Nastavljamo sa sjednicom. Idemo na treću točku dnevnog reda. - Prijedlog Zakona o zaštiti potrošača, prvo čitanje P.Z.E. br. 613. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primisli ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona članak 144. do 150. poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Ustav, poslovnik, politički sustav, Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za europske integracije. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Državni tajnik gospodin Vranković. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Cijenjene dame i gospodo saborski zastupnici dozvolite da vas u par riječi ukratko upoznam sa Prijedlogom zakona o zaštiti potrošača. Kao što vjerujem se slažete sa mnom zaštita potrošača je područje od javnog interesa i kao takav važan je segment razvoja funkcionalnog tržišnog gospodarstva. Zajedničko obilježje modernih demokratskih država je zaštita gospodarske slabije strane, odnosno potrošača u poslovnim transakcijama na tržištu. Dakle, zaštita potrošača je civilizacijska stečevina razvijenih demokracija uređenih tržišta i sustav vrijednosti u stalnom razvoju. Republika Hrvatska započela je postupak stvaranja pravnog temelja koji svim građanima, odnosno potrošačima osigurava primjerenu zaštitu i to donošenjem Zakona o zaštiti potrošača iz 2003. godine. Dinamičnost ovog područja, brze promjene na tržištu, kao i obveze Republike Hrvatske vezano za usklađivanje zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije razlozi su koji iziskuju da se postojeći zakon iz 2003. godine koji uređuje područje zaštite potrošača dodatno poboljša i dogradi, a u cilju postizanja visoke razine zaštite potrošača. Iz tog se razloga pristupilo izradi novog Zakona o zaštiti potrošača umjesto novele, tj. izmjena i dopuna zakona. Naime, u odnosu na Zakon o zaštiti potrošača iz 2003. godine izmijenjeno je preko 70 članaka. Dok je uvedeno oko 40 potpuno novih. Predlaganje izmjena i dopuna zakona bilo bi u ovom slučaju nesvrsishodno i nerazumljivo, a što bi moglo dovesti do poteškoća u njegovoj primjeni. Ovaj je zakon jedan opći propis kojim je utvrđen okvir sustava zaštite potrošača. Da se interesi potrošača štite još i nizom drugih propisa kao što su primjerice Zakon o obveznim odnosima, Zakon o hrani, Zakon o trgovini, Zakon o općoj sigurnosti proizvoda, Zakon o normizaciji, Zakon o energiji, Zakon o telekomunikacijama, Zakon o komunalnom gospodarstvu i drugi propisi. Tri su osnovna razloga donošenja novog Zakona o zaštiti potrošača. Prvi razlog je poboljšanje postojećih odredbi zakona za koje se u trogodišnjoj primjeni važećeg zakona uočila potreba za poboljšanjem i to na temelju učestalih upita potrošača, udruga za zaštitu potrošača, trgovaca i njihovih komorskih interesnih udruženja, a sukladno raspravama provedenim između tijela državne uprave, strukovnim udruženjima trgovaca, udrugama za zaštitu potrošača, neovisnim stručnjacima, predstavnicima akademske zajednice, uključujući i korištenje stručne pomoći stranih konzultanata iz CARDS programa 2002. Drugi bitan razlog je daljnje usklađivanje zakonodavstva glede odredbi kojima su 2003. godine prenesene u hrvatsko zakonodavstvo smjernice Europske unije vezane uz zaštitu potrošača. Međutim, tijekom primjene identificirane su određene pravne praznine u odnosu na pravnu stečevinu Europske unije, a šta se ovim zakonom dodatno usklađuje. To se odnosi prvenstveno na smjernice o isticanju cijena, smjernice o potrošačkim kreditima, te smjernice o prodaju na daljinu. Treći razlog je daljnje usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske sa zakonodavstvo Europske unije u ovom području. Republika Hrvatska je u obvezi uskladiti se sa tri smjernice koje do sada nisu bile dio nacionalnog zakonodavstva. I to smjernica vezana za prodaju potrošačima financijskih usluga na daljinu, npr. usluge kreditiranja, osiguranja, platnog prometa i slično koja se sklapa putem telefona, elektroničke pošte, kataloga itd. Ta smjernica prenesena je člancima 55. do 69. prijedloga Zakona o zaštiti potrošača. Sukladno odredbama ove smjernice trgovac je obvezan potrošaču u slučaju sklapanja ugovor o financijskim uslugama na daljinu unaprijed u pisanoj formi dati obavijest davatelju financijske usluge financijskoj uslugi, o financijskoj usluzi koja je predmet ugovora, daljnjim pojedinostima ugovora te načinu rješavanju sporova. Isto tako potrošač ima pravo da u roku od 14 dana od sklapanja tog ugovora raskine isti bez navođenja razloga. Smjernica vezana za sudske naloge za zaštištu interesa potrošača prenesena je člancima od 130. do 140. Prijedloga Zakona o zaštiti potrošača. Sukladno ovim odredbama daje se ovlaštenje osobama koje imaju opravdani interes za kolektivnu zaštitu potrošača, to su razne udruge, Državni inspektorat, da se pokrene postupak pred tijelima u drugoj državi na teritoriju Europske unije, a radi zaštite kolektivnih interesa potrošača u Republici Hrvatskoj. Treća smjernica vezana za nepoštenu poslovnu praksu trgovaca prema potrošaču prenesena je člancima 106. do 114. a kojom se ujedno zamjenjuje odredbe o zavaravajućem oglašavanju u odnosima između potrošača i trgovaca. Predloženim odredbama preuzimaju se pravila u slučaju ne poštene poslovne prakse trgovaca prema potrošačima, uključujući i nepošteno oglašavanje čime se izravno nanosi šteta gospodarskim interesima potrošača, a sve s ciljem zaštite potrošača. Ovim odredbama zabranjuje se nepoštena poslovna praksa koja podrazumijeva zavaravajuće radnje i propuštanje te agresivnu poslovnu praksu. Ovim odredbama u hrvatski pravni sustav uvode se i neki novi pojmovi, izričaji koji do sada nisu bili dio nacionalnog zakonodavstva kao što je npr. agresivna poslovna praksa, poziv na kupnju, uređene profesije, pravila postupanja trgovaca i sl. Neke od novina novog Zakona o zaštiti potrošača odnose se na sveobuhvatniju zaštitu potrošačkih prava u vezi sa proizvodima koji imaju nedostatak, odnosno u veću zaštitu prava uz jamstveni list, propisivanje uvođenja obveze edukacije o zaštiti potrošača u programe osnovnih i srednjih škola, uvođenje mogućnosti izvan sudskog rješavanja potrošačkih sporova, jača zaštita potrošača prilikom organiziranih akcijskih prodaja te niz drugih mogućnosti bolje zaštite potrošača. Osim toga novim zakonom se obvezuju trgovci da potrošačima omoguće podnošenje pisanih prigovora, zatim pojačane odredbe koje predviđaju dodatno obrazovanje djece i mladih o zaštiti potrošača. Nadalje, u cilju što učinkovitije zaštite potrošača novim zakonom pojačana je uloga i nadležnosti državnog inspektorata u nadzoru provedbe te su isto tako povećane kazne u slučaju prekršaja. Tako je gornja granica sa 100 tisuća kuna povećana na 200 tisuća kuna. I na kraju. Na predloženi se način želi postići cilj, a to je da se u Republici Hrvatskoj uspostavi kvalitetan sustav zaštite potrošača te da se zaštita potrošača približi standardima kakvi postoje u državama članicama Europske unije, a kako bi se zaštitila gospodarski slabija strana u poslovnim transakcijama tržištu, tj. potrošače. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem državnom tajniku. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovani zastupnici. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu Hrvatskoga sabora na 53. sjednici održanoj 24. siječnja razmotrio je prijedlog Zakona o zaštiti potrošača koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 21. prosinca 2006. godine. Odbor je temeljem članka 67. Hrvatskoga sabora o navedenom prijedlogu zakona raspravljao u svojstvu matičnog radnog tijela. Uvodno je predsjednik Odbora upoznao prisutne na pisane materijale koji se odnose na različite podnositelje, a vezani su za primjedbe na tekst ovog zakonskog prijedloga. Odbor je raspolagao primjedbama, prijedlozima i mišljenjima na predloženi tekst prijedloga zakona pravobraniteljice za djecu Republike Hrvatske, Udruge dalmatinski potrošač Split, Društvo potrošač iz Zagreba, gospodina Tomsilava Lončara tajnika Saveza udruga za zaštitu potrošača Zagreba i Hrvatske gospodarske komore. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja istaknuo je razloge podnošenja ovog zakonskog prijedloga. Temeljita zakonska regulativa je svakako jedan od najvažnijih preduvjeta za zaštitu potrošača. Kada se govori o ovom zakonskom prijedlogu treba istaknuti tri osnovna razloga njegovog donošenja. To su usklađivanje sa direktorima Europske unije koja se odnose na prodaju na daljinu, financijskih usluga potrošačima, sudske naloge za zaštitu interesa potrošača te sankcioniranje nepoštenih poslovnih djelovanja trgovaca prema potrošaču kojom se zamjenjuju odredbe o zavaravajućem oglašavanju. Osim navedenog, kao drugi razlog je istaknuto dodatno poboljšanje zakonske regulative u vezi već do sada preuzetih sedam direktiva Europske unije. Kao treći razlog istaknuta je činjenica da je do donošenja prethodnog zakona 2003. godine njegova primjena uvjetovala mijenjanje odredaba 80-tak članaka i ugrađivanje 40-tak novih te se slijedom navedenom predlagatelj odlučio za podnošenje novog zakonskog teksta, a ne za izmjene i dopune postojećeg zakona. U raspravi koja je uslijedila, svi sudionici su se suglasili s činjenicom da je važeći zakon trebalo poboljšati te da je predloženi zakonski tekst uglavnom dobro napisan. Predstavnica pravobraniteljice za djecu, posebno je istaknula da se mora spriječiti agresivno ponašanje dijela oglašivača jer su djeca ciljana skupina od svoje najmlađe dobi pa tako već dvogodišnjaci pronalaze način uvjeravanja roditelja da im se kupi ono što žele, a trogodišnjaci prepoznaju brendove i proizvode na policama. U smislu navedenoga članka, članak 114. prijedloga zakona koji nabraja postupke koji predstavljaju agresivnu poslovnu praksu treba dopuniti na način da se zabrani oglašavanje na mjestima u kojima pretežito borave djeca i to na način da se zabrani takav tip oglašavanja kojom se djecu izravno navodi da kupuje i oglašava jednog proizvoda ili na nagovaranje svojih roditelja da im taj proizvod kupe kao i oglašavanje koje prouzrokuje ili bi moglo prouzročiti tjelesnu, duševnu i drugu štetu djeci. Na članak 121. prijedloga zakona koji govori o nositeljima zaštite potrošača iznesena je primjedba zbog toga što među inim nema izvršnih tijela. Na članak 123. prijedloga zakona koji govori o tijelima jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, koja su dužna sustavno promicati zaštitu potrošača, traženo je pojašnjenje riječi: "podupirati", djelovanju Udruga za zaštitu potrošača. Članak 127. stavak 7. koji govori o savjetovalištima za zaštitu potrošača nije dovoljno precizan jer se ne zna kakva je mreža savjetovališta na području Republike Hrvatske. U članku 128. prijedloga zakona treba utvrditi rok u kome će biti doneseni nastavni planovi i programi osnovnog i srednjeg školovanja koji trebaju sadržavati osnovna znanja o pravima i obvezama vezanim za zaštitu potrošača. Predstavnica predlagatelja istaknula je da nedvojbeni interes, ravnomjernosti zaštite potrošača potreban je na razini čitave države te da je sustav zaštite potrošača novi sustav u Republici Hrvatskoj u kojem je edukacija i trgovaca i potrošača prioritet. U daljnjem tijeku rasprave istaknuto je da je zaštita potrošača izrazito kompleksno područje, između ostalih i zato što uređuje dio materije kojim je uređen Zakon o obveznim odnosima. Ukazano je i na činjenicu da je daleko više upita vezanih za primjenu ovog Zakona bilo od strane trgovaca. Svakako treba istaknuti da je upućivanje ovog zakonskog teksta u proceduru prvoga čitanja najbolji put za donošenje kvalitetnog zakona. Dana je i primjedba na članak 23. ovog Prijedloga koji govori o pružanju javnih usluga, a one se odnose na potrebu preciznijeg uređenja i taksativnog određivanja na koje se javne usluge misli. Predstavnica predlagatelja odgovorila je da je složenost teksta određenih dijelova Zakona uvjetovana direktivama EZ, Europske zajednice. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti sljedeće zaključke. Pod jedan, prihvaća se Prijedlog zakona o zaštiti potrošača. Pod dva, mišljenja, primjedbe i prijedlozi iznijeti u raspravi kao i pisane primjedbe dostavljene Odboru upućuju se predlagatelju da ih uzme u obzir prilikom izrade Konačnog prijedloga Zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav uvaženi zastupnik Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora na 72. sjednici održanoj 23. siječnja 2007. godine raspravio je Prijedlog zakona o zaštiti potrošača koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske, 21. prosinca 2006. godine. Odbor je Prijedlog zakona raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskog sabora. Odbor je u raspravi upoznat i s primjedbama pravobraniteljice za djecu Republike Hrvatske na Prijedlog zakona. Odbor je u raspravi podržao rješenja iz Prijedloga zakona, posebice ona kojima se usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije. Nakon rasprave Odbor je jednoglasno sa 7 glasova za predložio Hrvatskom saboru da donese sljedeći zaključak. Prihvaća se Prijedlog zakona o zaštiti potrošača. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izneseni u raspravi o Prijedlogu zakona na sjednici Hrvatskog sabora i njegovih radnih tijela uputit će se predlagatelju radi izrade Konačnog prijedloga Zakona.
Zahvaljujem. Prelazim na raspravu po klubovima. U ime Kluba HNS-a, uvaženi zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Želim vjerovati da mi neće zamjeriti što ću svoju raspravu ili prvu rečenicu započeti temom koja nije vezana na Zakon jer želim s ovog mjesta uputiti zahvalnost i pohvale Službi za odnose s javnošću Hrvatskog sabora koja je nakon kraćih priprema uspjela održati obećanje i sa sinoćnjim danom započela prijenos zasjedanja Hrvatskog sabora putem Interneta. Što je izuzetno dobro jer nas sada građani, ne samo Hrvatske nego diljem svijeta, mogu pratiti tijekom cijelog dana. I želim vjerovati da će i software izdržat sve testove koje prethode u tom zahtjevnom poslu. A zahvaljujem se i kolegi Bošnjakoviću jer smo Pravilnikom o javnosti rada, još prije 2 godine ako se ne varam, stvorili normativnu osnovu za uvođenje Internet prijenosa. Zakon o zaštiti potrošača, to mi je dilema, ili Zakon za otvaranja i zatvaranja poglavlja pregovora s Europskom unijom. Nakon pomnog iščitavanja Zakona još uvijek nisam siguran da je ovaj Zakon namijenjen zaštiti hrvatskih potrošača i obrazložit ću zašto. 4 milijuna građana otprilike je zainteresiranih građana za ovaj Zakon. Zaštita prava potrošača ne ovisi o tome ili najviše ovisi o tome da li oni znaju svoja prava jer nijednu interesnu skupinu, većinsku ili manjinsku, ne možemo zaštititi ako oni sami nisu upoznati sa svojim pravima. Razumiju li potrošači jezik ovog Zakona? U raspravi o Nacionalnoj strategiji za zaštitu potrošača naglašavali smo činjenicu da one ne predviđa niti je do sad ikad provođena nacionalna kampanja informiranja potrošača o njihovim pravima, o njihovom informiranju mjesta gdje oni mogu zaštiti svoja prava, kome, kada ili gdje se obratiti da bi provjerili da li im je pravo povrijeđeno ili ne. I koji su zakonom predviđeni putevi da uskraćeno ili povrijeđeno pravo potrošača bude vraćeno, zaštićeno, nadoknađena šteta. Nažalost, ni ovaj Zakon se time ne bavi ili ne u dovoljnoj mjeri ali ima i nekih drugih problema. U obrazloženju Zakona na stranici 3, predzadnji stavak piše da predlagatelj ovaj Nacrt prijedloga Zakona upućuje u Sabor. Je li ovo nacrt prijedloga ili prijedlog zakona? Piše nacrt prijedloga. Mislim da bi čišćenje tekstova zakona između faze nacrta i prijedloga trebalo iščitavati, otklanjati i takve pogreške kao što je ova. Međutim, ono što me posebice s jedne strane zabrinulo, a s druge strane obradovalo je pasos odmah iza toga koji kaže. U primjeni Zakona o zaštiti potrošača na konkretne slučajeve pokazalo se da su njegove odredbe manjkave, te da se značajni dio postojeće regulative neovisno o tome što je u njoj cijeli niz slabosti i nedorečenosti ne provodi. Što koči ostvarivanja temeljnih prava potrošača. Dakle, predlagatelj je konstatirao da i postojeći Zakon o zaštiti potrošača u Hrvatskoj koji imamo ne provodimo. Unatoč toga što je imao manjkavosti nismo ga provodili što koči zaštitu prava potrošača. Ovaj Zakon također se 99% slučajeva koncentrirao na regulativu odnosa, ali ne i na institut nadzora i zaštite. I ako smo dakle, ako je predlagatelj konstatirao da i postojeći zakon nismo provodili što nam je sad činiti? Da li ćemo ovaj novi Zakon provoditi ako potrošače ne educiramo o njihovim pravima, ako u Hrvatskoj ne razvijemo mrežu savjetovališta koja će biti na usluzi građana i ukoliko ne pojačamo nadzor? I najbolji zakon, bilo koji za korisnike tih prava ne znači ništa ako se ne provodi, a i loš zakon u dobar nadzor brze i jake sankcije ima veće koristi od odličnih zakona bez nadzora i provedbe. Druga mi je dilema da li je u izradi ovog Zakona sudjelovalo vijeće za zaštitu potrošača osnovano po starom zakonu pri Ministarstvu gospodarstva koje je savjetodavno tijelo ministru za područje zaštite potrošača i u kojem sjedi ako se ne varam 6 predstavnika udruga zaštita potrošača koji su iznijeli niz prigovora na proceduru pisanja teksta, raspravu o zakonu i završni tekst koji je došao danas pred nas. U obrazloženju zakona nema ništa o tome pa bi molio odgovor od strane gospodina državnog tajnika kad će se javiti za riječ. S obzirom da je prvo čitanje pokušat ću nekoliko konkretnih sugestija i prijedloga predstavniku predlagatelja dati u vjeri i nadi da ih neće shvatiti politikantski nego dobro razumjeti. Članak 5. upućuje potrošače da je njihovo pravo svaki proizvod kojega kupe ili uslugu koje dobe, a tehnički je neispravan vrati trgovcu uz obavezu trgovca da mu zamijeni novim uređajem. Koliko građana Hrvatske to zna? Što rade trgovci? Šalju vas u servisere jer imate garanciju. Ne zamjenjuju proizvode u trgovini i odbijaju zamijeniti proizvod sa greškom neispravnošću ili bilo čemu drugom. Kad bi potrošači znali ovo svoje pravo i kada bi stotine tisuća građana koristilo to svoje pravo nema te inspekcije koja će izvršiti takav pritisak na trgovce kao što su potrošači u realizaciji ovog svog prava iz članka 5. zakona. Članak 9. točka 7. i 8. maloprodajna cijena mora biti napisana na proizvodu, odnosno ambalaži što je jako dobro, ali sad ovaj nesretni ili na prodajno mjesto proizvoda. Odite u markete, uzmite proizvod, ispod na polici je cijena i barkod i dođete na blagajnu na polici piše 20 kuna, a kad blagajnica očita barkod onda je 24 kune. I što sad? Zašto ili na mjestu prodaje? Pa cijela Europa ima propis o tome da cijena mora biti na proizvodu, a ne ili polici. Zato što je trgovački lobi, strani trgovački lanci izvršili pritisak jer pisanje i cijena naljepnica na proizvod traži zapošljavanje još dva, tri čovjeka, a oni i škrtare i štede i zašto bi pisali cijene na proizvode. Dosta je na police, a to što na polici je jedna cijena, a na barkodu druga cijena, ma kaj ima veze, … [[Govornik se ne razumije.]] vas to skužiti kad kupite 20 artikala. Kako ćete iskontrolirati? Trgovac mora cijenu istaknuti na način da ne ošteti proizvod, jako dobro. Dobro da ne piše a po mogućnosti da etiketu zalijepi na deklaraciju, onu deklaraciju koja je napisana fontom od 4, koju možete pročitati samo sa mikroskopom. Koliko proizvoda ste kupili dosad gdje vam je na deklaraciji na hrvatskom jeziku bila naljepnica sa cijenom? Posebice na onom dijelu deklaracije gdje je pisalo upotrebljivo do? Jeste primijetili da na uvoznim prehrambenim proizvodima cijena je najčešće nalijepljena upravo tamo gdje je napisan rok uporabe? I formalno je sve u redu. On ima deklaraciju, piše rok upotrebe, ali je slučajno na to mjesto naljepnica sa cijenom. Dakle, molim vas lijepo, nema ili na prodajno mjesto. Na proizvodu. I što je to prodajno mjesto? Dalje. Članak 40.: "Sredstvima daljinske komunikacije nije dopušteno sklapati ugovore o prodaji lijekova, medicinskih i veterinarskih proizvoda te eksploziva." A oružja, pištolja, sačmarica, repetirki? Dakle, eksploziva ne, ali oružja da. Lijekova ne, ali otrova da. Da li sredstvima daljinske komunikacije u Hrvatskoj se može prodavati otrovi? Lijekovi se ne smiju, to piše, a otrovi? Eksplozivi se ne smiju, to piše, a oružje? To ne piše. Ako ne piše onda je dozvoljeno. Zabranjeno je ostavljanje oglasnih poruka i materijala na kućnim vratima i ulaznim vratima stana potrošača kao i u poštanskim sandučićima ako je takva zabrana na njima jasno napisana, članak 17. Predlagatelj od građana Hrvatske traži da kupuje naljepnice na koje će napisati molim vas nemojte mi stavljati smeće u poštanske sandučiće. Zašto? A zašto ne piše samo ako je izričito dozvoljeno odlaganje reklamnog materijala? Zašto građane prisiljavati da ističe zabranu teroriziranja sa papirnatim otpadom kojega kasnije o svom trošku mora zbrinjavati jer je to smeće nakon što ga pročita? Taj papir ide u smeće ako nemamo organizirati odvojeno prikupljane otpada. I kaže: "Na ulaznim vratima stana ili kuće." Znate što onda rade kad stavite naljepnicu na poštanski sandučić? Onda vam reklamne materijale odlažu u ogradu, u rupe na ogradi i nisu prekršili zakon jer nisu stavili u sandučić nego pokraj sandučića između dvije letve na ogradu ili nabace preko ograde u dvorište i nisu prekršili ni stari ni ovaj Zakon neće kršiti. A da bi što više toga razdijelili onda ide stazom i ovako samo bacaju u dvorište jer su oni podijelili kvotu koju su dobili. To kaj treba to čistiti, pobirati poslije koga briga, ali Zakon im to sad dalje omogućuje. Članak 41. Uporaba telefona bez ljudskog glasa i posredovanja (automatskih govornih automata) ili telefax uređaja u svrhu sklapanja ugovora dopušteno je samo uz prethodnu suglasnost potrošača. Pazite! Nazove vas telefonski automat da vam daje reklamu i vi mu morate prvo dati dozvolu da vam automat daje reklamu. Ali ako vas s druge strane je čovjek koji vam govori, ne trebati dati dozvolu, suglasnost prethodnu da vas putem telefona terorizira s reklamom. Kako automat more tražit suglasnost prethodnu? Ali istovremeno nema zabrane za slanje masovnih elektronskih poruka. Elektronska pošta ne traži se prethodna suglasnost primatelja. Znate zašto? Zato što je najčešći pošiljatelj masovnih elektronskih reklamnih poruka T.com. T.com je taj koji je najčešći a to mu je zakon omogućio, koji vas svaki dan zasipa sa svojim reklamama. A ovim zakonom je predviđeno da on kao operater mora zaštititi korisnike Interneta od slanja masovnih poruka. Ali njegov softver propušta njegove reklamne poruke jer predlagatelj zakona nije shvatio da operater isto može biti trgovac koji potrošaču nudi neku svoju uslugu ili proizvod. Članak 58. Saslušajte me pažljivo. Obavijest o financijskoj usluzi koja je predmet ugovora sadrži, ukupnu cijenu koju je potrošač dužan platiti za tu uslugu, uključujući sve poreze, pristojbe, naknade i ostale troškove odnosno kad točan iznos ukupne cijene nije moguće utvrditi elemente za izračun ukupne cijene koju omogućavaju potrošaču da sam utvrdi cijenu. Trgovac ne može utvrditi i izračunati cijenu pa će super potrošač to sam izračunati. I završavam sa odredbom o savjetovalištu za potrošače, članak 127. Koliko savjetovališta za zaštitu potrošača Hrvatska država danas ima? Gdje su ona locirana i koliko ćemo ih imati kada ovaj zakon usvojimo? Ako mogu samo jedno pitanje? Zna li netko u Vladi Republike Hrvatske koliko je uzoraka hrane prilikom uvoza, na ovlaštenim graničnim prijelazima od strane nadležnih inspektora uzeto za kontrolu? Koliko uzoraka hrane koju uvozimo je uzeto na kontrolu u cilju zaštite potrošača? Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče! Uvaženi kolega Lesar je netočno rekao vezano oko kupnje i nabavke oružja zbog toga što se oružje može nabaviti jedino ako se ima odobrenje nadležne Policijske uprave a to pitanje je riješeno Zakonom o oružju a ne Zakonom o potrošaču. Hvala.
Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Lugarić.
Netočan je navod kolege Lesara da većina masovne neželjene pošte dakle, … [[Govornik se ne razumije.]] dolazi preko T.com-a. Iako ja kao korisnica sam vrlo često nezadovoljna njihovom uslugom, imam brojne primjedbe korektnosti radi, većina te neželjene pošte dolazi izvan Hrvatske. To su uglavnom one reklame, to svi znate, koje dobijaju e-mailove za razno-razne medikamente odnosno za razno-razno pranje novca. Mislim, korektnosti radi i upravo T.com je taj koji ima jedini poslužitelj u Hrvatskoj e-maila koji ima ugrađene dosta dobre … [[Govornik se ne razumije.]] filtere. Iako velim i sama imam brojne primjedbe. Ja bi voljela da o tome razgovaramo kod Izvješća o radu Vijeća za elektroničke medije koji ima upravo to za nadzirati. Već drugu ili treću godinu za redom o tome uopće ne govorimo tako da korektnosti radi mislim da ste pogriješili u ovom navodu ali da ima o tome prilike raspravljati ima.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a, uvažena zastupnica Gordana Sobol.
Gospodine potpredsjedniče, predstavnica ministarstva, kolegice i kolege zastupnici! Pa kao što je to u onom svom obrazloženju prijedloga zakona rekao državni tajnik zaštita potrošača jeste važan elemenat svakog demokratskog društva i stečevina tržišnog gospodarstva. No, kako su pokazala iskustva puno razvijenijih država i onih koji već stoljeće i više imaju tržišno gospodarstvo u ovom području kada je u pitanju zaštita potrošača tzv. tržišna samoregulacija nije dovoljna već je potrebno postaviti kako bi se to zgodno kaže, jasna pravila igre, nadzor i ograničenje monopola. Republika Hrvatska se člankom 74. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju obvezala da će svoje zakonodavstvo prilagoditi zaštiti potrošača te je još 2003. godine donesen Zakon o zaštiti potrošača koji je i danas na snazi a negdje ako se sjećate početkom 2005. donijeli smo i Nacionalni program za zaštitu potrošača ili strategiju o kojoj smo već negdje polovinom prošle godine i raspravljali o njihovom prvom izvješću. U tom nacionalnom programu mi smo između ostalog zacrtali i da će ovaj Zakon o zaštiti potrošača ali i svi ostali zakonski akti koji su trebali biti, a pobrojani su uredno u nacionalnom programu biti gotovi tijekom 2005. godine, negdje od 1. kvartala do 4. kvartala 2005. godine. No, u ovom prijedlogu zakona na stranici 4. piše da je zatražena i odobrena odgoda pa onda je naravno i pitanje kako to mi u nekakvim našim nacionalnim programima koji ovaj Parlament donosi usvajamo obaveze koje onda se kasnije prolongiraju i to kao što sam rekla odnosi se na sve zakonske propise i obveze iz domene zaštite potrošača. Na strani 6 obrazloženja prijedloga ovog zakona, piše da će se u ovom Saboru i ovim zakonom izvršiti dodatno usklađivanje s pravnom stečevinom Europske unije, što će razinu zaštite potrošača Republike Hrvatske uvelike približiti standardima zaštite u zemljama, članicama Europske unije. Prema mišljenju nas u klubu SDP-a sve što će se ovim prijedlogom zakona, a nadamo se da će on ipak i doživjeti određene izmjene do drugog čitanja dakle, sve što se ovako kako piše u ovom prijedlogu zakona, postiže ovim zakonom, to je samo puko usklađivanje sa zakonskim odnosno sa pravnom stečevinom Europske unije. I odmah ovdje na početku u ime kluba stvarno molim da se ovaj zakon i nomotehnički uredi. U jednom dobrom dijelu koriste se izrazi koji apsolutni nisu primjereni hrvatskom jeziku i potpuno su ustvari i nerazumljivi odnosno u jednom dijelu i neprimjenjivi prema ocijeni nas u klubu SDP-a. Na strani dva u obrazloženju prijedloga ovog zakona kaže da je Republika Hrvatska, da je u Republici Hrvatskoj u srpnju 2005. započela operativna provedba projekta Europske unije CARDS 2002. jačanje kapaciteta na području zaštite potrošača i da taj projekat traje do 31.12.2006. godine. Kaže, on je ustvari bio fokusiran na nekoliko područja, usklađivanje zakonodavstva, institucionalno i administrativno jačanje, razvoj ljudskih potencijala, razvoj centralnog informacijskog sustava između Ministarstva gospodarstva, Državnog inspektorata i udruga za zaštitu potrošača te podizanje javne svijesti. Ajmo onda redom kako ovdje piše. Usklađivanje zakonodavstva. Pored toga što debelo kasnimo i sa ovim Prijedlogom zakona o zaštiti potrošača i ovdje treba posebno ponovno naglasiti. Nije smisao u pukom donošenju zakonskih propisa ili pukom mijenjanju postojećih zakonskih propisa već je smisao u provedbi donesenih zakonskih propisa. Dakle, samim donošenjem ovog zakona, usklađivanjem zakonodavstva što se Hrvatske tiče apsolutno se ništa neće promijeniti. Nadalje, institucionalno i administrativno jačanje. U kom smislu? Je li to to famozno Vijeća za zaštitu potrošača kao što je već rečeno kao savjetodavno tijelo ministra? Što ono može? Koliko je jako? Koliko je sudjelovalo i u izradi ovoga prijedloga zakona? Tko osim udruga potrošača uopće znaju da to savjetodavno vijeće kao jedno tijelo ministra postoji? Da li su to sudovi časti pri Hrvatskoj obrtničkoj komori ili Hrvatskoj gospodarskoj komori? Je li to Odjel za zaštitu potrošača pri ministarstvu? Da li su to neke institucije koje sam sad nabrojila kojima se mogu potrošači obratiti ako su na neki način zakinuti? Ili smo to sve prepustili udrugama potrošača? A onda vam se dešava kao što imate na web stranici udruge potrošača da ta udruga čeka već sada u siječnju mjesecu jedanaest mjeseci na upite koje su poslali u vezi vraćanja ambalažnog otpada i to čeka odgovor iz i ministarstva ali i iz Fonda za zaštitu okoliša, pa je onda i to na neki način jedan mali primjer kako se i sa razine države dakle i sa razine najviših državnih institucija odnosimo upravo prema civilnom društvu odnosno udrugama kojima smo ustvari prepustili po meni brigu da vode brigu oko samih potrošača. Što je sa inspekcijama? Koliko su same inspekcije ekipirane? Koliko je na primjer sanitarnih inspektora i drugih inspektora uopće zaposleno u zadnjih nekoliko godina jer koliko se ja sjećam i to stoji zapisano u našem nacionalnom programu, ali u onom prvom izvješću nismo dobili odgovor na to pitanje. Koliko se naplaćuje postupak kontrole prehrambenih artikala i koliko to uopće u Hrvatskoj ima smisla? Ako se sjećate pred možda godinu ili dvije je bio onaj jedan slučaj gdje su u jednom prehrambenom proizvodu pronađeni nedozvoljeni sastojci a onda kad je to ustanovljeno onda je ta roba povučena ali onda nitko nije htio objaviti ime proizvođača. Nadalje, razvoj ljudskih potencijala, ne znamo na što se to odnosi. Razvoj centralnog informacijskog sustava, nemamo informacije koliko, u kom smislu i da li je uopće nešto po tome učinjeno. Podizanje javne svijesti, kako, kojim načinima, s koliko sredstava. Hoćemo li to postići, na primjer evo za koji dan ćemo imati vjerojatno na dnevnom redu Odluku o proglašenju 2007. godine godinom edukacije potrošača i u toj odluci ako ste možda pogledali stoji, mi ćemo vjerojatno donijeti tu odluku i vjerojatno će biti podržana od svih klubova i unutra ćemo imenovati nekoliko nas iz redova saborskih zastupnika i zastupnica, nekoliko članova predstavnika Vlade i nekoliko članova udruga potrošača. Što će i sa čime, prvenstveno govorim s kojim financijskim sredstvima oni uopće moći napraviti nešto na podizanju bolje edukacije potrošača u Hrvatskoj? A inače, poznato je da otprilike u Hrvatskoj je tek oko 20% građana potrošača svjesno uopće svojih zakonskih prava. Ali nažalost, isto tako treba reći da ta svjesnost o zakonskim pravima u Hrvatskoj apsolutno nije dovoljna. Jer, ako je građanin i svjestan kao potrošač nekog svog prava i kad krene u ostvarivanje i bitku za ostvarenje tog svoga prava onda vjerujem vam ne treba posebno govoriti sa kakvim se sve preprekama susreće i šta sve mora proći pod naravno vrlo upitnim rezultatom ostvarivanja tog svog prava. Na temelju svega onoga što je do sada provedeno u Hrvatskoj, različitih nadzora koji su vršeni stanje u području zaštite potrošača daleko je najblaže rečeno od stanja zadovoljavajućeg jer kao što sam već rekla propisi su nejasni, nepotpuni, neprecizni i neprimjenjivi. Sa ovim prijedlogom zakona bojimo se da se na tom području neće previše toga riješiti i poboljšati. Zatim, ne provodi se odnosno nedovoljno se provodi upravni nadzor nadležnih ministarstava nad provedbom propisa iz svog djelokruga, sporo se rješavaju prekršajne prijave i blage kaznene politike su, nedovoljne su ovlasti nadležnih inspekcijskih tijela koja trebaju provoditi inspekcijski nadzor u većini propisa. I naravno, kao zadnje ali i ne kao zadnje potpuna nedovoljna informiranost edukacija potrošača o njihovim pravima, još uvijek nedovoljna organiziranost potrošača na cijelom teritoriju Republike Hrvatske. Kad govorimo o ovome zakonu kao što sam rekla zakon je što se SDP-a tiče neprecizan. U nizu svojih elemenata ću kasnije posebno navesti jedno područje koje se odnosi na područje javnih usluga i to je nešto što mi se čini da naše potrošače pored onog dijela kupovine recimo prehrambenih artikala itekako i najviše interesira. Nadalje, mora nam svima biti jasno da ovim kad govorimo o potrošačima i korištenju različitih usluga ovaj zakon neće i ne rješava niti pitanje recimo monopola u području davanja pojedinih usluga, naročito kada su u pitanju i u domeni i lokalnih jedinica samouprave. Nadalje, ovaj zakon ne rješava niti nažalost još uvijek u Hrvatskoj izuzetno prisutno davanje usluga i naplata bez računa. Ja vjerujem da svi otprilike znate kada dođe, pogotovo se to odnosi na onaj dio kad se radi o različitim kućnim popravcima kad dođe majstor i u radnom vremenu izvan radnog vremena i kada naravno padne dogovor ako je bez računa onda ćemo evo, nećemo obračunati PDV ili ćemo smanjiti za određeni iznos. I to je jedno područje koje nažalost vrlo sivo da tako kažem, da ne kažem crno a nekakve procjene su da se ovdje obrne između milijardu i 2 milijarde kuna. Nažalost takva situacija odgovara barem za sada i onima koji usluge primaju dakle potrošači, ali i oni koji te usluge daju jer nažalost tu su barem za sada što se tiče države državni organi potpuno, potpuno bespomoćni ili si ne daju dovoljno truda da u tom području pokušaju neka pitanja riješiti. Ja bih samo još onda u ime Kluba htjela se osvrnuti, previše je primjedbi koje bi se trebale dati na ovaj Prijedlog zakona. Želim da glasi da kao Klub podržavamo primjedbe koje su išle na Nacrt prijedloga ovoga Zakona prije nego je ušao u vladinu proceduru i saborsku proceduru a koje su dale različite udruge potrošača te ih Klub SDP-a podržava i vjerujemo da će obzirom da su dostavljene i nadležnom Ministarstvu da će biti usvojene do izrade Konačnog prijedloga zakona. No dakle htjela bih se posebno osvrnuti između ostalog na članak 9., stavak 7. koji govori o isticanju cijene proizvoda i na koji udruge potrošača upozoravaju da je ovaj sada prijedlog kako stoji u zakonu lošiji od rješenja koje imamo u postojećem zakonu. Ne samo da je lošiji nego je direktno u suprotnosti sa direktivom, sa direktivama Europske unije te molimo predlagača da o tome vodi računa i da do drugog čitanja to izmijeni. Nadalje obavijest o proizvodu u članku 18. gdje poznato je dakle da je najveći nam problem kada želimo pročitati podatke o proizvodu naročito i posebno kada je riječ o prehrambenim proizvodima ili proizvodima za čišćenje, higijenu i slično. Nekakvi, neka istraživanja koja su rađena pokazuju ustvari da 40% potrošača smatra da su deklaracije nerazumljive i nejasne. 20% potrošača svaki puta koristi, smijali se mi ili ne povećalo kada kreće u kupovinu. Za 15,3% potrošača je teško čitljivo ono što piše na deklaraciju, a otprilike 12% potrošača traži veća slova na deklaracijama a nekakvi samo otprilike 3 do 4% potrošača je zadovoljno sa načinom na koji je, su prezentirani podaci o proizvodi. I konačno htjela bih još posebno se osvrnuti na članak 23. koji govori o tome što se podrazumijeva pod javnim uslugama. Molim vas pročitajte taj članak 23., 1. stavak u kojem postoji mogućnost manipulacije, proizvoljnog tumačenja što je to ustvari javna usluga jer kaže nekakvu definiciju veli, a onda naročito ističu opskrbu električnom energijom, toplinskom energijom, prirodnim plinom, opskrba pitkom vodom i odvodnja otpadnih voda. Smatramo da je puno bolje rješenje i da bi trebalo u Konačni prijedlog zakona usvojiti prijedlog koji su dale udruge potrošača koje smo svi mi dobili, a dobio je i predlagač odnosno Ministarstvo gospodarstva. