da postoje svi mehanizmi u Obiteljskom zakonu dakle tada važećem, kako bi se utjerale alimentacije od neodgovornih roditelja. Postojali su i tada već u Obiteljskom zakonu mehanizmi koji su omogućavali centrima za socijalnu skrb da pokrenu neke postupke prema neodgovornom roditelju, ali isto tako da ukoliko se u roku od tri mjeseca od strane roditelja ne plaća alimentacija da onda taj iznos može nadoknaditi centar za socijalnu skrb. Dakle i tada su nas uvjeravali da postoje neki mehanizmi, međutim evo, da se ti mehanizmi nekako ne provode i da je tu taj problem. Sada su u Obiteljskom zakonu uvršteni dakle mehanizmi koje smo mi predlagali u sklopu Zakona o alimentacijskom fondu. I nadam se da će se ovo primjenjivati jer nažalost mnogi naši zakoni i zakonske odredbe su dobro napisane, ali padaju na provedbi, padaju na ljudima koji te zakone moraju provoditi. Ovo je utoliko važno ne samo dakle sa aspekta stvaranja reda u ovoj državi nego prvenstveno sa aspekta zaštite dječjih prava, jer pravo djeteta je da ako ne može živjeti sa oba roditelja, da barem drugi roditelj koji s njim ne živi snosi određene obveze, u ovom slučaju dakle financijske obveze prema djetetu. Činjenica je i da su mnoge studije pokazale da najveći broj djece nema i ne ostvaruje pravo na alimentaciju. Činjenica je i da mnoga istraživanja i studije na primjer nekih i svjetskih organizacija kao što je na primjer UNDP koji je radio ovdje neka istraživanja potvrđuju da ustvari najvećem riziku od siromaštva su izložene upravo jednoroditeljske obitelji, upravo takva djeca. A studija koju smo, istraživanje koje smo mi radili negdje mislim 2001. ili 2002. godine, dakle na populaciji samohranih roditelja je bilo vidljivo da bi veliki broj djece ustvari prešao granicu siromaštva ukoliko bi dobivali alimentaciju. Dakle, veliki broj djece koja danas žive u samohranim ili jednoroditeljskim obiteljima bolje rečeno, su djeca koja zbog dakle neplaćanja alimentacije žive iznad odnosno ispod granice siromaštva ili su tu negdje, da ne mogu ostvarivati neke najosnovnije potrebe dakle toj djeci roditelji teško mogu platiti neke njihove vanškolske aktivnosti, teško im mogu zadovoljiti čak i neke reklo bi se možda u nekim slučajevima i potrebe za kvalitetnijom ishranom. Prema tome, sa alimentacijom se pokazalo da bi većina takve djece ipak puno bolje i kvalitetnije živjela. Jednako tako svih ovih godina upozoravaju nas ljudi koji se bave tom problematikom, kako roditelji koji se godinama bore da dođu do alimentacije, tako i odvjetnici koji sude odnosno koji se bave tom problematikom upozoravaju nas na ono što mi zovemo maštovitost tih roditelja koji na sve moguće načine izbjegavaju platiti alimentaciju, pa dolazimo do toga da na kraju su u stanju i svoju imovinu prenijeti na nekoga drugoga. I mislim da će još uvijek za one najmaštovitije trebati donijeti možda još neke mjere koje ovdje u ovom trenutku nisu propisane kako bismo doista zahvatili uz sve ono što oni ostvaruju kao svoje ili prihode ili imovinu a što nastoje negdje prikriti i na taj način izbjeći plaćanje alimentacije. Dakle, vidjet ćemo u narednom periodu koliko će se ovaj zakon primjenjivati, koliko će biti efikasan u naplati alimentacije i privođenju onih koji dakle su neodgovorni roditelji i onih koji ne plaćaju alimentaciju. U ovom zakonu postoje i neki dijelovi koji nisu regulirani i ja ću u prvom čitanju iskoristiti priliku da i to kažem. Naime, postoji vrlo veliki problem djece koja su traumatizirana ono što stručnjaci nazivaju nekvalitetnim razvodom braka. Ja sam u nekoliko navrata ovdje govorila o tome, nekvalitetni razvod braka je uglavnom onda kada su roditelji toliko neodgovorni prema svojoj djeci da se preko njihovih interesa i kvalitete njihovog života ustvari da tako kažem prepucavaju oko imovine, oko nekih neriješenih odnosa. Jedan drugome nastoje zagorčat život, ali nažalost pri svemu tome se koristi dijete kao predmet zagorčavanja života onome drugome. I mislim da bi u ovom zakonu trebalo predvidjet nešto što se zove partnerska terapija. Dakle ljude koji su u brakorazvodnoj parnici, koji su razvedeni, za koje centar koji radi s tim ljudima znaju da su ljudi koji su u stanju dakle naškoditi vlastitom djetetu da bi zagorčali život svom partneru, zbog toga što je odlučio evo tražiti razvod braka, mislim da bi trebalo dakle kao obavezu uputiti na partnersku terapiju kako bi se s njima radilo i kako bi se prvenstveno radilo na tome da djeca moraju imati svoju kvalitetu života i da oni ne smiju biti upleteni u njihove odnose, jer odrasli mogu odlučiti svojom voljom da će ući u brak, mogu odlučiti da će iz toga braka izać', ali djeca ne mogu birati roditelje i zbog toga i jedan i drugi roditelj moraju biti odgovorni prema njima i njihovom psihofizičkom razvoju. Da ne govorim da bi jednom dijelu i roditelja koji nedolično postupaju sa svojom djecom trebala isto tako neka vrsta edukacije i terapije, ali evo ajmo se sada osloniti i osvrnuti samo na one koji izlaze dakle iz braka jer pokazatelji na primjer u Poliklinici za zaštitu djece u gradu Zagrebu pokazuju da je u zadnjih nekoliko godina sve veći broj djece koja dolaze tražiti dakle pomoć upravo zbog toga što su traumatizirani od strane svojih roditelja zbog ovakvog jednog nekvalitetnog razvoda braka. Druga stvar koju bi možda trebalo u ovom zakonu riješiti jest nešto što se dakle u svakodnevnom životu pokazalo kao dosta veliki problem a to je kada dijete centar na neki način zbog određenih razloga oduzme roditeljima i da privremeno na skrb baki ili djedu ili nekome drugome. Često puta pravo na dječji doplatak koje je pravo djeteta ostaje ustvari kod tih roditelja. To su roditelji koji su ili alkoholičari ili su zbog nekih drugih razloga loši roditelji i nažalost njima automatizmom se dakle ne prebacuje taj dječji doplatak onome tko se za to dijete brine pa se često puta dogodi da baka i djed sa svojom vrlo niskom mirovinom moraju brinuti i skrbiti o tom djetetu a ne dobivaju dakle dječji doplatak za tu djecu, on nažalost ostane pravo roditelja. Pa bi bilo dobro, na to je upozoravala u nekim svojim izvješćima i dječja pravobraniteljica pa bi bilo dobro da razmotrite možete li do drugog čitanja možda i takvu jednu odredbu ubaciti u Obiteljski zakon. I na kraju bih htjela nešto reći oko samog posvojenja i ukidanja ove gornje dobne granice za posvojenje. Ja u ime kluba SDP-a pozdravljam ukidanje gornje dobne granice, ona doista jest u skladu sa Europskom konvencijom. S druge strane, postoji jedan broj djece u Hrvatskoj koja su posvojena od strane samo jednog roditelja zbog toga što je drugi roditelj prešao za nekoliko mjeseci dobnu granicu pa je potpuno da tako kažem nevjerojatno da dijete na primjer ima u svakodnevnom životu i oca i majku a da na papiru ima samo na primjer majku zbog toga što je otac prešao nekoliko mjeseci iznad dobne granice. Tako da je ovo ukidanje dobro ako to znači da će jedno dijete regulirati na neki način svoj status, da će dobiti mogućnost posvojenja od oba roditelja ili u nekim slučajevima od jednog roditelja. Ali u svakom slučaju ovo ukidanje gornje dobne granice će za jedan broj djece koja su trenutno dakle u situaciji da su ili samo u skrbništvu ili u nekoj drugoj mogućnosti koju zakon dopušta kod nekih dakle osoba koje su odlučile se za njih brinuti do kraja njihovog života da ih sada na kraju mogu i posvojiti i to ukidanje gornje dobne granice je u tim situacijama nešto što se može apsolutno pozdraviti. Međutim, ovo sasvim sigurno neće doprinijeti dakle većem broju posvojene djece odnosno smanjenju broja djece u domovima za nezbrinutu djecu. Neće zbog toga što i dalje imamo neaktivnost dakle oko brige za tu djecu. Prije nekakvih mislim mjesec dana da smo imali čak u novinama i mogućnost pročitati ravnateljice u centru u Splitu koja je rekla da u zadnje tri godine niti jedno dijete nije posvojeno iz tog doma što je vrlo loše. Ne mogu vjerovati da su svi roditelji koji su tamo ostavili svoju djecu baš toliko brižni i toliko skrbe za svoju djecu da su morali pune dakle tri godine zadržati svoju roditeljsku skrb. Bojim se da jedan broj ljudi ima u centrima jedan pristupa to je da se biološko pravo roditelja više štiti nego što se štiti pravo djeteta. Ja mislim da je pravo djeteta iznad svega. Na kraju, i po europskim konvencijama pravo djeteta je naprosto i njegov interes iznad svega i mislim da dok se tu dakle nešto ne promijeni, dok se centri ne budu malo više angažirali oko uopće oduzimanja roditeljske skrbi da ćemo i dalje imati prepune domove. Djeca koja ne odu do određene dobi u posvojenje ustvari ostaju do svoje 18. godine u dječjim domovima i izgube svaku bitku dakle da budu posvojeni i da nađu neku obitelj. Bojim se da je logika koju na primjer je javno izrekla i jedna zastupnica u ovom domu iz većinske stranke a to je rečenica da je i najgora majka bolja od najbolje maćehe naprosto jedna logika protiv koje se moramo boriti jer ta logika ostavlja djecu u domu za nezbrinutu djecu, ta logika ostavlja djecu u jednom svijetu koji definitivno za njih nije dobar, puno je bolje da nađu neku obitelj u kojoj će živjeti punim plućima i punim životom. Evo, sa ovim nekim primjedbama i sa zamolbom da se neke stvari možda još do drugoga čitanja ugrade u ovaj Obiteljski zakon mi ćemo ovaj zakon poduprijeti. Hvala lijepo.
Hvala. Za klub HDZ-a poštovana zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, poštovana ministrice, tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona. Obitelj je u središtu interesa državne politike i ova Vlada je obitelj stavila u centar političkog, kulturnog i društvenog zbivanja. Sukladno Ustavu Republike Hrvatske, Konvenciji o pravima djeteta, međunarodnim dokumentima proizlazi dužnost države da u slučaju izostanka obiteljsko pravnog uzdržavanja djeci osigurava dostojan život i zajamčen životni standard. Odredbom članka 63. stavka 5. propisano je da država osobitu skrb posvećuje maloljetnicima bez roditelja i onima za koje se roditelji ne brinu. Prema članku 27. stavak 1. i 2. Konvencije o pravima djeteta države stranke priznaju svakom djetetu pravo na životni standard primjeren njegovom tjelesnom, duševnom, duhovnom, moralnom i socijalnom razvoju. Životne uvjete nužne za djetetov razvoj dužni su osigurani roditelji ili druge osobe odgovorne za dijete ovisno o svojim sposobnostima i materijalnim mogućnostima. Nažalost, danas se susrećemo sa slučajevima da roditelji godinama, da roditelj naime godinama nakon razvoda ne plaća alimentaciju za uzdržavanje djeteta, da je mijenjao posao, da je promijenio adresu, da ne prijavi sav prihod i naravno da je egzistencija djeteta tada ugrožena. 80% alimentacije utjeruje se putem odvjetnika i suda, a alimentaciju najčešće potražuje majka koja nakon rastave ostaje sa djetetom. Prema zadnjem popisu stanovništva 2001. godine u 188 tisuća jednoroditeljskih obitelji živjeli 257 tisuća 621 djece od čega 88 tisuća 245 u dobi do 18. godine života. Procjenjuje se da je 43 tisuće djece u dobi do 18. godine bez uzdržavanja a 48,7% roditelja obveznika uzdržavanja ne ispunjava zakonom propisanu obvezu. Parnični postupci radi uzdržavanja traju po nekoliko godina. Mnogi roditelji na različite načine izbjegavaju obveze. I oko uzdržavanja djece nakon razvoda braka ne dogovori se ni 10% roditelja. Ostali se sude ili se inate preko svoje djece. Stoga Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava predložene promjene koje se odnose na majčinstvo i očinstvo, prava i dužnosti u odnosima roditelja i djece, posvojenje, promjene koje se odnose na uzdržavanje djece, roditelja i drugih srodnika uzdržavanja, bračnog druga i majke, izvanbračnog djeteta te određivanja uzdržavanja. Na prava koja odnose se na imovinske odnose, postupak pred sudom i posebne postupke ovrhe i osiguranja. 2006. godine izmjenom i dopunom Kaznenog zakona uvode se oštrije kazne povrede dužnosti i uzdržavanja. Brisana je novčana kazna i uvedena kazna zatvora od 3 mjeseca do 3 godine. Izbjegavanje plaćanja uzdržavanja je kazneno djelo pa ako obveznik uzdržavanja otac ili majka izbjegava postupak prema pravomoćnoj ovršnoj odluci o uzdržavanju podliježu upravo toj kazni zatvora od 3 mjeseca do 3 godine. Predloženim zakonom se propisuje da skrbnik ne može u ime i za račun štićenika sklopiti ugovor o dosmrtnom uzdržavanju. Proširuje se dužnost roditelja da uzdržavaju svoju djecu kao dio sadržaja roditeljske skrbi. Omogućuje se djetetu koje neosnovano nije dobivalo uzdržavanje od odvojenog roditelja da neisplaćene naknade potražuje retroaktivno od dana nastanka obveze, a ne kao do sada od trenutka podnošenja tužbe. Daje se mogućnost i punoljetnoj djeci da sama podignu tužbu protiv roditelja koji do tada nije plaćao. Propisuje se obveza uzdržavanje punoljetnog djeteta tijekom školovanja uz pravo roditelju djeteta da traži i dobije podatke o djetetovom školovanju odnosno zaposlenju. Izrijekom se propisuju opravdani razlozi zbog kojih ostaje obveza uzdržavanja unatoč neispunjavanju obveza iz tekuće školske godine, trudnoća, bolesti ili slično. Utvrđeno je i pravo roditelja da traži povrat viška od njega prisilno naplaćenog uzdržavanja na temelju prethodnih ovršnih isprava nakon podnošenja tužbe za prestanak odnosno smanjenje uzdržavanja. Bračni drug može u tužbi za svoje uzdržavanje istaknuti samo zahtjev za uzdržavanje od podnošenja tužbe, a ne od dana kad ga je bračni drug prestao uzdržavati kao i izvanbračni. Proširuje se dužnost oca djeteta na isplatu naknade za uskraćeno uzdržavanje majci izvanbračnog djeteta i na vrijeme do podnošenja tužbe. Klub Hrvatske demokratske zajednice posebno pohvaljuje odluku da će sud u parnici za uzdržavanje pri utvrđivanju mogućnosti davatelja uzdržavanja uzimati u obzir i njegovo cjelokupno imovinsko stanje, a ne samo primanja i stvarne mogućnosti stjecanja zarade. Podatke trebaju dati i Ministarstvo financija i MUP i Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje, financijske agencije i druge institucije. U svojoj raspravi Klub HDZ-a je razmatrao i mogućnost da stavite u zakon odredbu i nekakvu zaštitu jer često puta smo svjedoci da jedan od roditelja svoju imovinu prethodno prebacuje na brata ili sestru. Dakle mogućnost s jedne strane te zaštite. I s druge strane možda da uvedete u zakon jednu odredbu zaštite jer često puta jedan od roditelja u svojoj zlouporabi daje punomoć nekome drugome da digne taj dječji doplatak. Dakle taj dječji doplatak ne dolazi onome tko ga zaista treba. Daje se mogućnost da roditelj i dijete sklope nagodbu o uzdržavanju i tijekom postupka pred sudom što do sada nije bilo moguće. Tom se novinom potiče mirno rješavanje pitanja uzdržavanja između roditelja i djece. Ovim promjenama propisuju se minimalni iznosi koji je potreban za mjesečno uzdržavanje djeteta u određenoj dobnoj skupini, a kojeg je dužan plaćati roditelj koji ne živi s djetetom. Stavljen je taj iznos u omjer sa prosječno isplaćenom mjesečnom neto plaćom zaposlenih u Republici Hrvatskoj koja je za 2007. godinu iznosila 4 tisuće 833 kune. A do sada, a ne kao do sada dakle ne prema plaći koju prima roditelj. Najniže dosuđeni iznosi privremenog uzdržavanja iznosio bi za dijete do 6 godina 17% dakle 821 kunu, 61 lipu. Za dijete od 7 do 12 godina 20% prosječne neto plaće odnosno 966 kuna, 60 lipa. I za dijete od 13 do 18 godina 22% prosječne neto isplaćene plaće odnosno tisuću 63 kune i 26 lipa. Naravno ako su primanja roditelja veća onda se i povećava ta minimalna alimentacija. Ovim zakonom određuje se dužnost centara za socijalnu skrb što je posebno Klub HDZ-a i pohvalio da u ime djeteta pokrene i vodi parnicu o uzdržavanju odnosno za povećanje uzdržavanje te da traži ovrhu odluke o uzdržavanju djeteta. Razrađen je način postupanja centara za socijalnu skrb kako bi metodama izvansudskog postupka pridonio poticanju roditelja koji ne živi s djetetom da plaća uzdržavanje za dijete. Predviđena je i dužnost centara za socijalnu skrb da podnese kaznenu prijavu protiv osobe koja ne ispunjavaju svoju dužnost uzdržavanja redovito u cijelosti. Utvrđuje se dužnost suda da uputi obveznika na mogućnost tzv. administrativne ovrhe tj. zaplijeni njegove plaće ili drugog stalnog novčanog primanja te provedbe naplate uzdržavanja na temelju suglasnosti koja je ovjerovljena a koja ima pravnu snagu pravomoćnog rješenja o ovrsi. Sud se obvezuje na donošenja rješenja o privremenoj mjeri već na prvom ročištu i tada već prvostupanjska odluka suda postaje ovršna. Obzirom na sporost sudova vrlo je važna odredba o zabrani mirovanja postupka u statusnim parnicama i parnicama radi uzdržavanja. U tom smislu uvodi se i mogućnost izvanredne revizije protiv drugostupanjske odluke o uzdržavanju kao i donošenje presude zbog odluke presude zbog izostanka. Presude na temelju priznanja te presude na temelju odricanja. Uvedena je obveza suda da određenim alimentacijskim postupcima ovrhu i pokreće po službenoj dužnosti. Kada obveznik uzdržavanja ne udovoljava svojoj obvezi duže od 6 mjeseci Centar za socijalnu skrb dužan je isplaćivati privremeno uzdržavanje u najduljem trajanju do 3 godine ali pri tome mora obavijestiti nadležno Državno odvjetništvo koje pokreće spor protiv obveznika uzdržavanja. Kao što smo čuli sukladno Europskoj konvenciji o posvojenju djeteta ovaj zakon omogućava da posvojitelj može biti i osoba mlađa od 21. godinu. I što je zaista za pohvaliti obzirom na ono što smo svjedoci i u Europi i kod nas ukida se ona gornja dobna granica. Nažalost još uvijek posvajanja je kod nas malo i kada pogledate od 2004. godine posvojeno 151 dijete, 2005. 153, 2006. 137. Dakle još uvijek malo. A u Zagrebu godišnje od 100 djece 40-tak ih odlazi na posvajanje. Problem su i roditelji koji se ne žele odreći roditeljskoga prava iako mu je oduzeta roditeljska skrb. Dakle nešto što ne možemo za sada promijeniti ali nažalost takva djeca zbog te roditeljske skrbi, a zbog nikakve brige tih roditelja ne mogu biti posvojena. Često i posvojitelji navode želju za, navode želje za mlađom djecom, ne za starijom djecom. Međutim, djeca sa genetskom bolesti ili djeca zaostala u psiho-fizičkom razvoju također na žalost kod nas nisu dobro došla i susrećemo se da njih posvajaju stranci i odnose u druge zemlje. Međutim, novim prijedlogom zakona stimulira se posvajanje od strane samo od dvoroditeljske obitelji i onda kada samo jedan od bračnih drugova ispunjava uvjete propisane životne dobi u odnosu na dob djeteta što je zaista veliki pomak. I na kraju, klub Hrvatske demokratske zajednice je u svojoj raspravi istaknuo da se zaista ovim zakonom znatno poboljšava zaštita i skrb djeteta što nam je zaista svima u cilju. Hvala.
Hvala. Za Klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Ovaj zakon dolazi u setu zapravo sa Zakonom o udomiteljstvu jer pokriva slično područje ovdje za djecu koja su ipak na neki način našla svoju obitelj da li prirodnu ili posvojiteljsku. Tamo u onom drugom zakonu za djecu koja su smještena u obitelj koja po zakonima ili prirodno nije njihovo ali i jedan i drugi govore zapravo o obitelji. A kad se govori o zaštiti obitelji o čemu se tu zapravo radi. Koga prije i iznad svega treba zaštititi. Pa roditelji se nekako snađu pa se zaštite ovako i onako međusobno jedan od drugoga, od okoline. Oni koji su stvarno nezaštićeni i koji trebaju našu zaštitu, zaštitu društva. Mi ovdje predstavljamo hrvatsko društvo su djeca i zato treba pohvaliti ovaj zakon i nastojanja u njemu da se djeca stave u središte zapravo zanimanja čitavog društva jer oni su onaj dio društva koji treba zaštititi, kojeg trebaju zaštiti i institucije države i zakon i organi gonjenja i svi mi skupa po nekakvoj božjoj i ljudskoj pravdi. Naime, riječ idiot u izvornom značenju ne znači mentalno zaostalog čovjeka, nego čovjeka koji je društveno neodgovoran. Tako su stari Grci shvaćali riječ idiot i ovaj zakon jest o takvim idiotima. Dakle, o ljudima koji nemaju društvene odgovornosti, pa ni odgovornosti prema svojoj vlastitoj djeci što mi je osobno sasvim nezamislivo. Ali eto ima takvih ljudi. Pretpostavljam da je Vladu na donošenje ovog zakona potakla stravični statistički podataka da 48,7% dakle polovica svih roditelja obveznika uzdržavanja, dakle rastavljenih brakova i svega toga skupa ne ispunjava svoju dužnost. Kao da su djeca došla po Duhu Svetom. Podatak je nevjerojatan! Radi se o polovici tih roditelja. Očito da je sustav loše funkcionirao i omogućavao tim ljudima da po volji ako su, hajde recimo koliko toliko pristojni ljudi pa će se odlučiti nešto dati za svoje dijete, ako nisu onda ništa. To je sasvim nedopustivo. Nešto što se ne može tolerirati. Drago mi je da je ova Vlada došla do tog zaključka. Žao mi je što je proteklo četiri godine. Čitavo vrijeme pričamo o svim tim temama na ovaj isti način i istom ovom retorikom. Moglo se to napraviti značajno ranije, ali hajde “bolje ikad nego nikad“. Krenulo se i korak dalje, pa se omogućuje djetetu koje neosnovano nije dobilo uzdržavanje da dobije to uzdržavanje retroaktivno i to ne od trenutka podnošenja tužbe, nego od trenutka kad je nastala ta obveza. Dakle, od rođenja djeteta ili od rastave braka kako li već situacija jeste. To je dobro. Sad je samo pitanje koliko će naši sudovi moći, htjeti i znati provesti to hitno. I radi se zapravo o brzini postupka. Pravda, svaka pravda koja kasnije je nepravda, a u ovom slučaju je to pogotovo istina. Znam osobno primjera majki koja je tužbu podnijela kad je dijete bilo staro godinu dana. Dijete je završilo srednju školu i punoljetno je. Postupak još uvijek nije gotov. Postupak traje 17 godina. Strašno! Otac nema nikakve imovine jer je svu imovinu kao što je kolegica malo prije rekla prepisao na braću i sestre, pa eto nema, siroče je socijalni slučaj. Vozi se u bratovom Mercedesu i ugledni je zagrebački obrtnik u bratovoj firmi naravno i djetetu ne daje ništa. Čini mi se da takva vrsta situacije nije sasvim regulirana ovdje i da bi trebalo zapravo utvrditi i mogućnost ustanovljivanja vrijednosti imovine onog trenutka kad je obveza nastala, a ne kad je donešena presuda. Jer naravno, postupak će trajati, u takvom postupku nesavjesni roditelj koji nema namjeru plaćati uzdržavanje svoje djece sasvim sigurno će se potruditi da to uzdržavanje bude što je moguće manje i uklonit će tu imovinu sa svog računa, sa svog vlasništva i prebacit će je nekamo drugamo. “Pojeo vuk magare“ eto ja ništa nemam. Ja sam jadan socijalni slučaj i nitko mi ništa ne može. Dobro je i utvrđena obaveza, odnosno brige o punoljetnom djetetu tijekom školovanja. Pričamo sad čitavo vrijeme o srednjoj školi kao obaveznoj školi. Ako srednja škola postane obavezna ona će biti na statusu današnje osnovne škole, jel što bi značilo da bi gro djece ići dalje u školovanje i činjenicom da nisu financijski samostalni i dalje su djeca makar imaju 18 godina većina nas ima takvu djecu i dobro znam da svatko od nas tu djecu uzdržava i puno više od bilo čega, sa puno više od bilo čega što je ovdje predviđeno tako da ta odredba sasvim sigurno stoji. Što od imovine ima roditelj? U obrazloženju zakona govori se da se tužbom mogu obuhvatiti i podređeni obveznici. Ne znam da li to pretpostavlja da se tužbom mogu obuhvatiti i oni na koje je prenešena imovina roditelja koji ne želi, ne plaća uzdržavanje djeteta, na koji je prenešena imovina pa bi se eventualno od te imovine moglo naplatiti uzdržavanje djeteta u takvoj situaciji. Ako je to nakana onda je to dobra nakana i treba ju isto tako podržati. Mislim da bi trebalo jasnije definirati što znači cjelokupno imovinsko stanje roditelja. Koja vrsta pokretnina, nekretnina, novčanih sredstava i što sve skupa ulazi u cjelokupno imovinsko stanje. Imali smo mi svakakvih definicija imovine, novac nije imovina, je imovina, pokretnina jesu imovina, nisu imovina, ništa zgorega da se to definira ovdje jednim dijelom članka ili jednim člankom kako bismo bili savršeno sigurni u drugom čitanju o čemu govorimo. Minimalni iznos koji je propisan ovim zakonom za uzdržavanje djece povezan je sa prosječnom plaćom u Republici Hrvatskoj i to je dobro. Mislim da bi trebalo utvrditi isto tako da se on tiče samo i isključivo osoba koje imaju minimalna ili nikakva primanja i nikakva primanja, pa neka se snađu. Ako su bili dovoljno snalažljivi da naprave djecu onda neka budu i dovoljno snalažljivi da nađu novac da se pobrinu o toj djeci. Za sve druge bi trebao vrijediti načelo dijela primanja. Pa da nam se ne dogodi da najbolje plaćeni direktor državne tvrtke u Hrvatskoj na rješenje od 8 tisuća kuna alimentacije za dijete se žali i kaže da je to strašno puno jer on ne bi više od 6 tisuća kuna mogao plaćati za svoje jedino dijete, a ima 35 tisuća kuna plaću. E sada ja to čovjeka ne razumijem ni u živo ni na slici, ni u riječima, ni na koji način, ne razumijem takve rezone, ali eto čovjek je tako izjavio u javnosti, valjda je istina. Obavezna ovrha koja se pokreće po službenoj dužnosti, dakle sud ju pokreće po službenoj dužnosti, uklanja obavezu djeteta, odnosno onog roditelja koji živi sa roditeljem da pokreće tu obavezu to je isto tako dobro. Ti ljudi najčešće se i teže snalaze i nemaju novaca za pokretanje svih tih koraka u postupku dobivanja svojih prava. Ako sud to mora napraviti onda će sud to napraviti po službenoj dužnosti. Sada je samo potrebno provesti i provoditi permanentnu kontrolu da li sudovi to rade i u onom vremenu i onim tempom kako je to za dijete korisno i potrebno, hoću reći da bi takvi postupci pred sudovima trebali imati pravo apsolutno prioriteta i hitnosti jer toj djeci protječe život u siromaštvu i to je malo drugačije oko spora sa međama ili bilo koje druge vrste spora. Utvrđen je zapravo alimentacijski fond. Zove se drugačije, ali to jest alimentacijski fond. Dakle država privremeno dok se sve ovo ne obavi, država privremeno plaća za uzdržavanje djeteta 475,25 kuna. 475 kuna 25 lipa. Ja pozivam svakog ovdje i u Hrvatskoj da mi objasni kako se sa tom cifrom može dijete uzdržavati, ja ne znam možda postoji načina, ali to su puno pametniji ljudi. Na drugom mjestu, a radi se o 33 tisuće djece koja će se vjerojatno javiti sa takvim potrebama. Na drugom mjestu u članku 26. govori se o minimalnim alimentacijama. Ta minimalna alimentacija za dijete do šest godina je duplo veća od ovoga, a zašto država ne bi bila barem kao minimalni roditelj ako ne već kao ajde recimo neki bolje raspoloženi roditelj, ali kao minimalni roditelj bi mogla biti i mislim da nema nikakvog rezona da se ovo utvrđuje na 470 kuna, a minimalna alimentacija na ovdje ispada čini mi se 800 i nešto kuna. Mislim da bi se te dvije cifre morale u najmanju ruku ujednačiti. U članku 9. govori se o zastari potraživanja koja nastaje nakon pet godina od dana nastanka obaveze, dakle pet godina nakon dana nastanke obaveze dijete ne bi moglo koliko sam shvatio iz članka 9. tražiti isplatu naknade za uskraćeno uzdržavanje unatrag od nastanka tog prava do ponošenja tužbe jel'. Dakle taj dio dijete ne bi moglo tražiti nakon proteka pet godina. Ne vidim zašto uopće trebalo bi spominjati zastarni rok ovdje, ta obaveza je jednom nastala, ona je zauvijek obaveza roditelja prema djetetu, ne nestaje nikad nikakvom zastarom. Mislim da bi trebalo razmisliti da na kraju ovog prijedloga, dobrog prijedloga zakona kojeg će Hrvatska narodna stranka podržati, da na kraju bi trebalo čini mi se staviti i nekakve kaznene odredbe koje bi određivale što se događa i organima socijalne skrbi jel', koji ne poštuju odredbe ovog zakona i svakom drugom tko ne provodi ovo što je ovdje zacrtano, tempom i na način koji je smišljen kako da se zaštiti interes djece koja su se našla u situaciji da jedan od roditelja ne želi brinuti o njima. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin i Dorotea Pešić Bukovac. Prvi će biti poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, cijenjena potpredsjednice Vlade, uvažena gospodo zastupnici. Ovaj zakon slažem se i sa svojim prethodnikom je korektan zakon. Zakon ima više poruka, jedna od takvih poruka je recimo da nitko više nije prestar za usvajanje djece. Što to znači? Mi do sada de facto imamo dva pristupa, jedan koji je na snazi, koji polazi od toga da dobna razlika ne smije biti veća od 40 godina, samo iznimno 45 godina, a drugi koji sada ukida tu dobnu razliku i de facto unosi princip da nitko nije više prestar za usvajanje djeteta. Koji su argumenti recimo za i protiv. Ova odredbu koju propisuje prethodni zakon ukida jedan apsurd da ako je recimo netko stariji od 40 godina pa ima 40 godina i dva tjedna ili tri tjedna de facto da ne može usvojiti dijete. I ono što je isto tako zanimljivo ova odluka može dovesti do toga da će nestati lažna udomiteljstva, a koja se, u koja se zapravo upuštaju ljudi koji eto na drugi način ne mogu usvojiti dijete. Protiv ovakve jedne odredbe je recimo argument da je ta dobna granica 40, tj. 45 godina prirodna, da ona omogućuje da se npr. i starija djeca usvajaju i da recimo djecu ne usvajaju ne znam 70-godišnjaci. Svi se slažemo da je ovdje riječ o jednoj, u ovome Zakonu općenito, od najdelikatnijih ne znam normi koji jedan parlament u svom mandatu može usvojiti. Utoliko jasno da oko ovog Zakona ne smije biti politiziranja jer je jednostavno ovo preosjetljiva materija. Ovdje je riječ o roditeljskim obvezama, o pravima, a to je onda i najsvetija i najdelikatnija materija. Ovo nije samo odnos usvojitelj prema djetetu, već i dijete sutradan prema usvojitelju. Ovdje je riječ o stvaranju obitelji kao temelju svake zajednice i zato zakonodavac u ovom slučaju ima daleko veću odgovornost nego kada je riječ recimo u udomiteljstvu o kojem ćemo kasnije raspravljati ili ne znam propisivanju nekih poreskih stopa. Za početak isto tako je dobro da se ne razmatra mogućnost da istospolni parovi usvajaju djecu. Što se tiče samog Obiteljskog zakona mislim da je Vlada na dobrom tragu odredba od 40, tj. iznimno 45 godina je po mom sudu diskriminatorna, rekoh apsurd je da netko zbog dva ili tri tjedna ne može usvojiti dijete i konačno to bi trebalo, takva jedna odredba rješavati slučajeve lažnog usvajanja, a takvih je u Hrvatskoj više stotina. Što se naime dešava? Ako je npr. bio muškarac recimo pod navodnicima prestar ima 42 godine ili 42 godine više od djeteta onda bi npr. dijete morala usvojiti njegova žena. Ona de facto postaje majka tom djetetu, a muškarac tom djetetu je na neki način ništa. Takva jedna situacija nije normalna i to je jasno bilo ono što je potrebno bilo izmijeniti jer konačno ovakav pristup poznaju i europske konvencije. S druge strane ono što je bit socijalni radnici ionako moraju provjeravati svakog potencijalnog usvojitelja i tu ne bi onda trebalo biti problema. Dapače oni bi trebali biti onaj konačni filter. Zašto neki, ne znam reći ću 60-godišnjak ne bi mogao pružiti materijalnu sigurnost nekom djetetu? Znam osnovni problem je uvijek da ima malo ljudi koji su spremni usvojiti stariju djecu. To je problem i zato s druge strane udomitelje, kasnije ćemo o tome raspravljati, valja stimulirati, ne ih ograničavati. Zato udomitelje treba i materijalno nagrađivati. Ide se u tom pravcu u ovom kasnijem zakonu, ali zasigurno još uvijek ne i dovoljno. Drugo što je isto tako dobro govori, a da ne govorim o tome da je ovaj Zakon izuzetno ozbiljan jesu i ove odredbe koje su kao takve ugrađene recimo od članka 2. nadalje pa samo neke da citiram. Članak 2.: "Žena koja je dijete rodila, koje je začeto jajnom stanicom druge žene ima pravo osporavati majčinstvo ako je do oplodnje uz medicinsku pomoć došlo bez njezinog ovjerenog pristanka. Žena čijom jajnom stanicom je dijete začeto bez njezinog ovjerenog pristanka ima pravo osporavati majčinstvo ženi koja ga je rodila ako istovremeno traži da se utvrdi njezino majčinstvo", itd., itd. Čini mi se da smo pred godinu ili dvije dana pratili ove afere u hrvatskom tisku. Ja neću spominjati ove profesore, liječnike o kojim se radi, ali svi smo se zgražali u to vrijeme na toj komercijalizaciji bez ikakve etike da netko bez pristanka žene stanicom druge žene oplodi onu prvu. Zbog jednog liječnika, da se tako izrazim, eto primorani smo ići u izmjene i dopune ovoga Zakona, zbog jednog liječnika, zbog jednog takvog nemorala treba pisati ili nadopuniti postojeći zakon. To je kao kod onog, da mi nitko ne zamjeri, Bosanca koji je došao u Švedsku i počeo graditi kuću bez građevinske dozvole i svi su se čudili kako je to moguće. Jasno, u jednoj Švedskoj nije bilo potrebno to ugrađivati u njihove pravne propise, međutim nakon tog jednog primjera nisu imali što, nego su morali ići u izmjenu ili nadopunu svojih zakona. Drugo područje koje je izuzetno bitno to je ovo područje koje se tiče uzdržavanja. Da ne bih ja sada citirao sve odredbe možda samo članak 10. roditelji su dužni uzdržavati punoljetno dijete koje se školuje u srednjoj školi, na sveučilištima, u stručnom studiju itd. Punoljetno dijete koje je završilo školovanje, a ne može se zaposliti i roditelji su dužni uzdržavati godinu dana nakon prestanka školovanja. Punoljetno dijete koje zbog bolesti, mentalnog, tjelesnog oštećenja nije sposobno za rad što se predmnijeva itd., itd. Mislim ovo načelo potraživanje naknade od dana nastanka obveze za neuzdržavano dijete, to je naprosto revolucionarno rješenje i dobro je da ga ovaj zakonik poznaje, ali ta obveza po mom sudu može se primjenjivati samo od stupanja zakona na snagu za obveze koje će nakon toga nastati jer bojim se da će netko zbog retroaktivnosti pri Ustavnom sudu osporavati ovakva inače logična, korektna i poštena rješenja. Isto tako je dobro da se glede te naknade za uzdržavanje vodi računa o cijeloj imovini, ne više samoj plaći. To je isto tako korektno rješenje kao što je korektno rješenje bilo i ono kada se je u Kaznenom zakonu eto za određene slučajeve neuzdržavanja propisala kazna zatvora u trajanju od 3 mjeseca do 3 godine. Članak 26. stavak 4. možda je i ključan. Ministarstvo nadležno za poslove socijalne skrbi odredit će jednom godišnje najkasnije do 1. travnja tekuće godine minimalne novčane iznose potrebno za mjesečno uzdržavanje. A minimalni iznosi određuju se u postotku od prosječne mjesečne isplaćene neto plaće po zaposlenom u pravnim osobama Republike Hrvatske za proteklu godinu. Prosječna plaća u Republici Hrvatskoj je negdje oko četiri tisuće 650 kuna. U tom društvenom sektoru, u javnoj upravi prosječna negdje oko pet tisuća 200 kuna. U pravnim znači osobama koje se bave ili pojavljuju na tržištima oko četiri tisuće 200. Znači prosjek četiri tisuće 650 kuna. Znači, za dijete do šest godina se 17% prosječne plaće. To je negdje oko 790 kuna. Za dijete od 7 do 12 godina 20% prosječne plaće. To je 930 cca. kuna. Za dijete od 13 do 18 godina 22% prosječne plaće. Tu je negdje znači taj iznos od tisuću 023 kune. Osobno držim da su i ova rješenja korak naprijed, ali jasno je da treba onda ustrojiti tijela nadzora jer ovu situaciju koju danas imamo u Republici Hrvatskoj da alimentaciju pod navodnicima ne plaća čak 48,7% roditelja, a to je negdje, a to se odnosi na 43 tisuće male djece tj. djece do 18 godina, je jedno ponašanje kojemu je stvarno potrebno stati na kraj. Dobro je i to rješenje koje, zapravo ovaj zakon možemo reći s druge strane tangira i negdje 33 tisuće djece za koje se pretpostavlja da će potražiti uzdržavanje od države. To znači da će 2008. u proračunu znači za tu godinu po toj osnovi za tih 33 tisuće djece trebati osigurati negdje oko 93 milijuna kuna, 15 milijuna eura. To su značajni iznosi. Ti iznosi nisu jasno za podcjenjivanje. Bilo bi daleko korektnije da su se možda ta, ti iznosi osigurali već u rebalansu proračuna o kojemu ćemo glasati za dva dana. Jasno je država mora izaći ususret toj najnezaštićenijoj kategoriji svojih državljana. A upravo ta najnezaštićenija kategorija su mala djeca. Ako pojedinac sam ne želi preuzeti odgovornost za svoje dijete, e onda ne preostaje nam ništa drugo nego da potražujemo intervenciju od države. Jasno je da i neka druga rješenja bračni drug koji je snosio troškove uzdržavanja drugog bračnog druga i nakon prestanka obveze za uzdržavanje odnosno nakon njezina smanjenja ima prvo na povrat vrijednosti danog uzdržavanja i za vrijeme i prije podnošenja tužbe. I da sada ne citiram neka još druga rješenja. Sve u svemu zakon je naprosto korektan i potrebno je i u tom području uvesti pod navodnicima reda, jer naprosto zakon tangira jednu od najnezaštićenijih kategorija ovoga društva, a to su nam djeca. O njima jasno treba voditi odgovornost i roditelj i zajednica, a ako oni nisu u mogućnosti onda država i s tim riječima želimo dati podršku zakonu.
Hvala. Dopuna dnevnog reda je utvrđena. Idemo na nastavak rasprave o izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? … [[Upadica se ne čuje.]] Ispravak netočnog navoda? Kome? … [[Upadica se ne čuje.]] Zastupniku Kajinu? Izvolite. Iako nemam evidentirano, ali.
Netočno je ustvrdio kolega Kajin da se evo sada zbog jednog liječnika mijenja zakon navodeći upravo odredbu članka 86. koja govori o osporavanju majčinstva i to ženi koja je rodila dijete tuđom odnosno ovom jajnom stanicom te druge žene. To je učinjeno prije nekoliko godina ali činjenica je i to kolega Kajin, dakle nakon ove netačne tvrdnje kojom ste to utvrdili to je učinjeno zbog toga i to je bilo potrebno učiniti zato što su to jednostavno medicinske tehnološke metode. Ali nažalost mi još danas nemamo zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji. Pa evo vidite kakvi su nam zakoni. Ovaj omogućava, onaj to ne omogućava prije svega jer ga nema.
Klub zastupnika HSS-a poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Klub HSS-a je naravno i sam vrlo zainteresiran za raspravu o prijedlozima zakona o izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona. U više navrata tijekom ove godine inicirali smo raspravu, sudjelovali smo na gotovo svim tribinama, okruglim stolovima. Naime, mi se pridružujemo svima onima koji smatraju da je obitelj danas u Hrvatskoj pa rekao bih i šire u velikoj opasnosti. A kada govorimo o strukturi obitelji onda su naravno djeca ona koja su izložena još većoj opasnosti, pa i brojke koje su se danas ovdje spominjale, koje govore da gotovo polovina 33 tisuće djece se nalazi u takvim okolnostima koje su nedopustive, najbolje govori i svjedoči o stanju obitelji. I možda ovako će izgledati kao uvod neodmjereno ali ja ću kazati odmah na samom početku da je evidentno sazrelo vrijeme da upravo obitelji se počnu okupljati na našim trgovima, da one upravo kažu na koji način one žele prosvjedovati protiv stanja u kojima su naprosto dovedene obitelji. Mislim da bi oni trebali na svim trgovima gotovo danonoćno prosvjedovati i tražiti svoja prava jer od svih onih koji traže svoja prava njihova prava su najviše zakinuta. I ja se nadam da će i ove izmjene i dopune prijedloga Obiteljskog zakona doprinijeti onoj sintagmi koja bi trebala glasiti "da obitelji" i uravnoteženju onih negativnosti koje su na neki način kroz određeni vremenski period zatečene. I u tom smislu apsolutno klub HSS-a se pridružuje podrškama koje su dolazile od klubova u pogledu izmjena i dopuna Obiteljskog zakona od Vlade Republike Hrvatske i naravno ovog prijedloga izmjena i dopuna Obiteljskog zakona koji je predložio klub HSS-a, gospođa Ljubica ga je obrazložila, koji je u naravi jedno tijelo kako bih rekao. Njega treba i mora se sagledavati jedinstveno. Ja neću raspravljati posebice o jednom, posebice o drugom. Mislim da oni svi skupa u potpunosti su kompaktni i da oni trebaju u drugom čitanju dobiti jedinstveni oblik u kome se trebaju naći mjesta za sve one primjedbe kojima će se osnažiti položaj obitelji, za sve one primjedbe i prijedloge kojima će se osnažiti pozicija i položaj djece, posebno jasno one djece kojima je nužna u ovom trenutku ta pomoć. Stoga naravno pozdravljamo i podržavamo sve one izmjene koje idu u tom smjeru i kojima se želi urediti načelo pravičnosti, načelo efikasnosti i načelo nadasve brige o djeci. Jer upravo ta načela nažalost su rezultirala da eto polovina onih koji su trebali plaćati za uzdržavanje ne tuđe nego vlastite djece to ne rade većina a ne bih se složio da je primarni razlog materijalna situacija nego jedna nebriga koja se iskazuje na način koji mi kao predstavnici naroda ne smijemo dozvoliti da nađe svoje mjesto u zakonu. I zbog toga su ove izmjene i dopune dobre. Ja bih se također pridružio onima koji smatraju da bi bilo dobro ako je moguće pobliže definirati na koji način će sud a on će temeljem ovih izmjena i dopuna uzimati u obzir ne samo trenutačno financijsko stanje na računu pojedinih članova obitelji nego će uzimati u obzir cjelokupnu imovinu koja će naravno se evidentirati prikupljanjem podatka od tijela javne vlasti, Ministarstva financija, Porezne uprave, unutrašnjih poslova i slično, da se pobliže definira moguće zaobilaženje onih koji očigledno to već rade već dugo da naprosto ne mogu zaobilaziti i da nađemo efikasne instrumente kako će sud u parnici za uzdržavanje naći najbolji, najkraći i najprimjereniji oblik da sankcionira one koje treba sankcionirati. Zbog toga bi mislim da imamo vremena između prvog i drugog čitanja da uistinu uredimo taj odnos. Pretpostavljam da bi za to trebale izmjene nekih drugih zakona a ne samo ovog zakona, ali vjerujem da to možemo urediti. Naravno ja čvrsto vjerujem i želim da ovi novi instituti koji se uvode za privremeno uzdržavanje, za način utvrđivanja minimalne osnovice za uzdržavanje djeteta od nekih 800, preko 800 kuna. Oni, njih treba promatrati u kontekstu ukupnog stanja kad su u pitanju djeca. Ne samo onih koji ne žele ili ne mogu plaćati ona, onaj dio za uzdržavanje. Nego i onih koji definitivno su voljni u potpunosti preuzeti svoje obaveze ali nažalost ako imaju prosječnu plaću u Republici Hrvatskoj 3 tisuće ili 3 i po tisuće kuna, a drugi bračni drug nema ništa tada su oni u jednoj drugoj situaciji. Da naprosto nema dovoljno sredstava odakle će se moći crpiti ona dostatna sredstva za uzdržavanje djeteta. U tom smislu bi se taj krug trebao u potpunosti proširiti da on ne bi bio selektivan i da ne bi samo obuhvaćao one koji ne žele nego i one koje, koji ne mogu. Nadalje kad su u pitanju dužnosti Centra za socijalnu skrb koji ima dužnosti i koji treba pokretati i parnice i postupke voditi nužno je, prije toga da kažem da je dobro da je Centar za socijalnu skrb učestvovao i bio u potpunosti involviran u ove izmjene i dopune zakona. Dao svoj doprinos. Na neki način izložio se i kritici javnosti jer naravno da je on tijelo, javno tijelo koje je u naravi najbliže ovim problemima koji se svakodnevno u svom radu susreće sa tim problemima, a od njihovih postupanja kao profesionalaca i ljudi koji rade sa posebnom populacijom u mnogočemu ovisi na koji način će upravo prava koja proizlaze iz zakona biti, doći do onih do kojih treba doći. Da li će doći i na koji način će doći. I zbog toga je vrlo bitno da se kad su u pitanju postupanja po ovom zakonu vrlo jasno i precizno navedu koje su to, koji su to koraci, koje su to zaduženja onih koji su predviđeni za to. Naravno teško je spekulirati o tome da li će djece biti 33 tisuće koja su bez uzdržavanja ili više, da li će ih biti manje. Naravno bilo bi jako dobro da taj trend doživi veliki pad i da se ne treba ovakva sredstva izdvojiti iz Državnog proračuna, ali to naprosto ovisi o slici koje društvo, koje ovaj Parlament, koja ukupna zajednica šalje načinom na koji se odnosimo prema ovoj ozbiljnoj temi koja istina ne nosi oznaku P.Z.E. ali nosi važniju oznaku, oznaku obitelji i zbog toga naravno ova tema ne treba biti korištena na bilo kojoj političkoj osnovi bez obzira što smo u izbornoj godini. Ona treba imati karakter jednog koncenzusa. Ona treba imati karakter jednog uvažavanja problema. Ona treba imati jedan karakter da se svi ovi prijedlozi koji su dati u potpunosti podrže jer su oni prije svega u interesu djece. Kratko bih kazao nešto u vezi prijedloga HSS-a. Naime članak 4. kojim se na neki način uspješno i potpuno rješava onaj naš prijedlog, a on je našao svoje mjesto u potpunosti u Prijedlogu Vlade Republike Hrvatske, a to je onaj o ukidanju gornje dobne granice i gornje dobne razlike. Mi u potpunosti jasno smo zadovoljni i to podržavamo ali želim i radi javnosti i radi vas kolegice i kolege, naravno da potpredsjednica to razumije, kazati da upravo onaj institut koji je proizašao još iz vremena socijalizma, a to je roditeljsko posvojenje kojega sadašnjost, pravna sadašnjost niti u Europi pa niti u Hrvatskoj ne pozna, da on još uvijek živi. I upravo ovaj naš prijedlog izmjene smatra da nema potrebe da on živi. Jer to roditeljsko posvojenje nije prirodno posvojenje. Ono je u svom sadržaju, neću kazati protuprirodno. Ali nije u potpunosti onakvo kakvo treba djetetu. Jer djetetu osim oca i majke kojega će dobiti treba i rodbina. Njemu treba i ujak i ujna i strina i stric. Sve mu to treba. Treba mu i brat i sestra. Njemu treba okruženje doma. Njemu treba okruženje kakvo jedino se zove obitelj. I zašto tima kojima je nesreća zakona, koji u prijelaznim i završnim odredbama 2003. nije dovoljno kvalitetno porazmislio o tome, ne dozvoliti da sada iz tog posvojenja roditeljsko prijeđu na srodničko posvojenje koje je u potpunosti i pravno i sadržajno je dobro za dijete. Da ne kažem još jednu činjenicu da u ovom roditeljskom posvojenju može doći i do, da se odustane od posvojitelja. Može se dogoditi i to da se odustane. A zašto da uopće stvaramo jedan takav stav koji je sam po sebi negativan. Mislim da nemamo razloga. Naravno da bi bilo bolje da do ovoga uopće nije ni došlo. Ali prijedlog koji je Klub HSS-a uputio ide samo za tim da se stvari točno, jasno postave u kojima nema nikakve zapreke. U kojima je obitelj kuća u kojoj se treba sve događati. Kad kažem obitelj onda mislim na sve ovo što sam naveo. Ne samo na oca i majku nego na ukupnu zajednicu koja na neki način čini temelj svakog društva. A ne može činiti temelj društva ako je ona nakaradna. Nakaradna jer nema punoću sadržaja. Prema tome ja znam da je ovo dosta osjetljivo. I ja znam da ono izaziva različite rasprave čuvara civilnih društva, onih kojima obitelj nije baš privržena. Ili koji smatraju da obitelj može biti ovakva ili onakva. Ali međutim mi želimo u Zakonu o obitelji stvari postaviti onako kako jedino one mogu biti. A obitelj je zajednica muža i žene, djece i svega onoga što pripada tom krugu. I tu se naprosto ne može ništa promijeniti. I naš prijedlog našeg 2. članka o prevođenju posvojenja s roditeljskim učinkom na posvojenje zasnovano na srodničkim učinkom upravo ima taj cilj. Da izjednači prava i obveze, da stvori zajednicu koja će funkcionirati kao i svaka druga zajednica. I mislim da gospođo potpredsjednice se stvorila naprosto i klima da tako kažem, potpredsjednica zna da nije klima uvijek bila dobra. Nije uvijek postojalo razumijevanje. Mislim da smo sada u vremenu kad možemo postići konsenzus u promišljanju, u razumijevanju i da kod drugog čitanja možemo imati jedan zajednički prijedlog izmjena i dopuna Obiteljskog zakona koji će služiti i obitelji ali prije svega djeci, djeci kao najvažnijoj sastavnici te obitelji, jer naravno bez nje ne bi bilo nastavka obitelji. Prema tome, ja se nadam da sam u ovom kratkom tumačenju onoga za što smo se mi zalagali i potporama ovom prijedlogu zakona od strane Vlade dao argumente iako nisam pravnik, pa onda mi nemojte zamjeriti radi možda upotrebe nedovoljno pravnih izraza. Ali mislim da je dobro osim pravnih formi da se i razumijemo o čemu govorimo, a mislim kad su u pitanju stvari koje svi razumiju ako se ispravno kažu da smo onda svi razumjeli i ja se nadam da ćemo zaključkom prije glasovanja uspjeti stvoriti jedan konsenzus tako da nema potrebe da se sada nadglasavamo. Mislim da su vrlo jasne intencije i da one nisu suprotstavljene niti Vladi niti u ovom momentu svima onima kojima je do toga da se obitelj u Hrvatskoj postavi na ono mjesto na koje ono treba biti. Hvala lijepo.
Hvala. U 11,14 isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta. Klub HSP-a poštovana zastupnica Ruža Tomašić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospođo potpredsjednice Vlade, kolegice i kolege. Klub HSP-a podržava ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona jer znamo da je obitelj temelj ili stup svakoga društva i bez obitelji nema ni dobrog društva. Samo u ovaj zakon je trebalo uključiti i nebrigu roditelja što se tiče djece kad su djeca, kad djeca ne idu u školu, kad izbjegavaju školu, kad imaju loše društvo, droga. Sve je to dio Obiteljskog zakona. A u ovom Obiteljskom zakonu mi zapravo najviše trebamo štiti dostojanstvo djece. Ali ovdje se radi o tome da se govori, kako se, gdje će se naplaćivati, kada će se naplaćivati, a zapravo se puno uopće ne govori o djeci i što će se napraviti ako se ne može naplatiti. Opet ima zakoni koji to određuju, ali na žalost ovi zakoni niti su se do sad provodili niti da će se provoditi. Ovdje država ima veliku ulogu pogotovo što ovdje u prijedlogu kaže da dijete do 6 godina treba dobivati 17% prosječne plaće, od 7 do 12 20% i od 13 do 18 22%. Sad zamislite roditelje koji majka uopće ne radi, otac ima negdje oko 1600 kuna mjesečne plaće. Sad zamislite koliko će to dijete dobiti ako je 17% ili 20% i zamislite kad otac treba platiti tome djetetu da ide na nekakvu ekskurziju. Dakle, ja bih stvarno predložila da se država uključi u ovo ako želimo štititi to dostojanstvo djece, ako želimo reći djeci da su sva djeca ravnopravna, da su sva djeca ista, onda država treba itekako uložiti u ovu djecu. A 20% kako sam već rekla ili 22 ili ne znam čak i 30% od 1600 kuna ne znači puno tome djetetu. Dijete će biti stigmatizirano. Može njega mama ili otac voliti koliko god hoće, ali ako dijete nije ravnopravno s drugom djecom to se dijete tako neće ni ponašati i to će dijete pokazati i na svome ponašanju i na svome učenju i poslije na svome društvu koliko se svi brinu za to dijete. Ja opet ponavljam da je najglavnije da su djeca ovdje tema svega, da se najviše treba obratiti, najviše osim države tu se trebaju uključiti i mediji jer puno puta gledamo kada otac koji ne plaća alimentaciju, ali mediji uredno pokažu kako on ima jahtu od ne znam 5 milijuna eura ili kako ima auto, pa bi bilo lijepo da ti mediji u isto vrijeme pokažu ali taj otac nije dao jednu kunu za uzdržavanje svoga djeteta. Meni isto smeta što nitko ne nadzire ili ne znam bar nisam vidjela da se nadzire Centar za socijalnu skrb. Mi jako dobro znamo koliko problema u tome Centru za socijalnu skrb ima. Evo, sad jedan moj prijatelj ide kroz rastavu braka gdje su djeca izričito tražila da pripadaju njemu, izričito djeca tražila da budu sa ocem i djeca su pokazala koliko ih mama tuče, koliko ih mama omaložava. Ja toga čovjeka znam iz Kanade još od malih nogu i znam da je to pošten i vrijedan čovjek. Ali ljudi iz socijalne skrbi, iz Centra za socijalnu skrb uporno govore djeci da im je mjesto s mamom, da neće odrasti kako treba ako ne rastu uz mamu. Ja mislim da su ta djeca trebala biti na prvom mjestu i Centru za socijalnu skrb ako su djeca dovoljno stara, ako djeca dobro uče, ako djeca mogu sami odgovarati za sebe, sami razgovarati. Dakle, ta djeca mogu biti odgovorni i reći s kime oni žele živjeti. Nitko u tome socijalnom centru ne nadzire kako oni rade, da li rade po pravilu. Pa ako su nam djeca na prvom mjestu onda bi i pred njima trebala biti djeca na prvom mjestu. Zašto bi mama bila ta koji je jedini roditelj ili jedini pošten i ispravan roditelj. Ili gospođa koja nam se obratila koja ima troje djece gdje već pet godina ne može vidjeti svoje dijete, svoju djecu. Oni su dosudili Centar za socijalnu skrb dosudili su djecu roditelju, ocu koji ne živi u Zagrebu, gdje mama preko Centra za socijalnu skrb i preko odvjetništva traži da vidi tu djecu. Kad god oni dogovore da dođu oni nikad ne dođu, on ne dovede djecu, a socijalna radnica onda izmišlja i kaže “pa da si bila dobra, da si djecu kontaktirala što ona ne može, možda bi ti oni dopustili.“ Dakle, jedan od velikih problema htjeli mi to priznati ili ne, to je i Centar za socijalnu skrb i ja bih volila da nekakav preustroj bude u tom centru da vide da oni nisu svrha sami sebi, nego da su oni svrha ipak toj djeci u koju se mi svi zaklinjemo i kojoj svi želimo dobro ali na žalost samo na papiru. Hvala lijepa.
