Hvala lijepo gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Pred vama je Prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije s kontaktima s djecom s Konačnim prijedlogom zakona i moram reći da je to zapravo proširenje Konvencije prava djeteta koja je Konvencija UN-a o pravima djeteta i vrlo je važno da s obzirom da je Republika Hrvatska postala članica Vijeća Europe još 6. studenog 1996. time je zapravo i pristala promicati ciljeve te međunarodne organizacije i poštovati njezina načela, pa i time i promicanje prava djeteta. Konvenciju o kontaktima s djecom sastavljenu 15. svibnja 2003. godine do sada je potpisalo 16 država Vijeća Europe, a 5 država ju je ratificiralo i zapravo ovaj Zakon o potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom predviđen je po planu usklađivanja zakonodavstva RH sa pravnom stečevinom EU prema našem nacionalnom planu pridruživanja Europskoj uniji za 2008. Kako sam rekla Konvencija o kontaktima s djecom zapravo nadopunjuje i razrađuje način ostvarivanja prava djeteta utvrđen Konvencijom Ujedinjenih naroda o pravima djeteta i cilj je zapravo ove Konvencije priznavanje prava djece na susrete i druženja, odnosno kontakte sa roditeljem s kojim ne žive ili kontakte sa bliskim srodnicima s kojima zapravo ne žive. Konvencija detaljno opisuje postupanje Središnjeg tijela države koje će zapravo uređivati stanje po konvenciji i vrlo je vezana sa haškom Konvencijom o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece. Kao što je poznato, Hrvatska je priznala i ratificirala i Konvenciju UN-a o pravima djeteta i hašku Konvenciju o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece i zapravo ovom Konvencijom će postupke koji se događaju kada su roditelji rastavljeni ili kada djeca odvojeno od svoje uže obitelji podrobnije će zapravo uređivati djetetova prava i njegov status. Vrlo je važno ovdje naglasiti da u ovoj Konvenciji zapravo se i prava djece šire na taj način što se u određenim pitanjima dijete ima pravo izjasniti, zapravo ima pravo izraziti svoj stav što smatramo da je veliki poticaj za učvršćivanje prava djece koje vi ste sami svjedoci da ih kada pročitate i dnevni tisak ili bilo što se događa i u svijetu i kod nas da često puta djeca budu žrtva rastave roditelja, da često puta se događa da se dijete otme i odveze u drugu državu bez znanja jednog od roditelja. Prema tome, smatramo da ovim prijedlogom o potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom biti će doista učvršćeno i više doći do isticaja zapravo prava djece. S obzirom da Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi već obavlja poslove Središnjeg tijela po haškoj Konvenciji o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece ovim zakonom je i ovo isto ministarstvo predloženo i za funkcije središnjeg tijela po ovoj Konvenciji uz osiguranje dodatnih sredstava za rad Središnjeg tijela koje je navedeno ovdje u prijedlogu zakona, a to je da će za slijedeću godinu osigurana su sredstva od 650000 kuna, a kasnije o 300000 kuna što je potvrđeno i PFU-om. Dakle, obrascem od Ministarstva financija. Nadam se da ćete ovu Konvenciju prihvatiti i da će biti ista takva suglasnost kao i na odborima, dakle jednoglasno, jer doista ona praktički produbljuje prava djece, a to je nama svima u interesu. Hvala lijepa.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Predsjednik Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb, gospodin Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovana gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Odbor za zdravstvo je kao matično tijelo raspravljalo o Prijedlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom s Konačnim prijedlogom zakona. U uvodnom obrazloženju predstavnica predlagateljica istaknula je da je Republika Hrvatska kao članica Vijeća Europe obvezna promicati i prihvaća promicati ciljeve te međunarodne organizacije, a među njima jedno od ključnih jest pravo djeteta i Republika Hrvatska usklađuje svoja zakonodavna rješenja sa konvencijom Ujedinjenih naroda o pravima djeteta i ostalim međunarodnim dokumentima koji iz nje proizlaze ili se na njoj temelje. Konvencija o kontaktima s djecom je takav dokument koji regulira način ostvarivanja prava djeteta na kontakt s roditeljima s kojima ne živi i s drugim osobama s kojima je u bliskoj ili obiteljskoj vezi. Odbor je u raspravi podržao donošenje ovog zakona i potvrđivanje konvencije čije odredbe daju primarnu važnost zaštitit najboljih interesa djeteta. Prava djeteta utvrđena konvencijom Ujedinjenih naroda o pravima djeteta primjenom ove konvencije se nadopunjuju, proširuju te se razrađuje način njihova ostvarivanja. Posebno je važno istaknuti u raspravi što se preciznije uređuje uspostavljanje prekograničnog kontakta djeteta s roditeljima s kojima inače ne živi. Također je značajno po mišljenju članova odbora jačanje pozicije djeteta u postupcima koji ga se tiču pa se djetetu utvrđuje pravo na izražavanje osobnih stavova i želja u svezi s postupkom ostvarivanja kontakata. Nakon opširne rasprave odbor je jednoglasno podržao donošenje i predložio Saboru usvajanje Zakona o potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba HSS-a, gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, zastupnice i zastupnici. Klub Hrvatske seljačke stranke podržati će Prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o kontaktima sa djecom. Često možemo čuti kako su djeca naše najveće bogatstvo, no s druge pak strane djeci u današnjem društvu prijeti velika opasnost i to upravo od sredine koja bi im trebala osigurati normalno i zdravo odrastanje. Veliki broj djece i maloljetnika širom svijeta je svakodnevno izložen nekom vidu zlostavljanja, što se negativno odražava na njihov daljnji život. Tek u drugoj polovici 20. stoljeća Svjetska zajednica je formalno odlučila o zajedničkim, jedinstvenim i usklađenim pravima djeteta i da je nasilje bilo koje vrste neprihvatljivo kršenje tih prava. Konvencija o kontaktima s djecom stupila ne na snagu 1. rujna 2005. godine, a ona nadopunjuje i razrađuje način ostvarivanja prava djeteta utvrđen Konvencijom Ujedinjenih naroda o pravima djeteta. Cilj je konvencije priznanje prava djeci na susrete i druženja, odnosno kontakte sa određenim osobama te olakšavanje ostvarivanja tih prava. Konvencija isto tako preciznije uređuje područje uspostavljanja prekograničnih kontakata djeteta s roditeljem s kojim inače ne živi ili s osobama s kojima je dijete u bliskoj obiteljskoj vezi koje se osim kroz susrete i druženja može uspostaviti i putem telefona, putem pisama, elektroničkom poštom, posrednim pute, razmjenom informacija preko neke druge osobe ili slično. Nadalje, detaljnije propisuje postupanje središnjeg tijela, nego što je to uređeno haškom Konvencijom o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece, a i jača poziciju djeteta kao subjekta u postupcima koji ga se tiču pa se djetetu utvrđuje pravo na izražavanje stavova i želja, na primanje obavijesti o postupku te na savjete u svezi s postupkom. Posebice se uređuju pitanja mjera osiguranja i jamstva koja se poduzimaju u svezi s kontaktom kako bi se zaštitilo ostvarivanje tog utvrđenog prava djeteta i kako bi se osigurao povratak djeteta u mjesto gdje uobičajeno živi nakon razdoblja određenog za kontakte. Mi u klubu HSS-a raspravljali smo o ovoj konvenciji sa dva aspekta i to vezano uz kontakte sa roditeljima te kontakte koji se ostvaruju preko interneta, a često mogu biti pogubni za djecu. Nedavno je, svi se sjećate, Hrvatsku potresao skandal bivšeg veleposlanika čije djevojčice žive u Francuskoj, a koje on nije želio nakon posjeta vratiti majci, već ih je sakrio i o njihovom boravištu nije želio dati podatke niti svojoj bivšoj supruzi, ali niti policiji. Cijeli taj slučaj nad kojim se zgražavala cijela Hrvatska okončan je tako da su djevojčice vidno traumatizirane vraćene majci, a bivši veleposlanik se oženio svojom odvjetnicom baš kao da se ništa nije dogodilo. To je tek jedan od primjera koji pokazuje da je komunikacija posebno otežana kod rastavljenih roditelja. Trećina svih razvoda obilježena je visoko izraženim konfliktom. Kod 8 do 10% roditelja sukob, odnosno svojevrsni komunikacijski zid postoji i nakon razvoda. Nakon razvoda u 4% slučajeva djeca rastu u neangažiranom roditeljstvu, što znači da je komunikacija među razvedenim roditeljima slaba. Parovi s malom djecom, obitelji s više djece skloniji su konfliktima bilo vezanim za pravne probleme, bilo za roditeljstvo. Razvod sa puno konflikata najteže pada djeci predškolske dobi. Roditelji također trebaju obratiti pažnju i na kontakte koje njihova djeca ostvaruju putem interneta. Od djece koja redovito koristi Internet u dobi od 10 do 17 godina, svako 5. dijete bilo je izloženo neprimjerenim seksualnim ponudama. Najviše je djece u dobi od 10 do 13 godina koja koriste računalo izvan doma i primaju seksualne poruke i nagovore na susret. Pretpostavlja se da od ukupnog broja ovakvih slučajeva samo 10% bude prijavljeno policiji. Nažalost, puno je djece koja iz intimnih razgovora s neznancem preko interneta izlaze sa osjećajem krivnje i traumama od kojih će posljedice osjećati godinama. Jedno od istraživanja provedenih u Hrvatskoj potvrdilo je svjetske statistike da svaka 4. djevojčica i svaki 6. dječak dožive neki oblik seksualnog zlostavljanja. Negativnim sadržajima najizloženija su djeca predtinejdžerske dobi i tinejdžerske dobi od 10 do 13 godina jer oni nisu u stanju još uvijek definirati sami sebe niti mogu lako praviti razliku između normalnog i neuobičajenog stava drugih odraslih osoba prema njima. Roditelji ili skrbnici imaju najveću odgovornost u odgoju i obrazovanju djeteta, a najbolji interesi djeteta moraju biti njihova osnovna briga. Pojedinačne mjere borbe protiv pedofilije nisu davale željene rezultate, ali uključivanjem šire međunarodne zajednice od lokalnih razina do najviših nivoa prilagođavanjem zakona, razvojem cyber policije, širenjem ispravnih socijalnih i kulturnih vrijednosti i na Internet i educiranjem roditelja i djece moguće je stvoriti sredinu u kojoj će djeci biti osigurano normalno i zdravo odrastanje. Informiranje, edukacija i pronalaženje pravog pristupa prema djeci je možda ipak najbolji način njihove zaštite. I ono što želim na kraju istaknuti u ime kluba HSS-a i poručiti da svakom djetetu trebaju obiteljske aktivnosti i povezanost sa važnim odraslim osobama. Djeca trebaju više od dobronamjernih roditelja. Trebaju roditelje koji su emocionalno dostupni. Roditelji su ti koji djetetu pomažu stvoriti smisleni život, emocije i ponašanja, a takve životne lekcije se usvajaju kad su dijete i roditelji emocionalno povezani. Obzirom da je ova konvencija jedan od instrumenata za stvaranje tog cilja, klub HSS-a će je podržati. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a, gospođa zastupnica Željana Kalaš. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena državna tajnica, poštovane kolegice i kolege. Klub HDZ-a podržati će donošenje Zakona o potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom, s Konačnim prijedlogom zakona. Međutim ja danas želim započeti svoje izlaganje sa jednom maksimom koju sam pronašla pripremajući se za ovu točku dnevnog reda, a to je citiram: "Od djeteta ne treba tražiti da se suočava sa odgovornošću za koje nije spremno niti ga treba opterećivati odlukama za čije donošenje nije dovoljno odraslo". Ipak želim u ime kluba HDZ-a reći da donošenjem ovog zakona dijete ima pravo na svoj stav. Djeca se naime rađaju sa temeljnim slobodama i pravima koja pripadaju svim ljudskim bićima, iako se zbog tjelesne i psihičke nezrelosti nameće potreba isticanja posebnih prava djeteta na zaštitu koja proizlaze upravo iz te činjenice. Republike Hrvatska je ratificirala i Konvenciju o pravima djeteta i Konvenciju o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece. Konvencija o pravima djeteta kao međunarodni dokument usvojen je na glavnoj skupštini UN-a 1989. godine i sadrži univerzalne standarde koje država stranka konvencije mora jamčiti svakom djetetu. To je prvi dokument u kojemu se djetetu pristupa kao subjektu s pravima, a ne samo osobi koja treba posebnu zaštitu. Još 30 godina prije, 1959. godine donesena je i Deklaracija o pravima djeteta koja ima moralnu snagu, ali ipak Konvencija o pravima djeteta je pravni akt koji ima snagu zakona i među ostalim uključuje pravo nadziranja primjene u državama koje su je prihvatile i ratificirale. Konvencija je sveobuhvatna i jedina koja osigurava i građanska, i politička, i ekonomska, i socijalna, i kulturna prava djeteta. Ipak, važno je istaknuti četiri načela na kojima se temelje sva ta prava, a to su načelo nediskriminacije, pravo na život i razvoj, zatim pri donošenju odluka i izvršenju postupaka koji utječu na dijete najvažnija mora biti dobrobit djeteta te također djeci se mora omogućiti da aktivno sudjeluju u rješavanju svih pitanja koja utječu na njihov život i dopustiti im slobodu izražavanja mišljenja. Konvencija sadrži 54 članka, a s obzirom na vrste prava koje sadrže mogu se podijeliti na pravo preživljavanja koja se naravno odnose na životni standard, na razvojna prava, zaštitna prava i prava sudjelovanja. Mislim da je najvažnije danas u ovom Visokom domu reći da nitko od nas ovdje zastupnika koji ćemo se glasovanjem izjasniti o ovom prijedlogu zakona, niti itko od pripadnika državnih institucija, niti naravno itko čiji je djelokrug rada usmjeren na zaštitu prava djece smije Konvenciju o kontaktima s djecom promatrati isključivo kao katalog prava djeteta. To nije katalog. To je priznanje prava djeci na susrete i druženja, odnosno kontakte s određenim osobama te olakšavanje ostvarivanje tih prava. Pritom svakako nije umanjena uloga roditelja, ionako je njihova dužnost da odlučuju što je djetetov najbolji interes. Slažem se s tvrdnjom koju je iznijela zastupnica Petir koja kaže da djeci ne trebaju samo dobronamjerni roditelji, oni nisu dovoljni. Vlade pojedinih potpisnica konvencije dužne su roditeljima osigurati potporu kako bi oni mogli osigurati skrb svojoj djeci. Cjelovitom reformom zakonodavstva Republika Hrvatska usklađuje svoja zakonska rješenja s Konvencijom o pravima djeteta, te međunarodnim dokumentima koji iz nje proizlaze ili se na njoj temelje. Jedan od tih dokumenata je i već spomenuta haaška Konvencija o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece koja se primjenjuje i za slučajeve prekograničnog kontakta djeteta s roditeljem s kojim dijete ne živi. U pogledu Konvencije o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece važno je još jednom istaknuti njene glavne ciljeve, a to su osiguranje što hitnijeg povratka djece nezakonito odvedene ili zadržane u nekoj državi ugovornici te svakako osiguranje prava na brigu i viđenje s djetetom po zakonu jedne države ugovornice u drugoj državi potpisnici ove konvencije. Značajnu dopunu haaške konvencije predstavlja ova konvencija s kontaktima s djecom iz 2005. godine. S obzirom da je Republika Hrvatska postala članicom Vijeća Europe 96. godine, pristala je promicati ciljeve te međunarodne organizacije i poštovati njezina načela pa time i promicanje prava djeteta. Konvencija o kontaktima s djecom o kojoj danas raspravljamo sastavljena je u Strasbourgu 2003. godine, a potpisalo ju je 16 država članica Vijeća Europe, to su: Albanija, Austrija, Belgija, Bugarska, Hrvatska, Cipar, Češka, Grčka, Italija, Malta, Poljska, Portugal, Rumunjska, San Marino, Turska i Ukrajina, a pet država je naknadno ratificiralo, to su: Albanija, Češka, Rumunjska, San Marino i Ukrajina. Konvencija je stupila na snagu 1. rujna 2005. godine, a ona nadopunjuje i dodatno razrađuje način ostvarivanja prava djeteta utvrđen konvencijom UN-a o pravima djeteta. Danas smo čuli i nekakve pojedinačne slučajeve, nedavne medijske jako eksponirane slučajeve, o kojima je dovoljno jasno govorila uvažena zastupnica Petir. Mislim da je zaključak javnosti, a vjerujem i vas zastupnika jednaka pa stoga za kraj svog izlaganja mogu samo reći još jednom, da će klub HDZ-a svakako podržati ovaj Prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba SDP-a, gospođa zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospođo državna tajnice, uvaženi kolege i kolegice. Klub zastupnika SDP-a podržati će donošenje Prijedloga Zakona o potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom, s Konačnim prijedlogom zakona. Cilj je konvencije priznavanje prava djeci na susrete i druženja, odnosno kontakte s određenim osobama te olakšavanje ostvarivanja tih prava. Konvencija isto tako preciznije uređuje područje uspostavljanja prekograničnih kontakata djeteta s roditeljem s kojim inače ne živi ili s osobama s kojima je dijete u bliskoj obiteljskoj vezi koji se osim kroz susrete i druženja može uspostaviti i putem telefona, putem pisama, razmjenom informacija preko neke druge osobe i sl. Razvod braka roditelja za djecu je stresno iskustvo najčešće popraćeno osjećajima tuge, straha, nesigurnosti, tjeskobe, zbunjenosti, osjećajem krivnje, preuzimanjem odgovornosti za sukob roditelja, pojavom konflikta lojalnosti. Razvod je, uz razdvajanje od roditelja s kojim dijete neće živjeti, vezan i za niz promjena u životu djeteta koje pred dijete stavljaju zahtjev za prilagodbom. Razvodu braka najčešće prethodi za dijete također stresno i emocionalno bolno iskustvo sukoba roditelja, nerijetko popraćeno i uključenošću drugih, djetetu bliskih odraslih osoba, baka, djedova, prijatelja obitelji, što kod djeteta dodatno može izazvati i produbiti osjećaj nesigurnosti jer uslijed njihove emocionalne uključenosti u situaciju razvoda gubi podršku i oslonac ljudi kod kojih ju je u drugim životnim okolnostima najčešće nalazilo. Suočavanje i nošenje s razvodom braka roditelja djeci može otežati emocionalna preplavljenost roditelja vlastitim teškim i bolnim proživljavanjem razvoda, što uz sve navedeno u nekim obiteljima djecu i njihove emocionalne potrebe stavlja u potpunosti u drugi plan. Često se u praksi susrećemo s manipulacijom djetetovog prava na susrete i druženja s roditeljem s kojim ne živi. Pri tome, pod manipulacijom se podrazumijeva otežavanje ili onemogućavanje kvalitetnog ostvarivanja ovog prava pod različitim neutemeljenim izgovorima i utjecajima od strane roditelja s kojim dijete živi, a kojima je dijete izloženo i koji mu se nameću. Ovakvo ponašanje roditelja, ukoliko izostane pravodobna intervencija stručnjaka, rezultira ponašanjem djeteta koje se očituje u nevoljkosti i odbijanju susreta s roditeljem pri čemu razlozi takvim reakcijama djeteta ne leže u neposredno proživljenom iskustvu nekvalitetnog odnosa s roditeljem, već su posljedica izloženosti negativnim porukama i kvalifikacijama roditelja s kojim dijete živi o roditelju s kojim ne živi. U praksi se susrećemo i s manipulacijom od strane roditelja s kojim dijete ne živi, a koji vrijeme određeno za susrete i druženja s djetetom koristi za slanje negativnih poruka djetetu o drugom roditelju, komentira u negativnom kontekstu odgojne zahtjeve koje roditelj postavlja pred dijete, želi prikupiti što više informacija o kretanju i načinu života bivšeg partnera uz negativističke komentare čime dijete stavlja u izrazito nepovoljan i zahtjevan položaj i zlorabi svoje pravo na susrete s djetetom. Manipulacija djecom događa se i kroz osporavanje roditelju prava na odlaske s djetetom u posjetu rodbini, baki i djedu, osporava se pravo putovanja s djetetom izvan mjesta prebivališta. Osporava se ili zabranjuje pravo druženja s novim partnerima roditelja s kojima djeca ne žive pa čak i nastavak školovanja u novoj, željenoj školi. U osnovi takvog ponašanja roditelja najčešće je doživljena emocionalna povreda uslijed nekvalitetnog bračnog odnosa i njegovog razočaravajućeg završetka, nezavršeni partnerski odnos roditelja, neriješeni imovinsko-pravni odnosi, nesuglasice oko određenih sadržaja roditeljske skrbi uslijed čega se dijete koristi kao objekt ucjene, predmet uvjetovanja što je stručno neprihvatljivo, a za dijete iznimno štetno. Susreti i druženja djeteta s roditeljem s kojim ne živi izrazito su značajni za održavanje emocionalne stabilnosti djeteta te kvalitetna veza koja se kroz susrete i druženja može ostvariti s roditeljem koji više nije svakodnevno prisutan u životu djeteta je izrazito važan aspekt djetetovog psihofizičkog razvoja. Posebno je važno raditi na osvještavanju odgovornosti roditelja u zadovoljavanju ove djetetove potrebe, kao i roditeljskom utjecaju i odgovornosti u procesu psihofizičkog razvoja djeteta na što roditelji nažalost nerijetko zaboravljaju. U pogledu poteškoća vezanih za ostvarivanje prava na susrete i druženja djeteta s roditeljem s kojim ne živi, svakako je dugotrajnost sudskog postupka, nedonošenje privremene mjere u postupku razvoda braka u slučajevima kada je jasno da ne postoji sporazum roditelja s kojim će dijete živjeti i o susretima i druženju. Blage ili nikakve sankcije prema roditeljima u kaznenom postupku radi sprečavanja i neizvršavanja mjera za zaštitu djeteta ili maloljetne osobe, potrebu da uz izricanje represivne mjere roditelji budu obavezno uključeni u stručni tretman. Nažalost, kod nas nema dovoljno savjetovališta i škola za roditelje u koje bi roditelje mogli uputiti radi stručne pomoći. Nedostatak mjesta i stručnjaka koji provode obiteljsku terapiju, psihoterapijski ili psihijatrijski tretman, a tamo gdje takvi oblici pomoći postoje, ograničene mogućnosti upućivanja roditelja na bračnu terapiju zbog preopterećenosti institucija koje pružaju takav vid pomoći pa pomoć nije pravodobna i učinkovita. Također je iznimno važna bolja povezanost i suradnja svih institucija uključenih u zaštitu djece. Potrebno je razvijati suradnju centara za socijalnu skrb s obiteljskim centrima koji su u nekim sredinama prepoznati kao mjesto na koje obitelji, roditelja i djeca mogu biti upućeni radi individualne savjetodavne pomoći, dobivanje stručne pomoći u ostvarivanju kvalitetnog roditeljstva i prevladavanja kriznih obiteljskih situacija. Radi ostvarivanja više razine zaštite djece u postupcima razvoda braka i odlukama o roditeljskoj skrbi, treba ukazati na potrebu efikasnijeg vođenja sudskih postupaka uz dodatnu senzibilizaciju i edukaciju sudaca iz područja koja se odnose na psihosocijalne aspekte razvoda braka i osobitosti psihofizičkog razvoja djeteta, kao i njihove reakcije u izrazito stresnoj situaciji razvoda braka roditelja. Konvencija detaljnije propisuje postupanja središnjeg tijela nego što je to uređeno haaškom Konvencijom o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece, a jača poziciju djeteta kao subjekta u postupcima koji ga se tiču pa se djetetu utvrđuje pravo na izražavanje stavova i želja na primanje obavijesti o postupku te na savjete u svezi s postupkom. Posebice se uređuju pitanja mjera osiguranja i jamstva koja se poduzimaju u svezi s kontaktom kako bi se zaštitilo ostvarivanje tog utvrđenog prava djeteta i kako bi se osigurao povratak djeteta u mjesto gdje uobičajeno živi nakon razdoblja određenog za kontakte. Donošenje konvencije svakako je korak naprijed i klub SDP-a ga podržava iskreno se nadajući da će se stanje dječjih prava i stvarnih interesa djece donošenjem ove konvencije znatno unaprijediti. Zahvaljujem.