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSP-a uvaženi zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege predstavnici Vlade mislim da danas raspravljamo o veoma bitnom i važnom zakonu. Nadamo se da će nam zajednički cilj biti kako sustavno, znači zakonski urediti cjelovito i učinkovito punu zaštitu potrošača sa jedne strane, a sa druge strane moramo kad govorimo o ovoj materiji vidimo kako i na koji način zaštititi recimo i te prodavače poglavito u velikim trgovačkim lancima koji su u situacijama između potrošača i gazde kao između čekića i nakovnja. Kasnije ću vam reći puno tih negativnih primjera gdje u biti se taj dio što je riječ o sukobu između potrošača i gazde, vlasnika firme, između čekića i nakovnja se javljaju ti prodavači koji uvijek su ti koji su krivi ili su krivi samome potrošaču a onda gazda normalno u takvim situacijama ne prihvaća svoju odgovornost nego tu odgovornost prebacuje na prodavača koji ima negdje dvije tisuće, tri tisuće kuna. Znamo koliko radi. Tako da ima puno situacija da su zbog lažnih prigovora samih potrošača ti prodavači dobivali otkaz ili razno razne varijante. Zbog krađe recimo robe uvijek plaća, neće gazda prihvatiti taj dio koja su svjetska nego taj prodavač koji ima i nisku plaću mora nadoknaditi i sve ono što je ukradeno a gazda neće zaposliti određeni broj radnika koliko je potreban da bi to sve funkcioniralo. Znači ne treba raspravljati samo jednostrano u smislu zaštite potrošača jer i potrošači u pojedinim slučajevima mogu i zlonamjerno, neodgovorno tražiti nekakvu zaštitu svojih prava a u biti nije. No takvih situacija je normalno daleko manje od ovih situacija na koje plediram. Ovaj zakon da se znači konačno u Hrvatskoj sustavno i učinkovito uredi zaštita potrošača. Stoga je dobro da je ovaj zakon upućen u redovnu proceduru, da je riječ o prvome čitanju zbog činjenice da ovaj zakon ima dobro postavljeno deklaratorno što, kako bi trebalo biti, ali razrada nije takva. Deklaratorno su ciljevi u smislu zaštite potrošača dobro postavljeni, ali simulirajući same odredbe zakona vidjet ćemo i sami da ta zaštita kao takva kako je sad postavljena u zakon neće donijeti ono što je određeno u ciljevima i što bi htjeli i mi i svi hrvatski građani s jedne strane kao potrošači da se to i ostvari. Posebno je loše su riješene ove odredbe vezano oko inspekcijskoga nadzora, vezane oko ovlasti inspektora kad moramo sami simulirajte sve razno razne situacije do kojih se već dolazi u praksi i vidjet ćete da inspekcijske ovlasti su nikakve a poglavito je problem taj što se sve svodi mahom na pitanje pokretanja odgovarajućeg prekršajnog postupka, a i sami znamo kakva je situacija u prekršajnim sudovima i da negdje čak do 60% tih prekršajnih prijava inspektora završi u zastari. To je taj najveći problem. Zato je daleko pametnije razmišljati i o mandatnom kažnjavanju inspektora normalno i u zaštitu ovoga koga kažnjava da ne bi tu bilo zlouporaba, a u svim drugim situacijama ako je riječ o stavljanju razno razne robe bez deklaracije ili krivotvorene robe. A varijanta je recimo ima deklaraciju jednu. To ste vidjeli da se događa i Europskoj uniji. Rok trajanja istekne, onda oni na tu robu koja je stara stave deklaracije nove kao da su vrijedeće. Znači, svim takvim situacijama je potrebno dati ovlast da se ta roba odmah izuzme iz prometa i zapečati na onaj način kako bi se spriječile takve razno razne situacije. I normalno nije riješeno ono što nije riješeno zbog odgode da Hrvatska je veliki uvoznik hrane. Ali na žalost uvozi se svega i svačega. Mi negdje godišnje uvozimo oko 12 milijardi kuna i deklaracije nisu odgovarajuće, a naše službe još ne provjeravaju kakvoću ili da li je ono sve što bi trebalo biti po deklaraciji unutra sadržano. Zbog toga se nadam da će se sve to popraviti i da ova oznaka P.Z.E. 613 neće oznaka 13 numerološki imali smo puno zakona koji je imao tu oznaku i na kraju ti zakoni su neslavno završili i nikad nisu bili u primjeni ili je provedba bila nikakva. Znači, samo smo deklaratorno utvrdili tako da se nadamo da ćemo ovaj put ova oznaka da neće nam imati negativno značenje. Sad moram kazati da mi kao potrošači, znači kao i većina hrvatskih građana vjerojatno svatko od nas može pobrojati veliki broj primjera i slučajeva gdje smo mi kao potrošači bili zakinuti bilo da smo kupovali proizvode bez deklaracije, bilo da je proizvod oglašavan kao nešto kvalitetno, kao nešto što vrijedi a na kraju kad smo kupili vidjeli smo da to nije. Imali smo puno situacija da smo morali i sami reklamirati, ali na žalost nismo ništa u tome uspjeli. Ali svaki dan znači hrvatski građani se susreću sa tima problemima vezano za njihovu zaštitu kao potrošača i vezano za njihovo ostvarivanje prava. Ali ovdje kad govorimo o tome vidljivo je da u tome ne sudjeluju samo recimo razno razna trgovačka društva koja nisu, gdje su vlasnici privatnici ili da je riječ o obrtu ili drugim situacijama. Naši građani su na žalost izloženi i šikaniranju i od strane samih trgovačkih društava, gradova ili općina koje se bave komunalnim poslovima, pa čak u nekim slučajevima i od recimo Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje i Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje tako da ću vam pobrojati tih par primjera poglavito vezano za ovaj novi zakon ovršni. Vjerojatno i vi znate takvih primjera i vama se možda hrvatski građani tuže. Recimo sad je postalo aktualno da recimo Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje ide u ovršni postupak i to za neplaćanje dopunskoga osiguranja. Imam par slučajeva gdje je utvrđeno kao sa strane HZZO-a i znači kod bilježnika je predana ovrha da netko nije platio jednu ratu recimo 2002. godine. Ljudi kažu platili smo ali nismo čuvali uplatnice, jer je prvo plaćanje dopunskog osiguranja išlo da je svatko imao sam je plaćao, a nakon toga onaj tko je uposlen poslije su preuzele društva, tvrtke gdje već jesu zaposleni. Znači, to je situacija da baš država, tijela države eto nemaju točnu evidenciju ili čekaju taj trenutak. Znači, 2007. oni pokreću za 2002. godinu. Imam par slučajeva koja ću vam navesti gdje se tu odnosi mirovinsko osiguranje. Pričali su mi ljudi što mi liči na onu događaj koji je Kišon lijepo opisao u knjizi “Tita boli more“. On je imao problem sa plaćanjem struje jer je jednu ratu zakasnio i nikako nije mogao na zelenu granu doći, jer svaki put kad bi platio opet bi se obračunavala zatezna kamata. Taj je slučaj na hrvatski način je vezano za jednoga na žalost već je umro, pričao mi je njegov sin za jednoga umirovljenika koji je bio taksista i kojeg su prve godine nakon što je otišao u umirovljenje gdje je bilo sve čisto utvrdili da je ostao dužan 50 kuna. Onda on je to platio. Onda nakon toga su druge godine utvrdili ostao još pet kuna. Onda su utvrdili da je ostao kunu. Znači te varijante događaju se tu. Onda je poglavito kod tih ovrha nova situacija a opet vezano na onaj Ovršni zakon i kada sam ja 10 minuta tu šutio, kad sam znao što će takav Ovršni zakon proizvesti kakve učinke na žalost to se sad događa. Pazite, oni idu na ovrhu sad za varijante za tri, četiri godine da nije plaćen jedan određeni dio. To vam ide i elektra. To vam ide i ovaj dio stambeno, komunalno za plaćanje one zajedničke, za upravljanje zgradom one zajedničke naknade. Prema tome, kad govorimo o svemu tome moramo stvarno razmisliti da u ovome zakonu prije svega odredimo i te zastarne rokove. Da li ćemo imati i dalje zastarni rok? Onda u nekim propisima je to dobro kazano. Točno je određeno da je to tri godine. Prema Zakonu o obveznim odnosima ako nije određeno onda je to pet godina. Ali kažem, vidite koliko slučajeva i situacija postoji kako potrošači, znači hrvatski građani ne samo da su šikanirani, nego tu se obračunava sad pazite. Pazite, ovrhu vam vode javni bilježnici i on automatski zna da je, dobro imat ćemo danas i Zakon o javnom bilježništvu, on tu naknadu dobiva. Njega to ništa ne interesira. Ako se čovjek žali mora ići u postupak. Znači, prigovor ako uloži mora ići u postupak. Ali na žalost većina njih zna da je platila ali nema uplatnice koju je on čuvao godinu ili dvije, iz 2002. godine, recimo iz 2003. godine. Prema tome, o tome trebamo stvarno dobro razmisliti jer vidimo da šikanira potrošača, općine i gradovi odnosno komunalna društva koja su u vlasništvu općina i gradova ili čak institucije kao što sam rekao slučaj Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, kao što sam rekao ovaj slučaj Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. Prema tome, tu je već vidljivo da trebamo cjelovito razmotriti svu tu problematiku, napraviti mehanizam, dodatno sve i simulirati sve ove slučajeve i prijedloge i primjedbe koje smo dobili i svi mi koje je dobio i sam predlagač bilo od razno raznih udruga, bilo od pojedinaca. Znači, napraviti zakon koji će biti i simulirani, koji će dati odgovore da se ovakve situacije vezano za ovrhu da se ovakve situacije vezane za šikaniranje potrošača da se ne događaju i napraviti sustav djelotvoran gdje ćemo ići na varijantu ne, nije svrha po meni uvijek kažnjavanja, ali tamo gdje je potrebno normalno mora se kažnjavati i primjenjivati mjere inspektori one koje će biti učinkovite u smislu da se takve ili slične situacije više ne događaju, a to je poglavito ona varijanta kad vi imate robu deklariranu kao nešto što čovjek hoće kupiti, a na kraju u biti kupuje nešto što uopće ta deklaracija ne odgovara onome što je čovjek kupio. Pa vezano i za deklarni rok, pa vezano i za isticane cijena, pa vezano recimo za razno-razne varijante koje vam se događaju. Gdje su normalni prijedlozi vi recimo sporite se sa HT-om za jedan telefonski račun, ali on vama onda isključuje i umjesto da se uvede pravilo ako se spori za taj jedan račun ovo sve drugo se treba redovito i normalno plaćati, a onaj dio ulazi u spor. Ali te Telekom i svi ti koji imaju monopol normalno prisiljavaju potrošača on im udaraju pravila igre i zbog toga mi koji jer smo tu u Hrvatskom saboru koji u takvim situacijama to trebamo točno regulirati da zaštitimo pravoga potrošača, kad su mu uskraćena prava. Ali da opet kažem, u svim onima varijantama i situacijama imam 10 slučajeva gdje su prodavači, trgovci u velikim lancima dobili otkaze zbog činjenice jer ih je netko prijavio, uložio je prigovor neodgovorni građanin, a to se uopće nije dogodilo. I gazda je jednostavno išao iz te situacije, dao otkaz tome prodavaču. Znači puno je situacija, puno je varijanti koji ukazuju kako i na koji način to riješiti. E sad je poglavito bitno u 1. članku, tzv. pojmovniku točno sve odrediti situacije, izdefinirati što je što tako da se na tako određenom pojmovniku mogu svi ti instituti razraditi i u smislu zaštite potrošača i u smislu davanja ovlasti inspekciji kako i na koji način postupiti u smislu primjene i provedbe zakona u djelo. Bilo je ovdje razgovora, čak neka rješenja vezano za isticanje cijena, označavanje su bolja u važećem zakonu nego što su u prijedlogu ovoga zakona. Evo hvala, toliko. Imam ove primjere pa ću onda … Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HSU-a, uvaženi zastupnik Dragutin Pukleš.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane kolege, predstavnici Vlade. Ovaj Prijedlog Zakona o zaštiti potrošača važan je dokument za građane Republike Hrvatske, jer se na taj način osigurava građanima primjerena zaštita njihovih interesa prilikom kupnje roba i usluga. Brze promjene koje se događaju na tržištu reflektiraju se i na potrošače pa je neophodno stalno praćenje kvalitete zaštite potrošača i proširivanje područja prioriteta provođenja politike zaštite potrošača. U dosadašnjoj primjeni Zakona o zaštiti potrošača pokazalo se je sve više manjkavosti i nedostatnosti odredbi i njihovo neprovođenje, što je praktično osporavalo ostvarivanje temeljnih prava potrošača. Najčešći nedostaci odnosili su se na neisticanje ili nepravilno isticanje cijena, nepotpune deklaracije proizvoda, neuvjerljivo isticanje roka trajanja, neisticanja uvjeta prodaje, neizdavanje računa, načina obračuna komunalnih, telekomunikacijskih usluga, neisticanje uvjeta prodaje. Osim nedostataka u provođenju postojećeg Zakona o zaštiti potrošača i promjena na tržištu i potreba usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa razinom zaštite potrošača u europskom zakonodavstvu nalagalo je donošenje ovoga zakona. Taj zakon je danas pred nama, a osnovna pitanja koja se uređuju zakonom su osobito isticanje cijena proizvoda i usluga, sadržaja, obavijesti i proizvodu, odnosno deklaracija, pojam javnih usluga, prodaja izvan poslovnog prostora trgovaca, prodaja putem kataloga, promidžbenih poruka, televizije, elektronične pošte i sl. A posebno što je značajno pitanje vezano uz agresivno oglašavanje upućeno djeci gdje se odredbe novog zakona bitno poboljšanje zaštitom prava i interesa djece. Donošenjem ovoga zakona bitno su poboljšana dosadašnja rješenja te se stvaraju povoljni uvjeti za unapređivanje i poboljšanje sustava zaštite potrošača. Dakle uređuju se nedorečenosti uočene kroz dosadašnju primjenu i realiziraju se usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije, što će razinu zaštite potrošača Republike Hrvatske približiti standardima zaštite zemljama članicama Europske unije. Detaljno elaboriranje o ovom zakonu smatramo da nismo, nema potrebe jer je manje-više puno toga razrađeno. I mi kao klub Hrvatske stranke umirovljenika podržat ćemo prijedlog ovog zakona u smislu njegovog odlaska u drugo čitanje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a, uvažena zastupnica Ljubica Lalić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici. Pa temeljno je pitanje da li su potrošači u Republici Hrvatskoj zaštićeni i da li ih treba zaštiti. Odgovor je formalnopravno oni su zaštićeni i to Zakonom o zaštiti potrošača koji je donesen u rujnu 2003. godine. Stvarno i realno oni su nezaštićeni i izloženi su šikaniranjima jače strane u transakcijama na tržištu. Točno je da je zajedničko obilježje svih modernih demokratskih država zaštite gospodarski slabije strane u poslovnim transakcijama na tržištu. I upravo zbog toga nije nam potreban pritisak Europske unije, nego je to obvezni odgovor državne vlasti na potrebe svojih građana. Odgovarajući na potrebu građana 2003. ovaj Sabor donio je zakon kojem je politikom zaštite potrošača bio cilj. Iskorjenjivanje siromaštva, racionalno i učinkovito upravljanje, socijalna pravda, poštivanje ljudskih prava i dostojanstvo ljudske osobe i obitelji, uređeno socijalno tržišno gospodarstvo itd. itd. Za napomenuti je da je Hrvatska jedna od zadnjih zemalja u tranziciji koja je donijela ovaj zakon iako se njime štiti ama baš svaki građanin od Predsjednika države, narodnih zastupnika, premijera i svih drugih građana. Kada smo donosili zakon ukazali smo na potrebu njegovog provođenja jer ga ne donosimo zbog Europske unije nego zbog sebe i potrebe upravo naših građana. Sada nakon tri godine nakon stupanja na snagu imamo novi prijedlog zakona, a predlagatelj se ponovno poziva na potrebe usuglašavanja sa zakonodavstvom Europske unije, poziva se na iste ciljeve i optimistično gleda da će se upravo ovim zakonom oni postići. Istodobno konstatira da je sadašnjim zakonom postavljen pravni okvir za uspostavu sustava koji se sastoji od upravnih samostalnih i neovisnih tijela kojima je cilj izgradnja i sustavno ostvarivanje aktivne zaštite potrošača. U čemu je onda problem? Problem je u tome što se ovaj zakon kroz tri godine ne provodi, što koči ostvarenje temeljnih prava potrošača, njegovo dostojanstvo i gospodarski interes. To su riječi iz obrazloženja predlagatelja. Ako se pozitivni zakon tri godine ne provodi, kako možemo očekivati da će se primjenjivati ovaj koji je pred nama? Vlada umjesto da osigura provedbu zakona za što je dužna i obvezna, predlaže novi zakon i na taj način prolongira zaštitu prava svih nas jer novi zakon zahtjeva i novo vrijeme pripreme za primjenu. Zašto se pozitivni zakon ne provodi? Neki izvori govore zbog nedostatka provedbenih akata, dakle pune tri godine nadležno ministarstvo nije donijelo provedbene akte i za provedbu novog zakona također su potrebni provedbeni akti što zahtjeva i dodatno vrijeme. Prisjetimo se samo da je roku od godinu dana od dana stupanja na snagu zakona bilo potrebno donijeti Nacionalni program zaštite potrošača kojim se trebala sustavno kreirati politika zaštite i odrediti prioritete kao i mjere za njihovo ostvarenje. Naravno da program nije u roku donesen i glede zaštite potrošača izgubljena je cijela 2004. i cijela 2005. godina. Iz samo primjera ovog zakašnjenja, jasno proizlazi da ova Vlada je nezainteresirana da prioritetno zaštiti slabiju stranu u poslovnim transakcijama, a to smo svi mi. Daljnji primjer nezainteresiranosti vidljivi su iz realizacije državnog proračuna za 2004. i 2005. godinu te prvo polugodište 2006. godine. Za funkcioniranje sustava zaštite bila su predviđena i odobrena državna sredstva, ali ona su ostajala neutrošena. I sada kada se ova Vlada nalazi na kraju mandata i kada će potrošačima trebati položiti račune, građanima, dakle potrošačima, predlaže novi zakon samo zato da bi mogla građanima reći nije bilo vremena jer zakon je donesen tek u ovoj godini. Dakako da ne želimo glorificirati postojeći zakon. Ima on nedostataka i na njih smo ukazivali prilikom njegovog donošenja. Manjkavosti su kroz pune tri godine mogle biti popravljene, a sustav je do sada sasvim sigurno mogao i morao uhodano funkcionirati. Očito je da nije bilo političke volje na što ukazuje obrazloženje i samog predlagatelja koji kaže, citiram: "Potreba za donošenjem novog zakona uočila se tijekom analitičkog pregleda i ocjene usklađenosti zakonodavstva Republike Hrvatske za područje zaštite potrošača s europskim zakonodavstvom u poglavlju 28 'Zaštita potrošača i zdravlja', kada su identificirana neusklađena područja Republike Hrvatske, Republika Hrvatska preuzela je obvezu usklađivanja s jasno utvrđenim rokovima izloženim pregovaračkom stajalištu za ovo poglavlje, tj. četvrti kvartal, četvrti kvartal 2006. godine." Protekla je 2006. godina i umjesto u zadnjem kvartalu 2006. godine zakon ćemo imati polovicom 2007. godine unatoč preuzetoj obvezi prema Europskoj uniji. Ni tu nema dosljednosti. Nadalje, predlagatelj je locirao odredbe koje su se najčešće kršile, to su odredbe koje su se odnosile na isticanje cijena proizvoda i pružanje usluga, odredbe koje su se odnosile na isticanje cijena pri oglašavanju, odredbe koje su se odnosile na deklariranje proizvoda te odredbe koje se odnose na reguliranje javnih usluga. Za očekivati je da je Vlada s posebnom pažnjom pristupila poboljšanju upravo ovih odredbi koje su se najviše kršile. Čini se da to ipak nije tako. Tako primjerice u članku 9. u stavku 7. regulira da maloprodajna cijena mora biti napisana na proizvodu, odnosno ambalaži ili na prodajnom mjestu proizvoda. Kupac, tj. potrošač ima pravo pouzdano znati cijenu proizvoda koji želi kupiti. Ova odredba mu to ne jamči jer trgovac ima pravo istaknuti cijenu i na prodajnom mjestu. Na taj način učestalo se događa da se cijena ne odnosi na proizvod koji se tu nalazi. Vrlo često imamo artikle druge, a cijena je druga i tu kupac nije zaštićen i kupac ne može nedvojbeno utvrditi koja je cijena. Ako želimo osigurati pravo kupca na znanje cijene, jedini je način da cijena mora biti istaknuta na samom proizvodu ili na ambalaži tog proizvoda, ali i na prodajnom mjestu kao i na izloženoj robi u izlogu i u tom slučaju osiguravamo to pravo nedvojbenosti. Na sam proizvod ne smiju se istaknuti druge cijene osim u slučaju rasprodaje, sniženja te stečaja tvrtke. Nadalje, brinući za pravo potrošača predlagatelj kaže da je svaki trgovac dužan potrošačima omogućiti podnošenje pisanih prigovora bilo u prodajnom prostoru ili putem pošte, telefaks uređaja ili elektroničke pošte te na njih odgovoriti odmah po primitku, a najkasnije u roku od 15 dana od dana zaprimljenog prigovora. Prilično komplicirano i teško je moguće kontrolirati primjenu odredbe. Puno jednostavnije i lakše je nadzirati primjenu uvođenje obveze Knjige žalbi kod trgovca. Svaki inspektor u svom nadzoru uvidom u knjigu žalbi vrlo lako bi našao trag prema propustima i prekršajima. Nadalje, prioritet zaštite moraju imati najugroženiji potrošači, a najugroženiji potrošači su korisnici javnih usluga. Upravo su se te odredbe i najčešće kršile. Javnim uslugama smatraju se prodaja električne energije, plina iz distributivne mreže, toplinske energije, javnih telekomunikacijskih usluga, poštanskih usluga, usluga prijevoza putnika u javnom, gradskom i prigradskom prometu, opskrba pitkom vodom i odvodnja otpadnih voda te održavanje čistoće. Kod javnih usluga nema konkurencije i ako iza potrošača ne stane država on je potpuno izložen samovolji pružatelja usluga. Potrošači i nadalje plaćaju ukradenu i rasutu električnu i toplinsku energiju. Potrošač nije kriv što isporučitelj ne može spriječiti rasap na vodovima i nelegalna priključenja. Potrošač plaća vodu kao pitku vodu, a cijela regija iz vodovoda nema pitku vodu nego tehničku vodu. Da li potrošač mora plaćati cijenu pitke vode, a opskrbljivač mu nudi samo tehničku vodu? Građani plaćaju odvodnju po kvadratima stambenog prostora, a kanalizacije nema. Naši seljaci plaćaju vodoprivrednu naknadnu po hektaru poljoprivrednog zemljišta, a kanalska mreža je neizgrađena. Zamuljena ili obrasla u raslinje, često starog i nekoliko 10-aka godina. Potrošač za svoj novac ima pravo na zdravstveno ispravnu hranu. Ovaj Sabor donio je Zakon o hrani kao pravni temelj za osiguranje visoke razine zaštite zdravlja ljudi i zaštite interesa potrošača u vezi s hranom. Osnovana je Agencija za hranu sa sjedištem u Osijeku, najava osnivanja bila je pompozna međutim čini se da je sve ostalo samo na osnivanju. Nadalje, kada imamo zakon, kada imamo podzakonske akte ne možemo reći da smo realizirali politiku zaštite potrošača. Ne trebamo zaboraviti da mi svoje građane moramo naučiti kako će konzumirati prava koja im zakon daje. Ne samo prava nego potrošač ima i obveze stoga smo očekivali opsežnije poglavlje koje nosi naziv informiranje i edukacija potrošača. Ovo poglavlje sadrži samo jedan članak koji govori da nastavni planovi i programi osnovnog i srednjeg školovanja trebaju sadržavati osnovna znanja o pravima i obvezama vezana uz zaštitu potrošača. Ovaj članak nije nepotreban, ali temeljem njega će se prosvjećivati buduće generacije potrošača. No što je s onom većinom, i to ogromnom, koja je završila školovanje, a potrošači su i ne znaju koja su ima prava i obveze? Smatramo da je trebalo malo više pažnje posvetiti prosvjećivanju. Znamo da nam je moguće odgovoriti kako postoje udruge za zaštitu potrošača kao da je moguće osnivanje novih udruga. Građani potrošači u njih se mogu udružiti te koristiti njihove usluge među kojima se nalazi i prosvjećivanje. Ne umanjujući ulogu udruga moramo realnosti pogledati u oči jer većina građana je izvan udruga. Većina građana nije uključena u udruge. Kako je ovo prvo čitanje, predlagatelj do drugog čitanja može popraviti uočene nedostatke i možemo donijeti savršeni zakon koji neće ništa značiti ako se ne počne primjenjivati kao što je slučaj sa sada važećim Zakonom. Jer i važeći Zakon koji vrlo slično, gotovo identično regulira ovu materiju, da smo ga primjenjivali kroz ove 3 godine sasvim sigurno imali bismo uhodani sustav zaštite potrošača, a sustav zaštite potrošača usmjeren je isključivo na iskorjenjivanje siromaštva. U Hrvatskoj siromaštvo je još uvijek preveliko.
Zahvaljujem. Ispravak netočnoga navoda, uvažena zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Sasma je netočna tvrdnja da ova Vlada nije ama baš ništa radila kroz 2 godine na zaštiti potrošača kad znamo da je ovaj saziv Hrvatskoga sabora u veljači 2005. donio Nacionalni program zaštite potrošača koji je potrošače štitio na 11 područja, od javnih usluga do korištenja nekretnina, trgovina, obavješćivanja, obrazovanje, zaštita okoliša, zdravstvena ispravnost i kvaliteta hrane i ostalo. Dakle, radilo se i radi se a ovo je samo kruna svega.
Zahvaljujem. Sukladno članku 207. stavak 2. isteklo je vrijeme za prijavu za pojedinačnu raspravu. U ime Kluba HSLS-a uvaženi zastupnik Zlatko Kramarić.
Štovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga parlamenta, štovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Ovo je jedan od onih rijetkih ovih izvanstranačkih zakona gdje doista naše određene stranačke pripadnosti ne bi trebale biti odlučujuće prilikom formuliranja određenih stavova. Jer zapravo svi mi se nalazimo upravo u poziciji one slabije strane u svim ovim poslovnim transakcijama i svi smo mi zapravo potrošači. Itekako bi nam trebalo biti stalo da ta naša prava budu zaštićena. Činjenica da se, eto, u roku od nekoliko godina donosi već drugi Zakon o zaštiti potrošača pokazuje da je naše zakonodavstvo, legislativa itekako senzibilizirana da se ovaj set ovih građanskih, ljudskih prava što je moguće više šire i to se doista mora pohvaliti i to je dobro. Ovdje opet, ovdje se navode da su razlozi za donošenje ovoga Zakona usklađivanje sa zakonodavstvom Europske unije i ovo drugo, poštivanje tih osnovnih ljudskih prava, prava potrošača. No ako me sjećanje ne vara, ti isti ti razlozi su bili i relevantni prilikom donošenja zakona koji je stupio na snagu, ako se ne varam, 8. rujna 2003. godine. I sada eto čujemo, i ovdje zapravo gotovo … [[Govornik se ne razumije.]] ponavlja da se taj Zakon ne provodi dovoljno. Mislim da bi negdje otprilike mi morali, budući da mi donosimo, Hrvatski parlament donosi ovaj zakon, da ćemo mi zastupnici dići ruku kao što smo digli i onda da se jedan tako važan i prevažan zakon donese. I moramo zabrinuti, odnosno zapitati zašto nešto što smo mi u dobroj vjeri izglasali kada treba da se aplicira, implementira onda postoje određene manjkavosti. Znači možemo postaviti jedno pitanje a koja su nam to jamstva da će se ovaj novi Zakon također provoditi? To su stvari koje bi ipak upravo zbog digniteta ovoga Parlamenta, zbog digniteta nas zastupnika morali bi zapravo dobiti i određeno obrazloženje što su, koji su se to problemi javili pa da je ovaj postojeći Zakon tu se mora, mora to u roku od evo 3 godine mijenjati. Normalno, opet ćemo ponoviti zapravo možda neke one, opća poznata mjesta, a to je pitanje inspekcije, inspektorata, funkcioniranje mehanizma, obrade pritužbi, primjedbi potrošača i očito da, da ćemo se onda na taj način ako to samo primimo k znanju nećemo biti zadovoljni. Ono što ja svakako, ne samo ja, vjerojatno i svi vi ne bismo voljeli da zapravo ovaj Zakon ne znam pišemo zbog nekih drugih, kako se ne ide, prije 50-tak se godina reklo da smo Ustav napisali zbog Engleza, ali zapravo kako ćemo raditi i imamo jedan takav jedan dokumenta, odnosno ova domaća, za domaću uporabu to će se primijeniti neke druge pravila igre. To kažem ne bi bilo dobro i ja na takvo ponašanje neću i ne mogu kao saborski zastupnik pristati. Ono isto također mi se moramo itekako zainteresirati što se zapravo događa sa našim društvom za koje se nismo sve više, kaže da je potrošačko nedavno prilikom otvaranja jednoga lanca, dugačkog lanca u Zagrebu skupilo se negdje kažu ljudi, odnosno mediji oko 150 tisuća ljudi. Ja mislim da danas nema događaja niti jednoga političkoga pa čak ni športskoga koji bi mogao okupiti tako veliki broj ljudi i očito taj … [[Govornik se ne razumije.]] i taj hedonistički pristup životu da je prisutan ovdje i u Hrvatskoj i mogli smo isto zapravo pratiti ove predbožićne, odnosno božićne i novogodišnje blagdane pa zapravo vidjeti da je to, da je mjesec prosinac da je zapravo mjesec jedne potrošnje koja vrlo često nema baš uporište u našoj materijalnoj moći. Zato kažem ta zaštita potrošača i kažem i dalje mi se čini da je nedostatna i netko je već ovdje se spominje ta glava, treća glava koja govori o informiranju i zaštiti potrošača da je zapravo nedostatna, s jedne strane nemamo ništa protiv toga da se u osnovne i srednje škole uvode ovi nastavni programi koji će već pomalo te buduće potrošače ili buduće konzumente neki način ih uputiti i na njihova prava, ali ipak budimo realni, ipak je riječ o populaciji koja još ne zarađuje i koja ne disponira kućnim budžetima. Znači isto, odnosno informiranje da je to i edukacija upravo onih koji stvaraju dohodak, koji disponiraju svojim kućnim budžetima morale biti kudikamo šira nego što je do sada. Organiziranje potrošača je predviđeno i kroz udruge, to je po zakonu udruga, znači što neki način podrazumijeva samo organiziranje potrošača, ali nama se čini da bi, u klubu da bi to ipak bilo puno bolje da se zaštita potrošača institucionalizira, a da se ovo manje ostavi dobro na, osnova nije loša, ali institucionalna zaštita bila bi još kudikamo bolja. Također isto imamo primjedbu na članak 123. koji govori o obvezama jedinica lokalnih samouprava u organiziranju potrošača. Nama se ne čini isto da je previše ozbiljna jer znate zakon ne može biti rezolucija ili politička deklaracija koja neće obvezivati ni na šta. To je itekako, odnosno obveze jedinica lokalne samouprave su itekako i more biti i kudikamo na drugačiji način formulirane jer cijena komunalnih usluga … [[Govornik se ne razumije.]] voda, plin, gradski prijevoz, parkiranje, tržnice, otvorene tržnice, sve su to zapravo itekako velike stavke u našoj potrošačkoj košarici i to također ne bi trebalo ostaviti na razinu jedne obične kažem političke deklaracije pa da se eto samo spomene u članku 123. koje su to deklarativne obveze jedinica lokalne samouprave. Ono što se nama čini da je uvijek zapravo najvažnije, a treba dobro regulirati isticanje cijena za … [[Govornik se ne razumije.]] cijena po jedinici mjere, zatim odrediti tu jedinicu mjere. Evo kad se govori o … [[Govornik se ne razumije.]] prodajama koje na žalost nije ovdje čini mi se opisana u ovom članku koji govori … [[Govornik se ne razumije.]] koji definira ove neke pojmove, to je čini mi se da je preskočeno. Kaže kod te akcije u prodaji potrošačkim lancima proizvod se zapakira i u težinu ulazi i ambalaža, a kod nekih kao mesne prerađevine i … [[Govornik se ne razumije.]] proizvoda izlažeš, a unutra se nije ragraničena težina ambalaže, podmetače koji često znaju imati nekoliko slojeva papira, onda se još malo ovako i za svaki slučaj i navaže i onda mislimo da to ne bi trebalo biti glavni smisao jedne akcijske prodaje rasutih proizvoda. Ono što je i dalje nedvojbeno je to da su deklaracije nepotpune i nejasne, vrlo često vrlo sitno pisane, pa onda zapravo kao i kod nekih vrlo važnih ugovora ono sitno ne, sitno, a i starije osobe, a i mlađe ako imate malo problema sa vidom onda jednostavno te stvari preskačete. Nadalje, nedostatna je. Komunalne usluge, odnosno u tu cijenu je obračunata i cijena trebalo bi itekako pomno razraditi, nedostatna je, već se ovdje ukazivalo zaštita korisnika javne telekomunikacijske usluge, tu postoji čitav niz monopola ili dogovori monopolista na tržištu gdje su vodili, stranka HSLS-a je vodio ovu akciju na neki način da se zaštitimo od ovih dajlera i pokazalo se itekako da je veliki broj građana se javio i ukazao je na te probleme, znači javnost je senzibilizirana, ali sada bi trebalo to i za svaki slučaj i zakonom dobro odrediti. U prošlom zakonu iz onoga koji je donesen u rujnu 2003. godine onaj upravo amandman vrećice sa logom je bio amandman HSLS-a, taj amandman je srećom prošao, ali što se dogodilo? Sad su, trgovački lanci su se malo, su se dosjetili pa sada naplaćuju vrećice bez loga, ali i dalje, oprostite ali i dalje ostaje prepoznatljiva npr. oznaka "Konzum" crveno-zelene vrećice, "Plodine" imaju crvene košarice, znači pa se i dalje neki način sve to naplaćuje. Kaže trebalo bi pronaći ta neka rješenja koja bi upravo ovako suspendirala ovu prepoznatljivost trgovine ili prepoznatljivost ovoga određenoga proizvođača, a koji na taj način eto izbjegavajući, odnosno dopušta si da ovaj logo definira što je to logo da definira na sebi svojstven način. Znači opet vraćamo se na ovo po našem mišljenju kluba HSLS-a najvažniji je problem da doista utvrdimo zašto se postojeći zakon ne provodi, ali ako se postojeći zakon ne provodi onda doista velika je upitnost kako će se i ovaj novi provoditi, a opet kažem ne bih volio da donosimo zakone samo radi toga da onda možemo reći Europskoj uniji evo mi imamo jedan takav zakon. Taj nacionalni program, to je dobra stvar. Ako se ne varam 2005. to je donešeno. Sve se to svodi znate, uvijek se tu, ja se uvijek bojim tih, ovih isticanja onih 8. ožujka, 1. svibnja pa tako i da 15. ožujak bude samo jedan manifestativni dan. Opet da kažemo da to imamo pa ćemo podnijeti neko izvješće u Saboru koje ćemo onda mi primiti k znanju a da se zapravo neće nešto više riješiti. Treba raditi na toj stalnoj edukaciji, stalnom informiranju ovih krajnjih potrošača i upravo na uklanjanju kažem tih, ovih postojećih prepreka koje upravo onemogućavaju da se ovaj inače pozitivan i hvale vrijedan zakon ne provodi. Eto, u dobroj nadi i vjeri da a na kraju eto srećom imamo i vremena do drugoga čitanja da sad upravo ove čini mi se doista nestranačke i krajnje vrlo benigne i moguće otklonjive primjedbe, da se do drugog čitanja ugrade u postojeći tekst zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Klub IDS-a, poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite!
Hvala gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, gospođo iz ministarstva. Što se tiče Zakona o zaštiti potrošača sigurno da je strateški cilj naše zemlje je punopravno članstvo u Europskoj uniji i zato ovaj zakon bi trebao biti usaglašavanje sa zakonodavstvom Europske unije. Ovakvim bi zakonima trebalo osigurati stabilnost institucija, vladavinu prava, poštivanje demokratskih načela, ljudskih prava, međunarodnog prava i tržišnog gospodarstva. Europska unija je sa zaštitom potrošača započela još u 20. stoljeću i do tada su donijeli sigurno veliki broj akata koji reguliraju ovu problematiku, jer moderno tržište sigurno zahtijeva visoku razinu zaštite potrošača. Isto tako Generalna skupština Ujedinjenih naroda donijela je rezoluciju 1985. o smjernicama za zaštitu potrošača kako bi potaknula zemlje članice na zakonsko uređivanje ovog područja, te razvijanje institucija koje bi trebale potrošače obavještavati i educirati i djelotvorno ih štititi, djelotvorno štititi njihova prava. Zato je do danas u Europskoj uniji nastalo bogato zakonodavstvo o zaštiti potrošača. Samim time mi vidimo koliko kasnimo za modernim svijetom. Osnovni postulati o kojima treba voditi računa i držati ih se sigurno su zaštita zdravlja i sigurnost potrošača, zaštita gospodarskih interesa, pravo potrošača da budu informirani i educirani, pravo na naknadu štete, udruživanje, zastupanje i sudjelovanje potrošača radi osnivanja svojih prava. A što je do sada učinila Republika Hrvatska? Donijela je Nacionalni program zaštite potrošača za razdoblje 2005.-2006. te Zakon o zaštiti potrošača 2003. godine te se sada predlaže novi Zakon o zaštiti potrošača a pod formom usklađenja sa europskom stečevinom. Dobre namjere same po sebi svi znamo da nisu dovoljne jer kako kaže Dante i put u pakao je započet po dobrim namjerama ali dobre namjere nisu dovoljne za napisati dobar zakon. I sa zakonom i sa dobrim namjerama naši potrošači ja sam sigurna se osjećaju nezaštićeno. Da bi zakon bio dobar mora biti razumljiv, svi njegovi članci moraju biti jasni, precizni i nedvosmisleni. Najgore što može biti u jednom zakonu je da se članci mogu tumačiti na jedan, dva ili više načina a isto tako da se u nekim člancima ne zna uopće što je predlagač htio reći. Zato bi bilo najbolje da se ovaj zakon povuče ili da se do drugog čitanja temeljito nomotehnički uredi, jer ako se želi postići cilj a to je edukacija potrošača o njihovim pravima da zakon bude razumljiv i jasan. To vam mogu dati primjerom članka 107. i 109. Ja se smatram prilično obrazovanom ali ja zaista ne znam što je predlagač time htio reći. Što je pojam nepoštene poslovne prakse? To je samo jedan od primjera u nizu. Ako je suprotna zahtjevima profesionalne pažnje, ako u pogledu određenog proizvoda značajno utječe ili vjerovatno da će značajno utjecati na ekonomsko ponašanje prosječnog potrošača prema kojem je ta praksa usmjerena ili do kojega dolazi odnosno prosječnog člana određene skupine potrošača na koje to praksa usmjerena. Neka mi netko objasni šta to znači znatno utječe ili da će vjerojatno znatno utjecati na ekonomsko ponašanje prosječnog potrošača? Tko je prosječan potrošak itd? Zakon o zaštiti potrošača sigurno da je okvir za sadržaj Nacionalnog programa za zaštitu potrošača kojim se razrađuju svi aspekti politike zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj, da određena pravila ponašanja svih subjekata koji su aktivno uključeni u provođenje te politike a čini mi se da je izostala povratna analiza provedbe nacionalnog programa koja bi trebala biti temelj za izradu novog Zakona o zaštiti potrošača a ne samo potreba usklađivanja sa zakonodavstvom Europske unije. U tom smislu je i kroz ovaj prijedlog zakona potrebno naglasiti važnost stalne komunikacije i razmjene informacija između ministarstva koje je nadležno za zaštitu potrošača, inspekcijskih službi Državnog inspektorata, sanitarnih i ostalih inspekcijskih službi i tijela koji sudjeluju u rješavanju reklamacija i pritužbi potrošača, kako to ističe i Društvo potrošača. A to sada nije slučaj. Udruge potrošača smatraju da je zanemariv utjecaj predstavnika Udruga za zaštitu potrošača koji su imenovani u savjetodavna tijela osnovana pri jedinicama lokalne samouprave i tijelima državne uprave te da se oni nalaze u nerazmjernoj manjini u tijelima koja donose odluke od interesa za same potrošače. Mišljenja su isto tako da Vijeća za zaštitu potrošača treba, da Vijeće za zaštitu potrošača treba biti savjetodavno tijelo Vlade Republike Hrvatske a ne samog ministra nadležnog za zaštitu potrošača, te da bi trebalo zvati Nacionalno vijeće za zaštitu potrošača. Primjedbe koje imaju također udruge potrošača a koje mi u IDS-u smatramo da su važne trebalo bi ugraditi u ovaj zakon do drugog čitanja. Po našem mišljenju trebalo bi definirati niz pojmova koji su potpuno nepoznati a nisu definirani u članku 3. Treba isto tako izbjeći njihovo doslovno prevođenje i implementiranje u zakonske prijedloge koji su teški za razumijevanje a onda je i nemoguće prevođenje i saživljavanje u samoj praksi. Po ovom zakonu čini se da je tekst doslovno prevođen odnosno da ga je prevodio neki stroj. Nadalje, za poboljšanje zakona potrebno je precizirati isto tako rokove. Na primjer, koji je rok u kojem je trgovac dužan odgovoriti na reklamaciju na neke proizvode. Preciznije se isto tako mora urediti akcijska prodaja, rasprodaja, sniženje cijena kako bi potrošačima koji su kupili robu na jedan od ovih način olakšali reklamacijski postupak i zaštitili njihova prava koja su definirana u Zakonu o obveznim odnosima. Na primjer, u članku 23. gdje se govori o javnim uslugama koje se pružaju potrošačima po nama je nedovoljno jasan i nedorečen. Znači da djelatnosti javne usluge neka mi netko objasni zašto nije u svrsi stjecanja dobiti. Ja zaista ovaj članak ne razumijem. Isto tako, u alineji šest ministar nadležan za zaštitu potrošača pravilnikom će propisati broj članova, strukturu, mandat članova savjetodavnih tijela iz stavka 4. ovog članka i povjerenstva za reklamacije iz stavka 5. Zašto bi to određivao ministar, i dalje je nejasno. Po meni to treba isto tako biti regulirano zakonom. Što se tiče članka 25. što je već govorio kolega Kovačević ako potrošač u sudskom postupku osporava račun pružatelja javne usluge a sve slijedeće nesporne račune uredno podmiruje pružatelj javne usluge ne smije potrošaču obustaviti pružanje usluge što do sada nije bio slučaj, a i pitanje je ako slijedeći računi ne budu precizni i točni da li se trebaju oni platiti. Po meni ako je sudski spor u pitanju ne bi trebalo biti nikakvih isključivanja ili uskraćivanja ne znam da li isporuke struje, vode, plina ili telefona. Jer u ovim slučajevima do sada ako se ne plati jedan račun baš ovi pružatelji usluga namjerno isključuju svoje potrošače kako bi ih prisilili da bez obzira na sudski spor da li je račun točan ili nije oni plate taj svoj račun. Što se tiče kaznenih sankcija smatramo da bi sankcije trebalo što preciznije odrediti, možda povećati kazne i sve to vrlo jasno i taksativno navesti kako bi se poštivale odredbe zakona i osigurala zaštita prava potrošača. Po ovom zakonu cijena ne mora biti istaknuta na proizvodu što po našem mišljenju nije dobro. Isto tako, veličina deklaracije nije regulirana a znamo svi da sadašnje deklaracije moramo čitati povećalom. Pa ako Europska unija traži od nas da ne propišemo veličinu deklaracije onda možemo preporučiti trgovcima da nam na ulazu u trgovine stave na posudbu povećala da možemo čitati deklaracije. Isto tako, smatramo da bi trgovci trebali imati knjigu žalbe kao što imaju sada ugostitelji. A što se tiče zastare potraživanja za sve troškove koji proizlaze iz javnih usluga kao i sve troškove domaćinstva, znači sve režije da bude jedna godina jer po sadašnjem Zakonu o obveznim odnosima iz članka 232. sada režijski troškovi nisu pričuva, slivna vodna naknada i slično. Bilo je prilično kad se nešto traži da se promijeni u zakonu onda su izgovori a to nije po uputama Europske unije ali mi smatramo da izgovori da se nešto ne može zbog Europske unije a sigurno poboljšava zakone da to Europska unija od nas neće tražiti. Iz svih rasprava do sada vidi se dosta manjkavosti ovoga zakona i da ga treba poprilično doraditi, te da će, ja se nadam da će se prihvatiti svi prijedlozi, primjedbe i sugestije do drugog čitanja i da će se vidno poboljšati zakon. Evo, mi prihvaćamo ovaj zakon da ide u drugo čitanje.