Hvala. Ministrica, potpredsjednica Vlade Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Evo nakon završetka izlaganja u ime klubova željela bih se zahvaliti na dobroj, realnoj i konstruktivnoj raspravi. Želim vam obećati da ćemo raditi i tijekom ljeta, da ćemo pripreme izmjene i dopune Obiteljskog zakona u konačnom prijedlogu i predložiti naravno Vladi a onda Saboru da se o konačnom prijedlogu zakona raspravi odmah na početku zasjedanja u rujnu. I naravno želim se zahvaliti svima, želim se zahvaliti Klubu zastupnika HSS-a na njihovom prijedlogu, mi ćemo predstavnike vašega kluba pozvati naravno u izradi konačnog prijedloga zakona i ja vjerujem da ćemo doći do konačnih rezultata koji će biti na obostrano zadovoljstvo. Zadovoljstvo je i meni naravno i čuti sve prijedloge koji su ovdje izneseni, mi ćemo naravno sve dobre prijedloge još jedanput razmotriti, nastojati uvrstiti u konačni prijedlog zakona makar svi znate da se možemo kretati u onom okviru koji je i predviđen, znači možemo nešto mijenjati, dodavati, poboljšavati u okviru predloženih izmjena i dopuna zakona inače šire u Obiteljski zakon naravno ne možemo zadirati. Ja se apsolutno slažem sa svima koji su ovdje govorili o tome da Obiteljski zakon mora biti u najboljem interesu djeteta. To sam i ja rekla i istaknula na početku rasprave, međutim se slažem isto tako da u najboljem interesu djeteta i kada se govori o zaštiti djece u na žalost obiteljima koje se raspadaju, dakle nakon razvoda braka, ali i kada se govori o posvajanju moramo puno više učiniti svi od centara za socijalnu skrb pa svakako do sudova. Međutim ove izmjene i dopune zakona pružaju jednu dobru, još bolju, još čvršću podlogu za to ponavljam svi mi i od centara za socijalnu skrb pa do onih koji će donositi konačne odluke, mogu te odluke donositi puno brže, puno kvalitetnije i opet apsolutno u najboljem interesu djeteta. Željela bih još možda samo dotaknuti neke odredbe koje nisam posebno elaborirala u uvodnom dijelu naravno naslanjajući se na izmjene i dopune koje govore o zaštiti djeteta, dakle o plaćanju alimentacije, znači o plaćanju uzdržavanja i ponovo istaknuti da potraživanje te naknade nastaje od dana nastanka obveze a ne od trenutka podnošenja tužbe. Mislim da je to iznimno važno. Isto tako propisuje se obveza uzdržavanja punoljetnog djeteta tijekom školovanja, o tome nisam posebno govorila na početku, uz uvjet da redovito i uredno ispunjava svoje školske obveze i dajemo pravo roditelju djeteta da traži i dobije podatke o djetetovom školovanju, odnosno o zaposlenju. Dakle odredbe Obiteljskoga zakona kao što znate, govore o tome da je roditelj dužan i nakon, odnosno roditelji nakon završetka školovanja do zaposlenja još godinu dana skrbiti o djetetu, to je dobra odredba ali sada dajemo kroz Obiteljski zakon i mogućnost, odnosno kroz izmjene, roditelju da se informira da dobije prave podatke. Isto tako proširujemo dužnost oca djeteta na isplatu naknade za uskraćeno uzdržavanje majci izvanbračnog djeteta i na vrijeme do podnošenja tužbe. To je nešto što smatramo također usklađivanje evo sa stvarnim životom i sa stvarnim potrebama. U postupku protiv prvog prozvanog obveznika uzdržavanja, tužbom se mogu obuhvatiti i podredni obveznici kako bi se u jednom sporu odlučilo o tome tko će i u kolikom iznosu uzdržavati osobu koja potražuje pravo na uzdržavanje. Sud će pri utvrđivanju mogućnosti davatelja uzdržavanja kao što smo puno puta isticali u ovoj raspravi, uzimati u obzir i njegovo cjelokupno imovinsko stanje, ne samo primanja i stvarne mogućnosti, traženjem i to želim evo sada u završnoj riječi nakon izlaganja klubova, traženjem prokaznog popisa imovine. Dakle neću sada nabrajati sve one institucije koje su dužne sudu dati podatke, ali mislim da će reakcija i sudova nakon ovakvih izmjena obiteljskoga zakona biti drugačija, da će moći brže i promptnije rješavati. Ono što mi se čini također važnim istaknuti jest kada se govori o sudovima, sud se obvezuje na donošenje rješenja o privremenoj mjeri već na prvom ročištu kojim će naložiti tuženiku da tužitelju plaća određeni iznos na ime uzdržavanja, a čime se otvara mogućnost da već prvostupanjska odluka suda postane ovršna. Dakle već na prvom ročištu sud može donijeti takvu odluku. To mi se čini također osobito važnim. Naravno bilo je ovdje riječi o ovim najnižim iznosima koji su predviđeni za uzdržavanje. Mi smatramo, ja se slažem sa mnogima koji su o tome govorili u raspravi, da roditelj djeteta koji izbjegava uzdržavanje, a kojemu se i ovi iznosi minimalni učine previsokim jer nemaju od čega živjeti, da naprosto sve ono što ima mora na neki način podijeliti s djetetom, sve ono što posjeduje mora na svaki način podijeliti sa svojim djetetom, a bilo kakvo izvlačenje da se živi teško, da se živi skromno, da se živi oskudno naprosto nije prihvatljivo. I još oko posvajanja. Slažem se sa svim raspravama o tome da u tom procesu posvajanja daleko više se mora učiniti, da ne smijemo tolerirati i niti indolentnost, niti prebacivanje odgovornosti na druge, jer evo podaci koje imamo i koje bih sada iznijela govore da situacija nije dobra. Ukupno u prošloj godini 2006. posvojeno je 137 djevojčica i dječaka, 38 djece u dobi do jedne godine, 50 od jedne do pete godine, 50 od pete do desete godine, a samo jedno dijete starije od 10 godina. Dakle samo jedno dijete starije od 10 godina. Tako je na žalost bilo i 2005. tada nešto malo više, samo troje djece iznad 10 godina, 2004. dvoje. Evo mogu vam reći i podatke, 2004. ukupno 151 dijete, 2005. 153, a prošle godine 137 djevojčica i dječaka. Znači i taj ukupni broj s kojim nismo zadovoljni se zapravo smanjio. Prema tome učinimo sve pa i sa ovim pomicanjem najviše dobne granice, učinimo apsolutno sve. Tu pozivam naravno sve institucije koje su dužne sudjelovati u tom procesu da se uistinu uključe, jer se radi o dobrobiti djece, o tome kako će rasti i naravno u konačnici u kakve će ljude izrasti, jer djeca koja nemaju obiteljsko okružje, koja nisu okružena toplinom doma i koja nisu okružena ljubavlju, na žalost odrastaju u takve ljude. Kad se govori, a puno govorimo o nasilju u obitelji, zna se da djeca koja rastu u okružju nasilja, obiteljskoga nasilja vrlo često postaju i sami nasilnici. Prema tome, zahvaljujem još jedanput na dobroj i konstruktivnoj raspravi. Pozvat ćemo vas u konačnici, odnosno izradi Konačnog prijedloga Zakona da možda pojedine odredbe koje ste predlagali zajedno razmotrimo i da do rujna napravimo još kvalitetniji Konačni prijedlog izmjena i dopuna Obiteljskog zakona. Hvala.
U ime predlagatelja drugog zakona, poštovana zastupnika Ljubica Lalić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo u ime kluba Hrvatske seljačke stranke kao predlagatelja izmjena i dopuna dakako da se želim zahvaliti onima malobrojnima koji su shvatili važnost prevođenja, ali isto tako i onima koji nisu se osvrtali na naš Prijedlog zakona jer smatramo da se nisu osvrtali na Prijedlog zakona zbog toga što je naše obrazloženje koje smo dali jutros oko 10 sati da je apsolutno prihvaćeno i nije trpjelo neku posebnu raspravu. Zahvaljujemo se i na obećanju Vlade Republike Hrvatske, gospođi potpredsjednici Vlade koja obećava da će nas pozvati do drugog čitanja kako bismo usuglasili dakle taj još jedan jedini članak iz našeg Prijedloga zakona koji se odnosi na prevođenje. Nama je žao što nismo bili pozvani na usuglašavanje toga članka za pripremu Prijedloga izmjena i dopuna ovog Zakona već u prvom čitanju, jer mi smo formulaciju članka itekako raspravili sa pravnom strukom i kao takav članak zaista je mogao ući i u Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama u prvom čitanju. Mi znamo da je Nacrt prijedloga izmjena i dopuna radni Nacrt prijedloga izmjena i dopuna Vladinog prijedloga sadržavao jedan članak koji nije bio na tragu razumijevanja instituta prevođenja posvojenja s roditeljskim učinkom u posvojenju sa srodničkim učinkom. Primjerice taj Prijedlog zakona, taj prijedlog članka je predviđao mogućnost prevođenja i punoljetnom posvojeniku. Pa kako je moguće da punoljetni posvojenik pokrene postupak prevođenja, kad on sam ne može biti da tako kažem malo grubo, ali tako jest ovaj oblik posvojenja. Pa posvojit se može samo maloljetnik, to je prvi razlog. A drugi razlog, pa posvojenik uopće nije stranka u postupku. On sudjeluje u postupku, ali ne, nije stranka u postupku. Dakle kako se radi o prevođenju na način stavljanja izvan snage jednog pravomoćnog rješenja postupak izmjene toga rješenja na način utvrđen zakonom može pokrenuti samo stranka u postupku. To je posvojitelj. Nelogično je i potpuno neopravdano da se zakonom prisiljavaju obadva posvojitelja da moraju pokrenuti postupak. Zašto bi obadva posvojitelja pokretala postupak? Može biti volja jednog od posvojitelja uz suglasnost drugog posvojitelja da prevede to roditeljsko posvojenje u skrbničko posvojenje kao posvojenje koje ima potpuni pravni učinak. Ono je neraskidivo i dobro je primijetio kolega Markov. Najveći hendikep i nedostatak roditeljskog posvojenja je u tome što je ono raskidivo, ono predstavlja nesigurnost za posvojenika, a s druge strane ne stvara puni rodbinski pravni učinak na sve članove obitelji, nego samo prema roditeljima. Ako je cilj ovoga Zakona, ovih izmjena i dopuna Zakona zaštita djeteta onda zaista prihvatimo i to prevođenje onim posvojiteljima koji imaju posvojenje sa roditeljskim učinkom u posvojenje sa srodničkim učinkom na način kako nam to omogućava članak 265. Zakona o upravnom postupku. Dakle po našem Prijedlogu zakona temeljne pretpostavke su prevođenja da prevođenje može tražiti samo i jedino posvojitelj, nitko drugi, a ne i posvojenik jer on nije i ne može biti stranka u postupku posvojenja, da se institut prevođenja ne može primijeniti na posvojenika koji je postao punoljetan. Mogli bismo ovdje malo karikirati kad bi posvojenici mogli biti punoljetni tko zna tko bi koga usvajao. Predsjedniče Sabora ja bih vas usvojila onda kad bi moglo biti to posvojenje punoljetno. Da se prevođenje ne bi moglo provoditi bez odobrenja djeteta ukoliko je ono starije od 12 godina i to smo sve razradili u članku zakona. Dakle gospođo potpredsjednice Vlade, dakle uz dobru volju uzmite, prepišite naš članak zakona, uputite u drugo čitanje izmjene i dopune Obiteljskog zakona čim prije i ako uzmete formulaciju ovako kako smo mi napisali tada neće imati primjedbi ni Središnji ured za državnu upravu jer je taj Prijedlog i ta formulacija članka potpuno usuglašena sa pravnom strukom i ne može se pobiti nikako, a osnov je svakako članak 265. Zakona o upravnom postupku koji daje mogućnost preinake pravomoćnog rješenja, jer je bilo obrazloženje da je rješenje o posvojenju konačno i pravomoćno i ono se ne može preinačiti. To naprosto nije točno. Dakle sam Zakon o upravnom postupku je dao mogućnost preinake pravomoćnog rješenja pa smo eto uvjereni da ćemo zaista naći zadovoljavajuće rješenje. Hvala lijepa.
Inače, sa ovom vašom idejom, inicijativom sam doista oduševljen. To je doista jedan i više nego hvalevrijedan taj jedan poticaj da uzmete pod svoga, jel'. Da, da, jako dobro. Samo trebamo što prije krenuti u to da, u to uzimanje pod svoga. Pojedinačna rasprava, poštovani zastupnik Slaven Letica.
Štovani i premudri predsjedniče Sabora.
Kakav sam? Ovo drugo [[Upadica: Premudri.]] Premudri. I prošli put smo rekli nemojmo pretjerivati iako je to istina.
Sada se slažem da sam pretjerao barem 10-tak puta ali šta možemo. Gledajte, ja se tu javljam gospodine i kolege sa ograničenim kompetencijama. Argumenti na mojoj strani su čisto iskustvene naravi, sljedećeg mjeseca navršava se 35 godina mog braka. Živim u proširenoj obitelji trogeneracijskom sa mojom punicom koja je podigla, odgojila, emocionalno nahranila moju djecu i živim sa suprugom koja pripada prvom krugu hrvatskih feministkinja. Svejedno mislim da je puno teže njoj bilo izdržati sa mnom nego obrnuto. To su ograničene kompetencije. Zato bi svim kolegama pročitao da pročitaju knjigu "Protiv ljubavi" Laure Kipins. Objavljena je knjiga nedavno u jednom briljantnom prijedlogu. Knjiga objašnjava kako je brak neka vrsta definiranoga emocionalnoga gulaga. A ljudi ulaze u brak na temelju romantične literature koju su čitali u predpubertetu, pubertetu i postpubertetu. Njihova su očekivanja velika, a živjeti u obitelji je vrlo komplicirano. To svatko od nas zna. I zbog toga mislim da u Hrvatskoj postoji nešto što bi se moglo nazvati terorom manjinske političke korektnosti koja doista dovodi do toga da ljudi koji imaju većinska svakojaka pa i obiteljska uvjerenja i iskustva nemaju pravno na javnu riječ. Neki dan smo bili svjedoci dvojice mladih ljudi koji su napravili jednu kako kaže kolega Kramarić šarmantnu provokaciju u Visokom domu. To su dva dečka mlada koja su se držala za ruku i prošetala Saborom. Zanimljivo je da je u javnost kao antipod njihovom ponašanju izabran jedan doista čovjek koji ima primitivna stajališta na tu temu, kolega bivši zastupnik Ante Kovačević koji se onda u javnosti predstavio kao antipod takvog uvjerenja. Ja mislim općenito da u Hrvatskoj taj demonstrativni teror manjine na neki način ponižava normalne obiteljske vrijednosti. Vi imate na jednoj televiziji koju je bivša koalicijska vlast za jednu kunu prodala Nijemcima i nekim domaćim tajkunima na RTL televiziji jednu emisiju koja se zove "Mijenjam ženu". Dijete gleda uvečer i kaže ovi mijenjaju ženu, zašto ne bi Luka Bebić i Slaven Letica tako? Pa prema tome, u toj situaciji ja bih ovdje naglasiti dvije bitne činjenice. Prva činjenica je bitna da je klub HSS-a doista godinu dana prije Vlade predložio svoje zakonske promjene i da treba na neki način kultivirati pravo intelektualnog vlasništva u svemu pa i u predlaganju zakona. I zbog toga bi bilo dobro zaista da se do drugog čitanja napravi neka zgodna koalicija, pa ako treba i sadašnje ministrice i kandidata za njenu poziciju gospodina Ante Markova. Ali ja bi se ovdje javio da kažem nešto bitnije. Naime, sadašnja ministrica je angažirala kao čelnicu radne grupe jednu od vodećih stručnjakinja u Hrvatskoj za tematiku Obiteljsko prava kolegicu Dubravku Hrabar sa jedne od najboljih zagrebačkih sveučilišnih katedri, Katedre za obiteljsko pravo Pravnog fakulteta. Bilo bi dobro da se katedra zove Katedra za obiteljske odnose i obiteljsko pravo. Tamo je i kolegica Aleksandra Korač jedna međunarodno i europski također respektabilna stručnjakinja. Kad se angažiraju eksperti gospođo ministrice, onda se nažalost ili srećom njima mora povjeriti apsolutno povjerenje. Vi ste zadužili koliko vidim iz objavljenih u dnevnom tisku oporih riječi kolegice Hrabar, nju i njenu radnu grupu da radi na jednom dijelu izmjena Obiteljskog zakona, uglavnom na tematici uzdržavanja koja je jedna od kriznih točaka sadašnjega zakona. A onda tijekom rada na izmjenama ste proširili to na tematiku posvojenja i to suprotno njenim teorijskim i ljudskim uvjerenjima. Mislim da je to loše. Danas su svi ovdje blagoglagoljivo govorili o povišenju ili povećanju dobi između usvojitelja i usvojenoga kao nečemu korisnome, kao ljudi dugo studiraju, duže žive, duže razmišljaju i onda mogu i kasnije ne znam u četrdesetim, pedesetim, u perspektivi u sedamdesetim godinama usvajati djecu. Profesorica Hrabar u svom osvrtu na dosta jednu neugodnu javnu polemiku njoj na štetu bez ikakvih razloga navodi argumente koji uvjerljivo govore za zadržavanje postojeće dobne razlike. Argumenti su vrlo jednostavni. Ja ću ih ovdje pročitati skraćeno. Povišenje dobne granice kod posvojenja prema Prijedlogu izmjena Obiteljskog zakona pogodovat će tome da prestare osobe posvoje malenu djecu, a ona koja su najveći problem, to je djeca starija od pet godina i dalje će ostati nezanimljiva i nezamijećena. To je jedan argument koji ja bih htio da se do drugog čitanja raspravi u zlatnom trokutu između predlagatelja zakona iz HSS-a, Vlade i eksperata. I da se povjerenje potpuno povjeri ekspertima. Ja previše dobro poznam te ljude, znam da vrlo pažljivo važu svaku riječ i ključni njihov argument da je i loš zakon ako je dugotrajan zakon i ako se bazira na pažljivim educiranjima centara za socijalni rad o kojima je vehementno tu govorila kolegica Ruža Tomašić, govoreći o tome kako naprosto unutar centara postoji jedna tradicionalna predrasuda, da uvijek kad dođe do arbitraže između oca i majke po inercijama djeca se dodjeljuju majci bez obzira na okolnosti i realna emocionalne odnose. Općenito zakoni nažalost reguliraju uglavnom materijalno pravna i potpore i uzdržavanja. Vrlo malo se govori o emocionalnom hranjenju koja su ključna za tu djecu. Završavajući ovu raspravu podsjetio sam se na jednu poučnu knjigu koju možete čitati preko ljeta i u njoj s jedne strane uživati, knjigu "Protiv ljubavi". Ali bi podsjetio na jedan članak koji sam sasvim slučajno noćas čitao, a članak je napisao jedan ugledni profesor kliničke psihologije i obiteljske psihologije sa Fletcherovog sveučilišta u Sjedinjenim Američkim Državama. On se bavio fenomenom održivosti brakova. I zaključio je da brakovi i obiteljske zajednice duže egzistiraju ako su se socijalizirale na istoj literaturi, na istoj glazbi, na istim kulturalnim i socijalnim obrascima. Prema tome, ja pozdravljam tu nakanu predlagača da riješi pitanje uzdržavanja na primjereniji način. Ali bi se priklonio mišljenju eksperata i u tom smislu ukoliko se usvoje argumenti voditeljice radne grupe glasovat ću za zakon, a ako se ne usvoje bit ću protiv zakona. Hvala vam lijepo.
Hvala. Tri replike. Poštovani zastupnik Ante Markov.
… [[Govornik naknadno uključen.]] Uvaženi kolega Letica je vrlo lijepo govorio i nadahnuto o ovoj temi. Ja bih se samo pokušao osvrnuti na onaj dio merituma stvari kad su u pitanju dobna granica. Imamo danas situaciju koja je potpuno nakaradna. Ako majka ne zadovoljava dobnu granicu a otac zadovoljava majka nikad ne može postati majka. U slučaju smrti oca on nema nikoga, dijete nema nikoga. Mi samo želimo ove nejasnoće koje se događaju istina na margini otkloniti a ne dati za pravo onome što tvrdi od strane uvaženih stručnjaka da je to meritum. Nije to meritum, nego meritum je da ispravimo potpune neprihvatljiva stanja koja proizlaze iz toga. Ne može biti jedan roditelj roditelja a drugi ne. To Obiteljski zakon ne smije priznavati. Muž i žena su jedno i kad dolazi do posvojenja oni su jedan i drugi otac i majka a govoreći o onom drugom dijelu rekao sam srodničko posvojenje zato što želimo imati obitelj na okupu.
Odgovor na repliku.
Hvala. Znači, ja ne sumnjam u vaše plemenite nakane. Međutim, ponovno ću pročitati samo dvije rečenice iz argumentacije profesorice Hraba. Ona kaže: Zakoni se pišu za prosječnog čovjeka a ne za nekoga imenom i prezimenom. Zakon mora odražavati realnost života a ona jest da statistički, biološki se roditeljima kod žena postaje najčešće u dobi od 25 do 29 godina i citira tu nalaze iz statističkog ljetopisa za prošlu godinu u kojoj kaže samo su dvije žene starije od 50 godina i 44 žene u dobi od 45 godina do 49 godina postale majke. Prema tome, njena argumentacija je teorijska a ovo je emocionalna i politička koju ja također blagoslivljam, samo ja se priklanjam ekspertima.
Propušteno je dati riječ potpredsjedniku Luki Bebiću za ispravak netočnog navoda. Izvolite.
Naime, ja želim vjerovati da je kolega Letica mene spominjao, da je lapsus napravio kod toga. … [[Upadica se ne čuje.]] Moguće je mijenjanje ali bilo kako bilo ja sam prilično konzervativan i tradicionalista, a osim toga mislim da bi takav prijedlog kad bi se i desio malo preuranio. Za mene bi bilo preuranjeno. … [[Upadica se ne čuje.]] Ne, ali preuranjeno bi bilo za mene.
To je to. Drugi ispravak poštovana zastupnica Milanka Opačić. Pardon, replika. Jakša me zbunio sad kad je došao tu, onda gledam Jakšu, gledam u kolegicu Lalić koja je isto o posvojenju svome na svome govori.
Ja bi replicirala kolegi Letici kada je apelirao ovdje da se poštuje struka i njihovo mišljenje. Ja poštujem struku u svakom pogledu, međutim htjela bih reći da ta struka često puta malo i ne stoji baš iza svoje struke i onoga što govori. Jer te iste osobe koje ste vi ovdje spomenuli, ja sam to rekla u svom govoru, su ovdje prije tri godine nas sve ovdje uvjeravale na jednom sastanku da ne treba ništa mijenjati u Obiteljskom zakonu kada su alimentacije u pitanju jer da postojeće rješenje u Obiteljskom zakonu je apsolutno dovoljno da bi se alimentacije naplatile. Danas su te osobe napisale i prepisale dobar dio alimentacijskog fonda dakle u Obiteljski zakon. I s druge strane, njihova teza o tome i argumentacija da skidanjem gornje dobne granice će dovesti do toga da se starija djeca neće posvajati. Pa naprosto, podaci koje smo malo prije čuli su pokazali da se starija djeca teže posvajaju. Centri će i sada imati mogućnost od velikog broja posvajatelja izdvojiti najkvalitetnije osobe i po dobnoj strukturi i po svim drugim dakle osnovama koji će biti najbolja obitelj za dijete koje će otići u posvojenje. A ovakva gornja dobna granica samo rješava problem tamo gdje smo se zatekli na dva ili tri mjeseca dakle da jedan roditelj ne može ispuniti uvjete da bi bio dakle i upisan u knjige kao roditelj. A ono što će biti dalje problem to sam ovdje rekla sada u raspravi a i godinama to govorim. To je problem dakle ne potezanja postupka oduzimanja roditeljske skrbi. Ja doista ne mogu vjerovati zbog čega i ne znam koji je argument da se djeca drže do 5. ili 6. godine u domu, da se roditelji nikada za njih ne raspituju, ali su vrlo nasilni prema ljudima u centru i onda ljudi idu linijom manjeg otpora. Pa gdje je tu interes djeteta? Ja mislim da je interes djeteta prije svega ljudi u centru imaju određene mehanizme i moraju sve upotrijebiti da bi neodgovornom roditelju što je moguće prije oduzeli roditeljsku skrb i tom djetetu omogućilo da što je moguće prije nađe obitelj koja će ga posvojiti. Evo, tu je ključni problem. Dakle, neće biti problem u toj gornjoj dobnoj granici koja se u ovom trenutku briše.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Slaven Letica.
U zadnjim rečenicama se apsolutno slažem s kolegicom da kod neodgovornog roditeljstva da treba skratiti rokove oduzimanja djece iako je riječ, pojam oduzimanja djece nekorektan pogotovo jer zakon koliko sam vidio predlaže mogućnost da ako je to u interesu djeteta da viđa regularno biološke roditelje iako je usvojen. To je jedno rješenje koje po meni je diskutabilno ali nisam ekspert i mislim da se uvodi jedna emocionalna shizofrenija u tu situaciju kad će dijete imati podijeljene lojalnosti. Ja osobno imam jedno iskustvo prvo sa usvojenim djetetom. To je bio jedan veliki veličanstveni snimatelj Hrvatske televizije koji je bio usvojen i cijeli život je živio podijeljen između biološke i socijalne, emocionalne lojalnosti. Što se tiče kolegica i eksperata teorija se mijenja i prilagođava promijenjenim okolnostima. Mi ćemo u perspektivi imati virtualne brakove, mi ćemo u perspektivi imati različite vrste situacija koje ne možemo predvidjeti. Ja bi, i time završavam, ljudi koji daju simboličke podrške recimo i alternativnim tipovima života. Ja bih volio recimo da kolega Banac i Lučin se priče simbolički za ruke i prošetaju dole da pruže podršku ovim dečkima koji su se tu pojavili u Saboru. Hvala vam lijepa.
A gdje su njih dva? Nema ih tu trenutačno. Poštovani zastupnik Pero Kovačević, replika.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Baš ono što je govorio uvaženi kolega Letica koji je podržao i izlaganje gospođe Ruže Tomašić. Naime, zastrašujući su stvarno službeni podaci da prema zadnjim istraživanjima provedenim na području Republike Hrvatske po kojima 48,7% roditelja obveznika izdržavanja ne ispunjava svoju zakonom propisanu obavezu. To je stvarno zastrašujući podatak. To je podatak koji dovoljno govori kakva je situacija u obitelji i kakvim su problemima djeca izložena, i kakav je nažalost odnos roditelja koji su i tajkuni, koji glume i dobrotvore i sve ostalo a ne uzdržavaju svoju djecu. Mislim da se nad ovim podatkom moramo svi duboko zabrinuti i vidjeti kako, na koji način sve ove stvari rješavati jer očito da onaj dio obitelj mora biti temelj. Ali očito je da se tu javljaju veliki problemi jer tu je, na kraju se kaže da je tu negdje oko 43 tisuće djece u dobi do 18 godina bez uzdržavanja. Stvarno katastrofalna, katastrofalan podatak i koji govori da i Vlada i mi svi moramo sasvim drukčije imati i skrb i obitelj i u svemu tome jer ako se ovo ovako nastavi ne znam kud to vodi. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Slaven Letica.
Najkraći odgovor bi glasio: situacija je loša ali će biti i znatno gora. Jer znači to idemo u takovu praksu društva gdje će neodgovorno roditeljstvo i kad je u pitanju očinstvo ili majčinstvo se povećavati. To je trend u cijelome svijetu. U tom smislu je vrlo dobro javno podržati ljude koji su pozitivni primjer. Ima ih mnoštvo. Recimo kolegica Milanka Opačić je tako pozitivni primjer. Ali i Zvonimir Boban je jedan veličanstveni primjer. Znači koji također usvaja takvu djecu. Mi moramo stvarati kulturu da djeca budu usvojena zbog ljubavi, a da podržavamo kao kultura takve pozitivne primjere. Hvala vam lijepo.
Hvala. Poštovana zastupnica Irena Ahel. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Predstavnik predlagatelja, kolegice i kolege. Izmjene i dopune Obiteljskog zakona u obliku u kojem su predložene najbolje oslikavaju rad Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti koje itekako skrbi o obitelji kao o temelju društva. Niz zakona i akata koje je do sada ovo Ministarstvo predložilo uvelike je pomoglo da se stvore bolji uvjeti za život, rad i standard obitelji kako onih mladih koji stvaraju nove obitelji i podižu djecu, produljenjem rodiljnog dopusta, povećanjem rodiljnih naknada pa tako i brigom o najstarijim i nemoćnim članovima obitelji kroz povrat duga umirovljenicima, pomoć u kući, organiziranim dnevnim boravcima za starije i nemoćne i drugim oblicima pomoći. Danas smo svjedoci da se mladi parovi sve manje odlučuju na bračne zajednice. Da imamo sve više razvedenih brakova. Sve više samohranih majki i očeva pa je to uzrokovalo probleme u današnjem društvu s kojim se u nedavnoj prošlosti nismo bili suočeni u ovolikom broju. Prema zadnjim podacima u Republici Hrvatskoj oko 50% roditelja obveznika uzdržavanja ne ispunjava svoju zakonsku obvezu pa je tako oko 43 tisuće djece u dobi do 18 godina bez uzdržavanja. Smatram da je taj podatak zaista alarmantan. Stoga su i izmjene i dopune Obiteljskog zakona nužne kako bi se uveo red u to područje pa su isto tako odraz osjetljivosti Vlade i Ministarstva na novonastale životne uvjete i probleme s kojima se obitelji danas susreću. Podržavam predložene promjene koje donosi ovaj zakon o kome danas raspravljamo jer će uvelike pridonijeti rješavanju nekih od problema koji su prisutni u svakodnevnom životu, a oni poput nemogućnosti ostvarivanja prava na uzdržavanje maloljetnog djeteta mnogim samohranim majkama i očevima kojih je ipak znatno manje, riješit će pitanje egzistencije i ostvarenje minimalnih materijalnih uvjeta za rad odnosno za život. Posebno bih pohvalila odredbu Zakona kojom će se omogućiti da dijete koje do sada nije dobivalo uzdržavanje od roditelja s kojim ne živi da potražuje naknadu za vrijeme od dana nastanka obveze a ne kao do sada od trenutka podnošenja tužbe. Time će se ispraviti barem dio nepravde koju dijete trpi. Isto tako, isto tako je bitno da se pri utvrđivanju mogućnosti uzdržavanja djeteta uzme u obzir i cjelokupna imovina obveznika uzdržavanja a ne samo njegova primanja. Često smo imali u praksi slučajeve da očevi odnosno majke posjeduju vrlo vrijedne nekretnine ili skupocjena vozila a vode se kao nezaposleni na burzi rada ili često mijenjaju adresu kako bi izbjegli obvezu uzdržavanja djeteta s kojim više ne žive. Jedna od novina u ovom Prijedlogu zakona koju također treba istaknuti svakako je i obveza kojom se propisuje za uzdržavanje punoljetnog djeteta tijekom školovanja uz uvjet da redovito i uredno ispunjava svoje školske obveze. Značajnija i povećana uloga Centra za socijalnu skrb također bi trebala olakšati provedbe ovog zakona te omogućiti brže i lakše ostvarenje prava koje iz predloženog teksta proizlaze. Dobrim rješenjem držim i to što se određuje dužnost Centra za socijalnu skrb da u ime djeteta pokrene i vodi parnicu o uzdržavanju te da traži ovrhu Odluke o uzdržavanju djeteta. Isto tako uloga je zadaća Centra za socijalnu skrb da metodama izvansudskog postupka pridonosi poticanju roditelja da plaća uzdržavanje za dijete s kojim ne živi. Predviđena je također i dužnost Centra za socijalnu skrb da podnese kaznenu prijavu protiv osobe koja ne ispunjava svoju dužnost uzdržavanja redovito i u cijelosti. Iznijela sam samo neke od predloženih mjera i rješenja koje držim najbitnijima. Isto tako mogu reći da su izmjene i dopune Obiteljskog zakona pobudile velik interes kod onih na koje se odnose a posebno kod samohranih majki čija djeca ne ostvaruju pravo na uzdržavanje od roditelja s kojim ne žive. Tako sam ovih dana imala brojne kontakte sa samohranim majkama iz područja iz kojeg dolazim. I mogu reći da su izrazile zahvalnost Vladi i ministrici na predloženim rješenjima te očekuju što skorije donošenje zakona i primjedbe ovih odredbi. Hvala lijepo.
Hvala. Dvije replike, prva poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Poštovana kolegice govorite o tome i to jeste jedan od najvećih problema koji frustrira i stranke pa i sud koji odlučuje i mora odlučiti o, povodom zahtjeva za uzdržavanje a na kraju krajeva dovodi do posljedica da često djeca eto dožive i punoljetnost a da ne dobiju uzdržavanje. Naime kad govorite o tome da roditelji koji čak i javno manifestiraju i najčešće su to muškarci koji ne uzdržavaju vlastitu djecu, dakle gdje se produciraju upravo imovinom, ali koja pravno eto nije evidentirana kao njihova imovina i to se ovim nažalost zakonom ne mijenja. Zakon precizira kome se sud sve može obratiti za davanje podataka. Porezna uprava, FINA, Ministarstvo unutarnjih poslova i tako dalje međutim to je sud mogao sve do sada i to je čak i činio. Prema tome to je čak, ali nije problem u tome što sada zakon to i specificira iako to imate u Zakonu o parničnom postupku i u Zakonu o sudovima. Međutim najveći je problem u tome kada se radi o, i što učiniti kod neevidentirane imovine. Zato bi osnovna poruka ovog zakona trebala biti: zdravi roditelj, onaj koji je sposoban mora uzdržavati svoje dijete. I gotovo. Neovisno o tome je li imovina evidentirana ili ne. Neka se snađe čak i ako ne radi jer je sposoban i može raditi. Na kraju krajeva upravo je to i intencija, to je osnovno načelo oduvijek bilo Obiteljskog zakona da su roditelji dužni uzdržavati svoju djecu. A pitanje je koliko država ima snage i mehanizama da to načelo provede u djelo.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Irena Ahel.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo, kolegice vi ste naveli neke od problema koje ja smatram da upravo ovim zakonskim rješenjima mi rješavamo. Naravno da nije moguće uvijek utvrditi popis imovine svakoga, niti će to ikada biti moguće. Ali upravo na ovaj način i ovim zakonom i ovim izmjenama se štite prava djeteta i upravo ovim instrumentima koje ste vi naveli smatram da će biti omogućeno da dijete zaista na bolji i kvalitetniji način ostvari svoja prava, da ostvari pravo na uzdržavanje, a pogotovo to što više neće biti kao do sada od dana tužbe, nego od dana nastanka tih obveza.
Druga replika poštovani zastupnik Anton Peruško. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa podaci, ovi stravični podaci koje je u svojoj raspravi gospođa Ahel iznijela o broju rastava braka u Hrvatskoj i o broju roditelja koji nakon rastave ne doprinose uzdržavanju svoje djece me je ponukala da se javim za repliku i da kažem, da izrazim svoje čuđenje. Hrvatska je zemlja u kojoj ima u postotku najveći broj razvoda braka i na žalost najveći broj roditelji koji ne izvršavaju svoje obaveze nakon rastave, a živimo u zemlji, u društvu koje se 94 ili pet posto građana izjašnjavaju kao vjernici. Vjera nas uči da su temeljne vrednote svakog društva obitelj, brak djeca i kako to sad protumačiti? Kako, koji su to argumenti koji nas tjeraju da moramo čak donositi ovakve zakone ako se zaklinjemo u vjeru i živimo vjerničkim životom. I javio sam se isključivo da pošaljem moju poruku da zaista preispitamo sami sebe i da kažemo “moj grijeh, moj preveliki grijeh“ ali iskreno, a ne samo kampanelistički. Hvala.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Irena Ahel.
Poštovani kolega, ja se zaista slažem s vama da su ovi podaci alarmantni i da moramo kao društvo učiniti sve da zaštitimo ne samo djecu nego i obitelj i naravno to je ono što trebamo, treba svatko od nas ponijeti i od kuće. I uloga roditelja nije samo osigurati materijalna sredstva za život djeteta, nego isto tako kao što je kolega Letica govorio i emotivna. Prema tome, naravno da je to veliki problem ali ne samo hrvatskog društva. Smatram da je to veliki problem i suvremenog svijeta i sa time se svakako treba boriti i ja vjerujem da ćemo mi kao katolička zemlja i kroz odgoj djece u crkvi utjecati na to da se obitelj kao tradicionalna zajednica očuva i da te vrednote svakako treba njegovati pa i u ovom Visokom domu. Hvala lijepa.
Poštovana zastupnica Ruža Lelić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, ako polazimo od činjenica ja stvarno smatram da je to tako, da je obitelj jedna temeljna osnova svakoga društva, onda svakako da treba poticati mjere i jačati mjere koje će ujedno jačati obitelj i ujedno onda s time i jačati cijelo društvo. Već smo u ovom Saboru mi donijeli niz poticajnih mjera. Kada krenemo od trogodišnjeg porodiljnog dopusta, povećanje porodiljnih naknada, povećanje naknade za opremu djeteta, povećanje dječjeg doplatka, povećanje broja djece koji su obuhvaćeni dječjim doplatkom pa i ovo sada besplatne udžbenike i besplatne udžbenike za srednje škole i prijevoz. Sve će to poboljšati položaj obitelji, ali poboljšati i položaj i djece o kojoj danas raspravljamo. Svakako smatram da će ovaj zakon pojačati odgovornost roditelja, neodgovornih roditelja i kada pogledamo ovaj podatak da je oko 48% roditelja ne izvršavaju svoju roditeljsku dužnost onda je to zaista podatak koji treba da nas sve duboko zabrine i kakvo to društvo stvaramo kada toliko roditelja ne ispunjava svoju roditeljsku dužnost. Kako onda tek ispunjava neke druge obveze koje su im zadale. Ja zato podržavam da se ubraja cjelokupna imovina. Ovdje se u raspravama istaklo da je to teško šta je sa neevidentiranom imovinom i ja vjerujem da ćemo u budućem razdoblju, a i sada su već mnoge mjere poduzete da je sve više imovine koja je registrirana, da ćemo imati porezni broj kojim će se moći to evidentirati. Ali isto tako moramo stvarati znači i društvo u kojem bi takvo ponašanje gdje bi ljudi bili imućnog stanja, ovdje ste spominjali jahte, skupi automobili i ne znam što već da je to jednostavno nedopustivo ponašanje da tako oni koji su u mogućnosti ne ispunjavaju svoje temeljne, osnovne obveze, a to je uzdržavanje svoje djece. Dobro je svakako da se potraživanje znači može vršiti od dana nastanka obveze, a ne kao do sada što je bilo da je to od podnošenja zahtjeva. Svakako da je dobro da postoji i mogućnost nagodbe. Ponekad su ti postupci mukotrpni i dugotrajni. Vidimo da će oni sada biti i kraći. Ali ipak mogućnost nagodbe je povoljna i za dijete i za takvu obitelj. Iako na žalost svjedoci smo činjenice da svi oni nesporazumi koji u jednoj obitelji budu onda se prelamaju preko djece i tako da sve one u stvari, sve one negativnosti koje osjećamo prema drugom bračnom drugu u stvari prebacujemo preko djece, a pri tome zanemarujući sam interes djeteta. Jer interes djeteta je sigurno da nesmetano vidi drugog roditelja, da nesmetano vidi drugu baku i dedu, a vidimo da će moći vidjeti i vanbračnog druga ili maćehu. Također je dobro da ukoliko roditelji ne izvršavaju svoje obveze da tu obvezu preuzima baka i djed. Mislim da je to u redu i ukoliko da je to na kraju krajeva i moralno i potrebito. No, ovdje je već bilo istaknuto i ja bih htjela da to posebno naglasim jer znam takve slučajeve da je sada dječji doplatak da je to pravo djeteta i dobiva ga roditelj koji recimo uopće ne pokazuje interes da uzdržava svoje dijete bilo zbog ako je to roditelj bilo poslije smrti supruge ili supruga ili poslije rastave. On uopće ne uzdržava to dijete, a prima dječji doplatak dok bak i deda koji se brinu o takvom djetetu oni ne primaju tu naknadu. Mislim da bi to zaista bilo nužno popraviti. Kada je u pitanju pokretanje postupka dobro je da je to sada dužnost Centra za socijalnu skrb, jer često puta drugi roditelj bilo zbog straha, bilo zbog bilo kojih drugih razloga on u stvari usteže se od pokretanja sudskoga postupka i dobro je da je to znači dužnost Centra za socijalnu skrb da pokreće i da vodi takav jedan postupak. Ovdje je bilo dosta govora o dobnoj granici. Ja podržavam ovu mjeru da se ukida gornja dobna granica. Mislim da je to bilo nužno napraviti jer evo jedan podatak koji sam uspjela naći govori o tome da do 35 godina bude 20% posvojenja. Od 35 do 40 godina 50%, od 40 do 45 20% i preko 45 samo 5%. Ja mislim da ovo ukidanje dobne granice, da će to stimulirati posvojenje, a pogotovo kod ove djece koju smo vidjeli da je osobiti problem kod posvojenja djece od 5 ili 10 i više godina. Mislim upravo da bi to moglo potaknuti roditelji koji su stariji da onda usvajaju djecu koja imaju 10 i više godina. Također evo imamo oko 1500 djece na godinu se prima u naše dječje domove i da bude oko 500 zahtjeva na godinu za posvojenje, a vidimo evo da u tim posvojenjima baš ni nismo učinkoviti, da je 2004. bilo 151, 2005. 153, 2006. 137 i mislimo zaista da evo i ovaj zakon, a i sve druge načine trebamo jednostavno poticati posvojenje kao i udomiteljstvo o kojem ćemo raspravljati i kasnije, jer to je sve naša osnovna tendencija da što manje i djece i drugih osoba bude u institucijama a što više u obitelji. Tako da smatram da ove sve poduzete mjere da će znači potaknuti jedno odgovorno roditeljstvo, da će potaknuti evo i usvojenje djece i općenito jednu sigurnost djece a to nam je upravo i cilj. Vidimo da za provedbu ovog zakona da je potrebno i 93 milijuna kuna osigurati u 2008. godini što zaista su sredstva respektabilna sredstva koja će biti evo kada znači roditelji, do sada je bilo mogućnosti da se daje ta privremena naknada, znači da ipak ne ostanu nezbrinuta ukoliko roditelj ne ispunjava svoju dužnost, da će i dalje dobivati preko centra za socijalnu skrb tu privremenu naknadu koja je istina 50% manja nego što je minimalni iznos kada su u pitanju dječji doplatci, ali ipak predstavlja jedno privremeno rješenje i jednu privremenu sigurnost zato ja evo podržavam u potpunosti ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Lucija Čikeš. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovana ministrice, kolegice i kolege. Dakako da podržavam izmjene i dopune Obiteljskog zakona i držim da su ove izmjene i dopune kvalitetne, bolje rečeno kvalitetno rješenje kako zaštititi obitelj, prije svega najranjiviju skupinu u toj obitelji a to je dijete, to su djeca. Uvijek su nam bila posebnog interesa i uvijek jedna ciljna skupina kojoj društvo mora posvećivati veću pozornost i koju mora zaštititi rekla bih sa svih strana i svih aspekata. Sa donošenjem izmjena i dopuna Obiteljskog zakona navela je i gospođa ministrica u svom izlaganju, da su postojali ozbiljni razlozi. Pa tako razlozi za donošenjem ovih izmjena glede skrbništva uočeno je da parnični postupci radi uzdržavanja djece traju po nekoliko godina, a mnogi roditelji koriste različite načine i izbjegavaju obveze uzdržavanja te je uočena potreba da se poboljša i materijalna i pravna zaštita djece. Dakako da tih razvoda ima sve više i nastavi li se današnji trendovi u buduće će četiri od desetero brakova završiti brakorazvodnom parnicom, jedno od četvoro djece proživjet će razvod svojih roditelja još do 16. rođendana, a jedno od osmero djece će biti zbrinuto u udomiteljskoj obitelji. U 2005. godini je bilo u Hrvatskoj 22 tisuće 138 je sklopljenih brakova, od toga je 4 tisuće 833 razvoda, znači brak je u prosjeku trajao 14 godina. Razvod kažu da je u svakom, u velikom broju slučajeva trauma koja obilježava ne samo nekadašnje supružnike nego i djecu, ja bih rekla d je brak, razvod braka uvijek trauma i za supružnike i za djecu. Međutim kad se vidi nakon razvoda, nakon toga dolazi ona gorka činjenica da ženama nakon razvoda životni standard pada u prosjeku 27%, a da muškarcima raste za 10%. Kako se većinom dodjeljuju djeca majkama na uzdržavanje onda možemo shvatiti u kojem su položaju sve te žene. Ako pak vidimo kaže se i u uvijek se gleda, budući da ljudi uče iz drugih, iz tuđih iskustava, onda kaže jedan puta sam se razveo neću drugi put, međutim i to je pokazalo da je pogrešno jer češće su i mnogo u većem postotku se razvrgavaju brakovi oni drugi nego prvi. Ako se pak i to gleda, kaže zajednički život prije braka da je dobra osnova da bi brak bio postojan, onda se vidjelo i statistike su pokazale da to i nije dostatno, da jednostavno u tom zajedničkom življenju prije braka da postoje dokazi da jednostavno brak shvaćaju kao nešto što je privremeno i nešto što se jako brzo može prekinuti. Kada kaže se da djeca rastavljenih roditelja u biti se manje rastavljaju i to je pogrešno, jer djeca rastavljenih roditelja upravo u većem postotku se rastavljaju nego djeca roditelja koja žive u braku. A kada je kolega sa ove strane rekao da čudi kako je tolika velika i postotak rastave brakova, a da smo m ipak jedna konzervativna, jedna katolička zemlja gdje se u onim našim popisima više od 90% izjašnjavamo kao takvi, onda stvarno se postavlja pitanje da postoji jedna ozbiljna …, da je pitanje u nama samima. Gdje smo mi i na koje pitanje odgovorili iskreno. Dakako da mora se težiti tome da sukladno našoj vjeroispovijesti da brak shvaćamo kao jednu trajnu instituciju, rekla bih vječnu instituciju onda bi manje problema bilo i ovdje jer moramo znati, rekla je i slažem se sa gospođom Opačić kad je rekla da treba raditi na partnerskoj terapiji, dakako jer pedijatri su ustanovili da razvod povećava rizik od psiholoških poremećaja djece i da su ti problemi što god ona postaju veća, što odrastaju, to veći. Zato bih zaista u tom trebalo vidjeti znači i kako pomoći djeci u ovom slučaju, ali ja mislim prije svega razviti mehanizme kako poljuljanu hrvatsku obitelj učvrstiti, kako joj pomoći da preživi one trenutke kada se na tren čini da je poljuljana, da ne može prebroditi ono što se pred nju i spriječilo. Kolegica je u svojoj raspravi sa, Opačić rekla kako je netko rekao da je bolja najgora kako ste rekli, i najgora biološka majka je bolja od udomiteljske majke. Dakako ako se to izvadi iz nekakvog konteksta. Onda se to može tako reći, da. Međutim svaka majka i kažemo i znamo da u različitim godinama života ovisi o kulturi, ovisi odakle dolazi, da može u jednom trenutku biti poljuljana. Međutim ako imamo mehanizme kako tu dati joj podršku, kako je ohrabriti u njenom majčinstvu, kako je ohrabriti u njenom braku da prebrodi to i da ostane dobra majka. Nitko ne može zamijeniti biološku majku, ali im dozvolite i biološke majke određenim trenutcima i određenim intervalima svog života imaju rekla bih svoje slabosti. I upravo s ovim, na ovo pitanje s ovim Zakonom o izmjenama, ovim izmjenama i dopunama Zakona ste odgovorili na pitanje kad mnoge majke kažu kako reći djeci da tata za njih ne da niti jednu kunu. Dakako da tu možemo reći uvijek ne govori i majka, jest da u najvećem postotku govori majka, ali ima i očeva kojima su povjerena djeca pa ni majke ne dodjeljuju ni jednu kunu. Kažem prema ovome što su očevi, oni su u manjem postotku. Gotovo 48% samohranih roditelja u Hrvatskoj ne prima alimentaciju od bivših partnera i to izbjegava na različite načine. I kaže da u Hrvatskoj se godišnje u prosjeku razvede 3 i pol tisuće brakova. Tek njih 217 uspjelo se dogovoriti o isplati, znači na 3 i pol tisuće samo 217 je uspjelo dogovoriti o isplati alimentacije, a ostali se svi vode sudskim sporovima što je dakako veliko opterećenje i sudove, ali i s ovim izmjenama i dopunama Zakona se doskočilo da mora biti takvi postupci i prioritet u sudskim sporovima. Dakako da ta djeca doživljavaju kažem psihološke promjene, doživljavaju različite smetnje pa i kad se uključuju bilo u predškolske, u školske ustanove i kada ti roditelji jednostavno nemaju za podmiriti troškove i kako jedna majka kaže djecu mi prozivaju pred cijelim razredom jer nisu platila prehranu u školi, a odakle platiti kad nemam. Moglo se … [[Govornica se ne razumije.]] s ovim Zakonom i rigoroznije kao što su neke zemlje u to pokazale, pa tako npr. Poljska koja kaže pod onom parolom imaš za benzin, imaš i za dijete, znači automatski ako roditelj ne plaća alimentaciju oduzima mu se vozačka dozvola sve dotle dok ne uspostavi mehanizam plaćanja … [[Govornica se ne razumije.]] Izmjenama i dopunama Zakona o alimentaciji i uzdržavanju i tome i sama naša pravobraniteljica za djecu se tome priključila i kažem uspostavila mehanizam besplatnih odvjetnika za utjerivanje alimentacije. Koliko će i ovo pridonijeti zajedno sa izmjenama ovoga Zakona to će vrijeme pokazati. Drugi dio ovog Obiteljskog zakonika doživio je svoje promjene u posvajanju i ja mislim, u posvojenju, i ja mislim da je to dobro. Mnogi kažu, ovdje smo čuli prigovore što su sve dobne granice gornja, što se dobna granica ukinula. Mislim da i ono što je gospodin Letica rekao stručnjakinja što je dala prigovor, mislim da je dala i pravobraniteljica za djecu u tom smislu prigovor na ukidanje gornje granice za usvajanju, ali iz moje prakse koliko sam radila sa roditeljima rijetko će vam se kad osoba u poodmakloj dobi odlučiti za malo dijete. Jednostavno ona kako mi kaže i sami su mi takvi roditelji govorili nemaju snage. Znači u poodmakloj dobi najviše roditelji koji su se odlučili na ovaj čini, najviše idu sa školskom djecom, najviše idu za djecu onu za koju oni smatraju da će lakše se sa problemom nositi nego da usvajaju malu.
Hvala lijepa. Puno hvala. Replika, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
A kolegice, rekli ste da nitko ne može zamijeniti biološku majku. To naprosto nije točno i to nas život demantira pa čak i sam zakon, pa i ove izmjene Zakona idu na tragu upravo toga i pojačavaju ovaj institut i posvojenje upravo na tragu činjenice da biološka majka ili biološki roditelj nije preuzeo odgovornost. Prema tome ja mislim kad govorimo o ovim pitanjima, o odgoju djece, uzdržavanju, da su to prije svega pitanje svijesti i odgovornosti, a manje biologije i instinkta. Onaj tko se odlučio stvoriti dijete, odlučio se preuzeti odgovornost, a najmanje je važno i kakve on instinkte ima i nemojmo se. I često mi o tome, dakle i ovo vaše razmišljanje nitko ne može zamijeniti biološku majku. Ima loših bioloških majki, ima loših bioloških očeva koji su neodgovorni očevi, pa onda društvo evo vidite čime se sve i danas bavimo najviše upravo ovom temom jer je i do sada država pokazala da je neefikasna suzbiti takvo jedno neodgovorno ponašanje. Ali što onda moramo uopće učiniti, jer činjenica i koju sami apostrofirate, a koju je prvi ovdje potakao kolega Peruško da je sramota da eto toliki broj roditelja, najčešće su to muškarci ne uzdržava vlastitu djecu. Tome se protivi i čini sve moguće kako bi izbjegao tu odgovornost, a eto deklariramo se kao katolici kojima je jako važna obitelj, pa onda vjerojatno i sve obveze koje proizlaze iz obiteljskog života. Na žalost puno je više, evo ja bih citirala don Grubišića da je naše katoličanstvo više obredno, a manje djelatno, ali moramo se dakle svi skupa upitati zbog čega smo došli do takve situacije da je takva porazna situacija da toliki broj ljudi ne uzdržava vlastitu djecu.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Lucija Čikeš.
Kolegice ja ću i dalje reći da je biološka majka nezamjenjiva, nezamjenjiva pod navodnike. Ne može, vi to govorite zato što nemate tu praksu. Ja sam radila u praksi i znam dijete je živjelo, nije bilo posvojeno jer upravo to naš zakon ne dozvoljava. Ako se u 3 mjeseca jedanput pojavi biološki roditelj ne može se, to je dosada tako bilo, ne može se pokrenuti postupak posvajanja ilu udomljavanja djeteta. Međutim sve i unatoč tome što je moja prijateljica davala tom djetetu sve, izvukla ga institucije, to dijete je živjelo za ta 3 mjeseca, za tih 5 minuta kad će doći biološki roditelji. Jesmo li mi tu kao i društvo kao zatajili što tim biološkim roditeljima nismo baš dali svu podršku da zadrže svoje dijete, to je druga stvar. I upravo smatram da bi na tome trebalo puno, puno više raditi a onda bi manje radili na ovome i imali sretnije obitelji. I svaki onaj koji se deklarira ako je napisao da je rimokatolik mora znati da je brak trajan i vječan.
Druga replika poštovana zastupnica Milanka Opačić. Izvolite!
Kaže gospođa Lucija Čikeš da biološka majka može imati nekada nekih problema pa evo ako sam dobro shvatila trebalo bi joj dati puno više prostora da neke svoje odluke promijeni. Ja mislim da bismo tu trebali možda više razmišljati o tome i pitati se što smo mi kao društvo napravili da na primjer jednom broju mladih cura koje su evo u nekim domovima na onom nekakvom kako se to zove materinskoj skrbi dakle gdje čekaju da rode dijete i mogu do godinu dana ostati, što smo mi kao društvo napravili toj curi na primjer pomognemo, da ako se ne može vratiti u svoje mjesto da dobije posao, da dobije nekakav krov nad glavom, pa da se može brinuti? Ne može otići pod vedro nebo i ni od čega živjeti sa tim djetetom i za njega se brinuti. To je prvo. A drugo kada se rekli nitko ne može zamijeniti biološku majku, vi sada potvrđujete da biološkoj majci dajete prednost što znači da djetetu ne dajete prednost. A ja ću vas pitat da li vi doista smatrate da je najbolja biološka majka i da joj treba dati prednost onoj koja je na primjer jučer prerezala vrat svojoj petogodišnjoj djevojčici, majci koja je probila nepce svome djetetu od tri godine. Dakle da li vi doista mislite da je ta biološka majka i dalje bolja od nekog odgovornog roditelja? Ja se zalažem za pravo djeteta koje je ostavljeno u domu da dobije drugu obitelj koja će se za njega brinuti, da ne raste u instituciji jer traume od institucije su naprosto prevelike i žive s tim traumama cijeli život. I zalažem se gospođo ne za biološku majku koja je neodgovorna nego za odgovornog roditelja.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Lucija Čikeš.
Kolegice Opačić! Uvijek ću se zalagati za biološku majku ali to ne znači da se ne zalažem za pravo djeteta, pravo djeteta na prvom mjestu. Ali kažem da je djetetu najbolje sa biološkom majkom ako je podržimo. Vi te što iznosite primjere, takve drastične, to ja ne mogu najprije ni zamisliti a kamoli na to, i nitko nije toliko, toliko da bi takvom, takvoj majci dao. Vi što iznosite to je već bolest. I takvu majku da smo izliječili ne bi do toga došlo. I da smo prepoznali bolest. Tako je.
Poštovani zastupnik Kruno Peronja. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, državni tajniče, kolegice i kolege! Upravo je predloženim izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona učinjen korak naprijed. Naime, bez obzira što Ustavom, hrvatskim Ustavom su propisane dužnosti države da štiti materinstvo, djecu i mladež te da stvara socijalne, kulturne, odgojne, materijalne i druge uvjete i unatoč prihvaćenoj Konvenciji o pravima djeteta kojom se države članice obvezuju da će odgovarajućim zakonodavstvom, upravnim mjerama djetetu osigurati zaštitu i skrb kakva mu je prijeko potrebna da bi ne samo imao sretno djetinjstvo nego da bi kasnije postao i odgovoran član određene zajednice. Životne uvjete nužne za djetetov razvoj dužni su u prvom redu osigurati roditelji ili druge osobe koje su odgovorne za dijete ovisno o sposobnostima i materijalnim mogućnostima. No i unatoč tim i hrvatskim Ustavom i konvencijama može se dogodit da ta briga i odgoj i uzdržavanja izostane. I upravo su ove promjene zakonskih odredbe pojačale dužnost države da u slučaju izostanka obiteljsko pravnog uzdržavanja djece osiguraju dostojan život, bezbrižno djetinjstvo da mogu učiti, da mogu kasnije postati odgovorni članovi određene društvene zajednice. I ponovno ću istaknuti ono što je doista ovim prijedlogom čini mi se najsvrhovitije između ostalog, a to je da se uzdržavanje poboljša, da ono postane doista djelotvorno i to baš odredbama kojima su uređeni postupci pred sudovima koje su počevši od zajedničkih odredbi pa sudjelovanje centra za socijalnu skrb i posebni parnični postupci. Naime, često se puta događalo da zbog loše dostave ili neobavljene dostave da se nije mogla uručiti niti tužba, niti bilo kakvo pismeno i u tom slučaju tko je najviše patio? Patilo je ono dijete kojemu je trebalo dati za uzdržavanje. Naravno tome ide u prilog i vrlo jasna odredba u članku 54. i 55. da sud koji je donio odluku o uzdržavanju maloljetnog djeteta ili punoljetne osobe … [[Govornik se ne razumije.]] roditelj ostvaruje roditeljsku skrb, mogu, može se u tom slučaju pokrenuti po službenoj i pokrenut će se po službenoj dužnosti ovrha da radi naplate uzdržavanja što čini još učinkovitijim upravo sudske postupke u ovim prevažnim postupcima. Također zbog takve odredbe ide i odluka da ukoliko osobe koje su dužne pridonositi za uzdržavanje djeteta, ukoliko ne udovoljavaju toj obvezi duže od šest mjeseci, da će upravo centar za uzdržavanje, centar za socijalnu skrb preuzeti uzdržavanje po službenoj dužnosti i uzdržavati određenu osobu dok se ponovno se uspostavi onaj normalni uzdržavani odnos. Uz sve takve odredbe bitno je istaknuti da želimo svim onim koji su ostali napušteni, koji nisu imali prigodu ili da se biološki roditelji brinu ili institucije za nju, da se omogući upravo micanjem dobne granice i to omogući da se posvajanje omogući i odnosima osoba koji imaju gornju dobnu granicu dakle od 21 godine pa do najviše dobne granice. Ne treba tu raditi nikakve statistička istraživanja već jednostavno omogućiti kao što je to i ovaj prijedlog zakona naveo da se ukidaju te granice, da se samo stvori zakonski okvir, jer upravo ukoliko se pristupi odgovorno posvojenom djetetu taj rezultat će biti u potpunosti dobro odgojeno dijete koje će kasnije i moći postati punopravni i odgovorni član zajednice kojoj pripada. Takve zakonske odredbe nužne su ne samo zbog toga što nas na neki način i konvencije na to prisiljavaju, već zbog toga što upravo ovakav prijedlog ministarstva ide za tim da se životne situacije upravo zakonom mogu zaštititi da se omogući i učinkovitost upravo ovih predloženih zakonskih propisa. Naravno da još se ide u pravcu preciznosti koje kaže u članku 26. da će se točno ovisi o dobnoj granici djeteta i vrlo se jasno navode od 6 do 17 odnosno od 7 do 12 godina, pa 13 do 18 koliko će posto od plaće moći se oduzeti onome koji je dužan to uzdržavanje dati. Naravno da išlo se za tim da se omogući onome koji daje uzdržavanje zadrži određena sredstva za život, ali sud će upravo pri procjeni koliko je to potrebno za uzdržavanje odrediti tu visinu uzdržavanja na temelju cjelokupne imovine, ne samo na određenom dijelu. Također, protiv drugostupanjske odluke o uzdržavanju maloljetnog djeteta ili djeteta nad kojim roditelji ostvaruju roditeljsku skrb nakon punoljetnosti dopuštena je i revizija. Vrlo važan izvanredni pravni lijek koji daje jamstvo da će doista nakon što se iscrpe svi pravni lijekovi biti moguća zaštita tog djeteta. Naravno, i u prijelaznim i završnim odredbama predlagatelj je vodio računa pa je kazao da se ovi propisi odnose i na one odnose koji su nastali prije stupanja na snagu ovog zakona što je jedan izuzetak u pravnoj praksi. No, upravo zbog toga da se štiti na najbolji mogući način ta je odredba upravo korisna i dobro došla. Zato vjerujem da će doista ovo biti jedan bitan korak u unapređivanju i zaštiti hrvatske obitelji, svih njezinih članova jer se ovdje po prvi puta čini mi se jasnije ističe prava i obveze maćehe, oćuha, pastorka, djeda, baku i svi odnosi koji uređuju da se roditelji moraju skrbiti za dijete, ali jednako tako da i dijete se mora skrbiti za roditelje jednako tako djeda i baku i obratno. Zato ovaj prijedlog zakona vjerujem već je iskazana i visoka suglasnost svih sugovornika da će još tijekom rasprave biti i poboljšanih zakonskih odredbi. Izvrstan pristup i neka tako bude.