Hvala. Prije nego prijeđemo na pojedinačnu raspravu obavještavam posebice klubove, da bi glasovanje danas započelo u 13,00 sati, dakle u jedan sat. S time da se onda potrudimo da okupimo zastupnike i evo da i ovaj tjedan završimo uspješno izglasavanjem prijeđenih točaka dnevnog reda. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Naravno da podržavam donošenje ovog Prijedloga Zakona o potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom s Konačnim prijedlogom Zakona. Međutim, ako smo malo pažljivije pročitali svaku pojedinu odredbu ove konvencije koju ćemo sada nadam se ozakoniti vidjet ćete da tu malo ima što novoga što nema u našem zakonodavstvu, a ne od jučer nego gotovo čak desetljećima. Moramo biti svjesni da smo mi zemlja koja je među prvima u Europi sa riješenim statusnim pitanjima. O tome se bila je prije nekoliko godina čini mi se 2002. godine međunarodna konferencija dolje u Dubrovniku, ali o tome se inače malo govori. Dakle, naše zakonodavstvo u pogledu ne samo statusa i odnosa roditelja i djece, nego međusobno bračnih drugova i u pogledu upravnih, ne samo stvari koje se rješavaju pred sudom, nego pitanje prava imena. Moramo znati da smo mi prva zemlja u Europi koja, među prvim zemljama u Europi koja je omogućila ženi da prilikom sklapanja braka odabere prezime koje želi ili da ostane kod svog prezimena. Također i da drugi bračni drug muž uzme njezino prezime. Dakle, malo raspravljamo o tim pitanjima kojima zaista možemo biti ponos i primjer mnogim zemljama u Europi, ali naravno sa sudskom praksom, odnosno kako se inače, sad da se vratim baš i na Konvenciju o kontaktima s djecom, odnosno na prijedlog ovog zakona, sve to provodi u praksi imamo silnih, silnih poteškoća. Unazad nekoliko godina nije bio rijedak slučaj kad dođe do ovršne odluke da se dijete povjeri jednom bračnom partneru, najčešće su to bili slučajevi kada je povjereno ženi, da bivši bračni partner otac djeteta da bi spriječio takvu ovrhu popne se na neboder, na visoku zgradu i ukoliko će doći do ovrhe on će se baciti s djetetom. Nikakve posljedice takva osoba nije imala. To je bilo davnih godina. Ja se nadam da takvih više primjera nema. Svaki put dakle nakon mukotrpnog suđenja, mukotrpne ovrhe to bi se znalo, nije bio rijedak slučaj da se na takav način sprječava ovrha, da ne govorimo o traumatiziranju djeteta. Umjesto da se takvoj osobi odmah oduzme roditeljsko pravo, ali ne i dužnost uzdržavanja. Dakle, upravo ovi bizarni i grozni primjeri, svjedoče o tome koliko vlast pravosudna, pa i upravna tijela moraju biti odlučna da se spriječi svaka zlouporaba, a sve u najboljem interesu djeteta. Ono što posebno žalosti, da najprije … [[Govornik se ne razumije.]] također djeca mogu kontaktirati i da su to obvezni kontakti sa bakama i djedovima. Znamo koliko su to snažene emocionalne veze, ali je jednostavno nedopustivo da je Vlada od obećanog alimentacijskog fonda, stvorila alimentacijski fond baka i djedova, jer je … proglasila se nemoćnom da jednostavno neodgovorne roditelje prisili i onda kada mogu, kada su zdravi, kada njihovo imovno stanje čak izaziva, jer se to javno čak i pokazuje, bahatost i rugaju se državi, jednostavno čini se kao da je država tu kapitulirala, da ih jednostavno prinudi, prisili da plaćaju obveze obvezno uzdržavanje za svoju djecu. Dakle, ali mi smo očito je Vlada išla linijom manjeg otpora, pa onda na one mizerne penzije sada stižu ovrhe bakama i djedovima. Bakama i djedovima koje takvi roditelji, odnosno koje ta djeca koju neće da uzdržavaju svoju djecu trebaju uzdržavati, jer im to uzdržavanje nije dovoljno za njihov život. A po zakonu su dužni. Zato evo plagiram, ovdje je državna tajnica, da se ta čudna i čudnovata odredba koja je ovako neprimjetno ušla u naš obiteljski zakon, što prije u ime socijalne pravde i odgovornosti onih koji su prvi pozvani na odgovornost da se brinu o svojoj malodobnoj djeci, pa čak i o punoljetnoj ukoliko su bolesna i o svojim starim i nemoćnim roditeljima. Jer ovako jednostavno ti starci ne mogu shvatiti i misle da je nekakva zabuna, jer to nikada do sada u našem pravnom sustavu nije postojalo. Dakle, tu nešto i pod hitno treba učiniti. Dobro je ovdje da posebna pozornost, a to također mi imamo u našem zakonu dobro riješeno, ali očito i ova konvencija na to upozorava, na te kontakte, to su te zlouporabe kada dođe do druženja s drugim roditeljem i on ne vrati dijete. Mi ovdje iz ove konvencije vidimo da su tu predviđene obvezne novčane kazne za takvog roditelja. Međutim, mi u našem zakonu imamo bolje to riješeno. Naš zakon kaže da roditelj koji sprječava kontakte kome je dijete povjereno na čuvanje, a sprječava kontakte drugom roditelju, da će mu se čak oduzeti roditeljsko pravo, odnosno da će se dijete oduzeti od njega i predati drugom roditelju, što je sasvim normalno. Ali ovdje u ovoj konvenciji nemamo što također u našem zakonu imamo bolje riješeno, da se neće u svakom slučaju dozvoljavati kontakti s drugim roditeljem zato što je to osoba ne samo nepoćudna, nego zato što može katastrofalno djelovati na dijete, zato što se ne samo odala nekom skitničkom životu, nego ima takve poroke da uopće ne suspreže te poroke pred vlastitim djetetom. To ova konvencija ne predviđa, a mi imamo to dobro u zakonu riješeno. Prema tome, što je srž ove konvencije, nešto što do sada možda nismo imali toliko dobro riješeno, upućuje upravo na strane državljane koji imaju zajedničku djecu s našim državljanima, odnosno državljankama ili obrnuto i sada je postavljeno pitanje tih kontakata preko graničnih kretanja. To kod nas nikada nije bilo niti upitno. Zato mislim da nema tko će ovdje dvojiti da se ovakvi, da se ovakav prijedlog zakona potvrdi, donese, o potvrđivanju konvencije, o kontaktima s djecom, ali napominjem da ova konvencija sigurno ne bi smjela biti alibi da mi smanjimo ona prava, onu razradu pojedinih prava koje ima dijete u našem zakonu već odavno stipulirano nego da moramo jednostavno jačati to zakonodavstvo i da se takve norme primjenjuju. Evo jedan primjer. Zar mi po prvi put vidimo ovdje u konvenciji da dijete ima pravo reći, izraziti svoj stav, da mora biti pravodobno obaviješteno, da mora biti konzultirano. A kod nas već 35 godina dijete od 10 godina staro ima pravo izraziti svoj stav s kojim roditeljem će živjeti. A sudovi su počesto konzultirali i mlađu djecu o nekim drugim okolnostima. Ali nakon 10 godina dakle kad bi dijete napunilo 10 godina njegov stav je bio apsolutno prihvatljiv za tijela koja su o tome odlučivala bilo da su to nekada centri za socijalnu skrb odnosno kasnije sudovi. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan, najprije jedan, jednu repliku. Gospodin Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Nema nikakve sumnje normalno da ćemo svi ovo podržati ali ovo što je kolegica Ingrid rekla mislim da nas postavlja sve pred jedno načelno pitanje. Što sa zakonima koji se ne primjenjuju? Odnosno koji je smisao donošenja zakona ukoliko društvo nema snage da ih provede u praksu a ovdje se radi o jednoj osjetljivoj temi prije svega mislim kako neodgovorne roditelje prisiliti da plaćaju obvezno uzdržavanje za svoju djecu nakon rastave braka. Ukoliko zajednica nije dovoljno jaka, dovoljno snažna, dovoljno efikasna da prisili takve neodgovorne roditelje da ispunjavaju tu svoju obvezu onda zaista teško da ćemo riješiti i puno teže probleme koji se postavljaju pred nas. Ovo pitanje je inače jedno osjetljivo pitanje zbog toga što se radi o mladoj populaciji, što se radi o malodobnim osobama i što se radi o pitanju nečega šta mi zovemo demografska politika jer u širem smislu to se sigurno odnosi i na to. Ukoliko ne osiguramo dostojanstven život tim mladim ljudima čini mi se da smo na putu da od njih napravimo socijalne probleme, da ih uvedemo u onaj svijet u koji ih svakako ne bi htjeli uvesti, a to je svijet besparice, nedovoljnih sredstava za život, a onda takva mlada osoba je lak plijen svima onima koji idu izvan zakona. Ako se zakoni ne primjenjuju i ne osigura se ono što je s njima zagarantirano te osobe su sklone da i same izađu izvan područja zakonitosti djelovanja.
Hvala. Odgovor gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Pa evo kolega Jurjević je očito posebno uočio ovo iz moje rasprave, ovaj dio koji zaista nije shvatljiv i dobro postavlja pitanje kako se država mora, može miriti s time da je nemoćna, da naplati dužno uzdržavanje od neodgovornog roditelja, roditelja koji manifestira dakle svojim pojavnim oblicima, vozilima, džipovima s kojima dolazi na takve rasprave na kojima ništa nema i gdje su sudovi nemoćni da odrede uzdržavanje jer on ništa nema. I kako ćemo se onda mi obračunati s mafijom, s organiziranim kriminalitetom kad se ne možemo obračunati s neodgovornim roditeljem. Država ne može tu posustati. Mora tražiti izvanredne mjere protiv takvih osoba. To su opasna društvena ponašanja. Ne samo što on manifestira takvu silu i negira zakon nego se ruga, ruga se državi. A šta država onda radi? Umjesto onog obećanog alimentacijskog fonda osnovala je fond baka i djedova. Ja vam govorim nisu rijetki slučajevi da bake i djedovi od mirovine od tisuću 300 kuna odrezuje im se svake, svakog mjeseca za uzdržavanje malodobne djece. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo povredu Poslovnika. Gospođa Željana Kalaš. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Evo pred sobom imam Poslovnik Hrvatskoga sabora. Mislim da su ga prekršili i uvaženi zastupnik Jurjević i uvažena zastupnica Antičević-Marinović. Radi se o članku 210. u kojem se kaže: «Govornik može govoriti samo o temi o kojoj se raspravlja i prema utvrđenom dnevnom redu.» Ja ovdje pred sobom imam pročišćeni dnevni red i mislim da sam dobila iste materijale kao i uvaženi zastupnici koji raspravljaju o nekim drugim temama a ovdje se raspravlja o potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom i o temama o kojima oni raspravljaju zapravo nema ništa u okviru ovoga zakona. … [[Upadica se ne razumije.]] Hvala lijepa.
Ovako, predsjedatelj određuje ili prosuđuje što je u sklopu dnevnog reda pa ako se udalji onda opomene. Mislim da nije ovdje prekršen Poslovnik jer je, su gospođa zastupnica i gospodin zastupnik ostali u okviru teme o zaštiti zapravo potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom i možemo govoriti ili ovako ili onako ali tema je takva da se ne može baš previše usko shvaćati i ja mislim da nema razloga ni da vi dignete ovu tablicu. U svakom slučaju naravno da je dobro da se držimo teme što je moguće preciznije ali je nemoguće baš sve to tako shvatiti usko. Imamo i ispravak netočnog navoda. Gospođa Neda Klarić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana državna tajnice, kolege i kolegice. Ispravljam netočan navod gospođe Antičević koja navodi i kaže da država ide linijom manjeg otpora. Upravo suprotno gospođo zastupnice jer uvođenjem alimentacijskog fonda na jednoj strani država želi prisiliti i ima nakanu prisiliti obveznika zakonskog uzdržavanja svog malodobnog djeteta. Na drugoj strani institut udomiteljske obitelji ukoliko se radi o užoj srodničkoj obitelji bake i djedova i na trećoj strani imamo uvođenje osobnog identifikacijskog broja. Također još jedan novi doprinos kako prisiliti obveznike zakonskog uzdržavanja kada se radi o roditelju s kojim dijete ne živi da ispunjava svoje obveze glede malodobnog djeteta. Hvala lijepa.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik … … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? [[Upadica: Povreda Poslovnika.]] Povreda Poslovnika gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Gospođa zastupnica je povrijedila odredbu članka 209. koristeći se ispravkom netočnog navoda i navodeći ovdje da je država formirala alimentacijski fond. Ja ne znam gdje ga je to formirala. Možda ste vi to sanjali Hebrang. …/Govornica isključena, pa ponovno uključena./… to je opće poznato. A to što …/Govornica isključena, pa ponovno uključena./… što vi pričate. Ja govorim o neodgovornim roditeljima, a vi biste ga stavili u udomiteljsku obitelj. O čemu vi pričate? …/Govornica isključena, pa ponovno uključena./… sama sa sobom, a nije ispravljala ništa.
Ovo je klasičan primjer kako kriteriji ne važe za svakoga, pa ćete vi prihvatiti kad se opomene netko u pogledu ne držanja dnevnog, odnosno ne držanja Poslovnika. Ali i sami se onda ne pridržavate Poslovnika i to onda ide u nedogled. Ja vas molim, pustite predsjedatelja da intervenira kad je u pitanju povreda Poslovnika i nemojte se javljati za svaku stvar. Bezbroj puta smo dali mogućnost da se ispravlja netočni navod što nije ispravak netočnog navoda. Ali vas molim onda da jednake kriterije kod prosuđivanja imate i za svoje zastupnike i za one iz druge stranke. U tome je problem. Dakle, svjestan sam da često puta se izlazi iz okvira ispravka netočnog navoda. To sam bezbroj puta opomenuo, ali najšire postavljamo tu stvar i najekstenzivnije tumačimo taj institut. I molim vas onda nemojte potezat za dizanja, jer ću morat počet davati opomene za nekorektno dizanje tablice oko povrede Poslovnika. Molim vas da budemo na neki način pravedni u pogledu prosudbe tko je i što učinio u pogledu ispravka ili, i tome slično. Na redu je gospodin zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo tajnice, kolegice i kolege. Evo dozvolite mi da uvodno u ovoj kvalitetnoj raspravi ipak istaknem kolegice Petir, Kalaš, Crljenko koje su između svojih klubova ja bih rekao fantastično razradile ovu jako važnu temu i u kojima je praktički obuhvaćeno sve ono što nas muči. Tako da s kvalitetom te rasprave vrlo je teško sad nakon toga nastupiti. Ali ja ću se ipak držati legislative da podvučem ono što je bitno za današnji dan, makar je to bilo već nekoliko puta rečeno. Naime, koji je cilj konvencije. Kao prvo, znači priznanje prava djeci na susrete i druženja, odnosno kontakte s određenim osobama, te olakšavanje ostvarivanje tih prava. Dalje, znači preciznije određuje područje uspostavljanja prekograničnih kontakata djeteta s roditeljima s kojima inače ne živi ili osobama s kojima je dijete u bliskoj obiteljskoj vezi. Pod tri bih rekao da koji se osim kroz susrete i druženja može uspostaviti, znači taj kontakt telefonom, putem pisama, elektroničnom poštom, posrednim putem, razmjenom informacija preko neke druge osobe i slično. Konvencija detaljnije propisuje postupanja središnjeg tijela, nego što je haškom Konvencijom o građansko-pravnim aspektima međunarodne djece, a i jača poziciju djeteta kao subjekta u postupcima kojega se tiču, pa se djetetu utvrđuje pravo na izražavanje stava i želja na primanje obavijesti s postupkom. Posebice se uređuju pitanja mjera osiguranja i jamstva koja se prožimaju u svezi s kontaktom kako bi se zaštitilo ostvarivanje tog utvrđenog prava djeteta i kako osigurao povratak djeteta u mjesto gdje uobičajeno živi nakon razdoblja za kontakte. Opća Skupština Ujedinjenih narodna na 44. zasjedanju 20. studenog 1988. godine kao što je rekla gospođa tajnica usvojila je Konvenciju o pravima djeteta koja sadrži univerzalne standarde za osiguranje građanskih, političkih, ekonomskih, socijalnih, kulturnih prava djece. Republika Hrvatska kao stranka Konvencije o pravima djeteta i Konvencije o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece od 8. listopada 1991. godine uvrstila se među one zemlje koje su preuzele obvezu osiguranja tih prava. S obzirom da je Republika Hrvatska postala članica Vijeća Europe 6. studenog 1996. godine pristala je promicati ciljeve te međunarodne organizacije i poštovati njezina načela, pa time i promicanje prava djeteta. Konvenciju je potpisalo kao što je rekla kolegica Kalaš 16 država članica Vijeća Europe, a 5 država je ratificiralo. Stupila je na snagu 1. rujna 2005. godine. Normalno da će Hrvatska demokratska zajednica podržati Prijedlog zakona o potvrđivanju konvencije o kontaktima s djecom s Konačnim prijedlogom zakona i izuzetno mi je drago što će to podržati svi saborski zastupnici. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo državna tajnice, kolege i kolegice zastupnici. S obzirom na činjenicu da se Republika Hrvatska kao stranka Konvencije o pravima djeteta i Konvencije o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece od 8. listopada 1991. godine svrstala u red naprednih zemalja koje su preuzele obvezu osiguranja i zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda, a koji zadatak proizlazi iz našeg Ustava, a o njegovom ostvarivanju ovisi dobrobit današnjeg pučanstva jednako kao i budućih naraštaja. Nije zgorega naglašavati da je konvencija pravni akt koji ima snagu zakona. I kao što je u prethodnoj raspravi istaknula zastupnica Kalaš, konvencija nije katalog prava djeteta, nego popis obveza koje države moraju ispunjavati spram djeteta. Ne postoji hijerarhija dječjih prava, jer su neophodno potrebita da bi se dijete razvilo u psihofizičku potpunu ličnost. Radi se o obvezi odraslih prema djetetu. Konvencija ne krnji ulogu roditelja. Dapače, oni odlučuju što je najbolji interes djeteta. Glavne stranke konvencije su dužne roditeljima osigurati potporu za što kvalitetnijom skrbi i odgojem svojoj djeci kao i poticanje programa koje provode nevladine udruge. Svi građani države, i djeca i odrasli moraju znati i poštivati prava djece, a bezuvjetno ih moraju znati i poštivati oni koji direktno rade sa djecom i žive sa djecom. Dakle, roditelji, odgojitelji i učitelji. Upravo oni koji najsnažnije utječu na formiranje mlade ličnosti. Istodobno, djeca trebaju graditi stav o osobnoj odgovornosti prema poštivanju prava drugoga, tj. naučiti dijete kako štiti svoja, a i tuđa prava. Značajna dopuna haške Konvencije o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece koja se primjenjuje i za slučajeve prekograničnog kontakta djeteta sa roditeljem s kojim dijete ne živi je Konvencija o kontaktima sa djecom. Ona po prvi put razrađuje način ostvarivanja prava djeteta i nadopunjava Konvenciju o pravima djeteta. Njome se priznaje pravo djeci na susrete i druženja i kontakte, kako sa roditeljem s kojim dijete ne živi, a tako i sa osoba iz užega kruga srodnika. Konvencija uspostavlja, precizira uspostavu prekograničnih kontakata, a osim susreta može kontaktirati i putem telefona, pisama, elektroničkom poštom i slično. Osim toga, preciznije propisuje postupanja središnjih tijela, jača poziciju djeteta, što je jako važno jer mu utvrđuje pravo na izražavanje svojega stava i želje, a poglavito što mu jamči i osigurava povratak u mjesto gdje uobičajeno živi nakon razdoblja određenog za kontakte. Prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o kontaktima sa djecom sa Konačnim prijedlogom zakona ću podržati jer ovim dokumentom najbolji interesi djeteta imaju primarnu važnost jednako kao i nepriznavanje samo roditelja, nego i djece kao nositelja prava. Hvala vam lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Marin Jurjević.
Hvala. E ja se nadam da sad kolegica Kalaš neće kazati da sam povrijedio Poslovnik jer ja sada repliciram. Radi se između ostalog o konačnom prijedlogu zakona i pozivam se na rečenicu koju je kolegica Klarić rekla, svi građani moraju poštivati prava djece. Na žalost, u praksi u Hrvatskoj, u našem društvu koje je još u velikoj mjeri primitivno društvo, i nemojmo bježati od toga, ta prava se ne poštivaju, kao što se ne poštivaju često prava žena i još postoji u kućama "Tarzanski mentalitet", pater familias koji mlati djecu, koji misli da na taj način potvrđuje svoje mužjačko nekakvo pravo koje sam sebi dodjeljuje ili koje mu je tobožnja tradicija našeg društva dala u jednoj primitivnoj varijanti shvaćanja, dokazivanja samog sebe u kućnom ambijentu, a što država poduzima da to spriječi? To je pitanje svih nas. Dakle, kad govorimo o konvencijama i pravima djece, onda je red i da spomenemo što se dešava u našem društvu. Svi smo svjesni toga, svi smo svjesni toga da tu ima velikih problema i svi imamo isti cilj. A zaboga zaista pa zar je problem o tome govoriti u ovome Saboru, a da ne budete upozoreni da time navodno kršite Poslovnik. Ne, ne krši se Poslovnik, nego se postavljaju prava putanja.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana državna tajnice, kolege i kolegice. Ispravljam netočan navod gospođe Antičević koja navodi i kaže da država ide linijom manjeg otpora. Upravo suprotno gospođo zastupnice jer uvođenjem alimentacijskog fonda na jednoj strani država želi prisiliti i ima nakanu prisiliti obveznika zakonskog uzdržavanja svog malodobnog djeteta. Na drugoj strani institut udomiteljske obitelji ukoliko se radi o užoj srodničkoj obitelji bake i djedova i na trećoj strani imamo uvođenje osobnog identifikacijskog broja. Također još jedan novi doprinos kako prisiliti obveznike zakonskog uzdržavanja kada se radi o roditelju s kojim dijete ne živi da ispunjava svoje obveze glede malodobnog djeteta. Hvala lijepa.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik … … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? [[Upadica: Povreda Poslovnika.]] Povreda Poslovnika gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Gospođa zastupnica je povrijedila odredbu članka 209. koristeći se ispravkom netočnog navoda i navodeći ovdje da je država formirala alimentacijski fond. Ja ne znam gdje ga je to formirala. Možda ste vi to sanjali Hebrang. …/Govornica isključena, pa ponovno uključena./… to je opće poznato. A to što …/Govornica isključena, pa ponovno uključena./… što vi pričate. Ja govorim o neodgovornim roditeljima, a vi biste ga stavili u udomiteljsku obitelj. O čemu vi pričate? …/Govornica isključena, pa ponovno uključena./… sama sa sobom, a nije ispravljala ništa.