Hvala. Klub HDZ-a poštovana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec. Izvolite!
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Sve vas pozdravljam i pozdravljam i one koji nas iz udruga potrošača prate a i sve potrošače kojima je ovo područje vjerojatno zanimljivo i čije interese mi ovdje štitimo naravno uvažavajući sve dinamičke okolnosti koje se događaju na ovom području trgovine usluga i drugih djelatnosti koje ovaj zakon obuhvaća. Vlada je procijenila da je najbolje donijeti novi zakon koji osim poboljšanja onih novela iz prijašnjeg zakona koje su se do sada pokazale nedostatnima donosi i niz novina koje su u hrvatskoj praksi početak zaštite dakle jednog novog područja tako da imamo i ugovore na daljinu i nepoštenu zavaravajuću i agresivnu poslovnu praksu koja je ovim zakonom obuhvaćena. A sve primjedbe koje govore kako je on manjkav i kako nije obuhvatio ovo ili ono možda ne stoje zato što mi u Klubu Hrvatske demokratske zajednice smatramo da je ovo samo okvirni zakon, on je jedna rama za sve ono što će iz njega proizaći, dakle za podzakonske akte kao što su različiti pravilnici i provedbeni akti koji će onda štititi još detaljnije svako područje koje zakon omogućava. Možda samo da kažemo situaciju koja je momentalno u Hrvatskoj i okolnosti u kojima se ovaj zakon donosi a to je ona potrošnja koja u biti je vrlo visoka, koja na kraju rezultira i visokom zaduženošću građana pa smo imali prilike jučer čuti dakle da se samog potrošača treba zaštititi od namjera potrošnje time da se ne omogući, da se dakle zakonski zaustavi potrošnja cijele plaće nego da se ostavi jedna trećina slobodna za one aktivnosti koje omogućavaju slobodan život. A da je Hrvatska pogodno tlo dakle za trgovinu govori i svakodnevno otvaranje trgovinskih centara i skoro bih rekla da nema svjetske trgovinske kuće koja nije u Hrvatskoj otvorila centar i sva istraživanja govore da će se Hrvati u narednom periodu isto tako ponašati. Jer ono što provode u nekoliko europskih zemalja strane istraživačke kuće govori da više od 42% našeg stanovništva govori da će u narednim periodima povećavati potrošnju. Dakle, obzirom da se ne mogu tom brzinom educirati treba zakonom dakle i zaštiti od mogućih zlouporaba u trgovini i u prodaji usluga. Mi bismo rekli da kao prijatelji potrošača, što je i ovaj Hrvatski sabor i zakonodavac, smo u situaciju da sadašnja prava potrošača u Republici Hrvatskoj štiti zakon postojeći, Zakon o obveznim odnosima, različite udruge za zaštitu potrošača, savjetovalište za potrošače i te ne treba biti prigovora jer savjetovališta za potrošače su upravo otvarana tamo gdje je najviše potrošača. Pa logično je da se prvo otvori u Zagrebu, da se potom otvori u Splitu, u Osijeku i da se otvaraju u Puli i Rijeci. I vjerojatno će onda i manje sredine slijediti te trendove. A za rad svih tih savjetovališta, od materijalnih uvjeta do plaćanja dakle osoba koje unutra stručno rade pobrinulo se je Ministarstvo gospodarstva koje je u svom proračunu kroz protekle godine osiguralo više milijuna kuna za te namjene. Isto tako mi moramo se sjetiti samo dakle da smo imali kroz ove protekle dvije godine vrlo aktivno provođenje nacionalnog programa zaštite potrošača. I ono što sam rekla u ispravku navoda, ponovit u i ovdje, da smo u javnim uslugama, zdravstvenim uslugama, zdravstvenoj ispravnosti i kvaliteti hrani, sigurnosti proizvoda, obrazovanju, obavješćivanju, trgovini, financijskim uslugama i bankarstvu, zaštiti okoliša, turizmu i ugostiteljstvu i u korištenju nekretnina osigurali educiranje potrošača i zaštitu potrošača na tim područjima. Dakle, nacionalni program jest završio i novim zakonom će se dalje osigurati provedba njegovo djelovanja. Dakle na svim onim segmentima gdje to potrošači od nas očekuju. Ja bih rekla dakle da u zakonskom tekstu koji je pred nama Vlada jasno pokazuje da ovo nije puko usuglašavanje sa europskim zakonima jer bi u tom slučaju iskoristila ono što inače radi sa zakonima koji samo usklađuju, dakle naše zakonodavstvo, onda bi ga stavila u hitnu proceduru, mi bismo o njemu raspravljali samo uz mogućnost amandmana i ne bismo imali toliko prostora koliko imamo sada kad on dakle je u prvom čitanju ovdje i kada se mogu davati najšire primjedbe koje će pretpostavljam predlagač u dobrom dijelu i uvažiti. Jer postoje neke dileme i poštujući dakle sve direktive Europske unije koje mi preuzimamo ostaje da se propitamo o nekim člancima treba li ih ili ne treba doraditi. Pa ću ja u ovom dijelu iznijeti naš stav. Dakle od članka 3. gdje bi možda trebalo razmisliti dakle da potrošač je svaka fizička, ali i pravna osoba u ovim slučajevima koji su baš ovdje navedeni, ali kad kupuje robu koja nije namijenjena njegovoj poslovnoj djelatnosti niti obavljaju slobodnog zanimanja. Jer dakle ako mi dođemo kao predstavnik nekog poduzeća kupiti namirnice moramo biti u istom položaju i kao kad kupuje za svoje kućanstvo, dakle da ga možemo reklamirati, da ga možemo vratiti pa molim predlagače da uvrste tu riječ pravno u taj članak, stavak 1. članka 1. Isto tako nije na odmet razmotriti mogućnost da osim prigovora koji se mora napisati u biti se uvede knjiga žalbe. Ono što imamo i u ugostiteljskim objektima ne vidim razloga, ili ne vidimo razloga u klubu, da ta knjiga žalbe ne postoji u svakom dućanu. Jer malo ljudi ima unatoč narastajućim priključcima na Internet e-mail, malo ljudi ima vremena ili nakane pisati to poštom. Troškovi su visoki i zbog toga bi knjiga žalbe trebala biti u dućanu. I dolazimo na članak 9. koji je kod svakoga koji je do sad govorio izazvao naravno pažnju jer se radi o odnosu, jasnog odnosa isticanja cijene i proizvoda. Jest da je praksa ovaj čas takva da postoje cijene na nekim proizvodima i da postoje cijene na mjestu prodaje. Mjesto prodaje je polica u najvećem broju slučajeva. Međutim, što se događa kad se proizvod "malo pomakne", sad ću to reći pod navodnicima pa baš nije točno iznad te cijene. Dakle to se često događa. Stavljaju se slični proizvodi sa drugačijim cijenama kraj tih cijena i vrlo je teško prosječnom kupcu prepoznati po kojoj cijeni on taj proizvod mora na blagajni platiti. Tu je velika nedoumica. Zbog toga predlažemo da se unatoč tome što se kaže da Europska unija to ne propisuje, ali niti ne zabranjuje, na svim onim proizvodima gdje je to moguće istakne cijena na proizvodu. Dakle, slažemo se da cijena za jedinicu mjere treba biti na mjestu prodaje, to je nešto drugo. Ali cijena konačnog proizvoda, gdje je god to moguće zbog njegove veličine, a tvrdimo dakle da 99,9% proizvoda ima takvu veličinu da se može staviti cijena koja je čitljiva. Sve ono što nije moguće je naravno za razumjeti. Isto tako budući da zakonodavac mora razmišljati dakle o svim stranama, i potrošačima i onima koji pružaju usluge, nismo sigurni da je u članku 1. dobro reći da je novčana obveza potrošača koju plaća putem pošte izvršena kad je ustanova primila nalog za plaćanje, jer ovdje nije predviđen slučaj elektronskog plaćanja. Dakle postoje različite i da tako kažem usluge pojedinih banaka gdje vi određeni nalog dajete na provađanje, ali on može biti na čekanju, on ne mora biti proveden. Dakle on nije naplativ dok nije proveden. Dakle molim zakonodavca da dobro razmile da u članku 1. stavi i tu zaštitu trgovca koja kaže u slučaju plaćanja elektronskom, elektronskim plaćanjem preko banaka tek kad je nalog proveden. Jedno je kada ga predate u pošti i uplatite gotov novac, a drugo je kad date nalog na provođenje pa može biti na čekanju a može biti i vraćen jer nemate novca na računu. Isto tako slažemo se da kod ovih isprava koje prate proizvod, dakle kod deklaracije koje su drugim zakonima propisane, nisu ovim, ovdje govore samo obveze da one postoje, ne govore o njihovom sadržaju. Dakle isto se slažemo da je ponekad vrlo teško, obzirom na font kojim su pisane, dakle na veličinu slova ustanoviti o čemu se uopće radi, a najmanje o tome kakav je sastav. I zbog toga držimo da gdje god je to moguće trebalo, a to bi trebao biti u biti interes trgovca dok ne educiramo potrošače da bojkotiraju one proizvode kojima ne mogu znati ni sadržaj niti naziv da tako kažem, da se ta veličina slova prilagodi oku prosječnog potrošača. U članku 23. predlažemo da se riječi: "a njihova djelatnost nije u svrhu stjecanja dobiti" u stavku 1. brišu van zbog toga što sva poduzeća manje-više koja se bave i električnom energijom i toplinskom energijom i prirodnim plinom ostvaruju dobit. Mi imamo slučaj da je Hrvatska elektroprivreda jedan od velikih dohodovnih poduzeća. I zbog toga je jednostavno nepotrebno da se ograničavamo i da onda imamo nekakvih dilema. Dakle, jednostavno nepotrebno da se ograničavamo i da onda imamo nekakvih dilema. Dakle, jednostavno da kažemo da su to ona poduzeća koja obavljaju djelatnost i da ta djelatnost treba biti dostupna svakome pod jednakim uvjetima, ovo brisati van. U području primjene u članku 29. isto je možda potrebno razmisliti na koji način urediti stupanje na snagu ugovora o kupnji, odnosno ugovore koji su sklopljeni izvan prostorija trgovca i kako odrediti da li je potrošač izričito želio da netko dođe mu nešto prodati ili nije. Dakle, tu je vrlo skliska granica i zbog toga mislimo da treba u člancima 1. i 2. doraditi taj odnos, odnosno da možda treba brisati ono na izričit zahtjev potrošača uopće iz članka van. Podržavamo dakle ovu cijelu glavu koja se odnosi na ugovore na daljinu, to je sve riješeno i sad dolazimo dakle do onog novog područja koje je do sada dakle, nije uopće konzumirano u hrvatskom zakonodavstvu, otvara neke nove prostore, ali je dakle i prijevod iz europskih direktiva i naravno da mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice prihvaćamo intenciju tih članaka, ali ako idemo od maksime da svaki zakon treba biti jasan i da mora biti provediv onda zastupamo tezu da složenost teksta ne može biti opravdavanje za nerazumljivost teksta. Dakle, tekst mora biti takav da je sklop rečenice u skladu sa hrvatskim jezikom, da su oni pojmovi koji su svima opće poznati, dakle i tu držimo da ima posla za evo jednu lektorsku obradu i mislimo da u drugo čitanje ćemo dobiti tekst koji je razumljiviji i koji je onda i provediv. Dakle, odnosi se na članke 108., 109. … [[Govornik se ne razumije.]] evo tamo sve do ovih nositelja zaštite potrošača. Dakle, mi lijepo molimo da se taj tekst prilagodi uopće pravilima pisanja zakonodavstva u Hrvatskoj i da još se razmisli dakle u članku 108. u stavku 2., ja sad neću tu ići konkretno čitati o svemu, na koji način dakle moći procijeniti prosječnog člana onih grupa koji imaju neke mane, koji imaju određenu dob ili imaju određenu dob lakomislenosti. Ja vas najljepše molim, dakle to je nešto novo, nisam da se do kraja odbaci to područje, ali eto da li je tu netko taj koji će to moći kvalificirati tu da se to jasnije malo odredi ili da se neki izrazi prilagode ili brišu uopće van. Dakle, isto se odnosi i na ovo što se tu misli dakle u stavku 2. kad se govori o pripadcima, da li su to da se jasno definira dijelovi, sastojci ili nešto treće, dakle da bi oni na koje se to odnosi mogli ta prava onda i konzumirati. Na kraju dolazimo do nositelja zaštite potrošača, jesmo dakle da se ojača rad Vijeća za zaštitu potrošača, da to bude jedno nacionalno tijelo koje će Vladi pomagati u provođenju svih ovih odredbi, ali treba razmisliti dakle i to je mislim na tragu onoga što smo većina nas ovdje govorili da se razmisli da li predsjednik tog Vijeća treba i može biti ministar obzirom da može biti ne sukob interesa, nego dakle sukob područja koja obrađuje, jer on mora jednako štititi i u interesu je Ministarstva gospodarstva da jednako dobro radi proizvodnja i trgovina, a i da potrošači budu zaštićeni, dakle da tu ne bi bilo nekih mogućih da tako kažem zastranjenja, dobro je razmisliti da predsjednik toga Vijeća onda bude jedna neovisna osoba. Jer na kraju trebamo reći dakle da bi sve ovo što je ovdje, a i u prekršajnim odredbama se garantira koje su dakle kazne za prekršaje novčane vrlo visoke da će kad se zakon donese, ja očekujem da će on vrlo brzo doći u drugo čitanje, da ćemo ga usvojiti ovdje, a stupa na snagu 8 dana dakle od objavljivanja, da će onda organizirani potrošači moći se postaviti kao ravnopravan partner, a Vlada dakle je upravo na toj intenciji da civilno društvo pomaže njoj u radu. Eto u tom dijelu i postojeće udruge potrošača treba naravno uvažavati, shvaćati ih kao partnera, a onda predlažemo mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice, dakle da se osim ovih primjedbi koje smo mi iznijeli još jednom razmotre i moguća poboljšanja iz onih amandmana koje su dale savezu udruga potrošača i udruga potrošač pa da se na kraju pojavi tekst koji će biti svima prihvatljiv, a ponavljam još jedanput i ovo dokazuje dakle da Vlada vodi veliku brigu o sustavnom usuglašavanju svih zainteresiranih strana u ovom društvu i ravnomjernom razvoju sviju. Prema tome, potrošači mogu očekivati da će kroz ovu godinu 2007. kad je i godina edukacije potrošača, odnosno da tako kažem poduke o njihovim pravima moći ostvariti ta prava, a i dosad je to bio slučaj, imamo presude koje su kad se netko pojavio kao tužitelj stale na zaštitu potrošača pa su tako ukinute neke odluke lokalnih tijela koje nisu bile zakonite. Zahvaljujem gospodine predsjedniče.
Hvala. Sad idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Kao što vidimo u uvodu u proslovu ocjeni stanja vezano sa ovim Zakonom kojeg je predlagatelj na jedan dosta kratak i jasan način istaknuo kad je riječ o tržišnim ekonomijama počevši od Sjedinjenih Američkih Država do zemalja Europske unije zakonska rješenja u cilju zaštite potrošača javilo se znači tamo 70-tih godina. U prvom redu mislim da je to bilo pod utjecajem, velikim utjecajem mas medija. Naime, sredstva javnog priopćavanja koja su korištena od strane trgovaca, od strane proizvođača bila su takve naravi da su uvjetovala neophodnost, da inferiorni koji se javljaju na tržište, a to su potrošači, kupci u ovom slučaju budu educirani i budu zaštićeni koliko je to maksimalno moguće s obzirom na presing, stalni presing koji se putem sredstava javnog priopćavanja vrši prema njima i na druge načine. Danas poglavito u globaliziranom tržištu, globaliziranom svijetu krajnji korisnik kupac je možemo reći pod stalnim udarom, reklamom i u situaciji, dolazi u jednu situaciju kad i sloboda njegova izbora bude determinirana ovisno o sredstvima koji dotični trgovac, dotični proizvođač ulaže kada je riječ o marketinškim uslugama, kad je riječ o marketingu i ukupnom trošku marketinga kojim želi što više i što na efikasniji način plasirati svoj proizvod. Drugim riječima kupac potrošač je izložen jednom konstantnom udaru od strane trgovaca s jedne strane, a s druge strane i od najobičnijih špekulanata. U svakom slučaju potreba za zakonom koji bi regulirao odnose trgovac-potrošač je jedna neophodnost. Mi smo ga imali kao što smo već, kao što su već kolege i kolegice istaknuli zakon koji bi sad trebao biti usuglašen i sa zakonodavstvom Europske unije. Smatram da je to i ekonomsko i sociološko ali svakako socijalno i etičko pitanje i smatram da u tim odnosima ovaj, prijedlozi koji su ovdje izneseni u odnosima trgovac-potrošač da ti odnosi moraju biti regulirani, maksimalno regulirani na način da onaj koji je inferioran bude zakonskim odredbama i zaštićen. Ovo je kao što sam rekao izglađivanje našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije. Ovo je dosta složena materija i smatram da je teško ovu materiju opisati jednim jednostavnim jezikom, ali i moje primjedbe su kao i primjedbe kolega i kolegica prije mene idu da bi trebalo određene zakonske odredbe pokušati formulirati na što jednostavniji način. Da oni budu prihvatljivi i razumljivi onim koji će konzumirati ovaj zakon, a to su kupci, to su potrošači tako da taj zakon bude i kupcu bez obzira gdje se on, gdje se on, jednom prosječnom kupcu u Hrvatskoj i u Sinju i Zagrebu i svugdje u Hrvatskoj da bude razumljiv, prihvatljiv, da ga može … [[Govornik se ne razumije.]] i da može odredbe tog zakona koristiti na tržištu, kad izlazi na tržište i kad se susreće sa trgovcem. Kad je riječ o određenim dilemama, ja bih rekao kompliciranosti ili određenim nejasnoćama koji proizlazi iz predloženog zakona ja bih samo ilustrirao u članku 3. gdje pojedini izrazi znače pa citiram: «Tvorac pravila postupanja trgovca koji se pojavljuje u člancima 102., 109. i još nekim drugim člancima. Mislim da je taj termin, ta sintagma dosta složena i da bi trebala biti prilagođena duhu hrvatskog jezika. Ali ponovit ću teško je sada višu matematiku, integralni račun svesti na 4 osnovne matematičke operacije i mislim da je stručnim službama i Ministarstvu da je pred njima do sada bio, a bit će i za ovo drugo čitanje jedan dosta zahtjevan posao po tom pitanju. U svakom slučaju jezik zakona trebalo bi što je moguće više prilagoditi duhu hrvatskog jezika i hrvatskom kupcu, hrvatskom potrošaču. U glavi 4. poglavlje javnih usluga mislim da se ovdje predlagatelj upusti u definiranje bolje reći redefiniranje javnih usluga. To je dosta osjetljivo pitanje. Mislim da su oni, javne usluge su određene drugim zakonima i ne bi trebalo uvoditi u pojam javnih usluga, javnog proizvoda ili javne robe kako god hoćete, nešto što je već izmjenama Zakona o komunalnom gospodarstvu i nekim drugim promjenama zakona već izbačeno kao što je to slučaj opskrba električnom energijom. To je roba koja je na tržištu i ne bi bilo dobro da se ona pojavljuje kao javna usluga bez obzira na njeno značenje kako za pojedinca tako i za trgovca. Smatram da pojam javnih usluga kako je definiran u člnaku 23., treba mu pristupiti na način da treba postojeće odredbe bilo da je riječ o Zakonu o komunalnom gospodarstvu, Zakonu o otpadu, Zakonu o vodama, Zakonu o zdravstvu treba samo tim zakonskim odredbama znači već postojećom zakonskom regulativom treba im pristupiti i da u pojam javnih usluga ulazi ono što je već hrvatskim zakonodavstvom odnosno zakonodavstvom Europske unije već regulirano. A s druge strane dolazimo u situaciju da u članku 27., u stavku 2. se spominje mogućnost tržišnog natjecanja kad je riječ o javnim uslugama koje su po sebi same predstavljaju monopol. Smatram da bi trebalo kontradikcije u samom ovom članku izbjeći i nadam se da će predlagatelj pojam javnih usluga obraditi, definirati na način koji će biti prihvaćen ovdje u Hrvatskom saboru za drugo čitanje. Posebno bih želio naglasiti da i same udruge potrošača javile su se devedesetih u prvom redu kao reakcija na kvalitetu cijene javnih usluga počevši od komunalnih usluga kao što je vodoopskrba, odvodnja. Cijena čistoće, zatim cijena električne energije i drugih i mislim da su tu u, i prvi koraci rekao bih udruga za zaštitu potrošača da su, da su bili, da su se javili. Odredbe zakona od članka 28. do članka 95. kad se, kad je riječ o novim tehnologijama, novom načinu trgovanja, plaćanja i tako dalje, elektroničkom poslovanju na relaciji trgovac-potrošač je u redu. Mislim da je to predlagatelj dobro riješio. Možda još tu i tamo neka izmjena ali to je dobro riješeno. Onda dolazimo do članka, do članaka 95. do 112. Smatram da bi taj dio Prijedloga zakona trebalo još temeljitije, još jedanput temeljito proći i lingvinistički ga obraditi kad je riječ o nepoštenim odredbama o potrošačima, potrošačkim udrugama. Nepoštenoj, nepoštenoj poslovnoj praksi. Smatram da je to, da su to područja koja trebaju biti definirana još preciznije, još jasnije i smatram da ima nekih odredbi koja će biti, koja su teška za konzumirati prosječnom potrošaču odnosno prosječnom građaninu Republike Hrvatske. Poglavlje zaštite potrošača i načina zaštite od načina zaštite počevši od Hrvatskog sabora, Vlade Republike Hrvatske, Vijeća za zaštitu potrošača, ulogu jedinica lokalne samouprave i samih udruga. Ovim Prijedlogom zakona je dobro definirano i smatram da jedino zajedničkom akcijom svih navedenih mogu se potrošači i krajnji korisnici i kupci educirati na način da će moći konzumirati odredbe ovog zakona i da će zajedničkim naporom jedinica lokalne samouprave. Ponovit ću tu imaju vrlo, vrlo važnu i veliku ulogu da mogu odigrati veliku ulogu u smislu edukacije i u smislu da krajnji korisnici konzumiraju ona prava koja predlagatelj želi da budu u Konačnom prijedlogu zakona prihvaćena i koja idu, i koja su u isključivom interesu, u interesu potrošača. Svakako da sve ove odredbe zakona koje su pred nama i kompletan cijeli zakon se odnosi na trgovca. Da je trgovac u, da će trgovci biti u jednoj situaciji bez obzira da li se radi o malim trgovcima, fizičkim osobama ili se radi o velikim lancima, bez obzira da li se radi o prodaji tehničke robe, prehrambene robe ili bilo koje druge robe na tržištu kao javnih usluga. Smatram da trgovci će morati temeljito proučiti zakon, a da bi prihvatili pravila igre u smislu korektnog odnosa na tržištu. Mislim da će to biti jedna naša trajna briga i da će i udruge i institucije i inspektorati i sve druge službe i svi građani de facto morati na ovom temeljito raditi, a da bi se anomalije koje su prisutne, ne samo kod nas nego i uopće u svijetu u tim odnosima trgovac-kupac, odnosno trgovac potrošač da bi bile regulirane na kvalitetan i dobar način. Hvala lijepa.
Hvala. Potpredsjednik Doma, poštovani zastupnik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovani kolegice i kolege valja dakako poći u raspravu o ovom zakonu zapravo od jedne konstatacije koja je napisana u obrazloženju zakona, a to je citiram: “zajedničko obilježje svih modernih demokratskih država, zaštita gospodarski slabije strane u poslovnim transakcijama, tržištu, stoga se i Zakonima o zaštiti potrošača u tim zemljama štite i fizičke osobe, potrošači kada kupuju na tržištu proizvode i usluge za svoje neprofesionalne svrhe odnosno za osobe i obiteljske potrebe i naravno da je tu civilizacijska stečevina razvijenih demokracija. I u tom pogledu treba zapravo postaviti prvi ozbiljni prigovor ovom zakonu. Dobro je uvesti tzv. javnu kontrolu preko Vijeća potrošača, Saveza udruga potrošača, osobnog pojedinog potrošača. Ali se pokazala da najefikasnija zaštita prava potrošača se odvija primjerice u Sjedinjenim Američkim Državama ne zbog toga samo što postoji Zakon o zaštiti potrošača, nego što postoje i nadležna državna tijela koja provode zaštitu potrošača, odnosno taj zakon. U Sjedinjenim Američkim Državama postoji posebna Savezna komisija koja to osigurava i u tom pogledu bi trebalo razmisliti da li je vrijeme na našem tržištu i kod nas uz naravno Državni inspektorat koji osigurava praćenje i provođenje zakona oko zaštite potrošača sa aspekta povrede pravnosti, osigurati eventualno i osnovati posebnu agenciju za zaštitu potrošača. Drugo, kao primjedbu o kojoj načelno bi trebalo raspraviti jeste da ovaj zakon kad se već upušta u definiranje pojmova i davanje definicija sam po sebi zapravo prihvaća i jednu veoma plemenitu funkciju osim da uredi odnose između subjekata na tržištu u vezi s položajem potrošača i trgovca, nego i da bude u funkciji edukacije, da obuči, osposobi kako s jedne strane potrošače tako i trgovce. Ali je tada potpuno jasno da u ovom članku 3. ovaj broj pojmova koji se pokušavaju definirati ni izbliza ne odgovara potrebama edukacije koja bi trebala biti u odnosu na sadržaj kako ovaj zakon regulira zaštitu potrošača definira neuređeno. Nedostaju primjerice pojmovi kao što su agresivna poslovna praksa, akcijska prodaja, alternativno rješavanje potrošačkih sporova, ambalaža, arbitraža, cijene, deklariranje proizvoda, inspekcijski nadzor, Državni inspektorat, isprave, javna usluga, javne govorne usluge, kamata, komunalne usluge, kodeks postupanja, krivotvorina šta je, kupon, kupovina, logotip, maloprodaja, monopol i da ne nabrajam tako jedno tridesetak, četrdesetak pojmova koji bi bilo potrebno i koji se upotrebljavaju u ovom zakonu definirati u članku 3. ako se uopće definiraju pojmovi sa ciljem da se educiraju naši potrošači i trgovci vezano za taj dio. A osim toga time se određuje smisao, svrha, sadržaj norme vezano za tumačenje, autentično tumačenje u provođenju ovoga zakona od strane onih koji su za taj dio zaduženi. Drugo. Treća primjedba je vezana uz činjenicu da se zakonom zapravo govori o pravima potrošača, u članku 1. a u isto vrijeme je sasvim jasno da se propisuje veliki dio obveza potrošača i u tom pogledu bi trebalo već u članku 1. naznačiti da se ovim zakonom utvrđuje zaštita prava potrošača ali i obaveze trgovca, odnosno prodavača vezano za određena pitanja koja treba ispuniti i prava koja treba ispuniti u odnosu na potrošače. Ja moram nadalje reći da naravno sukladno tome ima čitav niz pojedinih stvari koje bi se mogle popraviti neovisno tome što je zakon dobar za prvo čitanje i treba dobiti potporu da ide u drugo čitanje. Tako na primjer u članku 8. potpuno je jasno da pored svih ovih pisanih prigovora, odgovora i načina kako se oni mogu dostaviti do pošte, telefaks uređaja i elektroničkom poštom itd. sasvim sigurno treba zadržati knjigu žalbe ne samo kao tradicionalni oblik moguće žalbe potrošača nego i kao sredstvo u kojem se zapravo kao javnu knjigu lako može provjeriti i utvrditi. Dalje kao jedna ozbiljna primjedba je vezana zapravo za članak 14. u kojem je primijenjena tzv. negativna definicija i u tom pogledu je sasvim jasno da bi zapravo to pitanje trebalo drugačije odrediti. Ne bi trebalo ići šta se ne može, nego bi trebalo pokušati dogovoriti definiciju kako i koje, kako se mora i u tom pogledu bi vjerojatno bilo možda ispravnije staviti da proizvođač mora priložiti uputstvo za upotrebu robe itd. ili da uputstvo za upotrebu robe može biti nalijepljeno ili tiskano na proizvode i tako redom i da ne nabrajam sada kako je moguće definirati. U svakom slučaju ja se zalažem za tzv. afirmativnu definiciju koja će odrediti prava i obaveze i jedne i druge strane. Zašto? Da bi u krajnjoj liniji ne samo potrošačima, nego i inspektorima kada obavljaju inspekcijski nadzor bilo jasno i vidljivo i čitljivo ono što trebaju ispitati i utvrditi je osim toga se utvrde vrlo precizni zakonski kriteriji kad se o tim pitanjima raspravlja da bi mogli utvrditi je li trgovac, odnosno prodavatelj pogriješio ili nije. Kad je u pitanju članak 20., 21., 22. vezano za akcijsku prodaju i inače za označavanje sniženja rasprodaje mišljenja smo da bi trebalo preciznije urediti akcijsku prodaju i definirati što ona znači. Zatim, kako treba označiti snižavanje cijena i rasprodaju i fizičko odvajanje proizvoda na sniženju, odnosno rasprodaji iz razloga što on bi se tako izbjegao čitav niz nesporazuma između potrošača i trgovaca jer je sasvim jasno već današnja praksa pokazuje da u tom pogledu ima određenih nedostataka koje bi trebalo jasnije i preciznije odrediti. Ovo pitanje oko javnih usluga naravno je točno. Primjedba jednog kolege koji je rekao da to nije uređeno samo ovim zakonom nego da je primarno jer javne usluge se uređuju drugim zakonima. Ali javne usluge, odnosno cijenu koriste potrošači. I ovdje se postavlja pitanje koja su prava potrošača u odnosu na cijenu, u odnosu na kvalitetu, vrijeme i rokove isporuke i obavljanje poslova vezano uz javne usluge. Činjenica je da to zapravo nije definirano ovim Zakonom i to je najveći nedostatak koji se mora urediti ako hoćemo imati zaštitu potrošača i u odnosu na ove usluge, to tim više što se počela pojavljivati što prikrivena, što otvorena praksa pokušaja monopolskog ponašanja pojedinih davatelja javnih usluga u odnosu na potrošače, bilo da se radi o fizičkim ili pravnim osobama. Naravno tu je i čitav niz drugih pitanja koje bi se trebalo razriješiti oko tih javnih usluga. Između ostaloga u članku, stavku 5. članka 23. uopće nije dat rok u kojem vremenu se mora odgovoriti na prigovor o ovom potrošaču. Osim toga, ovom Povjerenstvu se otvara pitanje da li bi moralo se otvoriti sukladno Ustavu i mogućnost drugog stupnja da se uloži žalba ako niste zadovoljni s ovim rješenjem pa tek nakon toga da idemo na sud jer znamo i sami koliko traju postupci na sudovima i da dok zapravo time dođemo u poziciju da uopće možemo ostvariti pojedino pravo. Ili recimo kod ovoga sklapanja određenih ugovora putem sredstava … [[Govornik se ne razumije.]] komunikacije gdje se govori da ne bi bilo dopušteno potpuno su zaboravljene upotrijebiti, staviti se oružja, otrove, itd., itd. To bi se moralo apsolutno ugraditi ili bolje rečeno moralo bi se gledati pozitivna definicija da se samo u posebno registriranim mogu nabavljati takva sredstva uz posebne uvjete i kriterije koje mora ispunjavati ne samo prodavatelj nego i kupac, odnosno potrošač da bi stekao pravo da to može realizirati. Dopustite također da je u članku, oko članka 115. vezano za komparativno oglašavanje, potpuno je zapravo nedopustivo ispustiti dosadašnje oblike koje smo imali u sada važećem Zakonu oko komparativnog oglašavanja. Iz jednostavnog razloga jer trebamo određene kategorije naših potrošača kao što su djeca, posebice zaštititi. U tom pogledu dosadašnji Zakon je to dobro riješio i zbog toga bi te odredbe iz dosadašnjeg Zakona izmjenom članka 115. i 116. trebalo posebice ugraditi. U članku 121., 122. čini se da su malo predlagatelji zakona pobrkali zapravo nadležnost po Ustavu između zakonodavne i izvršne vlasti pa onda kažu da će i Sabor vršiti zaštitu potrošača. Ne znam kako osim što donosi zakon. Prema tome, to pitanje treba sasvim drugačije razriješiti i u tom pogledu treba postaviti pitanje da li ovo Vijeće potrošača može biti samostalno i autonomno tijelo ili je ono savjetodavno tijelo ministra jer je posve jasno da to nije moguće ovako kako je sada predviđeno. Ako je ono tako, onda ono ne može štititi zapravo potrošače nego će štititi onoga tko je odgovoran za provedbu ovog Zakona. To nije dobro i zbog toga bi to trebalo odvojiti od ministra kao osobe koja provodi i zadužena je za provođenje ovog Zakona. Vidjet ću kako ću one ostale primjedbe koje su mi ostale još izgovoriti. Hvala lijepa.
Hvala. Zastupnica Vesna Škare Ožbolt. Nema je, gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Pero Kovačević, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa evo nastavno ću malo još proširiti raspravu vezano što sam iznio kao stajalište Kluba HSP-a vezano za ovaj zakon. Znači, kratko kazano uvod je dobar. Znači, ciljevi su postavljeni dobro, razrada nije baš onakva kakvu bi trebalo očekivati u zakonskome tekstu i zaključak je ovaj Zakon kad bi bio po hitnom postupku, kad bi ga danas donijeli ne bi ostvario ciljeve i ono što mi želimo postići, a to je zaštita potrošača. Znači, utvrđivanje takvih mjerila, takvih kriterija da ćemo konačno osigurati zaštitu potrošača. Evo, poglavito su problemi, vjerojatno i vi imate, ja sam u međuvremenu između govora za klub i ovoga pojedinačnoga, dobio još par pisama hrvatskih građana koji su ustvari izloženi reketiranju kako komunalnih društava, općina i gradova, tako i tijela državne uprave, odnosno fondova kao što je Mirovinski fond, Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje, a sve je to posljedica i vrijedećeg Ovršnoga zakona. Jer mahom su uzeli to u svoje ruke odvjetnici i sada nije čudna situacija da Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje preko odvjetnika, kod javnog bilježnika izdaje, odnosno traži se, donose se ovršne isprave da nije plaćena jedna rata za dopunsko osiguranje 2002. godine. Ili slučaj iz Nove Kapele koji sam dobio, komunalno društvo općine je dalo odvjetniku da nije platio jednu ratu za odvod smeća. Da li taj Zakon, ovaj Zakon da li daje odgovore na ova pitanja? Ne daje odgovore na ova pitanja pa prema tome sama ta simulacija pokazuje da za drugo čitanje trebamo mnoge stvari razraditi. Točno se dogovoriti koliki je zastarni rok za ova mala potraživanja gledano sa stajališta zakona, a velika potraživanja vezano za hrvatske građane. Jer recimo, slučaj, ove, neplaćanja navodno, pod navodnicima, ako čovjek kaže da je platio ali nema više uplatnice, neplaćanja dopunskog zdravstvenog osiguranja 2002. godine naraslo je na već 300 i nešto kuna, a neka je rata bila minimalna. Jer tu ide redovne kamate, zatezne, odvjetnik tu uzme svoje i normalno uzme i javni bilježnik. Ne može dokazati da prigovor uloži na ovršnu ispravu, još će mu troškovi postupka narasti zbog toga što neće moći dokazati da je to platio. E sad se pitamo da li možemo se dovesti u situaciju da tijela, znači, državne uprave jer normalno Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje i Mirovinski, sve to spada u državnu upravu, odnosno javnu u širem smislu te riječi, tako se ponaša. Ajmo se dogovoriti da takve stvari mogu biti zastari rok godinu dana. Znači, ove godine se može raspravljati i ići i u ovrhe i prisilno naplaćivanje za 2006., ali se ne može ići za 2002., za 2003. godinu. Prema tome, napravimo prvo reda unutar onoga gdje možemo napraviti. To je znači u okviru trgovačkih društava koji su u biti vlasnici općine i gradovi, u okviru Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, u okviru Hrvatskoga zavoda za zdravstveno osiguranje. Znači, državnih institucija i simulirajmo kako to u praksi izgleda. Znači, na sve ove slučajeve o kojima sam ja govorio a takvih imamo ovdje znatan broj kao vjerojatno i svi vi, vidljivo je da ovaj Zakon ne daje odgovore. Također vezano za druge stvari i druga pitanja neću ponavljati ono što su kolege kazale, ali ajmo vidjeti u ovome dijelu kako će inspekcijske službe, odnosno da li su odredbe vezano za inspekcijski nadzor i odredbe vezano za onaj dio prekršajnoga ostvariti cilj i svrhu koju se želi postići. Neće se ostvariti s obzirom na onaj dio kad i sami znamo da preko 60% prekršajnih prijava koje inspektori podnose, završe u zastari. Znači preko 60%. Kako, recimo varijanta razno-raznih odete i kupite recimo bilo kakav proizvod, dođete kući, utvrdite da je rok trajanja istekao, valjanost, ne možete reklamirati ako niste uzeli račun. Ali se postavlja pitanje kako se uopće može dogoditi ta činjenica da se prodaje roba kojoj je rok trajanja, valjanost znači istekla. Kako je to moguće napraviti? I šta sada prema ovome gledano kada dolazi inspektor vidljivo je, on će napisati prekršajnu prijavu, a bit je tu robu izvan prometa znači odmah izuzeti i staviti. Takva je isto ona varijanta što moram malo razjasniti s onim mandatnim kaznama, malo sam tu s kolegama raspravljao. Mandatne kazne treba malo drukčije postaviti. Zašto treba drukčije postaviti? Zbog toga što poslodavac izbjegava da on izravno plati mandatne kazne nego to prevali na svoga djelatnika, a kasnije mu neće priznati. Znači u tim situacijama bi možda ovo rješenje inspektora trebalo imati i snagu ovršne isprave tako da se izravno naplaćuje. Prema tome ovaj dio simulacije koji sam nastojao na ovih par primjera ukazati, govori o tome da ono što je postavljeno kao cilj, kao ciljevi ovoga zakona, neće biti oživotvoreni na način na koji mi svi želimo, znači da su potrošači zaštićeni. Ali kažem, ponavljam i onu varijantu, da moramo vidjeti i te situacije, ima i neodgovornih potrošača, poglavito što se žale na sve i svašta pa onda su mi se žalili se radnici u ovim trgovačkim lancima koji ionako imaju nikakve plaće, pa oni dobivaju otkaz zbog toga što eto potrošač nije bio zadovoljan kako se on ponašao prema njemu, da li je imao osmjeh ili nije ili ne daj Bože drugih razno-raznih situacija, a ti isti recimo prodavači nastradaju i, znači oni su u tom slučaju između čekića i nakovnja zbog toga što recimo ako je manjak robe onda poslodavac traži da to taj radnik koji ima 2 tisuće kuna namiri. Prema tome ne treba ni taj dio zaboraviti iako je normalno naglasak u ovome dijelu na zaštiti potrošača ali ne da bude takva zaštita da vlasnik društva, vlasnik tvrtke može svoju obvezu, svoju odgovornost prevaljivati u ovome slučaju znači na prodavača. Prema tome i sve ove primjedbe i potrošačkih udruga i svih drugih ukazuju da moramo imati zakon koji će biti simuliran i to je jedan problem koji se javlja u Hrvatskoj poglavito i vezano za usklađivanje sa pravnim stečevinama Europske unije, moramo priznati da nam je sve lošija kadrovska struktura osoba koje izravno rade na izradi zakona, a poglavito je to u zadnje vrijeme zametno u ovome dijelu usklađivanja sa pravnim stečevinama Europske unije, jer da bi se zakon mogao raditi mora se prije svega poznavati stanje kakvo je, mora se znati što se događa da bi se onda mogla ta rješenja, dati rješenja koja će se isimulirati i provedbeno kasnije dokazati da su to rješenja za koje mi dižemo ovdje ruku. Prema tome dobro je što je prvo čitanje i nadam se da će u drugom čitanju sve ove stvari što mi danas kažemo biti ugrađene u zakon, da ćemo dobiti zakon koji će biti provediv i kojim ćemo biti zaštititi potrošača. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik potpredsjednik Doma, Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovani kolega Kovačević zapravo se želim pridružiti vašem stavu da bi trebalo potpuno ovu glavu oko prekršajnih odredbi to urediti, jer je ono potpuno nesrazmjerno. Visina kazni koje se predviđaju, odnosno prekršajnih kazni koje se predviđaju za pravnu osobu u odnosu na odgovornu osobu su potpuno nesrazmjerne ako se tome doda trgovac, odjedanputa onda vidite zapravo da je on u nepovoljnoj poziciji to tim više što često puta mora i provoditi odluku svojeg poslodavca, odnosno pravne osobe i u takvoj situaciji ga se zapravo dvostruko dovodi u nepogodnu situaciju tim više kada se ima u vidu i činjenica kako inače trgovci prodavatelji kod nas prolaze u velikom dijelu pravnih osoba koje ne vode računa o zaštiti i ostvarenju prava radnika. Drugo, s pravom prigovarate da ovaj zakon treba dodatno doraditi do drugog čitanja između ostaloga vidi se da je prepisivan stari zakon, primjerice u članku 147. pa se kaže da će se u roku, ne govori se u roku nego fali riječ: "u roku" od 6 mjeseci da će Vlada donijeti provedbene propise ili je jednostavno u prijepisu ispušteno, a u 151. se između ostalog kaže da će se primjenjivati podzakonski akti koji su doneseni na temelju važećeg zakona do sada, a u 152. da važeći zakon do sada prestaje važiti, a u isto vrijeme nije rečeno da ti podzakonski akti koji će se donijeti, koji su doneseni ako se nastavi primjenjivati dok se ne donesu drugi akti, neće se primjenjivati ako su u suprotnosti s ovim zakonom pa se može dovesti do situacije da imamo koliziju između podzakonskih akata i samoga zakona koji smo donijeli što je zapravo veoma bolno i teško pitanje vezano za funkcioniranje i ostvarivanje vladavine prava i pravne države. I zadnju primjedbu koju doduše vi niste rekli, ali ću iskoristiti već kada sam u prilici kroz repliku. Treba otvoriti posebno poglavlje da se potrošači mogu udruživati u savez i udruge na nacionalnoj razini i ovo Vijeće potrošača koje ste predvidjeli doduše kao savjetodavno tijelo treba biti nacionalno vijeće potrošača u Republici Hrvatskoj, jer valja voditi računa da se i po funkcionalnoj i po teritorijalnom kriteriju mogu osnivati vijeća potrošača u Republici Hrvatskoj. Recimo od ovih pružanja javnih usluga preko materijalne naravi do pitanja prodaje proizvoda na široke potrošnje gdje se sve mogu osnovati i organizirati vijeće potrošača i dobro bi bilo da ih ima jer bi bili veća kontrola u odnosu na ono što trgovci čine i rad. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, slažem se sa ovim dijelom što je gospodin Arlović rekao, ali predlažem kako na koji način predlagač ga može otklonit. Gledajte, očito da morate kada budete radili ove odredbe razgovarati sa državni inspektoratom koji radi te poslove i s drugim inspekcijskim službama, jer ministarstvo nema inspekcijske službe u tome dijelu tako da ima tu problematike. A također vam predlažem da porazgovarate sa Visokim prekršajnim sudom, jer Visoki prekršajni sud će vam dati stajališta iz kojih je vidljivo da sve, da mnoge situacije moraju kao takve odbiti ili odbaciti prekršajne prijave zbog činjenice što nije dobro u zakonu norme uređene. Ima puno takvih situacija i treba koristiti znači i iskustva iz prakse Visokog prekršajnog suda i održati posebne rasprave i sjednice na tu temu jer na taj način sa ovima simulacijama sa praktičkim problemima ćete doći do rješenja koja će biti i primjenjiva i koja će moći i inspektori primjenjivati, a gdje neće biti problema i kod prekršajnih sudova, jer moramo biti svjesni činjenice ove poslove inspekcije rada i osobe koje nemaju pravnoga znanja znači koje imaju drugih znanja a i bitno je pravno, dobro i ispravno sastaviti i prekršajnu prijavu, također zapisnik ali je bitno da je to i u prekršajnoj mjeri kao takvo određeno a ne da je odredivo i onda nam se događa ovo što nam se događa, da 60% ode u vjetar. Hvala.