Hvala. Replike. Prva poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ja bih isto želio vjerovati ovo što govori kolega Peronja da ćemo mi ovim zakonom napraviti stvarno taj odužni iskorak da sve ove probleme koji su tu vezano za djecu se riješe ali nažalost čini mi se da neće biti tako kako bez jačanja jedne društvene odgovornosti i opće društvene svijesti jer kažem vraćam se na onaj podatak da je oko 43 tisuće djece u dobi do 18. godina bez uzdržavanja. Znači, imamo taj problem da roditelji biološki ili već biološkim mahom. Jer to ne može biti drugo nego biološki roditelj koji ne vodi računa o svojoj djeci i ne plaća alimentaciju ono što treba uzdržavati. I takav biološki roditelj sigurno nije dobar roditelj. Ali moramo također ovdje imati u vidu jednu drugu činjenicu. Govorimo o trima populacijskim mjerama, znači nismo zadovoljni općenito populacijskom politikom u Hrvatskoj. I sad kad vidimo ove pokazatelje, znači nažalost neće biti dovoljno samo donijeti zakon i napraviti izmjene nego očito je da moramo pokrenuti jednu cjelokupnu društvenu akciju, društvenu odgovornost zajedno i sa crkvom i sa svim mjerodavnima koji mogu pomoći u tome dijelu da jačamo obitelj, da djeca imaju u obitelji svu skrb i da kao takvim se daje mogućnost da se mogu uključiti i školovati i sve ono što svakom djetetu treba i država i društvo omogućiti. I dobro je da danas raspravljamo o ovoj problematici jer je vidljivo što idemo dalje da je problema nažalost sve više i više. Toliko. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Kruno Peronja.
Upravo se ovim predloženim zakonom, izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona jača odgovornost onih koji su po zakonu je dužni imati ali ni ona nije, tu se slažem s kolegom Kovačevićem, nije dostatna ukoliko i ostale institucije sustava počevši od roditelja, učitelja, vjeroučitelja, profesora pa i nas ovdje moramo doprinijeti da doista obitelj bude kao što je i uvijek bila i koji težimo da bude stup društva od koje će poteći djeca koja će moći biti dobri i pristojni učenici i kasnije đaci i studenti, a na kraju i radni ljudi ove države.
Poštovani zastupnik Antun Kapraljević replika.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Pa evo, kolega mi pričamo danas o dobrom zakonu i priznajem da je to dobar zakon. Međutim, ima jedna stvar koju sam očekivao da će se pojaviti makar u obrazloženju, a to je pitanje zasnivanja obitelji u Hrvatskoj. Jer u Hrvatskoj znamo da u mnogim sredinama, naročito u ruralnim sredinama postoji bezbroj muškaraca mlađih, starijih, čak onih koji sigurno se nikad više neće oženiti, koji nikad neće ući u brak, zasnovati obitelj a nigdje ni riječi zašto je to tako. Barem smo mogli napraviti nekakvu statistiku, pokazati koliko je takvih. Ja znam recimo jedno mjesto u Slavoniji gdje od 2 tisuće stanovnika ima 268 starijih od 28 godina koji se nisu oženili. Da li je pitanje nedostatak radnih mjesta, nedostatak smještaja, možda je i pitanje nedostatak žena. Netko bi trebao ispitati. Kad bi bilo pitanje nedostatka žena trebali smo u onoj strategiji emigracijskog dijela iako smo mi govorili o emigracijskoj politici predvidjeti takav slučaj. Pa možda ove žene iz Ukrajine recimo. … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro, ajde izaberimo neku drugu zemlju. Iz Njemačke recimo. Ali želim problematizirati jednu stvar koja je sigurno u Hrvatskoj evidentna a to je veliki broj muškaraca koji ne ulaze u zasnivanje obitelji.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Kruno Peronja.
Naime, slažem se u jednom dijelu da moramo imati u statistici i takav podatak koliko je udanih, neudanih, oženjenih, neoženjenih. Ali stupanje u brak je slobodna volja muškarca i žene, i brak je dakle zajednica muškarca i žene u koji stupaju slobodno. Primjerice i Lovreća iz Dalmatinske zagore i … [[Govornik se ne razumije.]] na otoku Hvaru jednak je broj, oko 135 neudanih odnosno zapravo neoženjenih muškaraca. Nitko nije njima priječio da se ožene ali mislim da netko ni ne želi. A nije netko ni sposoban ući u brak. Ali ukoliko je sposoban i želi posvojiti dijete to mu ovdje ovim zakonom se pruža olakšavajuća mogućnost jer može usvojiti od 21. pa dok ne ostari. To je najkorisniji zapravo, najkorisnija novina upravo ovog zakona. Nije svak za ženidbu nije svak ni za udaju.
Ima 3 mjesta bar u Slavoniji. Jedno od tih je, nije ga imenovao, ali ima i 3 posebno karakteristična gdje ima u toj mjeri starih … [[Govornik se ne razumije.]] koji se neće ženiti niti da ih levćom tučeš. Ali u blizini ima ono što nema jel'? [[Upadice se ne razumiju.]] Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Poštovana potpredsjednice Vlade i ministrice sa suradnikom, kolegice i kolege. S ovim Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona želi se riješiti i tu intenciju odmah treba pozdraviti i odobriti da se stane prije svega na kraj neodgovornim roditeljima pa makar oni bili biološki roditelji. Oni koji su se prvi pozvani brinuti o vlastitoj djeci. Dakle da se stane na kraj činjenici neospornoj i tužnoj da djeca dožive punoljetnost a da ne dobiju uzdržavanje. Međutim postavlja se uopće pitanje i ta možda misao vodilja treba onda biti do kraja razrađena u ovom Prijedlogu zakona. Ja se nadam da će predlagatelji saslušati i primjedbe tako da bi do Konačnog prijedloga mogli zaista imati zakon koji će provesti načelo roditelji su se dužni brinuti o svojoj maloljetnoj djeci i punoljetnoj djeci koja se redovito školuju odnosno koja nisu sposobna za samostalan život. Postavlja se pitanje kako smo se to doveli do ove situacije da tako ogroman broj roditelja, a najčešće su to muškarci koji onda i demonstriraju i rugaju se, demonstriraju dakle silu, izruguju se svakoj vlasti kako je nemoćna da bi se naplatila i to za koga? Ne da bi uzela sebi nego da bi dala njihovom vlastitom djetetu. Ja mislim da takvu sramotu država više ne smije trpiti. I da ovdje moramo biti svi zajedno složni u tome da se iznađu najbolji mehanizmi da se tomu stane na kraj. Zbog čega? Zato što prije svega te troškove onda snosi tko? Snosi umirovljenik. Snosi onaj radnik koji marljivo prehranjuje vlastitu djecu. A morat će ga ovako jer to su troškovi onda države, prehranjivati dijete onih o kojim je govorila gospođa ministrica i kolegica da se šetaju i na taj način javno pokazuju svoj luksuz, a neće u isto vrijeme, a neće da plate uzdržavanje vlastitom djetetu. Ali nešto ima i u jednom odnosu ja mislim pogrešnom, društvenom odnosu i jednoj političkoj klimi koju bi trebalo suzbijati da je žena upravo majka dužna brinuti se o djetetu. A ovi problemi nastaju onda tek kod razvoda djeteta i kada ta majka traži uzdržavanje djeteta. Dakle od početka treba ne samo stvoriti tako klimu i ozračje nego pronalaziti i one odredbe u bilo kojem zakonu koji na izravan ili neizravan način i muškarca i ženu dovode u drugačiji, neravnopravni položaj ne samo u javnom životu nego i u obitelji. Rješenje je u tome da žene postaju javnije, da se dakle bave više javnim poslovima kako bi mogle i omogućiti i muškarcima da više sudjeluju u obiteljskom životu. Onda ovakvih stvari ne bi bilo. Odnosno bilo bi ih sigurno manje. U ovoj, ja bih nešto i konkretno već ovom prigodom rekla iako se radi o prvom čitanju, ali upravo zbog toga da bi se ono, da bi se ovaj zakon poboljšao. A upravo na tragu današnje izjave suca Ustavnog suda profesora Krapca koji kaže da je čak domoljubna dužnost i s pravom govori sudaca i onih koji primjenjuju zakon da se usprotive zakonima koji nisu dobri zakoni, koji imaju proturječja u sebi kako bi se to otklonili i kako bi se te stvari poboljšale i na kraju krajeva zakon polučio svoju svrhu da u primjeni i na one na koje se primjenjuje a i oni koji povodom takvih zakona ištu od suda pravdu da ta pravda bude zadovoljena odnosno zakon primijenjen. Pa ću se odmah osvrnuti na odredbu članka 2. koja, gdje se dobro razrađuje o, koja govori o osporavanju odnosno utvrđenju majčinstva odnosno očinstva. I ja ću upravo nešto reći o osporavanju majčinstva i to žene, i to žene koja osporava majčinstvo ženi koja je dijete rodila ali njezinom jajnom stanicom bez njezinog saznanja i bez njezinog odobrenja. To smo mi uveli još prije nekoliko godina u Obiteljski zakon. Evo sada se s ovom izmjenom čak neke poboljšice u tom smislu čine i detaljnije se ta čak njezina suglasnost definira da mora biti ovjereni pristanak i tako dalje što je svakako dobro. Međutim ja upozoravam ponovo na jednu nelogičnost koja se dogodila zadnjom, predzadnjom izmjenom Obiteljskog zakona kojom je dakle ponovo vraćena stara definicija majke. I u danas, u današnjem, a to nije obuhvaćeno ovom izmjenom zakona, i u današnjoj definiciji imate neoborivu pretpostavku iz Rimskog prava da je majka djeteta uvijek ona koja je dijete rodila. Pa čemu će vam onda ove odredbe o osporavanju majčinstva i ovih žena? Prema tome to moramo uskladiti i vratiti na onu izmjenu koja je bila prije 2004. godine. Dakle 2003. čini mi se da se ta izmjena dogodila gdje moramo relativizirati tu definiciju i definirati majku, da je majka u pravilu žena koja je dijete rodila. Na taj način omogućavamo da se dokazuje i suprotno. Ukoliko ostajete ovako sudovi već ukazuju na takve nelogičnosti. Molim da se to popravi i vjerujem da će se to popraviti jer tu nema nikakvih, nikakve politizacije i nikakve ideologije jer evo i predlagač priznaje takve situacije. Dakle da omogućimo sudovima da primjenjuju zakon. Onda je to neophodno i učiniti. U ovoj odredbi članka 9. bilo je govora i obećanja da će dijete moći tražiti i nakon punoljetnosti od roditelja koji mu nije plaćao uzdržavanje ali evo, nažalost evo sada u odredbi članka 9. nastupa zastara već za 5 godina za tražbine uzdržavanja. Pa prema tome o tome treba razmisliti. Trebalo bi upravo dakle ukinuti tu mogućnost i obeshrabrivati sve one koji bi mislili da ih je minula ta obveza. I na tragu onog obećanja koji je Vlada i rekla čini mi se da su predstavnici Vlade u nekoliko navrata rekli da takve odredbe, odnosno takva traženja, takve tražbine neće zastarijevati. Svakako treba pozdraviti ovu odredbu da se privremeno uzdržavanje, odnosno privremena mjera donese već na prvom ročištu. To je sud mogao i do sada činiti. Na žalost jednostavno se kroz postupke izoubičajilo da to čini, pa bi onda prije donesena bila presuda pa onda i u presudi privremeno uzdržanje. Tako da je to bilo van svake pameti i gubila i opće privremena mjera svoju svrhu. Ako se ona ne donese odmah onda ne treba se ni donositi. Dakle, na ovoj odredbi treba posebno inzistirati jer ona znači značajan korak naprijed i otklanjanje nepravilnosti i nepravednosti koje su se događale tijekom postupka. Međutim, ova odredba koja je ugrađena doduše, a sada se još više i proširuje u ovom prijedlogu zakona gdje se pojačava odgovornost bake i djeda. Ona je jeste logična, ali trebalo bi u zakonu posebno odrediti tek onda kada i prisilna naplata kod onih koji su primarno dužni uzdržavati, dakle roditelji ili skrbnici, pa tek onda prebaciti odgovornost na tu starčad, na bake, djedove koji onda mogu biti i dosta, dosta stari. Mogu imati i 90 godina. Država onda nema obzira da od njihove mirovine, jer to su sigurna primanja. Ovdje će se država bez problema odmah naplatiti. Oni imaju kakvu takvu mirovinu. Dakle, neće državu smetati to što to taj starac ili starica ima preko 80 godina, a kad treba posvojiti onda smo jako obzirni po tome koliko on ima godina jel, je li prešao 40, 45, je li biološki uopće može više žena zanijeti ili ne. Dakle, moramo biti tu konzekventni. Molim lijepo. A baku i djedove zadržati više kao one koji pružaju toplinu i ljubav, a materijalno ih u što većoj mjeri rasteretiti. Jer država je inače kod umirovljenika tu iscrpljuje vidite vodu, struju, tu je jako efikasna. Prema tome, i ja apeliram upravo na to. Dakle, nek ostane kao jedna rezerva kao što je to i do sada bilo da baka i djed su dužni uzdržavati unuke, ali tek onda ako prisilno. Dakle, ako je došlo čak i do kazne, do primjene kazne zatvora da ovaj koji je dužan uzdržavati nije to učinio, pa je dospio u zatvor. Dakle, tek u onoj krajnjoj in ultima linaea. Dakle, u krajnjoj liniji takvu jednu odgovornost treba ne te iznemogle ljude svaliti, takvu jednu odgovornost. Čini mi se da ovdje je sasvim opravdano naglašeno kako izvanbračni drug je dužan uzdržavati, dakle i plaćati za uzdržavanje, otac izvanbračnog djeteta je dužan isplatiti naknadu za uskraćeno uzdržavanje iz stavka prvog ovog članka za vrijeme do podnošenja tužbe. Ali jednako bih skrenula pozornost da je otac, da bi trebalo ugraditi odredbu, da je otac dužan uzdržavati i majku djeteta prije nego što je to dijete rođeno ako je ona nesposobno, a biološki je to moguće već i sada to utvrditi. Dakle, a naročito u zadnjim mjesecima kako bi porod i zdravlje djeteta bili sigurni.
Hvala lijepa. Ima jedna primjedba samo nemojte nas djedove stavljati pod starčad i iznemoglo.
Ajme, onda samo krepke djedove jel?
Ima tu nas djedova itekako krepkih i baka, i baka. Replika poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Ma i kolegica Ingrid je danas i svoju raspravu kao i veliki broj kolegica i kolega je ranije započela odgovornim roditeljstvom i u pogledu norme dijela zakona koji precizira, regulira obavezu odgovornog ponašanja roditelja mislim da je zakon dobar. Međutim, u onom dijelu provedbe tog zakona, a i ovaj zakon kojega kasnije imamo izmjene Zakona o socijalnoj skrbi neće, ali vjerujte mi napraviti ništa u primjedbi tih odredaba zakona kada dođemo na jednu zajednicu u Hrvatskoj koje se često pravimo da ne postoji, a radimo se o manjinskoj zajednici Roma u Hrvatskoj gdje ovi problemi odnosa u obitelji, odgovornog roditeljstva eksplodiraju i stalno su prisutni na najdramatičnije načine. Primjerice ako 10% učenika završava osnovnu školu, ako su prava djece materijalna primanja od dječjeg doplatka na dalje, ne prava djece nego izvor obiteljskih prihoda i zarade, ako je prosjačenje praksa a ne izuzetak, ako je užasno veliki porast kriminaliteta pravilo a ne izuzetak i ako je biološka majka u pravilu sa 13 godina starosti, a ne 18 ili 20 pravilo a ne izuzetak, a broj slučajeva intervencija države u takve obitelji je nula ili jedan promil. Možda za veliki dio Hrvatske on ne znači ništa, ali tamo gdje je ta zajednica brojna i gdje bi trebalo doći do socijalizacije i zajedničkog suživota ti problemi ovim zakonima gospođo Kosor, ni ovim, ni ovim iza iz socijalne skrbi na žalost neće riješiti problem ako mehanizmi i ovlasti države neće biti pojačani. Prava su ogromna dana, nadzor, kontrola i poštivanje, zbog njihovog običajnog prava koje ima jače od zakonodavnog, državnog na žalost ne odgovaraju na ta pitanja.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Pa to je u stvari bit i okosnica ne samo ovog zakona, ali na vlastito ovog zakona. Ali bi trebalo biti i drugih zakona odgovornosti. Moramo govoriti dakle i uvijek kad govorimo govorimo o odgovornom roditeljstvu. E sada je pitanje i potenciram to ponovo kako država da to osnovno načelo da su roditelji dužni uzdržavati djecu provede u djelo. Dakle, ondje gdje država, gdje ovaj izbjegne dužnik uzdržavanja, gdje izbjegne dužnost davanja uzdržavanja stupa centar koji onda daje uzdržavanje za dijete. Ali centar možda bi ovdje koristim i ovu priliku da skrenem pozornost predlagatelju. Dakle, svi oni mehanizmi koji su dobri i koji otklanjaju prepreke u parničnom postupku, te iste odredbe bi trebalo, trebalo bi da vrijede i onda kada centar utužuje tu osobu. Dakle, centar koji je dao uzdržavanje za to dijete, dakle po istim onim brzim i efektnim normama koje pospješuju dobivanje uzdržavanje, dakle i tog regresnog zahtjeva prema takvoj nesavjesnoj osobi budu brzi i efikasni. Na taj način se štite i sredstva i omogućavaju upravo, osiguravaju takva sredstva za opet interventno djelovanje države u nekim drugim slučajevima. Ali ako državi damo, odnosno centrima, ako oni budu onemogućeni, odnosno krenu u onu dugotrajnost postupaka onda će jednostavno ta sredstva se prelijevati, utonut će negdje. Prema tome ta sredstva treba zaštititi i isti brzi postupak osigurati za centar jednako kao i dijete kada primarno traži zaštitu pred sudom. Dakle sve one postupovne odredbe trebaju vrijediti i za centar.
Hvala. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Sabora. Tri novine donosi ova zakonska novela: mogućnost osporavanja majčinstva, ukidanje gornje dobne granice za posvojenje i drugačije rješava pitanje uzdržavanja djeteta. Zajednička karakteristika za sve tri ove novine, da su pitanja otvorena davno i da su rješenja nuđena davno, da je sve to Vlada u ove tri i pol godine odbijala i da sve to sada nudi kao vlastito rješenje. Dobro je kada netko usvoji tuđe pametno mišljenje. Loše je međutim, kad mu za to treba tri i pol godine, a da bi se ovo prihvatilo bilo je dovoljno tri i pol dana a možda i tri i pol minute razumnom čovjeku. Mogućnost osporavanja majčinstva, to je već unešeno u ovaj Obiteljski zakon kada je izmijenjena definicija majke, ali onda je iz njega izbačeno, a sada se opet vraća nazad. Naravno opet ne konzistentno na što je kolegica Antičević upozorila, naravno da je trebalo izmijeniti u Obiteljskom zakonu i definiciju majke jer kada uvodimo mogućnost osporavanja majčinstva moramo uvesti jer znanost napreduje, naravno samo kod umjetne oplodnje, naravno samo kod doniranih jajnih stanica, naravno možda kod zloupotrebe tih jajnih stanica. Ali kad već uvodimo mogućnost moramo uvesti osporavanje majčinstva onda moramo promijeniti onu definiciju majke kao žene koja je rodila dijete. Ukidanje gornje dobne granice posvojenja to je također predlagano, evo HSS je to predlagao i tada je to Vlada odbijala, sada to nudi kao svoj prijedlog. Dobro je to, dobro da se usvajaju pametni prijedlozi opoziciji mada kada … [[Ne razumije se.]] shvati tad i predloži. To međutim možda će malo malčice pomoći kod broja usvojene djece. Još uvijek međutim imamo poraznu situaciju da ima pet puta više usvojitelja nego što ima usvojenja, djece po domovima. Mi ovim ćemo možda malo popraviti tu situaciju, ali nije tu problem samo u dobnoj granici. Problem je ono što je kolegica Opačić govorila. Roditelji, biološki roditelji pošalju svoju djecu u dom, a onda ipak zadržavaju svoja prava, skrbnička prava nad tom djecom i na taj način onemogućuju njihovo usvajanje. Ja ne znam da li se baš može tvrditi da je svaka biološka majka pa i najgora bolja od maćehe, usvojiteljice ma makar ona bila i najbolja, ali sasvim sigurno je obitelj bolje prirodnije mjesto za dijete nego što je to dom, nego što je to ustanova. I u interesu djeteta trebalo bi tu mijenjati i zakone i praksu, odlučnije oduzimati skrb roditeljima kada svoju djecu pošalju u dom i kada se o njima neadekvatno brinu ili se ne brinu, ne raspituju, a eto još uvijek iskorištavaju tu mogućnost da zadržavaju svoja roditeljska skrbnička prava. Samo na taj način moći ćemo udovoljiti velikom broju zahtjeva za posvojenje i samo na taj način ćemo tu djecu iz domova preseliti u obitelji, a tamo je njima puno bolje, puno im je bolje tamo. Prema tome želimo li djelovati u interesu te djece moramo djelovati odlučnije, moramo djelovati i brže, ne čekati tri i pol godine pa onda dati opet jedno rješenje koje malčice popravlja stvar ali ga neće riješiti do kraja i moramo na koncu da bismo mogli tako djelovati, moramo shvatiti gdje je problem. Gdje je problem, jer ako neznamo gdje je problem kako ćemo ga riješiti. Ova novela, ona očito ne pogađa samu bit stvari, ne uočava gdje je poteškoća kod tog usvajanja, bržeg i kvalitetnijeg. E sada treće čemu je posvećeno najviše pažnje, uzdržavanje djeteta. Tu zakon regulira, tu imamo dvije situacije. Kada zakon tjera roditelja da preuzme brigu o svom djetetu i da konačno počne plaćati tu svoju obavezu, alimentaciju i kad u tome ipak ne uspijeva predviđa državnu intervenciju po članku 55. Ovo da se malo uvode stroži uvjeti i ubrzava rad sudova i tako kod prisilne naplate, ovršne naplate od strane roditelja to je dobro. To je dobro. Tome se nema šta puno prigovoriti. Ali članak 55. bi zapravo trebao zamijeniti ono što je bio prijedlog Zakona o alimentacijskom fondu s početka mandata ove Vlade kada je to SDP pustio u proceduru. Znači jedan cijeli zakonski prijedlog o alimentacijskom fondu ovdje je zamijenjen jednim člankom i to loše. Evo potpredsjednice Vlade zašto loše. Znači to je članak koji kaže što će se događati ako roditelj ne udovoljava svojoj obavezi duže od šest mjeseci, znači duže od šest mjeseci ne plaća alimentaciju. Najprije zašto duže od šest mjeseci. Zašto duže od šest mjeseci? Što mi ovim zakonom, koga mi štitimo? Mi uvijek moramo imati na pameti interes djeteta, to je prvo. Što bi sada to dijete trebalo čekati šest mjeseci da ovaj ne plaća da bi se uopće mogao pokrenuti postupak u kojem bi tu alimentaciju umjesto roditelja plaćala država. I šta će se sada dogoditi u praksi ili se može dogoditi? Neće plaćati pet mjeseci, onda će jedan mjesec platiti pa opet neće plaćati pet mjeseci pa će jedan mjesec platiti pa tako ta majka samohrana, odnosno to dijete, govorim o pravu djeteta, to je pravo djeteta, nikada neće moći ući na ovu, u ovu liniju državne skrbi. A dijete netko mora uzdržavati. To mora biti intencija ovog zakona. Što djeteta briga kakva su zakonska rješenja, ovakva ili onakva, njega netko mora uzdržavati. Ako se ne može prisiliti roditelja da ga uzdržava onda tu brigu mora preuzeti država. Dijete ispaštati ne smije. I sada šta kaže se dalje. Znači tih 6 mjeseci je posve nejasno, ali onda će brigu preuzeti država u ukupnom trajanju od najdulje 3 godine. A šta poslije 3 godine? Što poslije 3 godine? Ne znam, možda intencija ovoga zakonskog članka drugačija, ali to što ovdje piše u ukupnom trajanju od najdulje 3 godine podrazumijeva da će država tu brigu voditi 3 godine, najdulje 3 godine a onda se ne zna dalje šta će biti. Ako je međutim se htjelo nešto drugo reći onda je to trebalo reći preciznije. Svakako preciznije. Pravo na privremeno uzdržavanje priznaje se danom podnošenja zahtjeva, odnosno dana pokretanja postupka po službenoj dužnosti. Pa zašto ne od dana kad je dijete imalo pravo, jer prvo treba proći 6 mjeseci da bi se uopće ušlo u sustav, a onda se to pravo stječe kad se, od dana kad se uđe u sustav kad se podnosi zahtjev. I treća stvar koja je potpuno neshvatljiva. Samo u 50% iznosa će se država brinut, davati tu privremenu alimentaciju od one visine one alimentacije koju mora plaćati roditelj. Pa gledajte, pa što dijete briga kako će se država naplatiti od tog neodgovornog roditelja. Možda se neće uspjeti uopće naplatiti jer čovjek ne radi. Imao je jednu obitelj, u njoj ima dvoje djece, rastao se, zasnovao novu obitelj, u novoj obitelji ima troje djece i da mu i sjednete na sva njegova primanja nema on dovoljno novaca da uzdržava petoro djece, ali brigu nad tom djecom moramo preuzeti kao društvo. Pa oni su djeca ovog društva. Ove zemlje, bez obzira koji im je biološki roditelj. Pa mi ne možemo osuditi tu djecu da ostanu bez uzdržavanja zato što se eto tako netko neodgovorno ili zato što je bez svoje krivnje izgubio posao. A što ako je izgubio posao. Nestalo je u privatizaciji 400 tisuća radnih mjesta. Ti ljudi danas imaju 50, 55 godina koji su tada radili i tada rađali djecu. Tko će njih zaposliti? Kako će oni to plaćati? I sad nek se još rastanu. Ali zašto moraju djeca ispaštati zbog toga? E to je nejasno. I zašto država škrtari? Pa gledajte država je uvijek jača od te samohrane majke i od tog nejakog djeteta, pa nek' se država od ovoga naplaćuje kako god zna, pa šta nas briga. Nek' ga tjera u zatvor, nek' mu uzima imovinu, nek' mu plijeni brodove, aute, nek' radi šta hoće s njim, ali to je jedan par rukava. Pravo djeteta je drugi par rukava. Ono mora biti ostvareno odmah i u punom iznosu. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravci netočnih navoda, poštovani zastupnik Ivo Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ja mislim da je nužno ispraviti netočan navod poštovanog kolege koji je kazao kako je zapravo Vladi odavno govoreno što bi trebalo napraviti, a ona je to uporno odbijala, a to nešto što je trebalo napraviti je tako jednostavno i to se moglo za tri dana donijeti. Prema tome, posve netočno. Iz kojeg razloga? Stoga što nešto što je bilo predlagano je ugrađeno u prijedlog Vlade koji je Vlada davno najavila i kojeg je sad donijela. Apsurdno je tvrditi kako se to nešto moglo donijeti za tri dana, osobito s one strane koja to nešto nije mogla donijeti ni za 4 godine. Hvala lijepo.
Drugi ispravak, poštovana zastupnica Ruža Lelić.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo ja ću isto ispraviti samo na drugačiji način ovaj navod. Kaže Vlada je sada to predlaže ono što je do sada odbijala i sve je to mogla usvojiti za 3 dana, što apsolutno nije točno. Ovdje imamo prijedlog HSS-a koji ima 3 članka i na drugačiji način rješava pitanje dobne granice. Imamo Zakon o alimentacijskom fondu koji ne bi bilo dobro da je prihvaćeno jer odgovornost od pojedinca prebacuje na državu što nam svakako nije tendencija. Upravo ovaj Zakon želi prebaciti odgovornost za pojedince. Zatim rekao je da je privremeno uzdržavanje treba čekati 6 mjeseci. Evo lijepo piše članak 32. dulje od 3 mjeseca i to je netočan navod. Hvala.
Replika, poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Pa meni se čini da je naše društvo još uvijek nije jedino, doduše mačističko društvo, dakle društvo koje na određen način je društvo muškaraca i tamo gdje bi ti muškarci, ali u 99% slučajeva su muškarci ti, dakle supruzi u rastavljenim brakovima itd. koji ne plaćaju alimentaciju. Nema zaista razloga da ih se na ovaj način štiti da trebaju 6 mjeseci ne plaćati alimentaciju … [[Govornik se ne razumije.]] bi država intervenirala, ali sada prema djetetu, ne govorim o progonu toga koji ne plaća, prema djetetu da mu daje 50% inače te alimentacije koje bi taj dotični trebao plaćati. Ja bi podsjetio recimo kod starih Inka to je bilo uređeno na jedan poseban način. Ukoliko je moje dijete ili bilo čije dijete napravilo neki prekršaj, onda sam bio ja kažnjen, a ne samo ja, nego i susjedi, pa ne samo susjedi nego cijela zajednica u kojoj sam živio. Ali s druge strane je isto tako država vodila računa i o nama vodeći stroge, nisam ja za takav tip kažnjavanja da tako kažem, ali jesam za to da država preuzme i svoj dio odgovornosti prema toj djeci. Niti sam za to kao … [[Govornik se ne razumije.]] , šta ja znam nisu djeca vlasništvo države, ali zaista ne vidim razloga zašto se to ne bi uredilo na drugačiji način da ta djeca budu u trenutku čim se ne plaća alimentacija zaštićena, ali tako i majke te djece, a da onaj koji ne plaća podliježe svim mogućim represijama od strane društva, odnosno državnih instanci.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Kolega Jurjeviću, ma nebitno je da li smo mi mačističko društvo ili smo mi patrijarhat ili matrijarhat, posve svejedno. Ovdje se radi o djeci. Vidite, samim time što nije prihvaćen Prijedlog Zakona o alimentacijskom fondu prije 3 i pol godine 43 tisuće djece nije dobijalo tu svoju alimentaciju a da je Zakon prihvaćen dobijalo bi je. Mogu se zahvaliti ovoj Vladi i ovim zastupnicima koji to brane. Zbog njih, jer nisu izglasali taj Zakon, ta djeca 3 i pol godine nisu dobijala svoje alimentacije, a da je prihvaćen zakon dobijali bi ih od države. S obzirom da to niste htjeli napraviti, objasnite to toj djeci. Toj djeci to objasnite ako se to uopće da objasniti jer je to potpuno neobjašnjivo. Ovdje se radi isključivo i samo o zaštiti djece. Ne o tome da li više muškaraca ne plaća alimentaciju, ili više žena ne plaća alimentaciju, ili ne plaćaju alimentaciju zato što su neodgovorni, ili ne plaćaju zato što su odgovorni, ali su u privatizaciji HDZ-ovskoj izgubili posao, baš me briga zašto ih ne plaćaju. Pravo djeteta je da taj novac dobije i da bude uzdržavan. O tome se radi.
Potpredsjednica Vlade, ministrica Jadranka Kosor. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo, nisam mislila da ću morati na ovaj način ponovo izaći za govornicu i odgovoriti u ime Vlade, ali sam prisiljena zato što gospodin Stazić, zastupnik Stazić izlazi zapravo iz okvira dosadašnje rasprave, ne pokušavajući ipak ovu raspravu ipak politizirati pa sam dužna odgovoriti u ime Vlade. Kad kažete objasnite djeci, obraćate se Vladi. Zašto to nije bilo doneseno prije tri i pol godine, objasnite djeci? Onda ja isto tako mogu reći, budući da je Obiteljski zakon donešen 2003., objasnite djeci zašto to nije bilo ugrađeno u Obiteljski zakon, zašto ovakve odredbe nisu bile ugrađene u Obiteljski zakon, zašto niste zaštitili djecu na ovaj način od neodgovornih roditelja? Ili zašto pak alimentacijski fond nije donesen odnosno utemeljen u vrijeme kad je Vlada koju je vodila vaša stranka imala mogućnosti i vodila državu? Ali ja mislim da to nije dobro na taj način razgovarati jer bih ja onda isto mogla reći u ime Vlade, objasnite djeci i majkama zašto ste smanjili naknade, zašto ste smanjili rodiljne naknade, zašto ste otjerali otprilike 60 tisuća majki kad ste ukinuli trogodišnji rodiljni dopust, da se za 60 dana vrate na posao bez infrastrukture, vrtića, jaslica itd.? Ali ja mislim da to nije dobro i zato vas pozivam da se vratimo u okvire rasprave o izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona. Podsjetit ću vas među ostalim da oko toga alimentacijskog fonda je bilo različitih rasprava i ovdje sjećam se gospodina Radoša koji je recimo raspravljajući o alimentacijskom fondu rekao protiveći se tome izrijekom da bi to bilo poticanje neodgovornog roditeljstva. I to govorim zbog toga što je bilo različitih stajališta o tome. Mislim i moje mišljenje a i mišljenje Vlade da ovi mehanizmi koje sada ugrađujemo u izmjene i dopune mogu s jedne strane preventivno djelovati, s druge strane osigurati da djeca koju su roditelji zaboravili, zanemarili dobiju to uzdržavanje. A s treće strane što mislim da je jednako važno, da država osigura da se prisili da se taj dug od njega utjera. Spominjali ste tri godine, je li. Zašto samo tri godine? Zato što vjerujemo da će svi ovi dodatni mehanizmi, znači centar za socijalnu skrb odmah daje Državnom odvjetništvu da pokrene postupak prema tom neodgovornom roditelju, znači da se država namiri. Prema tome, vjerujemo da će u te tri godine cijeli taj sustav profunkcionirati i da će dijete dobivati normalno uzdržavanje. Dakle, uz sve ovo znači da se cjelokupna imovina uzme u obzir, da sudovi odluku donesu na prvome ročištu dakle, vjerujemo da svi ti mehanizmi mogu u konačnici dovesti do toga da prisilimo neodgovornog roditelja da izvršava svoju obvezu prema vlastitom djetetu. A s druge strane da država osigurava brigu za njega dok god za to postoji potreba. Napokon, kao što ste vidjeli, Obiteljski zakon se dopunjava, mijenja se u skladu sa stvarnim životom. Za nekoliko godina ćemo vidjeti treba li taj rok produžiti od tri godine, ili će se broj onih koji zanemaruju svoju djecu, koji lažu svojoj djeci, koji lažu državi, koji lažu svima nama smanjiti do te mjere da više ovakvih intervencija neće biti. Ali ponavljam još jedanput, javila sam se upravo zbog toga, što mislim da je dosadašnja rasprava išla za tim da tražimo najbolja rješenja a svako vraćanje u prošlost dovodi nas do politizacije i do toga da tražimo odgovore tko, zašto, u nekom trenutku nije napravio, a mogao je, imao je priliku, imao je šansu jer je vodio državu. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Netočno je da će ovi mehanizmi koji ovaj zakon donosi prisiliti roditelja i da su tri godine koje zakon predviđa sasvim dovoljne da njega natjeraju da se odgovorno ponaša. To uostalom ne bi trebalo biti ni svrha ovoga zakona. Ja sam mislio kad sam pročitao taj članak da je drugi izričaj, baš sam se poveselio. Mislio sam, ako on znači ne ispunjava svoje obaveze, država će umjesto njega to raditi i to će raditi tri godine država umjesto njega. Dovoljno je jedan mjesec da ne plati. A država će se naplaćivati. Ali će tri godine, bez obzira da li je on počeo plaćati, dijete biti zaštićeno od države. A obračun između neodgovornog roditelja i države, to je drugi par rukava. A što se tiče ovoga što je tko napravio i kad je tko napravio? Pa gledajte, da je bivša Vlada riješila sve probleme onda više ne bi trebalo biti ni Vlade ni Sabora jer bi cijelo društvo bilo uređeno. Mislim onda, to je jedna opaska koju je jako teško shvatiti. Pa nisu se svi mogli problemi riješiti u četiri godine, jer šta bi onda radile sve druge Vlade dok bude Hrvatske Države.
Drugi ispravak poštovana zastupnica Vesna Škare Ožbolt.
Poštovana potpredsjednice! Netočno je da će ovi mehanizmi koje ste predložili u zakonu omogućiti prisilnu naplatu. Naime, ništa posebno u ovom zakonu novoga nije efikasno predviđeno, posebno ne na primjer ako otac koji ne plaća alimentaciju prebaci svu svoju imovinu na nekog drugog člana svoje nove obitelji. Prema tome, vi na ovaj način nećete moći naplatiti ono što je taj otac dužan platiti djetetu kojeg bi trebao uzdržavati. Prema tome, ovaj zakon nažalost je samo skup lijepih želja bez efikasnosti.
Poštovana zastupnica Vesna Škare Ožbolt. Izvolite! A ne, ovo je sad na raspravu. Nema pauze. Idemo dalje. Nema odmora dok traje obnova.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovana ministrice! Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona je u načelu dobar zakon koji uglavnom nomotehnički rješava stvari koje prijašnji zakon nije dobro riješio. Dosta se kvalitetnije rješava dobrobit obitelji i djece, ali ima nekih članaka koje treba izabrati i koje smatram najspornijima i loše uređenim ovim zakonom. Pozdravljam Vladino ukidanje gornje dobne granice u usvojenju djeteta. Veliki broj djece, to je već nekoliko puta ovdje u raspravi danas sugerirano, veliki broj djece nalazi se po domovima i vrlo mali broj usvojenja je prisutan, svega najviše 10%. Broj usvojenja ustvari svake godine je sve manji i manji. On stagnira i smanjuje se. Razlog tako velikom broju djece u domovima zasigurno su prestroge zakonske odredbe o dobnoj granici posvojitelja i uvjete posvojenja te nedostatak jasnih podzakonskih propisa koji su već trebali biti doneseni. Sada je zakon regulirao i otvorio mogućnost bržeg usvojenja, međutim ovaj dobar prijedlog treba uzeti u obzir da centri za socijalnu skrb zasigurno kada je riječ o usvojenju bez obzira na ovaj dobar prijedlog ukidanja gornje granice da su oni informatički neuvezani, da ne postoji središnji očevidnik s podacima o posvojiteljima i djeci koja ispunjavaju uvjete za posvojenje. To ključni problemi i ukidanje gornje granice je dobar stimulans ali bez informatičke uvezanosti centara za socijalnu skrb, bez nepostojanja središnjeg očevidnika o podacima o posvojiteljima i djeci teško da će se postupak usvojenja kvalitetno provoditi. Dakle, kao što sam rekla načelno se slažem sa ukidanjem dobne granice za postupak posvojenja djeteta. Taj postupak, tim postupkom se otvara prostor u većem broju potencijalnih posvojitelja. Logično je jer danas ljudi kasnije stupaju u brak, pomiče se dobna granica kada žene odlučuju rađati odnosno do kada im je preporučeno rađati i zato je razumno pomicanje odnosno ukidanje gornje dobne granice za postupak posvojenja djece. Ipak, zbog osjetljivosti materije treba uzeti u obzir i one glasove koji se protive ukidanju gornje dobne granice. Neki profesori na Pravnom fakultetu jasno ukazuju na problem velike razlike i gendacijskog jaza. Upitno je koliko osobe treće životne dobi mogu kvalitetno skrbiti o manjoj djeci. I na kraju, tu je uvijek i veća mogućnost da stariji posvojitelji preminu dok je dijete maleno. To su prigovori i zbog čega ove odredbe zakona do drugog čitanja treba bolje doraditi. I sada još samo na kraju pitanje alimentacijskog fonda. Toliko se u ove tri, tri i pol godine govorilo o alimentacijskom fondu da bi mi na kraju dobili odredbe zakona koje ništa bitno ne prisiljavaju osobu da odnosno davatelja da prisile, da naprave prisilnu naplatu kod uzdržavanja djece. To nažalost ove odredbe zakona na nikoji način ne sugeriraju i bojim se da će trebati promijeniti cijeli red financijskog ponašanja u državi da bi se i alimentacijski fond konačno mogao, da bi on mogao profunkcionirati. Naime, vi ne možete ni na koji način ljudima koji dobivaju plaću na crno utjerati da plaćaju alimentaciju. Vi ne možete čovjeku koji prebaci svoju imovinu na nekog trećeg svog člana obitelji, ne možete ga natjerati da plaća alimentaciju. I ovaj postupak preko Državnog odvjetništva na neki način će opteretiti te ljude ali u bitnom se postupak naplate neće ubrzati. I ja bih još jednu treću situaciju htjela ove iznijeti o kojoj danas nitko nije govorio. Godišnje se donese između 3,5 do 4 tisuće presuda o uzdržavanju a roditelji s kojima dijete živi često nemaju novaca za plaćanje odvjetnika kako bi na primjer podnio tužbu za uzdržavanje ili povišenje uzdržavanje, ili za pokretanje postupka ovrhe kod prisilne naplate. I zato mi je žao što se s ovim zakonom toliko odugovlačilo, odnosno zakonom o besplatnoj pravnoj pomoći, on se tek sada stavlja u dnevni red što znači da do kraja godine on neće ići u provedbu, što je samo još jedan pokazatelj koliko je Vlada odugovlačila sa donošenjem ovog zakona koji bi na svaki način pomogao majkama koje nemaju novaca platiti odvjetnika koji bi im pomogao da na primjer na prisilan način naplate alimentaciju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem gospođi zastupnici. Prije nego što nastavimo samo da kažem da se potpredsjednica Vlade i ministrica ispričala što je morala otići sa sjednice jer su oni računali da će biti stanka u pola dva, ali će se vratiti državni tajnik koji je na jednom od naših odbora. Slijedeći na redu za raspravu je gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite, doktore Dorić.
Gospođo potpredsjednice, kolege i kolegice. Evo, žao mi je da nema ni ministrice ni državnog tajnika jer upravo sam se njima želio obratiti na zamolbu jedne grupe roditelja naših građana iz Opatije s kojima sam razgovarao o ovoj temi i oni su me zamolili da evo njihov stav ovdje iskoristim ovu priliku i prenesem ministrici. No, mogu samo reći da ću bitno skratiti svoje izlaganje jer kolega Vuljanić je iznio stav Hrvatske narodne stranke. Mi smo jasno rekli da ćemo ovaj zakon podržati, mi smo suglasni sa većinom onoga što smo u zakonu mogli isčitati. On je rekao i određene primjedbe. No, ja bih se vratio sada na ono što zaista želim reći ispred tih roditelja iz Opatije koji su mi se obratili. Oni su rekli da se potpuno slažu s tim da se nađe neki mehanizam da budemo puno efikasniji u borbi protiv neodgovornih roditelja i sigurno će većina hrvatskih građana podržati ovakav prijedlog rješenja. Međutim, tu se pojavljuju i određena pitanja, pitanja vezana uz našu principijelnost ili neprincipijelnost, pitanja koja se vezuju uz našu konzistentnost ili nekonzistentnost kod donošenja zakona i kod zadržavanja ja bih rekao istih kriterija kod donošenja tih zakona. Naime, evo sad vidimo da ćemo moći u slučaju neodgovornog roditelja putem suda i sudu omogućiti da uzme u obzir cjelokupnu imovinu ili imovno stanje roditelja da u biti prodamo njegov automobil, da prodamo njegove nekretnine i da se naplati alimentacija. To je dobro, to je efikasno i nadamo se da će pravna država uistinu tako i postupati. Međutim, ovi roditelji koje sam spomenuo na početku svog izlaganja rekli su mi zašto onda nismo principijelni i kod donošenja niza drugih zakona. Naime, upozorili su me evo na jedan primjer koji će vam biti možda najbliži ovoj materiji o kojoj danas razgovaramo. Oni su rekli da dileri razaraju njihovu obitelj, uništavaju zdravlje njihove djece i da u biti i tu nažalost bi trebali primijeniti jednako, naime nažalost trebalo bi primijeniti bar ista načela, iste principe, biti jednako strog, biti jednako pravedan. Oni kažu, evo sad smo čuli, kolegica je govorila: «Roditelji nemaju odvjetnika kad hoće naplatiti alimentaciju». Ne mogu pokrenuti sudski postupak. Ista je situacija i u slučaju droge. Pogledajte tko brani dilere? Dilere brane najbolji odvjetnici i najbolje plaćeni odvjetnici u ovoj zemlji. Najbolji odvjetnički timovi. Njima nikakav problem nije platiti te timove. Pogledajte u kojoj su situaciji roditelji. Ti roditelji kažu: «Pa zašto nikada nikome nije oduzeta imovina?» Dileri koji nemaju ni jedan jedini dan radnoga staža imaju enormno bogatstvo. Vile, jahte, automobili. Dokaže se da su dileri, dokaže se da su krivi. U izvješćima koje svake godine dobivamo preko 100-tinu mladih života oduzmu ti ljudi jer ili se radi o predoziranju ili se radi o dodavanju raznih toksičnih supstanci u drogu da bi zarada bila veća. Dakle tim ljudima nikada nitko nije oduzeo dio imovine, a kamoli cijelu imovinu. Da se time naplate kažu roditelji ili pomogne terapijskim zajednicama ili da se pomogne u liječenju ili da se pomogne jasno u raznim preventivnim programima. Zašto nismo jednako principijelni? Zašto nismo jednako, jasno, jednake principe, jednake kriterije uzeli i u slučaju drugih zakona koje smo imali na dnevnome redu. Evo dakle to je bila moja poruka i zamolba ovih roditelja prema ministrici. Nažalost nje ovdje nema. Ja ne znam tko bi joj mogao prenijeti ova razmišljanja, a nadam se da će doći do nje ova informacija, ove zamolbe i da se u biti i mi ovdje u Saboru ali i Vlada drži istih načela kada se radi jasno o razaranju obitelji i o mehanizmima s kojima možemo pokušati pomoći i našim obiteljima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem doktoru Doriću. Sljedeći za raspravu se prijavio zastupnik Velimir Pleša. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. I doktor Ivan Bagarić. Nema ga, naime ljudi su otišli na sastanke Odbora pa, koji su zakazani za ovo doba kad je inače stanka. Dakle time smo iscrpili listu zastupnika koji su se prijavili za raspravu o ovoj temi. Sada pravo na završnu riječ bi imali predstavnici Ministarstva kao predlagatelja prvog zakona i Klub zastupnika HSS-a kao predlagatelj drugog zakona. Međutim budući da ih nema ovdje ćemo onda završiti. Oni time gube pravo na svoju završnu riječ. Završit ćemo sa raspravom o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona koji je došao iz Vlade. I Prijedlog zakona o dopunama Obiteljskog zakona koji je došao iz Kluba HSS-a.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona. Prvo čitanje. Dajem na glasovanje zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona. Sve primjedbe, prijedlozi, mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 95 za, 3 suzdržana i jednim protiv donesen predloženi zaključak.
Sada prelazimo na 3. točku. To je: - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o socijalnoj skrbi, drugo čitanje P.Z. br. 686; Taj zakon je u drugom odnosno prijedlog je u drugom čitanju. Pozivam predstavnika Vlade, ovdje je ministar, ministra LJubičića. Želi li se uvodno obratiti Saboru. Ministre izvolite.
Hvala lijepa potpredsjednice Sabora. Poštovane dame i gospodine. Evo ja ću za početak samo reći a dozvolite mi citirati jednu staru dubrovačku. Kaže ta dubrovačka otprilike ovako: «Tko dava vele dava. Tko srce dava svega sebe dava.» A danas su ovdje ljudi s nama koji daju svoje srce, koji daju svoju dušu. Ja ih danas ovdje srdačno pozdravljam. To su naši udomitelji, članovi zapravo udruga udomitelja koji su došli danas podržati ova dva zakona i evo da ih pozdravimo lijepo. [[Pljesak.]] Nije veliki pljesak, ali njima nikad ne treba pljesak. Oni nisu pod svjetlima reflektora, ali ono što rade Hrvatska im duguje. Evo dozvolite mi u nekoliko riječi da se naravno osvrnem na ovaj Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o socijalnoj skrbi sa Konačnim prijedlogom zakona. Ja ću samo ukratko iznijeti obzirom da smo imali zapravo već raspravu na 26. sjednici dakle 15. lipnja ove godine. Nakon te rasprave pa reći ću skoro sa punim koncenzusom, sa velikom, velikom većinom glasova je taj zakon i prihvaćen. Samo ću dakle taksativno nabrojati što on donosi. Naime on donosi zapravo stvaranje preduvjeta za kvalitetniji, učinkovitiji i pravedniji sustav socijalne skrbi. To je ono uistinu po čemu sustav socijalne skrbi u Hrvatskoj želi i hoće biti prepoznat, a to je kvaliteta, učinkovitost i pravednost. Da bismo to postigli i da bismo zapravo omogućili da imamo te preduvjete, da imamo još bolje onda smo na prvo mjesto stavili pojednostavljenje postupka ostvarivanja različitih prava sa nakanom da je što je moguće više smanjimo administraciju i administrativni pristup. Što to znači? To znači da smo sa postojećih 17 prava koje ovoga trenutka naši građani mogu ostvariti željeli smo zapravo skratiti postupak. Željeli smo omogućiti da naši stručni djelatnici u centrima socijalne skrbi što je moguće manje rade sa papirima a što je moguće više rade sa ljudima. Jer zapravo sukus čitavog sustava socijalne skrbi je upravo rad sa ljudima. Naravno ovdje su i pretpostavke za informatizaciju sustava jer ako imate 17 različitih prava onda naravno izuzetno je teško to informatički povezati na razini čitave države i upravo zbog toga smo ušli u objedinjavanje prava kojih bi evo po našem prijedlogu bilo 8. Želim jasno reći da je, da su ove naše ideje koje smo iznijeli u cijelosti prihvaćene i od strane struke. Kada govorim o njoj govorim o Hrvatskoj udruzi socijalnih radnika. Prihvaćene su od Sindikata i poslodavaca što se vidjelo i jednoglasnom potporom Gospodarsko-socijalnog vijeća ovoga zakona. Ali očito i iz ovoga Doma što se isto tako vidjelo praktično punim koncenzusom u glasovanju. Druga odredba koju smo implementirali u zakon je da se doplata za djecu više ne smatra prihodom. Naime ona se izuzima iz ukupnog prihoda obitelji pri izračunu pomoći za uzdržavanje višečlane obitelji. To je u skladu sa nacionalnom populacijskom politikom koju smo predstavili, koju je Vlada predložila a Sabor u cijelosti prihvatio. I to je uistinu nešto što mislim da predstavlja veliki iskorak u sustavu socijalne skrbi. Uvodimo i neke nove elemente ili reći ću nova prava. Prvo pravo koje će evo i naše udomitelje jako, jako zanimati a to je sustav patronaže. Znate najgore je kada nešto radite i uistinu to jako dobro radite, ali osjećate da ste sami. Da nemate zapravo podršku od relevantnih institucija ili primjerice od struke. Sa patronažom kao izvan institucijskim oblikom skrbi želimo omogućiti da naši stručni djelatnici ne samo iz Centara za socijalnu skrb, nego i naših domova, Domova za psihički bolesne osobe, Domova za djecu bez roditeljske skrbi. Ali i domova za stare i nemoćne, da izlaze vani na teren i pomažu svim onim oblicima koji se nalaze izvan institucije, a to znači i udomiteljima. To znači, kada udomiteljska obitelj zatreba pomoć logopeda, kada zatreba pomoć nekog rehabilitatora da li to psiholog može zatražiti i mora dobiti i to je ta patronaža koju praktično želimo uspostaviti koja će naravno biti ponajprije vezana za one koje imaju određeno tjelesno ili mentalno oštećenje ali i za sve zapravo druge profile korisnika. I naravno za ovo su se trebali stvoriti i određeni preduvjeti. Ja ću još jedanput kazati jedan podatak koji se mora danas reći i koji se zapravo, koju naša javnost mora čuti. 2004. godine na žalost, reći ću na žalost, zatekli smo situaciju da u niti jednom domu za djecu bez odgovarajuće roditeljske skrbi nije bilo psihologa, nije bilo psihologa. Dakle, mislim to je jedan minimum stručnoga rada. To su djeca koja ili s jedne strane su dakle napuštena nebitno o kojem razlogu govorimo koja su izgubila zapravo svoje roditelje, a koja su potom smještena u institucije ili nisu našle adekvatnu udomiteljsku obitelj ili zapravo nisu ušle u proces posvajanja. Na drugoj strani imamo zapravo tu i zlostavljanu djecu, posebnu jednu kategoriju. I za njih zapravo nismo imali psihologa 2004. godine. Ja danas sa ponosom mogu reći, da mi u Hrvatskoj više nemamo niti jednog doma za djecu bez odgovarajuće roditeljske skrbi koji nema psihologa. I upravo zato danas možemo razgovarati o tome da ti psiholozi izlaze vani i pomažu i udomiteljskim obiteljima što je naravno predmet drugog zakona i o tome ću se osvrnuti i nešto kasnije. Drugo pravo koje smo, evo koje sam zapravo htio kroz ovaj zakon na neki način i legalizirati je financijska potpora studentima koji su korisnici stalnog smještaja u domovima socijalne skrbi. Vi znate da smo još 2005. godine počeli sa tim programom. Dakle, stipendiranja na neki način svih studenata koji su bili korisnici domova. Ja želim jasno kazati da danas želimo što je moguće veći broj studenata. Mi smo se evo za početak ograničili za one koji upisuju fakultete. I ja želim jasno danas kazati da ćemo te svoje aktivnosti proširiti i na udomiteljske obitelji, ali naravno ne za fakultete jer ih malo ima, nego za srednju školu. I to će biti jedan od naših iskoraka koji želimo predvidjeti i za iduće razdoblje. Konačno, tu su pretpostavke za osnivanje strukovnih komora u sustavu socijalne skrbi. Kao što znate, do 2005. godine praktično nismo imali sa izuzetkom psihologa, nismo imali organiziranu struku u sustavu socijalne skrbi. Naravno, to je izazvalo i čitav niz mogućnosti da se manipulira, da se nešto ne radi dobro, da ovaj segment struke ne čini kako treba itd. Upravo zbog toga moramo osnažiti struku, jer snažna struka s jedne strane bit će zapravo preduvjet kvaliteti sustava. Naravno, s druge strane nalaze se oni koji pružaju usluge izvan institucijski koji nisu vezani za struku, a koji su zapravo najbolji kontrolni mehanizam. I upravo u interakciji između ljudi koji se nalaze u sustavu, koji zapravo poput dakle udomitelja i ljudi koji izlaze kao stručne osobe napravi se praktično jedna simbioza i time naravno za boljitak sustava. I na kraju, uveli smo zapravo novo pravo o kojem se jako puno govorilo i iza kojega evo i osobno stojim i mislim da uistinu je to ogroman iskorak kao jedna od rijetkih zemalja koja to ima. To je pravo na status roditelja njegovatelja što će biti vezano za djecu sa najtežim oštećenjem. Dakle, tu je mogućnost za jednog od roditelja bez obzira da li je on zaposlen ili nije. Ako nije, tada će dakle ostvariti pravo na taj status i naravno pravo na ostvarivanje pune starosne mirovine. Želim ovdje samo još istaknuti nekoliko stvari koje smo nakon prvoga čitanja i nakon rasprave koja je u konačnici i provedena na Gospodarskom socijalnom vijeću, ali i ovdje u Hrvatskom saboru. Usvojili smo nekoliko pa reći ću kvalitetnih primjedbi. Recimo primjedba Gospodarskog socijalnog vijeća koja apsolutno stoji, koja je na žalost ispala u predzadnjim izmjenama i dopunama 2003. godine, a to je da pravo na naknadu do zaposlenja mogu ostvariti tjelesno ili mentalno oštećene ili psihički bolesne osobe starije od 15 godina. Tada se zapravo nije praktično usvojilo da je to samo nakon srednje školskog obrazovanja. Mi sada dodajemo da to može biti i nakon osnovno školskog, ali i visoko školskog obrazovanja. Dakle, naprosto ne želimo raditi određene razlike obzirom na obrazovanje koje se steklo, odnosno na školu. Ovdje je bilo isto tako govora o terapijskim zajednicama. Klub zastupnika, jedan klub zastupnika je inzistirao da se unutra definiraju terapijske zajednice. Sam rekao zašto ne, možemo ih definirati i zapravo po prvi puta u zakonu jasno definiramo terapijske zajednice i naravno stvaramo podlogu, zakonsku podlogu da se praktično mogu u podzakonskom aktu točno definirati uvjeti koje će terapijske zajednice morati ostvarivati. Ono što kada smo zapravo govorili o statusu roditelja njegovatelja isto tako što smo u međuvremenu detaljnim iščitavanjem vidjeli, a to je da ostaje zapravo iz zakona nedorečeno da li će se starosna mirovina i kada će se bolje rečeno starosna mirovina ostvariti. Evo i to smo dakle jasno definirali riječima da dakle status roditelja njegovatelja i nakon punoljetnosti djeteta dakle se ostvaruje. Znači, dok takva potreba traje, odnosno do dana ispunjenja uvjeta za ostvarivanje prava na starosnu mirovinu. Drugim riječima, roditelj njegovatelj dok traje potreba za brigu o djetetu imat će taj status, ako naravno navrši i ispuni zahtjev za starosnu mirovinu temeljem statusa njegovatelja ide u punu starosnu mirovinu. I mislim da je to zapravo apsolutno na tragu reći ću razumnih razmišljanja evo koja su sada u cijelosti implementirana i u konačni prijedlog zakona. Evo, ja se iskreno nadam da ćete još jedanput poduprijeti i to u punom konsenzusu ovaj zakon, jer uistinu ono što je unutra predstavlja veliki dobitak i sa sustav socijalne skrbi. Ali ono što je najbitnije za današnje ali i buduće korisnike sustava socijelna skrbi. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Raspravu su proveli o ovom prijedlogu Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo i Odbor za obitelj, mladež i šport i izvještaje sa tih rasprava i zaključke dobili ste na klupe. Otvaram raspravu o ovom prijedlogu. Prvi su na redu klubovi. Obzirom da je nenadano ukinuta stanka vidim da predstavnici klubova nisu ovdje. Dakle, bio je klub IDS-a kolega Kajin, klub HSS-a kolegica Lalić i klub HDZ-a kolegica Caparin. Oni gube pravo na raspravu. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je na redu kolegica Lucija Čikeš. Gospođo zastupnice, izvolite.