Ovo je klasičan primjer kako kriteriji ne važe za svakoga, pa ćete vi prihvatiti kad se opomene netko u pogledu ne držanja dnevnog, odnosno ne držanja Poslovnika. Ali i sami se onda ne pridržavate Poslovnika i to onda ide u nedogled. Ja vas molim, pustite predsjedatelja da intervenira kad je u pitanju povreda Poslovnika i nemojte se javljati za svaku stvar. Bezbroj puta smo dali mogućnost da se ispravlja netočni navod što nije ispravak netočnog navoda. Ali vas molim onda da jednake kriterije kod prosuđivanja imate i za svoje zastupnike i za one iz druge stranke. U tome je problem. Dakle, svjestan sam da često puta se izlazi iz okvira ispravka netočnog navoda. To sam bezbroj puta opomenuo, ali najšire postavljamo tu stvar i najekstenzivnije tumačimo taj institut. I molim vas onda nemojte potezat za dizanja, jer ću morat počet davati opomene za nekorektno dizanje tablice oko povrede Poslovnika. Molim vas da budemo na neki način pravedni u pogledu prosudbe tko je i što učinio u pogledu ispravka ili, i tome slično. Na redu je gospodin zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo tajnice, kolegice i kolege. Evo dozvolite mi da uvodno u ovoj kvalitetnoj raspravi ipak istaknem kolegice Petir, Kalaš, Crljenko koje su između svojih klubova ja bih rekao fantastično razradile ovu jako važnu temu i u kojima je praktički obuhvaćeno sve ono što nas muči. Tako da s kvalitetom te rasprave vrlo je teško sad nakon toga nastupiti. Ali ja ću se ipak držati legislative da podvučem ono što je bitno za današnji dan, makar je to bilo već nekoliko puta rečeno. Naime, koji je cilj konvencije. Kao prvo, znači priznanje prava djeci na susrete i druženja, odnosno kontakte s određenim osobama, te olakšavanje ostvarivanje tih prava. Dalje, znači preciznije određuje područje uspostavljanja prekograničnih kontakata djeteta s roditeljima s kojima inače ne živi ili osobama s kojima je dijete u bliskoj obiteljskoj vezi. Pod tri bih rekao da koji se osim kroz susrete i druženja može uspostaviti, znači taj kontakt telefonom, putem pisama, elektroničnom poštom, posrednim putem, razmjenom informacija preko neke druge osobe i slično. Konvencija detaljnije propisuje postupanja središnjeg tijela, nego što je haškom Konvencijom o građansko-pravnim aspektima međunarodne djece, a i jača poziciju djeteta kao subjekta u postupcima kojega se tiču, pa se djetetu utvrđuje pravo na izražavanje stava i želja na primanje obavijesti s postupkom. Posebice se uređuju pitanja mjera osiguranja i jamstva koja se prožimaju u svezi s kontaktom kako bi se zaštitilo ostvarivanje tog utvrđenog prava djeteta i kako osigurao povratak djeteta u mjesto gdje uobičajeno živi nakon razdoblja za kontakte. Opća Skupština Ujedinjenih narodna na 44. zasjedanju 20. studenog 1988. godine kao što je rekla gospođa tajnica usvojila je Konvenciju o pravima djeteta koja sadrži univerzalne standarde za osiguranje građanskih, političkih, ekonomskih, socijalnih, kulturnih prava djece. Republika Hrvatska kao stranka Konvencije o pravima djeteta i Konvencije o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece od 8. listopada 1991. godine uvrstila se među one zemlje koje su preuzele obvezu osiguranja tih prava. S obzirom da je Republika Hrvatska postala članica Vijeća Europe 6. studenog 1996. godine pristala je promicati ciljeve te međunarodne organizacije i poštovati njezina načela, pa time i promicanje prava djeteta. Konvenciju je potpisalo kao što je rekla kolegica Kalaš 16 država članica Vijeća Europe, a 5 država je ratificiralo. Stupila je na snagu 1. rujna 2005. godine. Normalno da će Hrvatska demokratska zajednica podržati Prijedlog zakona o potvrđivanju konvencije o kontaktima s djecom s Konačnim prijedlogom zakona i izuzetno mi je drago što će to podržati svi saborski zastupnici. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo državna tajnice, kolege i kolegice zastupnici. S obzirom na činjenicu da se Republika Hrvatska kao stranka Konvencije o pravima djeteta i Konvencije o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece od 8. listopada 1991. godine svrstala u red naprednih zemalja koje su preuzele obvezu osiguranja i zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda, a koji zadatak proizlazi iz našeg Ustava, a o njegovom ostvarivanju ovisi dobrobit današnjeg pučanstva jednako kao i budućih naraštaja. Nije zgorega naglašavati da je konvencija pravni akt koji ima snagu zakona. I kao što je u prethodnoj raspravi istaknula zastupnica Kalaš, konvencija nije katalog prava djeteta, nego popis obveza koje države moraju ispunjavati spram djeteta. Ne postoji hijerarhija dječjih prava, jer su neophodno potrebita da bi se dijete razvilo u psihofizičku potpunu ličnost. Radi se o obvezi odraslih prema djetetu. Konvencija ne krnji ulogu roditelja. Dapače, oni odlučuju što je najbolji interes djeteta. Glavne stranke konvencije su dužne roditeljima osigurati potporu za što kvalitetnijom skrbi i odgojem svojoj djeci kao i poticanje programa koje provode nevladine udruge. Svi građani države, i djeca i odrasli moraju znati i poštivati prava djece, a bezuvjetno ih moraju znati i poštivati oni koji direktno rade sa djecom i žive sa djecom. Dakle, roditelji, odgojitelji i učitelji. Upravo oni koji najsnažnije utječu na formiranje mlade ličnosti. Istodobno, djeca trebaju graditi stav o osobnoj odgovornosti prema poštivanju prava drugoga, tj. naučiti dijete kako štiti svoja, a i tuđa prava. Značajna dopuna haške Konvencije o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece koja se primjenjuje i za slučajeve prekograničnog kontakta djeteta sa roditeljem s kojim dijete ne živi je Konvencija o kontaktima sa djecom. Ona po prvi put razrađuje način ostvarivanja prava djeteta i nadopunjava Konvenciju o pravima djeteta. Njome se priznaje pravo djeci na susrete i druženja i kontakte, kako sa roditeljem s kojim dijete ne živi, a tako i sa osoba iz užega kruga srodnika. Konvencija uspostavlja, precizira uspostavu prekograničnih kontakata, a osim susreta može kontaktirati i putem telefona, pisama, elektroničkom poštom i slično. Osim toga, preciznije propisuje postupanja središnjih tijela, jača poziciju djeteta, što je jako važno jer mu utvrđuje pravo na izražavanje svojega stava i želje, a poglavito što mu jamči i osigurava povratak u mjesto gdje uobičajeno živi nakon razdoblja određenog za kontakte. Prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o kontaktima sa djecom sa Konačnim prijedlogom zakona ću podržati jer ovim dokumentom najbolji interesi djeteta imaju primarnu važnost jednako kao i nepriznavanje samo roditelja, nego i djece kao nositelja prava. Hvala vam lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Marin Jurjević.
Hvala. E ja se nadam da sad kolegica Kalaš neće kazati da sam povrijedio Poslovnik jer ja sada repliciram. Radi se između ostalog o konačnom prijedlogu zakona i pozivam se na rečenicu koju je kolegica Klarić rekla, svi građani moraju poštivati prava djece. Na žalost, u praksi u Hrvatskoj, u našem društvu koje je još u velikoj mjeri primitivno društvo, i nemojmo bježati od toga, ta prava se ne poštivaju, kao što se ne poštivaju često prava žena i još postoji u kućama "Tarzanski mentalitet", pater familias koji mlati djecu, koji misli da na taj način potvrđuje svoje mužjačko nekakvo pravo koje sam sebi dodjeljuje ili koje mu je tobožnja tradicija našeg društva dala u jednoj primitivnoj varijanti shvaćanja, dokazivanja samog sebe u kućnom ambijentu, a što država poduzima da to spriječi? To je pitanje svih nas. Dakle, kad govorimo o konvencijama i pravima djece, onda je red i da spomenemo što se dešava u našem društvu. Svi smo svjesni toga, svi smo svjesni toga da tu ima velikih problema i svi imamo isti cilj. A zaboga zaista pa zar je problem o tome govoriti u ovome Saboru, a da ne budete upozoreni da time navodno kršite Poslovnik. Ne, ne krši se Poslovnik, nego se postavljaju prava putanja.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić.
Evo, hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Odgovoriti ću zapravo i moram replicirati ponovo još jedanputa navodeći zapravo što je nakana ove konvencije. Još jedanputa naglašavam, primarna važnost se pridaje zapravo najboljem interesu djeteta. U fokusu naše pozornosti je dijete. Osim toga još jedna velika zapravo dimenzija, široka dimenzija. Ne priznaje se samo pravo roditelju, nego i djetetu kao nositelju prava, a glede sintagme, nazvati ću je tako uvjetno pater familiasa, ja ću vam jednostavno reći da sam ponosna što sam ja osobno izrasla i odrastala u obitelji gdje se znalo tko je glava obitelji, tko je odgovorna osoba u obitelji, s tim da su svi članovi te iste obitelji, odnosno te obitelji jednako pravno sudjelovali u odlukama koje su važne za cijelu tu obitelj, uvijek sa fokusom i uvijek sa najboljim interesom djeteta. Nadam se da je nakana i uvjerena sam da je nakana ove konvencije upravo najveća dobrobit za dijete. Hvala lijepo.
A gdje ćemo s time, ovim upadicama u zakonu? Završni osvrt, državna tajnica Dorica Nikolić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici zastupnice. Zahvaljujem na podršci, shvatila sam da je iz izlaganja klubova i pojedinačnih zastupnika i zastupnica, svi se slažete da Hrvatska treba zapravo prihvatiti ovaj Zakon o potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom. I moram još jedanput naglasiti, upravo zbog toga što ona nadopunjuje hašku Konvenciju o, praktički o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece s kojima se mi kao središnje tijelo u Republici Hrvatskoj, Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi bavimo i kad vidimo da nam nedostaje upravo u kontaktima sa inozemstvom, ova konvencija koja će nam puno bolje kao središnjem tijelu omogućiti da neka prava koja mi tražimo kao država prema roditelju koji je napravio nešto što nije smio učiniti zapravo će nam puno pomoći. Nesporno je ono što je rekla gospođa Antičević da Hrvatska ima vrlo dobro zakonodavstvo i da ima sve ove elemente o kojima smo mi govorili i koje ima i ova konvencija, međutim često puta druga država koja se događa recimo otmica, nema takvo zakonodavstvo i onda se mi možemo i pozvati na ovu konvenciju. Dakle, mi doista imamo što se tiče prava djeteta imamo dobro riješeno zakonodavstvo, imamo dobro riješeno u svim zakonima kojih se to tiče. Također imamo i riješeno i danas, vi se sjećate da je u ovom periodu, u ovom legislatornom periodu i promijenjen Obiteljski zakon što se tiče i uzdržavanja djeteta. Moram napomenuti pritom da ono što se spominje da za djecu se trebaju brinuti roditelji, dakako da je to osnovna i temeljna stvar i da u Obiteljskom zakonu postoji obveze baka i djedova. Čudim se samo da smo svi zaboravili da zapravo je bake i djedove se uvelo u bivšem, zapravo bivša Vlada je uvela tu alineju zakona pa kad je bio sada novi promjena Zakona obiteljskog zakona bilo je prilike da sam, ako ste uočili da ste napravili tada grešku da sami tu grešku ispravite. Mi smo smatrali da je tada ta alineja dobila većinu u bivšem legislatornom periodu i da ostavimo ono. Ukoliko ste smatrali da to treba mijenjati, mogli ste predložiti. Što se tiče uzdržavanja djeteta i što se tiče kontakta s djecom činjenica jest da su napravljene sve pretpostavke da se od neodgovornog roditelja zapravo naplati koliko je god u ovom trenutku to moguće, dakle ukoliko to nije moguće, centri za socijalnu skrb u tom prostoru ulijeću sa pomoći. Što se tiče susreta i druženja, točno je da tu je od 1.1.2006. na sudovima i na nama je svima, pa i na ovom Saboru i na Vladi Republike Hrvatske da ojačamo obiteljske suce i da zapravo time omogućujemo da djeca i u Republici Hrvatskoj imaju redovite susrete i druženja, ali kažem ova konvencija zapravo nam pomaže da susreti i druženja budu i sa onim roditeljima koji ne žive u Republici Hrvatskoj. Još jedanput zahvaljujem svim saborskim zastupnicima i svim klubovima na podršci. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Gospođa državna tajnica je netočno ustvrdila da eto kada je već bio takav Obiteljski zakon da zašto nismo reagirali. Pa Obiteljski zakon i njegove promjene donesene su saborskom većinom. Mi smo iz kluba SDP-a upozoravali ne samo na ovu stvar nego na čitav niz nelogičnosti koje sadrži taj Obiteljski zakon pa ću vam samo napomenuti i tu nelogičnost, da imamo dakle ponovo onu neoborivu pretpostavku da je majka uvijek ona koja je dijete rodila, a tamo u osporavanju očinstva i majčinstva imamo i mogućnost da majka djeteta ona koja je dala jajnu stanicu, kojoj je oteta jajna stanica da osporava majčinstvo drugoj majci. Sada imamo takve nelogičnosti i na to između ovoga smo mi upozoravali, a vi sada nas, vi prebacujete odgovornost na Sabor. Ja još jedanput plediram da izvolite da Vlada pogleda to i da dođemo do izmjene ovih nelogičnosti. … [[Upadica se ne čuje.]] Netočni navod je da nismo reagirali.
Ovo je školski primjer kolegice Ingrid Antičević-Marinović zlouporabe instituta ispravka netočnog navoda visok do neba i zbog toga i predsjednik Sabora vas je upozoravao u više navrata da kroz firmu ispravka netočnih navoda ne replicirate, ne iznosite svoja mišljenja. Iznijeli ste sada tvrdnju da zašto državna tajnica ako je smatrala da je trebalo promijeniti zakon to nije učinila, između ostaloga. Kakav je to ispravak netočnog navoda? Sa velikim žaljenjem moram vam izreći opomenu. … [[Upadica se ne čuje.]] Ja se nadam kako je rečeno da će pedagoški na vas utjecati da se držite Poslovnika. … [[Upadica se ne čuje.]] Evo lijepo se prima opomena, to znači da ste svjesni svega.
17. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom, bio je hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 172. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije o kontaktima s djecom. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova, 112 glasova za i jedan suzdržan. Hvala.
Idemo na sljedeću točku. - Konačni prijedlog Zakona o ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 173 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, koji su proveli odbori za zakonodavstvo, europske integracije, zdravstvo i socijalnu skrb i Odbor za turizam. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb i zastupnik Boro Grubišić. Predstavnik predlagatelja, državni tajnik Ante Zvonimir Golem će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo. Dakle Hrvatski sabor je u ožujku ove godine donio Zakon o potvrđivanju Okvirne konvencije Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom čim je Republika Hrvatska potvrdila svoju dosljednost aktivne politike na području zaštite zdravlja, politike prevencije i suzbijanja uporabe duhanskog dima i duhanskih proizvoda. Naime, prema direktivama iz još 1989. godine i 1990. godine koje su regulirale dakle promet duhanskih proizvoda, Republika Hrvatska je već 99. godine donijela Zakona o ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda sa jednom izmjenom 2000. godine, a u kojim zakonom se u velikoj mjeri uredilo područje dakle uporabe duhanskog proizvoda i koji je i po direktivama 2001. i 2003. godine Vijeće Europe bio u skladu u više-manje usklađen sa direktivama. Okvirna konvencija o nadzoru nad duhanskim proizvodima koja je donesena 2003. godine u Washingtonu, a koje je Republika Hrvatska potpisnik i koja je ratificirana dakle ove godine u ožujku je praktički postavila daljnje smjerove jačanja borbe protiv uporabe duhanskih proizvoda. Predloženim zakonom u domaćem zakonodavstvu se usklađuje sa pravnom stečevinom Europe, ali se i dodatno uvode odredbe kako bi zakon osim svoje zakonodavne svrhe imao i svoju preventivnu odnosno svoju edukacijsku svrhu. U predloženom zakonu utvrđuju se mjere za smanjenje ograničenja uporabe duhanskih proizvoda. Uvode se striktne oznake štetnih sastojaka cigareta i obvezne oznake na pakiranju duhanskih proizvoda te druge preventivne mjere a sve u cilju zaštite zdravlja građana. Predloženim zakonom smanjuju se dopuštene količine štetnih sastojaka u odnosu na postojeći zakon i to katrana, nikotina, ugljičnog monoksida te se precizno definira oblik i veličina podataka i navedenih upozorenja na pojedinačnom pakiranju duhanskih proizvoda. Prijedlogom zakona zabranjuje se izravna i neizravna promidžba duhanskih proizvoda, zabranjuje se oglašavanje proizvoda koji se ne smatraju duhanskim proizvodima, a koji svojim oblikom i namjenom neposredno potiču potrošnju duhanskih proizvoda. U cilju zaštite maloljetnika od štetnog utjecaja duhanskih proizvoda zabranjuje se prodaja duhanskih proizvoda osobama mlađim od 18 godina. Također uređuje se da na svim prodajnim mjestima na kojima se prodaju duhanski proizvodi mora biti istaknuta oznaka o zabrani prodaje duhanskih proizvoda osobama mlađim od 18 godina. U odnosu na postojeći zakon, predloženi zakon uvodi i novi sustav, sustav zatvorenog prostora jer se uređuje zabrana pušenja u svim javnim prostorima što se u smislu ovog predloženog zakona smatraju prostori namijenjeni skupnom boravku ljudi, a obuhvaća prostore u građevinama u kojima se obavljaju djelatnosti s područja zdravstva, zaštite djece, socijalne skrbi, odgoja i obrazovanja, trgovine, športa, rekreacije, ugostiteljstva, turizma, kulture, umjetnosti, prometa, uključujući čekaonice, prostorije za sastanke, sve dvorane za okupljanje ljudi, gledališta, javna prometna sredstva, dizala, kabine, žičare, javne zahode te otvorene prostore namijenjenih održavanju kazališnih, kino-predstava, školskih dvorišta, dvorišta zdravstvenih ustanova i druge prostore. Pod zatvorenim javnim prostorom u smislu predloženog zakona smatra se prostor koji ima krov i potpuno zatvoreno više od polovice površine pripadajućih stijena. Pušenje je zabranjeno i u prostorijama koje se po ovom zakonu ne smatraju zatvoreni javni prostori, a funkcionalno su dio prostora u kojima se obavlja djelatnost odgoja, obrazovanja te zdravstvena djelatnost. Iznimno od navedenih zabrana dopušta se pušenje u posebnim za pušače određenim prostorima za smještaj gostiju sukladno propisima ugostiteljske djelatnosti, u posebni za pušače određenim prostorima u psihijatrijskim bolnicama i u posebno za pušače određenim prostorima drugih pružatelja zdravstvene skrbi, duševno bolesnim osobama. Prostor za pušenje mora biti uređen da iz njega nije moguć protok zraka onečišćen duhanskim dimom u drugi prostor, ne smije biti namijenjen prijelazu u druge prostore i ne smije zauzimati više od 20% ukupne površine javnog prostora. Kako sam naveo u početku izlaganja, ovaj zakon ne daje samo zakonodavni okvir, već daje i jedan promidžbeni okvir, okvir promidžbe borbe protiv ovisnosti. Naime, i ovo je prilika da se kaže nekoliko riječi o štetnosti duhana o kojim sigurno da je puno rečeno i smatra se da se puno zna, ali se neke stvari možda mogu zaboraviti. Pušenje je do sada, u većoj ili manjoj mjeri, bila društveno prihvatljiva norma, norma u kojoj se nije razmišljalo da primjerice kako se navodi i u obrazloženju zakona da kroz jednu cigaretu izađe dvije litre zraka sa 4 tisuće štetnih sastojaka duhanskog dima. Međutim isto tako, u nekakvom skrivanju vlastite savjesti pušači su skloni okretati se bijegu, bijegu od istine pa reći karcinomi raznorazni koji se uzrokuju mogu se dogoditi i nepušaču. Iako su znanstvena dostignuća danas nedvojbeno dokazala da osim onih kao što je karcinom pluća koji je u direktnoj vezi sa pušenjem i duhanskim dimom, da postoje cijeli niz drugih malignih bolesti o kojima se i u ovom Visokom domu jako puno priča i o kojima se traže velike preventivne akcije. Pa je recimo jedan od takvih i karcinom dojke za koji se donosi Nacionalni program za prevenciju odnosno za rano otkrivanje, ne razmišljajući da je recimo nikotinski dim i cigareta isto tako jednim od uzročnika karcinoma dojke. I u istraživanjima koja dalje idu moguće je da će se dokazati da je toliki porast možda povezan direktno isključivo i sa cigaretom. Međutim ako se ne osvrnemo na maligne bolesti, trebamo se osvrnuti na druge tipove bolesti pa ćemo danas govoriti i bolestima krvnih žila, ali nećemo govoriti o manje važnim bolestima, o bolestima koje isto tako prijete i koje prema našim istraživanjima, a i prema istraživanjima Svjetske zdravstvene organizacije su u velikom porastu jer se pušenje direktno dovodi i sa depresijom. Prema tome, cijeli je niz bolesti i praktički nema područja u medicini koji direktno nije ugrožen sa cigaretom odnosno duhanskim dimom. Ekonomski aspekt koji se, u raspravama koje ćete čut ovih dana, provodi u cilju na neki način možda opravdanja manje restriktivnog zakona isto tako ne stoje. Jer, kada se ide gledati sa strane samog pušača, prosječan pušač po kutiju cigareta dnevno godišnje izdvoji 7 tisuća kuna. Od 7 tisuća kuna, 1400 kuna izdvoji u državni proračun u godini. U 10 godina pušenja to je 14 tisuća kuna. To nije niti ¼ cijene koštanja jedne doze jednog lijeka kod karcinoma pluća. To nije niti 20% cijene koštanja liječenja obične gripe za koju isto tako pušači su u velikoj mjeri učestaliji podložni za dobivanje gripe. Prema tome, gledajući na prijedlog ovog zakona koji se nalazi pred vama, prijedlog je koji bi trebao u svrhu svih drugih mjera preventivnih, a koji će isteći i iz ovog zakona ili na temelju ovog zakona, ali i drugih aktivnosti koje se provode u državi. Trebao bi s jedne osigurati čisti zrak odnosno smanjiti rizik od svih ovih navedenih bolesti kod ljudi koji ne puše, kod ljudi koji ne žele pušiti i kod ljudi koji ne žele tome biti izloženi. Dokazano je znanstveno, na način kiseline koja se pojavljuje kao dio izlučevine u pušača, kako nepušač koji stoji pokraj pušača koji je popušio jednu cigaretu popušio je pola cigareta. I to je nedvojbeno. Nedvojbeno je dakle da ako u prostoriji jedan pušač popuši kutiju cigareta da 5, 10, ili 15 ljudi je popušilo pola kutije cigareta. Nedvojbeno je da ako konobar nepušač u kafiću u tijeku jednog radnog vremena je boravio 8 sati, da je u tih 8 sati nepušač popušio sigurnih 10 kutija cigareta. Iz tih podataka i na tim podacima temelje se restrikcije koje su predmetom bile i rasprave na odborima, ali i rasprave u javnosti jer se treba reći da u svakom slučaju ne treba diskriminirati nikoga. Ali dok se danas borimo naći uzroke za sve moguće zdravstvene tegobe koje se pojavljuju u društvu pa pričamo o ekologiji, pričamo o čistoj svijesti, pričamo o duhanu, pričamo o dimu, pričamo o svemu ostalome, a istovremeno jasno i glasno ne dajemo upozorenje pušačima da prvo onečišćenje se događa ispod njihovog vlastitog nosa. Sukladno tome vjerujemo da će ovaj Visoki dom prihvatiti ovaj prijedlog zakona u ovakvom obliku. Hvala lijepo.