Hvala. Druga replika poštovana zastupnika Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Čini mi se ono što je rekao kolega Kovačević presudnim da se zaštita potrošača u praksi reflektira odnosno iscrpljuje na način da za tu zaštitu odnosno povreda prava potrošača odgovara radnik kod poslodavca. I to je nešto što je strašno i što je prestrašno. To bi ovaj prijedlog, konačni prijedlog zakona trebao onemogućiti i to izrijekom. Kao što vidimo čitav ovaj prijedlog zakona jeste potreba usklađivanja našeg zakonodavstva sa Europskom unijom. Europska unija to traži, da se zaštiti čovjek kao potrošač, ali ono što mi moramo posebno inzistirati, da zaštitimo čovjeka kao stvaratelja te robe, a ne da još kroz ovaj zakon on odgovara umjesto poslodavca, umjesto nabavljača te robe, pa je počesto eto čovjek roba, odnosno tretira se kao roba i još manje je zaštićen. Država je dužna zaštititi prije svega čovjeka i kao potrošača ali primarno ako ga nije zaštitila kao radnika, onda će uzalud biti i ovakva zaštita odnosno takva zaštita će se drugom čovjeku pružati preko drugog radnika i stvaratelja te robe koji počesto eksploatiraju tog radnika pa i na ovakav način. Mislim da je ovo jako vrijedno upozorenje pogotovo ukoliko se držimo onog temeljnog ustavnog načela da je naša zemlja socijalna država a mi svi trebamo zajedno ustrajati u tome da ona to postane u što većoj mjeri.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče. Pa, slažem se sa ovim i zbog toga predlažem ovo rješenje, znam puno takvih slučajeva ili situacija gdje je dopušteno mandatno kažnjavanje. Inspektor dođe, normalno radnik običan se uplašio, on plati ili uzme iz kase, gazda to njemu poslije ne prizna, veli to je tvoj problem, nije moj problem. Zbog toga, mandatno kažnjavanje, to su vam situacije koje vam se svagdje događaju. Što će ako se žali inspekciji? Dobit će otkaz, mahom jer je primljen na određeno vrijeme ili je primljen sa nekim rokom kušnje ili svega ostalog. Zbog toga je kod takvih situacija mandatnog kažnjavanja potrebno ići na varijantu da je riječ o rješenju koje ima ovršnu snagu tako da se može reći na račun gazde a ne da u ovom slučaju nastradaju radnici koji eto ne mogu ni povratiti svoj novac, ako se žale dobije otkaz. Hvala.
Poštovana zastupnica Nevenka Majdenić. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pomoćnice Ministarstva gospodarstva, kolegice i kolege! Prijedlog zakona o zaštiti potrošača ću podržati. Inače zaštita potrošača je civilizacijska stečevina razvijenih demokracija uređenih tržišta i sustav vrijednosti koje je u stalnom razvoju. U Europskoj zajednici je iznimno bogato zakonodavstvo baš u zaštiti potrošača. Moderno tržište se vrlo brzo širi, brze su promjene na tržištu. To vidimo i u našoj zemlji, sve je više robnih kuća, na policama sve više raznih roba, sličnih karakteristika iz različitih zemalja. Ponekad teško ili potpuno nečitljivih isprava bitnih koje prate proizvod. Građani Hrvatske, potrošači imaju pravo na pravnu zaštitu i potporu države i na taj način zaštitu zdravlja i sigurnosti i ekonomskog interesa. U primjeni Zakona o potrošačima koji je donesen prije tri i pol godine, 2003. godine, pokazalo se da su njegove odredbe manjkave, da se značajan dio postojeće regulative ne provodi, da se koči ostvarenje temeljnih prava potrošača, njegovo dostojanstvo i gospodarski interes. Slijedom toga i ne čudi što su tijekom analitičkog pregleda i ocjene usklađenosti zakonodavstva Republike Hrvatske za područje zaštite potrošača sa europskim zakonodavstvom u poglavlju 28. zaštita potrošača i zdravlja identificirana neusklađena mnoga područja, te je Republika Hrvatska preuzela obvezu usklađivanja s jasno utvrđenim rokovima izloženim u pregovaračkim stajalištima za ovo područje. Meni je drago što su prilikom izrade ovog Prijedloga zakona o potrošačima uzeta u obzir i mišljenja i primjedbe sa rasprava između tijela državne uprave, strukovnih udruženja trgovaca, Udruge za zaštitu potrošača, neovisnih stručnjaka, predstavnika akademske zajednice i drugih, uključena su mišljenja stranih konzultanata iz CARDS projekata i predstavnika Europske zajednice. Smatram da će novi Zakon o potrošačima poboljšati i pojednostaviti djelotvorniju provedbu sustava zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj. Edukacija i informiranje potrošača je vrlo bitno. Člankom 128. uređuje se informiranje i edukacija potrošača putem programa osnovnog i srednjeg školovanja na način da će se u nastavne programe uvrstiti osnovna znanja o pravima i obvezama za zaštitu potrošača te provesti suradnja ministarstva nadležnog za poslove zaštite potrošača i ministarstva nadležnog za obrazovanje i odgojno obrazovne institucije. Također nema zaštite bez dobre pravne zaštite. I zbog toga smatram da je pravi način rješavanja potrošačkih sporova utvrđen člankom 129. dakle, onih sporova koji se nisu mogli riješiti izravno s trgovcem odnosno izvan sudsko rješavanje potrošačkih sporova pred Sudom časti Hrvatske gospodarske komore i Sudom časti Hrvatske obrtničke komore. Ovaj način rješavanja potrošačkih sporova je puno fleksibilniji. Od upućivanja tužbe na sud što u mnogim slučajevima može udovoljiti bolje potrebama potrošača i trgovaca. U usporedbi sa sudstvom ovi su sustavi jeftiniji, brži i neslužbeniji i time privlačnije sredstvo potrošačima koji traže pravnu zaštitu. Smatram da je također izuzetno dobro i važno u zakonu dobro određen odnosno trgovca i potrošača u vezi potrošačkih zajmova. Potrošačkih zajmova ima sve više. Sa sve višim iznosima zajmova i zato je stvarno bilo važno i propisati oblik i sadržaj ugovora o potrošačkim zajmovima te definirati efektivnu kamatnu stopu za zajam. Slično kao i u banci. Efektivna kamatna stopa na zajam jest ukupni trošak zajma za potrošača izražen kao postotak od iznosa odobrenog zajma iskazan na godišnjoj razini. Ono ustvari omogućava prikaz povoljnosti odnosno usporedivosti nekih kredita jer je to bilo uobičajeno prije bilo govoriti samo kamatnu stopu a ostale troškove ne. Sada odredba postoji dakle, o efektivnoj kamatnoj stopi i ona to onemogućava. Trgovac je također dužan obavijestiti potrošača o najvišem iznosu zajma, o godišnjoj kamatnoj stopi, o troškovima koji se naplaćuju u vrijeme sklapanja ugovora i pretpostavkama i postupku raskida ugovora. U cjelini analizirajući ovaj zakon koji predlaže Vlada vidljivo je bolja i transparentnija uređenost pravne zaštite potrošača, podizanje javne svijesti a to je veliko jamstvo boljim gospodarskim učincima i cjelokupnom razvoju gospodarstva. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ljubica Lalić.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Pa ispravljam navod kolegice koja je istaknula da kao manjkavosti postojećeg zakona je neprovođenje zakona. Neprovođenje zakona nije manjkavost postojećeg zakona. To je manjkavost onih koji trebaju provoditi zakon a to je državna uprava i to da precizniji budemo Vlada. Dakle, to nije manjkavost postojećeg zakona nego je to manjkavost Vlade i to ne smije biti kao razlog potrebe promjene zakona. Jer ako je to potreba promjene zakona, što to znači? Da mi donosimo sada zakon koji će zapravo pokriti manjkavost Vlade koja nije sposobna provoditi postojeći zakon koji se također usklađivao sa odredbama Europske unije. Europska unija zahtijeva dakako zaštitu potrošača i uistinu na tome inzistira svaka moderna demokratska država ali zaštita potrošača se ne realizira samo donošenjem zakona nego primjenom zakona a evo tri godine su pokazale da te primjene nije bilo.
Replika poštovani zastupnik Miroslav Korenika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Na tragu ovoga što je rekla gospođa Lalić. Činjenica da se ne provode pojedine odredbe zakona. Ja bih bio poštovana kolegice Majdenić daleko zadovoljniji da ste nam rekli koje se to odredbe postojećeg Zakona o zaštiti potrošača ne provode, zašto se ne provode i tko je odgovoran za to. Sasvim sigurno kao što je i kolegica Lalić rekla Vlada odnosno Državni inspektorat koji u najvećem dijelu ima svoje prste u tome na jednoj strani. Uz to rekli ste kako ste zadovoljni da vezano uz nastavne planove i programe odnosno informacije i edukaciju potrošača. Kako je koncipiran članak 128. bojim se da od toga neće biti ništa jer ovdje se kaže u članku 128. da se sudjeluje znači nastavni planovi i programi osnovnog i srednjeg školovanja trebaju sadržavati osnovna znanja pa zatim ministarstvo nadležno za poslove zaštite potrošača i za obrazovanje moraju, znači sudjeluju u pripremanju odgojnih i obrazovnih programa zaštite potrošača. Jedina mana nigdje ne piše kada će se to napraviti, hoće li to biti već od slijedeće školske godine ili ćemo za tri godine kao što ste vi sad to ovako nama vrlo slikovito rekli zato što se zakon ne provodi morati mijenjati ponovo zakon. Znači, nema rokova. Koja je tu obveza postojećih ministarstava? Pretpostavljam ako imamo dobre i poštene namjere da ćemo već od slijedeće školske godine u programima za osnovne i srednje škole imati nešto takvoga. Isto tako u stavku 3. 128. članka kaže se da ministarstvo nadležno za poslove zaštite potrošača i udruge za zaštitu potrošača mogu surađivati sa odgojno-obrazovnim institucijama, znači ne moraju. Ako se stavi imperativno onda će od toga nešto biti, međutim ovako sve ostaje na sferi dobrovoljnosti a to je najčešće nula.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Nevenka Majdenić.
Ovaj zakon je jedan od zakona koji su doneseni i koji u stvari nisu usklađeni. Oni su rezultat jedne Vlade koja je donosila zakon na temelju kompromisa i oni su neprovedivi. U obrazloženju ovoga zakona na stranici četiri vidite sve ono što nije provedivo i mislim da je zakon da je tako usklađen i da je tako dobar onda bi se sada prilikom usklađivanja sa Europskom unijom, sa tim zakonima dakle ne bi bilo uopće u pitanju da se mora izvršiti neko usklađenje i to u tako velikom broju članaka. Što se tiče obrazovanja i tendencija Europske unije da se potrošači što je više ustvari od najranije dobi educiraju da se na taj način zaštite. To je posebno potrebno sada zaštititi naše mlade. Vi ste vidjeli da su oni pod utjecajem velikog broja ja bih rekla reklama i to negativnih reklama. Mi moramo kao društvo voditi o zaštitu baš te najmlađe skupine i baš je zato potrebno izvršiti edukaciju u osnovnom i srednjoškolskom obrazovanju.
Hvala. Poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo pomoćnice ministra gospodarstva! Pa evo, na raspravu o Prijedlogu zakona o zaštiti potrošača potakli su me prijedlozi pravobraniteljice za djecu. Činjenica je da su djeca slabo zaštićena od utjecaja agresivnih reklama, to smo svakodnevno svjedoci, da je veliki broj trgovina namijenjen djeci, da je Sveti Nikola dobio pojačanje u Djedu Mrazu, Djedu Božićnjaku i da je uvoz igračaka enorman. Vjerojatno u nepovoljnom omjeru uvoza, izvoza, robe na primjer iz Kine igračke igraju značajnu ulogu. Konačno, i bivši ministar bivše Vlade prilagodio je zakon profitu svoje firme poznati po prodaji igračaka. Promatrajući djecu kao potrošače pravobraniteljica ističe da "agresivna promidžba usmjerena prema djeci, citiram, uči djecu da cijene materijalna dobra kao presudna, da potrošačke navike stečene u djetinjstvu ostaju za cijeli život. Stoga je utjecaj na djecu putem reklama u dugoročnom smislu profitabilan", kraj citata. Djeca bitno utječu na visinu telefonskih računa. Posljedica agresivnih reklamiranja porno sadržaja u dnevnim novinama, konačno evo možete pogledati dnevne novine, pola stranice su vam samo pozivi na porno sadržaje. Reklamiranje porno sadržaja trebalo bi biti u specijaliziranim časopisima a ne servisarno djeci jer eto obitelj ima neugodan običaj, nezgodan običaj kupovati dnevni tisak a djeca onda to još i čitaju. Javna pravobraniteljica traži dopunu članka 114. formulacijom "Oglašavanje koje prouzrokuje ili bi moglo prouzročiti tjelesnu, duševnu ili drugu štetu u djece koja djeci upućuju poruke ili dijelove poruka kojima se iskorištava ili zlorabi ili bi se moglo zlorabiti njihova lakovjernost ili pomanjkanje iskustva.". Također traži da zakon propiše kao nepošten oblik agresivne poslovne prakse oglašavanje na mjestima u kojima borave djeca kao što su škole, vrtići, dječji domovi. I konačno, sjetimo se primjera takove nepoštene agresivne politike početkom prošle školske godine kad su učenicima prvog razreda saborski zastupnici SDP-a dijelili slikovnice sa malim crvenim medvjedom. Dokaz loših namjera s predumišljajem vidimo ovih dana se predsjednik SDP-a slika s malim crvenim medvjedom, valjda su ga djeca već u međuvremenu usvojila, simbolom novih demokratskih promjena. Jedino me zabrinjava što su simbolično sa snagom medvjeda uspoređivali Staljina, povijest se obično ponavlja. Hvala.
Kolega Miroslav Korenika, je li bila replika ili? Ispravak netočnog navoda. Izvolite.
Ispravljam navod da je bivši ministar bivše Vlade prilagodio zakon sebi jer kolega očito ste nešto u zbrajanju poremetili kod sebe. Taj ministar o kojem govorite tada više nije bio ministar, samo za početak. A usput kad govorite da se mora usklađivati zakon zbog Europe činjenica da je pozicija Hrvatske 2003. u odnosu na današnju poziciju bila drugačija i još nešto. Donesene su i neke nove direktive koje su ugrađene a kojih se ne pridržavaju i nemaju ih ugrađene u svoj zakon niti stare članice Europske unije.
Dobro. Sa medom nije bilo ispravaka? … [[Upadica se ne razumije.]] Ni medo ni Europa. Dobro. Poštovani zastupnik Ante Markov. Malo prije je bio, a sad ga nema pa onda gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Miroslav Korenika, izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa činjenica je da odmah krećem tamo gdje sam stao u ispravku netočnoga navoda. Činjenica je i to nam je na Odboru vrlo jasno rečeno da i u ovom zakonu se želi dodatno zaštiti prava potrošača i da ona nisu do kraja zaživjela. Ja ću samo doći do članka 123. gdje se govori da tijela jedinica lokalne i područne odnosno lokalne samouprave su dužna sustavno promicati zaštitu potrošača na svome području te podupirati djelovanje udruga za zaštitu potrošača. Ja bih volio da mi predstavnici predlagatelja objasne i pojasne što to znači podupirati. Podupirati je najčešće nekakva verbalna podrška. Znamo da u Zakonu o lokalnoj i regionalnoj samoupravi jedna od obveza lokalne samouprave je i zaštita potrošača. Međutim ja osobno se zalažem za to da se odmah tu napiše financirati i da onda se zna na koji način se to radi? Posebno stoga što u Hrvatskoj trenutno postoje i to smo dobili jučer podatak kojeg nažalost nema u obrazloženju ovoga Zakona samo 23 udruge koje se bave zaštitom potrošača. A kad vežemo to i uz članak 121. gdje se govori o tome tko su nositelji zaštite potrošača imamo i neke nelogičnosti. Nelogično je da su nositelji zaštite potrošača samo Hrvatski sabor, Vlada, Ministarstvo, Državni inspektorat i onda gle čuda. Dolazimo do općinskih odnosno gradskih vijeća i Skupštine Grada Zagreba. Čini mi se da zaboravljamo da nositelji izvršne vlasti u tim jedinicama lokalne i regionalne samouprave su poglavarstva. Ta poglavarstva kreiraju i godišnje proračune. Prema tome ako želimo preko tih nositelja odrediti da se financiraju nekakvi programi i udruge za zaštitu potrošača treba i nositelje izvršne vlasti sasvim sigurno ovdje staviti. Isto tako čini mi se da bi trebalo ići prema lokalnoj i regionalnoj samoupravi i sa dodatnim sredstvima jer ponavljam stalno to mi stalno prebacujemo dodatna zaduženja jedinicama lokalne i regionalne samouprave, a ne određujemo im i dodatne izvore financiranja. Pri tome u članku 127. govori se da će se osnovati savjetovališta za zaštitu potrošača i da će tu biti mreža tih savjetovališta. Shodno tim mrežama znat ćemo koliki je njihov broj, hoće li to biti jedno savjetovalište u županiji pa će primjerice u Varaždinskoj županiji građanin ili nezadovoljan, onaj koji traži savjet mora dolaziti iz Bednje do Varaždina 40-tak kilometara. U ovoj ekonomskoj situaciji pitanje je ekonomske opravdanosti. I usput u stavku 4. članka 127. opet se govori da su jedinice lokalne samouprave, to su najčešće gradovi kojima će pretpostavljam biti sjedišta takvih savjetovališta dužni osigurati prostor znači financirati prostor za rad savjetovališta a za njegov rad se novci osiguravaju u Državnom proračunu. Mislim da bi tu bilo zgodnije i predlažem da se do drugog čitanja razmisli o tome da savjetovališta ili njihove ispostave imamo i tamo gdje imamo ispostave tijela odnosno, ministarstava odnosno tijela državne uprave po županijama. To bi primjerice u Varaždinskoj županiji bilo 4 mjesta jer obično sve one općine oko tih gradova gravitiraju prema njima. Lakša je komunikacija. Ljudi će lakše doći tamo. I na kraju informiranje i edukacija potrošača. Napominjem svuda tamo gdje nemamo rokova od toga neće biti ništa. I čini mi se da ovaj zakon u dobrom dijelu nedostaju rokovi u kojima će se neke stvari napraviti. Najčešće su donošenje pojedinih podzakonskih propisa 6 mjeseci međutim evo čudna li čuda govorimo o edukaciji i informiranju potrošača. To se definira samo jednim člankom sa tri, sa tri stavka. Međutim o rokovima nema ničega. Ako želimo uistinu da to postane praksa i da krenemo od osnovne škole sa edukacijom onda bi to trebalo već za sljedeću školsku godinu kada i prvi puta dobijamo navodno besplatne udžbenike krenuti s tim. Osim toga ja bih molio da mi se isto razjasni pod obvezama trgovaca u članku 5. stavak 6. kad se govori da je trgovac dužan potrošaču za proizvod i ustanovi se da je proizvod neispravan, da mu ga je dužan u razumnom roku popraviti. Znamo i praksa nas uči da ti razumni rokovi često puta u paradoksalnim situacijama budu enormno dugi. Ja bih molio da nam se ovdje propiše što je to razuman rok. On može biti, možda ne mora biti u zakonu, može čak biti podzakonskim propisima jer imamo različite skupine proizvoda koje se mogu drugačije tretirati. Ali da taj razumni rok opet ne bude rupa u zakonu koja će poslužiti trgovcima da jednostavno vrše zlouporabu. I još bih jedan primjer dao vezano uz ovogodišnju skijašku sezonu. Možda dobijem nekakav logičan odgovor na to. Naši građani su potpisivali ugovore sa turističkim agencijama da idu na skijanje. Snijega nema i tada im se ne vraća puna cijena nego im se možda čak ne vraća ništa u slučaju prekida putovanja. Možda bi podzakonskim propisima i u takvim slučajevima trebalo zaštititi potrošače. Čini mi se da ovaj zakon u prvom čitanju se može poduprijeti. Nije mi jasno obrazloženje da zato što se ne provodi zakon ili što se nisu pojedini stavci ili članci zakona do sada provodili da se zakon zbog toga mijenja. To sasvim sigurno nije slučaj. Međutim pitam iz, koji su razlozi i je li to pritisak iz Europe da se direktive koje još uvijek stare članice Europske unije nemaju ugrađene u svoje zakone, koji su razlozi da mi tako brzo moramo ih primijeniti? Ako je to u svrhu zaštite potrošača prihvaćam kao takvo, ali ako je to sluganstvo prema Europskoj uniji mislim da nije korisno. Hvala lijepo.
Hvala. Gospođa Alenka Kočiša ČIčin-Šain. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče. Poštovana pomoćnice ministra jedno od značajnih obilježja modernih demokratskih država je svakako i zaštita ekonomski slabije strane u poslovnim transakcijama na tržištu. Pa stoga i Zakonima o zaštiti potrošača u modernim demokratskim zemljama štitimo samo fizičke osobe odnosno potrošače kada kupuju na tržištu proizvode i usluge za svoje osobne ili obiteljske potrebe. Utvrđivanje ovog područja i razvoj institucija koja će potrošači izvješćivati i poučavati, te djelotvorno štititi prava potrošača započela je još Generalna skupština Ujedinjenih naroda. Skupština je donijela dotičnu rezoluciju još 85 godine, a u njoj su sadržane smjernice o zaštiti potrošača i njome se potiču zemlje članice za zaštitu prava potrošača. Tu bih vas upozorila na stranicu dva, prvi odlomak stranice dva zato što je došlo do jedne ja ću reći ne preciznosti a objasnit ću u čemu se ona sastoji. Potkraj '73. godine europske države koje su potpisnice Rimskih ugovora donose Europsku povelju o informiranju i zaštiti potrošača. Iako je ovo prvi formalni europski akt o zaštiti potrošača politika zaštite potrošača u zapadnoj Europi razvija se još od 40-tih godina prošlog stoljeća. Ovdje moramo zastati i pokušati si razjasniti neke stvari. Naime, u ocjeni stanja ovog prijedloga navedeno je ugovorom citiram: “Ugovorom o Europskoj uniji odnosno Amsterdamskim ugovorom u zagradi piše članak 153. itd. politike zaštite potrošača postala je autonomna politika.“ Stranica dva. Dakle, čitanjem ove rečenice mogli bi pomisliti da je riječ o dva jedna te ista dokumenta, tj. da između Ugovora o Europskoj uniji i Amsterdamskog ugovora postoji znak jednakosti. Kad bi netko htio biti precizan tada bi trebao napisati slijedeće. Izmjenama uvedenim ugovorom iz Maastrichta, a poslije i Amsterdamskim ugovorom, pa tada citirati u članak 153. Ugovora o Europskoj zajednici politika zaštite potrošača postala je autonomna politika. Naime, Ugovor o Europskoj uniji ili Treaty on European Union potpisan je u Maastrichtu '92. godine, a naredne je godine stupio na snagu. Njime je nastala Europska unija. On je zapravo izmijenjen i nadopunjen na Ugovor o europskim zajednicama, odnosno Rimskih ugovora iz '57. godine. Nadalje, ugovor koji je poznat pod imenom Amsterdamski ugovor potpisan je '97. godine i sadrži samo 53. članka, a ne 153. Dakle, u prijedlogu spomenuti članak 153. u Amsterdamskom ugovoru nećete uopće moći naći. Molim vas to popravite. To je jedna nomotehnička greška, ali svakako stvara nekakvu nesigurnost. Amsterdamski ugovor pak je nadopuna mastriškom i to famozni članak 153. nalazi se zapravo u ovom prvom ugovoru, Ugovoru o europskim zajednicama koji je nadopunjen sa dva navedena ugovora. No, da se vratimo na samu tematiku prijedloga. Hrvatska je sa Europskom unijom i njezinim članicama 29. listopada 2001. potpisala Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju sa jasnim opredjeljenjem za razvoj civilnog društva i demokratizaciju, te izgradnjom institucija civilnog društva. U članku 74. spomenutog Sporazuma o stabilizaciji pod naslovom zaštita potrošača navedeno je da će države potpisnice surađivati kako bi uskladile standarde za zaštitu potrošača sa standardima Unije. Ujedno se tu potiče politika aktivne zaštite potrošača, uključujući veću informiranost i razvoj neovisnih organizacija, učinkovitu pravnu zaštitu potrošača u cilju povećanja kvalitete robe široke potrošnje i uspostavljanja odgovarajućih sigurnosnih normi. U skladu sa preuzetim obavezama iz navedenog sporazuma Hrvatska je preuzela i smjernice Europske unije o zaštiti potrošača u svoje zakonodavstvo. 2003. godine donesen je Zakon o zaštiti potrošača kao opći propis koji je nadopunjavan mnogim drugim zakonima. Recimo Zakonom o komunalnom gospodarstvu, Zakonom o normizaciji itd. Donošenjem Zakona o zaštiti potrošača možemo govoriti o prekretnici u zaštiti naših građanskih prava jer je u Hrvatskoj zaštita potrošača do tada bila tek uzgredni produkt određenih pravnih relacija. Istina, prava potrošača bila su uređena kroz više zakona ali je također činjenica da neka područja zaštite uopće nisu bila regulirana. Možda je i najveći problem ove tematike međutim leži u činjenici da u našem društvu ne postoji kultura, odnosno svjetonazor o značenju zaštite potrošača kod poduzetnika u okviru obrazovnih programa u obitelji i drugdje. Dugogodišnje zanemarivanje prava fizičkih osoba rezultiralo je velikim neznanjem građana i minimalnom razinom samozaštite. Uz Zakon o zaštiti potrošača preduvjeti za zaštitu su i razvijene spoznaje, naročito su razvijene spoznaje o značenju zaštite potrošača kod samih građana, uključivanje osnovnih znanja o pravima potrošača i ponašanje u odabiru proizvoda i usluga u obrazovni proces tzv. smarts consumer, te jačanje građanskih udruga koje mogu značajno pomoći u edukaciji građana, pružanju individualne pomoći, ali i educiranju samih poduzetnika. Nemojmo zaboraviti da udruge za zaštitu potrošača raspolažu sa minimalnim, odnosno nedovoljnim sredstvima za rad. Sredstva potječu uglavnom iz stranih donacija, njihove samostalne aktivnosti i minimalnih sredstva koja im dodjeljuje Vlada Republike Hrvatske iz državnog proračuna. Danas eto idemo sa novim prijedlogom zakona, jer je zaštita potrošača dinamično područje, pa se politika zaštite potrošača ne može definirati na jedno duže razdoblje. S obzirom na današnje brze promjene na tržištu koje se reflektiraju na potrošače javlja se potreba za stalnim praćenjem ovog područja. Svakodnevno smo svjedoci bombardiranja potrošača. U hrvatskom društvu postoji vidljiv jaz između kupovne moći i kupovnih želja Hrvata. To je naprosto jedna od stvari s kojom se suočavaju sve post socijalističke države nakon naglog prijelaza u kapitalizam i otvoreno tržište sa beskrajno velikom ponudom proizvoda. Međutim, u Hrvatskoj ta pojava poprima gotovo patološka obilježja. Strašno veliki broj ljudi živi preko svojih mogućnosti, a većina njih se zadužuje ne bi li si priskrbila osnovne životne, ne bi li si priskrbila ne osnovne životne namirnice već upravo određeni luksuz. Samo treba baciti pogled na hrvatske prometnice i uočiti koliko se zapravo novih automobila nalazi na cesti. I ne govorimo o automobilima srednje klase i neke prosječne cijene. Republika Hrvatska je odlično tržište za luksuzne automobile. Brojke sve govore. U prošloj godini u Republici Hrvatskoj prodano je preko 1000 komada automobila marke BMW, preko 900 komada marke Mercedes, marke Porshe 45, marke Jaguar 37 komada. S obzirom na ove brojke činilo bi se čovjeku da je Republika Hrvatska izuzetno bogata država bez ikakvih dugova bilo da se radi o unutarnjim ili vanjskim. Sve ovo podsjeća na jednu pjesmicu “još jedan prosjak leži na cesti, mobitel mu zvoni mada nema što za jesti i nema veze što je malen stan naš Mercedes nam je dovoljan“. Ono na što aludiram s ovim zapravo je društveno stanje u Republici Hrvatskoj u kojem su vrijednosti potpuno izvrnute. Iako je svatko slobodan trošiti svoj novac ipak smatram da u području zaštite potrošača ide i obrazovanje istih kako bi postali tzv. pametni kupci. A taj pojam podrazumijeva suzdržavanje od kupovine nečeg što nam zapravo nije potrebno ili si u konačnici ne možemo priuštiti. Tragom hrvatskog sporog, ali sigurnog puta prema Europskoj uniji valja imati na umu da treba biti oprezan u pogledu mnogo stvari, a jedno od njih svakako je i zaštita potrošača. S jedne strane zato što je Republika Hrvatska relativno mala zemlja sa relativno niskim standardom u usporedbi sa ostalim zemljama Europske unije, pa tako već i danas postoje glasine o proizvodima istih proizvođača koji su na tržištima srednje ili osobito istočne Europe znatno slabije kvalitete nego na tržištima zapadne Europe. S druge strane u Republici Hrvatskoj ne postoji neka tradicija zaštite potrošače i njegovanje te zaštite kao jedne od dragocjenih, društvenih i demokratskih vrijednosti. Zapamtite da je tržište poput demokracije uvijek kad kupujete robu ili uslugu vi ste u situaciji glasovanja za svoj džep. Izaberite najbolje kandidate, poučavaju autori europskog potrošačkog vodiča kroz jedinstveno tržište potrošača Unije i pri tome ih podsjećaju kako nema podjele na potrošače i one koji to nisu. U razvijenim ekonomijama svi su potrošači. Svi koji se trenutačno nalaze u poziciji proizvođača ili ponuđača robe ili usluge u drugom se trenutku pojavljuju na tržištu kao kupci robe ili usluga ili za svoju proizvodnju ili pak za osobne potrebe. Stoga je opći i pojedinačni interes trajan pritisak za poboljšanje kakvoće svih tržišnih resursa sa oba interesa ako se usklađuju vraćaju standard i zdravstveni status pojedine nacije. Dakako postoje interesi koji ispadaju iz te opće šeme. To su pojedinačni interesi nekih proizvođača roba i usluga koji pokušavaju ostvariti ekstra profit plasirajući na tržište robu niže ili drugačije kakvoće od onu koju su deklarirali ili koja se od njih očekuje. Domicilno međutim relativno brzo, iako ne uvijek lako prepoznaje takove ponuđače. Situacija postaje znatno složenija u integriranim gospodarstvima kao što je Europska unija u kojima se još i danas se radi u ujednačavanju nacionalnih kriterija i prakse. Stoga su osobito posljednjih godina u Europskoj uniji kao instituciji pod sloganom "Europa potrošača. Europa vam na usluzi." sa ciljem stavljanja jedinstvenog tržišta na uslugu europskim potrošačima utvrdili su se prioriteti. To je prije svega konsolidacija postojećeg zakonodavstva, zatim gradnja informativnog sustava namijenjeno potrošačima te izgradnja pravnog sustava. To vrijedi za Uniju, a vrijedi i za sve njezine članice, sadašnje i buduće među kojima dakako će biti i Hrvatska. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo. Evo dopustite da se ja ukratko dakle osvrnem na Prijedlog zakona o potrošačima. Slažem se dakle da je Hrvatskoj potreban što bolji Zakon o potrošačima jer on dakle regulira itekako bitni dio života svih naših ljudi, a svima nama bi zapravo trebao interes da za one novce s kojima kupujemo određeno proizvod dobijemo upravo taj proizvod koji smo si i zaželjeli da poslije toga ne bude dakle iznenađenja što se tiče kvaliteta ili uporabne vrijednosti tog proizvoda. Ovdje je bilo riječi dakle da se ovaj zakon donosi u ovom obliku kako bi se što bolje uskladilo naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom Europske unije. Mislim da se to mora napraviti. Tj. mislim da moramo prvenstveno ostvariti prioritete našeg zakonodavstva, tj. ovog zakonodavstva i takvog zakonodavstva u Europskoj uniji. No to ovim zakonom nije učinjeno pa se nadam da će se na tome doraditi do drugog čitanja. Naime, na što konkretno mislim? Europska unija ima druge prioritete, još u vrijeme dakle kad je ona funkcionirala kao Europska zajednica. U svojim dokumentima je govorila o tome da su ciljevi i načela zaštite potrošača dakle rangirano tako da je prvo mjesto cilja dakle ovoga, tog sustava na prvo mjesto mora biti zaštita zdravlja, zatim sigurnosti i ekonomskih interesa potrošača. Dakle, na prvo mjesto stavlja se zaštita zdravlja. U svom novom dakle zakonodavstvu sada već Europska unija dala si je zadatak, tj. formirala je uobličila je potrošačku strategiju za razdoblje od 2002. do 2006. godine i da također na prvo mjesto stavlja. Dakle da bi potrošačka politika Europske unije trebala na prvom mjestu jamčiti osnovne zdravstvene i sigurnosne standarde kako bi kupci bili sigurni da su proizvodi koje kupuje sigurni i da su zaštićeni od nezakonitih i zlouporabnih praksi prodavača. Dakle opet imamo dakle namjeru da se jamči osnovne zdravstvene, prvenstveno zdravstvene i sigurnosne standarde. Ovaj zakon na prvo mjesto u, među svojim ciljevima ili među svojim svrhama stavlja pravo na zaštitu gospodarskih interesa potrošača. Svakako da je to bitno, svakako dakle da je bitno, pogotovo danas kada su plaće kakve jesu, niske, ne govorim o mirovinama. Svatko dakle ima pravo da za taj svoj novac kupi ono i da dobije ono za što mislim da je dobro, da ne bude prevaren. Ali dakle na drugo mjesto tek se stavlja pravo na zaštitu od opasnosti za život, zdravlje i imovinu. Ja mislim da bi to morali dakle promijeniti, da bi nam prioritet trebalo biti upravo pravo na zaštitu od opasnosti za život, zdravlje i imovinu potrošača. U ovom zakonu gotovo da se ne tretira ovaj segment. Zdravlje se spominje samo, čini mi se, samo jednom riječju, dakle i to u članku 15. gdje se govori o ambalaži. Dakle gdje se govori u stavku 1. da ambalaža mora biti neškodljiva za zdravlje … [[Govornik se ne razumije.]] obliku i masi proizvoda itd. Dakle govori se o ambalaži. Ne govori se ni jednom riječju i o sadržaju te ambalaže. A mislim da je itekako bitno dakle da je proizvod koji prodajemo neškodljiv za potrošače. Isto tako da to do drugog čitanja treba promijeniti. Pogotovo što se tiče područja ograničavanja upotrebe duhanskih proizvoda, borbe protiv alkoholizma i također borbe protiv pretilosti. Zato mislim da bi trebalo doraditi članak 18. koji govori o obavijesti u proizvodu. Ovdje dakle se obvezuje da proizvod, o proizvodu mora sadržavati i datum proizvodnje i rok upotrebe, a u stavku 3. dakle govori se o iznimci da se o dodatnoj obavijesti proizvodi, o proizvodu mogu dati tek ako je to propisano posebnim propisima. Mislim da to mora biti propisano također ovim člankom, člankom 18. Da na tim proizvodima moraju biti upisana različita upozorenja, da moraju o mogućim štetnim posljedicama nekog proizvoda. Mogu tu sad navesti jedan drastičan slučaj. Prošli tjedan u novinama smo pročitali, ne znam točno gdje je to bilo u Južnoj Americi o smrti jednog dječaka koji je umro zbog toga što je miješao ligh Colu i neka menta bombone. Istovremeno je konzumirao ta dva proizvoda, jednostavno je došlo do eksplozije u njegovo želucu i on je nažalost zbog toga i umro. Dakle moramo itekako biti oprezni dakle da radimo u tom smjeru. Da ne govorimo dakle da naše potrošače, ljude, pogotovo djecu zaštitimo, zaštitimo od različitih negativnih utjecaja reklama, ovdje je bilo dakle ovdje riječi, tako da isto podržavam isto nastojanje pravobraniteljice za djecu da se i njezini prijedlozi što se tiče ovog zakona također primijene. Ono što bih još htio dodati, a zapravo radi se o jednom širem kontekstu općenito našeg gospodarstva pogotovo nekih naših gospodarskih grana u Republici Hrvatskoj koje su danas u jako teškoj poziciji. Evo mogu navesti primjer tekstilne, obućarske dakle industrije. Tekstilna industrija našla se u teškoćama kada su hrvatske dućane preplavili proizvodi iz Kine, iz dalekog istoka, a često ti dućani, ti proizvodi nisu deklarirani na pravi način. Radi se o nekvalitetnim proizvodima koji na naše dakle police sigurno ne bi mogli stići i ne bi izdržali ni jednu kontrolu bilo kakve inspekcije. Ja sam predložio interpelaciju u ovom Saboru, samo da vam predložim dakle jednu točku te interpelacije. Dakle ja predlažem da se zabrani prekomjerni uvoz nisko kvalitetnih tekstilnih i obućarskih proizvoda u Hrvatsku te da se osigura da do kupca u Hrvatskoj ne smije doći proizvod koji ne prati deklaracija o kvalitetni iz zdravstvenih … proizvoda, odnosno svih njegovim sastojaka. Mislim da moramo to detaljnije dakle i u ovom zakonu navesti. Tu prvenstveno mislim na članak 14. koji govori o ispravama koje prati proizvod. Dakle s jedne strane smo preplavljeni isto takvim proizvodom nekvalitetnim bez isprava, a s druge strane evo donosimo ovakve zakone. Postavlja se pitanje kako je to, dakle moramo pojačati i rad naše inspekcije. Mogu reći samo da to ne bi bio izoliran, usamljen primjer, da Hrvatska poduzima takve mjere. Ne takve mjere poduzima i Europa i Europa se upravo od uvoza, prekomjernog uvoza štiti i kontingentima dakle … [[Ne razumije se.]] ali s druge strane i povećanim uvjetima koje ti proizvodi moraju imati kako bi uopće došli na nekakvo tržište. Evo samo da još pročitam također jednu od bitnih odredbi potrošačke politike Europske unije koja je aktualna, jer da se utvrdi dosljedno i zajedničko okružje širom unije kako bi kupci bili sigurni glede prekograničnih kupovina itd. Mislim da bi dakle da bi u tom smislu morali dakle s jedne strane detaljnije urediti ovo i s druge strane pojačati inspekcije koje bi to kontrolirale. Hvala.