Zahvaljujem. Potpredsjednice, poštovani ministre, kolegice i kolege. Evo, gospodin ministar je u svom izlaganju rekao da je zaista i u prvom čitanju došlo do apsolutnog konsenzusa glede izmjena i dopuna Zakona o socijalnoj skrbi. Ja bih rekla da je to samo jedan dio dokle je inače socijalna skrb sa svojom rekordnom uznapredovala. I gotovo da je ovo doba prekretnica u socijalnoj skrbi. Socijalna skrb jednostavno što je pod vodstvom ministra Ljubičića i Vlade doveli su do programa decentralizacije sustava socijalne skrbi, utemeljili su socijalnu skrb na programima prevencije institucionalizacije, utemeljili su socijalnu skrb na temeljima deinstitucionalizacije. A da bi sve ovo mogli implementirati u praksi neminovno je bilo da do nekih promjena i da dođe do izmjena i dopuna Zakona o socijalnoj skrbi. Dakako da smo došli i do razmišljanja i već se počinju utemeljivati kako referalni centri i metodološki centri diljem Hrvatske koji će preuzeti funkciju edukatora za sve ostale one koji nedovoljno još prihvaćaju novine u području socijalne skrbi. Da bi se oslobodilo centre za socijalnu skrb, znamo koliko imaju tih do sada, ima se … [[Govornik se ne razumije.]] pravo iziskuje svoj jedan administrativni postupak da bi se jednostavno oslobodilo te djelatnike koji toliko vremena troše na administriranju došlo je do smanjivanja ovoga objedinjavanja svega na sedam prava. I ako još k tome dodamo i osmo pravo a to je roditelj njegovatelj. Na taj način se smanjila administracija, na taj način su dobili više vremena da se posvete onom korisniku kojima je socijalna skrb neophodna u određenom trenutku da ga potpomognu i što više i što prije vrate u društvo i kao vrijednog i ravnopravnog člana zajednice u kojoj žive. Pored ovog kažemo da smo sva ta objedinjavanja će još više biti uspješnija i još bolje će se provoditi znamo li da smo uveli program informatizacije svih centara za socijalnu skrb. Ne samo da će oni biti međusobno povezani nego će biti i povezani sa svim onim institucijama koje će pomoći u rješavanju određenog problema kod potencijalnog klijenta. Tako će biti povezani i sa centrima za zapošljavanje, biti će povezani i sa gradskim i općinskim uredima za socijalnu skrb kao i sa županijskim uredima za socijalnu skrb. Novina u ovome svemu jest da u programu decentralizacije ustanove, znači lokalna zajednica dobiva veće ovlasti. Lokalna zajednica će biti ta koja će kreirati svoju socijalnu skrb, koja će određivati prioritete i na temelju toga dakako pružati socijalnu skrb. Dakako, budući da se i sama bavim i uski odnosno neposredan moj interes rada su djeca ometena u duševnom i tjelesnom razvoju, ovaj iskorak na pravo na status roditelja njegovatelja je veliki iskorak. Mi znamo da oni najteže oštećeni koji 24 sata ovise o roditelju jako će pomoći kako djetetu kvalitetnije živjeti a na taj način će pomoći i u mnogome se roditelju. Kažem, uspostavljanje patronaže, znači ne samo da je roditelj njegovatelj nego pored toga može koristiti sve ono što ustanove socijalne skrbi u njegovom području imaju. Znači, može kod kuće koristiti sve programe rehabilitacije, sve pomoći, sve ispomoći u kući a upravo to pruža ta patronaža i upravo toliko da stručni radnici dolaze u tu obitelj kako ispomoć djetetu tako ispomoć samom roditelju, pa u nekim slučajevima pomoć i cijeloj obitelji kad se nađe u kriznoj situaciji. Da bi smanjili pritisak na institucije koja je na kraju krajeva i jedno od najgorih rješenja, koja bi rekla je na jedan način sputava čovjeka, ubija u njemu onu slobodu koju inače može konzumirati kad je van ustanove. Znači, osmislili su se svi oni programi i prevencije institucionalizacije povremenog boravka u ustanovi, cjelodnevnog boravka, poludnevnog boravka, vikend programa pa čak boravljenje u ustanovi zajedno sa roditeljem u svrhu i edukacije a u svrhu kažem i pomoći i terapije djetetu. Ovaj program je uvelike, kažem sve ustanove koliko ih imamo i mislim da je u Hrvatskoj imamo 26 ustanova za rehabilitaciju sada to na jedan način dragovoljno mogu ali ne moraju pružati. Međutim, one ovim zakonom su obvezne to uspostaviti i takve programe i svim potencijalnim klijentima koji oko njih žive omogućiti im takvu terapiju. Ovdje da ni ne napominjemo koliko je od velike važnosti što ste stavili pod svoje okrilje i pomoć djeci studentima, što ste im omogućili na taj način da se ne moramo, ja živim u sredini gdje se to uglavnom oslanja na donatore. Oni sada imaju svoju potporu i ako će studirati i željeti završiti imaju mogućnost. Dodatak do zaposlenja. Znamo da djeca sa smetnjama u razvoju teško završe ponekad i osnovnu školu, pa još malo teže završe i srednju školu ali kako je za nas rekla bih malo više sretne koji nemaju te poteškoće teško naći posao, za njih je još teže naći posao a kad imaju nadoknadu ovakvu zagarantiranu dok ne nađu posao to im uvelike olakšava i njima, daje im jedno pouzdanje, samopouzdanje, jedno samopoštovanje a na jedan način i rasterećuju roditelje toga. Ja ne bih mogla ništa reći nego sigurno da podržavam u cijelosti ovo i znam da ćemo kad uspostavimo ove pilot županije koje se trebaju uspostaviti radi novih programa socijalne skrbi doći do uskoro i do novog Zakona o socijalnoj skrbi koji će vjerojatno imati i veće i jače pomake u korist klijenata svima kojima je potrebito. Hvala.
Zahvaljujem gospođo zastupnice. Samo podsjećam da se primjenjuju odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona … [[Govornik se ne razumije.]] i amandmanima. Sljedeće na redu za raspravu, gospođa zastupnica Ruža Lelić. Izvolite gospođo zastupnice.
Hvala gospodine, gospođo potpredsjednice, gospodine ministre, kolegice i kolege. Pa evo, ja na početku moram odmah reći da se u ovom sustavu zato što su to činjenice, da se u ovom sustavu doista zadnjih godina puno napravilo. A govorim to i stoga da svi oni koji su naslovljeni na ovaj vrlo važan i osjetljiv sustav vide da se o njima skrbi i brine kontinuirano. Pa bih samo spomenula reformu socijalne skrbi i ovaj zajam od 47 milijuna eura gdje je učešće Vlade 14 milijuna eura. Znači, značajan novac za reformu socijalne skrbi iz čega su se napravili bitni jedni pomaci koji se čine i činit će se u budućnosti, da izgradnja 13 novih objekata, adaptacija 13 postojećih i poboljšanje uvjeta 57 domova. Zatim bitno je spomenuti što je i sam ministar rekao koliko je bilo oskudica kadra u ovom sustavu. Da je od 2004. do 2007. zaposleno 446 novih radnika, da su primljeni pripravnici, njih 150. Zatim automobila 135 i puno toga još. Ono što bih htjela reći da evo po izvješću Svjetske banke u Hrvatskoj se izdvaja oko 4% bruto društvenog proizvoda za podmirenje raznih socijalnih davanja, a dobroj ciljanosti kako je istaknuto koliko sam pročitala potrebno bi bilo samo oko 0,7% odnosno jednu i pol milijardu kuna. I da mi izdvajamo više po tome, tako od Austrije, Italije, Njemačke, Slovačke, Poljske i Mađarske. I zbog toga da su se pokazale znači neke ipak slabosti u sustavu mada naši djelatnici, ja mogu to odgovorno reći jer s njima surađujem zaista dugi niz godina, da rade odgovorno i savjesno svoj posao, pokazale su se neke slabosti znači da smo imali previše administriranja, da nismo imali dovoljnu ciljanost prema određenim ugroženim skupinama, da su korisnici i to je zaista, svakodnevno ljudi se obraćaju s tim tvrdnjama, da su postali korisnici ovisni o pomoćima i da u biti se naslanjaju samo na pomoći, često puta odbijaju posao ili nisu zainteresirani za rad. Znači razvili smo jednu ovisnost o pomoćima. Da ne vraćaju ništa zajednici na račun toga što dobiju. I da lokalne vlasti nisu do sada imale utjecaja na tome koliko se dijeli i kome se dijeli. Intencija znači ove reforme i ovog zakona da sve to promijeni i da stvorimo jedan sustav koji je učinkovit, koji je racionalan i koji je dostupan onima koji tu pomoć zaista trebaju, a da spriječi primanje naknade onima koji to ne trebaju. Evo danas, kada smo govorili o ovome, izmjenama Obiteljskog zakona vidjeli smo da smo tamo uzimali u obzir cjelokupnu imovinu i mislim da bi i za socijalnu pomoć trebalo uzimati u obzir cjelokupnu imovinu potencijalnih korisnika. No ono što svakako smatram vrlo bitnim u ovom zakonu i ponovit ću mada se i do sada isticalo, to je zato što je to jedan zaista značajan pomak, to je roditelj njegovatelj. Do sada smo imali do sedam godina tri tisuće i 506 korisnika i sa polovicom radnog vremena dvije tisuće i 673 korisnika takvih naknada. Znači svi oni moguće, ukoliko ispunjavaju ove kriterije iz članka 77.a moći dobivati naknadu kao roditelj njegovatelj. Mislim da će to biti zaista bitna pomoć tim obiteljima i da će i ovo kako je ministar istakao da je zaista bitno da će oni moći ostvarivati znači, tu ne samo kao dosada da se to odnosilo na djecu, nego da će moći sve i punoljetnosti znači i dalje dokle god takva potreba traje, dok ne ispune uvjete za starosnu mirovinu. Mislim da je to zaista jedan bitan pomak i pomoć osobama, obiteljima koje takvu pomoć trebaju. Ovdje su mi evo, vidimo od prvog do drugog čitanja da je ovdje u članku 59.a napravljeno zaista jedan isto, baš sam i razgovarala sa našim djelatnicima iz centra za socijalnu skrb, i oni su rekli da je to zaista bitan pomak, jer dosada oni koji su imali završenu osnovnu školu nisu imali naknadu, i oni koji su završili visoku školu. Znači sad smo to pravo proširili za osnovnu školu, a ipak je takvih najviše za srednju i visoko školsko obrazovanje. I tu smatram da zaista bitnim pomakom. Vidimo da bitni pomak je svakako i sigurnost jedna, primanje naknada sada i za studente. A koliko sam razumjela ministra da će to biti prošireno i na srednju školu. Evo činjenica je i znamo koliko se puta skupljalo i razne humanitarne akcije kako bi se izgradili domovi i olakšalo nekako toj djeci da mogu nastaviti školovanje. Prema tome, i to je jedan vrlo bitan pomak. Ono što je svakako važno i što olakšava položaj u obitelji da prebrode svoje poteškoće svakodnevne, to je sigurno ova patronaža. Ali ja bih spomenula ovdje i savjetovanje i pomaganje u članku 77.i gdje kaže da u svim znači tim teškim situacijama bilo da se radi o samcu ili obitelji, savladavanje teškoća bilo da su vezane za bolest, starost, smrt člana obitelji, probleme odgoja djece, invalidnošću, uključivanju u svakodnevni život, znači sve takve situacije teške i često puta teško savladive od strane pojedinca ili obitelji sada će se imati jedna stručna pomoć. Također je bitno da se i ove jednokratne pomoći kada se zatreba, vidimo da su to mislim široka prava i mogućnosti, da će imati, da se radi … [[Govornik se ne razumije.]] rođenja djeteta, školovanju djeteta, bolesti, smrti člana obitelji, elementarne nepogode, nabave osnovnih predmeta za kućanstvo i tako odjeća, obuća. Znači da kod svih takvih potreba da je pojednostavljen takav postupak i da će lakše moći ostvariti svoja prava. I evo na kraju bi samo rekla da podržavam ovaj zakon i mislim da će on doprinijeti daljnjoj učinkovitosti sustava socijalne skrbi uz sve ove mjere koje sam do sada navela. Hvala.
Zahvaljujem gospođo zastupnice. Sljedeća je na redu gospođa zastupnica Biserka Perman. Izvolite!
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, gospodine ministre, kolegice i kolege. U svojoj raspravi želim postaviti nekoliko dilema na koje u ovom tekstu nažalost ne nalazim jednoznačne odgovore. Najprije bih se osvrnula na dijelove obrazloženja prijedloga zakona koji su prihvaćeni u odnosu na prvo čitanje. Radi se naime samo o dvije primjedbe koje zadiru u suštinu ali koje značajno ne poboljšavaju sam zakonski prijedlog. Ostale prihvaćene primjedbe odnose se isključivo na nomotehničko uređenje teksta zakona. Spominje se i djelomično prihvaćanje primjedbe pravobraniteljice za djecu, no čitanjem odredbe stavka 3. članka 121.c nisam naišla ni na što što bi imalo bilo kakve veze s tekstom obrazloženja, pa čak ni broj članka u ovom tekstu izmjena nije točno naveden, tako da nemam pojma o čemu se ovdje govori. Među prijedlozima koji nisu prihvaćeni nekorektno je što čitav niz primjedbi ne samo što nije prihvaćeno, nego nije ni spomenuto, a kamoli obrazloženo. Tako primjerice govoreći o osnovici za utvrđivanje socijalnih davanja koje iznosi 400 kuna i nije se mijenjala 6 godina mislim da bi odredba kojom se ona utvrđuje u određenom postotku mjesečne plaće ili iznosa troškova života u RH bila daleko bolja od sadašnje odredbe kojom visinu te osnovice određuje ministar. Doista je nejasno zašto predlagatelj sličnu primjedbu Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina nije uvažio, pa čak ni obrazložio zašto je nije uvažio. Također se kaže da o primjedbama Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina nisu prihvaćene jer prijedlog da se zakonska terminologija uskladi s tzv. Sheratonskom deklaracijom zahtijeva opsežnu intervenciju u zakonski tekst što bi uvelike otežalo njegovu primjenu i to je kao konačno obrazloženje zašto primjedbe Odbora za ljudska prava nisu prihvaćene. No, nisu prihvaćene ni ostale vrlo konkretne primjedbe toga Odbora bez ikakvog obrazloženje iako među njima ima vrlo kvalitetnih prijedloga kao što je već spomenuta visina osnovice, alimentacija u članku 20. odredbe o ulozi centara socijalne skrbi, nekretnina korisnika i kompliciranosti pravne forme zbog kojih mnoge osobe koje imaju uvjete za korištenje prava i socijalne pomoći, ta prava ne koriste iako su na rubu egzistencije bojeći se da ne izgube svoje vlasništvo. Uvažavajući obrazloženje predlagatelja da je cijena stalnog smještaja korisnika u instituciji puno viša od troškova koje ima obitelj naknadu za roditelje njegovatelje ipak može biti povećana jer bi to još uvijek bilo puno manje nego da se korisnik smjesti u instituciju. Naime tim povećanjem bi se omogućilo mnogim roditeljima da prevoze dijete na terapije i slično što ne mogu ako su im primanja mala pa su prisiljeni da dijete ostave u instituciji jednostavno zato jer sami ne mogu, nemaju sredstava za takve prijevoze i na taj način državi itekako povećavaju troškove, tako da mislim da ni ovo obrazloženje sasvim ne drži vodu. Što se tiče posljedica koje proizlaze iz ovih izmjena Zakona nejasno je primjerice na koji način će smanjenje broja prava njihovim objedinjavanjem ili bolja ciljanost prava preciznijim definiranjem uvjeta bitno poboljšati sadašnji Zakon, odnosno što se ovim izmjenama konkretno poboljšava u korist korisnika i njihovih obitelji. Također kaže se pod zadnjom točkom, pod točkom 7. da podizanje kvalitete stručnog rada se dobiva podizanje kvalitete stručnog rada davanjem mogućnosti osnivanja strukovnih komora, stručnih radnika u djelatnosti socijalne skrbi. Nije mi jasno kako će to konkretno osjetiti korisnici. Pitanje je kako uostalom i kada i na koji način će se i hoće li se uopće osnovati komore, kada će se i hoće li donijeti zakon o njihovom ustrojstvu, nadležnosti i načinu rada pa je onda u ovom trenutku iluzorno govoriti o konkretnom poboljšanju s obzirom da će biti kad bude i ako bude i pitanje hoće li doista biti stvarno poboljšanje. Evo, hvala lijepo.
Zahvaljujem kolegice Perman. Za repliku se javio gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Pa kolegice Perman dobro ste primijetili da u obrazloženju zašto neki prijedlozi jesu prihvaćeni, a neki nisu predlagatelj se nije potrudio … [[Govornik se ne razumije.]] skoro ni jedan prijedlog koji je došao iz redova oporbe. To su manje-više rasprave sa radnih tijela, a očito u ovom Saboru nije bitno što se je predlagalo ili na što se je upozoravalo, nego tko je to radio. Tako je ministar recimo zaboravio odgovoriti i obrazložiti zašto nije se očitovao u primjedbama i prijedlozima o tome da popravak ustroja i sustava socijalne skrbi je zadnji trenutak da se napravi jer količina nejednakosti, posebice u financiranju, zbog nepostojanja jednakih pravila za sve nema ni a ni bu. Upozoren je bio i da je veliki problem ljudima u centru na terenu kada korisnici prava moraju dati u zalog, odnosno svoju imovinu i da se poslije njihove smrti pojavljuju osobe koje nisu imale obavezu uzdržavanje tih ljudi i potražuju imovinu, jer država redovito gubi tu imovinu i bilo je predloženo da ovim Zakonom i taj dio bude riješen, nije u drugom čitanju, nema ni govora zašto. Možda nismo bili dovoljno jasni. Veli da će biti manje administriranja. Samo provedba ovog prevođenja nekoliko prava u jednom pomoć za uzdržavanje uz stalnu pomoć će zatražiti nekoliko desetaka tisuća novih rješenja, upravnih postupaka. Živjela birokracija, administracija kroz ljeto u centrima za socijalnu skrb. I naravno da ministar nikad neće u Prijedlog zakona, u obrazloženju zakona napisati da je Gospodarsko socijalno vijeće raspravljalo i dalo potporu Zakonu, to čujemo tek u zadnjih 2, 3 mjeseca samo usmenim obrazloženjem jer to je njegov odnos prema Gospodarsko socijalnom vijeću da se ne udostoje napisati u obrazloženju zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Pa evo kolega Lesar, ja se moram u potpunosti složiti sa vašom nadopunom moje rasprave. Jedino što još mogu zaključiti temeljem ovoga je da zapravo namjera predlagatelja i nije bila neko stvarno poboljšanje u sustavu socijalne skrbi, nego još jedno kozmetičko prepariranje postojećeg Zakona, ne znam možda u svrhu predizborne kampanje. Hvala.
Zahvaljujem. Za raspravu na redu sljedeći kolega zastupnik Damir Kajin. Izvolite kolega Kajin.
Dobro kaže Pero da su svake godine izbori, svima bi bilo bolje, međutim činjenica jeste da se ovim zakonskim rješenjem ne ukida niti jedno socijalno pravo. Dapače uvode se neka nova. Po mom sudu osnovna zamjerka je što je Vlada trebala osigurati veća sredstva, ne samo ovih 23 milijuna kuna. Vlada je trebala ponuditi po mom sudu jedan cjeloviti zakon, a ne ovaj zakon kroz izmjene i dopune jer ima toliko tih primjedbi da je ova materija zaslužila jedan cjeloviti tekst, ali bez obzira na sve ovaj zakon kao što bi rekao Pero, je dobar ako ni zbog čega drugoga, a onda zbog ovih 13,4 milijuna kuna koje se osiguravaju za status roditelja njegovatelja. Ovaj zakon je dobar zbog ovih 576 tisuća kuna za pravo na skrb izvan obitelji i ovaj zakon je dobar ako ni zbog čega drugoga i zbog ovih 9 milijuna 39 tisuća kuna za stalnu pomoć izuzimanjem doplatka na djecu. Ukupno temeljem ovoga zakona državni proračun će iduće godine morati osigurati 23 milijuna kuna. 23 milijuna kuna ako to podijelimo sa 7,3, 7,4 koliko je danas euro, to je danas negdje oko 3 milijuna eura. Nije mnogo, ali ljude koji će dobiti neku povišicu taj iznos će zasigurno veseliti. Osobno ja smatram da je trebalo osigurati jedan veći iznos. Riječ je zapravo o onim kategorijama ljudi kojima je pomoć u ovoj zemlji i najpotrebnija. Jasno u Hrvatskoj imamo nekih 270 tisuća nezaposlenih, u ovoj zemlji imamo 600 i neznam koliko, 20 i li 30 tisuća umirovljenika koji primaju penziju ispod 2 tisuće kuna. U toj kategoriji od 600 tisuća umirovljenika je 370 ili 360 tisuća tzv. novih umirovljenika i oni su ja bih rekao uz ove kategorije koje tangira ovaj zakon, zapravo primarni nacionalni problem ili interes bolje rečeno. Ako smo s druge strane socijalna država, ako smo pravična država, ako smo osjetljivi na unesrećene onda taj novac ne bi po mom sudu trebao biti neki problem i 23 milijuna kuna doista nije neki reprezentativan iznos. Svi mi znamo neke ljude koji imaju takvu unesrećenu ili ne znam kako bi je nazvao djecu, i to za nas koji nemamo taj problem je naprosto strašno. Ti ljudi žive sa tim svojim k rižom, sa tom svojom sudbinom i na tome im se na neki način treba diviti. Možda je samo jedna nesreća veća od ove, da vam se dijete oda ne znam toj drogi i da vam u svojoj 20-toj godini od ove doze premine. I zato tražim da se naprosto uvede taj rat narko mafiji. Neki uspjesi su zabilježeni prošli tjedan, to je dobro, ali sada vidimo kako se dijeli tih 23 milijuna kuna. Na strani 32 to doista treba citirati. Roditelji koji su u radnom odnosu i ostvaruju naknadu za dopust do 7 godine djetetova života 2 tisuće kuna mjesečno, naime ukoliko je korisnik smješten u ustanovu, tamo mu se omogućuje ostvarivanje više vrsta usluga, primjerice fizikalna terapija, radna terapija itd. što je jedan od značajnih čimbenika koji utječe na cijenu smještaja. Dalje se navodi da s druge strane roditelj koji bi ostvario pravo na status roditelja njegovatelja bio usluga koja ostvaruje korisnik na smještaj u ustanovi temeljem Zakona o socijalnoj skrbi može ostvariti kao posebno pravo stoga iznos od 2.855,00 kuna koji je predviđen za ostvarivanje prava na status roditelja njegovatelja nije jedino davanje koje obitelj s korisnikom ostvaruje. Primjerice tako obitelji mjesečno ostvaruje i pravo na osobnu invalidninu u iznosu od još tisuću kuna tako da tih 2.800,00 i toliko kuna penje se na 3.800,00 kuna. Ono što je po mom sudu posebno urgentno ili potrebno to je da se regulira gradnja domova socijalne skrbi kojima se pružaju ne znam ove usluge stanovanja, dnevnog boravka, prehrane, brige o zdravlju, obrazovanje itd. itd. U Hrvatskoj prema ovim podacima imamo 69 takvih domova i ukupno u takvim domovima je smješteno 10 tisuća 115 korisnika. Uz to imamo i 84 domova drugih osnivača u pravilu jasno fizičkih osoba koje zbrinjavaju 3 tisuće 689 korisnika. Po mom sudu ti domovi su upravo onaj primarni ili osnovni problem i stoga što je takvih domova jednostavno premalo. Kao što je s druge strane, svi ćemo se složiti, premalo umirovljeničkih domova. Ponekad su takvi domovi usuđujem se reći, možda i veći prioritet od toga da li će neka naknada biti 50 ili 100 kuna veća, odnosno da li će penzija biti 50 ili 100 kuna veća, odnosno manja, s time jasno da se stare/nove umirovljenike o tome nemamo šta raspravljati, mora izjednačiti. Jednom riječju svi ćemo jednog dana ostariti, e sada je samo pitanje da li će svi imati doličan taj standard. I to bi trebalo po meni biti jedan od primarnih ne znam, socijalnih, društvenih i ne znam kakvih sve ne politika ili bolje rečeno ciljeva, da čovjek za pošten rad ima poštenu plaću i da prima sutradan u starosti poštenu mirovinu ili penziju, sve jedno. Da pojedinac sa smetnjama u razvoju isto tako ili tim teškim oštećenjima svog tijela o čemu je danas ovdje riječ, ima pravo na skrb, odnosno ako tu skrb na sebe preuzme roditelj, jer drži da mu je eto Bog naprosto podario takav križ, ostvaruje status njegovatelja. Na strani 21 ovdje se doslovce kaže da prema Zakonu o radu roditelj djeteta s težim smetnjama u razvoju može ostvariti pravo na dopust do sedme godine djetetova života ili pravo na rad s polovicom punog radnog vremena, a sredstva se osiguravaju na teret ministarstva nadležnog za socijalnu skrb. Trenutačno 3 tisuće 506 takvih je osoba u Republici Hrvatskoj. Postoji određeni broj roditelja koji brinu o djeci s najtežim oštećenjima zbog čega je nužno da i nakon sedme godine kontinuirano danonoćno budu uz svoje dijete, prema važećim propisima iz radnog odnosa roditelju se omogućuje da nakon dopusta do sedme godine radi s polovicom punog radnog vremena no to nije dostatno za cjelodnevnu brigu itd. i ovim se zakonom sada uvodi ta mogućnost roditelja da ostvari pravo na status roditelja njegovatelja. Pravo na status roditelja njegovatelja temeljem čega se ostvaruje naknada može ostvariti jedan od roditelja u slučajevima kada je prema preporuci liječnika jasno educiran za izvođenje medicinsko-tehničkih zahvata zbog potreba pružanja specifične njege svom djetetu, odnosno iznimno ako dijete ima takvo oštećenje da je zbog toga u potpunosti nepokretno i uz pomoć ortopedskih pomagala ili kod djeteta postoji više vrsta težih oštećenja itd. itd. Ja osobno držim da je to jedan korektan pristup, dobar pristup i zato ovaj zakon upravo radi te jedne odredbe možda više nego radi ovih 23 milijuna kuna treba podržati. Ponavljam, u ovoj zemlji tisuće i tisuće ljudi traži smještaj u domovima raznog tipa sve do onih umirovljeničkih i to bi trebao biti jedan od proračunskih prioriteta da se osiguravaju sredstva za njihovu gradnju. Znam, obveza djece o nemoćnim roditeljima je jednako takva kao i roditelja o svojoj djeci, ali zbog sve veće fluktuacije radne snage iz Slavonije u Istru ili Zagreb, iz Dalmacije u Zagreb ili iz Like u Rijeku taj problem biti će gospodo sve urgentniji. Dobro je i to da se uvodi nov sadržaj prava na pomoć i njegu u kući tzv. patronaža kao jedan od izvaninstitucionalnih oblika pomoći, a koju pružaju jasno ovi stručni radnici u tim domovima socijalne skrbi o čemu je nešto više riječi na strani 22. Ova usluga kažu koja ostvaruje tjelesno ili mentalno oštećena osoba, psihički bolesna odrasla osoba obuhvaća pružanje toga i toga. Za kraj još jedanput 23 milijuna kuna nije puno, ipak je nešto. Zakon valja pročistiti. To nije neki problem i treba pristupiti gradnji tih institucija u koje bi te osobe smjestili. Jednom riječju zakon mislim da je korektan i da ga treba kao takvoga podržati.
Hvala lijepa poštovani kolege. Replika poštovani kolega Pero KOvačević. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolege, ma upravo baš iz razloga koje ste i vi naveli i mi normalno u Klubu Hrvatske stranke prava ćemo podržati Prijedlog ovoga zakona i konačno da je i Vlada kao takva iskazala tu socijalnu osjetljivost za ove probleme koji nažalost nisu mali i znamo kakva je situacija bila. Šteta je kažem što to nismo uspjeli ranije riješiti ali je očito i da kad se roditelji udruže s jedne strane i kad mediji s druge strane počnu voditi kampanju, jednu kampanju hvale vrijednu da se postigne onaj tražen rezultat što u ovome trenutku svakako je za hvalu. To je svakako sudjelovala je u tome i redakcija «24 sata» i drugi mediji koji su se uključili. I znači to je jedan od oblika gdje ljudi koji imaju određene probleme, koji su nezadovoljni određenim zakonskim rješenjima mogu znači prisiliti i Vladu i Hrvatski sabor da upravo radi ono za što je i uloga i Vlade Republike Hrvatske a također i samog Hrvatskog sabora jer je na kraju vidljivo da to nije i neki veliki iznos novca. To je 23 milijuna kuna. Ali sa 3, 23 milijuna kuna koji nije veliki iznos za, u odnosu na državni proračun koji je preko 108 milijardi kuna. To je sasvim druga situacija i moglo se to i ranije napraviti. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovani kolega. Završna riječ predstavnika predlagatelja. Riječ ima ministar Ljubičić. Izvolite gospodine ministre.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo ja sam moram priznati pažljivo slušao ovu raspravu. Samo želim naravno odgovoriti, prvo zahvaliti na i pohvalama koje sam čuo jer uistinu mislim da ovaj zakon zavređuje velike pohvale što uostalom zapravo dolazi i sa svih strana. Međutim dozvolite mi samo čisto da ne bi ostale stvari nejasne, odgovoriti na nekoliko zapravo stvari. Prvo bilo je rečeno da nismo unutra naveli da ima podršku Gospodarsko-socijalnog vijeća. Pa kada bi navodili zapravo s kojih sve strana smo dobili podršku vjerujte to bi bilo jako puno stranica. Ali možda kao podršku zašto ova Vlada stalno ističe Gospodarsko-socijalno vijeće? Pa ja ću reći zato što imamo dijalog. A što pokazuje naš dijalog? Pa nemamo liječnike koji štrajkaju nekoliko godina, kojima se uvodi radna obveza. Nemamo sustav socijalne skrbi u kojem bježimo od udruga, bježimo od struke. Ne, mi zapravo želimo ostvariti dijalog i sa sindikatima i sa poslodavcima i to jasno i zorno pokazujemo. Isto tako rekao bih zapravo za određene prijedloge. Prijedlozi nemaju stranački predznak. Oni mogu biti dobri ili loši, a ovdje je bilo i dobrih i loših. Dobri su unutra, loši nisu. I konačno moram odgovoriti dakle još, kaže što se postiže objedinjavanjem socijalnih naknada? Pa čovjek treba otići u Centar socijalne skrbi. Ja mogu slobodno kazati da je malo centara, malo domova socijalne skrbi u kojima osobno nisam bio. Nisam slao neke svoje emisare da to malo vide. Ne, idem sam. I znam kako to izgleda. Znam koliko su kupusi pojedinih predmeta gdje socijalni radnik samo da bi jedno pravo ukomponirao u drugo pravo potroši i do tjedan dana. Tih tjedan dana je mogao iskoristiti za rad sa pojedincem ili grupom. Mogao je iskoristiti za kontakte, socijalne kontakte na terenu. Jer sustav se zove socijalna skrb. Pa nije samo skrb nego i ovo socijalna a to znači kontakt sa ljudima. I upravo da bismo taj kontakt ojačali da bi zapravo djelatnik iz Centra izašao vani, radio na terenu što oni i žele trebamo mu to omogućiti, a to znači više ljudskosti a manje papira. Hvala lijepa.
Hvala vama gospodine ministre. Zaključujem raspravu. O ovoj točci dnevnog reda glasat ćemo u uobičajeno vrijeme ili kad se steknu uvjeti kako kaže kolega Lesar.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o socijalnoj skrbi. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Državni tajnik Ante Zvonimir Golem. Izvolite.
Sva tri amandmana se prihvaćaju.
Sva tri se prihvaćaju. Hvala državni tajniče. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 94 glasa za, jednim suzdržanim i dva protiv donesen zakon zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda: - Konačni prijedlog zakona o udomiteljstvu, drugo čitanje, P.Z. br. 687. Prijedlog akta ste primili u pretince. Raspravu o zakonu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, Odbor za obitelj, mladež i šport. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti Prijedlog zakona? Da. Riječ ima gospodin ministar zdravstva i socijalne skrbi LJubičić. Izvolite.
Evo hvala lijepa potpredsjedniku Sabora. Dame i gospodo ja ću biti uistinu vrlo kratak jer se o ovome jako, jako puno razgovaralo, pisalo što zapravo ovdje, što kuloarski. Pa evo i sada ću reći zapravo da je i ovaj zakon dobio jednoglasno podršku Gospodarsko-socijalnog vijeća, podršku Hrvatske udruge socijalnih radnika, podršku čitavog niza subjekata, ali evo koliko zapravo čujem i podršku naših udomitelja koji su ovdje danas s nama. Naime ja sam nekoliko puta zapravo govorio za udomiteljstvo u Hrvatskoj uistinu ima ne veliku nego ogromnu tradiciju. I stvarno smo ispitali da li smo u Europi jedini uz Austrijance koji imaju 106 godina. Hrvatska ima 105 godina. Dakle drugi smo u Europi i uistinu se s nečim možemo jako, jako pohvaliti. Ali evo tih silnih godina nije bilo Zakona o udomiteljstvu. Pa čovjek si postavlja pitanje zašto? Da li je to zato što smo možda bježali od nekakvih obveza, da li zato što nismo možda to znali riješiti na najbolji mogući način. Pustimo zašto, ja kažem evo imat ćemo Zakon o udomiteljstvu jer to uistinu ova tradicija od 105 godina ali i ono što se radi u okviru tog sustava više nego zaslužuju. Danas je činjenica da broj korisnika zadnjih nekoliko godina stagnira i naravno prvo pitanje koje postavljamo, koje ja reći ću postavit ću sam sebi, a to je zašto je to tako? Zašto nismo napravili barem jedan korak da broj udomiteljskih obitelji raste, da broj udomitelja, ljudi koji uistinu znaju, koji žele, a kao što sam evo danas kad sam došao tu i rekao koji imaju veliko srce i veliku dušu. Naravno, moramo stvoriti neke preduvjete, pa upravo ih i stvaramo sa ovim zakonom. Prvo želim jasno kazati da smo puno raspravljali o kriterijima, vezano za kriterije za udomitelja. Tu smo željeli i uistinu mislim da smo to dobro napravili podijeliti udomiteljstvo za odrasle i udomiteljstvo za djecu. To su ipak dva različita segmenta. Naravno, poštujući a ponajprije one koji to rade, koji imaju najviše iskustva. Evo, u konačnom prijedlogu predlažemo i određene izmjene. Koje izmjene? Da broj korisnika u udomiteljskim obiteljima za odrasle se povećava na broj četiri. Za djecu i dalje, a najveći broj udruga nam je dao zapravo tu podršku da ostaje i dalje na broju tri. Dobnu granicu smo pomaknuli na 60 godina, a istodobno napravili smo i sustav da se obvezatno dakle da mora postojati predispozicija da onaj tko se bavi udomiteljstvom da najmanje jedan od dakle članova mora imati srednju stručnu spremu i tu odredbu smo praktično ukinuli. Reći ću zašto? Naša želja, moja želja je zapravo da uistinu imamo što je moguće više ljudi koji će biti obrazovani. Ali poštujući strukturu koju imamo ovog trenutka u Hrvatskoj, poštujući postotke koji su tu, koji su na našem terenu apsolutno ne možemo ići sa takvom odlukom. Ja sam svjestan dakle toga i upravo zbog toga ovu odluku mijenjamo i još jedanput ovo je sve rezultat upravo razgovora sa brojnim udrugama udomitelja, odnosno samim udomiteljima. Isto tako, točno smo definirali sastav tima za udomiteljstvo ne isključujući one koji to rade. Sastav tima za udomiteljstvo je samo tim koji nalazi se kao sukus pri centru, ali on ne može sam raditi. On mora biti uvezan sa udomiteljima. Mora. Zašto? Pa upravo oni ljudi koji kvalitetno rade neki sustav, koji provode određenu djelatnost, a u ovom slučaju udomiteljstvo, pa oni moraju dalje prenositi ono što se kvalitetno radi. Reći kako treba, na koji način i upravo to iskustvo nema alternative. I tu je ono o čemu sam govorio, a to je spoj struke s jedne strane, a s druge zapravo udomitelja koji praktično rade na terenu. Na žalost do sada toga nismo imali. Nismo imali zato što se zapravo kontinuirano nastojalo razdvojiti ta dva segmenta koji jednostavno po svom habitusu moraju biti zajedno. Isto tako, želim jasno kazati da dozvolu za obavljanje udomiteljstvom se daje na rok od tri godine, te se po isteku toga roka može obnoviti na rok od slijedeće tri godine. To je još jedna zapravo odredba koju smo moram priznati uskladili i sa raspravom koja je bila na Gospodarskom socijalnom vijeću, ali i koja je provedena ovdje u Hrvatskom saboru. Ono što bi svakako htio napomenuti i što mislim da treba reći, a to je na neki način i jedan od lajt motiva uopće ovoga zakona. Mnogi prigovaraju, spočitavaju, kaže: “Naknade za udomitelje su male.“ I ja se slažem da bi mogle biti kud i kamo veće. Nitko sretniji od mene da mogu biti i dvostruko, trostruko i peterostruko veće. Ali u trenutku kada raspolažemo s onim s čime raspolažemo i ovo je pomak, jer nemojmo zaboraviti do sada nije bilo ništa. Pa između ništa i ovoga imamo veliku razliku, a reći ću još nešto ova Vlada kao što je imala dovoljno snage i da riješi, dakle velike traume ovoga društva, dug umirovljenika, danas ćete čuti i nove vijesti o tome, kao što danas a iza ovoga slijedi rasprava o azbestu. I taj problem smo riješili. Riješit ćemo i ovaj problem, a to znači i povećati socijalne naknade, a time automatizmom i naknade koje će dobivati naši udomitelji. Prema tome, ne treba gledati samo kroz apsolutne vrijednosti. Treba gledati kroz sukus zakona i što on uistinu znači i gdje sustav ide. Jer gledati ispred nosa, znači ne vidjeti one stari koje su možda i na tri i na pet metara. Dakle, vidjeti praktično viziju i budućnost. I na kraju želim još samo napomenuti da postojeći udomitelji, udomitelji koji ovoga trenutka funkcioniraju i jako dobro funkcioniraju. Status tih udomitelja u cijelosti ostaje nepromijenjen. To znači oni su udomitelji. Imaju svoje udomiteljske obitelji bez obzira na broj korisnika, bez obzira na svoju starosnu strukturu i kao takvi, kao zatečeni biti će dalje u sustavu u jednakom statusu kao što ga imaju i sada. I to želim jasno naznačiti jer je bilo nekakvih špekulacija oko toga da zapravo taj sustav će se morati mijenjati. Ne, oni i dalje ostaju. Dakle, zatečeno stanje se ne mijenja. Prema tome, oni i dalje funkcioniraju kao što su funkcionirali i do sada. I na kraju dozvolite mi evo za otprilike nekoliko tjedana, neću reći dva ili tri, po prvi puta u Hrvatskoj Vlada će usvojiti jedan dokument koji se zove Model de institucionalizacije i inkluzije u Hrvatskoj. Što to zapravo znači? Hrvatska ima naravno svoju tradiciju, imamo svoje kulturološko naslijeđe na koje smo jako ponosni. Imamo svoju razinu ekonomskog potencijala i imamo dakle svoju tradiciju evo udomiteljstva 105 godina. U tom kontekstu imamo pravo i imati određeni svoj sustav kako vizije razvoja udomiteljstva tako i inkluzije kao sustava, a ne da nam zapravo neki sa strane donose modele koji definitivno ne mogu biti niti implementirani, a kamoli da bi se o njima zapravo i uopće razgovaralo, jer jednostavno ne pripadaju našem kulturološkom, tradicionalnom ali i ekonomskom miljeu. I na kraju kako su nam evo udomitelji danas gosti, dozvolite da iskoristim ovo i da kažem da sam evo upravo jučer potpisao ponovno da tisuću i 500 djece iz naših udomiteljskih obitelji kao i prošle godine i ove godine idu na organizirano ljetovanje svi zajedno, jer uistinu i oni i udomitelji su to jako zavrijedili. Hvala vam lijepa. [[Pljesak!]]
Molim goste da se dolično ponašaju da ne moram poduzeti mjere njihovog udaljenja. Žele li izvjestitelji radnih tijela uzeti riječ? Ne. Na redu su klubovi zastupnika. U ime kluba Hrvatske narodne stranke, poštovani kolega Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, kolegice i kolege. Ovo je novi zakon, zakon kojim se po prvi puta obrađuje ova tema na sustavan način u hrvatskom zakonodavstvu. Prije je to udomiteljstvo bilo regulirano sa par članaka Zakona o socijalnoj skrbi i pokazalo se da to nije dobro, da temu treba uobličiti u zakonski prijedlog što je i napravljeno. U prvom čitanju zakona bilo je dosta primjedbi, neke je i spomenuo gospodin ministar. Primjedbe su dobrim dijelom uvažene. Prvenstveno tu mislim na primjedbu oko potrebnih kvalifikacija za obavljanje poslova udomiteljstva što je bilo sasvim izvan kategorije, naravno da svi mi želimo da nam stanovništvo bude što je moguće bolje obrazovano, želimo 30% visoko obrazovanih i 50% i sve to želimo, ali to nemamo trenutačno. Trenutačno u hrvatskoj imamo milijun i 400 tisuća, 500 tisuća ljudi sa osnovnom školom ili kvalifikacijom manje od toga. Savršeno sigurno da među tim ljudima ima jako veliki broj roditelja koji odgajaju svoju djecu i nema ama baš ikakvog razloga da ti i takvi ljudi ne bi mogli odgajati djecu u udomiteljskim obiteljima ili brinuti se o drugim korisnicima udomiteljskih usluga. Oni to rade, oni to mogu raditi, oni su za to i kvalificirani. I konačno nitko u svijetu nije uspostavio nekakvu posebnu kvalifikaciju za roditelja i za brigu o starijoj osobi. Svi to radimo sa školom, odnosno bez nje, pa nema razloga da tako nešto bude kao zakonska obaveza. Ovaj zakon bi zapravo trebalo povezati sa Obiteljskim zakonom o kojem smo razgovarali danas u jutro. Radi se o sličnoj temi, naime o temi brige o populaciji kojoj je briga potrebna, radilo se to o djeci ili o starijim, odnosno nemoćnim, hendikepiranim. U Obiteljskom zakonu smo pooštrili kriterije brige roditelja koji ne vode brigu o svojoj djecu, pooštrili smo zakonske kriterije kako ih prisiliti na to. Ovdje se radi sustav kojima bi se ta briga prije svega za djecu koja nemaju normalno obiteljsko okruženje ni obiteljsku brigu, sustav se uspostavlja koji bi trebao na određeni način kroz zakonske odredbe zagarantirati tu brigu. Postoje dvije vrste da tako kažem, udomljavanja. Jedno je udomljavanja djece, dakle pružanje jednog obiteljskog okruženja na koje svako dijete na svijetu ima pravo, ljubavi i razumijevanja, psihološke pozadine da se osoba može razviti u zdravog člana društva, a drugo je briga o starijim osobama i o osobama sa posebnim potrebama. U prvom prijedlogu zakona to nije bilo razgraničeno, nije ni sada do kraja razgraničeno, ali su neka poboljšanja u tekstu zakona napravljena posebno što se tiče broja mogućih udomljenika. Zastrašujuća je činjenica u Hrvatskoj da je svega jedna trećina te djece koja nemaju svoju obitelj iz ovih i onih razloga, smještena u udomiteljskim obiteljima, ima privilegiju da odrasta u okruženju majke, oca, ili jednog roditelja, braće, sestara, dakle u okruženju obitelji. Dvije trećine djece još uvijek se nalazi u institucijama. Zašto je to loše? Čini mi se da nikome ne bi trebalo obrazlagati. Nemoguće je bez obzira na kvalificiranost, na uvjete u domovima, na sve živo, nemoguće je postići efekat odgoja u obiteljskom okruženju pa i u obiteljskom okruženju sa puno nižim standardom i u obiteljskom okruženju sa roditeljima ili udomiteljima koji nisu obrazovani. Sve to skupa sasvim sigurno da je bolji rezultat nego institucionalno smještavanje djece, a tu je i financijski efekat čitave stvari. Naime dijete u domu država troši, država plaća, po prilici 8 tisuća kuna prema podacima koje smo dobili u obrazloženju prvog teksta zakona. Osam tisuća kuna je ipak poprilično novaca, mjesečno. Naravno potrebno je platiti čitav hladni pogon od infrastrukture do kvalificiranih ljudi i to košta. Ta briga u obitelji košta manje. U ime kluba HNS-a mogu slobodno reći da smo uvjereni kako ovo što sada država daje, a to je brojka koja se, odnosno svota koja se nije promijenila zadnjih čini mi se četiri-pet godina, nije dovoljno. Radi se o 1.460,00 kuna čini mi se, ili tako nešto ako se ne varam, uglavnom tu negdje ispod 1.500,00 kuna. Ta cifra naravno nije dovoljna za jednu potpunu brigu o djetetu, pogotovo djetetu koje je došlo iz razrušene familije ili djetetu koje je doživjelo razno-razne šokove i tragedije u svojoj familiji. To je pet puta, šest puta manje od onoga što država izdvaja za dijete u domu. Čak i kad bi se ta cifra udvostručila i utrostručila, govorim o cifri koja pripada udomljeniku, djetetu u ovom slučaju to bi još uvijek za državu bilo puno, puno, puno jeftinije i mislim da upravo na tome ministarstvo treba puno više napraviti. Plus ovo što je gospodin ministar spomenuo oko naknade udomiteljima koje je predloženo na razini oko 700 kuna trenutačno po udomljeniku. Ona je naravno uvredljiva, ako se računa kao plaća. Ona nije plaća nizašta. Ona je eventualno nagrada za trud koja se ne može ni na koji način gledati kao plaćanje te usluge jer to nije plaćanje usluge, niti je to novac za plaćanje usluge. Malo je čudno da je kod izglasavanja proračuna i rebalansa proračuna gospodin ministar rekao da ministarstvo dobiva dovoljno novaca maloprije, za svoje potrebe. Maloprije je izjavio da nema novaca za veću naknadu, a trebala bi biti 2, 3 i ne znam koliko puta je rekao gospodin ministar veća pa u nesuglasju su mi te dvije izjave, ne slaže se to jedno sa drugim. No činjenica je da su prvi puta te naknade uvedene i činjenica je da je dobro da su uvedene i to u svakom slučaju treba podržati i treba nastojati u sljedećem rebalansu ako će ga biti ove godine, odnosno u sljedećem proračunu da ta cifra bude primjerenija potrebama. Ono čega čini mi se nema u zakonu jesu mjere na koji način će se poticati udomiteljstvo u budućnosti. Naime, broj udomljenika ograničava se za djecu na 3, za odrasle na 4. Ne vidim točno rezon za te brojke, pretpostavljam da neka stručna podloga stoji iza tih brojaka. Meni osobno te brojke nisu realne, mislim da bi obrnuto bilo možda realnije, ali eto. Dakle broj djece u udomiteljskim obiteljima se smanjuje, mogući broj djece se smanjuje. Ustanovili smo da samo jedna trećina populacije se udomljuje, dječje populacije koja nema svoju obitelj se udomljuje. Cilj nam je to povećati, broj smanjujemo, što bi onda značilo da se broj udomiteljskih obitelji treba povećati. Nego kako drukčije doći do veće brojke. Kako to povećati u ovom Zakonu se ne vidi. Jedan od koraka možda jest ova naknada za udomitelje, no čini mi se da ona nije dovoljna ako bilo tko računa da će zbog financijske koristi se broj obitelji koji udomljuju nekoga povećati, neće. Neće, smislite si koliko je tu financijske koristi da se tako nešto napravi. To može samo raditi čovjek koji stvarno hoće pomoći drugom i koji ima feeling za takav posao, za 700 kuna mjesečno sasvim sigurno nitko to neće raditi. I još ponešto primjedbi na konkretne članke u zakonu. U članku 5. uspostavljeno je ograničenje broja djece na 3, dosad je to bilo 5. Nisam sasvim siguran koji rezon stoji iza toga ograničenja, možda bi mogli i prihvatiti rezone, ne vidimo ih ovdje. Konačno ima obitelji sa petoro djece, svoje vlastite i te obitelji hvalimo. Zašto ne bi moglo biti petoro udomljene djece, ne znam točno. U članku 6. utvrđen je broj korisnika odraslih. On je ograničen na 4 što mi se čini realnim, možda čak i pretjeranim. U članku 17. dobro su opisane posebne obveze udomitelja za djecu. To su obveze koje zapravo opisuju dobrog roditelja. Roditelja koji svoj posao, svoju dužnost obavlja kako treba, kako Bog zapovijeda i dobro je da upravo takve obveze stoje u zakonu kao obveze udomitelja, jer udomitelji toj djeci i jesu roditelji, što bi drugo bili? Malo mi je nejasno što to zapravo znači u članku 24. da se prava na skrb, odnosno opskrbnina, novac koji ministarstvo daje za udomljenika određuju odlukom ministra. Pa kako ministar procijeni tako će biti. Čini mi se da bi i to trebalo na sličan način kao i naknadu udomitelju povezati sa nekim veličinama u Hrvatskoj, da li je to sa prosječnom plaćom, da li je to sa osnovicom za socijalnu skrb, sa nečim drugim, ali s nečim bi trebalo povezati i to bi trebala biti stvar automatizma da nam se jednostavno ne dogodi ovo što se događa zadnjih par godina da se ta cifra ne mijenja jer je to ministarstvo negdje na rubu prioriteta pa sad kad se skupe novci za lijekove, pa se skupe novci za bolnice, pa se skupe novci za ovo. Ako nešto ostane budemo i to povećali. Mislim da bi se državni proračun trebao obavezati da to slijedi neke veličine u Hrvatskoj. Htio bih još samo prokomentirati članak 35. Gospodin ministar je naime ustanovio da udomitelji koji danas funkcioniraju po propisima koji su važili dosada će i dalje nastaviti tako funkcionirati. To je istina. To se tiče udomitelja koji imaju veći broj djece nego što je predviđeno maksimalno ovim Zakonom. Međutim u članku 35. u prijelaznim i završnim odredbama ne spominju se udomitelji koji dobnom granicom prekoračuju ograničenja navedena ovim Zakonom. Ja sam u svezi s tim dao amandman, pa bih stvarno molio da se taj amandman prihvati, da se dakle stanje, sadašnje stanje zagarantira, da se ne naprave nesreće koje zakon ne bi smio raditi. Naime ako je udomitelj stariji, ako je razlika između udomitelja i udomljenika veća od 50 godina, a dosad je takvih slučajeva bilo ne može se uspostaviti taj odnos. Dakle, ne može takav udomitelj primiti dijete na udomljenje. Imamo situacija gdje djeca žive u takvim obiteljima. Nemojmo napraviti nesreću toj djeci zbog jednog jeftinog i jednostavnog poteza perom. Klub Hrvatske narodne stranke podržat će ovaj zakon, posebno ako se ovaj amandman prihvati. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravci netočnog navoda, poštovana kolegica Karmela Caparin. Izvolite!
Hvala lijepa. Ja bih ispravila netočan navod koji je naveo kolega, da je naknada uvredljiva. Mislim da je to prije svega uvredljivo prema ovim udomiteljima koji su gore i koji takve riječi slušaju, jer se zaista radi o dobrovoljnom i humanitarnom radu, a naknada je onakva kako diktira trenutačna financijska situacija u Republici Hrvatskoj. Vi morate znati da postoji i opskrbnina plus naknada koje do sada nažalost nije bilo. Kakva takva je, ali ipak se s njom krenulo. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravaka netočnog navoda, poštovani kolega Bućan. Izvolite kolega!
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ispravljam isti netočni navod koji je započet citiram ovako: Ako se naknada računa kao plaća onda je mala, uvredljiva. A ona se jednostavno ne može računati kao plaća, jer kao takva nigdje nije definirana. Dapače u članku 25. stavak 4. kaže se da osobna naknada udomitelju ne smatra se plaćom. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda kolega Bagarić. Izvolite kolega!
Pa ja mislim da je potrebno ovaj navod i treći put ispraviti, da se više ne bi ponovilo to. Prema tome, dakle doista je uvredljivo konstatirat ovo kako ste vi konstatirali da je naknada koje do sada nije bilo sad uvedena kako je itd., da je zapravo uvredljiva. Koliko je ona uvredljiva najbolje su kazali ovdje gospoda udomitelji, maloprije nakon nastupa našega ministra. Dakle, to je netočan navod i mi ga odbacujemo. Uostalom treba dati, iskazati poštovanje i ministru i Vladi da je našlo sredstava i za takvu naknadu. I nadamo se da će biti i veća jer je vi zaslužujete. Hvala lijepo.