Hvala. Odbori za zakonodavstvo? Za europske integracije? Za zdravstvo i socijalnu skrb? Predsjednik Odbora, gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor je raspravio o prijedlogu zakona kao matično radno tijelo i predložio tri amandmana. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja istaknuo je da je Republika Hrvatska potvrdila okvirnu Konvenciju Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom. Time je Republika Hrvatska, imajući u vidu da je pušenje i izlaganje duhanskom dimu vodeći čimbenik rizika po zdravlje i promičući ciljeve te okvirne konvencije potvrdila dosljednost svoje politike na području zaštite zdravlja, politike prevencije i suzbijanja upotrebe duhana i duhanskih proizvoda. U raspravi članovi odbora podržali su ovaj zakon koji prvenstveno predstavlja zaštitu zdravlja nepušača, koji potiče preventivne mjere i utječe na smanjenje broja novih pušača te promiče stav da je svaki pojedinac odgovoran za svoje zdravlje. Međutim, bez obzira na restriktivnost i beskompromisnost ovog zakona posebno je istaknuta važnost preventivnih mjera koje on donosi, mjera prosvjećenja i edukacije o štetnosti pušenja i to od najranije vrtićke dobi pa nadalje. Poseban problem je korištenje duhana u vlastitim domovima u okviru obitelji gdje djeca upravo stječu prve spoznaje o toj ovisnosti. U okviru prevencije potrebno je u tom smislu educirati i roditelje za odgovorno roditeljstvo. Kako kvalitetna i trajna prevencija iziskuje znatna sredstva po mišljenju članova odbora, osim državnog proračuna koji je određen kao izvor sredstava za provođenje prevencije, mogao bi se dio troškova skupih promidžbenih spotova pokriti kroz cijenu cigarete. Izraženo je također i mišljenje da bi se kroz ugovore s liječnicima primarne zdravstvene zaštite mogli ugovarati programi kao npr. programi škole nepušenja. Uz ove primjedbe, odbor je usvojio i predlaže tri amandmana. Prvi amandman, na članak 3. u kojem se riječi: "duhanski proizvodi" zamjenjuju rječju: "cigareta" Obrazloženje. Odredbe o koncentracijama nikotina, katrana i dušičnog monoksida u ovom članku odnose se na cigarete i količina se odnosi na količinu duhana u cigareti, a ne ostale duhanske proizvode i zato treba umjesto duhanskih proizvoda stajati cigareta. Dakle, to je jedna jezična korekcija. Drugi amandman se odnosi na članak 5. u članku 5. stavku 1. postavku 2. postoji definicija, pušenje ubija/ pušenje može ubiti. Treba ih zamijeniti riječima pušenje ubija. Obrazloženje, direktiva iz 2001. broj 37 o proizvodnji o oglašavanju i prodaji duhanskih proizvoda daje ovakvu preporuku u alternativi. Dakle, predlaže da se na kutiji piše ili jedna ili druga rečenica, a ne obadvije, pa zato predlažemo da se umjesto obadvije uzme alternativa koja je bliža istini, a to je da pušenje ubija. I treći amandman na članak 11. stavak 6. da se brišu riječi rizle i slično. Naime, u tom članku se govori o zabrani maloljetnicima pušenja biljnih pušilica i drugih proizvoda za pušenje pa je onda u zagradi spomenuta riječ rizle, a rizla je robna marka zaštićena kod Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo, pa se taj naziv treba izbrisati u ovoj odredbi, jer ostaje u okviru ostalih definiranih zabrana. Na kraju uz usvajanje i predlaganje ovih amandmana odbor predlaže prihvaćanje zakona u obliku u kojem je podnesen. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za turizam? Predsjednik Odbora gospodin Marin Brkarić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za turizam Hrvatskog sabora na svojoj 8. sjednici održanoj 3. listopada razmotrio je Prijedlog Zakona o ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda s Konačnim prijedlogom Zakona kojeg je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 30.rujna 2008. uz prijedlog da se sukladno članku 161. Poslovnika Hrvatskog sabora predloženi zakon donese po hitnom postupku. Odbor za turizam razmotrio je ovaj zakonski prijedlog na temelju članka 140. Poslovnika Hrvatskog sabora kao zainteresirano radno tijelo, a dijelom i na temelju članka 1. ali ne 3. članka 69. istog Poslovnika i kao matično radno tijelo u dijelu koji se odnosi na područje ugostiteljstva i turizma i s njim neposredno vezane djelatnosti. U ime predlagatelja uvodno izlaganje o razlozima predlaganja ovog zakona s obrazloženjem pojedinih odredbi podnio je Anto Zvonimir Golem državni tajnik u Ministarstvu zdravstva Republike Hrvatske, te osobito naglasio da je temeljni cilj predloženog zakona održavanje i poboljšavanje zdravlja pučanstva, a ne zabrana pušenja. U općoj raspravi o potrebi donošenja predloženog zakona, ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda odbor je zauzeo stajalište da isti treba donijeti i nije se usprotivio njegovom donošenju u hitnom postupku. U toj raspravi je također istaknuto da bi u predloženom zakonu trebalo dati veći značaj mjerama i programima prevencije i edukacije, osobito mladih u odgojno i obrazovnim ustanovama kako bi se na vrijeme tim aktivnostima prevenirala ovisnost o pušenju. U raspravi u tekstu predloženog zakona, odbor je iznio više mišljenja, stajališta i primjedbi i to u odnosu na članak 13. U članku 13. stavku 4. alineja 1 određuju se iznimke, odnosno prostor u kojima je dozvoljeno pušenje i to u posebnim za pušače određenim prostorima za smještaj gostiju sukladno propisima o ugostiteljskoj djelatnosti, sukladno propisima u ugostiteljskoj djelatnosti "Narodne novine" 138/06. i odgovarajućim podzakonskim aktima. Pod prostorom za smještaj gostiju smatraju se objekti skupine, hoteli, kampovi i druge vrste ugostiteljskih objekata smještaj. Između ostalog i sobe za iznajmljivanje, apartmani, kuća za odmor, prenoćišta, odmarališta, hosteli, planinarski domovi, lovački domovi, učenički, studenski domovi i dr. U vrste objekata koje nisu prostori za smještaj gostiju razvrstani su restorani, barovi, ketering, objekti i objekti jednostavnih usluga kojima se objektima pružaju usluge za usluživanje napitaka, pića i hrane. Dakle, prema predloženom izričaju u članku 13. predloženog zakona, moglo bi doći do velikih nejasnoći dvojbi u primjeni zakona, pa se predlaže predlagatelju da svojim amandmanom pojasni svoju namjeru što obuhvaća odredba sadržana u stavku 4. članka 13. predloženog zakona. Na članak 14. Člankom 14. stavkom 1. alineja 4, određeno je da se prostori za pušenje ne može konzumirati hrana niti piće, predlaže se da u navedenim prostorima omogući usluživanje i konzumiranje pića, a koje može biti usluživano i u različitim konfekcioniranim oblicima. Na članke 15. do 18. ovim se člancima propisuje visoko vrijedno i sofisticirana tehnička oprema u prostorima za pušenje, ventilacijski sustav, uređaji za mjerenje i prikazivanje podataka, dovod zraka i dr. Što sve zahtijeva značajna ulaganja, a koje obavezan osigurati vlasnik. Iz toga se razloga predlaže da se osmisle jednostavniji i jeftiniji tehnički uređaji koji bi mogli isto tako mogli udovoljiti zakonskim uvjetima. U svezi s tekstom predloženog zakona, ukazano je da njegovim odredbama nisu obuhvaćeni veliki problemi korištenja duhanskih proizvodima u obiteljima i vlastitim domovima gdje djeca stječu prva saznanja o toj ovisnosti. Na temelju provedene rasprave Odbor za turizam je većinom glasova 8 za i jednog suzdržan, odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HSS-a gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, zastupnice i zastupnici. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržat će donošenje Zakona o ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda. Danas pušenje nije "in" i sve više ljudi prestaje sa tom ružnom navikom. Na žalost mnogo ih i umire od posljedica, a duhanska industrija se svim silama bori nadomjestiti sve one potrošače koje na bilo koji način izgubila. U to se ulaže veliki novac, a ciljane su skupine uglavnom žene i mladi ljudi. Iako su rezultati kampanje protiv pušenja sve uočljiviji, borba između duhanske industrije i oni koji se zauzimaju za zdravlje i dalje je borba Davida i Golijata, jer duhanska industrija raspolaže novcem, a nama ostalima uglavnom preostaje entuzijazam i borba golim rukama. Kad su posrijedi prijepori o zabrani pušenja na javnim mjestima moramo istaknuti da tu nije riječ o sukobu pušača i nepušača jer i pušači većinom pozdravljaju ovu odluku. To nije zakon usmjeren protiv njih nego protiv pušenja koje ugrožava i njih i nepušače. Ovdje je zapravo riječ vrlo često o otporu duhanske industrije i malog broja onih koji od nje imaju financijsku korist nasuprot svima onima koji se bore za zdravlje. Pušenje uzrokuje svaku desetu smrt odraslih osoba diljem svijeta i vodeći je uzročnik smrti koji je moguće spriječiti. Procjenjuje se da u Hrvatskoj godišnje od posljedica pušenja umre oko 10 tisuća ljudi a u svijetu se ta brojka kreće oko 5 milijuna. Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje godišnje za bolesti koje se vezuju uz pušenje potroši oko 3 milijarde kuna. Pa zamislite koliko bi se bolnica moglo izgraditi sa tim novcem ali opremiti dječjih odjela na kojima se liječe djeca oboljela od malignih bolesti a ne trošiti taj novac na one koji se dobrovoljno truju. Što se tiče broja pušača danas se u Hrvatskoj govori o brojci od oko 30% odrasle populacije. Razvijene zemlje koje se već dugo godina sustavno bore protiv te ovisnosti primjerice SAD snizile su postotak sa više od 50% na manje od 20%. Slično je u zapadnoj Europi te Australiji gdje se zakon provodi vrlo restriktivno. Ondje se pušenje zabranjuje čak i na nekim plažama dakle na otvorenom prostoru a razmišlja se o tome da cigarete tamo gdje se prodaju ne budu na vidljivom mjestu nego da se onima koji ih traže vade doslovce ispod pulta. Predloženi zakon o ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda predstavlja osnovu za provedbu sustavnih aktivnosti čiji je cilj smanjenje i ograničenje uporabe duhanskih proizvoda radi zaštite zdravlja građana a istovremeno uvažava posebnost vremena i procesa pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji te omogućava prilagodbu domaće pravne regulative zakonodavstvu Europske unije na ovom području. Pušenje su za sada u Europi na zatvorenim javnim mjestima zabranile Norveška, Švedska, Malta, Italija, Francuska, Velika Britanija, Irska, Finska, Slovenija, Belgija, Bugarska, Njemačka, Danska, ali i Turska. Intencija zakona je utjecati na pušače kako bi promijenili svoje navike kao i zaštititi nepušače od posljedica pasivnog pušenja. Obzirom da u Hrvatskoj ima 70% nepušača ovim zakonom želi se zaštititi većina naših građana i to smatramo odgovornim i opravdanim. Pušenje je tvrdokorna ovisnost. Uzrokuje niz bolesti, njih tridesetak i više. Najugroženiji su naravno organi i sustavi koji su u izravnom kontaktu sa dimom dakle dišni i srčano žilni sustav. Pušenje je jedan od glavnih rizičnih čimbenika za nastanak srčanog infarkta, moždanog udara, oštećenja periferne cirkulacije no ugroženi su i svi ostali organi i sustavi. Pasivni pušači jednako su rizična skupina jer udišu dim izravno sa vrška zapaljene cigarete ali i oni profiltrirani koji je pušač udahnuo pa izdahnuo. Najžalosniji je primjer pasivnog pušenja naravno intrauterino pušenje djece. Naime trudnice koje puše izravno štete zdravlju svog nerođenog djeteta jer svi štetni sastojci preko posteljice ulaze u krvotok djeteta i poznato je da majke koje tijekom trudnoće puše rađaju prijevremeno, imaju češće spontane pobačaje a kod djece su češće malformacije te niža porođajna tjelesna težina. Neka su djeca nažalost i nakon rođenja izložena udisanju duhanskog dima. Istraživanja pokazuju da takva djeca češće oboljevaju od bolesti dišnih puteva, upale srednjeg uha, astme i sličnih bolesti. Uz to s obzirom da djeca radije preuzimaju ono što vide a ne ono što im se govori ako njihovi identifikacijski modeli kao što su roditelji, učitelji, liječnici i slično puše takvo ponašanje učinit će im se poželjnim i prihvatljivim. A danas se zna da je u dimu cigarete više od 4 tisuće različitih štetnih kemikalija od kojih je njih 50-tak kancerogeno. Da je uzročna povezanost pušenja i malignih bolesti dokazana još 60-tih godina prošlog stoljeća no tek kad su ekonomisti izračunali koje su štete od posljedica pušenja za državu i gospodarstvo ozbiljnije se krenulo u borbu protiv te ovisnosti. Tako je primjerice velika kampanja za prestanak pušenja u Kaliforniji uštedjela zdravstvu 86 milijardi dolara u prvih 15 godina. Dobit ostvarena programom kampanje rasla je vrlo brzo i njezini su se učinci naširoko osjetili. Za razliku od drugih programa koji ciljaju tinejdžersku populaciju kalifornijski program usredotočio se na odrasle osobe kroz agresivnu medijsku kampanju i promjenu javne politike primjerice promicanjem prostora bez duhanskog dima što predlaže i ovaj zakon. Prema studiji program je u razdoblju od 15 godina spriječio prodaju 3,6 milijardi kutija cigareta a što bi duhanskoj industriji donijelo 9,2 milijardi dolara. Naime tamo duhanska industrija potroši 13 milijardi dolara godišnje na promocije i oglašavanja povezana uz pušenje. Zamislite kolika je onda njihova dobit ako toliko mogu uložiti u promidžbu. Dakle u SAD-u kao što sam rekla u ozbiljnu borbu krenulo se nakon ekonomskih izračuna. Utvrđeno je da država zapravo bilježi velike gospodarske gubitke zbog posljedica pušenja. Kad se u obzir uzmu sve štete od smrtnosti, liječenja, požara, nezgoda do ekoloških posljedica vezanih uz pušenje omjer je 1:7. Ilustracije radi to je kao da u jedan džep stavljate kunu, a iz drugog ih vadite 7. Zbog toga u zemljama Europske unije cijene cigareta rastu za EURO godišnje. Pokazalo se da povećanje cijena cigareta za 10% smanjuje pušenje za 4% u razvijenim zemljama i za oko 8% u nerazvijenim zemljama. Uz to treba dodati i dodatnu korist a to je značajno manji teret za zdravstveno osiguranje, liječenje bolesti koje su izravna posljedica pušenja Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje stoji oko 3 milijarde kuna a neizravno 5 milijardi kuna. Stoga i mi u HSS-u podržavamo uvođenje modela povećanja cijena cigareta koje treba dovesti do smanjenja pušenja jer se počesto reagira tek kad se nekoga udari po džepu. Ovim se zakonom uređuje zabrana pušenja u svim zatvorenim javnim prostorima od čega su izuzete samo psihijatrijske ustanove. Vrijeme prilagodbe za javne ustanove, kafiće i duhansku industriju je 6 mjeseci sasvim dovoljno dok će se odredbe ovog zakona o obrazovnim i zdravstvenim ustanovama početi primjenjivati 8 dana nakon njegove objave. Predloženo rješenje u ovom zakonu predstavlja u odnosu na važeći zakon kojim nije uređeno pitanje najviše dopuštene količine nikotina i ugljičnog monoksida po cigareti, velike novine. Važeći zakon zabranjuje proizvodnju i promet cigareta koje sadrže više od 12 miligrama katrana po cigareti dok se sada predlaže zabrana proizvodnje i promet cigareta koje sadrže više od 10 miligrama katrana po cigareti. Predloženi zakon precizira i sadržaj podataka kao općih i dodatnih upozorenja koje mora sadržavati svako pojedinačno pakiranje duhanskih proizvoda, pa tako na pojedinačnom pakiranju duhanskog proizvoda nije na svu sreću više dopuštena uporaba izraza kao što su s malim količinama katrana, light, ultra light ili slično, jer svatko razuman zna da katran i nikotin nisu light i da je to klasični primjer obmane koju plasira duhanska industrija. Predloženim zakonom se također zabranjuje sponzoriranje događaja, aktivnosti ili pojedinaca sa ciljem, učinkom ili mogućim učinkom izravne ili neizravne promidžbe duhanskog proizvoda ili uporabe duhana što znači da više nećemo gledati one poznate promidžbene poruke “Pozdrav iz Rovinja“ ili pak različite galerije u kojima je najnovija izložba slika poznatog umjetnika, a sasvim se slučajno nalaze baš u mjestu proizvodnje cigareta. U cilju zaštite maloljetnika od štetnog utjecaja duhanskih proizvoda zabranjuje se prodaja duhanskih proizvoda osobama mlađim od 18 godina i smatramo da tu treba doista uspostaviti čvrstu kontrolu. Kaznene odredbe za kršenje ovog zakona za pravne osobe su rigorozne, ali s druge strane možemo reći i opravdane. Kreću se u rasponu od 30000 do 150000 kuna i to se odnosi i na neosiguravanje zabrane pušenja u zatvorenom javnom prostoru, ali i još 28 drugih odredbi, dok su kazne za fizičke osobe od 500 do 1000 kuna. Pušenje je rizični čimbenik za zdravlje koje je moguće izbjeći, a to pokazuje da je nužan veći intenzitet mjera sprječavanja i suzbijanja pušenja. Kazne su svakako sastavni dio toga, ali mi u HSS-u smatramo da i edukacija treba biti snažnija nego što je bila do sada. Jer brojka od 10000 ljudi koji godišnje umru u Hrvatskoj od pušenja i liječenje na koje se utroši 3 milijarde kuna, a uzrok je pušenje doista je znak za uzbunu. Vjerujemo stoga da je ovaj zakon korak naprijed i klub HSS-a će ga podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepa štovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je dugo očekivani zakon čiji je cilj možda u javnosti nekad krivo protumačen kao zakon koji će smanjiti broj pušača. Hoće, smanjit će ga. Po iskustvu drugih zemalja možda za 2, 3, 4%. No, i to je ogromno smanjenje s obzirom na opasnosti koje duhan i pušenje i uživanje duhana daje. Osnovna intencija ovog zakona je uz to, dakle da zaštiti barem dio pušača, da zaštiti apsolutno sve nepušače. Naime, tužna je činjenica da je nikotin jedina droga, jedina ovisnost koja ne uništava i ne ubija organizam samo onoga koji uživa, nego i na žalost i onoga koji boravi u njegovoj blizini, u obitelji, na radnom mjestu, na javnom mjestu. Dakle, ovaj zakon treba spasiti 3000 života nepušača godišnje u Hrvatskoj i vjerujte nema ni jednog pojedinačnog zakona koji može spasiti toliko života i ni jedne druge akcije koja može spasiti toliko života. Usporedbe radi, tih 10000 pušača i 3000 pasivnih pušača ili nepušača koji godišnje umiru u Hrvatskoj to je 20 puta više od broja poginulih u svim prometnim nesrećama u godinu dana. A koliko se borimo za poboljšanje prometa. Koliko investiramo u infrastrukturu, cestovnu, u prevenciju, edukacije vozača, u razne akcije za poštivanje prometnih propisa. Da li smo do sada dovoljno učinili i za onaj uzrok smrti koji ubija 20 puta više od samoga prometa. Ako nismo, ovaj zakon i sve što iza njega slijedi omogućava nam da i to dodamo. Ono što je u Hrvatskoj tužno da je 70% stanovnika u skupini pasivnih pušača, a što to znači. To znači da je u tih 70% koji ne puše, nego udišu tuđi dim u raznim prostorijama u tih pasivnih pušača rizik od infarkta srca ili moždanog udara je 25% veći od onog rizika kojeg bi imali da ne borave u prostoriji sa pušačem. A 30%, dakle za trećinu im je veća vjerojatnost da će dobiti maligni tumor pluća ili bronha u usporedbi sa situacijom da ne sjede kraj pušača. Dakle, spašavamo 25% moždanih udara, spašavamo od 30% više tumora sa jednom akcijom koju je zbog toga prihvatio praktično cijeli napredni svijet. Ono što treba reći o duhanu, to je kad čovjek čuje podatke onda se pita, pa što je trebalo toliko vremena da se zabrani pušenje na javnim prostorima što se ovim zakonom čini u zatvorenim prostorima koji su predviđeni za okupljanje više ljudi. Pa prije svega, u prvoj fazi to su bile nedovoljne spoznaje o štetnosti nikotina. Te spoznaje su značajno kasnile sa širenjem uživanja nikotina. Tek 50-tih godina Hill i suradnici u Njemačkoj objavljuju prvi znanstveni rad na 40000 liječnika gdje se dokazalo da je grupa pušača češće oboli od krvožilnih bolesti, dakle infarkt prije svega srca, infarkt mozga i malignih tumora. Tek 60-tih godina u Americi se duha, uživanje duhana proglašava nepoželjnim i tih 70-tih godina počinju i zabrane u Americi. Svjetska zdravstvena organizacija 80-tih godina proglašava pušenje bolešću. Dakle, bolest je pušiti kao i svaka druga bolest i uvedena je u evidenciju Svjetske zdravstvene organizacije kao takova i mi smo dužni prevencijom i liječenjem smanjiti i posljedice te teške i opasne bolesti. Što ubija u cigareti? Ubija oko 4000 sastojaka kemijskih različitih sastojaka od kojih je velika većina kancerogena i izaziva rak i da je unesemo na neki drugi način također bi izazvala rak. Ubija nikotin kojeg po cigareti pušač između jednog i pol i dva i pol miligrama unese u svoj krvotok. Samo usporedbe radi dvostruka količina, dakle 5 miligrama je dovoljna za akutno otrovanje, a 50 miligrama je dovoljna doza da ubije čovjeka ako bi mu se dalo odjedanput. Dakle zapravo u jednoj kutiji cigareta imamo smrtnu dozu nikotina za jednog čovjeka kad bi odjednom ušla u njegov organizam. Zašto je teško prestati pušiti? Zato jer ima jedan mehanizam ovisnosti koji nakon resorpcije nikotina u krvotok u mozgu izaziva lučenje neurotranslitera. To su kemijski sastojci koji onda utječu zapravo na živčani sustav čitavog tijela. Jedan od njih najznačajniji je dopamin koji izaziva taj osjećaj ugode. Kad padne u krvotoku u krvi koncentracija nikotina pušač mora tu koncentraciju dignuti na višu razinu da bi tu količinu dopamina zadovoljio i s time svoj osjećaj ugode također ostvario. Naravno to je čisti mehanizam ovisnosti i zato se protiv nikotina treba boriti kao protiv klasične droge. Što se tiče trajanja života, danas je apsolutno dokazano da je prosječni, dakle ne uzimamo one pojedince koji su posebno otporni na nikotin jer su takve genetske strukture pa su sretnici pa dožive 80 godina uz cigaretu, to su rariteti, ali kad govorimo o prosjeku, onda jedna cigareta skraćuje život između 8 i 14 minuta, ovisno o studijama. Svakih 8 sekundi prosječno u svijetu umire jedan čovjek. Dok mi vodimo ovu raspravu o ovom zakonu, u svijetu će nekoliko tisuća pušača i pasivnih pušača nažalost umrijeti. Kolegica Petir je rekla, i to je potpuno ispravno da smo dosta napravili u uvjetima u kojima smo živjeli posljednjih dvadesetak godina na broju smanjenja pušača i doista broj pušača u Hrvatskoj je smanjen za 2 do 3% i doista je on manji od prosjeka pušača u zemljama Europske unije. Ali se moramo zabrinuti nad podatkom da raste broj djece koja puše, mladih ljudi, adolescenata. Ja ću iznijeti samo jedan podatak. U posljednjih 10 godina broj djece u prvim razredima srednjih škola, dakle u 1. i 2. razredu srednje škole je značajno porasao broj djevojčica u tih 10 godina koje redovito puše porasao je za 4%, a broj dječaka u prvim i drugim razredima srednjih škola koji redovito puše porastao je za 5% i to je ono što je zapravo poražavajuće jer očito naše mjere prevencije nisu bile dovoljno usmjerene na tu najvulnerabilniju mlađu populaciju, nego smo se više skoncentrirali na odrasle. Kod odraslih smo postigli određeni učinak, a nakon usvajanja ovog zakona vjerujem da ćemo svi zajedno usmjeriti naše preventivne edukativne mjere na ovu mlađu dobnu skupinu jer to je dobna skupina koja na žalost neće doživjeti prosječno očekivano trajanje života, samo jedino isključivo zbog toga jer su u toj ranoj dobi počeli sa uživanjem nikotina. No, treba reći kod usvajanja ovog zakona da ovo nije prvi korak. Dakle, mi smo u Hrvatskoj u zadnjih desetak, petnaest godina, ako izuzmemo razdoblje rata. Mi smo zapravo već 1996. godine, dakle praktično odmah nakon završetka rata unijeli u Zakon o radu vrlo važno poglavlje, to je bilo poglavlje 13 koje se zvalo zaštita nepušača. Zakon o radu je dakle u tom smislu odredio potpunu zabranu rada u radnim prostorijama i na radnim sastancima potpunu zabranu pušenja. Nažalost, taj zakon je u to vrijeme napravio jednu iznimku, a to je da se mogu odrediti prostorije u kojima će se pušiti i one moraju biti označene sa natpisom "ovo je prostorija za pušenje". I što se dogodilo? U velikom broju kancelarija izvukli su iz ladice natpis "ovo je prostorija za pušenje" i pušilo se u velikom broju kancelarija. Sve te prostorije su bile sukladno zakonu prostorije za pušenje. Dakle, zakon je bio nedorečen. U 1999. godini donosimo Zakon o ograničenoj uporabi duhanskih proizvoda. U članku 11. određuje se zabrana pušenja u zdravstvenim prostorijama. Dakle, nigdje