Hvala lijepa. Dame i gospodo zastupnici u posjetu našem Saboru je izaslanstvo Parlamenta Češke koju predvodi gospodin Jan Hamaček, predsjednik Odbora za vanjske poslove pa ih pozdravimo. [[Pljesak.]] Hvala lijepa. Sada je na redu gospodin Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege ja bih svoju raspravu na ovu temu sažeo u jednoj zapravo rečenici na način da bih ovaj zakon označio ne samo zaštitom pojedinca nego kazao bih zaštita pojedinca, zaštita države, odnosno društva i obrnuto. Ispravnost i sigurnost prehrambenih i drugih proizvoda koje kupujemo kao i usluge koje nam se pružaju, postaju sve više u fokusu našeg interesa i to ne samo kada je u pitanju roba koju kupujemo kako sam kazao, nego zapravo stojimo i pred drugim upitima koliko vjerujemo da će nam neki profesionalac, liječnik, pravnik, pa čak i političar kojem se obraćamo, dati najbolju uslugu i s osmijehom. Kao da u malo što vjerujemo da ćemo dobiti na lijepe oči i kao da smo se navikli na uobičajenu uslugu, na proizvod onakav kakav jest, nerijetko sumnjive ili bolje reći slabije kvalitete, tj. kakvoće. A kada kupimo mačka u vreći, malo kome se žalimo i da se žalimo, malo tko nas razumije. I na to smo se navikli. S druge strane kad od bilo koga budemo lijepo primljeni i dobijemo uslugu koju ne trebamo dodatno platiti onda smo jako zahvalni jer smo se navikli na drugačije usluge, dostojanstvo i džep, ali i zdravlje često nam stradava kao posljedica slabosti sustava tj. neprovođenja ovog postojećeg zakona. Već smo čuli da su napredna društva ova pitanja nastojala ne prepustiti proizvoljnosti nego su ga zakonski regulirala već davno. Neke europske države su davne 73. prihvatile takvu europsku Povelju o informiranju i zaštiti potrošača s programom potrošačkih prava. Ova povelja uključuje zaštitu potrošača s financijskog stajališta, ali i prava na zaštitu od opasnosti za zdravlje, pravo na obavijest, zastupanje i edukaciju iz ove oblasti. Dakle cilj je zaštititi kupca proizvoda ili korisnika usluga neprofesionalca od onih koji proizvode i usluge prodaju i proizvode vremenom tako je i vremenom zaštita potrošača postala civilizacijska stečevina uređenih društava koji imaju visoki stupanj osjetljivosti spram pojedinca. Ne bih rekao da imam primjedbu, ali onaj element mog doprinosa u smislu poboljšanja ovog zakona, ja bih vam predložio da možda ovaj prijedlog se na određeni način uputi u Hrvatski zavod za javno zdravstvo i da se na određeni način uskladi neka pitanja kada je u pitanju regulativa o kojoj je govorio i kolega Pavlic, a vezana za čisto sa aspekta zdravlja i regulative te vrste. Konačno, Prijedlog zakona o zaštiti potrošača kao i Prijedlog odluke o proglašenju 2007. godine godinom edukacije potrošača u Hrvatskoj, držim važnim instrumentima u osiguranju svakog pojedinca, svakog građanina. Zaštititi se od iznuda, otimačine, ali i proizvoda i usluga slabe kvalitete ili biti žrtva da ne kažem reketa ove i one vrste za svakog slobodnog čovjeka ne bi smjelo biti dvojbe, osobito ne za društvo i državu. Nema dvojbe ni za ovu Vladu. Ovo je prijedlog zakona kojim se štiti pravo svakog pojedinca kako sam kazao, ali i kojim se prevenira i korupcija. Nema dvojbe ni za nas zastupnike. Zaštita pojedinca potrošača je zaštita i države i društva u cijelosti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Tomislav Tomić, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, gospođo pomoćnice ministra gospodarstva. Evo ja pozdravljam donošenje ovog Zakona o zaštiti potrošača i odmah na početku da kažem da je Zakon sigurno područje koje on obrađuje kompleksno i ne može se donijeti na duže vremensko razdoblje. Pa evo, od 2003. pa do danas pokazala se potreba da se taj Zakon proširi, uredi, poboljša kako bi se ostvarilo ono što je najbitnije, a to je zaštita potrošača u ovom globalnom vremenu. I ne slažem se sa pojedinim kolegama da se zakon iz 2003. nije provodio, da je to nesposobnost Vlade, nego upravo baš donošenje zakona radi njegove nedorečenosti u pojedinim mogućnostima neprovedivosti, a ne provodi se, ja bi rekao, dovoljno zato je potreba da se ide sa novim zakonom. A opravdanost njegova je zato što se 76 članaka dopunjuje, 38 članaka je novih i tek onda bih rekao da je to potreba za usklađenje sa smjernicama Europske unije, a tih 10 smjernica je u ovom Zakonu na jedan način i obrađeno. A to je upravo i cilj Republike Hrvatske da nastoji kroz svoju pravnu uređenost svih gospodarskih područja, uključujući i razvitak područja zaštite potrošača postavljajući bolju zaštitu sudionika na tržištu kako gospodarskih subjekata, a tako i potrošača u cijelosti. Želim ovdje napomenuti da zakon koji vodi brigu o zaštiti potrošača mislim da pored prava potrošača štiti se ujedno i prava i interesi trgovaca jer se jasnije nego do sada formuliraju obaveze trgovaca što ih ujedno štiti od ponekad i apsurdnih zahtjeva. I tu se slažem sa raspravom gospodina Kovačevića koji je upozorio na to i mislim da je sada i u obrazloženju teksta se kaže da u biti na temelju prošlog Zakona upiti su stizali prvenstveno od trgovaca a vrlo mali broj od potrošača. I sad mislim da je ovo ipak jedan pomak naprijed u reguliranju prava potrošača, a samim tim i trgovcima će biti lakše raditi. Ja bi htio dati doprinos u svojoj raspravi na neki način Zakonu o zaštiti potrošača, osnovali smo i Nacionalni program zaštite potrošača, Vijeće za zaštitu potrošača, savjetodavno tijelo ministra, udruge potrošača kojih u Republici Hrvatskoj sada ima 23. I evo u raspravi smo čuli i učešće i sudjelovanje jedinica lokalne samouprave. Evo, 9 udruga od Splita, Šibenika, Solina, Zagreba, Varaždina, Pule, Zadra dobile su i prostore za rad od svojih gradova, jedinica svoje lokalne samouprave. Ima udruga koje imaju i vlastite prostore, osnivaju se udruge, rade na sve načine. Znači ipak 23 udruge ipak je jamstvo da se vodi dovoljna briga kako pored Vlade, nas i svih koji su zakon napravljeni, evo i udruge imaju svoj prostor u svijetu. Ovdje bi htio napomenuti što se tiče ovih diskusija oko cijene, novi zakon dolazi, prije je zakon bilo da mora biti na proizvodu, na svakom proizvodu odnosno ambalaži i na prodajnom mjestu. Novi Prijedloga zakona predlaže riječ: "ili". Evo, ja mislim da je specifičnost svih proizvoda koji se nude na tržištu možda ne bi bila loša formulacija i molim zakonodavca da vidi mogućnost da stavimo "i/ili". Ovisno o specifičnosti proizvoda koji se nalaze jer ipak govorili smo tu o povećalima i o svemu. Ipak ona ispitivanja koja kažu da je naših 20% potrošača na neki način educirano svojim pravima. Ja ipak mislim da je to puno, puno veći broj potrošača. Vjerojatno ne znaju sve zakonske odrednice međutim sigurno da poznaju svoja prava u zaštiti što se tiče odnosa sa trgovcem, odnosno u kupovini. Isto tako promjene na deklaraciji. Činjenica je da su deklaracije na pojedinim proizvodima zaista male, nije propisana veličina. Međutim isto tako je činjenica da apsolutno na sve proizvode se jednostavno deklaracija ili novi naziv, obavijest o proizvodu i ne može staviti. Znači on ipak mora biti na vidljivom mjestu, na polici, itd. Ima proizvoda koji jednostavno ne mogu na sebe dobiti deklaraciju gdje će biti apsolutno sve o proizvodu, naziv, sjedište, datum proizvodnje, rok uporabe, zemlju porijekla, tip i model, itd. Jednostavno je nemoguće tako da ipak taj obavijest o proizvodu isto tako ima prostor na policama. A u svakom slučaju osnovna intencija iz Zakona je da potrošač bude upoznat sa onim što kupuje. Isto tako što se tiče, poboljšanje su ove odredbe o pružanju i korištenju javnih usluga. Tako da ja se ovdje slažem da u sudskom postupku, znači, ako se pokrene sudski postupak za jedan … [[Govornik se ne razumije.]] u svakom slučaju ne bi smio davatelj usluga obustaviti dalju isporuku, ali sa, hvala Bogu, samo u slučaju sudskog spora, a ne ako se ne plati, itd., što je bilo riječi. E onda davatelj usluga postupa po onome kako mora i kako mu nalaže i njegova poslovna politika i sve. Ovdje isto tako u Zakonu je dobro definirano da proizvodi koji imaju nedostatak uz jamstvo, itd., da jednostavno potrošač ima pravo da to zamijeni u trgovini, a ne da ga trgovac ili davatelj usluga šalje preko jamstva, garancije kod proizvođača, kod servisera, itd. Mislim, bez obzira koliki je to teret trgovcu on mora imati ispravnu robu, odnosno robu ono što jamstveni list i kaže, odnosno deklaracija što kaže takva roba mora i biti. I na neki način i on kod nabave i preuzimanja robe ima svoju obavezu i odgovornost. Povećanje ovlasti inspektorata mislim da ćemo sa sadašnjim Gospodarskim inspektoratom kojih ima negdje 600 uposlenih, ali isto tako i pored inspektora rada, elektroenergetskih i rudarskih inspektora, ali isto tako i preko ostalih ministarstava i njihovih inspektorata, sanitarnih inspekcija, veterinarske inspekcije, u svakom slučaju moći i dobiti prostor za provedbu ovog zakona na terenu, među potrošačima. Tako da mislim da ovaj broj zaista svih inspektora može u svakom slučaju sa poboljšanim odrednicama ovog Zakona svoj posao zasigurno dobro obavljati. A i ono što sam na početku rekao, Zakon nije za veliko vremensko razdoblje. Tako da, evo, hvala Bogu da smo 2003. i uveli taj zakon i brigu o potrošačima. Mislim da će iz godine u godinu ta briga biti veća, a mi svi skupa i sposobniji u provedbi tog zakona. Isto tako slažem se sa kolegama koji kažu da u trgovinama treba biti pored ovih pisanih prigovora treba biti u svakom slučaju i knjiga žalbe kako bi i trgovci operativnije mogli odgovarati ono što im zakon nalaže. Evo, novim Zakonom o zaštiti potrošača predviđeno je i da školski program i osnovnog i srednjeg školovanja, i trebaju se održavati osnovna znanja, obavezno na pravima i zaštite potrošača koja će omogućiti mladima da razumiju potrošačka prava. Mislim da što se tiče i djece i mladih veliku ulogu u ovome svemu imaju njihovi potrošači, njihovi roditelji, njihove obitelji, itd. Tako da ne bacimo sve i na zakonodavce i za one koji provode da na neki način mislim da je tu velika uloga i u obitelji i evo ove godine će biti vjerovatno donešena odluka o godini za potrošače i mislim da ćemo do jeseni biti spremni u novu školsku godinu u nastavni program i kao što je kolega Korenika ako se ne varam idu besplatni učenici, mislim da ćemo do tog vremena biti sposobni i u škole napraviti edukaciju da i mlađi naraštaji znaju svoja prava kao potrošači. Isto tako pozitivna stvar je ne samo sudovi da štite prava potrošača nego evo tu su i sudovi časti pri Obrtničkoj komori, pri Gospodarskoj komori mislim da ovaj Zakon ide u dobrom pravcu, a sve ove i konstruktivne primjedbe, isto tako i što se tiče nomotehničkih grešaka mislim da će zakonodavac imati dovoljno vremena do drugog čitanja usvojiti ih i da u drugom čitanju donesemo jedan dobar zakona. Hvala vam lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak i jednu repliku. Prvo ispravak, gospođa zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Pa ispravljam navod kolege koji je rekao da nije točno što danas ovdje kolege tvrde da se zakon ne provodi. To kolega ne tvrdimo mi, to je napisao predlagatelj u obrazloženju. Nadalje, da je netočno da se zakon ne provodi zbog krivnje Vlade. Znate, ako je po zakonu potrebno donijeti nacionalni program zaštite potrošača, a Vlada ne predloži u određenom u zakonom predviđenom roku taj nacionalni program tko je onda kriv? Vlada. A ako se predvide sredstva u proračunu za provedbu politike zaštite potrošača, a ta sredstva budu utrošena tijekom godine sa 2,6 ili 2,72% pa tko je onda kriv za neprimjenu zakona? Pa naravno Vlada je kriva. Dakle, nisu to naše insinuacije kolega nego smo željeli ukazati na potrebu zaštite potrošača, ali ne samo deklarativnim donošenjem zakona i na taj način formalno pravno udovoljavamo zahtjevu Europske unije, jer nama ne treba zahtjev Europske unije jer je to obveza i potreba naših građana. Dakle, donesimo zakon koji ćemo provoditi ne zbog Europske unije, nego zbog naših građana.
Hvala. To je vaše mišljenje. Mišljenje na mišljenje i ne traže se krivci jer nije parnica, nego se raspravlja. Replika, gospođa Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani kolega, koliko god se ja slagala s vama da u naše škole trebamo uvesti edukaciju i oko zaštite potrošača vi ste u svom izlaganju naveli da se nadate da će to biti od početka iduće školske godine ako sam dobro shvatila ono što ste vi govorili. Koliko god ja osobno i mi svi ostali voljeli da tome zaista i bude tako to naprosto neće biti moguće obzirom da smo imali priliku za inovaciju vođenja novih sadržaja u nastavni plan i program, obzirom da je novi nastavni plan i program donesen i objavljen u "Narodnim novinama" 16.9. ove godine, dakle prije svega tri mjeseca program se ne mijenja iz godine u godinu, on traje nekoliko godina, najmanje 5 ili 6 ili 7 ili 8. Prema tome, dok se ne inovira program, a upravo smo ga prije tri mjeseca inovirali to neće biti moguće uvesti i meni je donekle žao što ministar Primorac i cijela ekipa iz ministarstva nije u ovaj novi nastavni plan i program uvela sve te nove inovativne, integrativne sadržaje kao što je i program zaštite potrošača kao i mnogi drugi programi pa se evo nadam da će i ovaj apel i moj i vaš o čemu se mislim svi ovdje skupa slažemo negdje doći i do Ministarstva znanosti da u nekakvom idućim promjenama programa onda zaista uvedemo i te novije inovativne, integrativne sadržaje. Hvala.
Hvala. Odgovor, gospodin Tomić. Izvolite.
Hvala lijepo. U svakom slučaju, ja sam izrazio svoje vjerovanje da ćemo od iduće godine već imati prostora i u osnovnom, školskom i srednjoškolskom obrazovanju i za ovu tematiku pa ako ovaj Zakon na neki način, da je zabranjeno reklamiranje, agresivno reklamiranje oko škola, oko vrtića, oko dječjih domova itd. pa nije sigurno da ne mogu vjerovat da je samo školski program tako usko jer jednostavno jedno na drugo se veže, a neke stvari se vjerovatno mogu donijeti i uredbom Vlade Republike Hrvatske tako da prije ovog Zakona kako će donijeti uredbu itd. ide zakon onda ja vjerujem da može, da ima prostora. S druge strane da li mora biti jedna riječ baš ili sat itd. Svaki profesor, svaki učitelj sigurno vodi brigu o svojoj djeci pa na neki način će sugerirati, savjetovati i educirati dijete da ne nasjeda na neke reklame, kupovanje proizvoda itd. Evo, u tom smislu ja ipak vjerujem da ćemo najesen dobiti i taj prostor i da će molim lijepo i odgovornost i od teta, učitelja i profesora biti veća i u skladu sa ovom jer su i oni potrošači. Eto, hvala.
Hvala lijepa. 5 minuta u ime kluba HSS-a, gospodin Ante Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo pomoćnice ministra gospodarstva, kolegice i kolege. Dozvolite da se nastavno na već iznesena stajališta kluba HSS-a pokušam očitovati i u jednoj općoj, ali i u pojedinačnoj formi u pogledu nekih razloga koji po nama u klubu HSS-a zahtijevaju da budu sa posebnom pažnjom razmotrena iz razloga što se nalazimo pred prvim čitanjem, a vjerujemo da se do drugog čitanja može ovaj Prijedlog Zakona o zaštiti potrošača svesti na onu mjeru koja je i ciljana, a to je činjenica da zaštita potrošača je prije svega stečevina suvremenog civiliziranog svijeta, svijeta koji ima uređene tržne odnose, svijeta koji zahtijeva stalno praćenje i prilagodbu svom tržišnom instrumentu. Novine koje su uvedene u ovom Zakonu u prvom čitanju, a koje obuhvaćaju vrlo važna poglavlja koja su nastala kao rezultat jačanja tržišnih instrumenata u Republici Hrvatskoj ipak bi valjalo kod drugog čitanja preciznije sagledati radi upravo načina na koji će se provesti realizacija primjene ovog Zakona. Naime, još onim Zakonom od 2003. godine Zakonom o sigurnosti proizvoda i Zakonu o zaštiti potrošača postojali su dobri elementi koji su trebali potrošače zaštititi. Činjenica da se to i na neki način i ne događa još uvijek postoji puno razloga, puno zahtijeva raznih udruga, posebno udruga potrošača koji ukazuju na razloge zbog kojih je potrebno osnažiti instrumente provedbe i ovog Zakona sadašnjem mislim, ali i ovog novog koji se donosi. Naime, svjedoci smo da gotovo redovito roba koja dolazi iz inozemstva i nije one kvalitete koja zatiče kupce u tim zemljama odakle roba dolazi. Naime, na zagrebačkom sudu postoji jedan vrlo interesantan slučaj u kome je jedan kupac tužio tvrtku gdje je kupio robu, jedan deterdžent da kvaliteta tog proizvoda nije na razini kvalitete koja je deklarirana. I sud je udovoljio zahtjevu i kazao da je to uistinu tako. Prema tome, imamo puno razloga vjerovati da se u Hrvatskoj upravo na razini uvozne robe događa nesrazmjer kvalitete cijene i onog što je deklarirano. Upravo je zadaća ovog zakona da to spriječi. Sad se postavlja pitanje gdje spriječiti i gdje provesti kontrolu zaštite potrošača. Da li na granici, da li je to primjenom propisa ili dobivanjem certifikacijskih maraka? To je nužno ostvariti svugdje. Ja bi se kratko referirao na jedan problem koji se javlja u članku 28. a koji govori o obavezi trgovca koji zahtjeva ili uvjetuje kupnju proizvoda ili pružanje usluga s predujmom odnosno načina na koji će se to reflektirati na turističke agencije. Naime, ukoliko se doslovce bude tumačio ovaj zahtjev poskupit će turističke usluge organiziranog turističkog prometa što naravno nije dobro. I drugi razlog kod time sharinga, mislimo da s obzirom da hrvatsko pravno zakonodavstvo nije imalo takav način vremenskog korištenja kapaciteta ili nekog objekta u svom pravnom sustavu da bi bilo bolje da se ide sa posebnim zakonom o time sharingu ili vremenskog korištenja. Iz razloga što je to u zapadno europskim zakonodavstvima uistinu posebno riješeno i to je vrlo jedan osjetljivi materijal i jedna novina na tržištu nekretnina ali i novina na tržištu usluga koja učestvuje danas u svijetu sa preko 15 do 20%. Prema tome, radi se o jednoj novini koja će i u Hrvatskoj doseći jednu vrlo ozbiljnu razinu kada ga opet pravno nećemo moći pratiti. Prema tome, time sharing bi trebalo i u skladu sa direktivama Europske unije vratiti kao zasebni pravni instrument i pokušati ga riješiti da ne bi u budućnosti, a već sada postoje određeni oblici korištenja time sharinga i u hrvatskoj praksi. Zbog toga eto, klub HSS-a predlaže se da se do drugog čitanja razvidi, razjasni i jasnije postave ove novine koje su dobre, koje su na neki način već aktualizirane na hrvatskom tržištu da bi se mogao postići temeljni cilj a to je zaštita svih potrošača. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Nastavljamo sjednicu u 15,00 sati sa točkom Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnim bilježništvu. Hvala.
Prijedlog zakona o zaštiti potrošača. Prvo čitanje. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Predlaže se Prijedlog zakona o zaštiti potrošača. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 81 glas za, 2 suzdržana i 4 protiv donesen predloženi zakon.
Nastavljamo sa popodnevnim radom sjednice. 4. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu, drugo čitanje, P.Z. br. 518 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona, članak 115. do 157. poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe i Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Ministrica pravosuđa gospođa Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici! Evo, ispred nas je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu. Zakon o javnom bilježništvu stupio je na snagu 1993. i Zakon o izmjenama Zakona o javnom bilježništvu 1994. godine. U primjeni Zakona o javnom bilježništvu pokazalo se da su neke njegove odredbe zbog nepreciznosti, nejasnoća i nomotehničke nedotjeranosti javnim bilježnicima omogućuju različito i nejednako postupanje pri sastavljanju iz istovrsnih javnobilježničkih isprava i u obavljanju drugih javnobilježničkih poslova a jednako tako u periodu od više od deset godina došlo je naravno i do razlike u gospodarskim prilikama, gospodarskom razvoju kao i u demografskom razvoju. Dakle, ovim konačnim prijedlogom koji je akceptirao sve iznijete i valorizirao iznijete primjedbe u provedenoj raspravi u prvom čitanju i konačnim prijedlogom želi se utvrditi kriterije za određivanje broja javnih bilježnika i sjedišta javno-bilježničkih ureda jer kao što sam rekla od donošenja zakona '94. godine i početka rada ove službe okolnosti su se bitno izmijenile u odnosu na ondašnje i današnje stanje. Došlo je do gospodarskog razvitka, pravnog prometa pojačanog u pojedinim dijelovima države Hrvatske a javnim bilježnicima temeljem Zakona o nasljeđivanju dana je ovlast postupanja u nespornim ostavinama a od siječnja 2006. godine javni bilježnici donose i rješavaju o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave. Sve ovo ukazuje da se povećao opseg poslova javnih bilježnika te je bilo nužno utvrditi kriterije i preispitati sadašnji broj javnih bilježnika, njihova sjedišta sve sa ciljem da građani mogu lakše i brže rješavati svoje potrebe u domeni rada ove službe. Također je trebalo urediti i uskladiti sa Ustavom uvjete za imenovanje javnih bilježnika iz razloga što su do sada imali prednost pri imenovanju javnih bilježnika javno-bilježnički prisjednici u odnosu na druge kandidate i takva je odredba bila suprotna odredbi članka 14. i 54. Ustava Republike Hrvatske kojom je zajamčeno da je svakome pod jednakim uvjetima dostupno radno mjesto i dužnost. Također se određuje odnosno ograničuje broj javno-bilježničkih prisjednika koji do sada nije bio ograničen. U pojedinim javno-bilježničkim uredima zamijećeno da je zaposleno dva i više javno-bilježničkih prisjednika i na taj način dolazilo je do stvaranja velikih javno-bilježničkih ureda u kojima je građanin zapravo gubio kontakt sa javnim bilježnikom jer je javni bilježnik svoje poslove prenosio na prisjednika a intencija zakona je da javni bilježnik bude nositelj funkcije javno-bilježničke službe jer je upravo on osoba javnog povjerenja i ne može to prenositi na drugu osobu. Stoga se predlaže da se u javno-bilježničkom uredu može zaposliti najviše dva javno-bilježnička prisjednika. Ovim konačnim prijedlogom u javno-bilježničke urede uvodi se također kategorija javno-bilježničkih savjetnika. To su diplomirani pravnici s položenim pravosudnim ispitom čiji status do sada u javno-bilježničkim uredima nije bio uređen. Ovim se utvrđuju njihove ovlasti, njihov pravni položaj u javno-bilježničkom uredu. Također, obzirom da Ministarstvo pravosuđa temeljem dosadašnjeg zakona odnosno temeljem ovoga dosadašnjeg zakona jest imalo ovlasti provoditi nadzor nad radom javnih bilježnika onda se u ovom konačnom tekstu izmjena i dopuna daje mogućnost Ministarstvu pravosuđa da može i pokrenuti disciplinski postupak protiv javnog bilježnika što do sada nije bilo tako uređeno. Također se predlaže da disciplinska vijeća i nadležni disciplinski tužitelj je dužan o pokrenutim disciplinskim postupcima, poduzetim radnjama obavijestiti Ministarstvo pravosuđa. Također se ovim izmjenama i dopunama dograđuju odredbe koje se odnose na postupanje javnog bilježnika kod sastavljanja javno-bilježničkih isprava, ovjera potpisa, prisutnosti svjedoka akata kao i na usklađivanje odredaba ovog zakona sa pravnim izrazima Ovršnog zakona, Zakona o nasljeđivanju, Obiteljskog zakona i drugih zakonskih tekstova. U odnosu na prijedlog, prvi prijedlog u prvom čitanju prihvaćen je prijedlog iz javne rasprave da se preciznije odrede kriteriji za utvrđivanje sjedišta javnih bilježnika kao i broja javnih bilježnika. Naime, dopunom prijedloga ovog zakona dana je ovlast Ministarstvu pravosuđa odnosno ministru da može pojedinom službenom području javnog bilježnika povećati odnosno smanjiti broj javno-bilježničkih mjesta. U konačnom prijedlogu to je brisano te je zakonom utvrđen kriterij od 15 tisuća stanovnika odnosno u slučaju da na području općinskog suda postoji trgovački sud 200 registriranih pravnih osoba odnosno obrta. Također je izmijenjen članak 3. prijedlog kojim je bilo određeno da javni bilježnici imaju ovlast sastavljanja privatnih isprava zastupati stranke pred sudom. To je brisano te se vratilo na dosadašnje rješenje da oni mogu zastupati iznimno u nespornim stvarima pred sudovima i drugim javnim tijelima ako je to u neposrednoj vezi s ispravom koju bilježnik sastavlja. Prihvaćena je također primjedba da se ostane kod dosadašnjeg zakonskog rješenja kojim je propisano da je potrebno da ima pet godina radnog iskustva i položen ispit za imenovanje za javnog bilježnika. Usklađene su odredbe konačnog prijedloga sa propisima koji se odnose na pečate i žigove i također izostavljen je dodatni stavak u članku 77. kojima, kojim se propisalo da zastupnik pravne osobe ili punomoćnik može kod javnog bilježnika deponirati potpis iz razloga što se nije htjelo omogućiti situaciju u kojoj bi se pojedini bilježnici trajno vezali zapravo sa pojedinim pravnim osobama prvenstveno bankama. Također je iz prijedloga, prvog prijedloga u prvom čitanju izbrisana odredba po kojoj bi javni bilježnik mogao tražiti primjereni predujam za obavljenu javnobilježničku radnju i u ostalom dijelu su u nomotehničkom smislu pojedini članci uređeni.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Odbor za pravosuđe, gospodin Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena gospođo ministrice, pomoćnice ministrice. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 51. sjednici održanoj 23. siječnja 2007. godine Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu. Odbor je predmetni zakon raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja osvrnuo se na razlike između rješenja koja se predlažu u Konačnom prijedlogu zakonu u odnosu na prijašnja iz samog Prijedloga zakona. Prihvaćen je prijedlog Odbora za pravosuđe kojim se preciznije određuju kriteriji za utvrđivanje sjedišta i broja javnih bilježnika. Prihvaćen je i prijedlog da se u pogledu uvjeta za imenovanje javnih bilježnika ostane kod postojećeg rješenja potrebnih godina radnog staža. Izostavljena je mogućnost deponiranja potpisa zastupnika pravne osobe kod pojedinog javnog bilježnika kao i mogućnost uzimanja predujma. U raspravi su članovi Odbora većinom glasova podržali predložene izmjene i dopune Zakona. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe je sa 7 glasova za i jednim glasom uzdržanim predložio Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice uvaženi zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, pomoćnice ministrice, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržavao je ovaj Zakon i u prvom čitanju obzirom da je zakon u drugom čitanju prihvatio i određene primjedbe i ovdje koje su iznesene u raspravi i određene primjedbe naših odbora držimo da je još bolji, da je još kvalitetniji nego što je to bio u prvom čitanju tako da ga Klub Hrvatske zajednice, Hrvatske demokratske zajednice podržava. Javni bilježnici obavljaju službu kao samostalni i neovisni nositelji te službe koji imaju svojstvo javnog povjerenja. Javni bilježnici obavljaju doista brojne, brojne poslove. Od ovjere potpisa na dokumentima, od legalizacije potpisa na dokumentima, sastavljanja raznih isprava. Sada smo im zakonima dali i ovlasti u ovršnom postupku da donose na temelju vjerodostojnih isprava rješenja o ovrsi. Dali smo im ovlasti i u nespornim ostavinskim postupcima da rješavaju tako da doista iako je to relativno je li gledajući malo više od 10 godina institut koji postoji u našem pravnom sustavu, institut koji dakle i nema nekakvu veliku, veliki broj godina iza sebe ali obavlja cijeli niz vrlo bitnih poslova. Tako da nema građanina koji se nije susreo sa određenim poslom radi kojeg je morao biti u javnobilježničkom uredu. Ono što je bitno po meni javni bilježnici u cijelom ovom razdoblju u kojem rade bitno su povećali i doprinijeli pravnoj sigurnosti, jednoj poslovnoj sigurnosti jer znate nažalost to koriste ponajviše banke a građani malo manje. I to iz onog razloga vjerojatno radi nešto, radi i tarifa njihovih, radi skupoće tih usluga ali ono što je posebno važno, važna je ta zaštita u poslovanju, zaštita u poslovnom prometu. I banke to doista koriste i ne ulaze u bilo kakve kreditne odnose bez da se ne osiguraju i to ne samo klasičnim ugovorima o zasnivanju založnog prava ili o prijenosu vlasništva radi osiguranja, tzv. zasnivanjem fiducijarnog vlasništva nego posebno su značajni oni ugovori u kojima bilježnici potvrđuju ovršnost određenog, određene isprave. Ta ovršnost je vrlo bitna u pravnom prometu jer ukoliko dođe do neispunjavanja određenih obveza iz ugovora gdje su se stranke, gdje su stranke ugovorile da on ima snagu ovršne isprave tada zapravo dolazimo do skraćivanja cijelog postupka, izbjegavamo suđenje prvi stupanj pa postupak po žalbi. Idemo dakle direktno u ovršni postupak. Time se zna uštediti u današnjim uvjetima i 4 i 5 i 6 godina sudovanja. Dakle temeljem samog ugovora ulazi se u ovrhu. I s te strane kada to pogledamo mislimo da je to, da je to jedna velika tekovina koju su bilježnici u naš pravni sustav donijeli i ne treba ih gledati isključivo kroz visoke tarife kao što je kolega Kajin u prvom čitanju rekao da oni ponajviše deru kožu našim građanima. Mislim da treba pogledati malo i kroz tu prizmu pravne sigurnosti koju oni donose. Ako pogledamo što se ovim zakonom mijenja i što će se ovim zakonom najbitnije promijeniti kada on bude prihvaćen što se nadamo da će biti i kad on stupi na snagu, bit će to da će javnih bilježnika, javnobilježničkih ureda bit će više nego što ih ima do sada. Napušta se jedna koncepcija dakle da javnobilježnički uredi budu jedni ogromni uredi koji zapošljavaju ne znam koliko javnobilježničkih prisjednika. I de facto već i tu dolazi polako do zagušenja u nekim većim uredima gdje se čeka i na red, gdje se mora i naručivati. Ova koncepcija da u javnobilježničkom uredu mogu raditi najviše dva javnobilježnička prisjednika i jedan savjetnik zapravo stvorit će jednu mrežu manjih, efikasnijih ureda koji će građanima i pravnim osobama biti daleko više čini mi se na dispoziciji gdje će puno lakše ostvariti svoja, svoje zahtjeve. Također, ono što je vrlo bitno je da su puno jasniji kriteriji za određivanje gdje će javnobilježnički uredi biti. Ovo je jedan veliki pomak i u odnosu na prvo čitanje. Do sada smo zaista kada se utvrđivalo onim prvim pravilnikom kada se određivalo koliko javnobilježničkih ureda ima znamo i sami u kakvoj se situaciji Republika Hrvatska tada nalazila bilo i ratno stanje. Gospodarstvo je bilo takvo kakvo je bilo i de facto određeni su manje-više po nekakvim statističkim kriterijima na 20000 ljudi na područje određenog suda i naravno da je takav sustav određivanja bilježničkih ureda dotrajao i da ga treba zapravo prilagoditi nekakvim novim uvjetima. Ovim se zakonom to upravo i čini jer se propisuju jasni kriteriji. Ta granica od 20 000 ljudi spušta se na 15000. Omogućava se da se i na tom području osnuju još kao dodatni kriterij da se osnuju još bilježnički uredi tamo gdje postoji i Trgovački sud, tamo gdje je priliv predmeta u ovrsi, u nasljeđivanju veći. Tamo znači gdje imamo dvjesto gospodarskih subjekata bilo znači trgovačkih društava, bilo obrtnika. To je također jedna vrlo značajna novina i ono što također je značajno, a to je mislim da je sasvim u redu da ministarstvo ovim zakonom uvodi i jednu ovlast da Ministarstvo pravosuđa je ovlašteno pokretati i disciplinski postupak protiv onih bilježnika gdje se utvrde određene nepravilnosti. To do danas nije bilo tako. Obzirom da je ministarstvo provodilo nadzor nad radom javnih bilježnika onda je zaista i opravdano da javni bilježnici, da ministarstvo može i pokrenuti i sam postupak ako se steknu takvi uvjeti. Dakle, ocjena našeg zakona, ocjena ovog zakona je da je on dobar. Njegov cilj je da budu zapravo uvjeti za otvaranje ureda još transparentniji, da se nakon toga dobiju efikasniji, manji uredi a time zapravo da se više, da budu dostupniji i građanima i pravnim osobama i da se postigne i veća sigurnost građana u pravnom prometu. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Antičević.
Evo možda jedan mali ispravak da ne kvarimo cijelu ovu raspravu, pa možda evo samo bih skrenula pozornost na činjenicu da je po postojećem zakonu Ministar pravosuđa ovlašten pokrenuti disciplinski postupak protiv javnog bilježnika. Iako je istina i to da se sada na jedan fleksibilniji način to ministru daje u dužnost, a i u ovlast.
Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, pa u biti ću utočniti navod kolege Bošnjakovića. Prema mjerilima koje je zakon odredio trebat će nam novih 980 javnih bilježnika. Znači, 980 kad bi se kriterija držala broja stanovnika, odnosno broja subjekata. Sad imate negdje 194 000 subjekata, broja stanovnika. Znači Hrvatskoj postoji prema zakonu to bi bilo 980 novih javnih bilježnika. Pitanje da li mi to možemo imati?
Zahvaljujem. To je institut utočnjavanja navoda. U ime Kluba SDP-a uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo ministrice sa svojom suradnicom, kolegice i kolege. Ove izmjene i dopune, odnosno Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu zatiče nas u vrijeme evo kad već 12 godina egzistira Zakon o javnom bilježništvu sa jednom kasnijom malo neznatnom izmjenom, praktički kada je kod nas nakon 1945. godine na našem području ovom u Hrvatskoj ponovo ustanovljen institut javnog notarijata, tj. javnog bilježništva. To je jedna bila velika novina iako ne bez pravnog iskustva, odnosno povijesti na ovom području. Prema tome, Hrvatska je u svojoj dakle dalekoj povijesti ima veliko iskustvo i sa ovim institutom koji je opće prihvaćen institut kako i u Europi tako i u čitavom svijetu. Moram odmah napomenuti u vrijeme kada se ustanovljavalo javno bilježništvo da je praktički to bilo vrijeme propadanja pravosuđa, zanemarenosti pravosuđa. Ali da eto ovaj institut je bio sagrađen na čvrstim temeljima. S obzirom da je javno bilježništvo ustanovljeno i oformljeno od naj gotovo ja bih se usudila reći ja mislim da dijelim mišljenje sviju kako i struke tako i opće javnosti, a sigurno ovdje i vaše s obzirom da je popunjen preko 90% od strane sudačkog kadra i to najkvalitetnijeg sudačkog kadra sa velikim brojem godina iskustva da je tomu upravo tako. Prema tome, nema dileme a i ondašnji ministri su govorili hajmo onda ustanoviti bar jednu službu koja će biti na čvrstim nogama s obzirom na nepovoljnu situaciju da je sada evociralo što se devedesetih godina događalo sa pravosuđem i zbog čega evo i dan danas imamo problema što je problem bio i prošle vlasti i ove vlasti, a vjerojatno i slijedeće. Dakle, i ukoliko tu ne bude bez politikantskog jednog odnosa prema tom problemu taj se problem neće riješiti i bez namjere da bilo tko tu bude popularan jer tu su ozbiljni zahvati gdje naravno onda kada se režu onda izazivaju upravo bijes onih, a odobrenje koje se očekuje i svekolika podrška onda najčešće zataji, odnosno ne dobivamo je u dovoljnoj mjeri. Što reći o novim aktivnostima i novim zadaćama koje su s obzirom na postojeću odredbu koje omogućavaju javnom bilježništvu, pojedinim bilježnicima da budu povjerenici sudova. To je jedna norma koja se na žalost sve do 2002., 2003. nije uopće koristila, a toliko bi bila potrebna i dragocjena kao ispomoć pravosuđu pogotovo u onim predmetima koji nisu suđenje u uskom smislu riječi gdje postoje međunarodne na vlastito europske preporuke pa i našem pravosuđu. Mnoge tranzicijske zemlje su to i koristile kako bi rasteretile pravosuđe od tzv. ne sudskih predmeta. Prema tome, eto iskoristili smo tu mogućnost, postojeću zakonsku mogućnost da se na javno bilježništvo prebaci čitav niz takvih slučajeva. Evo, tako javni bilježnici su prvotno dobili ovlast da raspoređuju nespornu imovinu. I raspoređivanje nesporne imovine nije suđenje. Sjećamo se koliko su takvi predmeti također opterećivali pravosuđe i koliko ljudi u tim hitnim i teškim trenucima, dakle nakon gubitka najbliže osobe nisu mogli riješiti ni ovu materijalnu stranu. Jer smrt nažalost i tih emocionalnih situacija proizvodi i materijalne posljedice. Prema tome nije bilo, nije bio rijedak slučaj da se na raspravljanje ostavštine nesporne imovine pa i prava iz mirovinskog osiguranja čekalo po nekoliko godina. To su bile dramatične situacije za osobe koje su pretendirale, odnosno koje su imale pravo i na zakonsko nasljeđivanje. Da li itko u zadnjih nekoliko godina uopće čuje kao problem ostavine. O tome se uopće više u javnosti ne govori. Taj je problem apsolviran. Apsolviran je upravo činjenicom da takve postupke provode javni bilježnici. Samo ću odmah ovdje usput reći da je često povika i na tarife, javnobilježničke tarife, na vrijednost njihovog boda. Moram napomenuti da je on u 2 navrata bio i drastično smanjen. Ali trebamo stalno govoriti i o kvaliteti i o brzini usluge. Tko brzo daje dvostruko daje. Prema tome, rukovodeći se takvom jednom situacijom da su apsolutno bili sposobni kao iskusni suci da provode i tako nesporne stvari kao što su ostavine, a s obzirom na ogroman broj zaostataka koji opterećuje pravosuđe kao što su to ovrhe. Mi dan danas govorimo o tom ogromnom broju predmeta, ali u analizi i strukturi tih zaostataka, pa i nadolazećih predmeta na sudove vidimo kakva je to struktura da velika većina su upravo bile te ovršne stvari. I zato ona novela Ovršnog zakona iz 2003. godine koja je benevolentno i s punim povjerenjem, a u cilju što bržeg rješavanja takvih predmeta radi zadovoljenja interesa i potrebe prije svega stranaka, a zatim i opterećenja pravosuđa prebačena na sudove. Žalosno je eto i neshvatljivo da smo bili izgubili nakon toga godinu i pol dana kad je takav zakon suspendiran. Sada je to napušteno i drago mi je da je to i kod vladajućih napušteno razmišljanje da bilježnici nisu osposobljeni da bi vodili ovrhe. Ali smo izgubili godinu i pol dana. Ja vam kažem da smo nastavili postupati po toj noveli, pa čak i ići i revolucionarnije glede rasterećenja pravosuđa, a opterećenja javnog bilježništva da bi ovi zaostaci odnosno da bi ova stvar već bila pri kraju. Međutim eto obično dobre stvari imaju jedinu manu da se kasno donesu. Izmjene Ovršnog zakona također su kasnije omogućile i javnim bilježnicima da obave ovaj dio posla. Međutim zašto ne u onoj potrebitoj mjeri o kojem se i jučer evo na zastupničko pitanje, na naše, na pitanje jednog našeg zastupnika očitovao i premijer da će ponovo razmotriti situaciju ovu u kojoj se, koja neće biti gotovo apsurdna kao što je sada, da je ovrha brza prema građanima kada su oni dužnici, a kada je taj isti onda najčešće nastupa kao vjerovnik država, odnosno još češće banke, druge financijske institucije kao moćnici koji su lišeni bilo kakvog postupka, pa čak i ovršnog postupka u primjeru uvođenja instituta fiducija i to je jedan nepravedni institut. I ja ovom prilikom molim da upravo i cilju afirmacije ustavnog načela Hrvatske kao socijalne države takav jedan institut se ukine, on je nepravedan. Istina, dovodi do brzine. Ali zašto onda ne napraviti i ekvivalent da i taj građanin kad ima neko svoje potraživanje prema drugom građaninu ili prema drugim institucijama na vlastito prema državi ne mora se upuštati u parnicu, odnosno u mukotrpnu ovršnu proceduru. Jer zadnjim izmjenama i za njega koliko god je ovrha prema njemu postala brza ona je i dalje spora i neefikasna kada on, taj građanin nešto potražuje. I zašto, zašto govorim to upravo prilikom rasprave o izmjenama Zakona o javnom bilježništvu? Zato što sve to mogu obaviti i javni bilježnici. Pa onda ako smo već dali tu beneficiju korporacijama, moćnim financijskim institucijama barem im u normativi izjednačimo i običnog građanina. Pa onda neka i njegov zahtjev, ako je nesporan ne bude podvrgnut sudskoj proceduri nego upravo preko javnog bilježništva. Glede mnogih rješenja koja se nalaze u ovom zakonu one su više tehničke naravi i nedopune i neke nedoumice koje su opterećivale javne bilježnike u svom radu kako u određenim situacijama postupati sigurno je da ovaj zakonski prijedlog rješava te situacije. Međutim, dvije najveće novote i izmjene koje će se dogoditi ovim zakonom one idu na štetu javnog bilježništva, one idu pa na štetu i samih korisnika, njihovih usluga, tj. građana pa i određenih firmi. Neshvatljivo je zašto ministarstvo nije u ta, u te dvije krucijalne izmjene koje pogoršavaju situaciju, o kojima ću sada nešto detaljnije se osvrnuti, zašto nije poslušalo mišljenje Javnobilježničke komore. Naime, o čemu se radi? Radi se o tome, o situaciji u članku 6. i u članku 7. To su najspornije situacije. Naime, članak 6. predviđa da se članak 14. stavak 10. postojećeg zakonskog rješenja ukine, tj. da prisjednici, to su pomoćnici, glavni pomoćnici javnog bilježnika, više nemaju nikakvu prednost pri imenovanje upražnjenog ili novostvorenog javnobilježničkog mjesta. To se obrazlaže da bi takva odredba bila u suprotnosti sa jednakošću svih pred Ustavom. A kako to već 12 godina trpimo jednostavno rješenje? Tomu nije tako. Jer zakonska rješenja i kod imenovanja sudaca i kod imenovanja državnog odvjetnika izrijekom kažu da vježbenik ima prednost pri određenih i kod savjetničkih mjesta, pa na kraju krajeva to i praksa tako i rješava. Na kraju krajeva, ovo je institut Europe. Praktički postojeći zakon je prepisani zakon europskih rješenja. O tome se raspravljalo i na međunarodnim konferencijama javno bilježničkih komorama kako Europe tako i svjetskih udruženja. Neshvatljivo zašto bi, mi bi bila jedina zemlja među rijetkim ja ne znam u Europi, osim ovih tranzicijskih zemalja, da li je netko omogućio, odnosno ustanovio situaciju da prisjednik nema prednost pri zapošljavanju, odnosno pri popunjavanju slobodnog javnobilježničkog mjesta. Zašto je ovo važno? Zato što ne stimuliramo onda napredak u struci i gledanje napredovanja možete zamisliti si situaciju u kojoj jedan javni bilježnik ide u mirovinu, imao je svog bilježnika 15, 20 i više, odnosno prisjednika 15, 20 godina, on eto ipak ovaj zakonski prijedlog daje mu mogućnost samo da ostaje zaposlenik. Ali što ako on ode u samu mirovinu gdje nema preuzimatelja, jer i ako ne ostaje na tom baš konkretnom mjestu, njegova sigurnost je nikakva. Ali njegova sigurnost kao stručnjaka, mi moramo gledati ljude koji će biti stručni, a više se oni i ne upotpunjavaju iz one već educirane kategorije kao što su bili suci. Prema tome već vidimo, ovi mlađi ljudi koji upotpunjavaju prisjednička mjesta nemaju više ona specifična znanja koja su kao i suci i trening koji su imali, odnosno kroz svoju praksu stjecali. Dakle dogoditi će se već sada jedna smjena generacija i onda je logično da mi imamo tu educirane ljude, ljude sa specifičnim znanjima. A koliko god je nužno i ovo formalno obrazovanje, toliko je sigurno i dragocjena i nužna praksa. Pa nitko nije imao do sada problema sa stručnošću koju pružaju upravo javni bilježnici. Uglavnom, naravno u principu. Prema tome otkloniti ovakvu mogućnost to je prije svega ističem ovdje, prigovor ljuljanja same struke, a drugo je, otvara jednu veliku mogućnost da imenovanja budu i netransparentna, pa šta će to resornom ministru. Mislim da mu takvo jedno opterećenje ne treba, a jednako tako i ovdje kod javnobilježničkih mjesta. Mi ne možemo govoriti ovdje i uvoditi jedan kriterij koji je više jedna situacija u kojoj se tehnički govori o broju i potrebi evo kod otvaranja novih javnobilježničkih mjesta pa se onda kao glavni razlog navodi registracija pravnih osoba. Zašto ovdje predlagatelj nije poslušao upravo struku koja govori da bi osnovni kriterij bio broj javnobilježničkih usluga, to je prava potreba za javnim bilježnikom, dakle broj tih usluga koje se na određenom području nude, odnosno ispunjavaju.