Hvala vama. Na redu je klub Hrvatske seljačke stranke, poštovana kolegica Lelić. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Mi u Hrvatskoj seljačkoj stranci smo podržali nove smjernice u socijalnoj skrbi i zalažemo se za deinstitucionalizaciju kojoj je cilj postizanje promjene u omjeru između institucijskih i izvan institucijskih oblika skrbi u korist izvan institucijskih oblika. Jasnoće radi, domovi su institucijski oblik, a udomiteljstvo je izvan institucijski oblik. Stoga smo u prvom čitanju ukazali na potrebu donošenja Zakona o udomiteljstvu. Činjenica je da je u Hrvatskoj gotovo 20 tisuća osoba smješteno u domovima socijalne skrbi i u udomiteljskoj obitelji. Mislimo da je broj osoba koje bi ostvarile pravo na skrb izvan vlastite obitelji puno veći no, za to nemamo statističkih podataka. Sukladno novim smjernicama koje smo podržali uistinu postoji potreba unaprijediti i popularizirati udomiteljstvo kao prirodniji ambijent korisnika prava na skrb izvan vlastite obitelji. Nove smjernice dosta dugo postoje ali se nije promijenio omjer smještaja u domovima u odnosu na udomiteljstvo, tako da je u domovima smješteno 13 tisuća 804 a u udomiteljstvu svega 5 tisuća 877 korisnika. Komparativno gledajući u odnosu na 2005. godinu udomiteljstvo bilježi povećanje samo za pet korisnika. Međutim kada se pogleda dobna struktura korisnika usluga, tada ćemo vidjeti da od 2003. godine pa do danas opada broj djece i mladeži u udomiteljstvu i to sa 2 tisuće 484 korisnika u 2003. godini, na 2 tisuće 195 korisnika u 2006. godini. Kod odraslih i starijih osoba situacija je drugačija. Tamo se bilježi porast i to sa 3 tisuće 066 korisnika u 2003. godini na 3 tisuće 682 korisnika u 2006. godini. Taj porast dakako da nije znatan jer to je povećanje za svega 615 korisnika za četiri godine. Dakle deinstitucionalizacija ne ide potrebnom dinamikom i potrebnim tempom. I stoga predlagatelj ispravno konstatira da je potrebno popularizirati udomiteljstvo koje kod nas zaista ima dugu tradiciju. No govoreći o udomiteljstvu pogrešno je razmišljati samo o djeci. Korisnici udomiteljstva su i starije osobe ali isto tako i psihički bolesne osobe. Svaka od tih kategorija korisnika ima svoje specifičnosti i sve njih zakonodavac donoseći zakon treba uvažavati. Udomiteljska skrb predstavlja zamjensku obiteljsku skrb osobi čiji se povoljan razvoj ne može ostvariti u vlastitoj obitelji, ono je za dijete povoljnije, od udomiteljstva jeste kvalitetno i ono što je za dijete povoljnije od udomiteljstva jeste kvalitetno posvojenje. I stoga i ovom prilikom apel da se konačno pristupi ubrzanju postupka i stvaranja uvjeta za posvojenje. Za njih je najgori oblik skrbi u domovima ali još uvijek je najveći dio djece bez odgovarajuće obiteljske skrbi smješten upravo u domove. A kao što smo vidjeli opada njihov broj smještenih u udomiteljskoj obitelji. Druga kategorija su starije osobe. Nacija nam stari i sve je veći broj onih kojima je potrebna skrb. Najveći broj takvih osoba teško prihvaća izdvajanje iz obitelji i smještaj u dom. Radije prihvaćaju udomiteljstvo gdje nalaze zamjensku obitelj. I treća kategorija su psihički bolesne osobe. Dakako da i njih ima različitih kategorija, od onih kojima je jedino moguć smještaj u bolnicama za tu vrstu bolesnika, do onih kojima je smještaj u takvim ustanovama štetan i daleko im je povoljniji za njihov razvoj korisnije udomiteljstvo. No udomitelja nema dovoljno. I sada se pitamo zašto s obzirom da imamo dugu udomiteljsku tradiciju? Slažemo se s predlagateljem koji kaže da su u Hrvatskoj udomiteljski potencijali jako veliki, ali je činjenica da nemamo dovoljno udomitelja kako bi došlo do deinstitucionalizacije skrbi o čemu govore ranije iznešene brojke. Smatramo da je osnovni motiv u udomiteljstvu čovjekoljublje, dakle želja iz ljubavi pomoći čovjeku koji je u potrebi. Vrlo često želje su u raskoraku s mogućnostima. Udomiti nekoga znači osigurati prostor, prilagoditi uvjete života zahtjevima koje je država propisala pravilnicima. Udomiti znači preuzeti skrb od hranjenja, oblačenja, školovanja do liječenja. Dakako da je država osigurala tzv. opskrbninu za svakog korisnika. Udomitelji kažu da se visina opskrbnine godinama nije mijenjala i da je odavno postala nedostatna za pokriće troškova korisnika udomiteljske skrbi. Koliko su udomiteljske obitelji u mogućnosti iz vlastitih prihoda pokrivati troškove? Čini se jako malo ili nikako jer se najvećim djelom radi o udomiteljima starijim od 50 godina života. Smatramo da se upravo tu krije jedan od temeljnih razloga nedovoljnog širenja udomiteljstva kao poželjnog instituta. Od postojećih udomitelja čuli smo razmišljanja o tome da odustanu jer više financijski ne mogu izdržati. Sada je velika najava kako se uvodi naknada udomitelju koju do sada nije imao. I predlagatelj kaže, citiram: "Njezino uvođenje značajno je za poboljšanje statusa udomitelja.". E, pa da vidimo kako to izgleda? Članak 27. zakona određuje visinu osobne naknade udomitelju koji skrbi o djeci i o mlađim punoljetnim osobama i ona iznosi od 400 kuna za jedno smješteno dijete do 960 kuna za troje smještene djece. Udomitelj koji skrbi o djeci i mlađim punoljetnim osobama a ujedno je i njihov zakonski obveznik uzdržavanja ima pravo na naknadu od 320 kuna za jedno dijete do 720 kuna za troje djece. Udomitelj koji skrbi o odraslim osobama ima pravo na naknadu od 320 kuna ako ima jednog korisnika do 880 kuna ako ima četiri korisnika. Takvi iznosi ne mogu značajno utjecati na poboljšanje statusa udomitelja, značajno sasvim sigurno ne. To je tek toliko da im se može reći pa što hoćete za udomiteljstvo ste plaćeni. Dakle, Vlada ostaje kod svoga prijedloga da udomiteljstvo odrasle osobe plati 40 lipa po satu. Smatramo da je to sramotno nizak iznos i za udomitelja uvredljiv bez obzira na sve reakcije u prethodnoj raspravi. Gledajući komparativno obrazloženje zakona s tekstom zakona tada vidimo ogroman nesklad koji dovodi u nedoumicu. Naime, obrazloženje članka kaže, citiram: "Udomitelj ima pravo na mjesečnu naknadu.". Ta da se navode iznosi od tisuću 440 kuna, tisuću 600 kuna, tisuću 760 kuna pa do 5 tisuća kuna za smještaj djece. Za odrasle osobe govori se o iznosima tisuću 440, tisuću 600 i tisuću 920 kuna. Ti iznosi su bitno različiti od iznosa koji proizlaze iz teksta zakona. Jedna mala alineja u obrazloženju kaže, citiram: "Ova naknada usmjerena je isključivo na podmirenje potreba smještene osobe.". Iz toga proizlazi da obrazloženje govori zapravo o tzv. opskrbnini a ne o naknadi udomitelju kako je to napisano. Izrijekom je napisano naknada udomitelju. Ovaj tekst dovodi neupućene u zabludu jer i do sada su korisnici udomiteljstva imali opskrbninu upravo u ovim iznosima koja se nije mijenjala od 2001. godine iako je državni proračun od tada pa do danas znatno porastao. Ne znamo iz kojih razloga je ova nejasnoća uvedena ali sasvim je sigurno da su neosnovane tvrdnje onih koji kažu da udomitelji do sada nisu primali ništa a sada im se daje od tisuću 440 do 5 tisuća kuna mjesečno. Nadalje, za nas u Hrvatskoj seljačkoj stranci neprihvatljivo je smanjenje broja korisnika kod jednog udomitelja koji broj se sa 5 smanjuje na 4, dakako za odrasle osobe. Na Odboru za rad, zdravstvo i socijalnu politiku čuli smo obrazloženje da se Vlada na takav potez odlučila zbog zlouporaba udomitelja koji su korisnike smještavali u neodgovarajuće prostore, u nečovječne uvjete stanovanja, da je odnos prema korisnicima bio brutalan itd. Dakako da smo protiv bilo koje zlouporabe udomiteljstva. I ako je bilo zlouporaba i smještavanja u nečovječne uvjete stanovanja, u neodgovarajući stambeni prostora zato isključivo smatramo odgovornim ministarstvo nadležno za socijalnu skrb. Naime, nitko nije stekao status udomitelja a da za to nije dobio odobrenje nadležnog ministarstva. Da bi dobio odobrenje morao je ispunjavati propisane uvjete pa i glede smještaja. Postojanje uvjeta netko je morao utvrditi a taj netko je zaposlenik Centra za socijalnu skrb koji je odgovoran ministarstvu. Kako je moguće da netko dobije odobrenje a da se kasnije utvrdi da nema odgovarajućih uvjeta. Očito je da je i ovdje problem u nadzoru provedbe zakona i podzakonskih akata ali to nije problem udomitelja nego nadležnog ministarstva. Ako se takvom praksom nastavi ponovno će doći do zlouporaba bez obzira na smanjenje broja korisnika kod jednog udomitelja. U svojoj raspravi u prvom čitanju ukazivali smo da propusta ima kako u radu udomitelja tako i u radu centara za socijalnu skrb. Naveli smo drastični primjer korisnika udomiteljstva koji je smješten a da udomitelj nije imao pojma da je on TBC bolesnik a naknadno se konstatiralo da je to nadležni centar znao ali je namjerno zatajio informaciju. Tražili smo detaljnije zakonsko uređenje obveza udomitelja ali i obveze centra za socijalnu skrb, ali na to se predlagatelj nije osvrnuo niti obrazloženjem zašto to nije prihvatio. Kao veliki napredak navodi se osnivanje timova za udomiteljstvo sa 41 djelatnikom za čiji će rad biti izdvojeno dodatnih 7 milijuna kuna, ali zakon ništa ne kaže koji će biti zadatak tih timova, što će oni raditi i da li na njima počiva neka odgovornost. Edukacija udomitelja itekako je potrebna ali prema ovim brojkama bome i preskupa. Dakle, rezimirajući Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke pozdravlja uvođenje registra udomitelja. Ajde, pozdravit ćemo i timove za udomiteljstvo. Pozdravljamo i uvođenje strogih kontrola udomiteljske djelatnosti ali nam je neprihvatljivo smanjenje broja korisnika na četiri kod jednog udomitelja, to je za odrasle osobe. Neprihvatljiva nam je preniska osobna naknada udomitelja, neprihvatljivo je površno i nepotpuno uređenje prava i obveza udomitelja korisnika i centra za socijalnu skrb te se u tome zapravo nalaze razlozi zbog kojih je kod glasovanja o ovom prijedlogu zakona Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke bit suzdržan.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovana kolegica Karmela Caparin. Izvolite.
Pa ima nekoliko netočnih navoda. Htjela bih ispraviti kolegicu koja kaže da se raspravljalo i govorilo da nije točno da do sada nisu ništa dobivali. Mi uvijek u raspravi i u Odboru za rad, zdravstvo i socijalnu politiku je govoreno o opskrbnini i kada se čita ovaj zakon vidi se da je došlo do male zabune. Ovdje se radi na opskrbnini, a na strani 10 se radi o naknadama koje trebaju obitelji dobiti. A to da … … [[Upadica se ne čuje.]] Ja znam pročitati i tako piše. Ali kažem i upozorio je kolega ispred umirovljenika u prvom čitanju da je ovdje riječ o opskrbnini. A da timovi nisu regulirani ovim zakonom, prije svega nije točno isto tako jer podrazumijeva se, sljedeći zadaci timova iz ovoga zakona, utvrđivanje i ispunjavanje propisanih uvjeta za obavljanje udomiteljstva, izradu ocjenu podobnosti neke obitelji da se bavi udomiteljstvom, davanjem dozvola, provođenja edukacije udomitelja i pružanje stručne podrške udomiteljima, provođenje supervizije udomitelja te stalno praćenje rada udomiteljske obitelji. Prema tome to proizlazi iz ovoga zakona, a ostalo će se regulirati pravilnikom.
Dobro, a meni preostaje da konstatiram da ste u završnom dijelu povrijedili Poslovnik jer niste se držali ispravka netočnog navoda jer ste počeli čitati zakonske tekstove, dijelove koji se uopće ne odnose na onaj dio što je kolegica govorila. I u tom pogledu … … [[Upadica se ne čuje.]] U prvom dijelu ste ispravili, a poslije toga ste zapravo počeli raspravu. Molim vas oko kontrole sam zato ja ovdje. Izvolite, povreda Poslovnika kolegica Lalić.
Pa povreda članka 209. upravo to, dakle kolegica ispravlja čitajući obrazloženje zakona, a ja sam govorila o tekstu zakona. Obrazloženje zakona ne može pretpostaviti zakonske odredbe pa kada se ispravlja netočan navod onda me je trebalo demantirati tekstom zakona, ali naravno to kolegica nije mogla demantirati tekstom zakona jer je točno ono što sam rekla.
Hvala lijepa. Već smo taj dio usuglasili. A sada u ime kluba HDZ-a, poštovana kolegica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani ministre, poštovani udomitelji i udomiteljice, drago nam je da ste danas sa nama jer ste zaista ljudi velikog srca puni humanosti, i poštovane kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravio je o Konačnom prijedlogu Zakona o udomiteljstvu imajući na umu nove smjernice deinstitucionalizacije tj. povećanje broja institucionalnih oblika skrbi budući dijete ne može živjeti u biološkoj obitelji. Na žalost danas smo svjesni da preko 1500 djece odrasta u institucijama i to dugi period. Udomiteljska obitelj predstavlja zamjensku obitelj kojom se korisniku djetetu ili odrasloj osobi pruža skrb 24 sata uz puno ljubavi, topline i razumijevanja. Zakonom su propisani uvjeti stambeni, prehrana, čuvanje, odgoj, briga o zdravlju a sve pod kontrolom centra za socijalnu skrb. Unatoč 105-godišnjoj tradiciji do sada nismo imali zakon, a u pojedinim područjima naše domovine udomiteljstvo je slabo i razvijeno i vjerujemo da će i ovaj zakon i ova rasprava upravo doprinijeti senzibilizaciji potrebe udomiteljstva. Naravno da malom tendencijom porasta udomiteljstva ne možemo biti zadovoljni 2-4% godišnje pogotovo kada do 2009. godine broj korisnika smještenih u institucije treba smanjiti za 25%. Broj korisnika prava na skrb i za vlastite obitelji koristi 19 tisuća 681. broj korisnika smještenih u dom socijalne skrbi je 13 tisuća 804, 2006. godine, a u udomiteljske obitelji smješteno je 5 tisuća 877 osoba. Broj smještene djece i mladeži u ukupnom broju smještajnih pokazuje smanjenje dok se udjel odraslih i starijih osoba povećava iz statistike je to i razumljivo. Od ukupnog broja smještene djece u udomiteljske obitelji preko 70% su djeca bez odgovarajuće roditeljske skrbi, a od ukupnog broja smještenih odraslih osoba njih 78% je u kategoriji starih i nemoćnih, odnosno psihičkih bolesnih odraslih osoba. U prvom čitanju ukazali smo na činjenicu da udomitelji stare i nalaze se u dobi od 40 do 60 godina, a samo 20,3% postojećih udomitelja su osobe do 40 godina. Zato pohvaljujemo i odluku u drugom čitanju i korekciju da dobna granica bude povećana na 60 godina. Iako je odbačen prijedlog u pogledu stručne spreme s obzirom da 49,36% udomitelja je bez škole sa nepotpunom osnovnom školom i potpunim osnovnoškolskim osnovnoškolskim obrazovanjem smatramo potrebu kontinuirane edukacije budući se ponekad zaista radi o osjetljivim kategorijama korisnika, o djeci koja se u prosjeku 4,5 do 7 godina boravila u domu, djeci sa posebnim potrebama, psihički bolesnim osobama itd. Svakako da timovi za udomiteljstvo pri centrima za socijalnu skrb ima i svoju svrhu obzirom na propisivanje uvjeta za obavljanje udomiteljstva, na davanje dozvole, provođenje edukacije, provođenje supervizije udomitelja uz stalno praćenje udomiteljske obitelji koja se do sada pokazala nedostatnom. Donošenjem ovog zakona regulirat će se prava i obveze udomitelja za djecu i odrasle, obveze centara za socijalnu skrb, za ustrojavanje registra udomiteljskih obitelji i registra smještenih korisnika. Propisuje se i postupak davanja dozvole, rok važenja kao i postupak obnavljanja. Klub Hrvatske demokratske zajednice smatra da će donošenje ovog zakona osim gore navedenog doprinijeti i daljnjoj senzibilizaciji javnosti o potrebi smanjenja institucionalnog smještaja djece i popularizaciji udomiteljske skrbi u Republici Hrvatskoj. Hvala.
Hvala vama poštovana kolegice. I u ime kluba IDS-a, poštovani kolega Damir Kajin. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Cijenjeni državni tajniče, gospodo udomitelji i udomiteljice. Mislim da je ovo izuzetno bitan zakon zato jer ovaj zakon govori o ljudskim sudbinama. Nije u njemu riječ samo o maloj djeci kao što bi recimo javnost pretpostavljala, ovaj zakon govori jasno i o maloj djeci, ali govori i o starijoj djeci, govori o starijim osobama. Ovaj zakon govori o tjelesnoj ili mentalno oštećenim osobama jednako tako i o psihički bolesnim osobama, starim, nemoćnim osobama, žrtvama nasilja i da ne nabrajam sve dalje. Što se tiče ove dobne strukture korisnika smještenih u udomiteljskim obiteljima, dobili smo neke podatke, pa tako recimo do navršenih 7 godina života 2005. u udomiteljskim obiteljima bilo je 417 djece, 2006. 359, znači pada. Više od 7 do 15 godina 2005. bilo je tisuću 214 djece, 2006. tisuću 74, znači i tu je nešto opalo. Taj broj. Više od 15 do 18 godina 2005. imali smo 613 djece, 2006. 610 djece. Od 18 do 30 godina 279 2005., 277 2006. Ali se je eto povećao broj korisnika smještenih u udomiteljskim obiteljima u dobi od 30 do 40 godina, odnosno od 40 do 45 godina. Kao i za osobe koje imaju više od 60, znači do 65 godina pa jednako tako i koji imaju više od 65 do 70 godina, više od 70 godina također je više osoba udomljeno 2006. nego 2005. godine. Broj udomljenih što djece, što osoba odraslih 2005. bio je 5 tisuća 872, 5 tisuća 877 2006. godine, a 2006. imali smo ukupno 2 tisuće 675 udomiteljskih obitelji. Na strani 12., to je mislim potrebno također citirati jer se tiče osobne naknade udomitelja. Doslovce kaže da sukladno važećim propisima udomitelj ima pravo na mjesečnu naknadu. Visina udomiteljske naknade utvrđuje se s obzirom na dom i potrebe korisnika koji je smješten u udomiteljsku obitelj budući da se udomiteljska naknada kao i druga davanja u socijalnoj skrbi utvrđuju prema osnovici 400 kuna koju utvrđuje Vlada Republike Hrvatske. Ona iznosi za smještaj djeteta predškolskog uzrasta 360% osnovice što će reći tisuću 440 kuna. Za dijete školskog uzrasta 400% osnovice tisuću 600 kuna. Za smještaj invalidnog djeteta predškolskog uzrasta ta naknada iznosi tisuću 600 kuna, a za takvo dijete školskog uzrasta iznosi 440% osnovice ili tisuću 760 kuna, a za smještaj HIV pozitivnog djeteta udomiteljska naknada iznosi tisuću 250% osnovice ili 5 tisuća kuna. Za smještaj odrasle pokretne osobe naknada iznosi tisuću 440 kuna, a nepokretne tisuću 920 kuna. I da ne nabrajam sve dalje. Savez udomitelja, da ne bi sada citirao članke, dostavio nam je nedavno jedan ovako zanimljiv Nacrt prijedloga Zakona o udomiteljstvu sa prijedlozima, pa tako između ostalog udomitelj može biti osoba koja je na dan podnošenja zahtjeva za obavljanje udomiteljstva starija od 21, a mlađa od 55 godina. Oni predlažu 65 godina života. Apsolutno to treba podržati. Treba podržati i njihove primjedbe na članak 6. udomiteljima djeca preko 45 godina starosti, a koji imaju najmanje dvije godine iskustva u udomljavanju djece i pozitivne ocjene iskustvo se priznaje umjesto srednje škole što je isto zakonodavac sada prihvatio. Udomiteljima djece mlađim od 45 godina starosti produžava se dozvola za školu po svom izboru. Također razumljivo. Možda sam malo rezerviran oko jedne njihove primjedbe da udomitelj za djecu može primiti u obitelj istovremeno djecu s normalnim i posebnim potrebama ukoliko prema procjeni stručnog tima imaju za to odgovarajuće sposobnosti i motivacije te prođu propisanu edukaciju za te vrste. Ali mislim ni ovdje ne bi trebalo ne tim ljudima izaći u susret. Dapače i ono što je možda ključno to je ovaj članak 27. gdje se govori o ovim osnovicama, odnosno bolje rečeno naknadama koje oni predlažu i mislim da bi u tom pravcu i intenca zakonodavca trebala ići. Zanimljiva je bila tijekom današnjih dana i rasprava o usvajanju djeteta. Jasno je. Tu raspravu ili bolje rečeno taj institut valja razlikovati od udomiteljstva. Mislim da je Vlada na dobrom tragu pod uvjetom da Sabor to i usvoji, da se ukine maksimalno dopuštena dobra razlika između potencijalnog posvojitelja i djeteta. Zašto je to bitno i kakve to veze ima sa ovim Zakonom? Utoliko što se mnogi parovi zbog svojih godina koje ne mogu imati djecu, zapravo nalaze ili ulaze u jedno lažno pod navodnicima udomiteljstvo ili ulaze u taj lažni udomiteljski status jer djecu ne mogu posvojiti. Naime, sadašnji Zakon ili zakoni bolje rečeno nalažu da razlika ne smije biti veća od 40, iznimno 45 godina, a onda tko usvaja djecu, često nešto onaj tko je stariji od 40 godina, odnosno u njegovo da se tako izrazim, … [[Govornik se ne razumije.]] njegova žena u pravilu koja ima nešto manje godina od 40 i onda se dešava da jedan bračni drug ne može posvojiti dijete pa ga posvaja onaj mlađi bračni drug, pa tako majka pod navodnicima postaje tom djetetu majka, a otac jednostavno nema nikakve odnose s tim formalno pravne djetetom i dobro je da zakonodavac eto predlaže promjenu tog načela. Inače i da to kažem da je danas u tzv. nepotpuno posvajanje otišlo preko stotinjak djece. Danas netko tko ima 50 godina de facto ne bi mogao posvojiti dijete od 3 ili 4 godine i to nije dobro i dobro da ide u pravcu izmjena tog Zakona. Još jedanput ću reći. Ovo što je pred nama je jedna krajnja delikatna materija. Ovdje je naprosto riječ o ljudskim sudbinama. Ovdje je riječ na neki način pod navodnicima o roditeljskim obvezama, pravima i to na neki način mora biti najsvetija i najdelikatnija materija. Udomiteljstvo apsolutno treba podržati, to je ogromna briga, to je ogromna odgovornost, to je ogromna obveza, ljubav do onoga drugoga. Mi smo eto kao saborski zastupnici dobili i jedan zanimljiv upitnik sa zanimljivim pitanjima koji bi možda mogli i citirati: "Poštovani saborski zastupniče, poštovana zastupnice, da o vama ovisi hoće li djeca bez roditeljske skrbi odrastati u domovima za djecu iako je znanstveno dokazano da to donosi nenadoknadivu štetu emotivnom i kognitivnom razvoju male djece, a maloj i velikoj djeci otežava kasniju integraciju u društvo i uspješno roditeljstvo. Što biste odgovorili da ili ne? I sada da ne citiram sva ova pitanja, zapravo ima 4 takva pitanja. Rekoh, još jedanput ću ponoviti da je ovo izuzetno ozbiljna materija. To nije recimo promijeniti stopu nekog poreza za jedan ili dva poena. To nije neki banalan zakon. To je zakon koji tangira sudbine djece, onih koji ih udomljuju i tako dalje. Društvene zajednice u cjelini i možda bi ovaj zakonski prijedlog mogao ići i u treće čitanje. Ponavljam preodgovorna je ovo materija. Da ne bi bili sto posto sigurni iza čega stojimo. O nama na neki način ovisi sudbina tisuća i tisuća ljudi u ovoj zemlji ili kao što sam malo prije rekao njih 5 tisuća i nešto skrbnika. To ovisi jasno ili zahtijeva jedan odgovoran pristup. Materijalnu osjetljivost do udomiteljstva, društveno priznanje koje mi moramo tim udomiteljima iskazati. Mirovinsko čak priznanje do tih osoba koje se tim odgovornim poslom bave i tako dalje. Ako se jučer, to je, tj. još i danas nije plaćala naknada za rad udomiteljima a danas se predlaže ta naknada i to je napredak. I to nitko ne smije dovesti u pitanje. Možda je to nedovoljan napredak, ali to je napredak. I zato u načelu treba podržati zakon, a možda bi bilo dobro da takav jedan zakonski prijedlog ide i u treće čitanje. Jasno, ne treba ovdje biti jer je preosjetljiva materija zlurad. Ponudimo nešto možda još bolje jer ti ljudi koji se bave udomiteljstvom to i zaslužuju. S druge strane ta djeca ili odrasli svejedno ili ljudi sa smetnjama u razvoju i slično, oni su naš, koji su u tim obiteljima su naši sugrađani. Znači svi oni zaslužuju jedan korektan status. Djeca, udomitelji i tako dalje. I kakav bude odnos nas do njih to će vjerujte na najreprezentativniji način legitimirati ne samo nas u ovome Parlamentu nego društvo u cjelini. U načelu da zakonu o udomiteljstvu ali možda bi bilo dobro kada bi zakon išao i u treće čitanje da pokušamo neka materijalna i neka druga rješenja u razgovorima sa tim udrugama promijeniti i jasno ljudima koji su preuzeli ovu odgovornu društvenu zajednicu izaći u susret koliko je to jasno shodno proračunskih i ostalih mogućnosti u ovoj zemlji moguće.
Hvala lijepa. Samo bih morao podsjetiti da se načelna podrška zakonu daje u prvom čitanju. U drugom čitanju treba dati amandmane koji zahtijevaju eventualno treće čitanje. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Poštovana kolegica Lucija Čikeš. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovani ministre. Odmah u početku da kažem da podržavam donošenje ovog zakona koji regulira vrlo osjetljivu, vrlo osjetljivo područje koje se tiče i djece i područje koje se tiče starih i nemoćnih. Ja neću dugo u svojoj raspravi jer i u prvom čitanju ja mislim da je ovaj zakon koncenzusom dobio potporu ali i u matičnim svim odborima, u matičnom Odboru za obitelj, mladež i šport u kojem inače i sama sudjelujem nije bilo ni od koga kluba ni od kojeg zastupnika koji dolazi iz bilo koje stranke većih primjedbi. Moram reći da je ovo velik iskorak. Udomiteljstvo je kod nas funkcioniralo i ima veliku tradiciju 105 godina. Mada kad vidimo sada da je regulirano svega sa 7. članaka u Zakonu o socijalnoj skrbi sada mu posvećujemo, ovom osjetljivom području cijeli jedan zakon koji će regulirati i regulira odnose udomitelja i onoga koga se udomljava. Moram istaknuti da je ovo velika prednost. Da je udomiteljstvo jedno veliki iskorak što se tiče s jedne strane možemo ga slobodno za njega reći da je primarna prevencija institucionalizaciji kao najgoreg oblika zbrinjavanja bilo djece bilo odraslih osoba, a s druge strane možemo reći da je udomiteljstvo i program deinstitucionalizacije opet poboljšanja života od ove kategorije, kategorije korisnika. Jutros smo pričali o Zakonu o dopuni Zakona o izmjenama i dopunama zakona, obiteljskog zakona pa je bilo tu sporno obitelji, kako, zbog čega rastave i tako dalje. Ja bih htjela samo malo dotaknuti koja je važnost udomitelja i koliko upravo nadovezati se na ove rasprave prije koje su bile, koje su se uhvatile jedne nebitne, u ovom slučaju smatram nebitne činjenice te nadoknade koju se, koju se opet izvrće da je plaća i tako dalje. Kaže ako uzmemo da je obitelj jedna, jedan dar. Onaj tko vjeruje reče da je dar Božji. I znamo da čovjek nije stvoren da živi sam. I zaista on radi ulaska u novu zajednicu on napušta svoju zajednicu, zasniva svoju bračnu zajednicu, napušta svoje roditelje i dakako tu dolaze djeca. Sve skupa je to lijepo. Reklo bi se da su djeca proljeće toj obitelji i da obitelj a i djeca ujedno imaju u takvoj zajednici sve uvjete da rastu i izrastu u prave osobe. Osobe koje će biti korisne sebi i društvu u kojem žive. Međutim nažalost stvarnost je sasvim drugačija. I danas nekoliko, možemo da ne iznosim brojke koliko stotina djece nemaju sreću da odrastaju u tim obiteljima. Koliko tisuća odraslih, starih i nemoćnih nema tu sreću da završi život u svojoj kući uz potporu članova svojih obitelji i šta bi onda svi ti da nema upravo ovih udomitelja tu? Da nema upravo ljudi tu koji sjede i njima sličnih koji danas nisu ovdje i koji su ne zato da bi dobili novčanu naknadu, ne zato, nego zato da bi nekome učinili dobro. Zato da bi to dijete dobilo sigurnost, da bi to dijete dobilo okružje ono koje joj je gotovo identično biološkoj obitelji. Zato da bi to dijete dobilo stabilnost i podršku onda kad mu je najpotrebitije. Zato da bi taj stari i nemoćni imao jedan svoj oslonac, imao jedno svoje, rekla bih svoju sigurnost za svoj život kad mu je već pri kraju. Odveć već narušeni zdravljem i sve. Zbog toga ja smatram da je upravo u ovome veličina ovih udomitelja jer su oni potpora najosjetljivijim dvima populacijama. Pored toga, ako su funkcionirali sa sedam članaka molim sami zakon i donošenje ovog zakona velik iskorak i zato ću se osvrnuti na ono što je naš ministar kako je počeo tko daje srce daje svega sebe i to je istina. Ali ja vjerujem, naš ministar je ambiciozan. Ambiciozna je Vlada čiji je on član i da će ovaj zakon doživjeti promjene, ali promjene na bolje i neće ni primanja u dogledno vrijeme biti takvo pitanje kao što se danas htjelo poljuljati ovaj zakon upravo ovakvim pitanjima o naknadi je li plaća, nije li plaća, kolika je veličina. Ljudi koji rade ovaj posao ne pitaju za naknadu. Oni to rade radi sebe, radi srca … [[Govornik se isključio, ne čuje se.]]
Hvala lijepa. Poštovana kolegica Lelić ima riječ. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, gospođe i gospodo udomitelji. Pa evo kao što smo prije već čuli da udomiteljstvo ima veliku tradiciju kod nas i dugu od 105 godina, a da do sada nismo imali zakon, pa ja ovaj prijedlog zakona shvaćam ujedno kao i promicanje udomiteljstva ali i kao priznanje svim našim vrijednim udomiteljima. Ako pogledamo da smo se opredijelili za de institucionalizaciju, znači za smještaj korisnika izvan institucija i ako pogledamo ovdje jedne podatke koje smo dobili, onda vidimo da je broj korisnika prava na skrb izvan vlastite obitelji, te smještenih u Dom socijalne skrbi i udomitelje, da kod smještaje u socijalne skrbi taj broj lagano pada i da je za 530 manji nego 2003. godine, a smještaj u udomiteljskim obiteljima lagano raste i da je veći za 327. Sve su to zbrinuli znači ukupni broj 5877 što je negdje oko, nešto malo manje od 30% na ukupni broj, ukupno smještenih. Znači, sve su to udomile 2675 obitelji što je za nekih 82 obitelji više nego 2003. godine. Normalno da bi željeli da broj udomiteljskih obitelji bude veći, jer smatramo da je takav smještaj za korisnika puno povoljniji, da je on humaniji, da je jednostavno ljudskiji i zbog toga ga evo i želimo poticati. Ono što bih htjela reći o jednom podatku koji je ovako možda bi očekivali drugačije rezultate da je broj djece i mladeži koji se smještaju u udomiteljske obitelji, da on u stvari lagano pada, a dok se povećava broj odraslih i starijih osoba. Osobito mi je drago što se povećava broj starijih i nemoćnih osoba i što se povećava broj osoba koje su imali tjelesne i mentalna, a imaju tjelesne i mentalne poteškoće što evo vidimo da se znači u našem društvu sve više mjesta pronalazi za takve osobe, a svjesni smo da su itekako bili stigmatizirani. Ono što bih htjela reći evo u odnosu na drugo čitanje, na sve one dobre prijedloge koje ovdje ima, znači da je u članku 9. sada umjesto tri odrasla korisnika prihvatilo se u raspravi sa pet smo bili na tri i sad smo se vratili na četiri korisnika. Neki su evo ovdje predlagali da je tri korisnika dovoljno za odrasle, a djece bi moglo biti pet. Ja se s tim ne bih složila. Mislim da je ovaj broj primjereniji tri, a tko ima potrebe za većim brojem udomitelja onda može osnovati svakako i obiteljski dom. Ono što bih htjela reći da je značajan pomak što se predviđa da će biti posebni timovi u centrima za socijalnu skrb koji će raditi edukaciju, potporu davati i kontrolirati udomitelje. Moramo reći da pored toga što ima onih zaista najveći broj koji sa velikom ljubavlju i požrtvovanošću brine o svojim udomiteljima da treba ipak postojati i jedna kontrola u svemu tome. Ovdje je bilo dosta govora i o pravu na mjesečnu naknadu svakako kao što je i ministar rekao i ja to kažem da bi sigurno bili sretniji da je ta i da je ona po vrednovanju vašeg truda i vašeg rada da ona treba biti veća ali mislim da je i značajan iskorak i ovih 400 kuna. Ja znam, radim kao vanjska suradnica u Centru za socijalnu skrb i često mi dolaze nemoćni za tuđu pomoć i njegu i njima je više problem što nemaju za život nego što su bolesni, pa onda mislim evo da je ovih 400 kuna da će ipak pripomoći u ovom vašem odgovornom i humanom poslu. Jer kao što i samo ime kaže udomitelj on ima jedan plemeniti i viši cilj i nije mu cilj i svrha zarada, mada i ona sigurno ne treba biti zanemarena. Ja bih htjela samo reći da u mojoj županiji gdje je veliki postotak nezaposlenih da ima dosta staračkog pučanstva, da bi svakako trebalo biti jedan od oblika gdje bi ljudi mogli oplemeniti sebe, a ujedno pružiti pomoć drugima i nešto uz to i zaraditi. Zato podržavam ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Hvala vama. Na redu je poštovana kolegica Vesna Škare Ožbolt. Nema je, gubi pravo govora o ovoj temi. Na redu je poštovana kolegica Biserka Perman. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. U razvijenim europskim zemljama udomljavanje nezbrinute djece je primjereno plaćeno, dok je u Hrvatskoj to i dalje nedovoljno razvijen i podcijenjen oblik socijalne skrbi. 2005. godine udomljeno je oko 2300 djece, ali ih je više od 1500 ostalo smješteno u dječjim domovima, iako je to najgore rješenje za njih, a istovremeno 195 udomiteljskih obitelji čeka djecu na udomljavanje. Za smještaj zdravog djeteta udomiteljska obitelj do sada dobije između 1440 i 1600 kuna mjesečno čime treba pokriti sve troškove od hrane i odjeće do đeparca, dok udomitelji za svoj trud trebaju dobiti od 400 do 1200 kuna što ovisi o broju djece, a nasuprot tome smještaj djeteta u dom državu stoji od 5500 pa čak i do 7 hiljada kuna. Međutim, pokazalo se da sustav nije dovoljno koordinirani pa zainteresirane obitelji jako dugo čekaju na smještaj djece koje su za to vrijeme u institucijama. Nedavno smo imali u novinama prilike čitati o slučaju udomiteljice, majke dvoje djece koja ima sve karakteristike koje traži zakon. Dakle, mlada je, iz urbane sredine, zaposlena, materijalno zbrinuta ali skoro dvije godine nije dobila dijete o kojem bi se brinula iako su još u listopadu 2004. godine nadležnom centru za socijalnu skrb poslali sve potrebne papire i dokumente i krenuli u postupak dobivanja licence za udomitelje. Kad su konačno uspjeli dobiti tu licencu prošle su skoro dvije godine, a k njima nitko nije došao. I kad su trebali konačno dobiti djevojčicu s posebnim potrebama koja je na jesen 2006. trebala krenuti u školu, zbog neshvatljivih administrativnih zapreka ona nije došla u tu obitelj sve do proljeća ove godine, a ni do danas još nije sklopljen ugovor s centrom niti je udomiteljica primila bilo kakvu naknadu. Zadovoljna sam što se udomiteljstvo u Hrvatskoj sada konačno i zakonski regulira ali se bojim da primjena ovog zakona neće bitno doprinijeti razvoju kvalitetnog udomiteljstva djece niti deinstitucionalizaciji skrbi o djeci u Hrvatskoj. Dobro je da se udomiteljstvo za djecu definira i regulira odvojeno od udomiteljstva za odrasle, a također i da je omogućen smještaj više od jedne vrste korisnika u obitelji čime se potiče udomljavanje osoba s posebnim potrebama. Pohvalno je da je prepoznato da školska sprema i dob udomitelja nisu presudni kao glavni kriterij za njihovo bavljenje udomiteljstvom. No zabrinjavajuće je da se broj djece osim kad se radi o braći i sestrama smanjuje sa pet na tri. Time se onemogućava pozitivna praksa u višečlanim udomiteljskim obiteljima koje najčešće imaju i više od jednog biološkog djeteta, a gdje se kroz zajednički obiteljski život s većim brojem djece uz predanu brigu i odgoj od strane iskusnih i educiranih udomitelja postižu vrlo dobri rezultati. Iskustva iz europskih zemalja pokazuju da se djeca koja su smještena pojedinačno u udomiteljske obitelji što je kod nas većinom slučaj, osjećaju izolirana i drugačija od ostalih te da se u razvijem europskim zemljama s dobro razvijenom stručnom podrškom za udomitelje i djecu pokazuje da je upravo smještaj u višečlane udomiteljske obitelji jedino pravo rješenje za djecu u sve više slučajeva. Centri za socijalnu skrb već počinju primjenjivati ovu odredbu tako da se licence za udomitelje koje se sada produžuju već smanjuju sa pet na troje djece, čime se svi udomitelji koji sada imaju više od troje djece zapravo stavljaju u poziciju da rade nezakonito. Točno je rekao ministar da je uvođenje naknade za trud udomiteljima pomak od dosadašnje prakse ali simbolične naknade određene za trud udomiteljima ne stimuliraju daljnji razvoj udomiteljstva. Možda se time i ispunjava potreba udomitelja u ruralnim područjima koji mogu kroz proizvodnju hrane uštedjeti za opskrbnina za štićenike, ali se time nikako neće podržati razvoj udomiteljstva u urbanim sredinama kao što je primjerice Zagreb, a djeca se šalju na udomljavanje u okolna sela. Te u priobalnim područjima gdje je također sličan slučaj, gdje obitelji treba motivirati da se posvete uz djelatnost turizma i udomiteljstvu. Simboličnim naknadama se također ne rješava pitanje radnog statusa i mirovine udomitelja djece koji će nakon godina skrbi za djecu ostati socijalni slučajevi bez ikakvih primanja ukoliko im se ne omogući adekvatnija naknada iz koje bi barem mogli sami uplaćivati za mirovinsko ili zdravstveno osiguranje ako već rade kao tzv. humanitarni volonteri države. Mislim da se humano i humanitarno može i treba raditi ali bi država trebala osigurati adekvatnu naknadu za svoje građane koji u ime države brinu za djecu koja su na skrbi te iste države. Na vidim ništa problematično u tome da udomiteljstvo postane zanimanje, jer i učitelji i odgajatelji rade za plaću a ipak na dobrobit djece. Trud svakako treba vrednovati ali je bitno i da odabir i nadzor udomitelja bude što je moguće kvalitetnije. Ovdje u obrazloženju zakona u pitanjima koja se uređuju zakonom govori se i obrazlaže se smanjenje broja korisnika, pa se kaže da radi poboljšanja kvalitete skrbi kroz udomiteljski smještaj da se ovim zakonom predlaže smanjenje broja korisnika u jednoj udomiteljskoj obitelji. Meni je osobno nejasno kako se smanjenjem broja korisnika poboljšava kvaliteta skrbi i po čemu je to dosada bila nekvalitetna, mislim kako se uopće došlo do takvih zaključaka? Odnosno kako će se ovakvim prijedlogom kvaliteta skrbi bitno popraviti? Iz ovoga doista to teško mogu iščitati. I evo za kraj jedna samo primjedba s obzirom da sam i osobno članica Odbora za obitelj, mladež i sport, gdje se kaže evo na samom kraju, na strani 29. kad se govori o prijedlozima i mišljenjima koji su dani na zakon, a koje predlagatelj nije prihvatio, pa se pod točkom 4. kaže da primjedba Odbora za obitelj, mladež i sport koja se odnosi na vjerski odgoj korisnika nije uvrštena u zakon, jer je to područje već uređeno Konvencijom o pravima djeteta. To nije točan navod i nije točno što ovdje piše, jer to nije bila primjedba odbora, to je bila primjedba samo jednog njezinog člana čisto da budemo jasni. Pa mislim da bi to trebalo na takav način i prezentirati. Hvala lijepo.
Hvala vama. Na redu je poštovani kolega Kozina. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege, poštovani predstavnici udomiteljstva! Dozvolite mi da najprije velim, mi smo na prvom čitanju zakona govorili puno više oko toga, pa ne bi sada ponavljali. Govorio bi samo ono što je najvažnije. Evo pred nama je Konačni prijedlog Zakona o udomiteljstvu jer udomiteljska skrb nameće se kao prioritet u Republici Hrvatskoj, kao oblik skrbi izvan vlastite obitelji, djetetu ili odrasloj osobi. Ovo je veoma značajno jer su potencijali zbrinjavanja kroz ovaj oblik veliki. I da se poslužim ovim vašim obrazloženjem ovdje na strani 15. Kažete, nedvojbeno je da je smještaj u udomiteljsku obitelj u službama socijalne skrbi prepoznat kao prirodniji i jeftiniji oblik skrbi koji smještenoj osobi osigurava zaštitu i mogućnost življenja u obiteljskom okruženju te da je njegova primjena u stalnom porastu. Ja se s time slažem i o tomu smo dosta i govorili. Dozvolite mi s obzirom da se sada radi o konačnom prijedlogu pa da nekoliko riječi velim o pojedinim člancima jer i meni su neke stvari nerazumne pa da si malo probamo i pojasniti. Evo, u članku 2. točka 6. kaže se: "Srodnička udomiteljska obitelj jest udomiteljska obitelj čiji su članovi u krvnom ili tazbinskom srodstvu sa smještajnim korisnikom.". Ne znam u čemu je razlika između ove prethodne i ovoga, nije mi baš bistro jako, trebali bi to vidjeti jer ja se slažem, jer točka 1. govori: "Udomiteljstvo jest oblik skrbi izvan vlastite obitelji kojim se djetetu ili odrasloj osobi osigurava skrb u udomiteljskoj obitelji.". Mislim da bi to trebalo biti isto. Nadalje, u članku 3. vi ovdje, u točki 4. govori se: "Uvjeti u pogledu stambenih, socijalnih i drugih uvjeta pravilnikom propisuje ministar nadležan za socijalnu skrb.". Ja mislim da bi to trebalo biti minimalne uvjete, da bi trebalo napisati tu minimalne uvjete propisuje ministar, a isto tako da se vidi, da se zatečeno stanje poštiva. Ja ne znam kako ste oko toga regulira. Ja to nisam niti u obrazloženju vidio, niti nigdje oko toga. Zatim, u članku 4. govorite: "Udomiteljska obitelj ne može biti obitelj.". Pa se ovdje u pasosu govori: "čiji je član pravomoćno osuđen za kazneno djelo protiv života i tijela, protiv slobode i prava čovjeka i građanina, protiv spolne slobode i spolnog ćudoređa te protiv braka, obitelji i mladeži.". Ne znam kako će ovaj centar za socijalni rad imati te podatke ukoliko neće biti umreženost čitavog sistema državne uprave. Vjerojatno mislite na to. Nadalje, u članku 7. govorite što sve treba udomiteljska obitelj biti itd. I u članku 9. govorite da točka 2.: "Broj korisnika iz stavka 1. ovog članka umanjuje se za broj osoba koje žive u udomiteljskoj obitelji na temelju ugovora o doživotnom ili dosmrtnom uzdržavanju.". Ja bih vas molio da ovo dosmrtno, da se ne koristi taj termin jer taj termin je nama u državi velike probleme nanio, mnogi ljudi su imali veliki problem, ostali su praktično na cesto jer su potpisali ugovor o dosmrtnom uzdržavanju. Zna se šta se tu dogodilo. Pa bi ja samo ovo da se koristi termin doživotno, a ovo dosmrtno da se ovo izbaci dok se točno ne regulira šta je to dosmrtno uzdržavanje. Isto tako, u članku 10. govorite točka 2: "U postupcima za davanje, obnavljanje i prestanak i oduzimanje dozvole primjenjuju se odredbe Zakona o općem upravnom postupku ako ovim zakonom nije drukčije određeno.". Pa mislim ovaj opći upravni, Zakon o općem upravnom postupku to je jako široki zakon, ima jako velike ovlasti pa ne znam koliko bude baš dobro da se on koristi a nisam vidio da je u ovom zakonu predviđeno način kako bi se to napravilo. Evo tu, dozvola za obavljanje udomiteljstva članak 14.: "oduzima se prije isteka roka za koji je dana ako udomitelj obavlja udomiteljsku skrb protivno interesima korisnika, nastupanjem nekih od razloga koji dovode do nemogućnosti obavljanja udomiteljskog propisa određenom u članku 3. i 4. ovog zakona ako udomitelj ne obavi obvezno dopunsko osposobljavanje sukladno članku 16. stavka 8. ovog zakona." Ja ovo potpuno pozdravljam i posebno se zalažem da udomitelji imaju posebnu edukaciju, da ju oni obave, posebno za one koji nemaju adekvatnu stručnu spremu, da se to njima prizna isto tako kao da imaju ako obave dodatnu edukaciju. I sada članak 17. posebne obaveze udomitelja za djecu. Ja mislim da je ovo jako širok zakon i da jako puno traži od udomitelja a to govorim radi toga jer kada ćemo doći do opskrbnine onda moramo vidjeti način da se poštiva ovaj članak 17. sa opskrbninom tako da se vidi točno specifikacija šta se traži ovdje i šta se onda omogućava putem opskrbnine. Članak 18. govori: "Udomitelj je obvezan pružiti pomoć smještenoj odrasloj osobi pri zadovoljavanju svakodnevnih potreba te poticati usvajanje određenih vještina s obzirom na njezine preostale sposobnosti a radi njezinog osamostaljivanja.". Da se tu predviđa da bi i onda fizioterapeut dolazio u tu udomiteljsku obitelj koji bi onda pomogao da ta osoba poboljša svoju psiho-fizičku odnosno fizičku snagu, kondiciju tako da se onda može poštivati ovaj članak 18. I sada, udomiteljska naknada, opskrbnina. Ja upravo zato sam pročitao ono da se vidi jer ovdje piše točka 2.: "Visina opskrbnine s obzirom na dob, zdravstveni status i potrebe korisnika odlukom utvrđuje ministar.". E sada, gospodine ministre ja u ovom obrazloženju tu ako sam pravilno pročitao ovo to je na strani 23 II. točka 2. govori se o "Osobna naknada udomitelju". Ja mislim da to nije osobna naknada, da je to vjerojatno opskrbnina jer se govori o tim svim karakteristikama koje smo unaprijed napomenuli. Pa, ja prihvaćam ovo kompletno sve. I prihvaćam isto tako osobnu naknadu udomitelja. Jedino bih ja sada vama predložio da s obzirom na rast sredstava i za zdravstvenu zaštitu i ovaj dio Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi da malo razmislite i da se ta osnovica poveća ako ne za 150% onda barem za 25%, tako da bi se onda dobio pravi omjer snage oko tih izdvajanja. Ja jesam da je to kako god hoćete čovječno ili bilo šta drugo, ali bez sredstava vjerojatno se ne može to sve napraviti. Ja predlažem da vidite te mogućnosti da se to jer i ja sam zadnji puta govorio, ne znam koliko ste se vi dogovorili sa ovim predstavnicima udomitelja da pokušate naći zajednički jezik i da se pokušate. Vi ste nešto uvodno rekli da ste se dogovorili pa meni bi bilo drago da se dogovorite do kraja i da vidite ovu mogućnost. I s obzirom da ste vi osobno tu prisutni ja bih vas molio za jednu pomoć. Evo tu je članak 158. zakona. Kaže: "Stručne poslove u domu socijalne skrbi obavljaju socijalni radnik, psiholog, defektolog, pedagog.". E sada bih ja tu ubacio još liječnik primarne zdravstvene zaštite umjesto medicinska sestra jer ja mislim da medicinska sestra nema tako široko znanje da može pružiti zdravstvenu zaštitu, posebno tamo gdje su ti domovi veliki i gdje je sve prisutnija potreba zdravstvene zaštite za te starije korisnike. Pa ako je ikako moguće da vi to malo vidite, da bar pogledate taj zakon pa da vidite je li mogućnost da se ispravi ovo. S obzirom da nije ovo predmet izmjene i dopune zakona ima li kakva mogućnost da se to napravi. Hvala lijepa.
Hvala vama. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti završnu riječ? Da. Riječ ima gospodin ministar Ljubičić. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče. Pa evo dame i gospodo ja bih samo zapravo na kraju rekao nekoliko stvari. Prvo nešto što je vezano možda za prigovore. Drugo što je vezano za uistinu neke kvalitetne i dobre prijedloge o kojima i sam razmišljam, a što zapravo smo inkorporirali negdje drugdje. Prvo, jako smo ovdje danas govorili o stimulaciji udomiteljstva, stimulaciji udomitelja. Nije samo novac ono što je najbitnije. Točno, novac je jako značajna stvar jer bez njega ne možemo živjeti. I kada govorite o novcu, odgovor tu trebamo podijeliti dvije stvari. Jedno je opskrbnina, dakle ono što se daje za samoga korisnika. A drugo je naknada udomitelja. I vidite prijedlog je bio da se, neću politizirati, neću reći od koga, ali bio je prijedlog da se stavi fiksni iznos. Ne, mi smo rekli stavit ćemo u odnosu na proračunsku osnovicu. Zašto? Pa kada se ta proračunska osnovica, a evo koalicijski partner nam je nešto malo otkrio, poveća za određeni postotak automatizmom će se zapravo povećati i opskrbnina i naknada udomitelju. I sada, a naši udomitelji će to najbolje znati, ako se poveća socijalna osnovica za 20% što to znači za 4 odrasla korisnika i što to znači za naknadu udomitelja. Dakle oni će doseći gotovo cifru 10 tisuća kuna. Prema tome naravno da u planu, a to sam i rekao kada sam izlagao izmjene i dopune Zakona o socijalnoj skrbi je podići dakle ovu socijalnu osnovicu i zato smo se i referirali ovdje i kada sam rekao: «Nemojmo gledati sebi u noge nego gledajmo zapravo malo naprijed onda sam naravno i mislio na to.» Međutim opet ponavljam nije to osnov stimulacije. Bilo što da u životu radite i kvalitetno radite, a da to nitko ne prepoznaje, nitko ne vidi s vremenom dižete ruke. I upravo je to bio najveći problem. Ljudi su radili dobro. Ljudi rade dobro i kvalitetno a da zapravo nemaju podršku. Često puta dolaze na vrata i naših centara, pa reći ću i moga Ministarstva. Dolaze sa brojnim svojim ne prigovorima nego molbama. Žele neke stvari riješiti. Žele pojedine segmente unaprijediti. Imaju prijedloge ali ih nitko ne sluša. I upravo zbog toga smo to htjeli inkorporirati u zakon konačno da se i njihov glas jasno čuje. A kako će se čuti? Pa čut će se kroz te timove. Pa nisu ti timovi administrativno tijelo koji će sad eto postojati sami radi sebe. Ne, nego da upravo ovi ljudi mogu doći, da znamo tko je to tko je zadužen za udomiteljstvo u svakom centru i da kažu koji je problem? Što žele riješiti? Što žele unaprijediti? I to se zove perspektiva sustava. E pa kada ima netko takvu pažnju zajednice onda naravno da će osjetiti i sam da ima podršku. Prenijet će je na druge, a time naravno i onda možemo sustav dalje razvijati. Moram još jednu stvar možda ovdje napomenuti. Ne želim nikoga dakle opanjkavati. Ali treba reći. Jedna od osnovnih stvari je i plaćanje. Sjećam se početkom dakle 2004. godine praktično im se plaćalo u odgodi nekakvih 90 dana ako se ne varam. Tako negdje. Dakle kasnila su plaćanja. Mi danas plaćamo redovito. Svaki mjesec uredno oni dobiju dakle iznos koji je namijenjen. I to je jedan isto tako vrlo značajan segment u stimulaciji odnosno našoj poruci njima: Da, mi to cijenimo. Mi to poštujemo. I zorno pokazujemo da je to tako. Naravno ako govorimo o broju korisnika ja bih samo htio napomenuti jednu stvar da mi smo i dalje ostali pri osnivanjima obiteljskih domova. Evo u zadnjih mjesec dana sam potpisao 6 ili 7 ugovora za osnivanje obiteljskih domova diljem Hrvatske. Dakle svi oni koji će imati 5 i više korisnika osnivaju obiteljske domove, ali ti već domovi moraju imati i određeni stupanj profesionalizma. Dakle udomiteljstvo, da li će ono jednoga dana postati profesionalizam. Dakle jedna profesija ja ću reći da je to stvar jedne rasprave. Intimno, intimno mislim da na tome treba ustrajati i intimno vidim sutra udomiteljstvo kao zasebnu profesiju s kojom će udomitelji ili barem jedan član udomiteljske obitelji moći definitivno ostvariti danas sutra i starosnu mirovinu. Osobno kažem vidim to, ali pustimo neka se oko toga razvije rasprava ne odlažući donošenje ovoga zakona jer uistinu mislim da je u ovom području bila jedna velika i pravna ali i svekolika druga praznina. Bilo je rečeno zašto nismo definirali minimalne uvjete? Ja ću reći dakle ovdje se govori o ljudima. Minimalne uvjete govorimo za opremu i prostor. Kad su ljudi onda oni moraju biti optimalni. A optimalno nikad ne pišemo nego stavimo uvjete. Dakle jel'? Drugo, naravno brojne stvari u zakonu u smislu provedbenoga nisu mogle stajati. To ćemo rješavati podzakonskim dakle aktima. Znači rješavat ćemo pravilnicima kojim propisujemo određena pravila i nismo htjeli naprosto da zakon bude sa tisućama stranicama koje su, koje nisu dakle jasno čitljive. Ono što bih još na kraju samo htio reći i moram se osvrnuti naprosto na to, dozvolit ćete mi, a to je bilo je zapravo rečeno i na samom početku, a to je gdje se imputiralo da će se u sustav socijalne skrbi izdvojiti kada se, dakle ne znam uštedi za lijekove. Dakle imputira se da se prednost daje zdravstvenom sustavu, a da se sustav socijalne skrbi na neki način stavlja u drugi plan. Ja želim jasno odbaciti takve imputacije pojedinih politikanata koji su dakle ovdje to rekli. Zašto? Zato jer, a evo argumentirano ću reći. Samo ova dva zakona koja smo danas raspravili sveukupno imaju vrijednost 50 milijuna kuna. U razdjelima pozicija a one su potpuno odvojene za zdravstvo i socijalnu skrb, a to se vidi u dakle našim proračunima svake godine je ovaj segment za socijalnu skrb rastao više u ove 4 godine dakle mandata ove Vlade nego što je rastao u 4 godine mandata prošle Vlade. A argumenti su da smo samo u kadrove uložili ogroman kvantum sredstava, 446 novozaposlenih. Kojih novozaposlenih? Pa evo, udomitelji su tu, neka vam sami kažu. Dolazili su u centar zatražiti pravnu pomoć. 12 centara, velikih centara u Hrvatskoj nije imao pravnika dame i gospodo, nije imao pravnu službu, pravnika. Pa kako naši udomitelji mogu dobiti pravni savjet. Išli su kod odvjetnika i plaćali. Spomenuo sam već domove za djecu bez odgovarajuće roditeljske skrbi. Ni u jednom domu nije bilo psihologa. Danas svi domovi imaju psihologa. Neću reći da je popunjenost stručnim radnicima, znači socijalni radnik, defektolog, bilo koji tip rehabilitatora bila na razini oko 40%. Danas je preko 80% i zato danas možemo govoriti o patronaži, zato danas možemo govoriti o osnaživanju de institucionalizacije poručujući našim udomiteljima niste sami, mi brinemo za vas. I to je ona osnovna zapravo poruka, a naravno trebalo je stvoriti preduvjete u protekle tri godine. I konačno, ulaganje u infrastrukturu. Mislim da je bilo i u rečenici, dvije i rečeno o tome. 40% financijski gledano veća ulaganja u infrastrukturu u mandatu ove Vlade u odnosu na prošlu. Ne želim nikoga obezvrjeđivati, njegov rad, daleko od toga. Ali s nekim i negdje se morate usporediti. Ali ono što je osnovno a to je da odbacim ovo imputiranje, dakle ove tvrdnje a to je kada ostane za lijekove da će se dati u sustav socijalne skrbi. To definitivno nije točno. To odbacujem, a danas je sustav socijalne skrbi stabilniji i čvršći u Hrvatskoj nego ikada. Evo, hvala.
Hvala. Konačni prijedlog zakona o udomiteljstvu. Amandmane su podnijeli Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo i Klub zastupnika HNS-a. Odbor za, gdje je ovdje Odbor za zakonodavstvo? … [[Upadica se ne razumije.]] Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo.
Amandman se ne prihvaća.
To je na, jedan amandman ima? Ne prihvaća se [[Upadica: Ne prihvaća se.]] Molim? Državni tajniče molim vas glasnije.
Ne prihvaća se [[Upadica: Da.]] Ovako, u riječi identitet u navedenom članku je puno širi …
Povučen, povučen amandman. Klub zastupnika HNS-a?
Amandman se prihvaća uz izmjenu da udomljenje djeteta je veće od 50 godina … [[Zbog predsjedničkog zvonca ne razumije se.]]
Klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Nikola Vuljanić.
Naime cilj amandmana je bio da se sadašnja situacija, sadašnji udomitelji koji su stariji od 50 godina od udomljenika da se ta situacija zamrzne. Da se ti, ti ugovori ne razvrgavaju. Ovakvim prihvaćanjem amandmana to nismo, nismo napravili. Ja bih molio da se glasa za amandman.
Državni tajniče vi ste rekli da prihvaćate taj amandman u određenom izmijenjenom obliku [[Upadica: Da.]] Jeste to vi čuli taj izmijenjeni oblik? [[Upadice se ne razumiju.]] Dajte ponovite to, dajte mira malo molim vas [[Upadica: Onda ovako.]] Ponovite to precizno i glasno.
Dakle prihvaća se amandman uz izmjenu gdje se u ovom prijedlogu amandmana kaže da udomitelji koji na dan stupanja na snagu ovog zakona imaju na smještaju udomljenu djecu, a ne udovoljavaju uvjetima iz članka 6. ovoga zakona odnosno razlika između udomitelja i udomljenog djeteta je veća od 60 godina. Mi kažemo, tu tražimo izmjenu da bude 50 godina sukladno svim drugim odredbama ovoga Prijedloga zakona. A cijeli dalje znači nastavak skrbi to sad točnim korisnicima … [[Govornik se ne razumije.]] ti korisnici ostvaruju pravo na skrb izvan vlastite obitelji prihvaćamo. Znači prihvaćamo cijeli amandman samo granica od 50 godina, ne od 60. Razlika je između. … [[Upadica se ne razumije.]]
Zastupnik Nikola Vuljanić.
Prihvaćam.