u zdravstvenim ustanovama i ordinacijama se od tog dana više ne bi smjelo pušiti. Nažalost i danas po našim bolnicama kad idemo po hodniku osjećamo iz pojedinih prostorija smrad duhana. Zašto? U članku 12. zabranjeno je pušenje u odgojnim i obrazovnim ustanovama i to se velikim dijelom poštuje, osim na nekim visoko obrazovnim ustanovama gdje na žalost vidimo i nastavnike i studente da puše u prostorijama svojeg učilišta ili sveučilišta. Ono što posebno zabrinjava, to je bio članak 2. koji je dakle još 1999. godine ograničio upotrebu duhanskih proizvoda i u ugostiteljskim objektima. Dakle, tada je bilo određeno da se jedan dio restorana ili drugog ugostiteljskog prostora mora odijeliti za pušače, određeno je kako mora biti to organizirana cirkulacija zraka koja mora isisavati zrak van, ne smije ići prema dijelu za pušače itd. U kojem našem restoranu vidite tu organiziranu ventilaciju, u kojem našem restoranu vidite poštivanje tog pravila? Mislim da su, ne da mislim, nego sam siguran da su takvi restorani na žalost izuzeci. Gdje je bila greška u tome? Bila je greška što je nadzor nad tim imala samo sanitarna inspekcija. Znači, nekolicina inspektora po županiji. Oni zaista nisu mogli ni teoretski, a kamo li praktično ulaziti u svaki restoran i kontrolirati provedbu. Ovaj zakon u tome čini značajan iskorak na bolje. Jedna od najboljih, ja bih rekao iskoraka ovog zakona je upravo to što nadzor nad provođenjem povjerava ne jednoj inspekciji, nego čak 5 inspekcija je uključeno od sanitarne, zdravstvene, do Državnog inspektorata i to je ono što će zapravo jamčiti nama provedbu ovog zakona. Ako dođe do organizirane, planirane akcije svih 5 inspektorata zajedno, osobito u početnim fazama primjene zakona, onda ja vjerujem u njegov uspjeh. Zakon radi i veliki iskorak u prevenciji. Rekli smo da nikakve zabrane ne mogu utjecati tako dobro na ponašanje građana kao pravovremena edukacija. U članku 22. ovog zakona obvezuje se donošenje programa za edukaciju. Za donošenje tog programa određen je ministar nadležan za obrazovanje uz suglasnost ministra nadležnog za zdravstvo. Taj program postaje obvezna sastavnica obrazovanja od predškolskih do školskih i kasnije studentskih uzrasta, ali u tom programu će biti uključena i edukacija odraslih. U toj edukaciji veliki problem predstavljaju vrlo skupe sekunde javnog prikazivanja jednog promidžbenog spota. Ja se sjećam jedne od naših akcija tamo iz devedesetih godina kada smo ako se sjećate onog malog jednog čovječuljka koji je bio nacrtan, koji puši cigarete se pretvara u pepeo, a onda se i on cijeli pretvara u hrpicu pepela. Taj spot je toliko koštao, par sekundi njegovog prikazivanja da smo ga mogli prikazati jedanput tjedno. Financijski prikazivanje spotova na televiziji, a to je informacija koja najbrže i najbliže dolazi do građana je zapravo vrlo skupo i koristim ovu priliku apelirati na javnu televiziju da otvori svoja vrata takvim humanitarnim akcijama kao što je popust na spotove koji objašnjavaju gledateljstvu što je to pušenje. Dakle, javna televizija bi tu morala imati svoju ulogu. Ona naravno ne može biti propisana ovakvim zakonom, ali može dragovoljnom odlukom i s time bi javna televizija vjerujem dobila puno i na gledanosti onih koji žele dulje živjeti, a to je ogromna većina gledateljica i gledatelja. Još bih na kraju u ovom zakonu pohvalio i donošenje nacionalnog povjerenstva. Nacionalno povjerenstvo koje zapravo brine o provedbi, koje daje godišnje izvješće ministru, koje nadzire i rad inspekcija, koje nadzire i preventivne akcije i programe, prati događanja u inozemstvu, primjenjuje pozitivne spoznaje na našu državu i na taj način ovo povjerenstvo postaje ključni zaštitnik zdravlja nepušača u Hrvatskoj. Isto tako kvalitetno rješenje i financiranje, dakle u članku 24. izrijekom se kaže da sve troškove promidžbe, edukacije snosi državni proračun i to je jedino logično rješenje, jer državni proračun će ne samo zaštititi veliki broj života što je daleko najvažnije nego će ostvariti sa ovakvim preventivnim mjerama i ogromnu uštedu. Već smo čuli 3 milijarde uberemo otprilike od trošarina na duhan, a 3 milijarde potrošimo na liječenje bolesnika od pušenja i tu smo zapravo na nuli. Ali izostanak s posla bolesnika je 20% veći, pušača 20% veći od nepušača, a invalidnost je 30% veća. Dakle državni proračun će tu ostvariti i značajne dobitke. Iz svih tih razloga predlažemo prihvaćanje ovoga zakona i mislimo da je to veliki iskorak u borbi za javno zdravstvo. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HDSSB-a, gospodin Boro Grubišić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Podnosim ja i jedan da kažem dobar primjer rasprave o ovome prijedlogu zakona, s obzirom da potječem evo iz kraja u kojem je potekao duhan iz Hercegovine jel', a po struci sam liječnik pa evo sve to skupa mi daje za pravo da raspravljam o ovome Prijedlogu Zakona o ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda, s Konačnim prijedlogom zakona, dakle evo to je finiš zakonske procedure u svezi uporabe duhanskih proizvoda ili kako reče gospodin Hrelja cigareta na kraju krajeva jel'. Kada bismo pitali pušače i nepušače zajedno, mislim da nema nikakve razlike u svijesti o tome da je pušenje štetno i kod jednih i kod drugih. O svim onim štetnim posljedicama koje pušenje donosi počevši od raka pluća, grkljana, jednjaka i drugih organa, od kronične opstruktivne plućne bolesti i o svim onim bolestima o kojima je ovdje govorila gospođa Petir, a i kolega Hebrang što je sasvim jasno, o čemu govore statistike i Svjetske zdravstvene organizacije i Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, dakle o 3 tisuće smrtnih slučajeva koje su dakle neposredna posljedica pušenja, o riziku zbog visokog tlaka, srčanog udara, moždanog udara i o svemu onome što je ovdje već bilo riječi o čemu zapravo evo ja više nemam šta dodati. Kada pitamo te pušače jesu li oni svjesni svega toga, kaže da jesu. Ali što je to što njih tjera da i dalje puše? Kada dođete u Njemačku, Austriju ili bilo gdje i imate automat za cigarete, ni jednu kutiju cigareta pa ni onih naj da kažem, jeftinijih bez ubacivanja 5 eura ne možete dobiti. 5 € to je 36 kuna. Netko je ovdje govorio o, gospođa Petir, o jednoj da kažem ovako represivnog rečenici, udaranje po džepu. 5 € je udaranje po džepu, a 2 € nisu udaranje po džepu. Kada imamo kazne u prometnim prekršajima koje su zaista europske, sjećamo se Zakona o sigurnosti prometa koji je bio i usvojen evo ovdje u ovome Saboru i kada vidimo te kazne koje su zaista drastične u odnosu na naše plaće i na naša primanja, plaće stanovništva, na mirovine i na sve ostalo, onda kada usporedimo te kazne sa cijenom cigareta kod nas, ako smo već nekakve norme donosimo onda evo jednog primjera kako to izgleda u Europi. Kada govorimo dakle o pušenju, moramo reći da je to zaista bolest ovisnosti kao što je i uporaba opojnih droga i kao što je to alkoholizam. Čime se borimo protiv uporabe droga, čime se borimo protiv alkoholizma? I prevencijom, ali i kurativom u sustavu plaćanja HZZO-a. Davno je Stjepan Radić rekao da naše škole, hrvatske škole ne smiju biti samo obrazovne ustanove nego prije svega odgojne ustanove. Jasno da u prijedlogu Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb se spominje da se počne o edukaciji o štetnosti pušenja već u najranijoj, vrtićkoj dobi, ali i u školama. Ta edukacija ne smije biti jednokratna nego mora biti kontinuirana, mora biti trajna. Ona mora izgledati poput jedne trajne, agresivne dugotrajne antipušačke kampanje. Stjepan radić je rekao da je i obitelj temelj društva, a onda i po ovom pitanju ona mora dati primjer, odnosno u obitelji se daje primjer i podučava djecu, odnosno primjerom se pokazuje upravo u svezi ovoga zla ovisnosti koje donosi sve ono što su moji prethodnici govorili u svezi stanja zdravlja kod ljudi, ne samo kod onih koji puše nego i kod ljudi koji su u okolini, koji su nepušači. Kada sam boraveći nedavno u, dakle da kažem u izbornoj jedinici iz koje potječem, i kada sam rekao nekima od pušača da je zakon evo na dnevnom redu i konačni prijedlog zakona, mogu reći otvoreno i iskreno da su se osjećali diskriminirano, oni kažu da je to njihova odluka. Ali kako se oni osjećaju diskriminirano, tako se diskriminirano osjećaju i nepušači koji su u njihovoj blizini. Dakle to su jedni stavovi koji su neću reći nepomirljivi, ali u svakom slučaju svi su svjesni štetnih posljedica pušenja. Pa prema tome i ovaj prijedlog zakona jasno da će klub HDSSB-a podržati uz određen jedan amandman koji smo uložili o čemu će gospodin državni tajnik se izjasniti kod glasovanja, a to je da, evo možemo i reći da sam i u inozemstvu vidio u zrakoplovnim lukama i na još nekim mjestima određene, da kažem sofisticirane kabine koje sasvim sigurno u potpunosti zadovoljavaju aspiracijom, filtracijom i ostalim, pročišćavaju zrak. … [[Govornik se ne razumije.]] diskriminirani pušači mogu tu svoju naviku koje se ne mogu odreći nikako i konzumirati s time da ne štete svojoj okolini i ljudima koji su okolo njih. Jasno da se oni u toj nekoj kabini izlažu pogledima drugih i zaista, čovjek se osjeća pomalo posramljeno kada je tako izdvojen poput ne znam koga od ostaloga svijeta. Dakle, ovaj problem pušenja koji kod odraslih polako, ja bih rekao, pomalo prestaje jer su odrasli potpuno svjesni svih štetnosti i onda taj postotak pušača u Hrvatskoj pomalo opada. Ali upravo ono što sam govorio o školama, o vrtićima, o odgojnom djelovanju u toj školskoj dobi vidimo da postoji problematika u porastu broja maloljetnih pušača. U člancima ovoga zakona, dakle u poglavlju 4., vidimo da postoje preventivne mjere protiv pušenja. O njima je moj prethodnik, gospodin Andrija Hebrang, govorio ali mislim da uz stavku koja kaže predlaže se program odvikavanja od pušenja… Ja sam i u prošlom izlaganju kada sam ovdje govorio o prijedlogu zakona u prvom čitanju onda spomenuo da, a mislim da to nije problem i naknadno uvesti, naknadno implementirati, da se upravo programi odvikivanja od pušenja dakle rekao bih nekakva kurativa kod pušača koji imaju želju, imaju silnu želju i svjesni štetnosti pušenja po sebe, po svoju obitelji po okolinu, da se to jednostavno kao i odvikavanje od droge, kao i liječenje alkoholizma jednostavno ostvari i uvede u mjere koje se mogu putem HZZO-a provesti kao jedna kurativna mjera. Dakle ako je to ovisnost, a je ovisnost, kako reče gospođa Petir to je ružna navika, je ružna navika, ali je prije svega ovisnost o čemu je o supstancama koje donose ovisnosti govorio prethodnik moj. Prema tome, hajde one koji imaju želju smanjimo broj pušača time da im mi pomognemo zakonskom odredbom kojom dobrovoljno mogu, uz pomoć dakle kolko to košta da košta i koje su to metode o tome ne bih ovdje ulazio, ali se mogu jasno staviti na listu HZZO-a da se smanji broj pušača. Uza sve to ovdje, iako kažem smo imali predstavnika Hrvatske seljačke stranke, mi smo i dalje, ne diramo koliko ja vidim ni duhansku industriju, a niti smo spominjali da ovdje u našoj državi postoji poticaj, poljoprivredni na uzgoj duhana. Pa ako mi tako budemo uspješni u smanjivanju broja pušača i uporabe duhanskih proizvoda, koga mi to potičemo i kome potičemo proizvodnju duhana u Republici Hrvatskoj. Za izvoz? Za nekoga drugoga? Jedno malo pitanje za razmišljanje. U svakom slučaju, s obzirom da je ovaj zakon usklađen sa zakonom mnogih zemalja uljuđenih europskih zemalja, pa mislim da je čak i restriktivniji od zakona u drugim zemljama, a donosi i nadam se da će donijeti korist, ne samo onu novčanu o kojoj govorimo ukoliko smanjimo broj karcinoma pluća i svega ostaloga, svih ostalih bolesti, kronične opstruktivne plućne bolesti, moždanog i srčanog infarkta i liječenja tih bolesti nego li će donijeti u svakom slučaju jednostavno jedan dakle ovaj prijedlog zakona je usklađen sa europskim zakonima. I nema razloga da ne podržimo ovaj prijedlog zakona uz ove primjedbe koje sam iznio u ovom svome izlaganju. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Željko Vincelj. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Predloženim se zakonom s ciljem zaštite zdravlja svih građana utvrđuju mjere za smanjenje i ograničavanje uporaba duhanskih proizvoda, dopuštene količine katrana, nikotina i ugljičnog monoksida po cigareti, podaci i upozorenja koji se moraju nalaziti na pojedinačnim pakiranjima duhanskih proizvoda, preventivne mjere protiv pušenja te bitno pojačan nadzor nad provedbom zakona. Nadalje, ovaj je prijedlog zakona jedan od aspekata usklađivanja domaćeg zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije na području uporabe duhanskih proizvoda iako njene članice na različite načine i pristupe reguliraju taj problem. On slijedi potrebu intenziviranja provođenja mjera sprečavanja i suzbijanja pušenja kao glavnog izbježivog rizičnog čimbenika za zdravlje. Upravo se pušenje navodi kao čimbenik rizika za tri vodeće skupine uzroka smrti u Republici Hrvatskoj. Kardiovaskularnih bolesti, malignih bolesti i bolesti respiratornog sustava. Štetnost konzumiranja duhana i duhanskih proizvoda za zdravlje znanstveno je dokazana te znatno pridonosi obolijevanju i prijevremenom umiranju od niza bolesti. Kao što smo čuli, predloženim zakonom uređuje se zabrana pušenja u svim zatvorenim javnim prostorima. Iznimno se u ugostiteljskim objektima mogu uredi posebni prostori za pušače koji ne smiju zauzimati više od 20% ukupnog prostora, ali se u njima ne smije posluživati ni jelo ni piće. Vlasnicima kafića i restorana daje se šest mjeseci od dana njegova stupanja na snagu kao bi uskladili svoje poslovanje s odredbama zakona. Pušačima će se drastično smanjiti prostori gdje će moći pušiti, a riskiraju i kršenje zakona očekuje ih kazna od tisuću kuna, a toliko će morati platiti i ugostitelj, ako mu je dozvoli pušenje na nedozvoljenom mjestu. Zaštita zdravlja građana ističe se kao glavni cilj ovog zakona, te se stoga želi smanjiti ograničiti uporaba duhanskih proizvoda. No, malo je vjerojatno kako će uslijed ovakvih mjera broj pušača bitnije, ponavljam bitnije se smanjiti. Možda tek prosječan broj njihovih popušenih cigareta. Ipak svakako će se smanjiti izloženost nepušača duhanskom dimu. Nepušači koji su htjeli ne htjeli boraveći u zadimljenim prostorima udisali duhanski dim, čine skupinu tzv. pasivnih pušača. Oni su suočeni s većim rizikom obolijevanja od karcinoma bronha i pluća, premda sami nikada nisu zapalili cigaretu. Još je uvijek relativno niska svijest o štetnim posljedicama pušenja, te je svakako velika potpora za provođenjem sustavnih aktivnosti po tome pitanju. Mjere koje se predlažu ovim zakonom bile bi tako još prihvatljivije i među samim pušačima kada bi ta svijest bila veća. Kada govorimo o pušenju imamo nekoliko učesnika priče u kolopletu različitih interesa pušači, duhanska industrija, ugostiteljski sektor, država, nepušači. Pušači, pušenje je stvar osobnog izbora i stava čovjeka. Može birati hoće li to raditi i hoće li snositi rizike narušavanja zdravlja ili čak smrti uslijed pušenja, teško da će ikakve mjere protiv pušenja imati utjecaj na bitno smanjenje broja ovisnika o pušenju. Pušenje nije samo navika, strast, ovisnost, pušenje je znanstveno verificirana bolest s teškim posljedicama po pušače, ali i nepušače i čitav zdravstveni sustav. Duhanska industrija, zadovoljna profitabilna, ne opterećuje se previše hajkom protiv njih od strane onog dijela javnosti koji ne puši, jer niti antipropagandne aktivnosti protiv pušenja, niti dodatna oporezivanja, niti sudske presude protiv njih ne umanjuju bitnije postotak korisnika cigareta i zaradu duhanske industrije na toj ljudskoj ovisnosti ili strasti, ili bolesti. Njihov proizvod se odlično prodaje i bez propagande, pa čak uz žestoku antipropagandu. Manjak prodanih cigareta nadoknadit će višom cijenom. Ugostiteljski sektor, ovdje se očekuje najviše problema u provedbi zakona. Stoga bi bilo uputno razmotriti iskustva drugih država i primjedbe i prijedloge naših ceha ugostitelja kako bi se spriječile gospodarske štete u njihovom poslovanju, ali i ono što će se vjerojatno dogoditi ako se ništa ne promijeni u zakonskom prijedlogu, a to je podizanje cijena ugostiteljskih usluga. Vlasnici kafića kažu, češći naši posjetitelji su pušači. Može li kava bez cigarete? Kava i cigareta su kao prst i nokat. Hrvatski ugostitelji sami ističu kako neće stajati na putu usvajanja europskih trendova. S druge strane kako će zabrana pušenja najvjerojatnije najviše naštetiti ugostiteljskom sektoru, nastoje se izboriti za duži prijelazni period, a isto tako i za mogućnost profiliranja kafića samo za pušače ili nepušače. Tako se čuje prijedlog da bi se vlasnicima kafića do oko 50 kvadrata, zakonski dopustila mogućnost da sami izaberu hoće li kafić biti namijenjen pušačima ili nepušačima. Pri tome se navodi primjer Njemačke. U Njemačkoj je zakon o potpunoj zabrani pušenja pao na Ustavnom sudu u dijelu koji se odnosi na kafiće, jer su vlasnici manjih kafića do 75 kvadrata u diskriminirajućem položaju prema vlasnicima objekata s velikom kvadraturom koji dakako svoje objekte mogu prilagoditi i ograditi za potrebe pušača i nepušača. Dali je predlagač zakona vodio računa o tome da i naš ugostitelji mogu krenuti u pravnu bitku s istim završetkom. S druge strane iznosi se argument kako će ugostitelji imati dovoljno vremena prilagoditi svoje objekte novim uvjetima rada, budući da bi zabrana pušenja trebala stupiti na snagu negdje u proljeće u vrijeme kada se počinju otvarati terase na kojima će se moći pušiti. No, naši ugostitelji kontinentalci smatraju da su i ovdje dalmatinci u prednosti, jer se početak i završetak njihove sezone sjedenja na terasama ne može mjeriti sa onom na moru. Ugostitelji smatraju da će zakonskim rješenjem u kojem će pušači biti u odvojenim boksovima u kojima će moći samo pušiti ali ne i konzumirati hranu i piće, oni biti pretvoreni u građane drugog reda koji će pušiti i moći tupo gledati u zid. Cilj zakona je zaštiti od dima one koji ne puše, a nepušače od njih samih. Stvar je njihove volje i izbora dali će u prostoru za pušenje i pojesti i popiti. Pušači baš kao i nepušači imaju ljudska prava. Naravno da država želi i treba zaštiti prava nepušača, ali ako su oni fizički odvojeni od pušača, onda njihova prava nitko ne krši. Smatraju da bi zakon mogao i potaknuti duhansku industriju da ulaže u npr. zatvorene grijane terase ugostiteljskih objekata namijenjene pušačima ali naravno uz uvjet da se u njima može pojesti i popiti. Govorimo i o elitnom turizmu u Hrvatskoj. Netko završi obilnu i skupu večeru nakon koje bi još popio i konjak i popušio cigaru, a onda će mu konobar reći, molim vas izađite pušiti na cestu ili u kabinu za pušenje u restoranu u koji će moći tupo buljiti u zid. Rješenja su dakle, odvojene posebne restoranske prostorije za pušače u kojima se može uživati u jelu, piću i duhanu. Za male kafiće njihova samostalna odluka hoće li kafić biti za pušače ili nepušače, a za one kafiće koji imaju dovoljno prostora za prilagodbu i pušačima i nepušačima, da se dopusti da se u dijelu za pušače također može konzumirati jelo i piće. Ove zakonske prilagodbe omogućile bi svim ugostiteljima da samostalno procijene koju opciju će odabrati. Iako će se neki objekti sigurno i tada zatvarati jer se neće isplatiti nova ulaganja. Opravdana je i bojazan ugostitelja od njihovog kažnjavanja ako će netko kršiti Zakon o pušenju. Kako da ugostitelj ukloni nekog nediscipliniranog gosta? Može mu reći, nemojte pušiti ili molim vas izađite. A što ako on to ne želi. Zar će ugostitelj morati zaposliti izbacivača ako ne želi platiti on tisuću kuna za svakog kršitelja zakona. Zaista nije uredu da ugostitelj mora svakome dozvoliti da uđe, a onda ga se kažnjavati ako gost krši pravila. Država igra trostruku ulogu u kojoj treba stalno balansirati interese budžeta i građana nepušača ali i pušača. Interes joj je da ljudi puše jer je oporezivanje duhanskih proizvoda jedan od najznačajnijih državnih prihoda od, kojih se ne želi odreći ni jedna vlast budimo iskreni. Interes bi joj trebao biti i da ljudi ne puše jer posljedicu pušenja liječi zdravstvo dakle gubi državna blagajna. Uloga države je da štiti interes svojih građana dakle one dvije trećine koje ne puši i koje u zaštiti svog zdravlja i ugodnog osjećaja želi represivne mjere protiv pušača. Ali i one jedne trećine koja puši, koji žele zadovoljiti tu svoju potrebu, koji plaćaju poreze države i koji su također birači na izborima zar ne? Na kraju tu su i oni radi kojih se donosi ovaj zakon nepušači. Oni su na sreću još uvijek društvena većina i država bez obzira na balansiranje između poreznih prihoda od pušenja i zdravstvenih rashoda zbog bolesti od pušenja mora zaštiti njihov interes da na javnim mjestima u zatvorenim prostorima u kojima se kreću ne trpe posljedice nečije ovisnosti o duhanu. Pušenje nije dobro, pušenje nije zdravo, pušenje je štetno. To znaju svi ali niti jedna država ne zabranjuje uzgoj i prodaju duhana. Imamo i poticaje čak. Dakle dok god su joj koristi veće od štete i dakle dokle god 30-tak posto građana želi pušiti zakon poput ovog o zabrani pušenja ili ako hoćete o kontroliranom pušenju minimum je što država mora učiniti u cilju zaštite interesa i zdravlja one većine svog stanovništva koja ne puši. Tim zakonom država kaže pušačima: Trujte se ako hoćete ali doma u svojoj sobi ili na friškom zraku, a ne u zatvorenim javnim prostorima gdje borave i oni koji se ne žele trovati dimom iz vaše cigarete. Potpuno podržavamo tu intenciju uz molbu da predlagač ugradi u zakon odredbe kojima će pomiriti interese nepušača, ali i pušača i ugostitelja.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a gospodin zastupnik Rajko Ostojić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege pred nama je zakon koji nedvojbeno poboljšava zdravlje naših građana i zato će naravno Klub zastupnika SDP-a podržati svaki zakon aktualne vlasti koji poboljšava zdravlje naših građana. Ali čekanje, odgađanje zadnjih nekoliko godina nas je dovelo do ove situacije relativno brzometnih. Prethodnik je govorio možda čak i brzopletih odluka. Dva, tri, dvije, tri verzije zakona dok napokon jučer nismo dobili na saborski Odbor za zdravstvo konačnu verziju. Pa i tu je bilo grešaka. I tu je bilo «ako», «možda» recimo pušenje može ubiti. Naš amandman je državni tajnik, Vlada prihvatila. Pušenje ubija i to je činjenica. Ne «može», pušenje ubija. Pa nećemo biti licemjerni. Možda možemo biti licemjerni pa živjeti u državi koja istovremeno daje subvenciju za uzgoj duhana o čemu ćemo kasnije govoriti ali pušenje definitivno ubija, pušenje je štetno i stoga će Klub SDP-a podržati sve zakone koji poboljšavaju zdravlje ovih građana, naših građana. Iako prošlost ne možemo promijeniti, ne treba se vraćati dugo u prošlost, ali dobro se sjetiti dobrih i loših strana. Koje su bile dobre strane? 1974. Republika Hrvatska je bila prva država, jedna od prvih država u Europi, republika u Europi gdje je donesen Zakon o zabrani pušenja na radnom mjestu. 1986. je donešena Svjetska škola nepušenja. Zagrebačka škola nepušenja koja je postala svjetski brend. 1996. kolega Hebrang je rekao, bio je ministar zdravlja kad je revitalizirao te akcije, donio ponovo Zakon o zabrani pušenja na radnim mjestima. Međutim posljednjih 5 godina ništa. Ništa. Čekanje, odgađanje i ništa. I to nije dobro. I zato sam ja prije 3 dana kolegice i kolege imao u svojoj ordinaciji mladu trudnicu 18 i po godina zdrava je, dijete je zdravo. 18 i po godina došla je radi mučnine, znate šta je «Emesis gravidarum». Došla je radi mučnine, radi trudnoće i rekla mi je u anamnezi kad sam vidio da je zdrava. Pitam je navike, a navike su štetne navike: alkohol, pušenje cigareta i tako dalje jel'? Ona kaže: «Da, ja pušim.» 