Zahvaljujem.
Evo samo molim vas, još jedna rečenica. Evo situacija je vrlo indikativna u Gospiću gdje je javni bilježnik molio, ne može stići obaviti posao s obzirom na starost populacije niti provoditi ostavinske rasprave. Prema tome ovdje predlažem u ime kluba SDP-a da se dobro promisli kod odredbe članka 7. inače na druga rješenja uopće nemamo primjedbi, dapače pozdravljamo ih, ali ovo je znatno unazađenje situacije i dovodi u pitanje pristranost i imenovanja i otvaranja javnobilježničkih mjesta. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Tomljanović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo ispravit ću samo jedan navod. Uvažena kolegica je između ostaloga kazala da je 1993. godina, dakle godina kada je stupio na snagu Zakon o javnom bilježništvu, dakle citiram: "Godina kada je propalo hrvatsko pravosuđe ili godina propadanja pravosuđa". Ispravljam ovaj navod zbog toga što to uistinu ne odgovara stvarnom stanju ili istini i apsolutno je netočno, a ispravljam i zbog druge stvari, jer upravo problemi javnog bilježništva, gruntovnice, evidencije vlasništva i svega onoga što zapravo direktno i indirektno spada u ovlast i rad javnobilježničkih ureda su zapravo problemi koji su se 50 godina gomilali u sustavu društvenog vlasništva jednog drugog uopće društvenog da sada se ne vraćamo u povijest i to je osnovni zapravo razlog zbog čega se u novim i ustavnim zapravo rješenjima pristupilo uvođenje javnog bilježništva i zapravo sređivanja stanja u toj oblasti pravosuđa. Pravosuđe ima puno problema i imalo ih je 1993. godine, ali to nije godina kada je propalo hrvatsko pravosuđe, na sreću.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Bošnjaković.
Jedan mali ispravak. Kolegica Antičević je rekla da po Zakonu o sudovima, vježbenik ima prednost pred drugima kod imenovanja za suca. Mislim da ste rekli vježbenik. Mislim da to nije točno i da je ovo odredba u ovom zakonu koja nikog ne favorizira, jer po Ustavu ovo je javna služba i po Ustavu na javnu službu svi imamo pod jednakim uvjetima pravo. To što je netko bio prisjednik, to može biti činjenična prednost u ukupnom tom postupku, međutim u formalnom smislu po meni ne bi smjela biti prednost.
Zahvaljujem. U ime kluba IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjena ministrice. Šta radi gospodin Palarić ovdje? Šta imamo poslije? Pred par mjeseci dosta su se uspoređivale javno… Uvijek se prestrašim kad ga vidim, jer nikad čovjek ne zna šta nas čeka nakon toga.
Gospodin Palarić, uvaženi zastupnik Kajin kaže da se uvijek prestraši kad vas vidi.
Nikad ne znaš šta ovu zemlju nakon toga očekuje, a pogotovo kad je u crnom odijelu. Šalim se, izvinite. Pred par mjeseci dosta su se uspoređivale ove javnobilježničke naknade u Republici Hrvatskoj i Saveznoj Republici Njemačkoj. U nekim slučajevima bolje rečeno u većini slučajeva, ma nekih 80% hrvatski javni bilježnici imaju veće tarife od svojih kolega u Njemačkoj što je jasno logično da budem ciničan, jer je općenito poznato da je standard prosječnog hrvatskog građanina dva, tri ili pet puta veći od onoga u Njemačkoj. U ovom zakonu se ajde ipak se neke stvari mijenjaju, ali ne mijenjaju se tarife, one su naprosto sveto pismo. Jasno netko će reći pa to se rješava Zakonom o tarifi, ja se slažem sada da ne navodim sve ove tarife iz Pravilnika o privremeno javnobilježničkoj tarifi pročišćeni tekst itd. od kada, iz 90 itd. godina. Najjednostavnije je ono što je problem po meni, što se sve više ovlasti prebacuje na bilježnike, a to znači da im se spušta i sve više novaca pa tako recimo u ovome članku 157. sada eto sudi li koja druga vlast mogu javnom bilježniku povjeriti i popis i pečaćenje ostavinske imovine stečajne mase i procjene javne prodaje, dražbe, pokretnih stvari, nekretnine u izvanparničnom postupku, osobito dobrovoljnih prodaja pa i provedbu u raspravu o razdiobi prodajne cijene u izvršnom postupku, sastavljanje provedbe računa koje su položili skrbnici ili upravitelji većih imovina, sve poslove kojim se posebnim propisima jasno mogu podrediti, itd., itd. Slobodno se može reći da najjednostavnije sudske postupke odjedanput se u ovoj zemlji povjeravaju bilježnicima, tobože se kroz tu logiku sudovi rasterećuju. Međutim, ne rasterećuju se i građani. Oni se ovakvim tarifama kakve imamo, a rekoh da su u 70, 80% veće nego u Njemačkoj, doslovce čerupaju. Odvjetnik rijetko ali možda nekome nešto, svom klijentu, i oprosti. Rekoh možda, ako je prisiljen na to, ali bilježnik vam neće ništa oprostiti. Plati i evo ti nakon toga normalno akt kojega tražiš. Očigledno je da se bilježnički lobij u ovoj zemlji izborio za ono što je nesporno. Za ono što je unosno i kao što rekoh, ne opraštaju. Pogledajte samo ove ovrhe glede Hrvatske radiotelevizije, uplate za Hrvatske vode, ne znam, za zdravstveno osiguranje, itd. Ja sad stvarno ne znam da li ovaj Zakon ne nosi P.Z.E., od nas traži Europska unija, ali isto tako upitajmo se koliko visoko u ovoj zemlji mogu biti tarife vis a vis osobnog standarda hrvatskih građana, vis a vis prosječnih plaća, vis a vis prosječnih mirovina i tome slično. Svi se mi slažemo da su bilježnici nužnost ali mislim ovo, sa tim tarifama očigledno nije u redu. Članak 84. Zakona o javnom bilježništvu doslovce glasi da u roku od 3 mjeseci od stupanja na snagu ovog Zakona ministar pravosuđa donijet će izmjene i dopune javnobilježničkih poslovnika i pravilnika u službenim sjedištima javnih bilježnika. Neka to samo bude pošteno. Priča se da jedan pečat pod navodnicima, ovaj kojemu se nadaju neki pristojnici ili javni bilježnici budući u Zagrebu može nositi i 100 tisuća eura. Slažem se da je ovaj članak 7. apsolutno ključan. Citiram: "Za područje općinskog suda u čijem je sjedištu i sjedište Trgovačkog suda, uz kriterij stavka 2. ovog članka, potvrđuje se još jedno javnobilježničko mjesto, odnosno ova brojka od 20 tisuća stanovnika sada se zamjenjuje riječima: "15 tisuća stanovnika"." Imamo situaciju da će se broj bilježnika povećavati ali ono što je paradoksalno, što je protiv svake logike, ta konkurencija jasno neće i smanjivati cijenu. To je valjda jedan jedinstveni slučaj ali to je tako kada se na taj način radi. Ja osobno držim da je trebalo najprije smanjivati tarife, a potom pisati ovaj Zakon. Što se tiče članka 6. gospođa Antičević-Marinović je prije o tome govorila. Ja se slažem da bi ovdje doista trebali pristojnici imati na neki način određenu prednost, ali i o tome možemo neko drugi puta. Znači, još jedanput, trebalo je najprije smanjiti tarife, a potom pisati odredbe ovog Zakona. Eto, tek toliko da malo živosti držim, ne smeta. Sve u svemu ostale odredbe su relativno logične, ali mislim još jedanput da ono što nije logično, to su tarife koje u Republici Hrvatskoj znaju iznositi i dvostruko, pa i trostruko od onih u Saveznoj Republici Njemačkoj.
Zahvaljujem. Nastavak u ime kluba, uvažena zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana ministrice, poštovane kolegice i kolege. Pa evo, ja moram priznati da sam dobila isto tako nekakve primjedbe od same struke, od javnih bilježnika koji su, moramo reći, sudjelovali u izradi i poboljšanju ovog teksta Konačnog prijedloga, međutim neke važne stvari koje oni smatraju nisu ušle u ovaj Konačni prijedlog Zakona. I zato ćemo mi u ime Kluba IDS-a podnijeti amandmane na tu temu. Jedna od važnih stvari koje oni smatraju je stvaranje po ovom novom prijedlogu određenog monopola jer u Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu opisane su i razlike između rješenja koja predlaže se u odnosu na rješenja iz Prijedloga zakona i razlozi zbog kojih su razlike nastale. Međutim, na samim dogovorima između ministarstva i javnih bilježnika bila je prihvaćena primjedba da se pojedini javni bilježnici povezuju sa trgovačkim društvima, bankama i slično i time stvaraju monopolni odnos. Stoga je u članku 40. Konačnog prijedloga izostavljena mogućnost deponiranja potpisa zastupnika pravne osobe kod pojedinog javnog bilježnika. Naime, deponirani potpis kod javnog bilježnika obvezivao je građane da upravo moraju dolaziti u određeni javnobilježnički ured kako bi obavili javnobilježničku radnju. Zato struka u ovom slučaju kaže da su mišljenja da se ovakvim prijedlogom za deponiranje potpisa uredilo pitanje deponiranje potpisa kao nužne potrebe određenih osoba, a istodobno ne bi ostavljalo prostora dosadašnjoj praksi koja je u izvjesnom smislu mogla predstavljati određeni monopolni odnos pojedinih javnih bilježnika sa određenim pravnim subjektima. Ako se deponiranje potpisa određenih osoba obavlja u Komori kako se predlaže onda su svi javni bilježnici temeljem tako deponiranog njihovog potpisa u Komori ovlašteni ovjeravati potpise tih osoba i tada bi otpadali svi prigovori o mogućem monopolističkim položajima pojedinih javnih bilježnika. Time bi se ujedno pojednostavilo pružanje određenih javnobilježničkih usluga onim osobama koji zbog svog položaja, karaktera posla i drugih opravdanih razloga nisu u mogućnosti svaki put osobno dolaziti u pojedini javnobilježnički ured. Što bi to značilo? Da osobe ovlaštene za zastupanje državnih tijela, javnih poduzeća i drugih javnih institucija, banaka i drugih tijela organizacija kod kojih postoji neophodna potreba da im se potpis ovjeri bez njihove istodobne nazočnosti kod javnog bilježnika prigodom ovjere njihova potpisa mogu kod komore deponirati svoj potpis. Ove osobe deponiranje svog potpisa vrše pred predsjednikom komore ili osobe koju on za to ovlasti. O deponiranju potpisa sastavlja se zapisnik čiji je primjerak Komora bez odgode dostavlja svim javnim bilježnicima. Komora vodi knjigu isto tako za deponiranje potpisa. Nadalje, osobe ovlaštene za zastupanje pravnih osoba koje nisu navedene u stavku 8. ovoga članka mogu kod bilo kojeg javnog bilježnika deponirati svoj potpis. O deponiranju potpisa javni bilježnik sastavlja zapisnik. Temeljem deponiranog potpisa tih osoba javni bilježnik je ovlašten ovjeriti im potpis i bez njihove istodobne nazočnosti kod javnog bilježnika prigodom ovjere njihovog potpisa. I kao zadnje ukoliko deponent odlučio pozvati ovlast javnim bilježnicima da mu putem deponiranog potpisa ovjeravaju njegov potpis na način iz stavka 8. i 9. ovog članka dužan je bez odgode u tom izvijestiti Komoru, odnosno javnog bilježnika kod kojeg je deponiran njegov potpis, a Komora će takvu obavijest zaprimiti bez odgode o toj činjenici, izvijestiti sve javne bilježnike na način i postupku iz ovoga članka. Znači na ovaj način bi se moglo spriječiti monopol određenih javnih bilježnika kod kojih se moralo ići na ovjeru potpisa kod deponiranih potpisa ljudi iz državnih, javnih poduzeća, banaka i slično. Nadalje, člankom 16. zakona uredila su se pitanja određivanja javnobilježničkih mjesta u trenutku uvođenja same javnobilježničke službe i naravno kao isključivi kriteriji se provodilo broj stanovnika. Međutim, po broju javnobilježničkih usluga koje su u 2005. godini obavljene bilo ih je negdje oko 3 milijona i 109 tisuća za cijelo područje Republike Hrvatske. Podatak je uzet iz obrazloženja Konačnog prijedloga zakona i po tome bi u ovom trenutku Republici Hrvatskoj trebalo ustanoviti čak 300 javnobilježničkih ureda i to bi naravno onda stvorilo isto tako uvjete za daljnje povećanje javnobilježničkih mjesta i bez naravno promjene zakona, a u slučaju porasta broja javnobilježničkih usluga. No kako mi ističe vrijeme nadalje ćemo predati amandmane na ovaj Konačni prijedlog Zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HSP-a, uvaženi zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, uvažena gospođo ministrice. Pa prvo moram kazati u ime kluba Hrvatske stranke prava kako je javno bilježništvo danas u Hrvatskoj više nego unosan posao. Sad smo i čuli podatke da je negdje 3 milijuna usluga su prošle godine javni bilježnici pružili i to nije bilo u prosijeku ispod 100 kuna sigurno, a bilo je daleko većih pa vi sad lako izračunajte koliko se tu uprihodovalo, a pogotovo sad kad su bilježnici preuzeli i pitanje ovrha i svega drugoga, znamo koliki broj ovrha imamo u Hrvatskoj, poglavito kad se to odnosi na hrvatske građane i za neplaćanje starih rata od Bog zna koje godine i svega ostaloga i stoga možete vidjeti kako je ovo unosan posao i u tome smislu svakako podržavam gospodina Kajina što smo kazali u prvome čitanju da stvarno trebamo ozbiljno razmisliti da zaštitimo hrvatske građane od harača s obzirom na visoke tarife koje su za pružanje tih javnobilježničkih usluga određene kao što je ona situacija vezano i za odvjetničke tarife za obavljanje odvjetničkih, pružanje odvjetničkih usluga. Prema tome, ako hoćemo voditi brige i o hrvatskima građanima, a ne samo o javnima bilježnicima jer oni imaju dovoljno prostora. Budimo svjesni i realni mi koji smo pravnici, koji imamo i položen pravosudni ispit i znamo što rade recimo javni bilježnici, to nisu složeni poslovi, poglavito ovi dijelovi i oko ostavinskih rasprava i ovi dijelovi oko ovrha, to je vrlo jednostavno, to javni bilježnik i ne vidi niti to mogu raditi i čisto referenti. Prema tome, nemojmo to sad fetišizirati, stvarati da su to nekakvi presloženi pravni poslovi. Nisu presloženi pravni poslovi, ali na kraju kod koga kad dođete u ured javnog bilježnika sad već morate čekati koliki je posao s obzirom na sve što im je dato u nadležnost. Svaki dobar dan vas košta, na kraju svakom onome službeniku kojem ste rekli i stvarno je zanimljiva situacija da su nam te tarife daleko više nego recimo u jednoj Njemačkoj. To već dovoljno govori da se prije svega tu trebala posvetiti pozornost i to pitanje riješiti. Rekao sam onaj da sam … [[Govornik se ne razumije.]] navod kod gospodina Bošnjakovića kad je govorio ako se uzmu u obzir ovi novi kriteriji koji su dati u članku 7. to će značiti otprilike prema onome što, koliko ima subjekata, a to je sad u ovome trenutku negdje ukupno 194 tisuće aktivnih subjekata, znači to se odnosi i na trgovačka društva, na banke, filijale, osiguravajuća društva, udruge, zaklade i druge pravne osobe, to je znači prema registru sve utvrđeno. To vam znači otprilike znači 900 i onaj kriterij broja stanovništva na 15 tisuća, na negdje 980 novih javnobilježničkih, novih javnih bilježnika i ovdje treba biti malo i oprezan što će se sad dogoditi vezano, znamo kakva je situacija u pravosuđu, moramo biti objektivni i realni nakon položenog pravosudnog položi se javnobilježnički i postojat će još znači dodatna ta mogućnost sa otvaranjem novih i negdje sad 260 koliko znam javnih bilježnika. Prema tome, postoji mogućnost da će doći do novog odljeva iz sudačkoga i drugih kadrova da će se prebaciti u javne bilježnike i zbog toga znači treba i o tome dijelu voditi računa, a znamo i sami kakva nam je situacija u pravosuđu. Prema tome, ovo je relativno dosta korektno izvedene su ove zakonske izmjene i dopune u samome zakonu osim ovoga dijela, dobro što nije predmet izravni ovoga Zakona vezano za same tarife. Ja, odnosno moj klub podržava i ovaj dio vezano za članak 6. i držimo da ne može nitko imati zbog toga što negdje radi vezano za prisidnike, da oni moraju imati prednost kad se objavi natječaj za javnoga bilježnik. Zašto bi imao prednost? To bi mu bila ista varijanta kad bi se utvrdilo izbornim zakonom da onaj koji nije uspio ući u Sabor, vezano za liste, da će na narednim izborima imati prednost. Znači, slična ili ista situacija recimo 4 ili 5 na listi, ušla su 4, on 5 nije i on će sada na narednim izborima imati prednost. Mislim ako je Ustav kaže da svi imaju jednako pravo, onda imaju jednako pravo. Normalno da će se kod svega toga voditi o tome gdje je čovjek radio, što je radio. Prema tome, ovo su ne prihvaćam načelno stajalište kluba SDP-a u tome dijelu. Ali trebalo je kad se već išlo u izmjene i dopune, o tom smo mi razgovarali i na Odboru za zakonodavstvo, vidjeti ne znam, jeste li šta napravili nakon toga? To se odnosi na neke nelogičnosti. Mijenjali ste recimo članak 19. važećeg zakona. To se odnosi na članak 10. kao što je, to vam ona situacija, ima puno nelogičnosti, razlozi za prestanak službe. I stvarno ima, veli da je razlog za prestanak službe ako točka 5., to je stavak 1. točka 5. veli, ako bez valjanog razloga ne započne s radom koje je Komora odredila za početak njegovog rada. Pa kako će mu prestati kad nije ni počeo sa radom? Znači ima tih nelogičnosti koje kad ste već mijenjali članak 19., gdje ste riječ krivično zamijenili sa kazneno, znači odgovornost kazneno djelo, onda ste bar trebali i taj dio vidjeti. Ne može nekome nešto prestati ako nije ni započeo. I onda je poglavito ovaj dio vezan kad na temelju odluke disciplinskog tijela izgubi pravo na obavljanje službe, onda kad se gleda ono razrješenje također članak 21. koji mijenjati ili ne mijenjate, do kraja ima toliko nelogičnosti i smiješnih situacija. Pa je čak i jedna situacija gdje se govori da će javni bilježnik sam protiv sebe podnijeti prijedlog disciplinskom tijelu da ga razriješi ili da kaže da on nije sposoban il' da je nesposoban. Znači ubuduće kod takvih ili sličnih izmjena treba paziti na takve stvari. Normalno da vam tu neće javni bilježnici ukazati da će to trebati promijeniti ali to je ono čisto pravno izanalizirati jer stvarno još ima odredbi ali nema smisla više ih, jer nisu predmet izmjena u ovome zakonu, izmjena i dopuna. Ali recimo ovo vezano za članak 10., kao i vezano za članak 21. i 34. Znači ima tih nelogičnosti što ubuduće bi ustvari trebalo paziti i povesti pozornost. Evo toliko. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a, uvažena zastupnica Ljubica Lalić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče! Pa kako se gospođo ministrice, kolege i kolegice zastupnici, kako se radi o drugom čitanju nećemo govorit općenito o problemu javnih bilježnika i javnom bilježništvu, nego ćemo se pokušat zadržat na konkretnim primjedbama i obrazloženju tih primjedbi. Nama je žao što smo na odborima bili uvjeravani kako je kod Konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona postignuta suglasnost sa Javno-bilježničkom komorom, kad smo dobili primjedbe, tada smo vidjeli da zapravo u onim vrlo važnim stvarima te suglasnosti nema. Dakle, imamo nekoliko primjedbi i obrazložit ćemo te primjedbe i to prvo već danas nekoliko puta spomenuto a odnosi se na članak 6. stavak 2. konačnog prijedloga zakona kojim je predloženo brisanje stavka 10. u članku 14. Zakona o javnom bilježništvu s obrazloženjem da je protivan Ustavnim načelima proklamiranim odredbama članka 14. i 54. Ustava Republike Hrvatske. Naš je prijedlog da se ta odredba ne briše iz zakona i u tom smislu podržavamo amandmane koje je predložio kolega Čačija a isto tako i sve one amandmane koji će očito po najavama klubova zastupnika bit dostavljeni i svoj stav obrazlažemo sljedećim. Suprotno od predlagatelja zakona smatramo da je brisanje stavka 10. u članku 14. Zakona o javnom bilježništvu direktno u suprotnosti sa opće prihvaćenim načelima koji se primjenjuju na svim područjima gdje se provode izbori odnosno imenovanja a kad se izbor vrši između više kandidata, bilo da se radi o izboru za obnašanje odgovarajuće dužnosti u javnoj službi, bilo kod drugih slučajeva zapošljavanja, bilo kod upisa na obrazovne ustanove i slično. Naime, pitanje prednosti pri izboru i imenovanju, zapošljavanju i slično uređeno je Zakonom o sudovima gdje se kod izbora suca prednost daje sudskim savjetnicima u odnosu na druge kandidate. Zakonom o državnom odvjetništvu gdje se kod izbora zamjenika državnog odvjetnika prednost daje državno odvjetničkim savjetnicima, Zakonom o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata gdje se braniteljima daje prednost kod zapošljavanja u određenim javno pravnim tijelima i trgovačkim društvima i ustanovama u kojima država Hrvatska i jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave imaju većinske udjele te niz drugih situacija u kojima imaju prednost kad su kandidati po svim drugim traženim elementima izjednačeni. Takvim propisima u tim zakonima nije nikada dovedena u pitanje ustavna nejednakost svih pred Ustavom i zakonom. Slijedom toga ni postojeća odredba stavka 10. članka 14. Zakona o javnom bilježništvu ne može biti u suprotnosti s odredbama članka 14. i 54. Ustava Republike Hrvatske, na koje se predlagatelj zakona poziva u svim svojim razlozima za njeno brisanje. Baš naprotiv. Mišljenja smo da bi se brisanjem stavka 10. u članku 14. a realno mogle stvoriti pretpostavke da se imenovanje javnog bilježnika vrši bez naročite objektivizacije po volji i bez ikakvih posljedica za ono tko o tome odlučuje. A u slučaju prijave većeg broja kandidata jednakih uvjeta iz članka 14. stavka 9. Zakon a o javnim bilježnicima, samo bi se ozakonilo arbitriranje pojedinaca što zasigurno nije smisao zakona. Svakako moralo bi se voditi računa i o činjenici da je ovo pitanje prednosti kod izbora za javnog bilježnika na sličan način uređeno i u zakonima nama bliskih europskih zemalja koji su nam kao uzor poslužile i kod donošenja Zakona o javnom bilježništvu. Drugo, člankom 7. konačnog prijedloga zakona koji se odnosi na izmjenu članka 16. predložena izmjena kriterija za određivanje broja javno bilježničkih mjesta za područje pojedinog općinskog suda. Mi tu imamo prijedlog izmjena i smatramo da bi taj članak 7. trebalo glasiti, da se javno bilježnička mjesta u Republici Hrvatskoj određuje, da javno bilježnička mjesta u Republici Hrvatskoj određuje ministarstvo na temelju pribavljenog mišljenja Komore, sudova u Republici Hrvatskoj te nadležnog županijskog tijela uzimajući u obzir razvijenost gospodarskog i pravnog prometa a posebno potrebe za javno-bilježničkim uslugama na određenom javno-bilježničkom području. Stavak 2. za područje zakonom određenog suda na svakih 15 tisuća stanovnika odredit će se po jedno javno-bilježničko mjesto ako je prema podacima koje utvrdi ministarstvo u prethodnoj godini na tom području po jednom bilježniku ostvareno najmanje 10 tisuća javno-bilježničkih usluga. Zašto to smatramo? Važeća odredba članka 16. zakona uredila je pitanje određivanja javno-bilježničkih mjesta u trenutku uvođenja javno-bilježničke službe u pravni sustav Republike Hrvatske uzimajući primarno broj stanovnika određenog područja koji kriteriji kako u početku nastajanja javno-bilježničke službe tako ni danas sigurno kao isključiti kriterij više nije primjeren današnjem trenutku kako zbog bitno neujednačenih gospodarskih prilika određenog područja tako i zbog bitno slabijeg pravnog prometa na određenom području. Bez obzira na sve početne manjkavosti zbog objektivne nemogućnosti sagledavanja možebitnih negativnih posljedica za pojedina javno-bilježnička mjesta na određenim područjima sada se opravdano ukazuje potreba izmjene ovog članka poradi buduće ravnomjernije popune i povećanja javno-bilježničkih mjesta. Time se ujedno sprječava mogućnost da bez objektivnih kriterija i nedovoljno istraženih pokazatelja pa možda i uz najbolje namjere dovede u opasnost opstanak službe postojećih javnih bilježnika na pojedinim javno-bilježničkim područjima. Ovim bi se promjenama građanima na svim javno-bilježničkim područjima osigurao podjednako dostupan broj javno-bilježničkih ureda u kojima bi pod približno jednakim uvjetima i na vrijeme mogli dobiti zatraženu javno-bilježničku uslugu. Svakako, valja imati u vidu i činjenicu da su mnoga ustanovljena javno-bilježnička mjesta u Republici Hrvatskoj nakon 12 godina službe ostala nepopunjena i to negdje oko pedeset. Razlog je isključivo taj što se ona zbog ograničenog broja usluga naprosto ne bi mogla financirati prihodom od pružanja javno-bilježničkih usluga, no kako i na tim područjima postoje određene potrebe građana i pravnih subjekata za korištenje tih usluga pa makar veoma malog i ograničenog broja onda se i na tim područjima mora predvidjeti mogućnost njihova pružanja. Ako bi se iz članka 7. konačnog prijedloga zakona ispustila odredba predloženog stavka 4. koja dopunjuje kriterij za određivanje potrebnog broja javnih bilježnika prema broju pravnih i drugih osoba koje obavljaju registriranu djelatnost mora se voditi računa da i sam broj stanovnika kao isključivo mjerilo za određivanje javno-bilježničkih mjesta javne bilježnike određenih područja dovodi u bitno različit materijalni položaj od drugih. Kao primjer ovdje navodimo javno-bilježničko područje, područje Općinskog suda u Sinju na kojem su imenovana dva javna bilježnika za područje od cirka 55 tisuća stanovnika i koji svih dvanaest godina sami uspješno obavljaju sve zatražene javno-bilježničke usluge a na godišnjoj razini obojica zajedno obave taman toliko usluga koji odgovara prosječnom broju javno-bilježničkih usluga po jednom području na području cijele Republike Hrvatske. Treća primjedba se odnosi na članak 35. konačnog prijedloga kojim se dopunjuje i mijenjaju odgovarajuće odredbe članka 68. kojim je uređeno pitanje sudjelovanja tumača kod sastavljanja javno-bilježničkih akata. Naš je prijedlog da u članku 35. konačnog prijedloga zakona predloženi stavak 1. glasi: "U članku 68. u stavku 1. riječi: "pored svjedoka akta" brišu se a riječi: "i prisegnuti" zamjenjuju se riječju: "stalni"." Zašto? Ovaj bi prijedlog po našem mišljenju svakako valjalo prihvatiti kako bi se otklonio dualizam propisa jer se konačnim prijedlogom zakona jednu istu situaciju uređuje na dva posve različita načina. Naime, već predložena izmjena stavka 3. članka 68. Zakona o javnom bilježništvu sama po sebi isključuje potrebu u stavku 1. članka 68. dodavati riječi a javni bilježnik ili prisjednik istodobno nisu stalni sudski tumači. Bez prihvaćanja ovog protuprijedloga javni će bilježnici stalno dvojiti mogu li sastaviti javno-bilježnički akt bez sudjelovanja stalnog sudskog tumača ako vladaju jezikom sudionika ili će pak ukoliko istodobno nisu stalni sudski tumači morati pozivati tumača dakako. U takvom slučaju do moguće sudske prakse od tumačenja ovako postavljene pravne norme strankama i javnim bilježnicima mogu nastati nemjerljive štete. Nadalje, podržavamo i ovdje danas već izrečene primjedbe koje se odnose na deponiranje potpisa i zato dajemo slijedeće obrazloženje. Mišljenja smo da bi se ovakvim prijedlogom za deponiranje potpisa uredilo pitanje deponiranja potpisa kao nužne potrebe određenih osoba a istodobno ne bi ostavljalo prostora dosadašnjoj praksi koja je u izvjesnom smislu mogla predstavljati određeni monopolni odnos pojedinih javnih bilježnika s određenim pravnim subjektima kao što su bankama i drugim gospodarskim subjektima kao i predstavnicima vlasti na svim razinama. Ako se deponiranje potpisa određenih potpisa obavlja u komori onda su svi javni bilježnici temeljem tako deponiranog njihovog potpisa u komori ovlašteni ovjeravati potpise tih osoba i tada bi otpadali svi prigovori o mogućim monopolističkim položajima pojedinih javnih bilježnika. Time bi se ujedno pojednostavilo pružanje određenih javno-bilježničkih usluga onim osobama koje zbog svoga položaja, karaktera posla i drugih opravdanih razloga nisu u mogućnosti svaki puta osobno dolaziti u pojedini javno-bilježnički ured. Dakle, slijedom konačnog prijedloga izmjena i dopuna Zakona o javnom bilježništvu koji je pred nama istaknuli smo konkretne svoje primjedbe, ovisno dakako o tome što će biti prihvaćeno od predloženih amandmana u konačnici će ovisiti i odluka Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke da li će ovaj prijedlog podržati ili ne. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima u ime kluba HNS-a uvaženi zastupnik Jozo Radoš.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Ovaj Zakon koji imamo na dnevnom redu je zakon koji svakako ima dobru namjeru a to je da približi uslugu javnih bilježnika građanima Republike Hrvatske jer je očito da nakon punih 13 godina u tom smislu nešto treba promijeniti. Pojedini javni bilježnici su se, jako dobro stoje. Neki su se za ovih 13 godina enormno obogatili a sve je to išlo na uštrb ljudi koji su kod njih radili jer nisu bili odgovarajuće plaćeni, a pogotovo što je puno važnije od toga na uštrb dobre usluge građanima Republike Hrvatske što je smisao naravno postojanja javnih bilježnika. Međutim zašto nam je trebalo punih 13 godina da to shvatimo? Već prije 10 godina bilo je jasno da mreža javnih bilježnika koja je postavljena u vrijeme rata, u vrijeme kada je trećina teritorija Republike Hrvatske bila okupirana, kada se moglo vidjeti koliko su njihovi prihodi. Da njihov raspored nije dobro pogođen. To je bilo vrlo lako vidjeti već tada. Zašto nam je trebalo punih 13 godina ili 10 godina od tada kada smo to mogli znati da promijenimo ovaj zakon? Pa zato što postoji očito naglašeni interes javnih bilježnika da se zadrži stanje kakovo je. Oni koji osobito dobro zarađuju. Dakle te javnobilježničke elite koja je očito bila dovoljno snažna da utječe i na Ministarstvo pravosuđa svih tih 10-tak godina da stvari ostanu kakove jesu. To naravno ne služi na čast ni Ministarstvu pravosuđa bez obzira tko ga je vodio tih proteklih 10-tak godina, tko je bio na njegovom čelu, ali govori i o tome kako stvari funkcioniraju u ovoj zemlji. Da pojedine interesne skupine mogu protivno općim interesima države i građana, protivno interesima svojih kolega koji bi im mogli biti konkurencija. I jedni i drugi dobro živjeti, dobro zarađivati kako mogu uzurpirati neku poziciju. I to je primjer administrativnog monopola koji je podržavan od strane vlasti proteklih 13 godina. I to je nešto o čemu se teško može sporiti. Bilo bi dobro da mi ovdje imamo pokazatelje koji su to veliki, enormno veliki, mega javnobilježnički uredi? Koliko u njima radi prisjednika budući da do sada nisu bili ograničeni a koliko vježbenika koji također nisu bili ograničeni. Koliki su njihovi prihodi pa da vidimo što se tu zapravo dogodilo? Međutim kao i niz naših zakona ili većina naših zakona neke analitičke podatke koji bi nam o tome mogli nešto reći pa da bi temeljem toga mogli donijeti neka druga bolja rješenja takvih pokazatelja ovdje, u ovom zakonu nema. I koliko god u ime Kluba Hrvatske narodne stranke podržavali temeljnu intenciju treba postaviti niz pitanja. Mi temeljem ovoga Zakona ne znamo koliko ovoga časa u Hrvatskoj ima javno-bilježničkih prisjednika. Oni su de facto također po svim svojim ovlastima javni bilježnici osim naravno što zarađuju tako puno novaca i koliko ima javnobilježničkih vježbenika odnosno savjetnika jer do sada nije bio, postojao institut savjetnika. I da li će kada se primjene svi ovi kriteriji koji se ovdje navode, sva ova tri kriterija, 15 tisuća stanovnika a ne 20, sjedište Općinskog i sjedište Trgovačkog suda i 200 registriranih pravnih osoba, da li će broj stvarnih ljudi, osoba koje će raditi u tim novim javnobilježničkim uredima koji će se povećati biti veći ili manji nego što je to danas. Odgovora na to pitanje ne možemo naći na temelju podataka koji su nam prezentirani. A to je smisao onoga što bi trebalo učiniti. Po mom mišljenju mi smo, naravno računajući ove mega javnobilježničke urede mogli mirno doći na prosjek zemalja Europe, a kao što podaci pokazuju i to su jedini analitički podaci komparativni koji postoje u ovom zakonu odnosno njegovom obrazloženju Republika Hrvatska ima jedan javnobilježnički ured na 18 tisuća, pet stotina stanovnika dok je prosjek najviše zemalja Europske unije odnosno Europe negdje oko pola od toga. Dakle negdje oko 9 tisuća. Šta to znači? To znači da smo mogli imati još 259, naravno to je gruba računica, javnobilježničkih ureda i to znači još 1000 zaposlenika u tim javnobilježničkim uredima, ljudi koji bi našli svoj posao a pri tome bi svi dobro živjeli, radili pošteno svoj posao, a građani bi imali puno bolju uslugu. Na temelju ovoga što je ovdje navedeno mi ne znamo dakle kakva će biti konačna situacija. Klub zastupnika HSS-a odnosno kolega Čačija je podnio amandman. Taj amandman po svom obrazloženju, ja naravno ne mogu ulaziti u to jer pokazatelja nemamo niti on govori kako je došao do tih pokazatelja? Međutim on kaže u obrazloženju amandmana da bi takvo imenovanje moglo dovesti u pitanje i opstanak javnobilježničke službe u Republici Hrvatskoj jer on navodi dva javnobilježnička grada odnosno sa 2 javna bilježnika za koje pokazuje, doduše ni sam ne navodi podatke, možda zastupa također neki parcijalni interes, da će doći do otežanog ili možda čak do nemogućnosti rada tih javnobilježničkih ureda u gradu Sinju i u gradu Omišu. Međutim budući da nemamo podatke Ministarstva pravosuđa mi ne možemo znati da li su podaci odnosno ove grube, teške ocjene koje iznosi kolega Čačija a to je ne da će, u nekim područjima da će nego da će biti javnobilježnički praksa, služba ugrožena u cijeloj državi. Mi to ne možemo znati jer nemamo analitičkih podatka Ministarstva pravosuđa i ja ne znam naravno što u takvoj situaciji učiniti. Ako ministrica na bilo koji način smatra da su ove ocjene kolege Čačije utemeljene onda bi ovaj zakon trebalo povući. Ako ona nije doista na temelju nekih podataka koji nama nisu prezentirani, a ponavljam a zašto ne bi trebali biti prezentirani Hrvatskom saboru, sigurna u to da će doći do bolje mreže, povećanja broja javnih bilježnika, povećanja broja djelatnika u tim javnobilježničkim uredima, izjednačavanje sa prosjekom Europe dakle negdje oko 9 tisuća stanovnika na jednoga javnoga bilježnika i temeljem svega toga naravno toga bolje usluge građanima Republike Hrvatske. Mi to ne možemo znati. U tom smislu ovo može biti pipanje u prazno, a da ćemo nakon nekog vremena shvatiti da zapravo to što smo učinili je gore od onoga što smo željeli, što smo imali bez obzira kolike dobre bile namjere i bez obzira koliko je jasno da nešto u tom smislu treba promijeniti. Na žalost, na to važno pitanje odgovora ovdje nema i ja bih naravno volio kad već nemamo analitičkih podataka u obrazloženju zakona da te podatke, da tu analizu pa makar u šturom obliku ministrica prezentira Hrvatskom saboru, da čujemo na temelju kojih podataka je ovo učinjeno i što će biti rezultanta, a to nije teško izračunati. Nije 20 000 stanovnika nego 15, nije samo Općinski sud nego i Trgovački sud, 200 pravnih osoba. Prema tome, to je vrlo jednostavno izračunati. Ministarstvo pravosuđa bi to trebalo biti u stanju, pa volio bih dakle da gospođa ministrica Lovrin pokuša prezentirati to što će biti posljedica donošenja ovoga zakona ne dovodeći naravno ponovno ponavljam u pitanje temeljnu intenciju da nakon 14 godina broj javnih bilježnika i sjedišta javnih bilježnika u Republici Hrvatskoj bar na jednom velikom dijelu njenoga teritorija, a to su veliki gradovi, pa čak i ono što po našem Zakonu o lokalnoj samoupravi zovemo veliki gradovi da ih svakako treba povećati. I još jedno pitanje koje se ovdje otvara. Ovdje se dakle ograničava broj savjetnika na jedan. Broj prisjednika se ograničava na dva. To je dobro. To je protiv dakle stvaranja tih umjetnih monopola koji nisu naravno nenamjerno opstali svih ovih proteklih godina. Bio je to itekako naglašen nečiji interes kojemu je ova država pogodovala protivno interesa svih građana Republike Hrvatske. Ali to isto također nije neuobičajena formula u funkcioniranju državne uprave, makar bi je naravno trebalo izbjegavati, boriti se protiv nje. Ali ostavlja se pitanje što će biti nakon ovoga budući da se ovdje broj vježbenika primjerice ne ograničava, a vježbenik po ovom našem zakonu i po postojećem zakonu zapravo može biti taj koji radi najveći dio posla. Njegova prava kao i prava savjetnika gotovo su jednaka kao i prava prisjednika odnosno javnoga bilježnika. Jasno je da ako broj vježbenika nije ograničen, a broj savjetnika je da ti vježbenici neće moći raditi više u javnobilježničkom uredu, pa im zapravo rad u tom uredu tu godinu dana služi samo kao mogućnost polaganja pravosudnog ispita, a ne i korištenja stečenih znanja za daljnji rad i usavršavanje upravo u tom dijelu pravničkoga posla. A mogu dakle biti korišteni kao vrlo jeftina radna snaga, jer po onome što rade, po njihovim ovlastima gotovo imaju dakle jednake ovlasti kao prisjednici i kao sami javni bilježnici. Prema tome, mislim da bi bilo dobro i broj vježbenika ograničiti. I što vam vrijedi naravno nešto, ali to nije ono prema čemu treba težiti ako ste praksu svoju započeli u javnobilježničkom uredu, a ne možete raditi u njemu, nego vam to samo služi za polaganje pravosudnog ispita onda ćete raditi nešto što je daleko, daleko od toga što ste zapravo naučili raditi. To nije smisao ni profesionalnog usmjeravanja bilo koga, pa jednako tako ni pravnika u ovoj zemlji. Evo to su dakle pitanja koja se otvaraju. Podržavamo i neke druge intencije ovoga zakona kao što je da disciplinski postupak može pokrenuti Ministarstvo pravosuđa. To je naravno logično. Gotovo da ne treba govoriti o tome da Ministarstvo pravosuđa treba dobivati obavijest da se vode disciplinski postupci koje ono samo nije pokrenulo i koji su njihovi rezultati tih postupak. To se samo po sebi razumije. Nevjerojatno da to uopće nije bilo u zakonu i da je takav zakon 13 godina postojao u ovoj zemlji. Prema tome, te stvari podupiremo ali ponavljam ovu temeljnu našu primjedbu, a ona se tiče i temeljne namjere zakona, a to je da se poveća broj javnih bilježnika kako bi se njihova mreža prilagodila stvarnim potrebama gospodarstva i građana Republike Hrvatske. Bilo bi dakle dobro da gospođa ministrica ovdje Hrvatskom saboru kad to već nije u obrazloženju zakona ni u prvom ni u drugom čitanju učinjeno prezentira logiku po kojem je upravo ovaj model odabran i koje će biti njegove posljedice. Bilo bi to svakako što se Kluba zastupnika HNS-a tiče vrlo važno jer to bi nam olakšalo donošenje i konačnog stava o tome da li ćemo biti protiv ovoga zakona ili eventualno suzdržani. A bilo bi naravno najbolje da poštujući temeljnu intenciju zakona ako ju zakon doista pogađa da budemo za taj zakon jer potpuno se slažemo sa tom temeljnom intencijom zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSLS-a uvaženi zastupnik Kramarić.