Dakle amandman prihvaćen u ovom izmijenjenom obliku. Hvala državni tajniče. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 88 glasova za. 12 suzdržanih. Donesen predloženi zakona u tekstu kako ga je predložila Vlada zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Obzirom na onaj prijedlog i inicijativu poštovane zastupnice Ljubice Lalić da mene, ono je bilo posvojenju, ne udomljenju da, da. Nema je pa ne mogu, ne možemo sad vidjeti je li se, je li taj zakon sada se može primijeniti. Dobro. Gospođe i gospodo zastupnici, predložio bih da provedemo objedinjenu raspravu o tri zakona. To je - Konačni prijedlog Zakona o obaveznom zdravstvenom nadzoru radnika profesionalno izloženih azbestu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. br. 725; - Konačni prijedlog Zakona o uvjetima za stjecanje prava na starosnu mirovinu radnika profesionalno izloženih azbestu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. br. 726; - Konačni prijedlog Zakona o obeštećenju radnika profesionalno izloženih azbestu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. br. 724; Prihvatili smo primjenu hitnog postupka za sva tri ova zakona. Nema prigovora, dakle možemo. Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, rad i socijalnu politiku. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Ministar zdravstva i socijalne skrbi Neven Ljubičić će dodatno obrazložiti prijedloge ovih triju zakona. Izvolite ministre.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Naime, mislim da ovdje nema nikoga tko zapravo ne zna problem azbesta, koji ne zna problem ljudi oboljelih zbog toga što su bili izloženi profesionalno izloženi u svome radu azbestu. Ali dozvolite mi, a moram to danas kazati i malo evo nekakve reminiscencije svoje. U sedmom mjesecu 2004. godine, a još sam bio kao pomoćnik prvi puta sam imao eto prigodu primiti udruge oboljelih od azbesta i dakle jedan dio praktično radnika koji su radili u “Salonitu“ u Vranjicu. Došlo ih je puno. Mislim da ih je bilo oko dvadesetak. Tako nismo svi mogli sjesti za stol, tako smjestili smo se na sve strane i tada su mi rekli nešto što nisam mogao vjerovati. Dakle, sedmi mjesec 2004. Ja ću govor citirati. Kaže, “znate trovali su nas godinama, a sada sami plaćamo svoje liječničke preglede. Obećavali su nam Zakon o obeštećenju, a dali su nam Zakon o obećanju.“ I tada moram priznati evo a prvi puta sam imao prigodu upoznati te ljude. To nije bio ni zadnji, jer smo se iza toga sretali čitav niz puta jer ovaj problem nije bilo jednostavno riješiti i vrlo je kompleksan. Možda se ne vidi iz kvantuma ovih zakona, ali iz njih se puno, puno stvari zapravo provlači. Od tada počinje zapravo rješavanje onoga što se nije moglo ili nije htjelo riješiti u godinama prije. A što se to nije htjelo riješiti? Pa evo jedan podatak da od 1991. do 2003. godine da je sveukupno 482 predmeta koja su predana diljem Hrvatske na našim sudovima zbog odštetnih zahtjeva vezanih uz profesionalne bolesti naravno uzrokovanih azbestom. Jedan dio toga je riješen. Na žalost jedan dio još uvijek obija da tako kažem vrata sudova i tko zna kada će biti riješen. Ponukan time ali i ponukan zapravo, Vlada ponukana nastojanjem da uistinu tu jednu veliku traumu riješi, a da je riješi na način kao što su to riješili i Velika Britanija i Nizozemska i Španjolska i Francuska, pa evo i nama susjedna Slovenija. Mi danas predlažemo u hitnoj proceduri tri zakona. Predlažemo Zakon o obeštećenju radnika profesionalno izloženih azbestu s Konačnim prijedlogom zakona, Zakon o uvjetima za stjecanje prava na starosnu mirovinu radnika profesionalno izloženih azbestu s Konačnim prijedlogom zakona i Zakon o obveznom zdravstvenom nadzoru radnika profesionalno izloženih azbestu s Konačnim prijedlogom zakona. Dozvolite mi još jedan podatak koji je malo znan, a koji svakako treba kazati danas. Evo u bivšoj državi, a reći ću vam kako zapravo su to išli su citirati, rekli članovi naših udruga. Kaže, “u državi drugarica i drugova dopuštala se citiram količina 175 vlakana po metru kubnom azbestnih čestica.“ Norma za Europu je do 2 čestice po metru kubnom. 175 i dvije. Već u samom tom nesrazmjeru jasno se vidi što su ti ljudi doživjeli, ali i koji je danas naš zadatak da uistinu tu veliku nepravdu ispravimo i da eto na najbolji mogući način kojeg ovog trenutka možemo da tim ljudima i pomognemo, ali i osiguramo da se njihovo zdravstveno stanje kontinuirano prati, a ne da svoj pregled zbog bolesti ne koju je dobio ne svojom krivicom danas mora, odnosno do jučer bolje rečeno su morali plaćati. Kada govorimo o obeštećenju radnika profesionalno izloženih azbestu mi smo zapravo jasno definirali da na to pravo imaju svi oni kod kojih će biti dokazana profesionalna bolest i štoviše tu profesionalnu bolest smo kategorizirali u nekoliko dakle stanja koja su vezana uz profesionalnu izloženost azbestu. Međutim ovdje smo uključili i sve one koji su praktično u tijeku sudskog procesa, ali gdje još uvijek nisu dobili pravorijek, odnosno nisu dobili konačno rješenje, odnosno nije im isplaćeno obeštećenje. Isto tako, a moram priznati da smo dobili puni konsenzus ponovno i Gospodarsko-socijalnog vijeća i ovo nije dakle za hvaliti se, ovo je nešto što je uistinu normalno i što je trebalo vjerojatno biti riješeno pred pet, šest godina, ali nije, rješavamo sada, a to je da zapravo smo odlučili da se ovi iznosi vezano za obeštećenje mogu nasljeđivati. Zašto? Na žalost među onima koji su bili profesionalno izloženi azbestu 10, 20, 30 godina nakon što prestanu se izlagati tom azbestu može doći do teškim komplikacija i teških zdravstvenih problema pa čak koji mogu biti i fatalni, govorim o tumorima ovojnice pluća i govorim o raku pluća. Netko tko će sa rakom pluća ostvariti određeno obeštećenje možda zbog svog stanja neće to doživjeti i upravo zbog toga smo odlučili da se ovo može i nasljeđivati, a to znači da zapravo ta osoba svoje pravo praktično prenosi na svog zakonitog nasljednika i da se dakle može to pravo i nasljeđivati. Ono što treba svakako naglasiti, a to je da ovaj zakon je dio uistinu i konvencije koja štiti prava radnika, ali dio i europskog zakonodavstva. Dakle Hrvatska se na ovom području usklađuje sa europskim zakonodavstvom ponovit ću, jer su na isti način kao što mi to rješavamo danas, ovaj problem riješile Francuska, Španjolska, Velika Britanija, Slovenija i druge zapravo zemlje godinama ranije. Kako smo obeštećenje načinili, odnosno kako ćemo ga isplaćivati. Sukladno rješenjima koja već postoje u Europskoj uniji oformili smo praktično jednu ljestvicu koeficijenata koji su vezani uz različite bolesti, odnosno stanja, ali vodeći računa da bolest sama po sebi nije jedini parametar nego da to bude i oštećenje funkcije. Pa primjerice ako netko ima dokazanu bolest, azbestozu koja je nastala zbog nakupljanja azbesta u plućima, mi nećemo imati samo azbestozu kao temelj izračunavanja obeštećenja nego ćemo imati i poremećaj funkcije. I upravo s takvim rasponom koeficijenata koji ponavljam je u cijelosti usklađen sa sindikatima, sa poslodavcima, napravili smo praktično jednu razdiobu gdje primjerice koeficijent od 1,5 je vezan za promjene na ovojnici pluća, na vodu u plućima, da je koeficijent od 4 vezan za azbestozu, 9 za karcinom pluća i koeficijent 12 vezan za mezotelijom, dakle zloćudni tumor ovojnice pluća. Svaki taj koeficijent iznosi pet proračunskih osnovica za godinu u kojoj je podnesen odštetni zahtjev. Ponavljam opet da su i sindikati i poslodavci u cijelosti i udruge, velika većina naših udruga, prihvatili ovakav način izračuna i iznose koji im pripadaju i status nasljeđivanja i mislim da definitivno konačno nakon reći ću silnih obećanja evo dolazi i rješenje koje dakle predlaže ova Vlada. Kada govorimo o Zakonu o obveznom zdravstvenom nadzoru radnika profesionalno izloženih azbestu, onda zapravo govorimo o načinu praćenja zdravstvenog stanja radnika, ali i postupku dijagnosticiranja različitih profesionalnih bolesti. I ovdje želim jasno kazati da možda jedan od najvećih prijepora je upravo bio vezan za dijagnosticiranje pojedinih profesionalnih bolesti. I taj problem smo riješili naravno u konsenzusu opet zajedno sa sindikatima, zajedno sa poslodavcima, zajedno sa strukom i zajedno sa udrugom oboljelih, jer jedino na taj način možemo doći do najkvalitetnijih rješenja jer ona nisu za nekoga drugoga nego za nas koji smo u Hrvatskoj. Pa objedinivši onaj korpus koji najbolje to zna, naravno da se onda mogu i donijeti najbolja rješenja. Definiramo po prvi puta i tijela koja su nadležna za praćenje zdravstvenog stanja, ali i koja su nadležna za provođenje dijagnostičkog postupka kod sumnje na profesionalnu bolest izazvanu azbestom. Dakle nakon evo čitavog niza godina kada smo jednom reći ću to, odlukom dakle onemogućili da ljudi koji su bolovali od profesionalnih bolesti vezanih uz izloženost azbesta, koji su plaćali liječničke usluge do 2004. godine, sada to konačno ugrađujemo u zakon i treba jasno kazati da se takve stvari više ne ponove, a ova Vlada neće dozvoliti da se to ikada više ponovi. Hvala.
Hvala. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo? Odbor za zakonodavstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, uvaženi gospodine ministre, cijenjena gospodo zastupnici. Znači pred nama je taj set nazovimo to tako, triju zakona o azbestu. Prvo ovaj zakon 725 o obveznom zdravstvenom nadzoru država na sebe preuzima financiranje liječničkih pregleda svih osoba koje su izložene azbestu. Pretpostavlja se da u Hrvatskoj ima negdje oko 2 tisuće takvih osoba. Pregledi su evo članak 5. obvezatni u periodu od 3 godine. Praćenje zdravstvenog stanja radnika iz stavka 1. ovog članka podrazumijeva i obvezne preventivne preglede koji se obavljaju najmanje svake tri godine. Uz to bit zakona je na neki način možda izražen u ovome članku 8. da radnik kojem je nakon provedenog postupka iz članka 7. ovoga zakona utvrđeno postojanje profesionalnih bolesti uzrokovane azbestom ostvaruju prava s osnova te bolesti utvrđene Zakonom o zdravstvenom osiguranju itd. itd. Ovdje se dalje navodi da polazeći od činjenice da je azbestoza progresivna bolest koja nastaje udisanjem azbestne prašine ili tih vlakana i često za posljedicu ima smrt, te uzimajući u obzir profesionalno izložene azbestu pristupilo se rješavanju te problematike i da ne nabrajam dalje te odrede, odnosno obrazloženje. E sad ako neko radno mjesto ima posljedicu oboljenje pa i smrtnost, onda bi takvu naprosto industriju trebalo iz Hrvatske izbaciti. Na jedan način trebalo bi njen rad zabraniti. Ovaj paket zakona računajući i naknadu štete, težak je 32,8 milijuna kuna. Znači 5 milijuna kuna za obvezatan zdravstveni nadzor o čemu je sad ovdje riječ, 7,8 milijuna kuna za mirovinu plus 20 milijuna kuna odštetne naknade. Sumnjam da se može rad s azbestom u 100 postotnom djelu izbjeći. U brodogradnji to jednostavno nikada neće biti moguće, bilo da je riječ o brodogradilištu u Rijeci, Splitu, Puli ili šta ja znam Trogiru, ali se azbest ne treba u Hrvatskoj proizvoditi. Ne znam što se danas dešava dole u Vranjicu kraj Splita, ali ako se donese odluka o zabrani proizvodnje e onda ljudima treba ponuditi neku opciju ne znam kroz umirovljenje ili neko alternativno radno mjesto. Valja jasno postupno vjerojatno pristupati i zamjeni ovih vodovodnih instalacija od azbesta. Takvih je gotovo 30% u Republici Hrvatskoj, ali ne samo Hrvatskoj nego i u zapadnoj Europi. Znamo koji bi to bili troškovi, ali o tom pitanju također će trebati jednog dana pristupiti, odnosno netko bi nam u nadležnom ministarstvu trebao reći da li voda koja teče kroz te cijevi koje su građene azbestom ili od azbesta, da li je ta voda 100% zdravstveno ispravna jer ovako se stvara osjećaj neke ugroženosti u javnosti. Svi mi govore jasno da je voda 100% ispravna, ali to bih jasno volio čuti i od nekih mjerodavnih tijela. Što se tiče znači ovog Zakona 725 apsolutno tu nema nikakve potrebe osporavati te odredbe, treba ih pozdraviti. Zakon pod rednim brojem 726, to je Prijedlog Zakona o uvjetima za stjecanje prava na starosnu mirovinu radnika koji su bili profesionalno tome izloženi. Znači također treba jasno podržati. Tamo '96., '97. godine ovdje smo u ovom Saboru donijeli zakon, točnije izborili smo se za rudare iz Stupljaka koji su na sličan način dobili pravo na jedno prijevremeno umirovljenje. U ono vrijeme to je zasigurno bio jedan pošten zakon spram 250 do 300 tih labinskih rudara. Zanimljivo je da je tada neki bio, pustimo opozicije bio protiv. Nadam se da ćemo danas svi biti za ovu starosnu mirovinu vis a vis osoba koje su bile izložene tom azbestu. Gdje je najveći problem, evo da sad govorim od azbestoze. To je znači Vranjic Split, to je Zagreb i Pula. I Pula. Govore to i odštetni zahtjevi koji su upućeni sudovima u Puli, u Zagrebu, odnosno Splitu. Ovaj Zakon biti će težak ili težak je 7,6 milijuna kuna za 2008., 8 milijuna kuna za 2009., 8,4 milijuna kuna za 2010. godinu. U 2007. po mom sudu, a zakon bi trebalo usvojiti što je moguće prije za 5 mjeseci trebalo bi isplatiti negdje 3 milijuna kuna i šteta. Da li je to konačni prijedlog? Je. Konačni je to prijedlog na svu sreću, tako da će već u 9. mjesecu dio tih naših radnika koji su radili sa tom opasnom materijom moći računati na mirovinu. Međutim ono čega se plašim, plašim se da će naša administracija biti kadra u roku od tih mjesec dana obraditi sve te mirovinske zahtjeve. Bojim se da je to u ovom trenutku gotovo nemoguće. Znači realno prva mirovina kada bi sve bilo idealno, kada bi mirovinski sustav radio kao što radi u Japanu ili Švicarskoj onda bi možda te naknade mogle isplatiti ili biti isplaćene tek u 10. mjesecu za 9. mjesec. Ovom prilikom jasno protestiram što nikako da dođe do nas ovaj Zakon o izjednačavanju starih i novih umirovljenika. Mislim da je alarm stvarno zazvonio i da tu razliku od gotovo 500, 600 kuna u korist starih u odnosu na nove treba što je moguće prije ispraviti. I konačno ako smo rebalansom preraspodjelili višak od 5 milijardi kuna, možda je dio tih novaca mogao ići i toj kategoriji hrvatskih umirovljenika. Bit ovog Zakona kojega je ministar nazvao malim, ali bitnim. To su znači članak 2. da ako radnik ima navršenih 50 godina života muškarac, odnosno 45 godina života žena i 25 godina staža osiguranja pod uvjetom da je 10 godina radio na poslovima iz članka 1. stavka 2., odnosno postavka 1. ovog Zakona ili ako ima 53 godine života muškarac, odnosno 48 godina života žena i 30 godina staža osiguranja, onda može ići u mirovinu. A ono što ja još jedanput želim apelirati ili pozvati, znači MIORH, mirovinsko to osiguranje da što prije počne isplaćivati te mirovine i da što je moguće prije zaprimi te zahtjeve i da shvati taj posao kao jedan od prioriteta. Što se tiče ovoga trećega zakona, to je zakon pod rednim brojem 724. o obeštećenju radnika profesionalno izloženih azbestu. Znači imajući na umu da je sva imovina do '90. godine bila društveno vlasništvo. Pošteno je znači da država na sebe preuzme obvezu isplatne naknade oboljenima od azbestoze ili ne znam karcinoma pluća itd. Mislim da je ovdje na neki način bit u ovome članku 4. koji glasi da Republika Hrvatska preuzima obveze za isplatu po odštetnim zahtjevima radnika oboljelih od profesionalne bolesti zbog izloženosti azbestu. Znači isključivo azbestu. Rekoh do '90. sve je bilo društveno vlasništvo, državno, svejedno kako ćemo to nazvati. Red je da tu obvezu na sebe danas 2007. preuzme država. Ovo je jedan socijalni, ovo je odgovoran potez. Dakako da treba razgovarati o koeficijentima, da treba razgovarati o visini same naknade. Dakako da 20 milijuna kuna pretpostavljam neće biti dostatni novac. U Republici Hrvatskoj od '91. do 2003. procesuirana su 482 predmeta na ime odštetnih zahtjeva za ove bolesti koje su bile uzrokovane ili prouzročene azbestom. Dosuđena šteta do danas je 5,8 milijuna kuna ili negdje svega 12 tisuća kuna po zahtjevu ili po podnositelju tog zahtjeva. Taj problem znači azbestoze, tih bolesti karcinoma itd., koje su, koje je prouzročio azbest nije problem još jedanput ću reći samo "Salonita" dole iz Vranjica kraj Splita. To je i problem Zagreba, to je i pulski problem. 12 odštetnih zahtjeva dosada zaprimio je Općinski sud u Puli, a naknada štete u jednom slučaju iznosila je 15 tisuća 143 kune. U jednom predmetu je došlo do prekida postupka, u jednom predmetu došlo je do nagodbe sa iznosom od 13 tisuća kuna. 9 predmeta u Puli ostalo je neriješenih i parnični postupci su u tijeku, a ukupna visina radi naknade štete zbog azbestoze iznosi milijun 305 tisuća kuna. U svim predmetima tuženik je "Uljanik d.d." iz Pule. Još jedanput ponavljam zato jer su se u tom brodogradilištu kao i u ostalim neki sklopovi u pojedine sustave broda ugrađivali od azbesta. Takvih zahtjeva vidimo bilo je u Zagrebu, vjerojatno još negdje u Hrvatskoj. Ali još jedanput ću reći, tih 12 ili 15 tisuća kuna to su minimalni iznosi, neću reći mizerni iako bih se i tim izrazom mogao poslužiti i možda tek neka psihološka satisfakcija tim ljudima ali nikako i stvarna materijalna naknada. Znači još jedanput, ove iznose koje se osiguravaju po ovom zakonu, riječ je o 20 milijuna kuna, ni na koji način nije dostatan za one koji su na taj način oboljeli. To može biti tim ljudima neka moralna satisfakcija ali stvarno tim ljudima treba pomoći s konkretnim materijalnim iznosima jer ponekad iznos od 12 ili 15 tisuća kuna gotovo je "vrijeđanje zdravoga razuma" i podcjenjivanje te teške bolesti kojemu su izloženi naši sugrađani. Još jedanput reći ću. Mi ćemo sigurno podržati sve ove zakonske prijedloge. Bolje da imamo ovakav Zakon o obeštećenju gdje se u proračunu osigurava 20 milijuna kuna nego da nemamo nikakav, zato jer je država definitivno preuzela na sebe obvezu za isplatu po odštetnim zahtjevima radnika oboljelih od tih profesionalnih bolesti zbog azbesta i na taj način priznala da ajde njeni prednici u tim društvenim ili državnim poduzećima naprosto nebrigom za radnike tim istim ljudima su prouzročili enormnu materijalnu, prije svega zdravstvenu štetu a državi i materijalnu štetu. Eto s tim riječima još jedanput, glasat ćemo za zakone pod rednim brojevima 724., 725., 726. i pozivam nadležno ministarstvo da što se tiče mirovina, što je moguće prije te zahtjeve naših sugrađana počinju primati određena mirovinska tijela i da tim ljudima ide što je moguće prije naknada po ovom osnovu. To su ti ljudi zaslužili i to pravo im treba omogućiti. Hvala.
Hvala. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Kajo Bućan. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege! U klubu HDZ-a razmatrali smo navedene prijedloge zakona i želimo odmah naglasiti da ćemo svim ovim prijedlozima zakona dati podršku. Naziv azbest potječe od grčke riječi azbestos što znači negoriv. E pa to što je negorivo izazivalo je dosada vatru od koje su bježali evo svi do danas. Taj bijeli azbest zapravo je toliko negoriv da ga samo razlažu jake kiseline, jake lužine i temperatura iznad 600 stupnjeva Celzijusa. Taj i takav azbest se taložio u respiratornom traktu, u plućima onim koji su s njim radili. Dakle, azbestoza je profesionalna, progresivna, kronična bolest koja se svrstava u prema Zakonu o listi profesionalnih bolesti pod pneumokonioze. Oboljeli su što je vrlo bitno istači dugi niz godina bez subjektivnih simptoma. Taj azbest je zbog svoje jeftinoće kao sirovine slabe provodljivosti zvuka, topline i elektriciteta mogućnosti miješanja s cementom i smolama postao nezamjenjiv materijal pri proizvodnji više od 3 tisuće 500 proizvoda. Polazeći od činjenice da je azbestoza progresivna bolest i često ima za posljedicu smrt pristupilo se evo rješavanju problematike dijagnostike liječenja i s tim u vezi odštetnih zahtjeva radnika oboljelih od bolesti uzrokovanih azbestom. Republika Hrvatska je potpisivanjem Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju Europskoj uniji od 1. siječnja preuzela od 2002. preuzela obvezu usklađivanja domaćeg zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije uključujući i regulativu koja se odnosi na promet ili korištenje proizvod a koji u sebi sadržavaju azbest. Za napomenuti je, drago mi je da čujem i da se drugi klubovi pozitivno određuju prema ovim prijedlozima zakona ali za napomenuti je da svi ovi prijedlozi zakona imaju potporu Hrvatske udruge sindikata, većeg dijela udruga i pozitivno mišljenje na gospodarsko socijalnom vijeću. Ovim zakonom se i definira tko sve ima pravo na novčanu naknadu. Svi oni koji se nisu mogli naplatiti od poslodavca, svi oni koji su, koji nisu, koji su bili u stečaju koji je otvoren nad poslodavcem te svi oni koji se nisu mogli naplatiti niti sudskom presudom. Republika Hrvatska preuzima obvezu za isplatu po odštetnim zahtjevima radnika oboljelih od profesionalne bolesti zbog izloženosti azbestu. Predloženim su zakonom utvrđene profesionalne bolesti za koje radnik ima pravo na novčanu naknadu kao i koeficijenti istih te osnovica za utvrđivanje vrijednosti koeficijenata. Trebat će osigurati za provođenje ovog Prijedloga zakona o obeštećenju radnika profesionalno izloženih azbestu u 2008. godini 20 milijuna kuna. U Prijedlogu zakona o obveznom zdravstvenom nadzoru radnika profesionalno izloženih azbestu procjenjuje se da će sredstva koja će biti potrebna u 2008. godini iznositi oko 5 milijuna kuna. U istom prijedlogu zakona se definira profesionalna izloženost radnika azbestu te što u smislu ovog zakona profesionalne bolesti uzrokovane azbestom. Pod profesionalnom izloženošću azbestu smatra se neposredna i posredna izloženost azbestu, uređuje se postupak utvrđivanja i priznavanja profesionalne bolesti uzrokovane azbestom. I tko to provodi? Provodi Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje zaštite zdravlja na radu sukladno Zakonu o zdravstvenom osiguranju zaštite zdravlja na radu. Naravno, to prate i određeni kriteriji koji su definirani pravilnicima i vjerujem u dobrom dijelu slučajeva imamo pozitivna iskustva naših susjeda kako su to napravili, poglavito slovenski model i tu se isto tako izišlo na određeni način traženju udruga oboljelih od azbesta gdje se zapravo biopsija kao kriterij izbjegla u svim onim slučajevima gdje je moguće dokazati na drugačiji način ovu tešku bolest. Što se tiče Prijedloga zakona o uvjetima za stjecanje prava na starosnu mirovinu radnika profesionalno izloženih azbestu možemo reći da je sve do 1993. godine maksimalno dopustiva koncentracija azbestu bila znatno viša od te koncentracije u zapadno-europskim i drugim zemljama. Vlada Republike Hrvatske je 1993. godine donijela pravilnik o maksimalno dopustivim koncentracijama štetnih tvari i kojim se utvrđuju visina maksimalno dopustive koncentracije. Polazeći od toga Vlada Republike Hrvatske je 2003. godine razmatrala istu ovu problematiku, no tek tamo negdje zapravo točno 14. veljače 2006. ministar donosi, navedeno ministarstvo daje prijedlog zakona i usvaja se Zakon o kemikalijama gdje se utvrđuje lista opasnih lijekova čiji je promet zabranjen odnosno ograničen i tada se potpuno zabranjuje stavljanje u promet ili korištenje azbestnih vlakana jednako kao i proizvoda koji sadrže ova vlakna. Polazeći od navedene liste a radi zaštite radnika koji su tijekom rada na radnom mjestu bili profesionalno izloženi azbestu predlaže se donošenje zakona o uvjetima za stjecanje prava na starosnu mirovinu svih onih koji su bili profesionalno izloženi azbestu. Ovim će se zakonom izvršiti zbrinjavanje radnika koji su tijekom rada na radnom mjestu bili profesionalno izloženi azbestu u Republici Hrvatskoj. Pri tome a obzirom na posljedice koje azbest izaziva na radnu sposobnost onih koji su s njime u doticaju ostvarivanje mirovina pod povoljnim uvjetima može se smatrati primjerenom mjerom u danim okolnostima. Ovim će se zakonom izvršiti zbrinjavanje radnika koji su tijekom rada na radnom mjestu bili profesionalno izloženi azbestu u Republici Hrvatskoj. Procjenjuje se da bi rashodi u 2008. godini iznosili preko 7,5 milijuna kuna, u 2009. 8 milijuna, u 2010. 8 milijuna i 400 tisuća kuna. Vjerujemo u klubu HDZ-a da je ovim prijedlogom zakona Vlada Republike Hrvatske napravila još jedan bitan iskorak u odnosu na sve do sada napravljeno na ovom području i da će svi oboljeli primjenom ovih zakona koji jest i socijalan i odgovoran potez ove Vlade dobiti primjerenu moralnu zadovoljštinu u danom vremenu i danim uvjetima. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub zastupnika PGS-a, SBHS-a i MDS-a poštovani zastupnik Nikola Ivaniš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovani ministre, kolegice i kolege zastupnici. Dozvolite da u ime kluba regionalnih stranaka vrlo kratko iskažemo potporu donošenju predloženih zakona i to potporu u sadržaju zakona kao i u samoj hitnoći postupka. Dakle, podržavamo donošenje zakona 724., 725. i 726. koji reguliraju cjelokupno područje, posljedica izloženih određenog broja ljudi u ovoj zemlji toksičnom djelovanju azbesta. Ali kada bi to bio jedini razlog zbog kojeg sam se javio da nekoliko riječi kažem onda bih to vjerojatno preskočio. Naime, ljudsku i profesionalnu dužnost sam osjetio da izrazim solidarnost sa tim ljudima znajući na određeni broj slučajeva sa ozbiljnim i teškim posljedicama izloženosti azbestu u riječkom brodogradilištu "3. maj". I sjećajući se pred puno godina uzaludne borbe nekolicine ljudi koji su pokušali se zaštititi i ostvariti određena prava temeljem toga što su oboljeli ni krivi ni dužni. Stavljam naglasak na ovo "ni krivi ni dužni" jer znamo da nažalost u ljudskoj patologiji je puno oboljenja za koje pojedinci što zbog svog neznanja, što zbog nespremnosti da se ponašaju na odgovarajući način objektivno sami snose odgovornost za dijelove ili cjelokupni tijek svoje bolesti. U ovom slučaju sekvenca azbestne čestice, azbestoza i na kraju karcinom su nešto što je tu samo po sebi izašlo. Ti ljudi nemaju ama baš nikakvu odgovornost. Nadam se da će predviđena sredstva biti dostatna ali donošenje zakona garancija je da će se ta pravda prema tim ljudima učiniti. I mogu samo na kraju kazati da je to davno trebalo donijeti i iz tog razloga apsolutno mislimo da je bilo dobro i da je vrijeme i mjesto da se to donese i da se po tome zakoni efikasno primijene jer se u konačnici ne radi o velikim brojevima ljudi i zbog toga ta pravda dolazi selektivno za usku manju grupu ljudi i zbog toga se treba izvršiti. I naravno, podrška ukupnom paketu. Hvala lijepa.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Poštovani zastupnik Marin Jurjević. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovana zastupnica Ruža Lelić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospodine ministre sa suradnikom, kolegice i kolege. Pa evo ja kao specijalista medicine rada svakako podržavam ova tri zakona koja sveobuhvatno mislim rješavaju pitanje radnika koji bili, koji su bili ili jesu radili, profesionalno bili iloženi azbestu. Znači njihov zdravstveni nadzor, stjecanje i pravo na starosnu mirovinu pod povoljnijim uvjetima i obeštećenje. Prema našim ali i hrvatskim, europskim ali i hrvatskim zakonima poslodavac je odgovoran za sigurnost radnog mjesta i zadatak mu je svakako osigurati radno mjesto bez štetnosti za zdravlje radnika. A na radnim mjestima sa povećanim, sa povećanim rizicima potrebno je stalno pratiti zdravlje radnika obzirom na veću opasnost od nastanka bolesti vezanih uz rad ali i profesionalne bolesti. Europska unija je svojim zakonodavstvom ograničila uporabu i promet proizvoda koji u sebi sadrže azbest a evo u Republici mi smo otišli i dalje. U Republici Hrvatskoj stupanjem na snagu Zakona o kemikalijama, Narodne novine 150/05, ministar zdravstva i socijalne skrbi uz suglasnost ministra gospodarstva, rada i poduzetništva donio je i listu opasnih kemikalija čiji je promet zabranjen odnosno ograničen. I znači po toj listi od 14. veljače 2006. potpuno je zabranjeno stavljanje u promet ili korištenje azbestnih vlakana kao i proizvoda koji sadržavaju ova vlakna. Na području Hrvatske primjena azbestne tehnologije datira još od 20-tih godina prošloga stoljeća. I evo, možda se na prvi pogled misli da se to radi samo o problemu u brodogradnji međutim moramo reći da je u građevinarstvu itekako zastupljen ovaj problem. Tu su azbestno-cementne ploče, zatim pokrovi razni i cijevi. Zatim azbestna tkanina. Zatim u metalurgiji isto tako su zastupljeni proizvodi od toga u automobilskoj industriji, industriji šinskih vozila, azbestne oblage za kočnice. Pa evo i u sladorani recimo u Županji je bilo nekoliko radnika koji su dolazili na sistematski pregled kao izloženi azbestu. Azbest je poznat po svom štetnom utjecaju na zdravlje izazivajući kronične progresivne bolesti, promjene znači na pleuri i promjene na azbestozu odnosno pneumokroniozu. Zatim i maligne bolesti pluća i mezeteliome. U razdoblju evo od 1990. do 2005. godine broj profesionalnih bolesti izazvan, izazvanih azbestom u Hrvatskoj je 442 od čega je znači 304 azbestoze i karcinom pluća u jedan slučaj, mezeteliom u 3 slučaja što ne znači da ih nije bilo više, ali pitanje da li pošto ima progresivni tok i treba ga pratiti i nakon 10, 20, 30 i 40 godina možda je bio još koji slučaj, ali koji se nije povezao od tada sa azbestom. Prema Prijedlogu zakona o obveznom zdravstvenom nadzoru radnika profesionalnom izloženom azbestu s Konačnim prijedlogom zakona, u članku 3. govori se da je profesionalna izloženost radnika azbestu da podrazumijeva i posredno i neposredno izloženost azbestu tijekom proizvodnje, uporabe, skladištenja i razgradnje objekata i proizvoda koji sadrže azbest ili proizvode od azbesta. To je znači jedna široka lepeza tih mogućnosti izloženosti bilo posrednih bilo neposrednih. I profesionalna izloženost po ovom zakonu je i povremena izloženost azbestu ukoliko je koncentracija prelazila razinu maksimalno dopuštene koncentracije. Vidjeli smo ministar je u svom izlaganju rekao koliko je to, ta maksimalno dopuštena koncentracija smanjena … [[Govornik se ne razumije.]] 1992. godine. Zatim preventivne preglede, dijagnostiku kao i praćenje zdravstvenog stanja radnika koji su profesionalno izloženi azbestu te radnika kojima je dijagnosticirana profesionalna bolest izazvana azbestom prati specijalista medicine rada. I provodi se kroz razdoblje znači do 40 godina jer smo vidjeli, kao što se istaklo da posljedice mogu biti i do toga proizvoda. Znači prati se 40 godina nakon prestanka profesionalne izloženosti radnika azbestu bez obzira da li je dijagnosticirana profesionalna bolest ili je samo bio izložen. Sredstva za provođenje ovih preventivnih i redovitih zdravstvenih pregleda dijagnostike i liječenja osiguravaju se iz sredstava doprinosa zaštite zdravlja na radu. Ja bih se još jedanput vratila i na taj zakon, se vidi da ovo zaista Ministarstvo i ova Vlada vodi računa o zaštiti zdravlja na radu jer je ovaj Zakon o zaštiti zdravlja na radu zaista riješio sva ona, mnoga bitna pitanja i mnoga bolna pitanja koja su kao što je ministar u izlaganju iznio kako da su radnici morali sami sebi plaćati da bi dokazali kod sumnje na profesionalnu bolest. A da ne govorimo da oni koji, koje, gdje je, koji su ostali tako da je poduzeće otišlo u stečaj ili iz bilo kojeg razloga nisu imali nikada mogućnosti bilo kakva, bilo kakva svoja prava da ostvare. Sad bih se osvrnula na ovaj drugi Prijedlog zakona o uvjetima za stjecanje prava na starosnu mirovinu radnika profesionalno izloženih azbestu s Konačnim isto prijedlogom zakona. Da su tijekom, znači radnici koji su tijekom rada na radnom mjestu bilo profesionalno izloženi azbestu neposredno ili posredno ostvaruju pravo na starosnu mirovinu pod povoljnijim uvjetima u obveznom mirovinskom osiguranju na temelju ove generacijske solidarnosti. I da su tu obuhvaćeni znači radnici sa navršenih 50 godina života muškarci odnosno 45 godina žene. I sa 25 godina radnog staža uz uvjet … [[Govornica se ne razumije.]] 10 godina radili na poslovima koji su bili neposredno izloženi, profesionalno izloženi azbestu. I imamo drugu još kategoriju, navršenih 53 godine i 48 godina za žene ali 30 godina izloženosti u, kod poslodavca koji je u proizvodnji koristio azbest. Tj. koji su bili posredno profesionalno izloženi azbestu. E sad ovdje se može u praksi možda pokazati i poteškoća oko toga koji su to, koje su to bile proizvodnje gdje je bilo evo posredno izloženost azbestu. Visina mirovine bila bi određena kao da se radi o 40 godina mirovinskog staža i dobro je da to, da to pravo znači ne zastarijeva ukoliko radnik ne podnese odmah zahtjev za priznavanje tog prava, da to može učiniti i kasnije što je zaista bitno. I na kraju imamo možda sada kratkoročno i najznačajniji zakon. To je Zakon o obeštećenju radnika profesionalno izloženih azbestu s konačnim opet prijedlogom zakona. I u Republici Hrvatskoj prema raspoloživim podacima u razdoblju od 1991. do 2003. znači procesuirano je 482 predmeta. Naime oštetnih zahtjeva zbog profesionalne bolesti uzrokovane azbestom. I kako bi se u Republici Hrvatskoj cjelovito uredilo pitanje prava na novčanu naknadu radnicima koji imaju dokazani rad na radnom mjestu na kojem su zbog tehnološkog procesa bili izloženi djelovanju azbestom i kojem je utvrđena i priznata profesionalna bolest. To je važno reći da je utvrđena i priznata profesionalna bolest uzrokovana azbestom predlaže se navedeni Prijedlog zakona. Osobito važno ovdje smatram da se zakonom predviđa pravo na novčanu naknadu radnicima koji nisu mogli naplatiti od poslodavca zbog bilo kojeg razloga bilo stečaja ili bilo kojeg drugog razloga, koji nisu mogli naplatiti svoja potraživanja da će znači imati pravo na obeštećenje. Mislim da je to zaista garantira se evo jedna sigurnost i tim radnicima koji su možda najviše i oštećeni jer ne mogu, nisu mogli naplatiti svoja potraživanja. Isto tako je bitno da to pravo isto ne zastarijeva, da se praktički nasljeđuje jer pravo na podnošenje zahtjeva imaju osobe kojima je pravomoćnom sudskom presudom dosuđena naknada kao i osobe nasljednici. Znači nasljeđuje se, osobe kojima je priznato pravo na novčanu naknadu koja je dospjela na isplatu ali je ostala neisplaćena zbog smrti osobe kojima je pravo to priznato. To je, u odštetnom zahtjevu. Vidimo da će odlučivati povjerenstvo koje je zaista mjerodavno u čijem će sastavu sudjelovati svi, nadležne institucije od Ministarstva zdravstva, gospodarstva, financija, pravosuđa, predstavnika Hrvatskog zavoda za medicinu rada, Hrvatskog zavoda za zaštitu zdravlja na radu, ali i dva predstavnika sindikata i predstavnik Udruge oboljelih od profesionalne bolesti uzrokovane azbestom. I Republika Hrvatska je preuzela obvezu za isplatu po odštetnim zahtjevima za što je ovo u 2008. godini potrebno osigurati 20 milijuna kuna. I da zaključim. Navedena tri zakona sveobuhvatno rješavaju pitanje radnika koji su profesionalno bili ili jesu izloženi azbestu na radnom mjestu. Znači, njihov zdravstveni nadzor, pravo na starosnu mirovinu, te obeštećenje. Stoga, evo ja podržavam donošenje ovih zakona i moram samo ostala sam dužna u prethodnim raspravama pročitati jednu poruku a sada evo to ću sada učiniti jer je ovo jedan primjer kako se brine o zaštiti zdravlja radnika. Ali kad smo raspravljali o izmjeni Zakona o socijalnoj skrbi i o priznavanju statusa njegovatelja onda sam dobila ovakvu poruku. Doktorice Lelić molim vas da prenesete podršku ministru Ljubičiću, jer sve što je rekao u pravu je i mislimo da nikad nam nije bilo bolje. Pozdrav iz jedne Udruge djece sa posebnim potrebama i njihovih roditelja. Zahvaljujem.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Kajo Bućan.
Poštovani gospodine predsjedniče. Evo, kolegica me ponukala samo da još dvije stvari kažem i da prenesem isto tako jednu zahvalu, a zahvala je od Udruge oboljelih od azbesta iz tvornice “Salonit“ u Vranjicu. Zovu se diblovi azbesta koji se zahvaljuju svima onima koji su radili na predloženim prijedlozima zakona i po prvi put otvorili i riješili ovo jedno vrlo važno područje. Inače, kolegica je spomenula da je to i smrtonosna bolest i imamo podatke iz referalnog Centra za azbestozu koji se nalazi u Splitu gdje kažu po jednom istraživanju od čak 90 slučajeva raka plućne ovojnice u njihovom istraživanju 86 ih je bilo vezano, 86 je bilo kod radnika profesionalno izloženih azbestu. Vjerujem evo da će se i na ovaj način mnogi radnici “Salonita“ Vranjić koji su godinama živjeli u državi koja je proklamirala od '45. pa na dalje da je čovjek njihovo najveće blago zapravo dobiti sada u Republici Hrvatskoj jednu veliku moralnu zadovoljštinu uz ovaj bitno socijalan iskorak hrvatske Vlade. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Ruža Lelić.
A evo ja se s kolegom u potpunosti slažem. On je iz područja gdje je azbestoza je najviši problem taj izražen, a ja kažem evo čak i u Županji u nekim pogonima radnici su izloženi azbestu i po tom pitanju su praćeni i trebala bih, još bih jednom htjela naglasiti da takvih izloženosti znači ima dosta u građevinarstvu i izraziti u stvari jednu i bojaznost. Tko zna gdje sve ima azbesta, gdje smo sve okruženi i koliko smo izloženi i zato je dobro da imamo ovu zabranu više proizvoda od azbesta i upotrebu azbesta i svakako da je ovaj prijedlog zakona kažem od Zakona zaštite zdravlja na radu jedan zaista bitni iskorak u zaštiti zdravlja radnika.
Hvala. Završni osvrt ministar zdravstva i socijalne skrbi Neven Ljubičić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Naravno, velika zahvala svima na podršci na ovim zakonima, ali meni ne preostaje drugo nego vam obećati da će ova Vlada nastaviti i dalje rješavati ovakve probleme. Hvala. [[Pljesak.]]
Hvala. Zaključujem raspravu o ova tri prijedloga, konačna prijedloga zakona. Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o obveznom zdravstvenom nadzoru radnika profesionalno izloženih azbestu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 97 glasova prihvaćen Prijedlog ovog zakona.
Prihvaćamo ove sve … [[Govornik se ne razumije.]] dopune.
Kakve dopune i izmjene imate amandmane Odbora za zakonodavstvo? Je li te prihvaćate ili ne? O tehničkim, Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenu suglasnosti. Ima deset amandmana Odbora za zakonodavstvo.
Da, da. Prihvaćamo.
Prihvaćate te amandmane. Hvala lijepa državni tajniče. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Molim glasovati! Rezultat? Sa 92 glasa za i 3 suzdržana. Donijet zakon kako ga je predložila Vlada zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Idemo na slijedeću točku. - Konačni prijedlog Zakona o zaštiti potrošača, drugo čitanje P.Z.E. br. 613; Predlagatelj zakona je Vlada. Drugo čitanje. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, gospodarstvo, razvoj i obnovu, Ustav, Poslovnik i politički sustav, lokalnu i područnu samoupravu i Odbor za europske integracije. Državna tajnica. Da, to bi bilo dobro da se provede objedinjena rasprava sa - Prijedlog Nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2007. – 2008.; Zajedno sa ovim Konačnim prijedlogom Zakona o zaštiti potrošača. Suglasni? Hvala. Oba, državna tajnica.
Hvala. Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Zaštita potrošača osnovna je stečevina civilizacijskog i demokratskog društva i kao takva u funkciji osiguranja kvalitete života svih građana. Sukladno brzim promjenama koje se danas dešavaju na tržištu zakonski okvir zaštite potrošača potrebno je stalno dograđivati u cilju postizanja visoke i bolje razine zaštite potrošača. Isto tako moramo znati da se na tržištu svakodnevno pojavljuju noviji, moderniji oblici poslovanja koji se moraju pravno urediti, a sve u cilju da se potrošači na tržištu osjećaju sigurno i zaštićeno, odnosno da im je osigurana zaštita njihovih osnovnih prava pri kupnji proizvoda i usluga i drugim oblicima stjecanja proizvoda i usluga na tržištu, te da je ta zaštita u skladu sa novonastalim uvjetima na tržištu. Pri izradi ovog zakona vodilo se računa o obvezi koju je Republika Hrvatska preuzela tijekom postupka pregovora za pridruživanje Europskoj uniji o usklađenju zakonodavstva na ovom području. Tu se prvenstveno radi o tri direktive koje do sada nisu bile implementirane u nacionalno zakonodavstvo, a što je ovim zakonom uređeno a radi se o slijedećim direktivama. Odredba direktive koja se odnose na prodaju potrošačima financijskih usluga na daljinu, odredbama direktive o sudskim nalozima za zaštitu interesa potrošača, te odredbama direktive u vezi s nepoštenim poslovnim djelovanjima trgovaca prema potrošačima. Slijedeći bitan razlog donošenja novog Zakona o zaštiti potrošača je daljnje usklađivanja nacionalnog zakonodavstva sa 7 direktiva. Te su direktive već dio postojećeg hrvatskog zakonodavstva, ali su u tom dijelu utvrđene određene pravne praznine koje je bilo nužno urediti a kao što je to slučaj kod direktiva o potrošačkim kreditima, direktiva o isticanju cijena, te direktiva o prodaji na daljinu. Hrvatski sabor je prijedlogom novog Zakona o zaštiti potrošača u prvom čitanju razmatrao na svojoj 24. sjednici održanoj 26. siječnja 2007. godine i u odnosu na tekst prijedloga zakona koji je bio na prvom čitanju u ovom tekstu izvršene su određene izmjene kao posljedica uvažavanja primjedbi iznesenih tijekom rasprava na saborskim odborima. Predlagatelj je stoga u tekstu Konačnog prijedloga zakona izvršio poboljšanje u dijelu koji se odnosi na nomotehničko uređenje zakonskih izričaja, a u cilju boljeg razumijevanja i provođenja odredbi ovog zakona. Nadalje u odnosu na važeći Zakon o zaštiti potrošača pravno su bolje uređene pojedine odredbe zakona u cilju bolje i lakše primjene zakona te tako primjerice važeći zakon predviđa da se cijena mora istaknuti na svakom proizvodu, odnosno ambalaži i na prodajnom mjestu proizvoda što u praksi, odnosno samoj provedbi zakona izaziva određene poteškoće. Te su poteškoće vezano prvenstveno za isticanje cijena na određenim vrstama proizvoda kao što su npr. zamrznuti proizvodi, zatim pekarske proizvode te ostali sitni proizvodi. Novim zakonom propisana je obveza trgovcu da cijenu istakne jasno, vidljivo i čitljivo i to na proizvodu, odnosno ambalaži ili na prodajnom mjestu. Ovakvo rješenje obvezuje trgovca da istakne cijenu na način da ne oštećuje proizvod, ali s obzirom na prirodu proizvoda to može biti ili na proizvodu, ili na ambalaži ili prodajnom mjestu. Nadalje što se tiče deklaracija odredbe važećeg Zakona o zaštiti potrošača su nakon donošenja Zakona o hrani i nekih drugih posebnih propisa ostala neusklađena sa istima i to na način da su odredbe važećeg Zakona o zaštiti potrošača prenormirane u odnosu na kasnije donesene posebne propise. Posebno želim naglasiti da se novim Zakonom o zaštiti potrošača uvodi i novi termin za deklaraciju koja se u novom zakonu naziva obavijest o proizvodu. Na taj način se usklađujemo sa nazivljem koje koristi zakonodavstvo Europske unije. Odredbama novog zakona propisani su ujedno i osnovni podaci koje mora sadržavati obavijest o proizvodu uz osnovne podatke, a ovisno o kakvim se vrstama proizvoda radi, na obavijesti o proizvodu moraju biti navedeni i podaci utvrđeni posebnim propisima. Donošenjem ovog zakona potrošači će biti bolje zaštićeni i kod korištenja javnih usluga, odnosno ovim zakonom propisano je da se potrošaču koji je u sudskom postupku osporava račun davatelja javnih usluga ne može obustaviti davanje usluge do okončanja sudskog postupka ako sve sljedeće nesporne račune uredno podmiruje. Osim toga novost je da potraživanja za javne usluge kao i za sve troškove kućanstva koji se plaćaju u stalnim mjesečnim ili kvartalnim iznosima zastarijevaju za jednu godinu. Ovim se zakonom obvezuju trgovci da su potrošačima dužni omogućiti podnošenje pisanih prigovora bilo u prodajnom prostoru ili putem pošte, telefaks uređaja ili elektroničke pošte na način da na zaprimljene prigovore trgovci moraju potrošaču odgovoriti najkasnije u roku od 15 dana od datuma zaprimljenog prigovora. U cilju što učinkovitije zaštite potrošača pojačana je uloga i nadležnost državnog inspektorata i nadležnih inspektora ministarstava u nadzoru provedbe ovih odredbi te su povećane kazne u slučaju prekršaja. Novi Zakon o zaštiti potrošača predviđa da potrošačke sporove rješavaju sudovi časti i centri za mirenje Hrvatske obrtničke i Hrvatske gospodarske komore te Centar za mirenje Hrvatske udruge poslodavaca. Sporovi bi se rješavali po proceduri koji navedeni sudovi provode i sada, ali uz obvezu da u posebnim vijećima budu ravnopravno zastupljeni osim nezavisnih pravnih stručnjaka i predstavnici trgovaca i potrošača. Troškovi ovih sporova financirat će se iz državnog proračuna. Na taj način poticat će se alternativno rješavanje sporova između trgovaca i potrošača, a u cilju rasterećenja redovnih sudova te učinkovitije zaštite potrošača. Isto tako novina je da Vlada Republike Hrvatske osniva i imenuje nacionalno vijeće za zaštitu potrošača kao jedno od važnih nositelja zaštite potrošača koje ovim zakonom ima veću snagu. Vijeće svake godine podnosi izvješće o svom radu Vladi sa ciljem da se na još bolji način sagleda kako zaštitu potrošača podići na još višu razinu. Iako je sustav zaštite potrošača relativno kratko prisutan u Republici Hrvatskoj u usporedbi sa zemljama članicama Europske unije na ovom području u protekle tri godine učinjeno je puno. Provedene aktivnosti sagledavaju se kroz donošenje nacionalnog programa zaštite potrošača za 2005. i 2006. godinu, sada ćemo imati i donošenje novog nacionalnog programa za 2007. i 2008., osnovana su četiri savjetovališta za zaštitu potrošača u Zagrebu, Splitu, Osijeku i Puli te je značajno ojačana suradnja sa udrugama za zaštitu potrošača i kontinuirano se provode edukativni projekti za zaštitu potrošača. Iz državnog proračuna izdvojena su financijska sredstva kako bi se sve te aktivnosti mogle nesmetano provoditi sa ciljem osiguravanja visoke zaštite potrošača. Tako je u 2006. iz proračuna za te namjene izdvojeno 3 milijuna 969 tisuća kuna, dok je u 2007. izdvojeno 3 milijuna 363 tisuće kuna, a za 2008. predviđeno je 5 milijuna 363 tisuće i 900 kuna. Za kraj bih željela reći da čvrsto vjerujemo da će Republika Hrvatska kroz dosadašnje kao i sve buduće planirane aktivnosti uspostaviti visoku razinu i sustav zaštite potrošača koja će se približiti visokim standardima zaštite potrošača kakvu imaju potrošači u zemljama Europske unije i predlažemo da Hrvatski sabor usvoji ovaj zakon. Nešto ću još samo reći vezano za Nacionalni program zaštite potrošača za razdoblje 2007./2008. budući da je objedinjena tema. Nacionalnim programom razrađuju se konkretne politike zaštite potrošača u određenim područjima za razdoblje od dvije godine kako bi se definirane aktivnosti mogle ostvariti u državnom proračunu na poziciji Ministarstva gospodarstva predviđeno je za provedbu ovog nacionalnog programa za 2007. 3 milijuna 363 tisuće kuna, a za 2008. 3 milijuna 850 tisuća i 900 kuna. Nacionalnim programom za zaštitu potrošača za razdoblje 2007./2008. iskazana je potreba za daljnjim jačanjem razine zaštite potrošača na sljedećim prioritetnim područjima, javne usluge, zdravstvene usluge, sigurnost hrane i kakvoća hrane, sigurnost proizvoda, obrazovanje, obavješćivanje, trgovina, financijske usluge, osiguravateljske usluge i bankarstvo, zaštita okoliša, turizam i ugostiteljstvo te na području korištenja nekretnina. Posebno naglašavam da će se u narednom razdoblju velik dio aktivnosti odnositi na povećanje razine znanja potrošača i informiranost o njihovim pravima, te na poticanje razvoja i rada udruga za zaštitu potrošača. Jedan od osnovnih ciljeva ovog nacionalnog programa je daljnja institucionalno i administrativno jačanje savjetovališta te njihovo radno i tehnološko povezivanje. U ovom nacionalnom programu naglasak je stavljen na edukaciju cjelokupne javnosti o pravima, obvezama i zaštiti potrošača s ciljem razvijanja potrošačkog morala. Edukacija će se provoditi na nekoliko razina u školama, među prosvjetnim radnicima, organiziranjem seminara te kroz medije. U cilju bolje zaštite potrošača potrebno je dalje jačati inspekcijske službe koje provode nadzor nad tržištem, a posebno u tvrtkama koje obavljaju i javne usluge. Pri državnom inspektoratu planira se ustrojiti kontaktna točka za razmjenu informacija o opasnim proizvodima … te osnivanja laboratorija gdje bi se ispitivala sigurnost i kakvoća određenih proizvoda. Također u 2007. započet će se implementacija projekta CARDS 2004., daljnje jačanje kapaciteta u području zaštite potrošača. Nadalje, obavješćivanje potrošača jedne od temeljnih prava zaštite potrošača provoditi će se na različite načine kao što su izdavanje informativnog materijala za potrošače, stručnih časopisa, informacijama danima na Internet portalima. Radi učinkovite informiranosti svih sudionika u sustavu zaštite potrošača u narednom razdoblju doći će do potpune uspostave centralnog informacijskog sustava koji će omogućiti brži protok informacija o učestalim kršenjima prava potrošača i pravovremeno poduzimanje mjera nadležnih tijela za nadzor nad tržištem radi njihova otklanjanja. Što se tiče područja javnih usluga nadležna ministarstva i institucije će provesti niz aktivnosti u cilju stvaranja odgovarajućih uvjeta za tržišno natjecanje na području tih usluga. Uskladit će se nacionalno zakonodavstvo s propisima Europske unije u djelatnostima javnih usluga, prijevozu putnika, telekomunikacijama i poštanskom prometu te u dijelu koji se odnosi na pristup, način korištenja, isporuke, kvalitetu, obračun i naplate javnih usluga. Isto tako unaprijed će se metode pravne zaštite korisnika javnih usluga u slučajevima njihovih opravdanih reklamacija koje se odnose na način korištenja, kvalitetu i način obračuna i naplatu usluga. Na području sigurnosti hrane i kakvoća hrane izradit će se hrvatska strategija u području sigurnosti hrane, a u cilju isto tako pravovremenog i točnog obavješćivanja potrošača na području zdravstvene ispravnosti i kontrole kvalitete hrane. Ujedno bi željela reći da će u naredne dvije godine naglasak biti na daljem razvoju sustava izvan sudskog rješavanja sporova što sam već spomenula kada sam govorila o prijašnjem zakonu. Uspjeh provedbe ovog Nacionalnog programa u prvom redu ovisit će o spremnosti svih ključnih nositelja zaštite potrošača na izvršavanju utvrđenih zadaća i poštivanju navedenih rokova. Na kraju željela bih naglasiti da je osnovni cilj koji želimo postići moderno i razvijeno socijalno gospodarstvo u kojem se potrošači osjećaju zaštićeno, sigurno i zadovoljno, stoga predlažemo da se prihvati Nacionalni program zaštite potrošača za razdoblje 2007.-2008. kao dokument koji će omogućiti ostvarivanje tog cilja. Hvala.
Hvala. Odbori. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu, Poslovnik, Ustav, lokalnu, područnu, europske integracije. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a, poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Smirite živce, tek sam počeo govoriti kolege u HDZ-u. Ako ste primijetili poštovane kolegice i kolege, ministra Vukelića već nekoliko mjeseci nema u Saboru kada su zakoni iz njegovog resora. To se nekako poklapa sa "Brodosplitom" pa. Očekivao sam bar danas kada je ovaj Prijedlog zakona u pitanju koji je dobio najbolje ocjene u obrazlaganju i raspravi koja je dosad bila prisutna i moram reći da je za mene i za nas u klubu Hrvatske narodne stranke ovaj Prijedlog zakona jedno veliko razočarenje. Smatramo da on ne donaša ali baš nikakve pomake u korist potrošača i da su najgora rješenja koja su bila i u dosadašnjem zakonu ostala, a da jedinu pohvalu zaslužuju predlagatelji u tome što se nisu odlučili na izmjene i dopune, nego na novi tekst zakona radi lakše čitljivosti, lakšeg snalaženja ne samo nas u raspravi, nego i nakon usvajanja zakona kad se objavi u "Narodnim novinama" i mislim da bi to bila dobra praksa i drugih Vladinih resora da nakon dvije izmjene i dopune treći put se ne ide na izmjene i dopune, nego novi tekst zakona. Zašto smatram da se radi o lošem zakonu koji potrošačima u Hrvatskoj neće donijeti ništa novoga, ništa korisnoga, ni pametnoga? Primjer prvi, obaveza trgovca u članku 5. najprije je propisano da trgovac mora zamijeniti proizvod zbog nedostataka. Istim člankom pak je propisano da je trgovac u jamstvenom roku dužan neispravni proizvod popraviti. Koja je razlika između proizvoda koji ima nedostatak i koji je neispravan? Što je to proizvod s nedostatkom, a što je to neispravni proizvod? Da li je veš mašina bez kondenzatora proizvod s nedostatkom ili neispravni proizvod? U obrazloženju pojmova u početku zakona nije razjašnjeno kakav je to proizvod koji ima nedostatak, a kakav je to koji je neispravan. I normalno da u Hrvatskoj i dan danas i poslije ovog Zakona, zato što predlagatelji ne žele slušati što im se govori već dvije godine. Svaki kvar, svaki nedostatak, svaku grešku koju bilo koji proizvod ima tumače sukladno točci 6. članka 5., a ne točci 2. članka 5. zakona i ne žele zamijeniti proizvod, nego kupca šalju serviseru na popravak, a suština prava kupca da dobije novi proizvod bez nedostatka je jedno od najvažnijih prava potrošača. I tako dugo dok u prijedlogu zakona i u samom zakonu neće biti definirano što znači proizvod s nedostatkom, a što neispravni proizvod trgovci će zloupotrebljavati ovakvu odredbu zakona. Nadalje, zakon predviđa obavezu trgovca da za svaku uslugu čija je veća vrijednost od 500 kuna izdaje predračun. Veća od 500 kuna i predračun. Da li je moguće ovu odredbu kontrolirati i sankcionirati? Ili je iznos od 500 kuna prenizak ili se odnosi na posebnu vrst usluga? Svaki trgovac je dužan kupcu omogućiti podnošenje pisanih prigovora, piše u članku 8. i trgovac je dužan čuvati evidenciju prigovora. U trgovini i turizmu postoji knjiga žalbe. U zdravstvu postoji knjiga žalbe koja mora biti numerirana i čuvana da se spriječi mogućnost manipulacije. Da li trgovac mora imati knjigu žalbe ili žalbe prima na običnom listu papira bez numeracije i kako će onaj tko nadzire primjenu ovog Zakona znati da li je trgovac sačuvao i čuva sve žalbe ili prigovore kupaca koje je dobio. Da li je predlagatelj mislio dakle na knjigu žalbe ili je ovakva formulacija namjerno ostavljena pod pritiskom lobija trgovaca hrvatskih, odnosno stranih trgovaca u Hrvatskoj da upotrebom ovakvih nejasnih termina omogućava izbjegavanje zakonom propisanih obaveza. Nadalje, četvrti primjer. Zakon predviđa obavezu trgovca da ima jasno vidljivu i čitljivu istaknutu cijenu. Ponavljam jasno vidljivu i čitljivu cijenu, ali u zakonu ne piše gdje. Da li cijena proizvoda mora biti na proizvodu, na polici, ispod police, sa barkodom, bez barkoda, zavezana, zalijepljena? Želite li ili moram vas podsjećati koliko puta u dućanima se dešava da su cijene stavljene na police malo ukoso od proizvoda. A posebice ako je na polici gužva, pa niste sigurni da li cijena koja je stavljena ispod ili iznad nekog proizvoda se odnosi na tu ili na ovaj susjedni proizvod. Zašto dakle Vlada Republike Hrvatske je pri podlegla pritisku trgovačkog lobija da ih se ne obaveže da cijena mora bit na proizvodu? A posebice zato što smo svjedočili zajedno često da cijena na polici i cijena na blagajni koju prepoznaje bar kod nije ista. Naprosto nije ista. Ova odredba članka 9. je popuštanje Vlade Republike Hrvatske pred trgovačkim lobijem, koji na taj način smanjuje radna mjesta, broj zaposlenih i sebi smanjuje troškove kako u dućanima ne bi trebali lijepiti cijenu na svaki proizvod. … [[Upadica se ne čuje.]] Smanjuje cijenu proizvoda u fatamorgani, a ne u Hrvatskoj kolega dragi. Smanjuje cijenu onih koji ostvaruju ekstra profit ali ne u korist potrošača, poštovani kolega. I cijena proizvoda, Europa je cijena na proizvodu a ne na policama. Trgovac mora cijenu istaknuti tako da ne oštećuje proizvod, piše u prijedlogu zakona točka 9. članka 9. Ali ne piše da trgovac cijenu ne smije prilijepiti na deklaraciju. I sakriti rok upotrebe na primjer, ni zemlju porijekla. Ne piše da se deklaracija ne smije oštetiti cijenom. To smo upozoravali i zadnji put. Dobronamjerno sugerirajući upravo iz iskustva recimo u Sloveniji, Austriji i Njemačkoj. Članak 11. predviđa da je kupac platio ugovorenu uslugu danom kada trgovac primi novac. Nekada je kupac poslao novac. Zašto? Dakle, zbog čega idemo na odredbu da trenutak plaćanja nije kad je kupac uplatio recimo u ZAP-u ili u banci nego kad je taj novac sjeo na račun prodavača, trgovca. Petak u 13 sati i uplata u 14 sati, zbog toga će se knjižiti na ponedjeljak a ne na petak. To svi valjda znate. Članak 13. propisuje obavezu trgovca da kupcu učini dostupnim jamstvo, tehničku uputu, uputu za sklapanje, uputu za uporabu, popis ovlaštenih servisera, upozorenje o mogućoj opasnosti pri upotrebi jasno vidljivim, čitljivim na hrvatskom jeziku i latiničnim pismom. Ali samo pod uvjetom da je proizvođač to dao. Ne znam da li je ova daljnja rasprava bespredmetna kad predstavnici Vlade ne slušaju primjedbe nego vode bilateralne razgovore sa kolegama zastupnicima i ne vidim da li je potreba zaista da na ovakav način radimo? Dakle, zašto idemo sa odredbom da je trgovac dužan kupcu dati uputstvo za upotrebu ili garancijski list ili opasnost moguće eksplozije samo ako je prodavač to osigurao? Zašto se dozvoljava dakle stavljanje u promet proizvoda čiji proizvođač nije osigurao uputu za upotrebu ili opasnost od moguće od nesreće, eksplozije, trovanja, bilo čega? Ne postoji obaveza trgovca ako proizvođač, tako piše u članku 13. točci 1. to nije osigurao. Članak 16. zabranjuje ostavljanje oglasnih poruka i materijala u ili na poštanskim sandučićima te na ili ispred kućnih vrata potrošača ako je takva zabrana na njima jasno napisana. Dakle, hrvatski potrošači moraju naručiti u privatnim štamparijama naljepnice da zabranjuju maltretiranje i teror reklamnim letcima. Kaže u ili ispred, na ili ispred kućnih vrata. A što je s ulazima u dvorišta? Koliko tona papira i smeća po stubištima, cestama i našim ulicama, gradskim četvrtima imamo zbog toga što opet i novim zakonom dozvoljavate teror trgovačkih lanaca koji neadresirane reklamne poruke jednostavno stavljaju u rešetke između ograde, na stupove na ogradi, na prvu stepenicu jer ne krši zakon jer nije stavio na vrata niti ispred vrata, nego na prvu stepenicu. Ili jednostavno prolazivši kroz ulicu baci vam u dvorište. Zašto konačno Vlada ne prihvati odredbu da je odlaganje reklamnog materijala moguće samo ako postoji izričita dozvola? Pa ako neki trgovački lanac ili trgovac želi da ima takvu komunikaciju sa potrošačima, on će štampat svoje naljepnice dozvoljeno za odlaganje reklamnog materijala kojega će si svaki od nas zalijepiti na sandučić ili na ulazna vrata i bit će dozvoljeno odlaganje. I uporno ponavljate da mi moramo kupovati naljepnice i njima dozvoljavati da nam daju svoje reklame. Čiji je ovo, koji je ovo lobij opet utjecao na to da odredba u zakonu ostaje ista? A pitajte građane što o tome misle? I nakon ovog terora gdje je u svakim novinama imate pola kile oglasnog materijala i još vas doma dočeka pola kile terorizma papirnatog reklamnog materijala i uporno predlažete da se i takva odredba dalje … [[Govornik se ne razumije.]] Što je to, koji je to interes Vlade i naš u Saboru da ne idemo sa odredbom da potrošač ima pravo dozvoliti a ne da mora zabrinjavati. Zabranjivati da mu svaki dan u kuću, u poštanski sandučić, na stepenicu, u zataknuta vrata, prozore ili bilo gdje drugdje se stavljaju oglasne poruke. Članak 18. točka 2. svi podaci iz obavijesti o proizvodu moraju biti istiniti, jasni, vidljivi, čitljivi, napisani na hrvatskom jeziku i latiničnom pismu. Takva odredba postoji i u postojećem zakonu. I znate kakve posljedice prouzročuje. Ovo vam je prvi primjer kako se ova odredba zakona u Hrvatskoj poštuje. Ovo su dva proizvoda kupljeni danas u Zagrebu, ja ću gospođi državnoj tajnici dati i račun da ne misli da je ovo švercano jer je uvozni artikl. I ovdje je deklaracija o proizvodu. Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam, osam, devet, deset, jedanaest, dvanaest, na dvanaest jezika na ovom dijelu. Za Hrvatsku je upotrijebljeni BSC jezik. BSC.