18 i po godina, trudnica. Ja velim: «Pa dobro znate li štetnost pušenja?» «Pa znate pušenje je životni stil». «A znate li vi o štetnosti pušenja?» I onda sam joj rekao sve ono što se može desiti na plod, na dijete. Njezin zaključak me razočarao, iznenadio me nije, ali me razočarao. «Hm, s druge strane super. Tako neću imati veliki trbuh i neću dobiti strije». Jer sam joj rekao: «Dijete će zaostati u rastu. Bit će malo dijete.» Ona je djevojčica, 18 i po godina. Rekla mi je: «Super. Tako neću imati veliki trbuh i neću dobiti strije.» Za to smo sve mi krivi. Za to je krivo država jer nema edukacije. Nema zdravstvenog odgoja. Ne ulazimo u škole, vrtiće ni pučke škole ni srednje škole. I zato ovih 5 godina jer ona je počela pušiti sa 15 godina. Sad ima 18 i po. Nevjerojatno! U biti nevjerojatno, nevjerojatno da u 21. stoljeću čujem takav odgovor od zdrave žene. Ili čuh jučer na odboru onu staru: «Joj, ja imam dida koji je pušio i doživio 100-tu.» Pa to je vrlo jasan mehanizam obrane, neracionalne racionalizacije da upotrijebim medicinske pojmove koji je poznat. Svi oni koji su na neki način ovisnici a pušenje je po međunarodnoj klasifikaciji ovisnost. Imaju mehanizme obrane. E zato mi se, zato su, u ponedjeljak i došla ova moja trudnica zato što zadnjih 5 godina nije čula ništa. Ja sam zaguglao što je bilo zadnjih 5 godina i zadnjih 5 godina se naravno 5 puta slavio Svjetski dan nepušenja i bilo je još 10-tak okruglih stolova i simpozija koji su trajali jednu do dvije akcije. Imali smo akcije javno zdravstvene. Kolega Hebrang je govorio na spotovima ali imali ste sjajnu priliku. Nema tu nažalost ministra našega Milinovića, imao je sjajnu priliku i on i njegov prethodnik da nastavi one akcije iz 2002., 2003. Sjetite se onih spotova na javnim televizijama i drugim televizijama. Svih onih pa možda i grubih inicijalno grubih prikaza bolesti koji su možda inicijalno preplašili naše ljude ali su na kraju shvatili o čemu se radi. Ali ne! Vi to niste htjeli, niste znali. Bilo je novaca, novaca je bilo. Državni proračun raste zadnjih 5 godina izvanredno puno. Više nego što mi hoćemo. Dakle, o novcima, mislim da je bilo novaca. Pa možda niste htjeli, možda niste stali, a o interesnim lobijima nadam se da tu nije bilo ni naznake. I zato ja inzistiram i molim nastavite, odnosno revitalizirajte javno-zdravstvene akcije koje smo imali prije pet, šest godina da u naše ordinacije ne dolaze trudnice od 18 i pol godina i da našim liječnicima ne pružaju odgovore kao što je meni rekla gospođa prije pet dana. Dakle, koliko nam je mala edukacija i koliko je mala osviještenost naših građana možda zorno govore samo dva, slijedeća dva podatka. Anketa 11 europskih država. Čak 96% hrvatskih građana koji puše smatra kako je pušenje stil života i navika. Dakle, life stile, a ne ovisnost, a to je u biti … [[Govornik se ne razumije.]] bolest, odnosno svaki treći srednjoškolac, gimnazijalac u Republici Hrvatskoj puši i kolega Hebrang je rekao da je taj porast u zadnjih 5 godina nevjerojatan. 4% više djevojčica puši i 5% dječaka. Ja kao znanstvenik izvodim zaključak zašto? Jel je bila akcija? Jeste stali 2003.? Vi ste nastavili jednu sjajnu priliku. Došla vam je tu, bila je servirana. Samo ste trebali nastaviti. I da se ne desi taj postotak svaki treći građanin, srednjoškolac da puši. Molim vas uvedite napokon zdravstveni odgoj. Ako nemate program, a … [[Govornik se ne razumije.]] vjerojatno ga nemate uzmite naš evo. Nisam pitao predsjednika Milanovića, ali dat ćemo vam naš program koji se zove sigurnost. Sigurnost je riječ od 9 slova, 9 slova 9 cjelina. Svako slovo jedna cjelina. And su navike. Dakle, program koji ukazuje srednjoj školi i osnovnoj školi koje su štetne navike. Što znači konzumacija alkohola, što znači prekomjerno pušenje cigareta. Slovo “S“ je sigurnost u prometu, a slovo “S“, drugo slovo “S“ je spolni odgoj. Trudnica prije pet dana, dakle nije znala što su štetne navike. Pružila mi je odgovor kakav je pružila, a posljednjih 4 godine je išla u gimnaziju i prije 5 u osmi razred. Nije čula, jer nema zdravstvenog odgoja, nema spolnog odgoja, nema sigurnosti. Ne govorim sad o sigurnosti ovo što se dešava zadnjih nekoliko dana po hrvatskim ulicama, mjeseci. Govorim o sigurnosti, jer Hrvatski sabor i Vlada moraju brinuti o sigurnosti naših građana, pa i o zdravlju. Točna je činjenica, ponovo ću citirati kolegu Hebranga da svakih 8 sekundi umire jedan stanovnik diljem svijeta od bolesti povezane s pušenjem. Ali meni je gore, gora slijedeća činjenica da svakih 8 sekundi jedna nova osoba po prvi put u životu zapali cigaretu. Svakih 8 sekundi imamo novog potencijalnog pušača. To je nevjerojatno, a živimo u državi gdje nema zdravstvenog odgoja, da ne govorimo o štetnosti pušenja, gdje nema niti jedna javno-zdravstvena akcija osim njih desetak kad se slavi Svjetski dan nepušenja kao što je prije 3 dana bilo Svjetski dan pranja ruku. Nevažno. Skupi se 5 stručnjaka, 10 stručnjaka. Ali morate ići u građane gospodo iz Vlade, morate preko javnih ući u škole i učitelji preko elektronskih ili pisanih medija poslati poruku, ne zabranu, jer najlakše je zabraniti, nego educirati, prosvijetliti naše građane, ne zabraniti neku stvar, nego im ukazati na štetnost nečega da bi oni iz toga mogli izvesti zaključak. To je poanta administracije. Znači, svakih 8 sekundi jedna osoba po prvi put u životu zapali cigaretu. E dakle, bilo bolje edukacije, da smo nastavili a nismo nastavili gdje smo počeli prije sedam, osam godina danas bi nedvojbeno bilo manje morbiditeta, manje mortaliteta i manje invaliditeta naših građana zbog bolesti povezanih s pušenjem. Kolegica Petir je usporedila, rekla točne podatke da zemlje koje su zabranile pušenje, odnosno bolje reći ukazale na štetnost pušenja, ukazale koje sve bolesti dovode do pušenja promijenile vjerovali ili ne, promijenile patologiju nekih bolesti. Drugim riječima, neke bolesti su potpuno nestale ili su iščezle. Doduše, došle su na žalost neke druge. Osamdesetih smo i Amerika i mi počeli sa istih pozicija. Sjetite se, rekao sam malo prije. Uveli smo prvi Zagrebačku školu nepušenja. Možda su čak i oni prihvatili ne jamčim, ali oni su tu svoju školu zabrane, odnosno ukazivanja o štetnosti nastavili 20 godina. Mi na žalost ne i danas je, a ja sam gastroenterolog slijedeća situacija. Državni tajnik je moj kolega sa Rebra i kirurg, bavimo se istim bolestima, pa on to vrlo dobro zna. Danas je sljedeća situacija sa karcinomom jednjaka. U Hrvatskoj 90% građana koji imaju karcinom jednjaka imaju tzv. plano celularni karcinom, karcinom koji je povezan sa pušenjem i štetnim navikama, 90%. U Americi je plano celularni skoro pa nestao, ispod 20%. Znači, jednom javno-zdravstvenom akcijom, prosvjećivanjem, kontinuiranom i trajnom edukacijom kao što je Blair rekao edukacija, edukacija, edukacija su neke bolesti nestale. Ne trebaju nam novi CT-i, magneti, linearni akceleratori. Ne trebaju, nego se uzrok, trigger, poticaj stvaranja tih bolesti isčezao jednom jednostavnom javno-zdravstvenom akcijom. I zato danas nema tih bolesti, nestale su, plano celularni karcinom jednjaka. Kod nas svaki od 190 ih ima. I dok u uređenim državama, a ja kao i vi znamo da Hrvatska treba napokon postati uređena država i da pripadamo zemljama Europske unije nema više nekih bolesti, a danas u Hrvatskoj kolegice i kolege, gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, danas u Zagrebu 10 milijuna cigareta se, će se danas u Zagrebu popušiti, 10, vidim da je izmjena, 10 milijuna cigareta će se danas popušiti od kojih će se stvoriti 140 kg katrana što na godišnjoj razini iznosi 51 tonu katrana iz čega se može napraviti točno 400 kvadratnih metara asfaltne ceste. Dakle, kolegice i kolege, državni tajniče, klub SDP-a će podržati i ovaj zakon jer poboljšava zdravlje naših građana. Apeliramo uđite u škole sa zdravstvenim odgojem. Ako nemate pripremljene programe stojimo program sigurnosti gdje ukazuje između ostalog na štetne navike vam stoji na raspolaganju. Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče.
Zahvaljujem. Je, kad bi to tak bilo onda mnogi zdravstveni radnici ne bi pušili, a puše, a zna kaj to je. Tak da malo edukacije, malo zabrane to je jedino učinkovito. Idemo dalje sa raspravom po klubovima. U ime kluba IDS-a, uvaženi zastupnik Marin Brkarić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. U ime kluba IDS-a ja ću reći da ćemo mi podržati ovaj prijedlog zakona koji je pred nama tim više što se on temelji i na samom zakonu koji je donio ovaj Hrvatski sabor jednoglasno u ožujku mjesecu o potvrđivanju Svjetske konvencije Svjetske zdravstvene organizacije, a sve u cilju i zaštite zdravlja i prevencije, odnosno suzbijanja uporabe duhana i duhanskih proizvoda. Svakako ono što je već rečeno, ovo je i operacionalizacija direktiva Europskog parlamenta i jasno je da smo, da tako kažemo i u obvezi da donesemo jedan takav zakon. No ono što bih ja osobno želio reći jesu prije svega ovo što je govorio prije mene doktor Ostojić preventivne mjere protiv pušenja. Evo, kao što je vidljivo iz ovog prijedloga zakona preventivne mjere nalaze se na kraju samog zakona pod točkom 4., znači prije samih kaznenih odredbi, a osobno mislim da bi bilo nužno i potrebno da prevencija bude da tako kažemo i u samom uvodnom dijelu zakona jer činjenica je da ova prevencija koja je regulirana samim zakonom regulirana je samo sa 3 članka i to prije svega da će se naknadno donijeti mjere o promicanju spoznaje uporabe štetnosti duhanskih proizvoda u obrazovnim, odnosno odgojnim ustanovama i normalno da će se naknadno imenovati Nacionalno povjerenstvo za borbu protiv pušenja. Mislim da bi bilo nužno da prevencija bude u samom, da tako kažemo uvodnom dijelu samog zakona i da tom intencijom upravo mladima u obrazovnim ustanovama ukažemo na sve štetnosti i rizike pušenja, odnosno ovisnosti o duhanskim proizvodima. Tako da ja još uvijek vjerujem da se ovaj prijedlog zakona koji je u hitnom postupku može dijelom nadopuniti, nadograditi i upravo sa mjerama, odnosno člancima zakona koji će preciznije, kvalitetnije govoriti o javno-zdravstvenim mjerama koje su nužne, ja bih rekao u odgojnim i obrazovnim ustanovama u našem sustavu kako bi upravo najmlađima ukazali na sve štetnosti pušenja i time svakako doprinijeli jednom kvalitetnijom življenju, odnosno zdravlju svih građana Republike Hrvatske. Ono što bih još nadodao svakako dobili smo i prijedloge Obrtničke komore koja se zalaže, koje su upućene i predsjedniku Sabora i predsjednicima odbora za određeni drukčiji pristup, odnosno za odgodu roka koji je predviđen u ovom zakonu od 6 mjeseci za usklađivanje samih uvjeta, znači prostora gdje se mogu konzumirati duhanski proizvodi, tako da, evo vrijedilo bi razmisliti i o rješenjima koja su ovdje, da tako kažemo baziraju se na iskustvima ostalih europskih zemalja od Njemačke, Španjolske i ostalih koje su uvele zabranu pušenja i nalaženja, da tako kažemo možda i jeftinijih i kvalitetnijih načina i tehničkog odvajanja i drugih mogućnosti koje ne bi diskriminirale objekte jer svakako jasno je da prostori do 50 metara kvadratnih ako se radi u kafićima neće moći ispuniti onaj uvjet da imaju 20% prostora koji će biti zatvoren sa svim potrebnim sustavima koji su u zakonu predviđeni i mogućnošću da se onda mogu i koristiti znači kao posebni prostori za pušače. Evo, zato s jedne strane zalažem se za prevenciju koja bi trebala biti značajnije naglašena u ovom zakonu i svakako ja bih je smjestio na početku samog zakona ispred zabrana. Prije svega bih naznačio prevenciju, a s druge strane svakako sagledati i ove mogućnosti na bazi iskustva ostalih europskih zemalja u smislu prostora koji su namijenjeni pušačima u ugostiteljskim objektima, a s druge strane i o onim ugostiteljskim objektima koji imaju manju kvadraturu da se nađu načini kako ne, da tako kažemo diskriminirati vlasnike tih objekata, kažem sve u interesu prije svega i zaštite nepušača. Evo sa tim određenim sugestijama prijedlozima mi ćemo prihvatiti zakon i vjerujem da će se on u nekom dijelu još poboljšati do samog glasovanja. Hvala.
Zahvaljujem. I obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta u 12 sati i 1 minutu. Završili smo raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Nakon iščitavanja prijedloga zakona i svih obrazloženja argumenata i podataka koji su u njemu dati kao i ove rasprave zapitao sam se zašto onda u Hrvatskoj ne uvedemo potpunu duhansku prohibiciju? Svi argumenti koji su iznijeti su točni, ne osporavam, ne ulazim u rasprave da li je do sada dovoljno učinjeno u edukaciji. Ja pripadam onoj skupini građana ove države koji nisu dovoljno educirani pa sam pušač i država šalje poruku da želi brinuti o zdravlju svojih građana. Šalje poruku pušenje treba suzbiti, smanjiti, zabraniti. Bez obzira da li bili pušači ili ne, pušili ili ne na ultrazvučne preglede i dalje ćete čekati 2, 3, 4 mjeseca, kako gdje. Magnetsku rezonancu 6, 7, 8 mjeseci, CT 4, 5, a ima i kliničkih laboratorija gdje se nalazi čekaju 2, 3 i 4 mjeseca, naročito ako nema nekih sličnih reagensa. Tako kada govorimo o državnoj brzi, o zdravlju nacije, onda nije dovoljno govoriti samo o tom dijelu jedne štetne navike nego u cjelini o zdravstvenom sustavu, a nastaviti ćemo očito sa praksom da liječničke pogreške će isključivo dalje biti i komplikacije i ništa drugo. No, da li je predlagatelj ovog prijedloga zakona iskren u tvrdnji da želi suzbiti upotrebu duhana? Prva dilema koja me natjerala na razmišljanje o ovome je i činjenica da prema podacima nadležnog ministra iz odgovora kojega sam dobio, u prošloj godini iz državnog proračuna za uzgoj duhana dat je poticaj za 1426 poljoprivrednih gospodarstva u iznosu od 71 milijun 191 tisuću. Kako to da iz državnog proračuna potičemo proizvodnju duhana sa čak 71 milijun kuna kojega isti dan ili drugi dan ili kad on s polja dođe u tvornicu i iz tvornice do građana, proglašavamo tako velikim zlom. Da li ovaj prijedlog zakona znači da će Ministarstvo zdravstva apelirati na ministra poljoprivrede da se ukinu poticaji za proizvodnju duhana ili da eventualno ostanu ali samo za količine izvoza i proizvođače koje duhan izvoze. Tako dugo dok država potiče proizvodnju duhana državnim proračunom ne mogu i ne želim vjerovati u iskrene namjere borbe za smanjenje ili iskorijenjenje navike pušenja i korištenje duhana. Druga dilema mi je vezana također na službeni podatak da je u prošloj godini, a dao mi ga je ministar financija, s naslova posebnih poreza na duhanske proizvode, za državni proračun uprihodovano 2 milijarde 943 milijuna kuna, dakle 3 milijarde. Ako je točan podatak da i zdravstvo ima potrošnju 3 milijarde za liječenje bolesti kao posljedica pušenja, onda ispada da pušači ipak financiraju sami sebe u liječenju. Očito da je to netko znao pa je i poreznu politiku podesio da ona donosi toliko prihoda koliko i trošak, ali postoji još jedan problem. U obrazloženju zakona u dijelu potrebna financijska sredstva za njegovu provedbu piše da je za ovu 2008. u proračunu osigurano 240 tisuća, a da će u idućoj 2009. iz državnog proračuna za namjenu provedbe ovog zakona biti 260 tisuća, namjena nešto više traži ali iz proračuna 260 tisuća. Ako je dakle doista cilj zakona smanjiti korištenje duhana i broj pušača, pretpostavljam da će tada i prihodovna strana proračuna s naslova posebnih poreza biti manja, da neće biti više 3 milijarde nego manje od toga. Ali to ćemo ubrzo vidjeti kada dođe prijedlog državnog proračuna za iduću godinu, da li će ministar Šuker planirati smanjenje prihoda s naslova poreza na duhan ili će ostati isti. To će biti priznanje da efekti ovog zakona neće biti. Ako će biti efekti, onda ta stavka mora biti manja ili odgovoriti na pitanje gdje će se namaknuti razlika tih sredstava. Ako se broj pušača smanji na 15% stanovništva, to znači da će godišnje milijardu i pol biti manje prihoda s tog naslova. Ja ću ovaj prijedlog zakona podržati ne zbog toga što vjerujem da zabrane i sankcije koje u njemu predviđene će dati efekte nego samo zbog onog dijela koji je stavio u zaštitu nepušače od nas pušača, mada sam uvjeren da će i nadalje biti dosta velikog broja pušača koji jesu educirani i svjesni, koji će nadalje zalaziti u prostore gdje će se pušiti. Doista, nepušači imaju pravo dobiti državnu zaštitu da u javnim prostorijama, državnim službama, zdravstvenim institucijama i svim ostalima gdje oni po prirodi stvari moraju biti, budu zaštićeni od duhanskog dima i na pušača. Ali to ne znači da moramo i Vlada mora ostati gluha na upozorenja da veliki dio gospodarskih djelatnosti ovisi o tome i prihvatiti rješenja koja su neke države nakon presuda ustavnih sudova morali napraviti, da ne diskriminira gospodarske subjekte u ugostiteljstvu i turizmu i omogućiti njima, ali i gostima da izabiru. Ako netko želi ući u kafić ili restoran gdje je dozvoljeno pušenje, to je njegov izbor. Ako na vratima kafića piše da je samo za nepušače, tamo pušač ulazit neće. Ako piše da je za pušače, onda će tamo ulaziti pušači posebice ako u tom kafiću ili objektu radi vlasnik i nema zaposleno osoblje, u čemu je tada problem. Dakle, u pretjeranoj želji dokazivanja slijeđenja europskih trendova opet želimo biti papskiji i od Pape i uvoditi rigoroznije odredbe od onih koje u Europi postoje, za što nema ni jednog razloga ni opravdanja i vidjeti ćete da će za nekoliko mjeseci i ovaj zakon morati doživjeti određene promjene u smislu labljenja ograničenja kao što je to bilo sa 0,0 promila. Ali ponavljam, u želji da doista građanima koji ne puše, koji ne žele biti izloženi riziku koje stvara pušenje i duhanski dim, omogućimo takvu zaštitu, glasati ću za taj zakon kontra svog interesa ako mogu tako to reći osobnog, ali rezultati ni izdaleka neće biti kao što ni u Americi nisu od onoga što su predstavnici Vlade, a i kolega Hebrang ovdje deklarirali. Amerikanci sami priznaju koliko su uštedjeli na liječenju posljedice duhana, duplo više od toga sada koriste ili troše za liječenje pretilosti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega imam jednu repliku na vaše izlaganje. Apsolutno se slažem s vašim stavom da zabrana pušenja ovako kako je predložena ovim zakonom zasigurno neće doprinijeti onom cilju koji je u uvodu u zakonu i donesen, a da će to biti briga za bolje zdravlje svih naših građana. Slažem se da bi trebalo i ne brinite, zabrana neće utjecati, ni jedna zabrana pa ni ova neće utjecati da će se smanjiti potrošnja duhana i da će u budžetu faliti novaca. Novaca će i dalje biti, to vam ja tvrdim da će tako biti. A slažem se s vama da bi bilo potrebno onda voditi računa o 40%, ne 30, 40% građana Hrvatske i dalje puši i o njima također treba brinuti brigu pa se slažem s vama da bi bilo potrebno u kafićima, u restoranima staviti oznaku za pušače, a nepušači onda neka budu tolerantni pa neka ne ulaze u te zadimljene prostore. A kada govorimo o brizi za javno zdravstvo ili za zdravlje isto tako je onda potrebno zabraniti možda i rafineriju u Sisku, jer tamo udišemo loš zrak koji je loš zrak za sve, a ne samo za pušače i nepušače. Al' to nam još nije palo na pamet, jer o tom segmentu jako ne brinemo. Tako da mislim da je ovaj zakon preradikalan i da bi u svakom slučaju trebalo poštivati i 40% onih građana Hrvatske koji puše i pušit će i dalje. Ja vas u to uvjeravam. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Samo radi pojašnjenja, postoje kod nas vrlo stroga pravila o čistoći zraka koje se i mjeri i nadzire tako da postoji određena briga o čistoći zraka pa tako i u ovom smislu treba dalje nastaviti. Imamo odgovor na repliku. Uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Kolega Denona, doista se slažemo i na vrijeme upozoravamo da upotrebom preradikalnih metoda pa čak iz razloga iskrenosti, ako trenutak povjerujemo u to, neće biti efekti koje Vlada u obrazloženju i ovim raspravama naznačava i da će se zapravo vratit situacijom da normativno ćemo imati rigoroznu zaštitu nepušača od pušača, a u životu je drugačija situacija ali sa gospodarskim posljedicama. Zbog toga, a nije kasno, apeliram na predlagatelje da doista shvate da mogućnost izbora i zaštite nepušača od pušača postoji na način da se posebice u ugostiteljstvu lokali i prostori deklariraju za čiju i koju funkciju namjene jesu. A vjerujte mi, nema te državne vlasti ni u jednoj državi koja može više brinuti o zdravlju čovjeka nego sam čovjek. Pa prema tome, ni ova poruka o zabrani nema smisla ako barem novac predviđen za provedbu ovog zakona u troduplom iznosu neće biti upotrijebljen za sustav edukacije u školskom sustavu. Hvala.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine tajniče, kolegice i kolege. Eto, ja sam među onih 70% sretnika koji ne puši. Mislim da sam ponosan na taj svoj status, ali bilo bi mi još draže da dio moje familije koja nije baš u istoj situaciji kao ja gleda ovaj prijenos, ne radi mene nego radi izvanrednih izlaganja kolege profesora Hebranga, Ostojića i ostalih i kvalitetne rasprave i gospodina tajnika koji su ukazali na te štetnosti. Naime, Direktiva 2001/37 europskog Parlamenta i Vijeća predloženim zakonom zabranjuje proizvodnju i promet cigareta koje sadrže više od 10 miligrama katrana po cigareti, 1 miligram nikotina po cigareti, 10 miligrama ugljičnog monoksida po cigareti. Nadalje, prema Direktivi 2001/37 predloženi zakon precizira sadržaj podataka te općih i dodatnih upozorenja koja mora sadržavati svako pojedinačno pakiranje duhanskog proizvoda. Budući da o tome danas nije nitko ništa rekao, nekako osjećam potrebu da popunim ovu našu raspravu upravo sa tim jednim zakonski tehničkim momentom koji će se morati poštivati. Znači, svako pojedinačno pakiranje duhanskog proizvoda u prometu, osim duhana za oralnu uporabu i ostalih duhanskih proizvoda koji ne služe pušenju, mora imati otisnuto jedno od sljedećih upozorenja: "Pušenje ubija", "Pušenje ozbiljno šteti vama i drugima oko vas". Opće upozorenje mora biti otisnuto na prednjoj strani pojedinačnog pakiranja duhanskog proizvoda i mora prekriti najmanje 30% vanjske površine pojedinačnog pakiranja. Svako pojedinačno pakiranje duhanskog proizvoda u prometu, osim duhana za oralnu upotrebu i ostalih duhanskih proizvoda koji ne služe pušenju, uz jedno od općih upozorenja mora imati otisnuto jedno od sljedećih upozorenja. Ja mislim da ih je dobro ponoviti: "Pušači umiru mlađi", "Pušenje uzrokuje začepljenje arterija, uzrokuje srčani i moždani udar", "Pušenje uzrokuje rak pluća", "Pušenje u trudnoći šteti vašem djetetu", "Zaštitite djecu od udisaja vašeg cigaretnog dima", "Vaš liječnik i ljekarnik može vam pomoći prestati pušiti", "Pušenje stvara izrazitu ovisnost, nemojte niti počinjati", "Prestanak pušenja umanjuje rizik smrtnih srčanih ili plućnih bolesti", "Pušenje može izazvati polaganu i bolnu smrt", "Potražite pomoć za prestanak pušenja, savjetujte se sa svojim liječnikom", "Pušenje može usporiti krvotok i prouzročiti impotenciju", "Pušenje uzrokuje starenje kože", "Pušenje može oštetiti spermu i smanjiti plodnost, tim sadrži benzene, nitrozamine, formaldehide i ugljikocijanide." Dodatno upozorenje mora prekriti najmanje 40% vanjske površine zadnje strane pojedinačnog pakiranja duhanskog proizvoda. Znači, i tim zakonom se također predlaže sponzoriranje događaja, aktivnosti ili pojedinaca s ciljem i učinkom ili mogućim učinkom izravne ili neizravne promidžbe duhanskog proizvoda i uporabe duhana. Mi smo imali opširnu raspravu koja je trajala gotovo sat i pol na Odboru za zdravstvo gdje je istaknuta jedna televizijska emisija kojoj neću sada ispisati reklamu, u kojoj se zaista vidi da su ti ljudi koji žive u zatvorenom prostoru i puše, što je svakako nedopustivo. Sve ono što se govori, što se reklo o oštećenjima organa mislim da treba prihvatiti i reći na kraju još samo to da za provedbu predloženog zakona u Državnom proračunu Republike Hrvatske za 2008. godinu osigurano je 240 tisuća 380 kuna. Za provedbu aktivnosti u 2009. godini i 2010. godinu potrebno je osigurati po milijun kuna, od toga 260 tisuća iz državnog proračuna, a ostalo iz prihoda na sreću. Hvala lijepa. HDZ će podržati ovaj zakon.