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo ministrice, kolegice i kolege. Pa evo ovako na prvi ovako letimičan pogled ako se ne varam kada se taj zakon tamo davne '93. godine donosio u ovim klupama su sjedili kolega Radoš, kolega Arlović i moja malenkost barem što mi se čini od ovih prisutnih. Šeksa nema u, nema ga u sabornici ali i kolega Šeks. Zapravo uvijek kada ovako neki zakon traje 13 godina onda bi to moralo značiti da je riječ o jednom solidnom zakonu ako izdrži jednu takovu provjeru. Ali ovo o čemu je kolega Radoš rekao zapravo posljedica takvoga jednoga zakona. Ja znam da sam imao situaciju upravo da kao čovjek koji je sudjelovao prilikom, nije uopće važno da li sam ja 5. kolovoza '93. bio za ili protiv, ali ovdje smo sjedili. Znači, samim time ste preuzeli svu odgovornost. Mnogi ljudi su me pitali da li je to baš bio najmudriji model koji je bio u ono vrijeme ponuđen. Naši ljudi kao ljudi su zapravo uvijek vrlo osjetljivi kada se ovako neko, relativno kad mu administracija, uprava, Sabor omogući da se obogati, a očito da se zapravo biti javni bilježnik u Hrvatskoj itekako unosan posao. Recimo kolege odvjetnici vrlo često kažu ako doista postoji ograničenje broja javnih bilježnika u nekim gradovima, pa je to kolega Radoš mi je pomogao. Ja sam mislio da je 20000. Ali izgleda ipak je nešto manje, ali to je tu negdje oko 18 i pol tisuća. Ako to vrijedi za javne bilježnike zašto ne vrijedi i za recimo odvjetnike. Ali očito da onda ondašnji hajde da uvjetno kažemo lobij, oni ljudi koji su donosili zakon 5. kolovoza '93. godine da su jako dobro znali zapravo učinke koji će taj zakon izazvati kao i sama činjenica da se zakon nije mijenjao 13 godina i da im je na neki način omogućio da te učinke itekako dobro iskoriste. Ali stvari su se promijenile i dobro da imamo jedan ovakav Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama tog Zakona o javnom bilježništvu. Na kraju krajeva i mi smo sami svjedoci jednog vrlo progresivnog širenja djelokruga rada javnobilježničke službe što je opet posljedica preuzimanja nadležnosti u poslovima iz djelokruga rada sudovima, a što je pak regulirano izmjenama i dopunama Zakona o trgovačkim društvima, Zakona o nasljeđivanju, Ovršnog zakona, Zakona o zemljišnim knjigama s kojima je dano u nadležnost dio poslova iz djelokruga rada sudova, ali izmjenama manjeg broja od ovih drugih zakona koji propisuju obvezu javnih ovjera potpisa na privatnim ispravama koje građani moraju priložiti prilikom ostvarivanja svojih prava u upravnom ili nekom drugom postupku. Znači razlog ovoga trenda povećanja djelokruga rada javnobilježničke službe je rasterećenje sudova koji godinama grcaju nagomilanim i neriješenim postupcima, ovršni postupci, ostavinski postupci, itd., itd. No svakako je jasno ako nekome od, nekome dajete drugom oduzimate da se tu stvara opet neki debalans i da bi taj debalans trebalo što je moguće prije predvidjeti. Tim više što je postojećim zakonom članak 16. određen numerus clausus javnobilježničkih mjesta. Na području određenoga suda u razmjeru prema broju i stanovnika, razvijenosti gospodarstva i pravnoga prometa te potreba za uslugama javnog bilježnika već nekoliko godina se ukazuje nužnost izmjene navedene odredbe kako bi se prvenstveno u Zagrebu, ali svakako i drugim gradovima posebice velikim hrvatskim gradovima kao što je Rijeka i Osijek povećao broj javnobilježničkih mjesta. Mi smo svjedoci, praksa nas uči da zapravo za običnu ovjeru u posljednjih nekoliko godina npr. u Gradu Zagrebu kaže čeka se i više od sat vremena. Javnobilježničkim komorama nije bilo pretjerano, nije pretjerano ustrajala na traženju izmjena zakona radi povećanja broja javnih bilježnika nego dopuštala jadnim bilježnicima, posebice u velikim gradovima povećanje broja prisjednika u njihovim uredima kako bi se moglo obaviti što više javnobilježničkih radnji te naravno i više zaraditi. Nema, kažem ponavljam, nemamo ništa protiv ljudi da se zarađuje, ali kažem jer u svemu tome ipak treba imati neku mjeru i mislim ipak da je krajnje vrijeme da dođe do određenih, posebice ako je, a nema razloga da ne vjerujemo kolegi Radošu, Europskoj uniji brojna, koja otpada, stanovnika koji otpada na jednoga bilježnika negdje oko 9 tisuća, a kod nas gotovo 20 tisuća da doista onda nema razloga i da mi ne otvorimo 200-tinjak i nešto više novih javnobilježničkih ureda, a samim time doista će taj jedan veliki broj ljudi koje gotovo na ovo, štancaju naši pravni fakulteti biste doista mogli i zaposliti, na taj način upravo rješavati jedno od najvećih gorućih problema Republike Hrvatske a to je nezaposlenost. A posebice, kažem, ako je to još riječ i o visokoobrazovnom kadru. Prisjednici kao diplomirani pravnici sa položenim pravosudnim ispitom potrebnim iskustvom na određenim pravnim poslovima i potom položenom javnobilježničkim ispitom postali su sve brojniji i sada ih je, sada ih u većini javnobilježničkih ureda u spomenutim gradovima ima po dva, a u nekima čak i više. Budući da javnobilježnički prisjednici temeljem odredbi važećeg zakona mogu samostalno obavljati radnje, ali i potpisivati sve isprave, za razliku od npr. sudskih savjetnika koji to u svom radu na sudu ne mogu, postali su s javnim bilježnicima ključni nositelji javnobilježničke službe. Zakonodavac prilikom donošenja važećega zakona ima u vidu činjenicu te stoga odredbu članka 14. stavka 10. prisjednicima sa dužim … [[Govornik se ne razumije.]] stažom dao prednost, odnosno ostale kandidate prilikom izbora novih javnih bilježnika. Takva i slična ili slična rješenja su u svoje zakone ugradili recimo i druge zemlje, Austrija, Njemačka, Francuska, Češka, Mađarska. Ja sam radio jednu komparativnu analizu, pa upravo tako kažu u Austriji da najmanje 3 od 7 godina radnog iskustva u struci najmanje 3 treba biti kandidat za javnog bilježnika. Nakon što se položi ispit za javnoga bilježnika u Njemačkoj kaže, stoji, vrlo slično kaže u Austriji, samo onaj koji je odradio trogodišnji javnobilježnički pripravnički staž i pri tome se nalazi u pripravničkoj službi ove savezne pokrajine koji se kandidira za mjesto javnog bilježnika ima prednost. U Mađarskoj se propisuje da će se o prosudbi i izboru kandidata za mjesto radnoga bilježnika u obzir uzeti praktično poznavanje sa posebnim osvrtom na potrebe poznavanja i sposobnosti za obavljanje dužnosti javnog bilježnika. U Francuskoj tako stoje dva sustava osposobljavanja za bilježnički poziv, a jedan od njih je i onaj da se osobama koje rade kod javnog bilježnika daje posebna prednost na način da imaju pravo na polaganje ispita a koje im daje mogućnost da od nadležnog ministarstva zatraže imenovanje za javnoga bilježnika. U Češkoj, u češkim propisima, u propisima Republike Češke oni reguliraju … [[Govornik se ne razumije.]] određeno je da se za slobodni javnobilježnički ured mogu javiti javni bilježnici, javnobilježnički kandidati koji imaju barem 5 godina javnobilježničke prakse, itd., itd. I na taj način se ostvaruje upravo ona vertikala koja je vrlo nužna za jedno dobro funkcioniranje jednog takvoga sustava. Samo podsjećam da izvješća Europske komisije o napretku Republike Hrvatske u studenom 2006. godine ukazuje da kod npr. imenovanja sudaca ne postoji taj jasno prosilni put vježbenik-savjetnik-sudac, a i … [[Govornik se ne razumije.]] tog izvješća vidljivo je da se upravo takav put trebalo bi usvojiti. Kažem, upravo recimo ako već Austrija se volimo uspoređivati, zemlja i s kojom dijelimo i neku komunikativnu odnosno i povijesnu prošlost ima takva rješenja nema razloga da to ne, se ne prihvati u Republici Hrvatskoj. Međutim, iz nama nepoznatih razloga Vlada i ministarstvo su kao nositelji izrade Prijedloga izmjena i dopuna ovoga Zakona o javnom bilježništvu su izmijenili ovu odredbu. Mi bismo voljeli da je ta ipak odredba, da se ta odredba zapravo vrati i da upravo taj, da ova činjenica jednoga ranoga iskustva i nekog poznavanja te i prakse da se ugradi u zakon. Vlada kažem ovom izmjenom sigurno ne želi zaštiti javnobilježničku struku već otvoriti mogućnost da u javnobilježništvo uđu i oni koji ne poznaju dovoljno i nemaju potrebo iskustvo na poslovima javnoga bilježništva već vide mogućnost kažem te dobre zarade što, protiv koje nemamo apsolutno ništa. Ali kažem opet trebalo bi imati i određene mjere da doista te diskrepancije u jednom, kad se radi o istom poslu, ljudi obavljaju isti posao imaju dramatično različita primanja. I da kažem nedostatak znanja i iskustva bi se kombisiralo zapošljavanjem iskusnih prisjednika. S obzirom da temeljem odredbe članka 14. stavka 1. javne bilježnike imenuje ministar pravosuđa bez obveze uvažavanja mišljenja i prijedloga Javnobilježničke komore može se pretpostaviti što je cilj evo jednog ovakvog priloga brisanja stavka 10. članka 14. ovoga zakona. Međutim posljedice usvajanja ovakvog prijedloga članka koji regulira uvjete za imenovanje novih bilježnika bit će po našem mišljenju ono što nije dobro, pad kvalitete rada javnih bilježnika i diskriminacija prisjednika, što nikako ne bi bilo kažem dobro. Davanje prednosti prisjednicima pri izboru novih javnih bilježnika ustalila bi se pozicija kakvu imaju i sudski savjetnici pri izboru sudaca ili savjetnici koji rade u Državnom odvjetništvu pri izboru zamjenika državnih odvjetnika. … [[Govornik se ne razumije.]] praksu Državno ga sudbenoga vijeća pri izboru sudaca Općinskoga suda u Zagrebu npr. vidljivo je da je pri imenovanju 25 sudaca u posljednjih nekoliko godina da je njih više od 20 imenovano iz reda sudskih savjetnika. Slična je situacija kod imenovanja zamjenika državnih odvjetnika. I upravo ta praksa koja mi se čini da je dobra bilo bi dobro da se uvrsti i u ovaj zakon i onda to, ako bi se to, par … [[Govornik se ne razumije.]] dogodile i povećali taj, smanjio taj numerus clausus onda bi svakako i klub HSLS-a glasao za ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Radoš.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo, kolega Kramarić kaže da ljudi koji su donosili zakon su znali kakve će posljedice zakon proizvesti. To bi bilo sjajno da je tako, ali često se puta donose u ovom Parlamentu zakoni, a ljudi koji ih donose ne znaju kakve će posljedice proizvesti. Jer da je tako onda ne bi bila tako loša mreža javnobilježničkih ureda u kojoj su neki jako opterećeni i jako dobro zarađuju, a neki jedva preživljavaju. I to je dakle ta loša mreža koja je stvorena, a nisu valjda ljudi koji su donosili zakon da ta mreža bude loša. Ali znali su koje će biti posljedice zakona. Oni koji su utjecali na njegovo pisanje i koji su pomoću ovoga zakona stekli monopolni položaj i one enormne zarade proteklih desetak godina na štetu dobre usluge građanima Republike Hrvatske. Oni su vjerojatno znali kakva će biti posljedica ovoga zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik potpredsjednik Doma, Arlović.
Radi se o važnom zapravo navodu pa zbog toga ga moram ispraviti. To je pitanje kada kolega Kramarić kaže da nema funkcionalne veze između ostaloga u pravosudnoj vlasti vezano za mogućnost napredovanja savjetnika koji se stručno usavršavaju. Naš Zakon o sudovima je omogućio da savjetnici kod izbora za suca imaju prednost pod jednakim uvjetima. Drugo je pitanje što Državno sudbeno vijeće i u kojoj mjeri to provodi ili ne provodi. To je broj jedan. Broj dva, nije točno da ovaj Zakon o javnom bilježništvu nije mijenjan. On je mijenjan i 94. godine, a između ostaloga i dopunjavan je Obiteljskog zakona, ali to je nešto drugo. Treće je potpuno pitanje da li je uopće mogao biti dopunjavan Obiteljskim zakonom, iako je pametno što mu je dato u nadležnost taj dio oko nasljeđivanja.
Zahvaljujem. U ime kluba HSU-a, uvaženi zastupnik Silvano Hrelja.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana ministrice, poštovana pomoćnice ministrice, kolegice i kolege. Ma osim stručnih razloga koji su navedeni u obrazloženju ovog Konačnog prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu, mi ćemo podržati ovaj konačni prijedlog zakona još iz dva razloga. Jer ovaj prijedlog zakona evidentno suzbija ili na neki način sprječava daljnje enormno jačanje pojedinih javnobilježničkih ureda što je za nas u redu, što ustvari se na neki način čini jedno izjednačavanje snage ove mreže javnobilježničkih ureda u Republici Hrvatskoj što mislim da svi naši krajevi zaslužuju jednako vrijednu uslugu. I drugo, za nas je bitno da ovo predstavlja i svojevrsno novo zapošljavanje i to visokostručnog kadra i to ima svoju veliku specifičnu težinu, a time se i pojačava kvaliteta usluge i dostupnost građanima. Točno je šta je kolega Arlović rekao da se je ovaj zakon mijenjao i mijenjao se 1994. godine. Da li je to bilo dovoljno ili ne, to će neki drugi najbolje bi o tome trebali presuditi građani, da li su zadovoljni kvalitetnom usluge ili nisu, da li su cijene previsoke ili nisu. Očito je da o tome se uvijek da razgovarati. No, intencija je predlagača i ono što bih ja bitno izdvojio što predlagač ovdje predlaže i zašto ćemo mi to podržati jeste da do sada smo imali 256 javnobilježničkih ureda, odnosno javnih bilježnika, odnosno 18 tisuća 500 stanovnika po jednom javnom bilježniku. Ako idemo prema nekoj zapadnoeuropskoj praksi gdje je npr. u Njemačkoj omjer 8 tisuća 381 stanovnik na jednog javnog bilježnika ili jedna Belgija 8 tisuća 493 stanovnika po jednom javnom bilježniku, mi sigurno s ovim izmjenama i dopunama nećemo dobiti ovaj broj ali će on biti sigurno između negdje 12 i 15 tisuća stanovnika po jednom javnom bilježniku i u odnosu na sadašnjih 18 tisuća i 500 to je značajno poboljšanje. Naravno da je predlagač ovdje uredno odredio koji su to kriteriji. Kriterij je, osnovni kriterij je 15 tisuća stanovnika i jedan javnobilježnički ured, onda idu dodatni kriteriji sjedišta općinskog suda, sjedišta trgovačkog suda itd. 200 pravnih osoba i isto tako po posebnim pravilnikom na temelju ovih predloženih kriterija utvrdit će se stvarni broj službenih sjedišta javnih bilježnika. Drugo što predlaže ovdje predlagač jeste što je ministrica u uvodu rekla i što je vrijedno spomenuti, da je to, da se svi kandidati za prisjednike izjednačavaju temeljem, izjednačavaju u kandidaturi za to radno mjesto što je u suštini ustavna kategorija, dakle već je bilo i vrijeme da se tako nešto izmijeni. I isto tako broj prisjednika se ograničava po jednom javnobilježničkom uredu na dva prisjednika i intencija je, pretpostavlja se da je intencija predlagača onemogućavanje velikih javnobilježničkih ureda i time preuzimanja monopola u poslu kao i svih posljedica koje iz takvog monopola slijede što sam uvodno i rekao i mislim da ispred Hrvatske stranke umirovljenika ovu intenciju mogu samo pozdraviti. Nadalje treća činjenica koju bi na neki način specificirao ili podcrtao, da su nas se dosadašnji diplomirani pravnici sa položenim pravosudnim ispitom se vodili kao javnobilježnički vježbenici, a prijedlog ide za time, odnosno konačni prijedlog zakona ide za time da se uvrste u registar javnobilježničke komore i vode kao javnobilježnički savjetnici i u svakom uredu može biti zaposlena samo jedna takva osoba. Dakle izmjenama se utvrđuju i ovlasti koje su šire nego do sada, a na neki način se ovlasti javnobilježničkog prisjednika sužuju. Nadalje ono što je još važno podcrtati, disciplinske postupke zbog neurednosti, odnosno zbog disciplinskog prijestupa provodila je Hrvatska javnobilježnička komora a da o tome nije bilo ili u ovom trenutku nema spoznaja nadležno ministarstvo. Sada se predlaže suprotno, tj. obavještavanjem ministarstva o svim tim činjenicama i općenito bolja povezanost ministarstva i javnobilježničke komore. Privremeno udaljenje iz službe javnog bilježnika do sada je to bila diskreciona ocjena ministra, a izmjenama se omogućava da o tako važnom pitanju ne odlučuje sa subjektivnom ocjenom ministra već prema kriterijima za pokretanje disciplinskog postupka. Ostale predložene izmjene i dopune imaju za svrhu otklanjanje pojedinih nepreciznosti, nejasnoća i sl. koje su do sada omogućavale nejednako postupanje pri sastavljanju ili izdavanju istovrsnih javnobilježničkih isprava, tih drugih javnobilježničkih poslova. Npr., svjedoci akta, termin se usklađuje sa Zakonom o nasljeđivanju i Zakonom o obveznim odnosima, uvjeti za ovršnost pojedinih solemniziranih, potvrđenih javnobilježničkih akata pogotovo kada za to postoji uvjet ili rok. Pojam stranke, odnosno, sudionika koji je širi pojam od stranke zbog nepreciznosti se različito i krivo upotrebljavao i slično. Ono što bih ispred Hrvatske stranke umirovljenika dao kao prijedlog i mi ćemo tu dati amandman na članak 16. jer je članak 16. diran izmjenama i dopunama ovog Zakona je praktički definicija, odnosno uvjeti javnobilježničkog mjesta, odnosno sjedišta javnog bilježnika sa sljedećim ciljem. Do sada je javni bilježnik odlazio i u poduzeća, na skupštine, ako treba u bolnicu. Dakle, javni bilježnik je i odlazio na mjesto događaja. Mislim da to nije trend koji treba zadržati Hrvatska država. Mi moramo našim građanima sa raznim tjelesnim ograničenjima omogućiti pristup javnobilježničkom mjestu, odnosno sjedištima javnog bilježnika. I onda ćemo predložiti da se, a oni nisu ti koji baš nemaju novaca i mislim da bi mogli urediti da su njihovi uredi pristupačni za sve kategorije građana, pa ćemo na neki način predložiti amandman u cilju uklanjanja svih arhitektonskih barijera, odnosno osiguravanja pristupačnosti javnobilježničkih mjesta svim kategorijama građana. Evo, neovisno o tome, o ovom našem amandmanu iako otvoreno kažem da bi željeli da se tako nešto prihvati, s time da na neki način mijenjamo smjer i razmišljanje društva da moramo svima osigurati dostupnost određene usluge, a to jesu javne usluge. Međutim, neovisno od toga, to nije nikakav uvjet. Mi ćemo kao Hrvatska stranka, ispred Hrvatske stranke umirovljenika mogu reći da ćemo ovaj prijedlog, Konačno prijedlog Zakona podržati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sukladno članku 207. stavak 2. isteklo je vrijeme za prijavu za pojedinačnu raspravu. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvaženi zastupnik, potpredsjednik Doma, Mato Arlović.
Hvala lijepa. Naravno da ću podržati ove izmjene i dopune Zakona iz razloga jer one jamče da će Zakon o javnom bilježništvu biti nešto bolji i kvalitetniji nego što je bio do sad. I u tom pogledu treba dobiti i potporu. Međutim, ima naravno uvijek mogućnosti da nešto što se predlaže da se popravi i da dobije još veći i još kvalitet više, ako smijem tako reći. No prije nego što prijeđem na te pojedinačne primjedbe, s obzirom da je Konačni prijedlog Zakona, dozvolite da ipak se osvrnem na jedno, moglo bi se reći političko pravno pitanje koje je otvoreno i od strane zastupnika za vrijeme prvog čitanja i sada u ime klubova. To je pitanje zapravo javnobilježničke tarife i pitanje skupoće usluga, odnosno visine zarade javnih bilježnika. Valja podsjetiti da to pitanje ne uređuje ovaj Zakon. To pitanje se uređuje javnobilježničkom tarifom koju donosi Komora i koju potvrđuje ili daje suglasnost ako se ja sjećam Ministarstvo pravosuđa. Prema tome, teret odgovornosti, podijeljene odgovornosti na javnobilježničkoj komori i na Ministarstvu pravosuđa, da li je odvagalo sve poslove, kvalitetu, složenost, ozbiljnost, itd., i uslugu koju se kroz taj dio pruža i ispravno odredilo cijenu takvih usluga ili bi eventualno na osnovu ovakvih političkih stajališta, zahtjeva pa i govora u ime građana koji najviše koriste takve usluge zapravo trebalo preispitati cijenu tih usluga i u tom dijelu doći do odgovarajućeg rješenja s jedne strane, ili pak možda ići čak do te mjere da se, kao što je to slično u nekim drugim službama, javnim službama, otvori pitanje da se ta tarifa zapravo donosi posebnim zakonom uz ovaj Zakon o javnom bilježništvu. Ali u svakom slučaju, za sad je takvo rješenje da se ovim Zakonom to pitanje ne rješava i takav jedan prigovor praktički je upućen Ministarstvu i javnobilježničkoj komori i o njemu bi svakako trebali povesti računa jer to, taj prigovor koji zastupnici i klubovi govore nije rezultat njihovog vlastitog mišljenja nego saznanja koje dobivaju zapravo od građana i pravnih osoba koje koriste ove usluge. Drugo važno pitanje na koje bi ja htio se posebice osvrnuti, odmah u početku, to je članak 6. Upravo ovaj, brisanje stavka 10. Ja prvo moram reći da mislim da je u obrazloženju zbog čega se pokušava brisati ovaj članak, radi ustavnopravne usklađenosti, se krivo pozvalo na članak 14. i članak 54. Članak 14. općenito govori u stavku 2. o jednakosti svih pred zakonom i načelno važi za sve. Članak 54. govori o ostvarivanju prava na rad i slobode rada, ali za ovu domenu je važna ustavna odredba članka 44. koji izrijekom kaže, citiram: "svaki državljanin Republike Hrvatske ima pravo pod jednakim uvjetima sudjelovati u obavljanju javnih poslova i biti primljen u javne službe". Nema dvojbe da je javnobilježnički posao javna služba. Nema dvojbe da on ima karakterijalni posao, nema dvojbe da se ovim Zakonom javnom bilježniku daju javne ovlasti da bi mogao obavljati javne službe i u tom pogledu je sve u redu. Ovdje ostaje jedno važno pitanje. Da li je nama bitno osigurati funkcionalnu vezanost ali ne formalno? I u tom pogledu sa nekim od kolega koji su tražili da se formalno prihvati primjena članka 44. Ustava u ovaj Zakon na način da se zapravo, da je dovoljno da se propiše kao uvid da je netko prisjednik, vježbenik, itd., ili savjetnik u javnobilježničkom uredu pa da ima prednost, ja mislim da nije to dovoljno. To je pretpostavka. Ja mislim da to mora biti sadržajno utemeljeno i zbog toga s obzirom da se javnobilježnički posao ocjenjuje i vrednuje i od drugih koji vrše nadzor i kontrolu i provođenje ovog Zakona, od Komore javnobilježničke do, evo ga, sad ćemo uvesti i javnobilježnički zbog koji može biti na području županije ako postoji više bilježnika, do ministarstva. Mišljenja sam da zapravo treba sadržajno taj dio upotpuniti i kad se ti uvjeti steknu, formalni i sadržajni, ako je netko kroz svoj posao kao primjerice vježbenik pa kasnije, ne znam, savjetnik, prisjednik pa zamjenik eventualno javnog bilježnika, itd., bio uvijek redovno, kvalitetno ocjenjivan za svoj posao i dobivao kvalitetne ocjene, itd., od nadležnih tijela onda mislim da bi trebali zakonom propisati da pod jednakim uvjetima takve osobe imaju prednost u odnosu na one koji samo formalno ispunjavaju. Iz prostog razloga jer osim teorijskog, osim formalnog uvjeta ispunjavanja oni imaju dokaze, konkretne, stručnih znanja i vještina koje su pokazali u obavljanju tih poslova. I u tom pogledu mislim da bi taj članak trebalo doraditi. Dakle, ne bi trebalo stavak 10. brisati nego bi možda trebalo još dodati jedan stavak 11. ili 12. kojim bi se to pitanje razradilo da dobijemo taj kvalitetni sadržaj iz kojeg će proći samo po sebi stajalište da bi neophodno potrebno bilo osigurati kvalitetu i značaj kvalitete. U članku 7. valja naznačiti zapravo nekoliko stvari koje su dosta interesantne kada se izvrši njegova analiza. Na svakih 15 tisuća stanovnika u pojedinom sjedištu općinskog suda ćemo imati mogućnost formirati javnobilježnički ured, pa onda ako u tom području se nalazi 2 stotine registriranih pravnih osoba, odnosno trgovačkih društava ili obrtničkih radnji i ako je sjedište još trgovačkog suda. Dakle, tri kriterija. Sad se postavlja pitanje da li u prvom krugu treba odmah ispuniti sva tri kriterija pa po sva tri kriterija se to može, … [[Govornik se ne razumije.]] u zakonu ili će se presumirati da neovisno o broju registriranih osoba ako se sjedište Trgovačkog suda treba biti tu javni bilježnik, pa onda nakon 200 pravnih osoba … [[Govornik se ne razumije.]] itd. mislim da nije dovoljno precizno i da u tom pogledu to treba dodati, to precizirati. Ja se nadam da će ovim Pravilnikom o ustrojstvu javnobilježničkih ureda taj dio makar razraditi iako bi to bilo proširenje zakona kroz pravilnik mislim da, bolje bi mi bilo da ako se može amandmanom do glasanja o ovom Zakonu ovo popraviti da to takav teret ne preuzme obavezu na sebe samo ministarstvo. U članku 9. vezano za prijedlog izmjene i dopune članka 18. stavak 3. novi kojim se kaže: "Ovjerava predsjednik zakonom određenog suda." Fali ono predsjednik suda zakonom određenog suda, znate? To jednostavno fali da bi bilo jasno. U članku 10. moram reći da se ne slažem sa ovom izmjenom. Ova izmjena ublažava odnos i kriterij prema javnim bilježnicima i tu polazi od toga da se zapravo bilo koje oblik nečasnog krivičnog djela sada zamjenjuje zbog teškog i osobito nečasnog kaznenog djela. Time se zapravo ublažavaju kriteriji prema javnim bilježnicima i ja osobno smatram da javni bilježnik mora poštivati zakonitosti i sa aspekta nečasnih djela koji su maltene sva korumptivna djela, ne bi se smjelo dopustiti da to nije teška povreda dužnosti i da mu prestaje dužnost. Prema tome, ja mišljenja sam da ovako ublažavanje ove odgovornosti ne bi trebalo dopustiti. Naravno, kad je u pitanju ovo deponiranje potpisa iz članka 40. ono ima svoju dvostruku medalju. S jedne strane to jeste pokušaj ili može se smatrati kao monopol uspostavljanja pojedinih bilježnika koji deponiraju svoj potpis na zahtjev određenih pravnih osoba, ali s druge strane to je u isto vrijeme pravo pravnih osoba da na tržištu pružanja usluga u obavljanju javnih dužnosti odaberu odgovarajuće osobe u koje imaju povjerenje i … [[Govornik se ne razumije.]] posla i u tom pogledu je zapravo dvojbeno ovo rješenje. Vrlo je dvojbeno. Zbog toga bi možda bilo dobro razmotriti amandmane kolegice Pervan i kolege Čačije o tome da se eventualno takvi potpisi deponiraju kod Javnobilježničke Komore i da se putem Komore distribuiraju svim javnim bilježnicima da oni budu na vrijeme upoznati da u tome dijelu vode računa. No, ovo što mene više brine, mene brine više situacija iz članka 42. gdje se dodaje, gdje se stavak 1. mijenja, odnosno bolje rečeno mijenja se prva rečenica i uvodi se nešto novo. Uvodi se nešto novo da se otkaz može radniku dati putem javnog bilježnika. Ja osobno nisam za to, mislim da bi morali ispravnije interpretirati konvencije koje štite prava radnika i naravno utvrđuju prava i obaveze poslodavaca jer poslodavac ipak mora biti u kontaktu sa svojim zaposlenikom bilo preko svojeg ovlaštenog predstavnika, ali ne bi bilo dobro da to ide preko javnih bilježnika jer na taj način zapravo onaj neposredni kontakt koji je vezan uz pojedine vrste otkaza otpada i u takvoj situaciji to uvijek ide na štetu radnika. Naravno moram isto tako reći da imam još nekoliko primjedbi samo ne znam kako ću stići sve to izgovoriti, ali ću odabrati onda najvažnije. U članku 76. stavku 5. između ostaloga se propisuje obveza oštećenika koji u disciplinskom postupku tereti javnog bilježnika da je dužan izvijestiti ministarstvo. Ja mislim da je to potpuno neprimjereno. To prvo njemu daje nove poslove, drugo daje mu obaveze itd. pa i troškove. Zamislite da građanin kojeg je već oštetio javni bilježnik pokrene postupak pred Komorom i onda još mora izvještavati ministarstvo i … [[Govornik se ne razumije.]] Mišljenja sam da to ne bi smjeli raditi, da bi zapravo morali propisati obavezu obratno, da javni bilježnik protiv kojega je pokrenut ovaj disciplinski postupak zbog njegove odgovornosti je dužan izvijestiti ministarstvo, naravno oni koji pokreću svakako osim kada je u pitanju oštećenik. Hvala vam lijepa kolege potpredsjedniče na ovim duže, minuti duže.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo naravno ja ću uvodno kazati da ja apsolutno podupirem ovaj Zakon kao Konačni prijedlog zakona, a mislim da iz svega onoga što smo imali prilike čuti dosadašnjih rasprava mislim da je potrebno na samom početku zapravo odgovoriti na pitanje pa što to zapravo javnobilježništvo po svojoj definiciji jest. Naime, Zakonom o javnom bilježništvu uređuje se ustrojstvo ovlasti i način rada javnog bilježništva, ali definiranog kao javne službe, a ona kao javna služba se sastoji od svoja četiri elementa. Dakle, u prvom redu službeno sastavljanje i izdavanje javnih isprava o pravnim poslovima, izjavama i činjenicama na kojoj se utemeljuju ili utemeljena prava. Drugo, u službenom ovjeravanju privatnih isprava. Treće, u primanju na čuvanje isprava, novaca i predmeta i predmeta od vrijednosti radi njihove predaje drugim osobama ili nadležnim tijelima. I četvrto, obavljanje po nalogu sudova ili drugih javnih tijela postupaka određenih posebnim zakonom. Javni bilježnici su u smislu zakonskih odredbi samostalni i neovisni nositelji tako definirane javne službe, a imaju svojstvo osoba javno povjerenje uz napomenu da svoju službu obavljaju kao isključivo zanimanje tijekom vremena za koje su postavljeni. Nadalje, Zakon o nasljeđivanju javnim bilježnicima kao povjerenicima suda date su nadležnosti nesporne ostavine, a Ovršnim zakonom javni bilježnici ovlašteni su izdavati rješenja ovrsi na temelju vjerodostojne isprave. S obzirom na činjenicu da je Zakon o javnom bilježništvu stupio na snagu 2. rujna 1993. godine, a izmijenjen je 1994. godine uistinu su se pokazala potreba za izmjenu i dopunu određenih zakonskih rješenja, a koja se u prvom redu odnose na, prvo dakle razrađivanje kriterija u smislu određivanja broja javnih bilježnika i sjedišta javnobilježničkih ureda. Drugo, propisivanje uvjeta za imenovanje javnih bilježnika, ali sukladno odredbama članka 14. i 54. Ustava Republike Hrvatske. Treće, ograničavanju broja javnobilježničkih prisjednika, zatim status javnobilježničkih vježbenika. Zatim ovlaštenja Ministarstva pravosuđa u smislu mogućnosti pokretanja disciplinskog postupka protiv javnih bilježnika. I naposlijetku odredbe koje se odnose na postupanje javnih bilježnika kod sastavljanja javnobilježničkih isprava, ovjere potpisa, prisutnosti svjedoka akta ili akata te na usklađivanje odredbi zakona sa pravnim izrazima Ovršnog zakona, Zakona o nasljeđivanju te Obiteljskog zakona. Treba posebno naglasiti da su prihvaćene primjedbe raspravljene u prvom čitanju, a odnose se na mogućnost povećanja broja javnobilježničkih mjesta i to na način da se utvrđuju kriteriji za utvrđivanje javnobilježničkih mjesta sukladno gospodarskom razvitku određenog područja odnosno da li na tom području ima sjedište općinski ili trgovački sud, kriteriji registriranih pravnih osoba i obrta, broj preuzetih ostavina i ovršnih predmeta. Izmijenjeni članak 16. sada kriterij broja stanovnika smanjuje se sa 20 tisuća na 15 tisuća za područje općinskog suda u čijem je sjedištu i sjedište trgovačkog suda, utvrđuje se još jedno javnobilježničko mjesto. A za područje općinskog suda na svakih 200 registriranih pravnih osoba dakle, pravnih osoba pod kojima se podrazumijevaju i trgovačka društva, banke ili njihove filijale i, osiguravajuća društva i njihove filijale, udruge, zaklade ili druge pravne osobe ili obrtničkih radnji koje obavljaju registriranu djelatnost i ostvaruju financijsko poslovanje preko žiro računa, utvrđuje se dakle u tom smislu još jedno javnobilježničko mjesto. Naravno kao kriterij dodatni uzima se i broj ili analiza broja povjerenih ovršnih ili ostavinskih predmeta. Po mom mišljenju apsolutno je za podržati izmjenu koja se odnosi na to da javnobilježnički prisjednici nemaju prednost u odnosu na druge kandidate koji ispunjavaju uvjete za imenovanje na javnobilježnička mjesta a naravno sve sukladno upravo odredbi citiranog članka 54. Ustava Republike Hrvatske koji pripisuje da, svatko slobodno bira poziv i zaposlenje i svakome je pod jednakim uvjetima dostupno svako radno mjesto i dužnost. Što se tiče broja javnobilježničkih prisjednika njega uistinu je trebalo zakonom odrediti i to ne samo zbog većeg ili manjeg broja prisjednika u pojedinim javnobilježničkim uredima već u prvom redu u smislu razrade načela da je bilježnik ta osoba koja je nositelj javnobilježničke službe a ne da to u pravilu bude da on to sam prenosi ili može prenijeti na drugu osobu i da na taj način funkcionira dakle, javnobilježnički ured. Posebno važna odredba u smislu novine jest i to da ministarstvo ne samo da provodi nadzor nad radnom javnih bilježnika već može pokrenuti disciplinski postupak a disciplinska tijela su o vođenju i ishodu disciplinskog postupka dužna obavijestiti Ministarstvo pravosuđa a što je i logično obzirom na činjenicu da osnovica samog zakona ministarstva provodi postupak razrješenja javnih bilježnika. Nadalje za poduprijeti je i ono izmijenjeno rješenje koje ukida mogućnost uzimanja predujma za izvršenu javnobilježničku uslugu jer u pravilu i sama naplata se realizira odmah po obavljenom poslu. I naposljetku dopustite mi još samo nekoliko rečenica vezano za status i broja i status dakle javnobilježničkih prisjednika. Uistinu je moje mišljenje da s obzirom na konkretan posao koji se u javnobilježničkim uredima obavlja s obzirom na stručnu spremu, s obzirom na iskustvo koje je potrebno da se obavljaju javnobilježnički poslovi nisam mišljenja da u onom smislu kako je to prezentirano u pojedinim raspravama, javni bilježnici samo zbog toga što obavljaju svoju praksu ili posao u javnobilježničkom uredu u smislu mogućnosti da ih se imenuje na javnobilježničko mjesto da imaju u tom smislu prednost. Naime, diplomirani pravnici sa položenim pravosudnim ispitom, sa javnobilježničkim ispitom dakako koji su, rade ili u gospodarstvu ili u nekim drugim radnim mjestima sa 15, 20 ili više godina iskustva, mislim da ne bi bilo logično rješenje da ih se u ovom smislu pak stavi u jedan podređeni položaj ili da se automatski samo zbog toga što su određeni ljudi obavljali odnosno imali status prisjednika u javnobilježničkom uredu automatski imaju prednost. To ne bi bilo ni po mom mišljenju uredu, zbog toga što se ta praksa, odnosno posao ili stručni pravni poslovi na nekim drugim mjestima mogu biti i opsežniji i zahtjevniji i u pravilu ako se to radi o sudovima, o sudskim institucijama, oni to u ili odvjetničkim kancelarijama, ako nisu složeniji, zahtjevniji apsolutno se ne može staviti po tom kriteriju prednost nekog tko dolazi iz javnobilježničkog ureda, tako da i do zakonsko rješenje u izloženom smislu podupirem, podržavam, kao i ono za ograničenje broja u pojedinim javnobilježničkim uredima broja prisjednika da ne dođe ili da zakon ne dopusti takve mogućnosti da se u pojedinim javnobilježničkim uredima zapošljava veliki broj javnobilježničkih prisjednika a što naravno u praktičnom smislu ili u svakodnevnom životu dovodi u takve situacije da osobe koje traže javnobilježničku uslugu zapravo i ne znaju tko im je javni bilježnik na području na kojem se nalazi taj javnobilježnički ured. Shodno svemu izloženom ja apsolutno podupirem ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Rade Ivas. Izvolite!