Šta je to?
Bosansko-srpsko-hrvatski, to je onaj koji se već koristi u Bruxelessu u Europskoj uniji. BSC, to je skraćenica jezika. Svakome od vas tko mi pročita deklaraciju ovoga proizvoda kupljeno na Markovom trgu danas častim po vlastitom izboru. Ovo vam je drugi primjer. Ovdje je isto deklaracija na hrvatskom jeziku. Ljubičasta ambalaža, font 4. Jučer sam čuo da su hrvatski potrošači sami krivi ako su kupili pastu za zube koja je falsificirana u Kini jer ne čitamo deklaracije proizvoda i lijeni smo, žuri smo, neodgovorni potrošači i tko nam je kriv ako je možda i kineski falsifikat na hrvatskom tržištu jer ni Vijeće za zaštitu potrošača, nijedna udruga za zaštitu potrošača nije jučer u Hrvatskoj reagirala. Molim vas, tko ovo može čitati? Za koga je ovo namijenjeno? Tko ovdje koga ismijava? Ova odredba ostaje i dalje na snazi po ovom novom zakonu. Ima država u Europi koje su dale propis da deklaracija ne može biti manje od 12 fonta. O tome smo govorili prilikom prošle rasprave o izmjenama i našem prijedlogu zakona. Predlagatelji uporno dolaze sa istim starijim rješenjima. Pogodite tko stoji iza tog pritiska? Čiji je interes da ovakvi proizvodi su na hrvatskim policama? … [[Upadica se ne čuje.]] Kolega Markovinović.
Dobro. Hvala lijepa.
Kolega Markovinović, evo ja vas pozivam da vi ovo pročitate a ja ću za početak državnoj tajnici ovo pokloniti, mogu se i počastiti jer su vjerojatno … [[Govornik se ne razumije.]] ukusni ali nitko ne razumije što je ovdje unutra.
Kolega Lesar, dajte da pokušam ja prvo pročitati radi oklade one.
Može. Izvolite.
Hvala lijepo. Dok ja čitam dotle ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Markovinović.
Dozvolite mi samo da spriječim ovaj pokušaj korupcije tamo. Gospodine predsjedniče, dozvolite mi samo da prekinem ovaj pokušaj korupcije HNS-a tamo i da ispravim ovaj navod. Naime, kolega tvrdi da se može cijena prilijepiti i preko deklaracije što nije točno jer piše: "Propisano je da obavijest o proizvodu mora biti lako uočljiva, čitljiva, neizbrisiva i ne smije biti prekrivena drugim tekstom ili slikovnim materijalom.". Prema tome, deklaracija mora ostati čista i nikakva cijena ne može ići preko.
Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo državna tajnice, gospođo pomoćnice ministra, kolegice i kolege, kolega Lesar. Moram posebno naglasiti. Naime, kad malo hodamo po ovoj "Lijepoj našoj" i pogledamo kako izgledaju robne kuće onda vidimo da su one velebne, da su ogromne i da naši dragi Europljani turisti se isto tako isčuđavaju jer u mnogim zemljama razvijene Europe tako velikih robnih kuća nema. Prema tome, primjećujemo zapravo da se ipak Europa i ne samo Europa da su se okrenuli prema našem potrošaču, a tog potrošača normalno moramo zaštititi jer jasno da svatko nastoji zbog profita prodati što skuplje, što više a da potrošač to što više plati. Naime, potrošače ćemo najbolje zaštititi jasno stvaranjem ravnoteže između interesa gospodarskih subjekata i potrošača na tržištu jer upravo ovo što smo maloprije, evo i kolega je govorio, treba zaštititi potrošače ali jasno moramo razmišljati o proizvođačima i zapravo jedan balans ovdje bi bio najsretnije rješenje. Naime, moram se ipak malo vratiti na ovo izlaganje od ranije. Kaže proizvod se ne može zamijeniti nego se mora odmah servisirati. Nekako zadnjih godina iz iskustva mogu reći da kad kupujemo neki proizvod da čak u trgovini kažu da ne treba odmah potvrditi garanciju nego da isprobamo proizvod pa ako proizvod nije dobar da ga vratimo ili da nakon nekog vremena dođemo potvrditi garanciju. Dakle, mislim da se taj odnos ipak bitno mijenja i da je to u svakom slučaju dobro. Nisam primijetio isto tako moram reći još malo pod utjecajem onog ranije da je cijena na polici i cijena na blagajni ista ali sam zato kao što je u prijedlogu zakona da svaki kupac može na nekoliko mjesta pogotovo u velikim ili na jednom mjestu u malom dućanu očitati kolika je cijena proizvoda. Pamtim još dosta davne godine u Njemačkoj kad smo gledali, onda vam kaže ne znam od 10 maraka, 15 maraka i slično a kad nešto izaberete to onda nije ni 10 ni 15 nego je to znatno više. Ali svagdje je nekakav uređaj bio gdje ste mogli očitati i to je dobro, i to je izuzetno potrebno i stvarno treba na tome inzistirati. Naime, usklađivanje ovo bilo je i sa evo tri direktive koje do sada nisu bile implementirane u nacionalno zakonodavstvo. A što je ovdje bitno od te tri direktive osim financijskih usluga na daljinu riječ je o direktivama u sudskim nalozima a ono najbitnije o nepoštenim poslovnim djelovanjima trgovaca prema potrošačima. Jasno da je nekako ljudima ostalo u uhu trgovci su nepošteni, trgovci nas žele prevariti itd. Dobro je da zakonom to odredimo ali nemojmo generalizirati. Ima stvarno jako puno ljudi koji rade vrlo pošteno i vrlo transparentno i ne žele prikriti proizvod. Ali evo, slažem se s kolegom ima i čitav niz proizvoda koje na razno razne načine žele prodati a da se gotovo ništa i ne vidi. Tu treba također inzistirati inspektorat. Zatim, evo zakon predviđa cijena mora biti istogledna svakom proizvodu odnosno važeći Zakon o ambalaži i jasno dolaze u pitanje proizvodi koje gotovo je nemoguće stavljati, zamrznuti proizvodi, pekarski proizvodi, mali sitni nekakvi bombončeki gdje je jako teško ostaviti deklaraciju i cijenu i tu recimo možemo dozvoliti da cijena stvarno bude istaknuta na polici. Ali ono što je propisano da cijena bude istaknuta jasno, vidljivo i čitljivo, dakle na proizvodu odnosno ambalaži ili na prodajnom mjestu. Ne bih sad jer ima dosta toga o proizvodima, o hrani i slično. Evo, novi naziv je što podržavam da umjesto deklaracije piše obavijest o proizvodu. Rekao sam kako ona mora biti malo prije. Ovdje je novost jedna dosta bitna što će ići što se tiče lokalne samouprave, a to je da potraživanje za javne usluge kao i za sve troškove kućanstava koji se plaćaju stalnim, mjesečnim ili kvartalnim iznosima zastarijeva za jednu godinu. Dakle, tu će trebati stvarno biti dosta ažuran jer inače će zastarijevanje pojesti puno novaca. Dalje, do sada je potrošač ostvarivanjem svojih prava mogao tražiti jedino sudskim putem što je za potrošača predstavljalo dugotrajan postupak ostvarivanja svojih prava, dok za sada moći će se velim i na drugi način što je sigurno dobro i što će kupcima smanjiti troškove. Što se tiče pisanih prigovora ovdje će kupac, možda je trebalo tu malo više detaljnije obraditi, kupac će stvarno morati imati dokumentirano da je poslao nekakav prigovor ili putem pošte, telefaks uređaja ili elektroničke pošte i slično. Jer ukoliko mu trgovac ne odgovori onda će vjerojatno biti potrebno dokazivati u kojem roku je to poslao. Jako je bitno zapravo da kod educiranja budućih kupaca, pa i sadašnjih kupaca jer djeca su stvarno kupci da se ubaci sve ono u školske programe osnovnog i srednjeg školovanja, osnovna znanja o obvezama, pravima, zaštiti potrošača koja će omogućiti mladima da razumiju potrošačka prava. Dobro je što su povećane kazne, povećana nadležnost Državnog inspektorata. Dakle, ovdje je istaknuto isto predviđa se da potrošačke sporove rješavaju sudovi časti i Centri za mirenje Hrvatske obrtničke i Hrvatske gospodarske komore, te Centar za mirenje Hrvatske udruge poslodavaca. Mislim da je to već do sad krenulo nekih dvadesetak posto možda je sporova na taj način riješeno i dobro je da baš ne ide sve na sud, jer znamo da su sudovi itekako pretrpani. Treba istaći da su osnovana i četiri savjetovališta zaštite potrošača u Zagrebu, Splitu, Osijeku i Puli. Vjerojatno će se osnivati još i neki novi centri, a da veliku pomoć ipak u svemu ovome donose i Udruge potrošača koje evo neke su već dosta glasne i to je stvarno u svemu tome jako dobro. Malo možda da evo preskočim čitav niz stvari jer vrijeme nekako ide, pogledamo malo opet prema jedinicama lokalne samouprave. Što oni imaju sa potrošačima? Imaju puno toga. Dakle, opskrbljuju pitkom vodom, odvodnjom, pročišćavanje otpadnih voda, prijevozom putnika u javnom prometu, održavanje čistoće, odlaganje komunalnog otpada, održavanje javnih površina, održavanje … [[Govornik se ne razumije.]] cesta, tržnica na malo, održavanje groblja, krematorija i prijevoza pokojnika, obavljanje dimnjačarskih usluga i javna rasvjeta. Dakle, čitav niz način i preduvjeta da dođe do sporova. Ali treba reći da jedinice lokalne samouprave moraju osigurati kvalitetnu opskrbu, kvalitetno obavljanje komunalnih djelatnosti. Da se još samo malo vratim na udruge za zaštitu potrošača. Dakle, Udruge za zaštitu potrošača stvarno rade također svoje godišnje planove, dalje dobivaju određena sredstva, određene financije i ukazuju evo tokom cijele godine na nepravilnosti što mislim da je dobro i što je velika pomoć ministarstvu. Evo, puno tog sam preskočio, ali mislim da je to ipak u korist rasprave. Hvala.
Državna tajnica nema nakanu. Zaključujem raspravu. A ovo što kaže zastupnik Lesar ja sam malo prije gledao ove neke kekse u nekoj kutiji. To treba teleskop da se vidi deklaracija i mikroskop i teleskop kombinirano sinergički. Ali to spada valjda u inspekciju da oni to ne puste to. Ne? Konačni prijedlog Zakona o zaštiti potrošača. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec. Državni tajnik Damir Špančić. Amandmani Odbora za zakonodavstvo. Dakle radi se o Zakonu o zaštiti potrošača.
Odbora za zakonodavstvo prihvaćamo ali ne sve.
Ajmo ona redom. 1. amandman.
Članak 16. prihvaća se.
Postaje sastavni dio. Drugi.
Članak 16. pardon ne prihvaća se. Oprostite. Ispričavam se. Članak 16. ne prihvaća se. Uz obrazloženje. Suvremeni način…
Vrlo kratko obrazloženje i skoncentrirajte se na ovaj zakon.
Zato što bi u konačnici prihvaćanjem ovoga prijedloga sve išlo, snosio bi troškove potrošač [[Upadica: Nisam čuo. Kovač.]]
Niste čuli. Pa dajte ljudi moji, pa šta je sada opet. 2. amandman Odbora za zakonodavstvo.
Članak 125. prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 3. Odbora za zakonodavstvo.
Članak 144. i 145. prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Četvrti.
Članak 149. prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Peti.
Članak 153. prihvaća se.
Sastavni dio zakona. Šesti.
Članak 155. prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona.
Uz obrazloženje…
Ne treba obrazloženje, nema obrazloženje. Nema obrazloženja… … [[Upadica se ne čuje.]] Ma kakvih fonograma, dajte se…
I imamo…
Čekajte malo. Pa… Amandman zastupnice Ivane Sučec-Trakoštanec.
Prihvaća se ali smo ga dopunili, ako mogu pročitati.
Da.
Prihvaća se na način da se u glavi VII ugovora sklopljen na daljinu u članku 38. Konačnog prijedloga Zakona o zaštiti potrošača dodaju stavci 2., 3. i 4. koji glase: "Zabranjuje se objavljivanje oglasa u javnim glasilima za 060 brojeve ako se uz svaki objavljeni oglas za telefonske usluge 060 ne objavi naziv i puna adresa trgovca te fiksni telefonski broj i matični broj tvrtke koja pruža navedene usluge. Telekomunikacijske u stavku 3. telekomunikacijske tvrtke koje u Republici Hrvatskoj pružaju usluge 060 brojeva dužne su oformiti javni telefonski imenik tih brojeva s naznakom usluge i njezine cijene, imenom tvrtke koja je vlasnik navedenog broja, matičnim brojem tvrtke, punom adresom i fiksnim telefonskim brojem. I četiri. Bez dostupnosti navedenih podataka trgovci ne mogu pružati usluge 060 brojeva te da se u prekršajnim odredbama u članku 145. stavak 1. iza podstavka 19. dodaje novi podstavak 20. koji glasi: "Postupi suprotno odredbama članka 38. stavak 2., 3. i 4. ovog zakona."
Predlagateljica amandmana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Zahvaljujem Vladi što je prihvatila moj amandman i dopunila ga i kaznenim odredbama jer je na taj način pokazala da ne štiti samo potrošače nego je na tragu suzbijanja sive ekonomije. I zahvaljujem što je riješila konačno to područje broja 060. Hvala.
Amandman prihvaćen u izmijenjenom obliku. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona.
Hvala.
Molim glasovati! Molim uključimo se! Rezultat? 93 za, 3 suzdržana, 2 protiv. Sa tom većinom donijet zakon u tekstu kako ga je predložila Vlada zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Idemo na slijedeću točku - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sustavu državne uprave, drugo čitanje P.Z. br. 658; Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, Ustav, Poslovnik i politički sustav. Pavle Matičić, zamjenik državnog tajnika Središnjeg državnog ureda za upravu će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici Hrvatskog sabora. Ovim Konačnim prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sustavu državne uprave kao dio procesa reforme državne uprave i usklađivanja sa standardima Europske unije predlaže se nastavak procesa depolitizacije i profesionalizacije u državnoj upravi započet donošenjem Zakona o državnim službenicima. Naime, Zakonom o državnim službenicima propisano je da na dan stupanja na dužnost Vlade nakon prvih narednih parlamentarnih izbora položaj tajnika ministarstva, ravnatelja mu ministarstvima, zamjenika tajnika Vlade, predstojnika Ureda Vlade, zamjenika državnih tajnika, te zamjenika i pomoćnika ravnatelja Državnih upravnih organizacija postaju radna mjesta državnih službenika, a dosadašnji položaji pomoćnika ministra se ukidaju. U cilju stvaranja zakonskih pretpostavki za provedbu postupka depolitizacije i profesionalizacije već je izmijenjen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o pravima i dužnostima dužnosnika, kao i Zakon o postupku primopredaje vlasti. A izmjenama Zakona o sustavu državne uprave bit će u potpunosti uspostavljen zakonski okvir za provedbu depolitizacije u državnoj upravi. U međuvremenu od prvog čitanja i ovog drugog čitanja o ovom zakonu ovdje u Hrvatskom saboru održan je okrugli stol na temu profesionalizacije i depolitizacije u državnoj upravi na kojem su učestvovali i predstavnici Hrvatskog sabora, Vlade Republike Hrvatske, Europske komisije, odnosno delegacije Europske komisije u Republici Hrvatskoj, OESS-a, znanstvenika i nevladinih organizacija i drugih učesnika sadržani u prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama zakona iz prvog čitanja i primjedbama i prijedlozima dati u prvom čitanju. Nakon toga Vlada predlaže Hrvatskom saboru donošenje Konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sustavu državne uprave kako ste ga dobili u materijalima. Hvala gospodine predsjedniče.
Hvala, otvaram, odbori za zakonodavstvo, Ustav, Poslovnik i politički sustav. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni ministre, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Po mom sudu ovaj zakon je nepotreban, a reći ću i zašto. Izbori su za nekih 4 mjeseca. Doći će nova Vlada i kao prva točka biti će izmjena Zakona o ustrojstvu i djelokrugu ministarstva. Na to svaka nova Vlada ima 100% pravo. Mijenjat će jasno samim time i opis djelokruga ministarstva. Po dobrom starom običaju, jasno običaju nezamjeranja, nediranja svi će državni tajnici ostati na svojim pozicijama kao što su ostajali uvijek do sada. Sve će to dovesti onda do toga da ćemo recimo da budem ciničan za 3, 4 nova izborna ciklusa imati možda više državnih tajnika no što će biti namještenika u pojedinom ministarstvu. Sve to govori isto tako da je narod u pravu kada kaže da sova ili vrana vrani oči ne vadi. Tj. da postoji neki dogovor. Ovaj zakon imao bi smisla kada bi se u članku 2. ovoga 6.a koji glasi: «Ravnatelji u ministarstvu, tajnici ministarstva, zamjenici državnih tajnika središnjih državnih ureda, zamjenici i pomoćnici ravnatelja i državnih upravnih organizacija te predstojnici ureda državne uprave u jedinicama područne i regionalne samouprave da su rukovodeći državni službenici. I onda se kaže da državne službenike iz stava 1. ovoga članka imenuje i razrješuje Vlada Republike Hrvatske na temelju prethodno provedenog javnog natječaja na način i u postupku određenom Zakonu o državnim službenicima. Znači rekoh ovo bi imalo smisla kada bi se stavilo iza toga stavak da ti državni tajnici moraju svoje mandate dati ili staviti na raspolaganje. Na ovaj način kako je sada predviđeno te ljude čuvamo kao ličke medvjede. Oni su zaštićeni valjda od kolijevke pa do groba kada uđu u državnu službu umjesto da dijele sudbinu onih koji su ih postavili a izbore su recimo potom izgubili. To bi trebalo učiniti iz nekoliko razloga. Prvo da nova vlast, da novu vlast oslobodimo prozivanja za eventualni revanšizam. Da novu vlast, da nova vlast s novim ljudima počne recimo taj neki izborni, postizborni ciklus. Da ti imenovani ili izabrani sad svejedno dijele sudbinu sa onima koji su ih postavili, a ne da prilikom dolaska na mjesto su stranački ljudi, a potom kada njihovi izgube izbore odjedanput postaju stručnjaci. Četvrto ili peto, da osjete što znači ići u izbore, boriti se za svoje ideje, za između ostalog njihove pozicije i konačno da ti ljudi budu solidarni sa onom ekipom koja je na vlasti i da se na taj način Hrvatska konačno počne rješavati konvertita. Netko će reći da je to možda preradikalno što predlažem ali koliko god da je to radikalno to je zasigurno pošteno. Pogledajmo ovaj Hrvatski fond za privatizaciju. Stručnjaci koji su za, sa 30, 40 hiljada ili 50 hiljada kuna odjedanput došli u Hrvatski fond za privatizaciju na 10 hiljada kuna. Zašto? Sada znamo zašto. U svako javno poduzeće u ovoj zemlji bi trebao ući jedan maestro ali sad u liku državnog odvjetnika. Što se tiče manjina članak 3. on doslovce glasi da pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo na zastupljenost u središnjim tijelima državne uprave razmjerno njihovom udjelu u ukupnom stanovništvu Republike Hrvatske a u uredima državne uprave u jedinicama područne, regionalne samouprave razmjerno njihovom udjelu u ukupnom stanovništvu jedinice područne (regionalne) samouprave. Ovu priliku želim iskoristiti da izrazim i prosvjed za ono što je državna uprava na izborima za mjesne odbore, državni tajniče napravila u Puli gdje je sa popisa birača za te mjesne odbore izbrisala pripadnike manjina. To je jedna drska provokacija zbog koje bi netko morao doma ići bez plaće. Ili je posrijedi još ozbiljnija stvar, priprema za ove sljedeće parlamentarne izbore. To jasno po meni je dovelo do neregularnosti izbora za te mjesne odbore, ali to otvara i suštinsko političko pitanje, a to je pravo tzv. dvostrukog glasa za manjine jer u protivnom se kažnjava one stranke koje najdosljednije zastupaju njihove interese. To što je bilo u Puli graniči sa izbornom neregularnošću i mislim da će to, o tome voditi računa i nadležno ministarstvo. Jasno je da se zalažem za zastupljenost manjina u tijelima državne uprave. To je jasno civilizacijska tekovina. U članku 9. ovog zakona kaže se da državni tajnik može imati jednog ili više zamjenika. Pa to je nevjerojatno. Hrvatska ima toliko državnih tajnika da vjerojatno nitko ni ne zna koliko ih je u ovome trenutku. Tri puta su u boljoj poziciji od zastupnika i sad bi trebali nadjenuti im i te pomoćnike a pomoćnicima tajnicu, službu, auto, kartice. Sve ono što recimo zastupnici nemaju. Da li si netko postavlja pitanje koliko će to koštati, a u obrazloženju ovoga zakona kaže se da zakon neće prouzročiti dodatna sredstva. To da neće prouzročiti dodatna sredstva ako imamo ovu odredbu to ne stoji. Ovaj zakon košta. Koliko ja to ne znam. Ali, odnosno koliko će koštati ali bojim se da je taj zakon način da se još nekoliko desetina ljudi zaposli u raznim vladinim tijelima tik pred izbore. A ako se nešto jasno cijeni onda je to zaposlenje. Gdje ćeš bolji posao od zamjenika državnog tajnika? Za to je najmanja stvar da ti i tvoja obitelj nekome poklonite i neki glas. Zato smo da se taj zakon donese po izborima. Po izborima. A da prije izbora, a da odnosno nakon izbora svi lijepo stave svoje mandate na raspolaganje. Članak 17. Tijela državne uprave dužna su raspisati natječaj za radna mjesta ravnatelja u ministarstvu, tajnika ministarstva, zamjenika državnog tajnika središnjeg državnog ureda i tako dalje u roku određenog člankom 151. stavka 3. Zakona o državnim službenicima, Narodne novine broj 92. iz 2005. godine. Neću podsjećati na te rokove ali to govori o tome da se na neki način jedna kadrovska prijevara sprema u državnim tijelima. Ne sviđa mi se ni postojanje središnjeg državnog ureda iz članka 7. Da ja sada ne citiram taj članak. To je neko paralelno ministarstvo kojeg gospodin Palarić očigledno stvara za sebe, a i odgovoran u ovom slučaju sigurno gospodin Palarić nije zamislite, nije ministru uprave i pravosuđa ili kako će se to već zvati nego će biti odgovoran ni manje ni više nego premijeru. E ne može to tako. Neka odrađuje posao za premijera, ali on mora biti u tom Ministarstvu uprave odgovoran prije svega ministru ako nam je uopće potrebno jedno ovakvo središnje državno tijelo ili taj Središnji državni ured. Sve u svemu mislim da je ovaj zakon pisan da se svi postojeći državni tajnici zadrže u sedlu, da se zaposli još nekoliko desetina ljudi par mjeseci pred izbore, možda će to biti i stotine jer treba formirati i one službe, tajnice, sekretarice, šta ja znam koga, šofere itd. i da nova vlast na neki način neću reći bude paralizirana, ali u najmanju ruku blokirana i u toliko taj zakon je za nas u klubu IDS-a neprihvatljiv.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Ivan Jarnjak. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, saborski zastupnik Kajin je izrekao jednu neistinu pa je rekao da je ovo državna kadrovska prijevara se krije iza ovog zakona. To je jednostavno točno, netočno, jer ti nisi pročital dobro taj zakon. Netočno. Hvala lijepa.
Idemo dalje. Klub zastupnika HNS-a, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, ovo s penzionerima očito je sve oduševilo. Gospodine zamjeniče državnog tajnika, kolegice i kolege. Nakana ovog Zakona je deprofesionalizacija i depolitizacija uprave. Krasno. Bolje ne može biti. To je daleki cilj u svijetloj budućnosti koji bojim se bez obzira na činjenicu da je ovaj Zakon korektno i dobro napisan nećemo čini mi se to tako skoro uspjeti napraviti. Što se naime događa? Pomoćnici ministra prestaju biti pomoćnici ministra i postaju ravnatelji tijela unutar ministarstva, dakle mijenjaju naslov, ostaje im kompletna funkcija kakva je bila i bira ih Vlada. Kako ih Vlada bira? Pa javnim natječajem kako se službenici već biraju. No dobro, ali Vlada bira ljude koji će sutra ne samo provoditi, nego djelomice i kreirati politiku te Vlade. Dakle mora ih birati po nekim političkim kriterijima. Mora odabrati ljude koji će htjeti, znati, moći provoditi politiku upravo te Vlade na jedan profesionalan slažem se način, javni natječaj će osigurati da to bude profesionalno, ali politiku te Vlade. Mora se slagati s tom politikom, inače kako će ju provoditi. Kod nas se službenici, a posebice državni službenici biraju natječajem na neodređeno vrijeme. To baš i nije neka svjetska praksa da se rukovodeći vrhunski državni službenici biraju na neodređeno vrijeme. Pojam fleksibilnosti radne snage uključuje i te visoke službenike i u svijetu u koji se mi ugledamo u dobrom dijelu zemalja ti službenici sklapaju ugovore, zapošljavaju se preko natječaja i izvana ili iz sastava ministarstva, u ovom trenutku nije bitno, ali sklapaju ugovore na vrijeme trajanja mandata. Oni jesu profesionalci, oni dolaze po profesionalnim kriterijima, ali oni će raditi politički, dobrim dijelom politički posao i trebaju biti unutra dok traje taj mandat. Fleksibilnost radne snage je u toj situaciji ključna. Naravno na taj način priznajemo da su ti ljudi politički postavljeni. Oni to jesu ako ih Vlada bira. Vlada ih ne bira zato što su lijepi, pametni, dobri, nego zato što će sutra slušati i provoditi program te Vlade. Ono što je pozitivno u takvoj situaciji jeste da ti isti ljudi znaju na koji način dolaze, znaju po što dolaze i znaju sasvim sigurno kad će se njihov mandat prekinuti. Pitanje je onda da li će na takva mjesta dolaziti ljudi koje treba iz ovih i onih političkih partijskih razloga zbrinuti kao što sad jeste situacija. Ministar gospodarstva je zaposlio smijenjenog gradonačelnika grada Karlovca na mjestu pomoćnika ministra bez portfelja, pomoćnika ministra, zato jer nije imao šta s njima, smijenio ga je iz svojih sebi poznatih razloga. Taj čovjek je uhljebljen unutra. Ako će na isti način nastaviti se zapošljavanje dalje, a nastavit će se jer niti ovaj Zakon ne predlaže nikakve konkretne mehanizme kojim bi se to spriječilo. Ti će ljudi biti uhljebljeni ne za 4 godine mandata, nego za čitav život. Ući će unutra, i ostat će za čitav život. Nakon dva, tri izborna ciklusa dogodit će nam se kao što se dogodilo u nekim poduzećima u vlasništvu jedinica lokalne samouprave da unutra rade praktično samo direktori. Takav je bio ugovor koji je čovjek sklopio, ostaje u firmi ne više kao direktor, pa drugi, pa treći, pa četvrti put i sad unutra delaju samo direktori. Pa jedan direktor čisti poslije posjetitelja sportsku dvoranu, drugi zaključaka, treći je sad aktualni direktor, a četvrti je za šankom u kafiću i to su četiri direktora zaposlena u poduzeću, jer nisu imali što s njima napraviti. Nisu ih mogli otpustiti. Hoćemo li sutra imati ravnatelje ureda dijelova ministarstva koji će biti u toj poziciji? Jedan iz ove vlasti, dva iz one vlasti, treći iz one tamo pretprošle vlasti. To će se nakotiti na takav način da jednostavno neće biti mogućnosti. Lako za mogućnosti da se to plaći. Ovaj narod naučen je plaćat koješta, pa će i to platiti. Ali neće se posao moći organizirati. Imat ćete toliko ljudi unutra da će smetati jedan drugom, neće biti dovoljno stolova, popikivat će se jedni na druge. Očito rješenje je u tome tko ih bira, dakle da li ih bira Vlada ili ih bira nezavisno službeničko tijelo. U tom slučaju bih mogao prihvatiti da su oni stvarno profesionalci i na koje vrijeme ih bira. Ako ih bira na vrijeme trajanja mandata skidam kapu, onda oni lijepo mandat počnu, sa mandatom odu. Pitanje je što se događa sa čelnicima ureda državne uprave na regionalnoj, na županijskoj razini? Do sada su ti čelnici odgovarali uredu državne uprave, dakle gospodinu Palariću. Po ovom Prijedlogu oni trebaju odgovarati Vladi. Oni su dakle direktni komesari premijera na terenu i provode volju i odluke Vlade na terenu. Dakle ne pravo, ne zakon, nego volju i odluke Vlade provode po županijama. Ne znam kako drugačije to nazvati, nego komesarima. Što se tiče učešća i sudjelovanja predstavnika nacionalnih manjina u organima državne vlasti, definicija je lijepa. Deklaracija je lijepa, njime se osigurava pravo na sudjelovanje u organima vlasti. Ne osigurava im se niti kvota, niti broj, niti način, niti vrijeme, ali im se daje principijelno pravo. Ja vjerujem da su oni, nema ih ovdje, ali vjerujem da su oni i na tom principijelnom pravu zahvalni, a sasvim sigurno bi im puno bolje došlo kad bi znali da ako u gradu od 50 tisuća stanovnika ima 10% nacionalne manjine, onda će jedan od načelnika u tom uredu državne uprave biti manjinac. Ovako može ali ne mora, pa sad kako se dogodi. Sve u svemu zakon napisan profesionalno, korektno sa dobrim namjerama. Bojim se da bez kontrolnih mehanizama i bez mehanizama provođenja od svega ovog neće biti ništa. Hvala.
Za klub PGS-a, SBHS-a i MDS-a, poštovani zastupnik Nikola Ivaniš. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici Vlade. U ime kluba regionalnih stranaka želim kazat da ovaj zakon ne u smislu predloženih pojedinačnih rješenja i onoga kako je to normirano kroz članke već kroz intencije ne podržavamo. Intencije ovog prijedloga nismo podržavali niti u prvom čitanju pa ne podržavamo niti u drugom čitanju. Razlozi su vrlo jednostavni. Mi apsolutno smatramo odnosno priklanjamo se mišljenju da bi svaka nakon parlamentarnih izbora izabrana Vlada morala imati osnovni elementarni instrumentarij da u državnoj upravi na natječaj ili po imenovanju imenuje najviše visoke dužnosnike, ravnatelje, pomoćnike i da ih imenuje na mandat iz vrlo jednostavnog razloga. Iz razloga što ta Vlada preko tog aparata treba provoditi politiku za koju je na parlamentarnim izborima dobila povjerenje, neovisno o tome koja je to Vlada. Prema tome, apsolutno je da mi mislimo da u toj razini državne uprave praktično ne bi trebao postojati radni odnos ili ugovor na neodređeno vrijeme nego bi to moralo biti na određeno vrijeme i to regulirano baš sa Vladom. Naravno apsolutno i onda kada se radi o profesionalcima. Ja ću tome dodati da mislim da bi ti ljudi trebali biti iznimno dobro plaćeni pa da su i stručni i profesionalni ljudi motivirani i kroz visoke prihode da idu u kratkoročne radne angažmane sa Vladom u smislu provođenja određene politike za koju je određeni blok dobio mandat. S obzirom da su intencije u potpunosti drugačije ovog zakona mi ne podržavamo ovaj zakon i mislimo da kroz jedan, dva ili tri mandata neće donijeti dobro u smislu ukupnog strukturiranja državne uprave i da će se to prije ili kasnije morati razrješavati s nekim radikalnijim zakonima koji će razriješiti nagomilavanje kadrova koji će doći u državnu upravu na visoke položaje bilo po prijateljskim linijama, bilo po rođačkim linijama, bilo po stranačkim linijama, a ni jedna od te tri linije nisu dobre. Dakle, s obzirom na to da smo protiv bilo kakvog oblika udomljavanja i da smo za čiste poslove u državnoj upravi na visokoj razini, visoko i dobro plaćene ali na određeno vrijeme za mandat ne podržavamo jednostavno intencije ovog zakona i to je naš stav. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt trebate? Nema potrebe. Dobro. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sustavu državne uprave. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se! Možemo glasovati! Rezultat? 76 glasova za, 7 suzdržanih, 20 protiv. Donesen predloženi zakon.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče! Vrlo kratko. Odlukom Hrvatskog sabora od 24. ožujka 2006. godine pripadnici Oružanih snaga Republike Hrvatske sudjeluju u mirovnim, u deset mirovnih misija. Ovom odlukom Hrvatski sabor je vezao rokom trajanja do 31. prosinca 2007. godine. Vlada Republike Hrvatske predlaže da Hrvatski sabor donese novu odluku kojom bi odobrio sudjelovanje pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u ovih deset navedenih misija sa nešto izmijenjenim brojem pripadnika kao maksimalnim brojem i da se ovom popisu doda još mirovna misija UN-a na Golanskoj visoravni sa, do tri pripadnika. O razlozima sada ne bi duže elaborirao jer su navedeni u pisanom materijalu koji ste dobili. I predlažem i da ova odluka ukoliko Sabor prihvati stupi na snagu 1. siječnja 2008. godine dakle sljedećeg dana po prestanku važenja postojeće odluke. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, predsjednik Odbora poštovani zastupnik Ivan Jarnjak. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče! Odbor je na 102. sjednici održanoj 11. srpnja raspravljao o Prijedlogu Odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda. I nakon rasprave koju je proveo jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti Odluku o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda u tekstu kako je predloženo od predlagatelja odluke. Hvala lijepo.
Hvala. Nema drugih prijavljenih. Zaključujem raspravu. Gospođe i gospodo zastupnici ima jedan prijedlog Odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama gdje treba 102 glasa za. MI ovdje imamo broj zastupnika koji premašuje 102 glasa, mislim da je do sada na prošlom glasovanju za tih nekoliko dana većina. Možemo li ići na to glasovanje? Dobro, onda dajem na glasovanje prijedlog ove Odluke. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat. SA 107 glasova za, 4 suzdržana i jednim protiv donesena predložena Odluka.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa ne mogu vjerovati nakon onakvih burnih gotovo deset mjeseci kad smo imali akcije oko HINA-e ili bolje rečeno kako se to zvalo kako je Sanader ismijavao Sabor. Evo sad da nema nikakve rasprave o HINA-i ne mogu vjerovati. Činjenica je da pred sobom imamo prekrasno izvješće i drago mi je da smo dobili konačno izvješće i da smo dobili HINA-u koja funkcionira jer iz ovog svega se vidi da je HINA počela sa radom. Mene naročito oduševljava činjenica da je netko počeo voditi računa o dokumentaciji koju je skupio Vjesnik od 64. godine od kako je počela se stvarati ta dokumentacijska baza. Dobro, ne u digitalnom obliku ali u onom obliku koji sadržava 6 tisuća zbirki dokumenata, 12 milijuna pojedinačnih zapisa, gdje je opisano 100 tisuća javnih osoba bilo domaćih, bilo stranih i postavljalo se pitanje šta će s tim biti a znam da smo i ovdje u Saboru kad smo raspravljali o stanju u Vjesniku da smo i tada postavljali pitanje šta će biti sa Vjesnikovom novinskom dokumentacijom. Vidim da ste počeli ustrojavati bazu i to mi je drago. Nadam se samim ustrojem da će porasti i potražnja. i vi ste ovdje naveli u svom izvješću da potražnja za tom građom opada a vjerojatno opada zbog toga što nije i digitalnom obliku i što pretraživanje te građe je otežano jer treba prošetati po nekakvih 480 dužnih metara članaka i izrezaka članaka. I zato je bitno da se taj dio odradi. Vidim da ste ovdje planirali u razvoju 2007. do 2012. to sve pretvoriti u upotrebljivo štivo koje bi mogli prodavati svima onima koji su zainteresirani za tu građu. 159 djelatnika koliko vidim da ste imali zaposlenih, piše 159 da je bilo u prosjeku djelatnika ili 157 na jednom drugom mjestu po meni je odradilo dobar posao i vidim da su financijska izvješća u redu, da i naplata ide dobro, da je u 2006. bila 97% a u 2007. za ovo razdoblje koje ste prikazali 90%. Međutim, mislim da HINA može napraviti puno više jer kad pogledamo ove korisnike koji su navedeni na kraju, koji imaju ugovore sa HINA-om mislim da bi promjenom načina rada, znači kad bi pratili daleko više i vijesti na lokalnoj razini po županijama, po gradovima, po općinama, da bi taj popis korisnika informativnog servisa mogao biti daleko veći, da bi prihodi mogli biti i veći. Normalno, to iziskuje i veći broj zaposlenih ali smatram da se isplati u jednu ovakvu agenciju uložiti i zaposliti više ljudi i pružati servis i gradovima, i općinama i županijama jer mnoge te vijesti, informacije i iz zemlje i iz svijeta su im potrebne. Inače, Hrvatska narodna stranka će podržati ovo izvješće. Nadam se da će i Hrvatska demokratska zajednica podržati ovo izvješće iz jednostavnog razloga što valjda su shvatili da moraju podržati ovo vijeće nakon ona dva, tri koja su im bila servirana od premijera, nadam se da će izvješće ovakve HINA-e, ovakvog Upravnog vijeća HINA-e ipak podržati. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Štovani kolega Kapraljević je svojim poznatim govorom mržnje rekao "kako je Sanader ismijavao Sabor". To je krivi navod. Predsjednik Sanader nije ismijavao Sabor nego je uložio sve skupa sa Vladom da se HINA pretvori u ono što je danas vrhunska profesionalna agencija koja je pokazala u ovom izvješću da više nema primanja novinara bez natječaja, da nema friziranja ni ukidanja vijesti, dakle dobila je na objektivnosti i da je uz to poslovala vrlo kvalitetno uz napomenu da je financijski rezultat po zaposlenom porastao za 32%. Prema tome, nije bilo ismijavanja Sabora nego vi pokušavate ismijavati sve ono što je kvalitetno u ovoj državi. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu o ovoj točci. Godišnje izvješće o radu Upravnog vijeća HINA-e od 1. svibnja 2006. do 30. travnja 2007. godine. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: - Prihvaća se Godišnje izvješće o radu Upravnog vijeća HINA-e od 1. svibnja 2006. do 30. travnja 2007. godine. Molim, uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 94 za, 6 suzdržanih i 1 protiv donesen predloženi zaključak.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Pred vama se nalazi Prijedlog zakona o kvaliteti zdravstvene zaštite kojega je neminovnost donošenja u Republici Hrvatskoj proističe iz činjenice kako se kvalitetno mjerenje indikatora u zdravstvenoj zaštiti mora prikazati na način da jednom zauvijek se postavi situacija što je kvalitetno pružala zdravstvena zaštita i da se vidi gdje leže odstupanja koja pokazuju da svi indikatori inozemni puno više i puno bolje vrednuju kvalitetu zdravstvene zaštite nego što je percepcija same kvalitete u Republici Hrvatskoj. Predloženim zakonskim prijedlogom smatramo da postavljamo temelje i početak za uspostavu pravog sustava kvalitete, kontrole kvalitete ne kao jedne paralelne institucije, institucijama sustava inspekcije koja postoji danas već u pravilu institucije kao u obliku agencije kojoj je zadaća provoditi postupke standardiziranja postupaka i medicinskih usluga, kojoj je zadaća dakle omogućiti sustav akreditacije u Hrvatskoj koja će zadaća u budućnosti biti samim time dovoditi i do sustava kategorizacije bolnice i zdravstvenih ustanova i samim time doprinijeti onom osnovnom što ustvari je a to je da zdravstveni sustav mora biti okrenut prema pacijentu, orijentiran prema pacijentu i da pacijent mora biti upoznat sa kakvom kvalitetom zdravstvene usluge raspolaže. Navedeni zakonski prijedlog koji se nalazi pred vama upućen je kao hitni prijedlog jer se radi o na neki način usklađivanju određenog dijela zakonodavstva prema zahtjevima koji su postavljeni ne samo od Europske unije već i od Svjetske zdravstvene organizacije koja je postavila strategiju zdravlja, razvoja zdravlja za sve u 21. stoljeću gdje se kroz strategiju upravljanja kvalitetom i upravljanja zdravstvenim ustanovama želi podići razina kvalitete zdravstvene zaštite. Do sada možemo samo reći da na području Europe većina država je provela akreditacijski postupak kao jedan od osnova unapređenja kvalitete zdravstvene zaštite te je čak i u nekim članicama koje nisu članice Europske unije proveden isti takav postupak. Neke države su to riješile kroz poseban zakon kakav prijedlog zakona donosi i ova Vlada, a neki su to riješili unutar okvira zakona o zdravstvenoj zaštiti. Ovaj zakon isto tako dio je programa, Nacionalnog programa za pristupanje Europskoj uniji u poglavlju 28. i čini poglavlje zaštite potrošača i javnog zdravstva. U raspravi koja se treba provesti može se dati određeni detalji ovog zakona, a zbog poodmaklog vremena predlažemo ovaj zakon i zahvaljujemo. Evo.
Hvala. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, zakonodavstvo, europske integracije. Otvaram raspravu. Klub zastupnika IDS-a, poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Pa evo moramo biti iskreni i reći da je zaista ova namjera dobra ali čini mi se da je to ipak samo kao namjera, a znamo da i put u pakao je popločen dobrim namjerama. Točno godinu dana kako smo raspravljali o paketu zdravstvenih zakona možemo reći da se tada to prezentiralo kao mini reformu zdravstva, a što sada nakon godine dana reći o poboljšanju zdravstvene skrbi u Hrvatskoj? Ja sam i tada govorila o tome i stajalište IDS-a bilo je da se zakoni donose samo kako bi se sprovela racionalizacija i ušteda te kako bi se što veći financijski teret prebacio na same pacijente. Uvjeravali ste mene a i svih nas da tome nije tako, ali ja sam još uvijek uvjerenja da se u tih godinu dana ništa nije promijenilo. Imali smo i tada i sada vidjeti i u samom rebalansu proračuna kada se najviše novaca daje za pokrivanje dugova odnosno transferira se najviše novaca baš u zdravstvo. Ti zakoni doneseni prošle godine niti su povećali zdravstvenu uslugu niti su pojeftinile usluge već su se generirali gubici. Nazadovala je kvaliteta i raste nezadovoljstvo kako pacijenata tako i liječnika i ostalog medicinskog osoblja. U Republici Hrvatskoj imamo prilično staro stanovništvo koje ima potrebu liječiti se. Isto tako imamo preko milijun djece koja je najosjetljivija populacija i kojoj treba najviše prevencije a mi baš toga i nemamo. Ne može me nitko uvjeriti da se kvaliteta usluge u zdravstvu poboljšala kada nemamo dovoljno osoba i svih potrebnih materijalnih sredstava. Samo izuzetnim naporima baš samoga osoblja još sve na neki način funkcionira. Kao potvrdu ovoga što vam govorim pročitat ću vam jedan članak iz današnjeg Večernjeg lista koji je pisao jedan građanin koji je sve to osjetio na svojoj koži. Kaže ovako: «Boraveći u bolnici često sam si ponavljao čovjek je doista ništa. Operirali su mi rak na debelom crijevu. Trebalo je izdržati u vrućim lipanjskim danima u sobi predviđenoj za 4 bolesnika a nas je 6. Bez klime, bez ormara, bez stolca za posjetitelje. Liječio sam se na kliničkom, na kirurškom odjelu zagrebačkog Merkura. Bolnica je stara, odjel zreo za obnovu. Ali medicinske sestre danonoćno njeguju bolesnike kao majke novorođenčad. Medicinsko osoblje čini nadljudske napore kako bi bolesnicima ublažilo boli. Velika im hvala za veliku ljubav prema bolesnicima.» Zato mi u Klubu IDS-a apeliramo na Ministarstvo da počne sa sustavnom reformom zdravstvenog osiguranja kako bi građani Hrvatske dobili zdravstvenu zaštitu kakvu zaslužuju. Jer građani ne mogu mjesecima čekati na preglede, na bolničke krevete, a da ne govorimo da se još uvijek čeka na operacije ili na ugradnju ortopedskih pomagala. Da se bilo što promijenilo u ovih godinu dana svakako bih pohvalila ovaj Prijedlog zakona o kvaliteti zdravstvene zaštite ali bojim se da je to samo formalno usklađenje sa stečevinama Europske unije jer još nismo završili sa temeljima a već govorimo kako ćemo pokriti kuću krovom. Treba obraditi sve faktore koji utječu na zdravlje ljudi. Od toga da se svi preventivno pregledavaju, da su cjepiva dostupna svima. Da se građani kvalitetno hrane te da imaju društvenu, da imaju dobar društveni i sportski život. Na takav ćemo način imati zdravo populaciju koja će se, zdravo stariti. Jer kako je jednom prilikom izjavio Ingmar Bergman, slavni i poznati švedski filmski i kazališni režiser: «Starenje je poput penjanja na planinu. Ostavlja nas bez daha ali nam zato pruža veličanstvene vidike.» Jer starenje stanovništva jedan je od najvećih uspjeha ljudske vrste. Ono predstavlja veliki izazov svima nama koji donosimo zakone, izrađujemo strategije i reforme te donosimo političke odluke. Postavlja se zato najvažnije pitanje u zdravstvu. Kako omogućiti građanima da budu što duže zdravi? Kako unaprijediti kvalitetu život? Osim traženja odgovora na ova pitanja cilj nam mora biti pružiti svima optimalne mogućnosti liječenja, održavanje tjelesnog i mentalnog zdravlja što veći osjećaj sigurnosti i uključenost u društveni život. Ovaj zakon isto tako nema smisla sve do trenutka dok se svi invalidi ne izjednače u svojim pravima. Moram vas podsjetiti da u našoj regulativi postoji preko 280 propisa koji se tiču osoba sa invaliditetom a da su pojmovi u tim propisima neusklađeni pa si naša birokracija uzima za pravo da tumače propise kako se njima prohtije. U strategiji zdravstva koja je bila na snazi od 2003. do 2006. do danas iz te strategije izjednačavanje prava invalida je trebalo biti gotovo a do danas 2007. to nije učinjeno. Naša Vlada kako bi dobila na vremenu ponovo radi popis odnosno registar invalida iako on već postoji. Tako da za poboljšanje kvaliteta usluga u zdravstvu najprije treba donijeti zakone koji će onda sigurno poboljšati kvalitetu i biti baza ovom današnjem zakonu, a to je Zakon o izjednačavanju prava teških invalida. Treba ujednačiti i pojednostavniti propise da budu svima razumljivi i sve propise staviti na jedno mjesto. Sve invalide treba izjednačiti, a ne ih dijeliti na način kako je tko postao invalid. Pitam se još da li kvaliteta kada na primjer kod nas KBC Rijeka ne uzima pripravnike jer ih mora platiti ili ih uzima minimalno. Evo ja sam dobila odgovor danas na zastupničko pitanje gdje mi je odgovoreno da je KBC Rijeka zadnji natječaj za pripravnike odnosno prijem medicinskih sestara bio u rujnu 2006. godine i da je primljeno 30 medicinskih sestara srednje stručne spreme. Evo, dobila sam danas podatak da isto tako u KBC Rijeka ima 1200 kreveta, a po našem zakonu bi bila jedan pripravnik na 12 bolesničkih postelja. Znači, da smo trebali uzeti 100 pripravnika medicinskih sestara, a uzeli smo ih samo 30. Zato se pitam da li smo mi sve učinili ili da li imamo namjeru sve učiniti, a ne da Prijedlog zakona o kvaliteti zdravstvene zaštite ostaje samo mrtvo slovo na papiru ili kao usklađenje sa stečevinom Europske unije. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Stjepan Bačić.
Hvala lijepo. Pa kolegica je nekoliko netočnosti rekla. Ja ću pokušati nabrojiti neke. Rekla je da je predložena reforma zapravo se svela na prebacivanje troškova na bolesnike što nije točno i da nije došlo do nikakvih poboljšanja kvalitete. To je netočno jer mnogi pokazatelji govore upravo suprotno. Broj usluga za manje novaca je povećan za 2%, a podsjetio bih da broj bolesnika koji se upućuju na liječenje izvan Hrvatske je ispod 1%. To je podatak za pohvalu. I drugo. Ovaj podatak što je navela za pripravnike u Rijeku to je netočno, jer upravo ove godine 90 milijuna država je predvidjela za pripravnike i predviđena sredstva do sada po planu nisu potrošena jer pripravnika ima manje nego što smo mi predvidjeli sredstava.
Za Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Kvaliteta se ne podrazumijeva pa tako niti u zdravstvenoj zaštiti. Avedist Donabedijan čovjek koji je utemeljio suvremeno, dakle pristupio i utemeljio kvalitetu, definirao ju je, kvalitetu zdravstvene zaštite kao opseg u kojem se stvarno pružena skrb u skladu s postojećim raspoloživim znanjem i opće prihvaćenim načelima i praksom. A što je to zapravo stupanj kakvoće, odnosno kvalitete zdravstvene skrbi. To je dakle razlika između skrbi koja bi optimalno mogla biti pružena i skrbi koja je u stvarnosti pružena. Što je nužno i što je potrebno i što se očekuje od ovog zakona, od ovog vrijednog materijala kojeg imamo u proceduri. Dakle, i praćenje i održavanje kakvoće, odnosno kvalitete. A što je to zapravo održavanje kakvoće? To su zapravo svi oni mehanizmi stalnog nadzora provedbe, ispravljanja otkrivenih nedostataka i sprječavanja njihovih ponovnih pojava. Upravo su ovo elementi u kojima se kreće ova materija i kojom se bavi ovaj materijal, odnosno ovaj zakon, da jednostavno da pojednostavimo. Utemeljeno je, utvrđeno dakle ustavljeno je da i na najvećim klinikama zbog nepoštivanja običnih procedura prave se velike liječničke pogreške. One se kreću od tih, dakle ti poremećaji se kreću od toga da se ne provode potrebne procedure u smislu kliničkih vodilja pri operativnim zahvatima, pri pregledima pacijenata do banalnog ne pranja ruku tako da recimo ustanovljeno je da se, da je došlo do povećanog broja interhospitalnih infekcija itd. a kad su napravljena istraživanja onda su vidjeli da jednostavno medicinsko osoblje ne poštiva ni osnovne principe kada je u pitanju higijena. Stoga se dakle ovaj zakon, on prolazi i pokriva dio tzv. ustroja ili strukture, zatim pokriva i proces i konačno ishod koji je najvažniji kada su u pitanju naši pacijenti, a i liječnici koji daju medicinsku skrb kao takvu. Mi smo na našem odboru nadležnom za ovu materiju, odnosno u Odboru za rad, zdravstvo i socijalnu politiku detaljno raspravljali o materijalu i konstatirali smo kako zapravo još postoji prostor u kojeme se može još djelovati i popraviti ovaj materijal, a osobito u dijelu koji se odnosi na kvalitetu osiguravatelja, dakle zdravstvenog osiguranja. Zatim na razini primarne zdravstvene zaštite pa i na dijelu koji se odnosi na Upravno vijeće agencije koja će imati sutra u svom opisu poslova nadzor kvalitete zdravstvene skrbi. Dakle, tu smo donijeli neke konkretne prijedloge i stoga smo pozvali državnog tajnika ovdje nazočnoga i gospodina ministra da i u ime odbora našega, ali i u ime kluba, ovaj zakon koji sad ovdje imamo ide u redovitu proceduru. Prema tome, dakle mi apsolutno podržavamo ovaj materijal, ocjenjujemo ga dobrim. Dajemo mu punu potporu s tim da tražimo da ide iz hitnog postupka da ide u redovitu proceduru. Hvala lijepa.