Hvala. Gospođa zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Pušenje, a to je nikotin, nije samo užitak i stav slobodnog izbora jer je nikotin profinjena i najmoćnija od svih droga. Izaziva ovisnost. Pušenje je bolest, a pušači su bolesnici ovisnici. Danas je dokazano i opisano 75 različitih bolesti koje se javljaju kao posljedica uživanja nikotina i to ne samo u starijoj dobi, što je krivo uvjerenje. Sve više stradavaju mladi ljudi i žene. Čak i lakši ili pasivni pušači zavaravaju se ako misle da nisu ugroženi zato jer pušenje ne boli, a smatraju ga užitkom. Duhanska industrija je jednu cigaretu snabdjela nikotinom u točnoj dozi od 1 miligram, a da ona kad zapalite cigaretu umine želju, ali nakon nekog vremena opet raste kada padne koncentracija nikotina u krvi i tako vas održava u ovisnosti trajno. To je razlog zašto se ne može prestati. U povijesti nakon što je Kolumbo donio duhan iz postojbine duhana Amerike u Europu zabranjivana je njegova uporaba. Tako je Papa Urban VIII. kažnjavao pušače izopćenjem, Murat IV. je prijetio pušačima smrtnom kaznom, a Luj XIII. u Francuskoj zabranio je pušenje, a pušačima je konficirao imovinu. Međutim, unatoč svim zabranama i mjerama pušenje se nastavljalo. Mjere zabrane pokazale su se bezuspješne. Kako pokrenuti vlastite snage kada se bezuspješno stoljećima vode borbe protiv pušenja istom strašću kojom ljudi puše, a da odluka o prestanku pušenja bude odlučna i trajna. Svakako je najvažnija odluka pušača. Gospodar svoje volje je i gospodar svog zdravlja. Samo se tako može uz pijenje vode umjesto cigarete prestajati pušiti. I nikad nije kasno. A već nakon nekoliko mjeseci prestanka, organizam se oporavlja kao da nikada niste pušili. Statistike pokazuju da se pušenjem počinje u školskoj dobi, te se postavlja pitanje, zašto mladi puše? Oni najčešće počinju pušiti oponašajući starije i odrasle, a oni su ti koji bi trebali biti primjer svojoj djeci. Roditelji su jako važni u životu mladih kao njihovi odgajatelji ili barem iskusni ljudi upoznati s kušnjama koje nam pruža današnje društvo. Mnogi roditelji zbog poslova koji iziskuju odsutnost od kuće ili obitelji niti ne znaju što se događa s njihovim adolescentom. Nemaj više vremena niti za razgovore, izmjene svakodnevnih iskustava, nego svom dragom i poslušnom djetetu daju džeparac ili bilo kakav oblik novčane nadoknade što će ono uložiti u različita štetna sredstva najčešće ne znajući dovoljno o njihovim destruktivnim svojstvima. Poslije toga se i sam roditelj pita, u čemu je pogriješio, da mu se dijete propušilo ili toga zapitkivanja niti nema, jer roditelj nije upoznat sa životom i događajima svoga djeteta. Da bi se izbjeglo daljnje povećavanje broja pušača adolescenata, različite kućne zabrane i slične postrožene mjere i pritisci, nisu ključna rješenja. Prisutnost roditelja u odgoju učestalim razgovorima bit će mnogo više djelotvorniji, jer tako upućujemo dijete u pravi život, ne natezajući se njime, već usmjeravajući ga u život. U većini razvijenih i visoko civiliziranih zemalja, zabranjeno je djeci i adolescentima prodavati cigarete kao i alkoholna pića. Tako i u Hrvatskoj, ali je upitna provedba. Stoga je jedan od važnih zadataka u nas, uvesti energičnu zabranu prodaje cigareta djeci i adolescentima kao i razviti sustav sankcija u slučaju kršenja ovih odredbi. Svrha predloženog zakona je utvrđivanje mjera za smanjenje i ograničavanje uporabe duhanskih proizvoda, štetnih sastojaka cigareta i obvezne oznake na pakiranjima duhanskih proizvoda, te preventivne mjere protiv pušenja, a sve u cilju zaštite zdravlja građana. Pritisak vršnjaka koji puše identificiran je kao važan čimbenik koji utječe na stvaranje pušačkih navika među mladima. Rizične skupine za početak pušenja, osobito su ona djeca koja se osjećaju nesigurnom, neprihvaćenom, nevoljenom u roditeljskom domu. Tako dijete željno prihvaća svaku priliku da sklopi blisko prijateljstvo s nekim tko ga razumije. Ako je taj netko pušač, onda postoji velika vjerojatnost da će i ono propušiti. Mladi koji puše čine to obično s prijateljima i pušenje za njih predstavlja društvenu poželjnu aktivnost. S druge strane većina mladih koji ne puše imaju najviše prijatelja među nepušačima. Upravo zbog toga treba pomoći mladima razviti samopouzdanje i steći osjećaj osobne vrijednosti i samopoštovanje, te naučiti ih kako se oduprijeti pritisku vršnjaka. Tu dolaze prvenstveno na red roditelji. Međutim, roditelji često zbunjuju svoju djecu, ponašajući se na jedan način, primjerice puše, a od djece zahtijevaju drugačije ponašanje. Onda je to dvostruka poruka koju dijete prima i koju dijete zbunjuje. Obiteljska škola kao predškola jače utječe od svih kasnijih škola, jer u obiteljskoj školi dijete u najranijoj dobi uči, stječe znanje, stvara navike i stavove prema zdravlju. Mladi ljudi koji ne puše vjeruju da im pušenje smeta i negativno utječe na njihovo zdravlje. Ispitivanja su pokazala da mladi koji puše, gotovo ništa ne znaju o zdravstvenim rizicima pušenja ili ih ne povezuju sa sobom i svojim pušenjem. Stoga među mladima je važno neprestano naglašavati, ne samo posljedice pušenja, nego još više prednosti nepušenja. A tko će to drugi činiti, ako ne roditelji, odgajatelji, profesori i socijalni radnici, čiji je utjecaj najvažniji. Nakon svih nabrojenih aspekata možemo zaključiti da sve ovisi o samom čovjeku, njegovom stavu, društvu, roditeljima ili odgajateljima. Potrebno je prakticirati razgovor s djetetom, a ne odgovor djetetu. Mnogi roditelji nisu uspjeli svladati vještinu slušanja djeteta. Smatraju da su tu oni da govore, a dijete je ono koje treba slušati. Zbog takvih postupaka, moram naglasiti vrlo primitivnih u principu djeca nemaju dovoljan razvijen tako potreban osjećaj osobne vrijednosti i teže se mogu oduprijeti pritiscima koje im nameće društvo. I na kraju, sve ustvari ovisi još o preostalim nepušačima ili onima kojima je stalo, a mora biti važno svima nama, misliti na mlade ljude, odgajati nepušače i tome u prilog svakako ću podržati donošenje ovog zakona. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku gospodin Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Ako je zaključiti iz većine dosadašnjih diskusija, svi se zalažu za zdrav život, čist zrak, zdrav zrak, pa se govori kako pušači zagađuju zrak, pa pate pasivni pušači itd. A može li mi netko onda u kontekstu tih činjenica objasniti ovaj apsurd? Automobili na plin zagađuju zrak 6 puta manje, ali zato plaćaju kod registracije 500 kuna više. Kako to objasniti? U kontekstu cijelog ovog javnoga apela za zdravlje, za čist zrak, a sada kažnjavamo one koje recimo imaju automobile na plin. To bi isto bilo kao da uvedemo porez na nepušače, a pričamo protiv pušenja.
Dobro je. Trebamo se zalagati onda da to ispravimo. Hvala lijepa. Na redu je gospodin Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, državna tajnice, kolege zastupnici pa predloženi zakon je u svakom slučaju pozitivan i njega u svakom slučaju treba podržati. Ne samo da ga podržimo mi koji smo svjesni da je štetnost pušenja velika nego i zbog toga zbog naše budućnosti. Zbog novih generacija koje ne bi smjele biti zatrovane ničim čime smo nažalost to mi već danas. Ja vjerujem da znate da po međunarodnoj klasifikaciji pušenje je bolest koja je svrstana u kategoriju psihičkih poremećaja. Ako je tome vjerovati, ako je to tako onda je danas u Hrvatskoj oko 1,2 milijuna psihički poremećenih jer toliko stanovnika puši a četvrtina od njih živi u Zagrebu. Osim ugroženog zdravlja i bolesti uzrokovanih pušenjem kod ljudi, a da ne kažem smrtnosti koja se kreće negdje godišnje oko 10 do 11 tisuća ljudi pušenje znatno šteti i gospodarstvu Hrvatske. Na godišnjoj razini oko 6 i pol milijardi kuna iz Hrvatske ode u dim ili bolje rečeno izdimi iz Hrvatske. A naš proračun s osnove poreza na duhanske prerađevine ubere blizu 3 milijarde kuna. Do visine štete nanijete gospodarstvu jednostavno se dolazi nažalost od onih 1,2 milijuna pušača koliko je to danas registrirano u Hrvatskoj cirka 500, 550 tisuća zaposlenih puši a prema statističkim pokazateljima radi zdravstvenih smetnji uzrokovanih pušenjem na bolovanju radnici provedu prosječno 34 dana u godini što je na godišnjoj razini gubi se oko 19,2 milijuna radnih dana. U Hrvatskoj danas puši 34% muškaraca i 26,6% žena što sigurno je poražavajuće a posebno tu mislim na žene. Iako ne odobravam normalno da i muškarcu puše. Činjenica je da se kod nas manje puši nego u Mađarskoj gdje puši 53% muškaraca i 30,4% žena ili Rusiji gdje se puši 63% muškaraca i 9,7% žena što nam sigurno ne može biti utjeha. Zato pozdravljam nastojanje ovog zakona koje će sigurno utjecati na smanjenje broja pušača i da se pokrene akcija odvikavanja pušenja a posebno zaštite djece, mladosti, žene, žena s obzirom na posljedice a interesantan je podatak sveučilišta u Pitzburgu, o tom sam mislim govorio ranije da se žene puno teže ostavljaju pušenja nego muškarci jer su osjetljivije na pušačke poticaje. A zdravlje žena posebno trudnica je sigurno krhkije od muškaraca. Mislim da je o tome već tu bilo dosta govora. Zato još jednom podržavam ovaj zakon i svi zajedno moramo doprinijeti da naša budućnost znači naša djeca se opredijele za zdrav život a ne da gube zdravlje pušenjem i drogiranjem. Hvala.
Hvala lijepa. Gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Nikotin je droga broj 1 ovoga trenutka u Hrvatskoj. Zašto droga? Zato što je najveća zabluda pušača da se pušenje može kontrolirati i po želji dakle bez problema prestati pušiti. Ne može se. Ovisnost o nikotinu je izuzetno snažna i po intenzitetu je tek nešto slabija od heroinske ovisnosti. A zašto sam rekla da je nikotin droga broj 1? Zato što na 4 i pol milijuna stanovnika u Hrvatskoj imamo gotovo 1 i pol milijuna ovisnika o duhanu u čemu je oko 36% muškaraca i 32% žena. Zabrinjava to što se postotak pušača u Hrvatskoj ne smanjuje kao što je to slučaj u drugim razvijenijim zemljama gdje zapravo pušači postaju građani drugog reda. U Hrvatskoj postotak pušača raste naročito žena, to smo čuli već tako da su se već gotovo izjednačile s muškarcima. No svakako ono što jest najdramatičnije u cijeloj ovoj priči je to što se u Hrvatskoj počinje pušiti sve ranije dakle u sve mlađoj životnoj dobi. Ovisnici o duhanu uglavnom prestaju pušiti kad dožive infarkt, moždani udar, rak pluća ili vrlo često smrt jer pušenje je faktor rizika za tri vodeće skupine uzroka smrti u Hrvatskoj. Dakle kardiovaskularnih bolesti, malignih bolesti i bolesti respiratornog sustava te u ukupnoj smrtnosti sudjeluju s preko 80% i koje su prerano odnijele preko 200 tisuća godina života. Hrvatska je na neslavnom visokom mjestu odnosno u samom svjetskom vrhu i po potrošnji duhana. Naime svaki hrvatski građanin dakle i pušač i onaj teoretski nepušač u prosjeku popuši oko 105 kutija cigareta godišnje i to je zaista reći ćemo pod navodnicima respektabilna brojka. Ako pomnožimo naime tih 105 kutija cigareta sa 4 i pol milijuna stanovnika i prosječnom cijenom kutije dobivamo da u otrovnom dimu završi otprilike milijarda kuna. Zamislite koliko je to školskih zgrada, školskih sportskih dvorana, novih bolničkih kreveta i tako dalje. Nažalost to nije ono najstrašnije. Najstrašnije je to što pri tom od posljedica nikotina godišnje umre oko 14 tisuća stanovnika a to je eto jedan manji, cijeli jedan manji grad. Duhanski dim drugi je najčešći uzrok izloženosti karcinogenima. Prvi je kao što znamo sunčevo zračenje. Nažalost on nije štetan samo za pušače već i za nepušače odnosno za pasivne pušače. Nepušači koji žive s pušačima primjerice imaju 20 do 30% veći rizik od karcinoma pluća, dvostruko veći rizik od gubitka vida u starijoj životnoj dobi, a i rizik od bolesti srca samo je nešto niži nego što je to slučaj kod pušača. Neusporedivo su veći izdaci države za silna bolovanja svojih građana od prihoda od poreza na duhan i o tome je vrlo zorno govorio profesor Hebrang. Tu su i štete od požara u šumama, u stanovima, u javnim prostorima koje izazivaju nesmotreni pušači. Da li znate da 19% svih velikih požara u Hrvatskoj izazivaju upravo opušci cigareta. Tu su i poginuli i ozlijeđeni, a i materijalna šteta u saobraćajnim nesrećama, jer pušači izazivaju dvostruko više saobraćajnih nesreća od nepušača. Naposljetku ne treba zanemariti niti antidemografski učinak pušenja. Pušenje negativno naime utječe na reproduktivno zdravlje kako muškaraca tako i žena. Uz dom, glavno mjesto izloženosti štetnom utjecaju duhanskog dima je radno mjesto, a potom i javni prostori. Ilustracije radi, primjerice četverosatna izloženost dimu u diskoteci jednaka je kao da ste mjesec dana živjeli s pušačem. Svrha ovog zakonskog prijedloga je utvrđivanje mjera za smanjenje i ograničavanje uporabe duhanskih proizvoda, štetnih sastojaka cigareta i obvezne oznake na pakiranju duhanskih proizvoda kao i preventivne mjere protiv pušenja uz pozdravljam to osnivanje Nacionalnog povjerenstva za borbu protiv pušenja, a sve to s ciljem zaštite zdravlja hrvatskih građana, dakle prije svega nepušača. Očito je da samo uvjeravanje da je pušenje štetno prestaje biti produktivno i o tome je vrlo lijepo govorio kolega Ostojić. Najispravniji put je educiranje s objektivnim iznošenjem podataka o dokazanim posljedicama pušenja. Dakle, educiranje u obitelji najbolje pozitivnim primjerom roditelja, educiranje u vrtiću i školi, na svim razinama redovitog obrazovanja. Jer najbitnije od svega je ne početi pušiti. Jednom riječju, dakle educiranje u funkciji preventive i stoga su preventivne mjere protiv pušenja zapravo najbolji dio ovog prijedloga zakona tim više što su za njihovu realizaciju predviđena i sasvim konkretna sredstva u državnom proračunu. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Kad smo u ožujku ove godine u ovom Viskom domu raspravljali potvrđivanje Konvencije Svjetske zdravstvene organizacije, naravno i zakonski potvrdili, onda smo čuli isto tako kao i danas poražavajuće podatke glede pušenja koje je potrebito i ovom prilikom ponoviti i koje su danas mnogi ponovili, ali u svakom slučaju 5 miliona umrlih godišnje u svijetu zbog posljedica pušenja. U našoj zemlji 13000, od toga 10000 aktivnih pušača, 3000 pasivnih pušača. 3 milijarde troška u zdravstvenom sustavu, uistinu bi puno pomoglo konsolidaciji zdravstvenog sustava. Nadalje, 10% veće korištenje bolovanja pušača. I to je bitan momenat, jer i u tom dijelu smo jedni od jačih u Europi. I one dvije litre duhanskog dima koje se stvaraju prilikom ispušene svake cigarete u kojim je 4000 kemijskih elemenata od kojih su najpoznatiji dušik i ugljični dioksid, ugljični monoksid i policiklički aromatski ugljikovodici, ovi koji izazivaju karcinom bronha budući je učestalost karcinoma bronha je danas spomenuta kod pušača izrazita i velika. Naravno i pasivno pušenje koje je spomenuto. Znači, da 30% mogu biti izloženiji i karcinomu bronha pasivni pušači oni koji ne svojom željom se nalaze u takvoj situaciji i kardiovaskulni bronho opstruktivni. Nadalje, mala djeca, spomenuto je danas isto tako, da imaju češće upale pluća, respiratorne bolesti i bronho opstruktivne itd. i upale uha i sve to i naravno trudnice što je govorio kolega Ostojić. Uistinu, u tim okolnostima je, što je rekla kolegica Petir posebno potrebito pozdraviti entuzijazam mnogih ljudi koji ulažu nemjerljiv napor kako bi educirali ljude, kako bi im u tom dijelu pomogli, pa spomenimo evo školu narodnog zdravlja Andrija Štampar koji ovih dana slave časni jubilej koji su školu nepušenja formirali. Brojne instruktore u toj školi nepušenja proizišli. Ali eto, ovaj je postotak od 27 i pol posto teško ide prema dolje. Naravno, bili su i zakonski pokušaj u tom dijelu od '96. ovaj Zakon o radu gdje je zabrana pušenja na radnom mjestu. '99., 2000. sve je to danas rečeno da ne ponavljam i naravno potvrđivanje ove okvirne konvencije, dakle u ožujku ove godine gdje je rečeno da se glede ograničavanja uporabe duhanskih proizvoda mora donesti jedan zakon koji će to ograničiti. I evo tog zakona pred nama koji će sada zasigurno unaprijediti to područje uz sve one mjere koje su rečene. Znači, opća ona upozorenja, dodatna upozorenja, zabrana pušenja. Ali posebna pozornost javnosti je zasigurno usmjerena da se ovim zakonom ja ću samo na taj se dio odrediti da se uređuje zabrana pušenja u svim zatvorenim javnim prostorima, a pod javnim prostorima se podrazumijevaju znači prostor namijenjen skupnom boravku, pa čak i dvorišta škola i dvorišta bolnica itd. Sve je u tome prijedlogu navedeno. Dakle, ovim zakonom će se stvoriti jedan okvir, ali naravno potrebno ga je učiniti operativnim, a u tom dijelu smo potrebiti svi. Potrebiti svi da pomognemo. Naravno, bit će ustroj inspekcijski što je potrebno spomenuti. Do sada su sanitarni inspektori samo mogli taj dio posla raditi. Sada će biti pet inspektora koji će moći taj dio nadzirati i zasigurno vjerujem da će doprinijeti, ali naravno uz potporu svih nas. Pa evo i danas je na neki način ražalostilo da određeni i u ovom Visokom domu naše kolege na neki način i zagovaraju. Ali evo u tom dijelu vjerujem da zasigurno ovaj zakon će doprinijeti unapređenju zdravlja i ono što mu je svrha. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospođa Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani kolega Milinković. Apsolutno se slažem sa velikom većinom vaše diskusije, posebno intencijom koju ste htjeli u svojoj diskusiji reći. No međutim, želim iskoristiti ovu priliku da kažem jednu stvar da ne bi mi ovdje imali krivi dojam. Apsolutna zabrana pušenja u školama, u zdravstvenim ustanovama kao i u dvorištima škola, zdravstvenih ustanova. Na radnim mjestima je postojala i do sada zabrana prodaje cigareta, duhanskih proizvoda maloljetnicima je postojala i do danas, upozorenje na kutijama cigareta i takve stvari. Dakle, nije stvar u tome da će zakon nešto riješiti. On donosi ovdje jedan novi detalj koji se odnosi na kafiće, ove ugostiteljske objekte i ako smo i za to imali određenu regulativu koja se uopće nije poštovala. Dakle, osim ovih mjera edukacije na neki način i prosvjećivanja mislim da će biti potrebno učiniti mnogo više od strane, dakle ne samo sanitarnih inspekcija nego i svih ovih drugih službi. Jer evo, osobno sam imala prigode prije nekoliko godina postaviti zastupničko pitanje i pitati koliko je ljudi kažnjeno zbog toga što su prodavali cigarete maloljetnicima. U državi nitko, a zakon je bio na snazi već desetak godina. Prema tome, mislim da toga moramo negdje biti svjesni kad donosimo i ovaj zakon. Zahvaljujem.
Hvala. Odgovor gospodin Milinković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, pa ja bih se s kolegicom u većem dijelu složio, naravno glede edukacije itd. Ali ja sam govorio pod javnim prostorom se smatraju prostori ti i ti. Ja nisam govorio o apsolutnoj zabrani. Dakle, apsolutno u tom dijelu želim replicirati kolegici. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa ima u ovom predloženom zakonu jako puno licemjerja. Dosadašnji govornici uglavnom su govorili o štetnosti duhana i te rasprave su koliko točne, toliko i promašene u odnosu na predmetni zakon. Da li pušenje šteti? Šteti, pa to svi znamo. Ima li od pušenja koristi? Ima li od pušenja ikakve koristi? Nema ali baš nikakve. Je li to jedna ružna i posve nepotrebna navika? Jest. Pa u tome se svi slažemo. No je li pušenje samo navika, ružna navika ili je pušenje i bolest? Eto, doktor Hebrang kaže da je Svjetska zdravstvena organizacija pušenje definirala kao bolest. To je jedna ovisnost i to vrlo jaka ovisnost. Mnogo je pušača koji bi se htjeli osloboditi pušenja i bili bi sretni da to mogu učiniti, ali eto ne mogu. Ovisnost je jača od njih, od njihove volje da prestanu s tom navikom. Ne uspijevaju. Mi imamo programe liječenja ovisnosti i o drogama, liječenje alkoholizma. Pitam imamo li ozbiljan medicinski program za liječenje ove ovisnosti? Koliko znam nema. Imamo li specijaliziranu ustanovu? Nemamo. U to se područje ubacuju različiti šarlatani koji onda pušačima uzimaju novac jer nekakvom navodnom hipnozom, ne znam čime im pomažu da se oslobode pušenja. Doktor Hebrang je u svojoj raspravi objasnio otprilike kako djeluje taj sustav ovisnosti, da postoji centar u mozgu koji potiče lučenje dopamina koji opet stvara osjećaj ugode kod pušača i kako je to dakle jedan somatski poremećaj on ima svoje medicinsko obrazloženje. Čuo sam da su u Americi proizveli lijek koji djeluje na taj receptor u mozgu i koji onda i nakon uzimanja nikotina sprječava izlučivanje dopamina i sprječava taj osjećaj ugode i na taj način bitno pomaže pušačima da se … /Govornik je isključen pa ponovo uključen./ … Pitam hoće li HZZO uvrstiti taj lijek? Hoće li ga nabaviti? Hoće li ga uvrstiti u jednu na svoju listu i hoće li na taj način potaknuti jedan terapijski pristup ovom problemu ako se slažemo da je to bolest, a ne samo ružna navika? Jer gledajte, ako je bolest onda se bolest jako teško može spriječiti zabranama. I pretilost izaziva, prekomjerna tjelesna težina izaziva čitav niz bolesti krvožilnog sustava, inzulte, moždane, srčane je li tako? Hoćemo li onda kao što ovdje imamo u ovom slučaju, hoćemo li doživjeti to da proizvođači suhomesnate robe na slanini pišu "slanina ubija"? Jer logika je ista. I tamo se troše novci za liječenje posljedica prekomjerne težine. Kažemo da treba zaštiti nepušače od pušača i to je opravdano. To je opravdano jer nepušači ne smiju trpjeti zbog toga što jedan dio građana, njihovi sugrađani su stvorili tu ružnu i opasnu naviku. Ali zar ne bismo to postigli i u ovom zakonu da kao što su neki predlagali odredimo da ugostiteljski objekti, vlasnici ugostiteljskih objekata sami odluče hoće li ti objekti biti za nepušače ili za pušače? Da se pušačima zabrani ulazak u ugostiteljske objekte koji su za nepušače i naravno pušenje tamo? Ljudi bi se mogli opredijeliti i nepušači bi bili zaštićeni. Pa može se odrediti da ovi koji su za pušače plaćaju veći porez. Zašto ne? Pa neka to pušači financiraju. Ali mislim da ova zabrana ovako kako je predviđeno neće dovesti do drugoga, nego da će vam pušači prestati ići u restorane i u kafiće. Neće oni prestati pušiti. Oni će naprosto prestati ići u te restorane jer ih to više neće zanimati. Bila bi to segregacija pušača na neki način, odvajanje od populacije nepušača. Ali i uvažavanje da se radi o ovisnosti, o bolesti koje se nije tako lako ni tako jednostavno osloboditi. Kažem da ima tu jako puno licemjerja jer će sad, jer je na kutiji cigareta to i do sada postojalo, piše koliko miligrama monoksida ima u svakoj cigareti. Koliko ima monoksida u ispušnim plinovima litre izgorenog benzina? Gdje to piše? Gdje se na to upozorava? Zašto bi sad jedan monoksid bio štetniji od drugog monoksida? Ili ono na što je Jurjević upozorio, a zašto ovi koji se voze na plin plaćaju više od ovih koji voze na benzin registraciju, 500 kn, a manje truju zrak od onih koji se voze na benzin? Ima puno licemjerja i u tome što kažemo pisati će "pušenje ubija". Zaista ako je to točno da pušenje ubija, onda treba zabraniti proizvodnju i prodaju duhanskih proizvoda jer onda je to jedino logično i konzekventno. Pa ona nikotin da bude kao druga, možeš ga nabaviti na ilegalnom tržištu, ali ga ne možeš kupiti u trafici javno. Je, onda se ne može proizvoditi jedno ubojito sredstvo i legalno prodavati. Je, ali gledajte, to državi nije u interesu. Državi je u interesu uzimati porez od duhanske industrije, uzimati porez od prodaje duhanskih proizvoda i u tome postupa krajnje licemjerno. Mislim da najveći problem su adolescenti. Ovaj podatak koji je iznio doktor Hebrang je zaprepašćujući. Da 5% dječaka u adolescentskoj dobi i 4% djevojčica u adolescentskoj dobi u zadnjih 5 godina više puši. To je stvarno stravičan podatak. A da li je ovaj zakon dobro sredstvo da se to promijeni? Poreza se ubere 3 milijarde kuna, čuli smo od duhanske industrije. A zašto se tih 3 milijarde kuna ne usmjeri ka edukaciji? Znate kako se educira u osnovnoj školi protiv svih ovisnosti, alkoholizam, droga, duhan? Na pola stranice udžbenika u jednom satu. Mislim da je to u 5. razredu osnovne škole. Jedan nastavni sat. Zašto nemamo zdravstveni odgoj? Zašto ne educiramo o tome svih osam godina osnovne škole, sva četiri razreda srednje škole? Jer onda bismo imali pravo reći da nam je stalo da adolescenti ne stvaraju ružnu i opasnu naviku. Ali dok toga nema, a nema, onda je licemjerno misliti i tumačiti da ćemo smanjiti tu pojavu kod adolescenata ovakvim zakonom. To je prvo netočno. A drugo, peremo ruke kao Pilat. Donijeli smo zakon, a Bože dragi sada to što mladi ljudi sve više puše, a šta sada mi možemo, mi smo zakon donijeli. Ovaj zakon neće ispuniti tu svrhu, a ta bi svrha trebala biti naš prvi cilj, spriječiti nastanak novih pušača kod mladih ljudi, a ne otežavati, zagorčavati život starim pušačima. Samo to će se postići ovim zakonom i ništa drugo. I u tome je jedno promašeno sredstvo da se ostvari cilj koji je hvale vrijedan i oko kojega bismo se trebali potruditi prije svega Vlada, puno ozbiljnije nego što je to činila do sada i nego što to čini prijedlogom ovog zakona. Hvala.
Hvala. Gospodin Goran Beus Richembergh, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče ja ću na početku pitati zašto kada dođu svi zastupnici HDZ-a se ništa ne čuje u ovoj dvorani? Možete li uvesti …
To nije osobina samo njih na žalost nego i drugih, ali ja zvonim.
Ništa vas ne čujem gospodine predsjedniče, o tome se i radi.
Htio sam reći ovako. Na žalost to nije osobina samo HDZ-a, ali ja zvonim uporno bez obzira čija je osobina.
Ajde hvala vam lijepo gospodine predsjedniče. O štetnim posljedicama uživanja duhanskih proizvoda gotovo da znaju svi, o njima je bilo danas dosta riječi, može ih se promatrati s različitih aspekata, sa aspekta zaštite zdravlja, promocije zdravih stilova života, s gospodarskog aspekta također. Ovdje smo danas čuli koliko država ima trenutno gospodarskog interesa u tome da ubire sredstva od pušača, pa smo čuli i koliki bi mogao biti gubitak ukoliko se drugačije pristupi tom problemu, ali nismo čuli što zapravo uživanje duhanskih proizvoda znači za kućne budžete naših građana. Obitelj u kojoj je dvoje pušača, potroši veliki novac mjesečno na taj oblik ovisnosti. Čuli smo dakle da je pušenje koban oblik ovisnosti koji u mnogim slučajevima i u velikome postotku dovodi do vrlo štetnih posljedica prije svega do izravnoga ugrožavanja zdravlja ne samo onih koji konzumiraju duhan nego i onih koji su u njihovome društvu. Zato je od velike važnosti tome problemu koji nije hrvatski problem, to je globalni problem, pristupati trezveno ali i sveobuhvatno i ne pokušavati stvarati lažni dojam da će se jednim zakonom riješiti ovaj problem jer ni jedan se problem u društvu poput ovoga nikada nije riješio jednim zakonom. Na žalost posljednjih mjeseci od kada je lansirana informacija da će pred ovaj Visoki dom doći Vladin prijedlog koji će se restriktivno odnositi prema pušačima, upravo se stvara jedan lažni dojam da ćemo potezom pera, odnosno jednim zakonom dokinuti mnoga negativna iskustva koje ovo društvo ima s konzumacijom duhanskih proizvoda, a kamo sreće da je to tako. Neki su već rekli i to treba ponoviti, ovo nije prvi propis kojim se restriktivno pristupa pušenju. Hrvatska je do sada imala dobre zakone na tome području, ali se oni nisu provodili. Ovaj zakon u tome smislu ne donosi mnogo novosti, on je nešto restriktivniji u svojim kaznenim odredbama prema visini kazni, on je nešto obuhvatniji prema službama odnosno inspekcijama koje mogu, odnosno imaju pravo po ovome zakonu nadzirati njegovo provođenje, ali u biti svojoj ovaj zakon ne donosi ništa novo što već nismo imali u prijašnjim propisima jer se ni do sada nije smjelo pušiti u bolnicama, školama, ambulantama, na fakultetima, u tramvajima, u autobusima, u avionima, sve je to i do sada bilo zabranjeno. Ni do sada se nije moglo pušiti u čitavim ugostiteljskim lokalima već samo u posebno označenim zonama i do sada je bilo propisano da se štiti zdravlje pušača, odnosno da im se dade mogućnost izbora žele li dijeliti prostore u kojima je pušačima bio dozvoljen pristup ili ne. Ono što je kolega Stazić ovdje spomenuo želim ponoviti. Problem je zapravo u licemjerju kojega pothranjujemo ovim pristupom prije svega u licemjerju države, odnosno Vlade koja je odgovorna. U čemu se to zapravo ogleda? Mene zanima što o ovome zakonu, budući da znamo što to već misli resor zdravstva, odnosno ministar Milinović, mene zanima što o tom zakonu misle ministri Pankretić i Šuker. Naime, duhan je jedina poljoprivredna kultura u Republici Hrvatskoj kojoj je zagarantiran otkup nekoliko godina unaprijed. Duhan je poljoprivredna kultura kojoj Ministarstvo poljoprivrede isplaćuje vrlo obilate subvencije i poticaje. Nadalje, što to znači zapravo, koja je to poruka. Ministarstvo poljoprivrede, dakle ministar Pankretić poručuje uzgajivačima sadite što više i još će vam se to više isplatiti. Pretpostavljam da Ministarstvo financija nema ništa protiv od prihoda koji se ubiru od potrošnje duhanskih proizvoda čak što više, ali Ministarstvo zdravstva ima potpuno drugi pristup. Ja bih volio da naša Vlada harmonizira taj pristup i da on bude odraz jedne sveobuhvatne brige i jednog odgovornog postupanja u problemima poput ovoga kad treba dokidati sve one elemente koji dovode do štetnih posljedica. Nadalje, postavit ću kako je moguće da nitko nikada u ovoj zemlji nije odgovarao zbog slučaja kada je u Istri u skladištu jedne tvornice duhana kojoj neću spominjati ime, carinska kontrola pronašla milijun i 700 tisuća markica sa istim serijskim brojem koje su tiskane tako da se radi o izvozu u Crnu Goru. Ne samo da se nikome ništa nije dogodilo, nego je unutar carinske uprave u Puli obustavljen prekršajni postupak, a kazneni progon nije nikada ni započeo. To je samo vrh sante leda. Zapravo, takvim se postupanjem stimulira šverc koji je vrlo poguban jer se nižim cijenama na crnom tržištu privlače sve više i više novi pušači odnosno država izravno gubi kontrolu. Zato bih se založio za jedan sveobuhvatan pristup koji bi uključio najprije edukacijske programe kroz zdravstveni odgoj, ali isto tako i ostale edukacijske programe koji nisu samo namijenjeni školskoj djeci nego i odraslima. Također, založio bih se da se aktivno pomogne pušačima. Rijetko koji pušač ne želi postati pušiti. Što je kolega Stazić rekao, to je jaka ovisnost i to nije jednostavno. Može se pomoći kroz različite oblike da li škola nepušenja, odvikavanja, da ljudi lakše donesu i održe tu odluku. Nadalje, zalažem se zato da se zaštite nepušači na svim javnim mjestima i da im se da mogućnost izbora žele li boraviti u istoj prostoriji s pušačima ili ne, jer to je njihovo elementarno pravo. Ali do njega se ne dolazi isključivo i samo restriktivnim zakonom poput ovoga i zabranama. Nadalje, tražim da se prestane stimulirati proizvodnja duhana u Republici Hrvatskoj i da se uzgajivačima i proizvođačima duhana dade alternativna mogućnost da ih se stimulira da pređu na neki drugi oblik profitabilne poljoprivredne ili druge proizvodnje, kako ne bi gubili prihod niti svoja radna mjesta, ali da se to licemjerje dokine u korijenu. Nadalje, također tražim i predlažem da se uvedu posebne naknade kojima će se povisiti cijena duhanskih proizvoda, ali to bi bile naknade koje će izravno ići za financiranje edukacijskih programa i programa odvikavanja od pušenja. Naknade su namjenska sredstva. Nadalje, podupirem sve akcije koje smanjuju dostupnost duhanskih proizvoda ne samo maloljetnicima nego općenito. Ali isto tako predlažem da država odlučno progoni šverc duhana jer ovo što se sada događa, da tzv. Kralj duhanskoga šverca je uhićen po 15. put, je zapravo svjedočanstvo nemoći ili nespremnosti države da obračuna s tom vrstom kriminala. Kako je moguće da se netko 10 ili 12 puta uhvati u kaznenom djelu takvoga tipa a da je i dalje ugledan građanin? Hvala lijepo.
Hvala. Hvala lijepo. Gospodin zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo ja ću maksimalno skratit svoju raspravu budući je manje-više sve rečeno u prilog ovom zakonu, kao i o manama koje su prisutne općenito u našem društvu u cilju suzbijanja pušenja. Stoga bih ja samo predložio dvije stvari koje smatram ključnim da bi ovaj zakon u cjelini u društvenoj atmosferi stvorio uvjete da se u Hrvatskoj počne manje pušiti, uz naglasak s kojim smo se svi složili da su pušači zapravo bolesni ljudi i da im treba pomoći. Stoga bih ja apelirao na državnog tajnika da Ministarstvo zdravstva do kraja godine pripremi cjeloviti projekt pokretanja škola nepušenja u ordinacijama obiteljske medicine, da se u suradnji sa Školom narodnog zdravlja "Andrija Štampar" provede edukacija liječnika obiteljske medicine i da im se u glavarine osigura dodatno financiranje u proračunu za iduću godinu kako bi taj njihov rad bio dodatno nagrađen. I drugi prijedlog, da napokon Ministarstvo zdravstvo i Ministarstvo obrazovanja kreiraju kvalitetan program zdravstvenog odgoja koji bi ušao u sve škole i koji bi omogućio da kroz taj zdravstveni odgoj djeca stječu zdrave životne navike vezane ne samo za nepušenje nego i za sve ostale probleme koje kasnije rađaju bolest, kao što je nezdrava prehrana, nezdravo ponašanje. I mislim da će tek onda ovaj zakon imati smisla i donijeti dugoročno cilj koji bi svi željeli, a to je da se u Hrvatskoj živi kvalitetnije, duže i bolje. Evo, skratio sam maksimalno svoju raspravu.
Hvala lijepa kolegi. Jedan dobar primjer ovako kako se može sadržajno govoriti, a kratko. Gospodin Krešimir Gulić, koji će imati u vidu ove okolnosti.
Poštovani predsjedniče, ja ću biti vrlo kratak. Ja sam nažalost među onih 30% pušača u Republici Hrvatskoj. Samo ću reći nešto, da sam potaknut raspravom profesora Hebranga išao malo nešto izračunati koliko mi pušači štetio evo najviše sebi i svojim obiteljima, pa sam došao do poražavajućih podataka a to je… Ja kao pušač koji pušim 25 godina prema statistici i analizi koja je dokazana da cigareta skraćuje život od 8 do 14 minuta, ja sam uzeo prosjek 10 minuta. Pušim 30 cigareta dnevno, znači mjesečno 900, godišnje 11 tisuća i kad sam zbrojio 25 godina puta 11 tisuća došao sam do 75 tisuća popušenih cigareta puta 10 minuta to je 2 milijuna 750 tisuća minuta tj. ja sam… /Smijeh./ [[Upadica: Klinički mrtav.]] Ja mislim da je to bitno za pušače. Ja sam popušio ili zapušio 5 godina i 2 mjeseca svojega života. 5 godina i 2 mjeseca svojega života sam ja popušio. Ono što bih još reći financijski, to će možda najviše sve pogoditi jer zdravstveno smo svi mi se izvlačimo na gene pa bumo živjeli, ali financijski kad sam računao koliko sam financijski popušio i zapušio, popušio sam 275 tisuća cigareta ili 13 tisuća i 750 kutija. I kad sam to preračunao sa 15 kuna, to je prosječna nekakva cijena, nisu one 20 ni 10, onda je ispalo da sam zapušio 206 tisuća i 255 kuna ili 29 tisuća eura. Nažalost popušio sam evo pa preporučam svima da evo zbog tih razloga koje sam naveo prestanu pušiti i ja ću isto to učiniti.
Hvala lijepa. Zaključno državni tajnik gospodin Ante Zvonimir Golem. Izvolite.
Evo gospodine predsjedniče zahvaljujem se svima na diskusiji. Dozvolite samo da na kraju da dam direktan odgovor na pitanje predsjednika Odbor za turizam. U članku zakona 13. stavku 3. navode se prostori za smještaj gostiju što podrazumijeva po zakonu hotelske sobe i drugi prostori, apartmani, a ne objekti što je po zakonu hotel, motel tako da neće biti u primjeni zakon tu problema. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Dame i gospodo zastupnici prelazimo na glasovanje. Konačni prijedlog Zakona o ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda, hitni je postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 173. Rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb, zastupnik Boro Grubišić i klub HSLS-a HSU-a. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanima. Prvo je amandman Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb.
Amandmani se prihvaćaju.
Amandman broj 1 na članak 3. je prihvaćen jel' tako?
Prihvaća se.
Dobro. Amandman 2 na članak 5.
Prihvaća se.
I amandman 3 na članak 11.
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Zastupnika Bore Grubišića na članak 14.
Amandman se ne prihvaća iz razloga što amandman kako je naveden potpuno nejasno definira podstavak 2. stavka 1. tako da ne, obrazloženje jednostavno ne odgovara i nije bilo jasno što je mislilo se reći, a u suprotnosti je sa člankom 15.
Hvala. Gospodin Boro Grubišić.
Naime ovim amandmanom je dakle u stavku 2. predloženo da u zatvorenim prostorima, rekao sam to i u svojoj raspravi, da postoje visoko sofisticirane da kažem kabine u kojima je kvaliteta zraka nakon svih tehnoloških inovacija, filtracije, aspiracije i ostaloga gotovo kondiciraniji nego li u prostoru gdje borave nepušači. Zbog toga kod ugostiteljskih objekata manjih od 50m2 ovakve kabine za pušače koje nisu zatvorene da se razumijemo, … [[Ne razumije se.]] a sukladno ukupnim i pozitivnim zakonskim odredbama postojati, moraju biti ugrađene u zakon. Evo o tome se radi jel'. Onda tražim glasovanje jel'.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. I amandman Kluba zastupnika HSLS-a i HSU-a na članak 14.
Amandman se ne prihvaća, jer u smislu ovog prijedloga zakona prostor za pušenje je zamišljen samo za pušenje tako da to nije dio ugostiteljskog objekta u kojem bi se moglo posluživati ili u kojem bi se moglo konzumirati
Gospodin zastupnik Silvano Hrelja u ime predlagača. Izvolite.
Ja mislim da je predlagač propustio izuzetnu priliku da uvaži ovaj amandman i da odustane od ekstremnih izreka u ovom zakonu jer je suština odvajanje pušača i nepušača. Ne vidim nikakvu logiku da netko ima ugostiteljski objekat od 100 kvadrata, uredi 20 što mu je zakonska mogućnost 20 kvadrata prostora za pušače, a da u njima ne dozvoli niti da pročitaju novine, niti konzumaciju pića, a to isto će dozvoliti na terasi svog lokala ako je ima. Prema tome logike mi ovdje nema, a uostalom to je i veoma štetno po profesiju ugostitelja. Prema tome neprihvatljivo je za nas ovaj izričaj zakona. Tražim glasanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Nije dobio potrebnu većinu. Hvala lijepa. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Zakon je prihvaćen većinom glasova, 96 glasova za, 10 suzdržanih i 3 glasa protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.