Hvala. Kluba PGS-a, SBHS-a i MDS-a poštovani zastupnik Nikola Ivaniš. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, uvaženi državni tajniče i kolege iz Vlade, kolegice i kolege zastupnici. U ime regionalnih stranaka PGS, SBHS i MDS kazali bismo nekoliko riječi o Prijedlogu zakona o kvaliteti zdravstvene zaštite. Prije svega apsolutno je jasno i sigurno da nam Zakon o kvaliteti zdravstvene zaštite treba. To je neosporno. Međutim, čini nam se da se je sada evo pred kraj proljeća i u ljeto, u finišu ove ljetne sjednice Sabora s tim nekako dosta naglo požurilo i čini nam se da se možda u žurbi neće postići svi pozitivni efekti koji bi se sa ovakvim jednim zakonom trebalo postići. Apsolutno je nužno u Hrvatskoj donijeti čitav niz propisa koji bi regulirali praćenje kvalitete pružanja zdravstvene zaštite, te temeljem toga se mora doći i do akreditacije pružatelja zdravstvenih usluga. Međutim, sasvim je jasno da bi se do toga došlo, da je potrebno detaljnije pa i pravednicima razriješiti dodatno ili nanovo čitav niz pitanja kao što je pitanje minimalnih uvjeta za prostor, opremu i kadrove, kao što je pitanje pravila o medicinskoj dokumentaciji, kao što je pitanje pravila i pravilnika o ustroju bolničkih odjela, pravilnika o medicinskoj opremi i njenom održavanju te nakon toga apsolutno je potrebno osigurati i uvjete da se Zakon o zaštiti prava pacijenata koji smo donijeli provodi. Zakon o kvaliteti zdravstvene zaštite apsolutno bi morao preciznije odgovoriti na pitanje kako se uspostava, provodi i prati kvaliteta zdravstvene zaštite. On to u ovom slučaju ne radi dovoljno precizno. Potrebno bi bilo detaljnije i nedvosmislenije utvrditi postojanje i pravnu kvalifikaciju agencije za kvalitetu i akreditaciju u zdravstvu. Odrediti jasno pravni subjektivitet te agencije i njenu neovisnost o nadležnom ministarstvu i čitav niz drugih stvari vezano na agenciju koji ovdje nisu jasni. Nekako se ima dojam da se želi donijeti zakon i što prije provesti akreditaciju zdravstvenih ustanova o kojoj se godinama govori, a da to iz ovog zakona neće biti jasno tako precizno i dobro učiniti. Mislim da bi iz tog razloga trebalo razriješiti čitav niz pitanja o budućem položaju agencije za kvalitetu i akreditaciju prije svega. Što se tiče pojedinih članaka, pojedinih glava zakona, samo nekoliko riječi. U članku 1. spominju se svi pružatelji zdravstvenih usluga nabrojani su, a kasnije se u člancima govori samo o bolničkim ustanovama a ostali pružatelji usluga nestaju. Zanemaruje se ostale pružatelje usluga, njih jednostavno kasnije nema. U članku 2. nedostaje što to pružatelji zdravstvenih usluga mogu smatrati prednošću do koje će doći uvođenjem sustava kvalitete zdravstvene zaštite. U članku 3. isto tako potrebno je ne govoriti samo o udjelu pacijenata prilikom odlučivanja o sustavu zdravstva, nego je kada je u pitanju unapređenje potrebno govoriti i s pozicije pružatelja zdravstvenih usluga inače će rezultati apsolutno izostati. Isto tako i sigurnost zdravstvenog postupka ne može biti obrađena samo s pozicije primatelja, dakle onoga, nego i sa pozicije i primatelja i davatelja zdravstvene usluge. U Glavi III. članak 7. izrazito je upitno na koji se način agenciji daje ovlast da donosi plan i program mjera za osiguravanje, unapređenje i promicanje i praćenje kvalitete zdravstvene zaštite pa se može reći da joj se stavlja ustvari u nekim stvarima u nadređeni položaj ministarstvu. I s obzirom da i na čitav niz drugih članaka se može isto tako kazati da su neprecizni ili nedovoljno precizni kao što je npr. članak 8. u kojem se spominje Pravilnik o standardima kvalitete zdravstvene zaštite, a zna se da sustav zdravstva ima niz podzakonskih akta koje je donio ministar i koji određuju područje kvalitete zdravstvene zaštite. S obzirom na sve to skupa mislim da se zaista može kazati uključujući i komentar obrazaca koji su u prilogu zakona, a koji su u jednom dijelu neprecizni, da bi zaista skidanje hitnosti postupka bilo dobro došlo, da bi ovaj zakonski prijedlog trebao biti dobar predložak za provođenje prve rasprave za uvažavanje primjedbi koje su date ili će biti date u raspravi sa naglaskom na dodatno uvažavanje primjedbi koje je dala struka, u ovom slučaju prije svega Hrvatska liječnička komora kao krovno strukovna institucija u Hrvatskoj i da bis e redovnim postupkom u drugom čitanju došlo vjerojatno, odnosno sigurno do puno kvalitetnijeg zakona. Eto to je naš prijedlog koji je ustvari i komplementaran sa prijedlogom odbora u ovom slučaju. Hvala lijepa.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik Ante Zvonimir Golem. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, uvaženi zastupnici. Dakle kako se radi o bitnoj materiji i gdje smo uvodno kao predlagači naveli da s obzirom na naše obveze iz nacionalnog programa za pristupanje s jedne strane, tražimo hitnost postupka. To ozbiljnost ove materije i vremenski slijed koji slijedi nam dozvoljava da u ime predlagača možemo odustati od hitnosti postupka na način tako da ovo ide u redovnu saborsku proceduru. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Dakle ide u redovitu proceduru, prvo čitanje. Prijedlog zakona o kvaliteti zdravstvene zaštite. Dajem na glasovanje zaključak: - Prihvaća se prijedlog zakona, a sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Rezultat? Sa 92 za, 1 suzdržanim i 3 protiv donesen predloženi zaključak.
Hvala lijepa. Evo ukratko. Zakon o zaštiti i spašavanju usklađuje se ovim predloženim izmjenama i dopunama usklađuje se sa direktivom Vijeća 96/82 i 2003/105 kojom se izmjenjuje i dopunjuje direktiva Vijeća 96/82 o kontroli opasnosti od velikih nesreća u koje su uključene opasne tvari. Usklađivanje važećih odredaba Zakona o zaštiti i spašavanju s pravnom stečevinom Europske unije učinjeno je uvođenjem novih odredbi koje se osobito odnose na sprječavanje velikih nesreća koje mogu biti uzrokovane određenim industrijskim aktivnostima i ograničenjem njihovih posljedica za čovjeka i okoliš preventivnim djelovanjem i boljim upravljanjem rizikom i nesrećama. Zatim propisivanje obveze izrade planova za slučaj nužde i mjera za odgovor na nastalu situaciju. Zatim bolji pristup informacijama vezanim uz zaštitu okoliša osobama koje bi mogle biti pogođene velikim nesrećama. Zatim osiguravanje šire suradnje u pomoći civilne zaštite u najhitnijim slučajevima i poduzimanje odgovarajućih mjera u slučaju izbijanja velikih nesreća te obveza operatera da odmah obavijesti nadležne vlasti i priopći im informacije potrebne za procjenu učinaka nesreće. Dakle ovim predloženim izmjenama i dopunama se regulira postupanje državne uprave za spašavanje i svih drugih sastavnica tog sustava u slučaju velikih nesreća i na taj način se zakon i postupanje i obveze državne uprave, ali i svih sastavnica ovoga sustava usklađuje sa pravnom stečevinom Europske unije. Provođenje odredaba ovog zakona ne zahtjeva osiguranje posebnih sredstava u državnom proračunu na temelju odredbe članka 161. stavak 1. Poslovnika Hrvatskoga sabora predlaže se donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti i spašavanju po hitnom postupku kako bi se isti uskladio s propisima Europske unije. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, predsjednik Odbora, poštovani zastupnik Ivan Jarnjak. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 102. sjednici održanoj 11.srpnja raspravljao je o Prijedlogu Zakona o izmjenama Zakona o zaštiti i spašavanju s Konačnim prijedlogom zakona. Članovi Odbora upoznati su s razlozima i interesima zbog kojih se predlaže donošenje predmetnog Zakona po hitnom postupku. Predstavnik predlagatelja ističe kako ovaj zakonski prijedlog osigurava kontinuirano usklađivanje i provođenje postojećih propisa s rješenjima, normalnim preporukama, predviđanjima u međunarodnim ugovorima i sporazumima kojima je RH pristupila ili namjerava pristupiti. Odbor je podržao iznijeto stajalište predsjednika Vlade te se ne protivi prijedlogu donošenja Zakona po hitnom postupku. Nadalje, Odbor ocjenjuje da postoje interesi Republike Hrvatske za donošenje ovog Zakona u cilju usklađivanja hrvatskog zakonodavstva s pravnom stečevinom EU-a. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti i spašavanju u tekstu kako je predložen od predlagatelja zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Otvaram raspravu. Poštovana zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa u biti moja rasprava, potaknuta sam ustvari da raspravljam o ovom Prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti i spašavanju i da izrazim svoju ustvari ja bih rekla zabrinutost i skeptičnost u odnosu na to kako će funkcionirati zaštita i spašavanje kada pojedini dijelovi unutar sustava ustvari ne funkcioniraju, nisu sposobni odraditi niti javljanje recimo barem jedan telefonski poziv. Naime, u kako je obrazložio predsjednik Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost predstavnik predlagatelja ističe kako ovaj zakonski prijedlog osigurava kontinuirano usklađivanje i provođenje postojećih propisa s rješenjima, normama i preporukama predviđenim međunarodnim ugovorima i sporazumima kojima je Republika Hrvatska pristupila ili namjerava pristupiti. Zbog toga se ovaj Prijedlog zakona donosi i po hitnom postupku. A ja postavljam pitanje da li je ponašanje dužnosnika, službenika, namještenika unutar službe 112 također zaslužilo hitno postupanje kada je u pitanju pitanje njihove odgovornosti pa i smjene. Naime, nedavno smo svi skupa bili svjedoci i kroz medije prikazanog, kažem i fizičkih obračuna koji se dešavaju unutar Centra 112, a sjećamo se svi da kada je donošen Zakon o uvođenju jedinstvenog broja 112, tada se to obrazlagalo i pokušalo nam se prikazati to će vam biti nešto kao onaj famozni broj 911 u Americi. Međutim da nešto ne štima pokazalo se podsjećam i kod slučaja "Karlovačke pivovare". Pokazalo se to podsjećam i kod premlaćivanja onog talijanskog turista na Krku kada operater koji se javio u okviru službe 112 ustvari nije znao strani jezik. Ne da nije znao talijanski, nije znao dobro niti jedan strani jezik te se nije uspio sporazumjeti, no u isto vrijeme, ne znam da li je istina, ali bar tako se prenosi kroz medije ravnatelju uprave se plaća i privatan tečaj engleskog jezika. Osim toga kroz novine smo uspjeli doznati da je i krim policija ušla u službu 112. Mene interesira da li je to točno, da li se istraga privodi kraju i što je sa voditeljima ove službe. Da li oni i dalje uredno obavljaju svoje poslove? Kao predsjednica Odbora za ravnopravnost spolova također sam dobila i predstavku od tri službenice iz Državne uprave za zaštitu i spašavanje koje ću ja dalje proslijediti i pravobraniteljici za ravnopravnost spolova, ali i nadležnom ministarstvu i zatražiti hitno očitovanje. Naime one govore o nepotizmu, o profesionalnoj spolnoj diskriminaciji i podnose predstavku s obrazloženjem o tri slučaja u kojima su službenice pretrpjele materijalnu i psihički štetu uslijed protupravnog postupanja dužnosnika, državne uprave za zaštitu i spašavanje temeljenog na očigledno spolnoj diskriminaciji. Ja također podsjećam da je kod, kad je u javnost izbila, odnosno došla vijest o tučnjavi koja je bila unutar službe, da je već tada odreagirao i sindikat državnih službenika i namještenika i ustvari su skrenuli pozornost već tada na činjenicu da je situacija u službi 112 takva da je ubuduće za očekivati slične, a možda i gore incidente i sa tragičnim posljedicama budući, kako oni kažu, oko 120 službenika sa statusom hrvatskih branitelja Domovinskog rata čeka otkaz. Ja bih onda rekla u nastavku nije nam izgleda trebalo dugo da dočekamo i situaciju sa tragičnim slučajem i ovo govorim bez obzira što je danas u HINA-i izašla vijest i demantirano je da je kod, da je prigodom ove zadnje nesreće na otoku Ižu, da je bilo tko uopće zvao službu 112. Pretpostavljam da ona građanka koja je onako javno pred TV kamerama rekla da je zvala broj 112 na koji joj se u to vrijeme nitko nije javljao. Ne znam šta, valjda je bila bunovna pa se zabunila žena. Ustvari uopće izgleda ne znam koji broj je zvala. Međutim nastavno na to sindikat ponovno sada traži odgovornost i smjene u Centru 112, jer naime na žalost objašnjavajući situaciju u toj službi stalno se govori da je u tijeku osuvremenjavanje ove službe, da se zbog toga smanjuje broj zaposlenih u centrima 112, a izgleda da služba radi sve lošije jer po informacijama koje dakle dolaze iz sindikata u smjeni radi samo jedan operater. Međutim ono što je prestrašno i što se neki dan moglo vidjeti na jednoj televiziji, konkretno na "Dnevniku" Nove TV, ja direktno vam postavljam pitanje da li je gospodin Milan Erjavec, ovdje kaže da je zamjenik glavnog nadzornika sustava 112 još uvijek na mjestu koje je tada obnašao. Naime, njegove izjave koje je dao nakon nesreće u Ižu su blago rečeno katastrofa. Naime na pitanje ustvari, odnosno na konstataciju novinara da se nije smjelo desiti to što se desilo, jer da se na broj 112 nitko nije javljao on ovako odgovara: "Skup dobrih glazbenika ne znači obavezno da je to dobar orkestar. Moramo dobronamjerno na to gledati." Molim nakon nesreće u kojoj je poginulo troje ljudi. A kada mu se postavlja pitanje na troje mrtvih i sporost službi stanovnici Iža ne gledaju dobronamjerno ta da on odgovara ovako. Citiram: "Nikad nitko nije savršen. U onom filmu "Neki to vole vruće", znate ona završna scena. Ovaj kaže ja sam muško pa ja pušim, ovaj kaže nitko nije savršen, samo je stvar polarizacije da li se to gleda pozitivno." Molim vas lijepo. To kaže zamjenik glavnog nadzornika sustava 112 nakon nesreće u kojoj je poginulo troje mladih ljudi i na kojem tvrde građani se na poziv 112 nitko nije javljao. Mladića koji je dva i pol sata čekao da ga se izvuče iz smrskanog automobila ovakva pak tome još i nebulozna opravdanja zasigurno ne zanimaju. Stalno se govori o tome da služba 12 nikako da profunkcionira zbog toga što su zadaće koje ta služba treba obavljati vrlo kompleksne. Pa onda meni se jedino nameće zaključak da obzirom na sve propuste koji su bili dosada u ovoj službi da su očito zadaće prekompleksne za one koji tu službu vode. Gospodine državni tajniče, ja ću i putem predstavke koju ću uputiti nadležnom ministarstvu ali i pravobraniteljici za ravnopravnost spolova zatražiti sankcije između ostalog i zbog ovakvih izjava.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik Ivica Buconjić. Izvolite!
Hvala lijepa. Ja moram se samo osvrnuti na ovo što ste vi pročitali o izjavama odgovornih ljudi iz državne uprave u medijima. Ako su oni to zaista rekli to ja se stvarno s vama slažem skandalozno zbog toga što komentirati smrt troje mladih ljudi na takav način, to je zaista krajnje neprimjereno. I same te izjave odnosno interpretacija izjava u medijima sigurno zaslužuje utvrđivanje da li su to odgovorne osobe izjavile, rekle ali prije svega da li su odgovorne osobe pogriješile u provođenju procedure kod postupanja kao što ste rekli i u Karlovcu i ovdje i bilo je još nekih drugi slučajeva. Zaključno dakle ovaj zakon bi trebao samo utvrditi određene obveze još dodatne Državne uprave za zaštitu i spašavanje u smislu i cilju usklađivanja obveza i mjesta i uloge državne uprave u skladu sa europskim direktivama. A što se tiče samog funkcioniranja Državne uprave za spašavanje Ministarstvo unutarnjih poslova u okviru svojih nadležnosti će sigurno vrlo brzo provesti određene provjere njihovih postupanja, izvršit će provjeru ovih neprimjerenih izjava da li su one točno interpretirane. I sigurno ukoliko se utvrdi da je bilo pogrešaka i u postupanju i da su odgovorne osobe ovako istupile u javnosti da to zaista zaslužuje određene promjene, prije svega zbog toga što služba na takav način kakav se stječe dojam u javnosti sigurno ne može funkcionirati u interesu i na korist hrvatskih građana odnosno Republike Hrvatske zbog kojih je ta državna uprava i osnovana. Zaključno, izvijestit ćemo vas nakon provedene istrage u okviru državne uprave da li je bilo propusta u postupanju i da li je bilo ovakvih neprimjerenih komentara odgovornih osoba nakon ove zaista velike tragedije koja se dogodila.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti i spašavanju. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Državni tajnik Ivica Buconjić. Ima dva amandmana Odbor za zakonodavstvo. Izvolite.
Amandman 1. prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman 2.
Amandman 2. prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Hvala. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim glasovati. Rezultat? Sa 100 glasova za i 1 suzdržanim donesen predloženi zakon. Idemo na sljedeću točku - Konačni prijedlog Zakona o Agenciji za regulaciju tržišta željezničkih usluga, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. 734 Predlagatelj zakona je Vlada. Amandmani do kraja rasprave koji su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pomorstvo, promet i veze. Predstavnik predlagatelja, državni tajnik Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka Dražen Breglec. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, uvažene gospođe i gospodo saborski zastupnici. Pred nama je odnosno Prijedlog Zakona o Agenciji za regulaciju tržišta željezničkih usluga koji, čije je zapravo upućivanje, usvajanje definirano Zakonom o željeznici gdje je između ostalog i utvrđeno da će pitanje otvaranja tržišta željezničkih usluga biti rješavano kroz osnivanje posebnog tijela za regulaciju tržišta željezničkih usluga. Regulacija je u tom kontekstu treba obuhvatiti djelatnost javnog željezničkog prijevoza a provodi je nadležno regulatorno tijelo koje se ovim zakonom osniva, a tijelo će se zvati Agencija za regulaciju tržišta željezničkih usluga, čija je osnovna usluga, osnovna uloga osiguranje otvorenog i nediskriminirajućeg ponašanja između upravitelja infrastrukture i željezničkih prijevoznika na tržištu željezničkih usluga kako bi se na svaki način onemogućio bilo kakav pokušaj diskriminacije i monopolističkog položaja te nejednak pristup prema željezničkim prijevoznicima od strane upravitelja infrastrukture, kod raspodjele infrastrukturnih kapaciteta, kod kriterija nametanja, pristup i za korištenje infrastrukture kod visine tih pristojbi te u drugim slučajevima koji se odnose na osiguravanje pristupa i korištenje željezničke infrastrukture. Djelatnost agencije čine poslovi prije svega rješavanje o žalbama željezničkih prijevoznika na odluku upravitelja infrastrukture u vezi izvješća o mreži, kriterija sadržanih u tom izvješću, zatim postupku i rezultatima raspodjele željezničkih infrastrukturnih kapaciteta, kriterija za određivanje pristojbi za korištenje željezničke infrastrukture, visine i strukture pristojbi za korištenje željezničke infrastrukture i ostalih slučajeva osiguranja pristupa i korištenja željezničke infrastrukture. Zatim agencija također provodi i nadzor nad pregovorima upravitelja infrastrukture i željezničkog prijevoznika o visini pristojbe za korištenje željezničke infrastrukture te također agencija provodi nadzor kvalitete pružanja željezničkih usluga od strane željezničkog prijevoznika. Agencija je definirana kao javna ustanova kojom upravlja vijeće od tri člana od kojih je jedan predsjednik Upravnog vijeća koji ujedno i upravlja agencijom, predstavlja i zastupa agenciju u svim postupcima pred sudovima, upravnim i državnim tijelima. Zatim ravnatelj na ime i za račun agencije organizira, vodi i odgovara za stručni rad i poslovanje agencije te odgovara za zakonitost rada agencije. Stručne poslove u okviru rada i poslovanja agencije obavljaju zaposlenici te agencije, a nadzor nad zakonitošću rada agencije i općih akata koje ona donosi obavlja ministarstvo nadležno za promet. Predloženo je ovim zakonskim prijedlogom da se članove upravnog vijeća predlaže Vlada a bira ih Sabor odnosno imenuje ih Sabor na rok, u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Također, Vlada će prema ovom prijedlogu imenovati privremenog stručnog voditelja agencije u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona koji je ovlašten poduzeti radnje i obavljati pripreme za početak rada agencije. Ovim zakonom se također usklađujemo sa europskom regulativom, direktivama kako je navedeno u prijedlogu a za početak rada agencije u proračunu su osigurana sredstva u iznosu od milijun kuna. Za daljnja pitanja stojimo na raspolaganju. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za pomorstvo, promet i veze predsjednica poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, štovani predlagatelji. Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskoga sabora raspravio je ovaj prijedlog na svojoj 70. sjednici. Uvodno izlaganje dao je predstavnik predlagatelja koji je istaknuo da se ovim zakonom uređuje djelokrug i ustrojstvo Agencije za regulaciju tržišta željezničkih usluga kao samostalne, neprofitne javne ustanove sa javnim ustanovama čime će se stvoriti pravni okvir za ostvarivanje neovisnog regulatornog tijela u području željezničkih usluga. Naglasio je da će se donošenjem ovog zakona te ustrojavanjem tijela za regulaciju nastaviti proces harmonizacije domaćeg zakonodavstva sa onim Europske unije kroz prihvaćanje i implementaciju sekundarnih pravnih propisa Europske unije koja regulira ova pitanja. Direktiva 2001 14 Europske unije o dodjeli kapaciteta željezničke infrastrukture i određivanju pristojbi za uporabu željezničke infrastrukture je potvrda o sigurnosti. Bez posebne rasprave jednoglasno je odlučeno na sjednici Odbora za pomorstvo, promet i veze da se Hrvatskom saboru predloži Zakon o Agenciji za regulaciju tržišta željezničkih usluga u tekstu u kojem ga je predložila Vlada.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Ivan Vučić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Donošenjem Zakona o podjeli trgovačkog društva Hrvatske željeznice na trgovačka društva HŽ infrastruktura, HŽ željeznički prijevoz, HŽ cargo i HŽ vuča vlakova otvara se liberalizacija željezničkog tržišta i svakako da je donošenje ovog zakona o osnivanju jedne agencije kao regulativnog tijela bilo potrebno za upravljanje infrastrukturom. Država osniva upravitelja i povjerava mu poslove održavanja, modernizacije, izgradnje željezničke infrastrukture dok se u … [[Govornik se ne razumije.]] prijevoza kako smo rekli otvara liberalizacija i otvara se mogućnost da svim onim prijevoznicima koji ispunjavaju propisane uvjete omoguće se slobodan, dediskriminirajući pristup u infrastrukturu uz plaćanje naknade za njezino korištenje. Drugim riječima, uvodi se liberalizacija željezničkog tržišta. Predloženim zakonom osniva se Agencija za regulaciju željezničkih usluga kao samostalna i neovisna javna ustanova čija je svrha transparentnog i nepristranog obavljanja usluga javnog željezničkog prijevoza, otvorenog i nediskriminirajućeg ponašanja između upravitelja infrastrukture i željezničkih prijevoznika. Djelatnost agencije od posebnog je interesa za Republiku Hrvatsku a djelokrug rada je rješavanje žalbi željezničkih prijevoza na odluku upravitelja infrastrukture, izvješće o mreži koje obvezno sadrži i prikaz infrastrukture na raspolaganju prijevoznicima, informacije o uvjetima za pristup i raspodjelu kapaciteta te principe za određivanje pristojbe, korištenje infrastrukture. Odlukom o odobrenju i pristupu željezničkog prijevoza na infrastrukturu, poslove nadzora, poslove nadzora nad kvalitetom i uslugom prijevoza. Agencija ima javne ovlasti. Agencijom upravlja upravno vijeće koje ima tri člana koje imenuje ovaj Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske na rok od pet godina. Sredstva za rad agencije u prve tri godine osigurana su u državnom proračunu i za 2007. godinu u državnom proračunu osigurana su sredstva od 1 milijun kuna. Agencija ima ovlasti vlastiti proračun čiji je prihod naknada za obavljanje poslova regulacije željezničkih usluga o čijoj visini odlučuje Vlada. Agencija o svom radu podnosi Hrvatskom saboru godišnje izvješće i izvješće o financijskom poslovanju a na zahtjev Sabora i Vlade za razdoblje kraće od jedne godine. Nadzor nad zakonitošću agencije obavljat će ministarstvo nadležno za željeznički promet a proračunski nadzor Ministarstvo financija dok će financijsko poslovanje agencije nadzirati Državna revizija. U završnim odredbama je predviđeno da Vlada predloži članove upravnog vijeća u roku od 60 dana. Vlada će također imenovati i privremenog ravnatelja u roku od 30 dana po donošenju ovog zakona. Prijedlog ovog zakona klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati u hitnom donošenju i svakako ovo je još jedan zakon čije će donošenje poboljšati kvalitetu usluga u željezničkom prometu. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani predsjedniče, kolegice i kolege, dragi predlagatelji. Otvaranjem tržišta na području željezničkog prijevoza nameće se potreba da se svim sudionicima bilo oni domaći ili strani omoguće podjednaki uvjeti za obavljanje usluga prijevoza nediskriminirajući kao niti favorizirajući pojedine prijevoznike. Dakle, osnivanjem agencije obaveza je koja proizlazi kako iz našeg Zakona o željeznicama koji smo donijeli još 2003. godine tako i osnovom traženja Europske komisije koja s obzirom na iskustvo traži da se osnuje i ojača regulatorno tijelo kako bi se omogućio bilo koji oblik diskriminacije i monopolističkog položaja u pristupu željezničkoj infrastrukturi. Posebno od strane upravitelja infrastrukture i to u segmentu kod raspodjele kapaciteta infrastrukture, kod kriterija nametanja pristojbi za korištenje infrastrukture, i napokon kod visine tih pristojbi. Cilj regulacije upravo je otvaranje tržišta u području željezničkih usluga, jačanje konkurencije a time i očekivane kvalitete usluga što je dakako interes svih onih koji to koriste. Upitno je međutim kako će se zaista, kako će to zaista funkcionirati jer iskustva koja imamo danas sa Agencijom recimo za telekomunikacije pokazuje da na tom tržištu i uz agenciju postoji već, koja postoji već ovdje dvije godine i dalje imamo monopol jednog operatera, pa tako sama činjenica da smo formirali agenciju sama po sebi još nije dovoljna da nam pruži garanciju da monopola neće biti. Iskustva sa Agencijom za telekomunikacije govore nam upravo o tome da je i veći niz godina postojanja te agencije i njena postepena ekipiranost danas još uvijek nije zagarantirala da korisnici imaju bolju, jeftiniju i kvalitetniju uslugu. Dakle iako dakako smatramo da je to dobro da se osnuje ta agencija i nije to stvar samo koja proizlazi iz zakonskih obaveza nego je to nešto što će nam morati donijeti neku veću kvalitetu, samo po sebi nameće se pitanje da li će ona i u kojem vremenu će ona osigurati taj ravnopravni pristup u praksi u ostvarivanju ravnopravnosti pristupa a ne samo da se, da se to, da se taj Zakon o formiranju agencije donosi samo radi toga što to forsira i dobro zvuči u ušima Europske unije. Dakle ako će zaista saživjeti u smislu u kojem smo danas dobili putem ovog zakona garanciju da ćemo takvu agenciju imati i da ćemo s time zaista osigurati ravnopravan položaj svih, svih prijevoznika i svih korisnika željezničke infrastrukture dakako da je to jedan doprinos u našoj svakodnevnoj praksi. Međutim ukoliko to ostane na nivou toga da samo formalno zadovoljimo ono što se od nas traži tada mislim da smo potpuno promašili onaj cilj zbog kojeg to sve skupa radimo. Što se tiče samo ostali detalji koji se ovim zakonom reguliraju oni su de facto samo tehnički aspekti. Dakle od činjenice da imamo, da govorimo o agenciji kao o javnoj ustanovi, o broju članova kad spominjemo da ta, da Vijeće ima tri člana. O podnošenju izvještaja Saboru koji imenuje Vijeće na prijedlog Vlade kao i o sredstvima i samom ekipiranju agencije iz proračuna na tri godine, a kasnije na tržišnoj bazi. Dakle mi u HNS-u ćemo dakako podržati ovaj prijedlog jer on je dobro došao i očekujemo od njega poboljšanje usluga i kvalitetu u željezničkom prijevozu, ali ćemo vrlo budno paziti i promatrati na koji način ta agencija radi. Pa nadam se da ćemo imati prilike u nekom drugom možda sastavu se ovdje za godinu dana vidjeti kod podnošenja izvješća da li smo postigli ono što smo željeli ili nismo? Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik Dražen Breglec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Uvažene gospođe i gospodo saborski zastupnici. Evo drago mi je što ste u raspravi podržali ovaj prijedlog. U svom završnom osvrtu samo kratko ću pokušati u dobroj vjeri dati neka objašnjenja na izrečeno a to je da Agencija za telekomunikacije nije donijela liberalizaciju telekomunikacijama. Naime Agencija za telekomunikacije, cijeli zakonodavni okvir u telekomunikacijama i posebno mjere koje je ona donijela definitivno jesu donijele veliki napredak na području liberalizacije telekomunikacijskih usluga. To ću argumentirati samo sa nekoliko podataka. Svima je poznato 3 mobilna operatora. Treći koji je počeo funkcionirati. Za kojeg je raspisana, za kojeg je raspisan natječaj za mandata ove Vlade donio je pravi bum u mobilnim komunikacijama. Donio je rat za svaku lipu koje sada imamo, a na dobrobit potrošača. Donio je nove usluge. Donio je efekat kojega slobodno možemo mjeriti i bez pretjerivanja u milijardama kuna ušteda hrvatskih građana. Razvoj na području mobilnih, fiksnih, uslugama u fiksnim mrežama također s određenim vremenskim zamahom što je i razumljivo jer se radi o kompliciranijem procesu već sada polučuje vrlo dobre rezultate. Konkretno osim bivšeg monopoliste u ovom trenutku na hrvatskom tržištu aktivno je oko 30-tak alternativnih operatora, različitih, koji pružaju različite usluge. Došlo je do značajnog u desecima postotaka pada cijena. Ponegdje u nekim uslugama i prepolovljenje pada cijena. Isto tako konkurencija je sve jača i u nuđenju širokopojasnih usluga, također bilježimo i konkurenciju tehnologija. Dakle kada govorimo o funkciji agencija uopće kao regulatora na iskustvima Agencije za telekomunikacije možemo zapravo izreći apsolutno pozitivne efekte u liberalizaciji na dobrobit građana što je u konačnici utvrđeno i kroz usvajanja izvješća mjerodavne agencije evo prije koji tjedan u ovom Visokom domu. Hvala vam još jedanputa na podršci i uvjeren sam da će isto kao što imamo pozitivna iskustva barem za mandata ove Vlade sa agencijama i napredak na području za koje su nadležne da ćemo isto tako moći i kroz koju godinu istu ocjenu dati i za, vezano za agencije za regulaciju željezničkog tržišta. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Rado bih da ne moram ispravljati ovaj netočni navod kolege Bregleca. Ali netočno je kad je spomenuo da je Agencija donijela liberalizaciju. Nažalost o tome najbolje mogu procjenjivati sami građani kad plaćaju visoke račune za telekomunikacijsku uslugu, a recimo ne mogu si osigurati novog operatera pogotovo recimo na … [[Govornica se ne razumije.]] usluzi.
Hvala. Zaključujemo raspravu. Konačni prijedlog Zakona o Agenciji za regulaciju tržišta željezničkih usluga. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Državni tajnik Dražen Breglec.
Predloženi amandmani od 1 do 9 Odbora za zakonodavstvo se prihvaćaju.
Hvala. Postaju sastavni dio zakona. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim glasovati. Rezultat? Sa 93 za, 3 suzdržana i 7 protiv prihvaćen predloženi zakon kako je predložen od Vlade zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Idemo na sljedeću točku: - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o primjeni članka 65. Konvencije o priznavanju europskih patenata, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z.E. br. 733; Predlagatelj je Vlada. Amandmani do kraja rasprave koju su proveli Odbor za zakonodavstvo, obrazovanje, znanost i kulturu, europske integracije. Državni tajnik nema nakanu obrazlagati dodatno usmeno ovaj prijedlog. Nitko se nije prijavio za raspravu pa stoga se ona i smatra zaključenom.
Hvala gospodine predsjedniče. Vlada ne prihvaća amandman. Mogu kratko obrazloženje?
Da.
Naime, odbor je htio popraviti nomotehniku u članku 2., izgleda da su članak 1. i 2. vrlo slični. Međutim, provjerom detaljnom konvencije i onog akta smo ustanovili da to nije tako.
Odbor za zakonodavstvo?
Nisam baš sasvim siguran. Povlačim.
Amandman povučen. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Glasovati. Rezultat? Sa 94 za, 5 suzdržanih prihvaćen predloženi zakon. - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju instrumenta kojim se mijenja i dopunjuje Konvencija o uspostavljanju Europskog ureda za radiokomunikacije /ERO/, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z.E. br. 729; Isto je P.Z., hitni postupak, 729. Odbori mjerodavni su proveli raspravu. Predstavnik predlagatelja nema nakanu dodatno obrazlagati prijedlog. Zaključujem raspravu.
Hvala gospodine predsjedniče, štovane kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu između Republike Hrvatske i Međunarodne banke za obnovu i razvoj za projekt modernizacije Porezne uprave. U prosincu 2004. godine odbor izvršnih direktora Europske banke za obnovu i razvoj odobrio je strategiju pomoći za Republiku Hrvatsku u razdoblju 2005. do 2008. godine i ta strategija koja je izrađena uz sudjelovanje predstavnika hrvatskih vlasti i civilnog društva određeno je da je osnovni cilj djelovanja u trogodišnjem razdoblju pružanje pomoći u provođenju reformi koje su preduvjet za ulazak u Europsku uniju. Pri tome je Europska banka što je vrlo značajno odobravanje značajnih zajmova uvjetovala održavanjem zadovoljavajućeg makro ekonomskog okvira i provedbom fiskalne konsolidacije što smo čuli ovih dana u Saboru da je i učinjeno i stoga je upravo i dobivena mogućnost da se provede i ovaj plan modernizacije Porezne uprave. Koja se pitanja žele regulirati ovim zakonom. Prije svega to je potvrđivanje Ugovora o zajmu između Republike Hrvatske i Međunarodne banke za ovaj projekt modernizacije Porezne uprave, drugo način podmirivanja financijskih obveza koje nastaju za Republiku Hrvatsku kao zajmoprimca po Ugovoru o zajmu i treće nadležnost nad provedbom Ugovora o zajmu. Razvojni cilj projekta modernizacije Porezne uprave je postizanje daljnjih poboljšanja u učinkovitosti poslovanja, usluga poreznim obveznicima i urednom ispunjavanju poreznih obveza putem jačanja kapaciteta i sustava porezne uprave, a to će se postići pod upravljanjem razvoja strateškog plana Porezne uprave i pomaganjem u njegovoj provedbi u slijedećih pet godina. Ukupna vrijednost projekta modernizacije Porezne uprave procijenjena 92 milijuna i 720 tisuća eura od čega je zajam Europske banke za obnovu i razvoj 50 milijuna, a ostatak je Republika Hrvatska obvezna osigurati u proračunu za sufinanciranje projekta. Projekt modernizacije Porezne uprave sastoji se od nekoliko sastavnica. Ja ne bih ovdje govorio o svima samo bih izdvojio neke od onih sastavnica koje su vrlo značajne. To je prije svega potpora Poreznoj upravi za unapređivanje njezinih kapaciteta u upravljanju ljudskim potencijalom i provođenju obuke što je izuzetno važno za sprječavanje djelovanja sive ekonomije u praksi. Isto tako, vrlo je bitna stavljanja u funkciju porezne akademije Porezne uprave i to u cilju poboljšanja kadrovskog uređenja, usluge za porezne obveznike i postupke izvršenja, politika upravljanja ljudskim potencijalima i slično, a posebno je interesantno Porezna akademija, Porezne uprave će djelovati i za obuku na daljinu i održavanja seminara na četiri odabrane lokacije što će svakako pospješiti rad Porezne uprave. Na kraju samo želim reći da je ovaj međunarodni zajam od 50 milijuna eura odobren pod izuzetno povoljnim uvjetima kao što to uvijek čini Europska banka za obnovu i razvoj tako da klub Hrvatske demokratske zajednice će poduprijeti donošenje ovog zakona kako bi se krenulo sa modernizacijom Porezne uprave. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu po ovoj točci. Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu između Republike Hrvatske i Međunarodne banke za obnovu i razvoj za projekt modernizacije porezne uprave. Molim, uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 100 glasa za i 2 suzdržana prihvaćen predloženi zakon.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovoga zakona. No, pokušajmo se prisjetiti nesreće u Černobilu od prije dvadesetak godina. Konfuzije do koje je došlo upravo radi slabe protočnosti podataka, zadržavanja podataka od strane zemlje u kojoj se nesreća dogodila ali i nepovezanosti svih ostalih u sustavu izvješćivanja kada je bila u pitanju upravo ta nesreća. Treba reći i to da je signal u bivšoj državi došao upravo iz Zagreba, da je alarm uključen upravo u Zagrebu što naravno dokazuje da prostor Republike Hrvatske ima iskustvo, ima struku, te da se može uključiti u sustav za ranu razmjenu informacija u slučaju radiološke opasnosti. Zemlje Europske unije su tom pitanju pristupile upravo '86., '87. Konvencijom o ranom izvješćivanju o nuklearnoj nesreći. Republika Hrvatska je pitanje zaštite od ionizirajućeg zračenja regulirala Zakonom o zaštiti od ionizirajućeg zračenja i sigurnosti izvora ionizirajućeg zračenja. Regulatorna tijela čine Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi za donošenje propisa i provedbu upravnog i inspekcijskog nadzora, te Državni zavod za zaštitu od zračenja za stručne i upravne poslove vezano za zaštitu od ionizirajućeg zračenja, Državni plan i program mjera zaštite od zračenja, te intervencije u slučaju izvanrednog stanja donosi Vlada Republike Hrvatske. S Međunarodnom agencijom za atomsku energiju kao i drugim međunarodnim i domaćim organizacijama, ustanovama i udrugama surađuje Državni zavod za zaštitu od zračenja uz obvezu obavješćivanja sredstava javnog priopćavanja, nadležnih tijela organizacija, udruga, i međunarodnih institucija u eventualno izvanrednim događanjima vezanim za izvore ionizirajućih zračenja. Državni zavod za zaštitu od zračenja vodi i nadzire evidenciju o izvorima ionizirajućeg zračenja što uključuje proizvodnju, nabavu, uvoz, prijevoz, skladištenje, korištenje i odlaganje ili izvoz te provoz iskorištenih zatvorenih radio aktivnih izvora. Državni zavod za zaštitu od zračenja provodi ispitivanje po potrebi prisustva vrte i jakosti ionizirajućeg zračenja u okolišu, ljudskoj i stočnoj hrani, lijekovima i predmetima opće uporabe. Kada je u pitanju eventualni izvanredni događaj u nuklearnim postrojenjima ključnu ulogu ima Državni zavod za nuklearnu sigurnost, no u Republici Hrvatskoj takovih postrojenja nema. Izvanrednim događanjem smatra se događaj vezan uz djelatnost sa ionizirajućim zračenjem ili sigurnost nuklearnih postrojenja prouzročen okolnostima koje više nisu pod nadzorom a posljedica kojeg može biti izlaganje povišenog ozračenju pojedinaca ili stanovništva kao i radioaktivno zagađenje okoliša. Državni zavod za zaštitu od zračenja surađuje i sa servisima koji obavljaju stručne poslove zaštite od zračenja Institut "Ruđer Bošković", Institut za medicinska istraživanja i medicinu rada. U svemu ulogu ima i Državna uprava za zaštitu i spašavanje te njeno operativno tijelo državni centar 112 koji prikuplja i obrađuje informacije, obavijesti i podatke po potrebi uzbunjuje građane, pravne osobe, tijela državne uprave, spasilačke službe, civilnu zaštitu i druge službe. Ovaj predloženi zakon potvrđuje sporazum između Europske zajednice za atomsku energiju i država nečlanica Europske unije o sudjelovanju, dakle nečlanice Europske unije u zajednicu za ranu razmjenu informacija u slučaju radiološke opasnosti. A upravo organizacija službi nadležnih za ova pitanja u Republici Hrvatskoj jamče da Republika Hrvatska može ispuniti zadaće koje nalaže potpisivanje ovog sporazuma. Sporazum navodi redom: svrhu i područje primjene, a vezano za eventualne nesreće na području zemlje potpisnice sporazuma ili izvan područja zemlje potpisnice, obvezu razmjene podataka o poduzimanju mjera vezanih za nesreću, sadržaj informacija, uvjete razmjene informacija uz ogradu da zemlje sudionice nisu obvezne dostaviti komisiji informacije koje bi ugrozile nacionalnu sigurnost ili ih komisija ne prosljeđuje dalje ako sud ostavljene kao tajne. Većina potpisnika ovoga sporazuma je u međuvremenu postala članicom Europske unije osim Turske i Švicarske konfederacije pa nema razloga da i Republika Hrvatska na pragu Europske unije ne bude potpisnik ovog sporazuma. Klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati ovaj zakon.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Europske zajednice za atomsku energiju i države nečlanice Europske unije za sudjelovanje potonjih u sustavu zajednice za ranu razmjenu informacija u slučaju radiološke opasnosti. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Kako se to malo prije glasovalo zastupnice Đurđe Adlešić? … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Ostao je ključ. Rezultat? Kako sad? Šta je ovo sada? Maknite ključić molim vas odavde. Nije isključen ključić. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] A kako ga se može onda registrirati? Kako? … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Sada neće. Glasovati ponovo o tome Zakonu o radiološkoj. Molim glasovati. Rezultat? 98 glasova za, 4 suzdržana donesen predloženi zakon. Vidite da je sada u redu.
Zahvaljujem. Uvaženi gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo saborski zastupnici. Ovim prijedlogom izmjena i dopuna Zakona o željeznici između ostalog definira se ponajprije pojam osuvremenjivanje željezničke infrastrukture i taj se pojam usklađuje sa terminologijom iz Zakona o gradnji koji je donijet nakon Zakona o željeznici. Zatim određuje se građenje, osuvremenjivanje i održavanje željezničke infrastrukture u interesu Republike Hrvatske čime se značaj razvoja i održavanja ove infrastrukture izjednačava sa infrastrukturom javnih cesta. Regulira se također način rješavanja imovinskopravnih odnosa u pogledu izvlaštenja nekretnina i stupanja u posjed izvlaštenih nekretnina u svrhu građenja, osuvremenjivanja i održavanja željezničke infrastrukture u smislu odredaba Zakona o gradnji, Zakona o izvlaštenju i drugih propisa kojima se uređuju i pitanja imovinskopravnih odnosa. Također predložene izmjene i dopune Zakona o željeznici u velikoj mjeri će ubrzati i pojednostaviti postupke ishođenja dozvola i druge dokumentacije potrebne za gradnju i izvođenje radova na adaptaciji ili rekonstrukciji željezničke infrastrukture. Upravo veliki razvojni projekti željezničke infrastrukture koji uskoro započinju, izgradnja nizinske pruge Karlovac-Rijeka i dogradnja drugog kolosijeka na dionicama Dugo Selo-Botovo i Hrvatski Leskovac-Karlovac na 5B koridoru zahtijevaju predložena rješenja, tj. što jednostavnije i brže postupke ishođenja dozvola za gradnju i kod dokazivanja prava građenja. To je ujedno i razlog hitnosti za donošenje ovog zakona. Rješenja koja se predlažu ovim zakonom u dobrom su dijelu već implementirana isprobana u Zakonu o javnim cestama i u praksi su potvrdila svoju učinkovitost i opravdanost te stoga smatramo da bi i u Zakonu o željeznicama polučila isti efekat. Zahvaljujem.
Hvala. Odbor za pomorstvo, promet i veze, predsjednica poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, cijenjeni predlagatelji. Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskoga sabora na svojoj 70. sjednici raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o željeznici, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 730. Uvodno izlaganje dao je predstavnik predlagatelja koji je naglasio da se ovim zakonom definira pojam osuvremenjivanja željezničke infrastrukture kako bi se navedeni pojam terminološki uskladio sa Zakonom o gradnji te na taj način olakšala njegova primjena u praksi te definira i postojanje interesa Republike Hrvatske za gradnju, održavanje i osuvremenjivanje željezničke infrastrukture. Ujedno je naglasio da će ovaj zakon omogućiti bržu modernizaciju i izgradnju željezničke infrastrukture. Bez rasprave Odbor za pomorstvo, promet i veze jednoglasno je odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o željeznici u tekstu u kojem ga je predložila Vlada Republike Hrvatske.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, Živko Nenadić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Ove male izmjene zakona predložene na oko izgledaju male, ali su stvarno za željezničku infrastrukturu, a time i promet vrlo značajne. Dakle predloženim izmjenama kao što smo čuli određuje se da je građenje, osuvremenjivanje i održavanje željezničke infrastrukture u interesu Republike Hrvatske čime se značaj razvoja i održavanje ove infrastrukture izjednačava sa infrastrukturom javnih cesta. Također se definira pojam osuvremenjivanja željezničke infrastrukture u skladu s terminologijom iz nadležnog Zakona o gradnji koji je donijet nakon što je donijet Zakon o željeznici i najvažnije, regulira se način rješavanje imovinskopravnih odnosa u pogledu izvlaštenja nekretnina i stupanja u posjed izvlaštenih nekretnina u svrhu građenja, osuvremenjivanja i održavanja željezničke infrastrukture u smislu odredbi i nadležno Zakona o gradnji, Zakona o izvlaštenju i drugih propisa kojima se uređuju pitanja imovinskopravnih odnosa. Ove izmjene i dopune Zakona o željeznici u velikoj mjeri će ubrzati i pojednostaviti postupke ishođenja dozvola i druge dokumentacije potrebne za gradnju i izvođenje radova na adaptaciji ili rekonstrukciji željezničke infrastrukture kao projekti razvoja željezničke infrastrukture koje uskoro započinju, izgradnja primjerice … [[Govornik se ne razumije.]] pruge Karlovac-Rijeka, dogradnja drugog kolosijeka na dionicama Dugo Selo-Botovo i Hrvatski Leskovac-Karlovac, zahtijevaju ova predložena rješenja, tj. što jednostavnije i brže postupke u ishođenju dozvola za gradnju kao i dokazivanje prava građenja. Dakle klub HDZ-a, a vjerujem i svi drugi ovo će zdušno podržati. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HNS-a, poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predlagatelji. Prvo bi moja primjedba se odnosila iako je ovaj Zakon sasvim kratak i mali, ali bi se moja prva primjedba odnosila na činjenicu da se ovdje u obrazloženju koristimo navodeći Zakon o gradnji i usklađivanju terminološko i nomotehničko sa Zakonom o gradnji kojeg kao što znamo smo neki dan stavili van snage jer smo donijeli novi Zakon o prostornom uređenju i građenju. To je bila moja primjedba i na odboru. Ja sam mislila da će kolega dati tu ispriku ili na neki način interpretaciju toga. Dakle to je nešto što bi bilo bolje da nije tako iako se ne referira na članke, ali se referira na obrazloženje. Drugo, iako pretpostavljam da je nomenklatura ista i u novom Prijedlogu zakona i u starom, dakle radi se praktički samo o krivom citiranju zakona jer ovaj Zakon više nije na snazi. Što se tiče Zakona o željeznici njega smo donijeli 2003. godine i propisano je da upravljanje željezničkom infrastrukturom i sadržava i održavanje te osuvremenjivanje željezničke infrastrukture, dok pod pojmom osuvremenjivanja željezničke infrastrukture označava pojmove sadržane prema tom zakonu kao što su izvođenje radova, rekonstrukcija i adaptacija željezničke infrastrukture, međutim također dakle ovdje imamo to pojmovno usklađenje. Radi se u cilju ovog svega skupa je pojednostavljivanje procedure prilikom ishođenja potrebne dokumentacije za gradnju, prilikom postupka izvlaštenja nekretnina te stupanja u posjed tih nekretnina koje su predmet izvlaštenja prema Zakonu o izvlaštenju i prema Zakonu sada o prostornom uređenju i građenju kojim se zakonima regulira ta ukupna materija kao i pitanja imovinsko-pravnih odnosa kod Zakona o izvlaštenju. Što se tiče utvrđivanja interesa Republike Hrvatske za gradnju, održavanje i osuvremenjivanje željezničke infrastrukture dakako to treba podržati, međutim ja bih malo pogledala, kad sam malo pogledala u članke moram priznati da mi se ipak nameću neke dileme. U članku 30.a točka 3. kaže vlasnik izvlaštene nekretnine radi građenja, osuvremenjivanja i održavanja željezničke infrastrukture ima pravo na naknadu. Pitam se na koju naknadu. Da li je to tržišna naknada ili neka naknada od oka ili neka naknada po želji itd. pogotovo u kontekstu daljnjih točaka, naročito točke, žao mi je da to tu ne piše, mislim da je to trebalo tu pisati. Posebno u svijetlu točke 6. istog članka 30.a gdje se kaže da je prijedlog za izvlaštenje u ime i za račun Republike Hrvatske može podnijeti i korisnik koncesije, ako je na to posebno ovlašten ugovorom o koncesiji sklopljenim po odredbama ovog Zakona. Rađe bih vidjela da je uvijek interes Republike Hrvatske da podnosi zahtjev Republike Hrvatske, a ne koncesionar jer tu bi moglo doći do eventualno neke možda zloupotrebe samog tog, same pozicije koncesionara. Što se tiče pravomoćnosti rješenja i načina isplate, odnosno reguliranja načina isplate i stupanja u posjed mislim da je to člankom 30.b dobro regulirano, međutim bi se još malo osvrnula na članak 31. gdje se briše točka 3. pa bi vas molila možda da mi objasnite. Naime točka 3. glasi ovako izvori sredstava, članak 31. glasi ovako izvori sredstava za financiranje željezničke infrastrukture jesu. Pa se sad navodi što je sve izvor, ali se briše točka 3. sredstva državnog proračuna, proračunskih sredstava lokalne i područne (regionalne) samouprave za financiranje usluga od posebnog državnog interesa u javnom željezničkom prijevozu. Molila da mi predlagatelj objasni zašto se briše taj članak 3. jer ne vidim da bi se željeznice trebalo samo financirati iz ostalih izvora, mislim da se može ta usluga i taj dio financirati i iz ovog segmenta, pa nisam sigurna da je to najbolje rješenje. Svakako da ćemo mi kao klub HNS-a podržati ove izmjene i dopune Zakona o željeznicama i dakako dajemo, dat ćemo svoju ruku za to, ali bih vas molila da mi prije toga ipak objasnite ove razloge. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik Dražen Breglec. Izvolite.
Evo zahvaljujem. Pokušat ću se samo osvrnuti na izrečeno u raspravi koja je bila kratka i uglavnom pozitivno usmjerena, u smjeru podrške ovom Zakonu na čemu naravno zahvaljujem. Dakle svakako prihvaćam sugestiju i isprika unaprijed što to nisam napravio u uvodnom obrazloženju. Greška jest u obrazloženju zakona, ne u tekstu, pa tako nismo morali intervenirati amandmanom. Dakle točno je, Zakon o gradnji i prostornom uređenju, a ne Zakon o gradnji kako je potpuni naziv zakona dakle sa Zakonom o gradnji, prostornom uređenju se nomenklatura, odnosno terminologija usklađuje. Što se tiče visine naknade i kako se dolazi do te visine naknade, koristi se mehanizam koji je prepisan Zakonom o izvlaštenju, u kojem se koristi i gdje određeni vještak građevinske struke kojem se može koristiti i direktni pregovori i na kojem se na kraju postiže u pravilu, praksa je to pokazala i suglasnost o iznosu izvlaštenja u najvećem broju slučajeva, barem je tako bilo dosad na cestogradnji. Što se tiče brisanja točke 3. Dakle sad nemam kod sebe, ali znam o čemu ste govorili. Dakle koncesioniranje građenja jest jedan od oblika građenja željezničke infrastrukture osim investicijama koje idu kroz željezničku infrastrukturu direktno. Može se naravno željeznička infrastruktura graditi i na način što je propisano Zakonom o željeznici da se da koncesija za građenje. Čak se može dati i koncesija za rekonstrukciju određenog pravca, naravno ekvivalentno visini i u određenom broju godina, tako da to jest jedan od modela građenja koncesijom i stoga je logična intencija zakona odnosno odredbe kako je predložena. I zadnja vaša primjedba izvori sredstava dakle članak 31. financiranje željezničke infrastrukture u točci 3. govori da su to sredstva državnog proračuna, proračunskih sredstava lokalne i područne (regionalne) samouprave za financiranje usluge od posebnog državnog interesa u javnom željezničkom prijevozu što znači da su to sredstva za tzv. PSO ugovore znači za Public service obligation ili javno za usluge za, sredstva za javne usluge, za usluge javnog servisa koja nisu isplativa. I to je dakle intencija i smisao brisanja te odredbe. Dakle zato jer financiranje željezničke infrastrukture govori se o financiranju željezničke infrastrukture, izvori sredstava za financiranje željezničke infrastrukture točka 3. sredstva državnog proračuna, proračunskih sredstava područne i regionalne samouprave za financiranje usluga od posebnog državnog interesa u javnom željezničkom prijevozu, zbog toga jer ta sredstva nisu namijenjena građenju nego financiranju PSO ugovora. Ne mogu vam bolje objasniti u ovom trenutku. Hvala lijepo.
Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o željeznici? Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Državni tajnik Dražen Breglec?
Predloženi amandmani Odbora za zakonodavstvo se prihvaćaju.
Prihvaća. Postaje sastavni dio Zakona. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se i molim glasovati. Rezultat? Sa 98 glasova za i 2 suzdržana, 3 protiv donesen predloženi zakon zajedno sa amandmanom. Idemo na sljedeću točku - Prijedlog Zakona o ostvarivanju prava na pravnu pomoć, prvo čitanje, P.Z.E. br. 738 Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, pravosuđe i europske integracije. Državna tajnica Ministarstva pravosuđa Snježana Bagić. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Pred vama je u prvom čitanju Prijedlog Zakona o ostvarivanju prava na pravnu pomoć. Donošenje ovog zakona proizlazi iz potrebe dosljedne provedbe ustavnih odredbi o jednakoj dostupnosti sudbenih i drugih tijela za sve građane, jednakost svih pred zakonom te zabrani diskriminacije građana s obzirom na njihove materijalne, socijalne prilike. Da bismo ostvarili u potpunosti načela moramo ostvarivati jednako pravo na pristup sudu, na pošteno suđenje i građanima slabih imovinskih prilika. Istine radi treba reći da Hrvatska ni do sada nije bila zemlja kojoj doduše u graničnom opsegu, na … [[Govornik se ne razumije.]] razini to pravo nije bilo omogućeno. Ono je bilo omogućeno i propisano nekoliko, u nekoliko zakona kao što su Zakon o parničnom postupku kada se stranka može u cijelosti ili djelomično osloboditi plaćanja troškova postupka i može se postaviti punomoćnik u građanskim postupcima kada si nije u mogućnosti sam angažirati odvjetnika, a sud to procijeni potrebnim. Zatim Zakon o kaznenom postupku kada je riječ o imenovanju branitelja po službenoj dužnosti u kaznenim postupcima te prema Zakonu o odvjetništvu kada se pravna pomoć pruža u okviru Hrvatske odvjetničke komore socijalno ugroženim građanima, osobama koje primaju uzdržavanje i odnosno osobama prema obuhvaćenim Zakonom o pravima hrvatskih branitelja. Sada što se čini ovim zakonom to je da se sustav pravne pomoći uređuje na cjelovit način dakle jednim zakonom se propisuje … [[Govornik se ne razumije.]] postojeće sve ono što se smatra da treba obuhvatiti jednim zakonom koji pledira na to da omoguće ostvarivanje prava na pravnu pomoć građanima koji prema svojim socijalnim prilikama to ne mogu ostvariti. Ostvarivanje prava na pravnu pomoć dio je i ovaj zakon je dio pravne stečevine Europske unije. Dakle donošenje njegovo jeste i obaveza usklađivanja Republike Hrvatske sa pravnom stečevinom Europske unije osobito sa direktivom iz 2003. godine, Haškom konvencijom o građanskom postupku iz … [[Govornik se ne razumije.]] godine te Konvencijom o članovima međunarodnog pristupa sudovima iz '88. godine kojih je Republika Hrvatska stranka. Napominjem samo da ovaj zakon jest bio i dio screeninga Republike Hrvatske gdje je kao jedan od zahtjeva iz ovih razloga pretpostavljeno da je Republika Hrvatska u određenom periodu riješila na cjelovit način pitanja osiguravanja prava na pravnu pomoć. Stoga ovaj zakon jest bio u skladu sa zaključkom Vlade i u skladu s … [[Govornik se ne razumije.]] Republike Hrvatske na mišljenje europskim stručnjacima kako bi se utvrdila njegova usklađenost sa acquisem naravno polazeći s druge strane i o tome kako jedna država prema svojim potrebama i socijalno situaciji može osigurati pravnu pomoć građanima. Dakle ovim zakonom se kako bi se uredila ova pitanja propisuju vrste postupaka za koje se može odobriti pravna pomoć. Napominjem da se ta pravna pomoć može odnositi, odnosi kako na postupke pred upravnim tijelima tako i na sudske postupke. Ti upravni postupci su građanska stanja, statusna pitanja kao što je pitanje braka, razvrgavanja braka i slično, zatim državljanstva, radne dozvole, prebivalište, boravište. Radno pravna pitanja koja proizlaze iz statusa branitelja, povratak imovine prognanika, izbjeglica i povratnika te upravne sudske postupke koji iz toga mogu proisteći. Isto tako odnosi se na određene sudske postupke naravno radno pravne postupke, obiteljsko pravne postupke ali se neće odnositi na osobe koje za postupke izdržavanja ako postupak pokreće osoba koja neredovito plaća uzdržavanje, zatim imovinsko pravne postupke, ali ne na postupke kada osoba, samo kada se radi o stambenom prostoru ili drugoj imovini nužno za stanovanje korisnika i njegove obitelji. Zatim na kaznene postupke ali one koji se odnose na zaštitu žrtava kažnjivih djela. Zatim ovim se zakonom propisuju i oblici pravne pomoći. To su pružanje općih pravnih informacija, pravnih savjeta i za pismena i za zastupanje. Pružatelji pravne pomoći to su prema zakonu odvjetnici, udruge te pravne klinike i korisnici pravne pomoći. To mogu biti prema zakonu fizičke osobe, neovisno da li su to domaći, strani državljani ako ispunjavaju zakonom propisane uvjete i ako dakako ispunjavaju ove imovinske kriterije koji su ovim zakonom propisuju. S obzirom na to da je ovaj zakon kako sam već unaprijed, već prije rekla zakon … [[Govornik se ne razumije.]] usklađivanje neke obaveze Republika Hrvatska ne mora ispunjavati odnosno neka prava ne mora osiguravati, npr. stranim državljanima koji nemaju u ovom trenutku prebivalište, boravište u Republici Hrvatskoj i te će odredbe kojima se ovim zakonom jamče ta prava biti primjenjivana i stupiti na snagu tek kad Republika Hrvatska postane zemlja članica Europske unije. Isto tako s obzirom da treba pripremiti sustav za izdavanje uputnica, educirati, zaposliti, educirati službenike i nabaviti opremu predlaže se da ovaj zakon stupi na snagu s 1. siječnjem 2008. godine. Uvažene dame i gospodo zastupnici toliko ukratko i u bitno o ovom važnom prijedlogu zakona. Premda je ovaj zakon, zakon EU dakle usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije Vlada Republike Hrvatske kao predlagatelj polazeći od doista važnosti ovoga zakona smatrala je da ovaj zakon treba proći redovitu proceduru, zato ga je uputila ovom Visokom domu u čitanje kao prijedlog zakona dakle u dva čitanja. Hvala lijepo.
Hvala. Odbori? Nitko nije prijavljen za raspravu. Zaključujem temu. Prijedlog zakona o ostvarivanju prava na pravnu pomoć. Dajem na glasovanje zaključak. Prihvaća se Prijedlog zakona o ostvarivanju prava na pravnu pomoć. Sve primjedbi, prijedlozi i mišljenja predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim glasovati. Rezultat? Sa 97 glasova za, 3 suzdržana prihvaćen predloženi zaključak.