Hvala lijepa predsjedniče. Kolegice i kolege, pred nama je Konačni prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o javnom bilježništvu koje je predlagač dotjerao u odnosu na prvo čitanje i zadovoljan sam što je prihvatio upravo onu odredbu Odbora za pravosuđe te odustao od propisivanja odnosno davanja ovlasti Ministarstvu pravosuđa da na pojedinim područjima javnog bilježništva može povećavati odnosno smanjivati broj javnih bilježnika. Tako da odmah na početku uvodno mogu kazati da ću prihvatiti ovaj konačni prijedlog zakona a kao i dodatni razlog zbog čega smatram da treba prihvatiti ovaj razlog je i taj što je intencija ovog zakona da suzbije jačanje odnosno stvaranje velikih, glomaznih javnobilježničkih ureda gdje se gotovo gubi svaki kontakt između javnog bilježnika i građana. A isto tako ovim zakonom omogućit će se i novo zapošljavanje. Inače zakon kao što smo čuli o javnom bilježništvu donesen je i stupio na snagu 1993. godine i tim zakonom ustrojena je javnobilježnička služba kao jedna novina u našem pravnom sustavu a koja je preuzela neke opće upravne poslove koji su do tada vršili nekadašnji općinski organi. Djelomično je preuzela i neke pravosudno odvjetničke poslove ali i neke specifične ovlasti i zadatke koje su proizašle iz promjene političko, gospodarskog sustava nakon 1990. godine. Prateći primjenu ovog zakona u ovih desetak godina od njezinog stupanja na snagu pokazalo se da su neke, dosta njezinih odredbi neprecizne i nejasne što je omogućavalo javnim bilježnicima da različito postupaju ili nejednako od sastavljanja različitih javnobilježničkih isprava kao i u obavljanju drugih javnobilježničkih radnji. Također je i u ovom periodu došlo i do gospodarskog rasta odnosno porasta pravnog prometa što zasigurno traži preispitivanje i broja javnobilježničkih ureda. Kad govorimo o broju javnobilježničkih ureda za napomenuti je da Hrvatska danas ima 259 javnih bilježnika odnosno da jedan bilježnički ured pokriva 18 tisuća i 500 stanovnika dok na primjer u Njemačkoj imamo 8 tisuća i 122 javnih bilježnika ili pokriva jedan bilježnički ured 7 tisuća i 624 stanovnika. Zbog svega ovoga prišlo se izmjeni i dopuni postojećih odredbi koji uređuje postupanje javnog bilježnika kod sastavljanja javnobilježničkih isprava, ovjere potpisa, prisutnosti svjedoka akta kao i na usklađivanje odredbi zakona sa pravnim izmjenama Ovršnog zakona, Zakona o nasljeđivanju, Obiteljskog zakona i drugo što će zasigurno otkloniti sve ove nedostatke. No, ono što je po meni najvažnije a što se ovim zakonom mijenja to je promjena kriterija za utvrđivanje broja javnih bilježnika. Naime, važećim člankom 16. uređeno je pitanje određivanja javnobilježničkih mjesta uzimajući kao kriterij primarno broj stanovnika što sigurno danas više ne bi smio biti jedan kriterij. Zato se predlaže da se kriterij za utvrđivanje broja javnih bilježnika više ne utvrđuje samo prema broju stanovnika na određenom području već prema stupnju gospodarskog odnosno prema broju pravnog prometa a posebno kad to vežemo uz činjenicu da su Zakonom o nasljeđivanju javnim bilježnicima koji su povjerenici suda dati u nadležnost i ovlasti izdavanja, nadležnosti nesporne ostavine ali i Ovršnim zakonom javni bilježnici su ovlašteni izdavati rješenja o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave. Zbog ovoga, ovako proširenih ovlasti javnog bilježništva a time i povećanja opsega poslova predlaže se da se uz postojeće kriterije kao posebni kriterij za određivanje broja javnobilježničkih mjesta na području općinskog suda utvrdi da pored općinskog suda imamo i trgovački sud. Zatim, kao dodatni kriterij se utvrđuje da na općinskom sudu na svakih 200 registriranih pravnih osoba ili obrtničkih ureda utvrđuje se jedno bilježničko mjesto. Isto tako, predlaže se da se kod određivanja broja javnobilježničkih mjesta uzima u obzir i povjereni poslovi odnosno broj vođenih ostavinskih kao izvršnih rješenja. Prema ovim kriterijima posebnim pravilnikom koji će donositi ministar utvrđivat će se konkretni broj sjedišta javnih bilježnika i to je dobro šta se odustalo od one odredbe da ministar sam određuje broj javnobilježničkih mjesta. Iako je ovdje u raspravi bilo dosta primjedbi na promjenu odnosno brisanje točke 10. članka 13. smatram da je to dobro, ja ne prihvaćam te primjedbe i mislim da je dobro što se predlaže da se uvjeti za imenovanje javnih bilježnika propišu na način da ova služba bude pod jednakim uvjetima dostupna svim građanima Republike Hrvatske. Jer, teško je zamisliti da jedan diplomirani pravnik sa položenim pravosudnim ispitom odnosno javnobilježničkim ispitom koji nema iskustva kao javni prisjednik ali je radio u gospodarstvu i na sudu nema odnosno nema prednost ili je u nižem rangu sa kandidatom koji je radio na javnom bilježništvu. Sadašnji zakon nije ograničavao broj javnih prisjednika pa je imamo slučajeva iz prakse da su pojedini javnobilježnički uredi zapošljavali dva ili više prisjednika pa je to stvaralo javnobilježničke urede velike gdje kao što sam kazao i ranije gubi se kontakt sa javnim bilježnicima pa se zato i predlaže i to je dobro ovim zakonom da se broj javnobilježničkih prisjednika ograniči na dva što će sigurno ovu službu učiniti dostupniju građanima a ujedno će omogućiti i novo zapošljavanje. Dobro je što je mijenja odnosno što se uvodi institut savjetnika. Naime, dosadašnjim zakonom diplomirani pravnici s položenim pravosudnim ispitom ako su zaposleni u javnobilježničkom uredu imali su status javnog vježbenika. Ovim zakonom predlaže se da oni dobiju status javnobilježničkog savjetnika i da se upišu u imenik koji vodi javnobilježnička komora. Ovim se rješava problem statusa javnobilježničkih vježbenika koji nakon položenog pravosudnog ispita nastave raditi kod javnog bilježnika. Isto tako, ovim zakonom se utvrđuje opseg poslova za koji su ovlašteni javnobilježnički savjetnici te se njima omogućuje da uz ovlasti koje su imali kao javnobilježnički vježbenici obavljaju još neke poslove javnobilježničkih radnji znači kao što su ovjeravanje isprava, izdavanje odgovarajućih potvrda u ime i za račun javnog bilježnika. I još mogu istaći da je dobro što se ovim zakonom predlaže da i Ministarstvo pravosuđa može pokrenuti disciplinske postupke protiv javnih bilježnika. Smatram da je to logično s obzirom da Ministarstvo pravosuđa provodi nadzor nad radom bilježnika. Sve u svemu, smatram da se radi o jednom dobrom zakonu koji će otkloniti niz nejasnoća koji su se povećali a i pored stručnih razloga smatram da on će ograničiti kao što sam kazao uvodno broj velikih javnobilježničkih ureda a i otvorit će nova radna mjesta pa iz svih tih razloga smatram da prijedlog zakona treba prihvatiti. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovana zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege! Iako smo u dosadašnjem tijeku rasprave već nešto čuli o tome želim dodati još nekoliko rečenica vezanih uz članak 6. konačnog prijedloga kojim se mijenja članak 14. Zakona o javnom bilježništvu. Suprotno od predlagatelja zakona smatram da je brisanje stavka 10. u članku 14. direktno u suprotnosti s opće prihvaćenim načelima koja se primjenjuju na svim područjima gdje se vrši izbor između više kandidata bilo da se radi o obnašanju dužnosti u javnim službama, bilo o zapošljavanju, bilo kod upisa u obrazovne ustanove i slično. Naime, pitanje prednosti pri izboru, imenovanju, zapošljavanju i slično uređeno je i Zakonom o sudovima gdje se kod izbora suca prednost daje sudskim savjetnicima u odnosu na druge kandidate Zakonom o državnom odvjetništvu gdje se kod izbora zamjenika državnog odvjetnika prednost daje državnoodvjetničkim savjetnicima itd. Takvim odredbama u tim zakonima nije nikada dovedeno u pitanje ustavna nejednakost svih pred Ustavom i zakonom. Slijedom toga ni postojeća odredba stavka 10., članka 14. ne može biti u suprotnosti s odredbama članka 14. i 54. Ustava Republike Hrvatske na koji se predlagatelj zakona poziva u svojim razlozima za njeno brisanje a što je u svom uvodnom izlaganju istaknula i ministrica. Baš naprotiv mislim da bi se brisanjem ovog stavka realno mogle stvoriti pretpostavke da se imenovanje javnog bilježnika vrši bez objektivnosti, po volji i bez ikakvih posljedica za onog tko o tome odlučuje, a u slučaju prijave većeg broja kandidata jednakih uvjeta i članka 14., stavka 9. samo bi se ozakonilo arbitriranje pojedinca što zasigurno nije smisao zakona, a nadam se ni namjera predlagatelja. Svakako moralo bi se voditi računa i o činjenici da je ovo pitanje prednosti i kod izbora za javnog bilježnika na sličan način uređeno i u zakonima nama bliskih europskih zemalja kao što su Njemačka, Austrija, Italija, Francuska i druge koje su nam kao uzor poslužile i kod donošenja Zakona o javnom bilježništvu 1993. godine, a tako je i danas i u Mađarskoj i u Češkoj. Iako bi se iz članka 7. Konačnog prijedloga zakona, ako bi se iz članka 7. Konačnog prijedloga zakona ispustila odredba predloženog stavka 4. koja dopunjuje kriterij za određivanje potrebnog broja javnih bilježnika prema broju pravnih i drugih osoba koje obavljaju registriranu djelatnost, mora se voditi računa da i sam broj stanovnika kao isključivo mjerilo za određivanje javnobilježničkih mjesta javne bilježnike određenih područja dovodi u bitno različit materijalni položaj od drugih. Kao primjer uzet ću javnobilježničko područje koje obuhvaća područje Općinskog suda u Sinju na kojem su imenovana dva javna bilježnika za područje od približno 55 hiljada stanovnika i koji svih 12 godina sami uspješno obavljaju sve zatražene javnobilježničke usluge, a na godišnjoj razini obojica zajedno obave taman toliko usluga koliko odgovara prosječnom broju javnobilježničkih usluga po jednom bilježniku na području cijele Republike Hrvatske. Ili drugi primjer, područje Općinskog suda u Omišu na kojem je od dvojice predviđenih imenovan samo jedan javni bilježnik za područje od oko 28 hiljada stanovnika i koji ne ostvaruje niti 50% usluga jednog prosječnog javnog bilježnika Republike Hrvatske. Imenovati još određeni broj bilježnika prema kriteriju broja stanovnika sigurno ne bi zadovoljilo princip podjednake raspoređenosti javnobilježničkih mjesta i podjednakih uvjeta poslovanja javnih bilježnika a sigurno bi se time moglo dovesti u pitanje i opstanak javnobilježničke službe na tim područjima. S druge strane člankom 7. Konačnog prijedloga zakona kojim se samo mijenja i u određenom dijelu dopunjuje postojeći članak 16. Zakona o javnom bilježništvu svojom dosljednom primjenom i provedbom ozbiljno bi se moglo dovesti u pitanje i opstanak cjelokupne javnobilježničke službe na svim područjima u Republici Hrvatskoj bez obzira na dobre rezultate poslovanja pojedinih javnobilježničkih ureda. Naime prema raspoloživim statističkim podacima iz Državnog ureda za statistiku po broju stanovnika i broju samoaktivnih pravnih subjekata koji bi se uzeli kao kriterij za određivanje javnobilježničkih mjesta po tim bi se pokazateljima u Republici Hrvatskoj trebalo utvrditi najmanje 1100 a u samom gradu Zagrebu najmanje 500 javnobilježničkih mjesta čime bi zasigurno bila promašena svrha predložene izmjene zakona. Usvajanjem mog amandmana a temeljem raspoloživih podataka o broju stanovnika Republike Hrvatske te broju javnobilježničkih usluga u 2005. godini koji prema obrazloženju Konačnog prijedloga zakona iznosi ukupno 3 milijuna 109 hiljada 587 usluga za cijelo područje Republike Hrvatske u ovom bi trenutku u Republici Hrvatskoj trebalo ustanoviti približno 300 javnobilježničkih mjesta čime bi se stvorile zakonske pretpostavke za daljnje povećanje javnobilježničkih mjesta bez ponovne promjene zakona u smislu porasta broja javnobilježničkih usluga. Uz Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu opisane su i razlike između rješenja koja se predlažu u odnosu na rješenja iz Prijedloga zakona i razlozi zbog kojih su razlike nastale. Između ostalog tamo je rečeno, citiram: «Prihvaćena je primjedba da se pojedini javni bilježnici povezuju sa trgovačkim društvima, bankama i drugima i time stvaraju monopolni odnos. Stoga je u članku 40. Konačnog prijedloga izostavljena mogućnost deponiranja potpisa zastupnika pravne osobe kod pojedinog javnog bilježnika. Naime deponirani potpis kod javnog bilježnika obvezivao je građane da upravo moraju dolaziti u određeni javnobilježnički ured kako bi obavili javnobilježničku radnju.» Završen citat. Dijelim mišljenje s onim zastupnicima i članovima saborskih odbora koji su stavili primjedbe da se ne prihvati prijedlog za deponiranje potpisa kako je to ranije bilo predloženo. U cilju otklanjanja mogućnosti stvaranja monopolnih odnosa između pojedinih javnih bilježnika i određenih pravnih osoba a naročito zbog opravdanih potreba gospodarstva i dosadašnjeg iskustva da bi bilo nužno u članak 67. Zakona o javnom bilježništvu ugraditi i institut ovjere potpisa na temelju prethodno deponiranom potpisa, deponiranog potpisa o čemu sam i podnijela amandman što je jedan potpuno novi prijedlog za deponiranje potpisa. Prije nego što završim moram izraziti svoje žaljenje što nije prihvaćen prijedlog uvođenja kvota odnosno limitiranje broja javnobilježničkih usluga po jednom javnobilježničkom uredu radi ravnomjernog raspoređivanja javnobilježničkih poslova s obrazloženjem da u manjim naseljima to nije moguće jer isti po opsegu posla ne dostižu ni prosječni opseg poslova javnog bilježnika. Jasno je da se i u manjim i u većim mjestima to pitanje rješava na temelju statističkih pokazatelja s obzirom da je 13-godišnje razdoblje službe dalo dovoljno elemenata za cjelovitu statističku obradu rezultata rada pa se ne govori o proizvoljnim brojkama koje bi nekoga ograničavale u razvoju. Nadalje tvrdi se da bi se građanima otežao pristup uredima odnosno ograničilo poslovanje javnog bilježnika limitiranjem opsega posla. Postavlja se pitanje suštine javno-bilježničke službe koja nije tržišna bez mogućnosti bilo kakvog marketinga službe koja je javna pa joj kao takvoj opseg posla a samim tim i ostvarenje prihoda nije osnovno obilježje. Nadalje služba je u proteklom periodu zahvaljujući pojedinim članovima stekla određeni animozitet u javnosti upravo stoga što su uočene izuzetno velike zarade pojedinaca. Znači opseg posla ne bi trebao biti od utjecaja na rješavanje pitanja kvota. Predlagatelj taj problem rješava mogućnošću osnivanja novih javnobilježničkih ureda na područjima gdje to zahtijeva opseg poslova. No tom formulacijom se ne rješava problem tzv. malih i velikih ureda gdje su prvi prebukirani, a drugi na pragu preživljavanja. Smatram da bi današnja situacija dugotrajnog čekanja u pojedinim uredima dok su susjedni uredi poluprazni uvođenjem kvota bila riješena. Javnost bi vrlo dobro prihvatila informaciju ujednačavanja poslova svih ureda i pretpostavka je da nikome ne bi bilo teško otići u drugu ulicu ukoliko je kvota u pojedinom uredu ispunjena za tekuću godinu s obzirom na blizinu i raspored javnobilježničkih ureda u velikim mjestima. Uvjerena sam da bi javnost bila manje negativno senzibilizirana u odnosu na ovu službu ukoliko bi opseg posla u javnobilježničkim uredima postao ravnomjerniji. Zahvaljujem.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Samo jedan doista mali ispravak navoda jer i već u nekoliko rasprava se provukla teza da sudski savjetnici ili sudski vježbenici imaju prednost kod imenovanja za suce u odnosu na druge, pa da bi to isto trebalo ovdje primijeniti. To nije točno, jer ta formalna prednost kod sudskih savjetnika ili vježbenika ne postoji tako da to sam govorio već kod ispravka kod kolegice Antičević to doista u formalno-pravnom smislu ne bi bilo u skladu sa Ustavom.
I Emil Tomljanović ispravak netočnog navoda.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo, ja ću ispraviti netočan navod jer je kolegica, a i prije toga smo imali prilike čuti u nekim raspravama doslovce kazala da je Zakonom o sudovima propisana isključiva prednost sudskih savjetnika ili vježbenika. To je netočan navod. To je dakle netočan navod. Ja sam to citirao. Dakle, a pogotovo je u tom smislu isključive prednosti ili prednosti pravno neprecizno i neprihvatljivo to uspoređivati sa statusom sudskih vježbenika u odnos na javnobilježničke prisjednike.
I konačni završni osvrt ministrica pravosuđa Ana Lovrin.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospođe i gospodo saborski zastupnici. Evo ja ću također početi ovaj završni osvrt jer to moram ispravkama netočno navedenih navoda ovdje u raspravi od strane saborskih zastupnika. Naime, jedna je saborska zastupnica ispravila točan navod pod institutom ispravka netočnog navoda je bio ispravljen netočnim navodom točan navod, a to znači da je Ministarstvo pravosuđa sadašnjim zakonom nema mogućnost pokretanja stegovnog postupka i to nije imalo i upravo zato što Ministarstvo pravosuđa ima u nadzoru obavljanje javnobilježničke službe trebalo je onda i zakonom uvesti njegovo pravo na pokretanje stegovnog postupka. Nedavno se svi sjećamo slučaja javne bilježnice u Rijeci koja je bila i u pritvoru, a Ministarstvo pravosuđa u tom slučaju nije moglo poduzeti ništa jer nije imalo ovlast pokretanja stegovnog postupka. Dakle, točno je da se ovim Konačnim prijedlogom zakona to uvodi. Jednako tako uporno je ovdje od jednog dijela saborskih zastupnika ponavljano netočno, a to je tako stoji i u obrazloženjima predloženih amandmana da kojima se predlaže ukinuti odredbu iz ovog konačnog prijedloga zakona da prisjednici nemaju prednost kod izbora javnih bilježnika obrazloženjem da takvu prednost imaju sudski savjetnici i državni odvjetnički savjetnici. Budući da se to uporno ovdje ponavljalo i da se ponavlja u obrazloženjima amandmana ja ću ovdje pročitati odredbu članka koji govori, Zakona o sudovima, koji govori o uvjetima za izbor suca tko to može biti pa kaže: “osoba koja je kao savjetnik u sudu ili drugom pravosudnom tijelu radila najmanje dvije godine, odnosno koja je bila odvjetnički pripravnik ili javnobilježnički prisjednik dvije godine, odnosno osoba koja je na drugim pravnim poslovima radila četiri godine“. Kao što vidimo za izbor, uvjeti za izbor za suca nisu ograničeni, nije utvrđena prednost sudskog savjetnika u izboru niti je to utvrđeno za javnobilježničke savjetnike. Toliko o tome. A rekla bih da nema bojazni. To je bilo rečeno da se ljulja javnobilježnička struka da će doći do kolapsa. Nema bojazni. Po ničemu ne može biti da bi jedan sudac Županijskoga suda ili sudac Općinskoga suda ili sudac Trgovačkog suda bio manje sposoban i manje stručan da ne bi mogao konkurirati na jednom javnom natječaju jednom javnobilježničkom prisjedniku. Stoga treba otvoriti mogućnost. Ovakva strukovna zaštita nije predviđena niti za suce, niti za državne odvjetnike. Stoga, predlagatelj ovog zakona smatra da ne mora biti niti za javnobilježničke prisjednike. Bilo je govora da se to radi o tome da se onda u mutnome lovi ili da bude netransparentan izbor ili da ministar postavlja i imenuje netransparentno. To jednostavno ne možemo prihvatiti jer mislimo da je transparentni i demokratski izbor ukoliko je pristup k izboru omogućen što širem krugu ljudi. Još samo nešto oko, da još nešto što je važno ovdje reći jer bila iskazana od strane Kluba HSS-a bila iskazana primjedba da su obmanuti zastupnici na odborima da je ovaj prijedlog usuglašen sa javnobilježničkom Komorom. Prijedlog je točno da je usuglašen sa javnobilježničkom komorom, ali je očito onda neki pojedini javni bilježnici i dalje inzistiraju i lobiraju za ova drugačija rješenja. I još sam dužna jedan odgovor. Gospodin zastupnik Radoš je pitao je li znamo koja je posljedica ovog zakona. Hoće li se dogoditi što je intencija ovoga zakona, a to je da se omogući veći broj javnobilježničkih mjesta, da se osigura ravnomjerniji raspored poslova i da se omogući dostupnost građanima javnobilježničkih usluga. Naravno, ja moram ovdje reći da se kod određivanja javnobilježničkih mjesta cijene kriteriji dakle broja stanovnika, broja pravnih osoba na pojedinom području jednako tako prema mišljenju javnobilježničke Komore Županijskog suda, tijela državne uprave i da se uvijek i razmatra potreba za javnobilježničkim poslovima. Zašto baš ovoliko kao što smo čuli broj, prosječan broj građana i pravnih osoba se smanjio čime se približava europskom prosjeku. Ali svakako nismo to učinili napamet, već stoga što iskustveno smo utvrdili da otprilike na ovaj broj stanovnika i onaj broj pravnih osoba je to onaj broj javnobilježničkih predmeta, otprilike 10 tisuća koliko je optimalno za jedan javnobilježnički ured. I evo, stoga što se tiče javnobilježničkih naknada i taksi to je naravno predmet drugoga zakona, ali ono što valja istaknuti da u poslovima koji su izmjenama zakona prebačeni na javne bilježnike, a radi se o ovrhama i ostavinama da su u svemu naknade ostale one koje su iste kao i pred sudovima. Dakle za građane se taj postupak nije, ta naknada nije povećala. Evo gospođe i gospodo zastupnici ja zahvaljujem na vašoj raspravi. Zahvaljujem na sugestijama za poboljšicu ovoga teksta kojeg ćemo kroz amandmane i provesti. I predlažem da prihvatite ovaj zakon jer će on sigurno doprinijeti boljoj, učinkovitijoj i ravnomjernijem obavljanju javnobilježničke službe. I ono što moram još reći na kraju da nema brige za mala mjesta. Naravno tamo gdje bude i oglašeno javnobilježničko mjesto ukoliko ne bude interesa tržišnog neće ga biti. Ali u svakom slučaju građanima se osigurava onda da te poslove obavi tijelo državne uprave ili sud. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu o ovom prijedlogu zakona. Konačni zaključak, Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o javnom bilježništvu, drugo čitanje. Tablicu sa amandmanima imamo li? Ministrica Ana Lovrin. Izvolite. Amandman 1. Odbora za zakonodavstvo?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona istog Odbora. Amandman 2.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 3. zastupnika Miroslava Čačije?
Ne prihvaća se jer bi se dovelo do ustavne nejednakosti iz razloga što ova prednost nije prihvaćena ni predviđena niti Zakonom o sudovima za sudske savjetnike niti Zakonom o Državnom odvjetništvu za državnoodvjetničke savjetnike.
Hvala. Moramo glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 4. zastupnice Biserke Perman je identičan budući da je … /Govornici se ne razumiju, govore uglas./ …
Ne prihvaća se.
Konzumiran je. Ne glasujemo. 5. Odbora za zakonodavstvo?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 6. zastupnika Dražena Bošnjakovića?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 7. Kluba zastupnika HSU-a?
Ovaj se amandman ne prihvaća i to ne zbog njegove suštine zbog toga što je ova materija već riješena Zakonom o graditeljstvu, a poglavito Pravilnikom o osiguranju pristupačnosti građevina osoba s invaliditetom i smanjene pokretljivosti pa tako predviđa da to mora biti uređeno za sve javne, poslovne i stambene poslove.
Kolega Hrelja, amandman povućen. Hvala. 8. zastupnik Miroslav Čačija?
Amandman se ne prihvaća iz razloga što bi se time uvodile javnobilježničke kvote u predmetima a predloženim, predloženim prijedlogom se isti učinak postiže kumulativno, kumulativnom primjenom svih kriterija propisanih za utvrđivanje broja i mjesta i sjedišta javnih bilježnika. Dakle gospodarskim razlozima, pravnim prometom, brojem pravnih osoba i brojem fizičkih osoba.
Moramo glasovati. … [[Govornik se ne razumije.]] zastupnike. Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebnu većinu. Amandman 9. zastupnice Biserke Perman je identičan, odbijen pa o njemu ne glasujemo. 10. Odbora za zakonodavstvo?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 11. istoga Odbora?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 12. istoga Odbora.
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 13. istoga Odbora?
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 14.?
Prihvaća se.
Istog Odbora, postaje sastavni dio. 15. istog Zakona?
Prihvaća se.
Istog Odbora, postaje sastavni dio Zakona. 16. zastupnika Miroslava Čačije?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 17. zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se jer je konzumiran u prethodnom amandmanu.
Je, pa je prihvaćen jer je prihvaćen i prethodni [[Upadica: Prethodni]] Pa je prihvaćen i amandman zastupnice Biserke Perman. Isto postaje sastavni dio Zakona. 18. zastupnika Miroslava Čačije?
Ne prihvaća se jer bi ovakvo polaganje, deponiranje potpisa u javnobilježničkoj komori dovelo do jedne iznimne pravne nesigurnosti a temelj javnobilježničkog posla je upravo povjerenje i osobno uvjeravanje u činjenice i predmete čija se ovjera i potvrda traži.
Moramo glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 19. zastupnice Biserke Perman je identičan, konzumiran, odglasovano. 20. Odbora za zakonodavstvo?
Prihvaća se.
Sastavni dio. 21. istoga Odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio. 22. istoga Odbora?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio. 23. istog Odbora?
Prihvaća se.
Sastavni dio. 24. istog Odbora?
Prihvaća se.
Sastavni dio postaje. 25. istog Odbora?
Prihvaća se.
Sastavni dio. I 26. istoga Odbora?
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio Zakona. Hvala lijepa ministrice. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 74 glasa za, 2 suzdržana i 9 protiv donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu u tekstu kako ga je predložila Vlada zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Sljedeća i zaključna točka večeras je - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnom odvjetništvu, drugo čitanje P.Z. br. 519. Predlagatelj je Vlada. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? Večeras. Nećemo ovaj drugi Zakon o sudovima. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, pravosuđe, Ustav, poslovnik i politički sustav, ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Drugo čitanje je. Amandmani do kraja rasprave. Ministrica pravosuđa, Ana Lovrin, će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite ministrice.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče. Gospođe i gospodo zastupnici. Evo ovdje je prijedlog, Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnom odvjetništvu. On je prošao prvo čitanje. Usvojene su i akceptirane primjedbe javne rasprave. I evo ovim Konačnim prijedlogom zakona želi se kao prvo urediti nadležnost građansko-upravnih odjela općinskih, županijskih i Državnog odvjetništva Republike Hrvatske. jer je izmjenama Ustava 2001. godine i Zakonom o državnom odvjetništvu došlo do spajanja Državnog odvjetništva i Pravobraniteljstva. Time je Državno odvjetništvo osim progona počinitelja kažnjivih djela dobilo u nadležnost i zaštitu imovinskih interesa Republike Hrvatske. Kroz primjenu dosadašnjeg zakona uočene su određene teškoće u određivanju nadležnosti građansko-upravnih odjela. Te je Državno odvjetništvo Republike Hrvatske često svojim napucima i odlukama moralo odlučivati koje je državno odvjetništvo nadležno u određenom predmetu. Stoga se ovim izmjenama predlaže uređenje nadležnosti građansko-upravnih odjela, zamjenika u tim odjela i, za donošenje odluka, i odnos prema državi i njezinim tijelima koja po zakonu Državno odvjetništvo zastupa. Drugo pitanje je bilo urediti ovlasti za zastupanje. Prema dosadašnjoj odredbi Zakona o državnom odvjetništvu državna odvjetništva mogla su na temelju posebne punomoći zastupati jedinice lokalne, područne samouprave kada je to bilo s obzirom na predmet opravdano. Državnom odvjetništvu u pravilu su jedinice lokalne samouprave i regionalne davale generalnu punomoć za zastupanje u svim predmetima. Temeljem članka 124. Ustava Državno odvjetništvo je definirano kao samostalno i neovisno pravosudno tijelo koje je ovlašteno poduzimati pravne radnje radi zaštite imovine Republike Hrvatske, a ne u zaštiti imovina lokalnih jedinica. Obzirom na obim poslova koje Državno odvjetništvo Republike Hrvatske ima odredbama ovako, izmjenama ovoga zakona ostaje i dalje zastupanje na temelju posebne punomoći u građanskim i upravnim predmetima, pravnih osoba u vlasništvu i pretežitom vlasništvu Republike Hrvatske, a što je u skladu sa ustavnom odredbom. Treće je bilo, što se je htjelo urediti ovim izmjenama, poboljšati unutarnji nadzor i stvoriti sustav kvalitetnog i objektivnog ocjenjivanja državnih odvjetnika radi valorizacije njihovog rada u napredovanju u javnom, u karijeri Državnog odvjetništva. U prijedlogu je razrađen cijelu niz novih mjerljivih kriterija koji su podloga za donošenje ocjena. Nadalje, uređuju se osnivanje odjela za međunarodnu pravu pomoć i suradnju jer u zadnjih nekoliko godina intenzivirana je međunarodna suradnja na, posebno u dijelu borbe protiv organiziranog kriminala i koruptivnih kaznenih djela koje su kao što znamo transgranična i transnacionalna i stoga je potrebna intenzivna međudržavna suradnja. Ovim zakonom nadalje želi se razgraničiti poslove državnoodvjetničke uprave od pravosudne uprave, poboljšati postupak imenovanja i razrješenja državnih odvjetnika, riješiti pitanje o svezi premještaja, uvesti imovinske kartice za državnoodvjentičke dužnosnike, dati nove ovlasti državnoodvjetničkim savjetnicima, odrediti koji su podaci iz rada Državnog odvjetništva tajni, te odrediti godišnji sadržaj, sadržaj godišnjih izvješća Državnog odvjetništva. Evo pred vama je Konačni prijedlog zakona i predlagatelj predlaže da se on i usvoji. Hvala.
Hvala. Odbori za zakonodavstvo. Odbor za pravosuđe, predsjednik Odbora, poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospođo ministre sa suradnicom, kolegice i kolege. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 51. sjednici održanoj 23. siječnja 2007. godine Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnom odvjetništvu. Odbor je predmetni zakon raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja osvrnuo se na razlike između rješenja koja se predlažu Konačnim prijedlogom zakona u odnosu na rješenja iz prijedloga zakona. Prihvaćen je prijedlog Odbora za pravosuđe kojim se obvezuje Državno odvjetništvo na davanje mišljenja u roku od 30 dana od primitka potrebne dokumentacije. Prihvaćen je prijedlog da svi kandidati trebaju proći sigurnosne provjere. Omogućava se upućivanje na rad u državno odvjetništvo višeg stupnja. U raspravi su članovi odbora podržali predložene izmjene i dopune zakona. Na konačni prijedlog zakona iznijete su sljedeće primjedbe i prijedlozi. U članku 8. zakona kojim se mijenja članak 17. predlaže se u tekstu: "i o t ome izvijestiti" brisati "i". U stavku 2. istog članka treba dodati da se može dati mišljenje za postupanje prije donošenja odluke. Predlaže se da se u članku 54. prihvate formulacije koje su već sadržane u Zakonu o sudovima na način da se stavak 4. mijenja i glasi: "Oblik i sadržaj obrasca izvješća potpisuje pravilnikom ministar nadležan za poslove pravosuđa.". Dodaje se stavak 5. koji glasi: "Državni odvjetnici i zamjenici koji su imenovani na dužnost prije stupanja na snagu ovog zakona dužni su podnijeti izvješće u roku od tri mjeseca od dana objave pravilnika." Članak 65. briše se. U članku 66. stavak 1. zakona predlaže se ispraviti pogrešku jer je citirani članak, članak 43. a ne članak 42. Također predlaže se članak 66. ugraditi u prijelazne i završne odredbe zakona. Odbor sugerira predlagatelju da se prije donošenja zakona očituje na iznijete primjedbe i prijedloge. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe je jednoglasno je sa 8 glasova za, predložio Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Državom odvjetništvu sa sljedećim amandmanom. Amandman je predložen jednoglasno. Amandman prvi na članak 7. Dakle u članku 16. stavak 4. riječi: "Državnog odvjetništva Republike Hrvatske" zamjenjuje se riječima: "nadležnog Državnog odvjetništva". Obrazloženje: Predloženom odredbom želi se rasteretiti i olakšati rad Državnog odvjetništva Republike Hrvatske. Naime Državnom odvjetništvu Republike Hrvatske ostalo bi da daje mišljenja o pravnoj valjanosti pravnog posla kada je to izrijekom zakonom propisano, a u svim drugim slučajevima mišljenja o pravnoj valjanosti pravnog posla davala bi nadležna državna odvjetništva. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav? Ljudska prava i prava nacionalnih manjina? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu. Naime Ustavom Republike Hrvatske određeno je da je Državno odvjetništvo samostalno i neovisno pravosudno tijelo ovlašteno i dužno postupati protiv počinitelja kaznenih i drugih kažnjivih djela te poduzimati pravne radnje radi zaštite imovine Republike Hrvatske te podnositi pravna sredstva za zaštitu Ustava i zakona. Dakle sama ustavna odredba ne definira Državno odvjetništvo kao pravosudno tijelo koje je ovlašteno postupati i poduzimati pravne radnje kada se radi o zaštiti imovina jedinice lokalne samouprave i područne (regionalne) samouprave. Iako je ta mogućnost bila predviđena Zakonom o Državnom odvjetništvu preciznije člankom 16. koji je otvarao mogućnost da državna odvjetništva i to na temelju posebne punomoći zastupaju u građanskim upravnim predmetima i jedinice lokane samouprave i područne (regionalne) samouprave, a u situacijama kada državni odvjetnik odbije punomoć njegova obveza je da o tome obavijesti višeg državnog odvjetnika koji o tome donosi i konačnu odluku. Shodno navedenom uistinu je logično rješenje koje se sada predlaže s obzirom na rad Državnog odvjetništva kao zakonskog zastupnika Republike Hrvatske s jedne strane, a s druge strane su često interesi u odnosu na jedinice lokalne samouprave u odnosu na Republiku Hrvatsku, dakle često su i mogu biti u suprotnosti. Ovom treba pridodati i one situacije kada iz građanskopravnih odnosa proizlaze elementi kaznene odgovornosti i kada državno odvjetništvo ex offo dakle mora postupati. Dakle apsolutno prihvatljivo rješenje uz napomenu da i dalje ostaje mogućnost zastupanja na temelju posebne punomoći u građanskim i upravnim stvarima ali pravnih osoba u vlasništvu ili pretežitom vlasništvu Republike Hrvatske. Zastupajući upravo ove pravne osobe nedvojbeno se i ispunjava uloga Državnog odvjetništva na način da je u mogućnosti štititi imovinu tih pravnih osoba, a samim tim i neposredne imovinske interese Republike Hrvatske. Nadalje, kao vrlo bitno treba naravno podržati izmjenu zakona koja se odnosi na osnivanje posebnih odjela Državnog odvjetništva Republike Hrvatske, prvog dakle koji se bavi nadzorom nad radom, edukacijom, praćenje kvalitetnih pravnih i drugih stručnjaka u državnim odvjetništvima. Nadalje, novi sustav ocjenjivanja rada državnih odvjetnika trebao bi omogućiti što više objektivnih kriterija za ocjenjivanje rada državnih odvjetnika, a ne da to zavisi od subjektivne ocjene nadređenog državnog odvjetnika. I upravo takve ocjene trebaju postati mjerilo i temelj napredovanja u državnoodvjetničkoj službi. U izloženom smislu treba poduprijeti zakonsku odredbu koja daje ovlaštenje glavnom državnom odvjetniku da donese i posebnu uputu kojom bi se razradili kriteriji ocjenjivanja i praćenja rada zamjenika i zamjenika i državnih odvjetnika. Isto tako treba podržati osnivanje odjela za međunarodnu pravnu pomoć i suradnju. Razloge i ne treba posebno obrazlagati obzirom na sve veću potrebu za razvijanje međunarodne suradnje državnih odvjetnika, pružanja pravne pomoći i usmjeravanja rada zamjenika u tijelima Vijeća Europe i regionalnim udruženjima i mrežama državnih odvjetnika. Nadalje, poslove državnoodvjetničke uprave i to rješenje treba bezrezervno poduprijeti. Treba razgraničiti u odnosu na čisto pravosudnu upravu, a poslove pravosudne inspekcije uistinu treba sagledavati u okviru ovlasti Ministarstva pravosuđa radi učinkovitog nadziranja državnih odvjetništva u poslovima pravosudne uprave. I zaključno. Uvođenje imovinskih kartica u smislu propisivanja dužnosti prijavljivanja imovine i značajnijih promjena njene vrijednosti za trajanja dužnosti, treba prihvatiti kao novinu i sredstvo prevencije moguće korumpiranosti naravno u odnosu na sve imenovane suce, a samo ne na one koji su bili imenovani kao novi suci ili novoimenovani pravosudni dužnosnici. Shodno svemu kazanom i na samom kraju, evo Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice u potpunosti podupire Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu. Hvala.
Za klub HNS-a, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospođo ministrice, u drugo čitanje dobili smo Prijedlog zakona o Državnom odvjetništvu čija je funkcija prije svega da se poboljša, ustabili i do kraja definira funkcioniranje i ovog značajnog dijela sudbene vlasti. Da se prisjetimo da smo pred ponešto mjeseci pa onda godinu dana ranije i godinu dana ranije, i tako svaki puta zdušno hvalili izvješće državnog odvjetnika koje je bilo sačinjeno onako kako je bilo, profesionalno, dobro obrazloženo i tome slično. Međutim, u prkos očito dobrom funkcioniranju Državnog odvjetništva ovaj Zakon predviđa, Prijedlog ovog Zakona predviđa da se u njemu jednom zauvijek zapravo definira kako bi i to izvješće trebalo izgledati. Što je zapravo dobro da stvar ne ostaje na razini činjenice da li ovog trenutka imamo sjajnog državnog odvjetnika koji je to u stanju napraviti. Drugi put možda nekog sa malo manje mašte. Oblik tog izvješća koje podnosi državni odvjetnik sasvim sigurno treba biti predmetom ovakvog zakona i treba biti kodificirano na takav način da svatko tko sutra postane državni odvjetnik može po prilici istom metodologijom, istim načinom i istim sadržajem napraviti to izvješće, tako da možemo i ubuduće izvješća hvaliti. Što zapravo predlagatelj hoće? To što predlagatelj hoće razrađeno je u 11 točaka. Ja ću pokušati ukratko reći stav Hrvatske narodne stranke o svakoj od tih točaka. Prije svega jasnije definirati nadležnosti. Dobro, nadležnosti zaista treba jasnije definirati, treba definirati pa možda čak i pojačati mogućnost državnog odvjetnika da sklapa nagodbe, dogovore, van sudske nagodbe u ime države u situaciji kad brani državnu imovinu, kad pokušava zaštititi državnu imovinu. Da nam se ne bi dogodilo ovo što nam se događa ovih dana da su božićnice za nastavnike u visokoškolskom obrazovanju narasle na 11 tisuća kuna. Bile su obećane kad su bile obećane 5 tisuća kuna. Narasle su na 11 tisuća kuna. Nagodba nije sklopljena jer se je nešto dogodilo, nitko ne zna točno što se dogodilo i država će to stvarno morati platiti. To nije sitan novac, nema tih ljudi tako strašno puno kao srednjoškolskih nastavnika ali je cifra ipak poprilična. Dakle, dobro je da državni odvjetnik ima mogućnosti sklapanja takvih vrsti nagodbi jednostavno u cilju zaštite interesa Republike Hrvatske. Drugo, onemogućava se zapravo, predlagač tvrdi da nema potrebe da državni odvjetnik i da je protuustavno da državni odvjetnik zastupa interese lokalne i regionalne samouprave u imovinsko-pravnim sporovima. Ta točka je za nas diskutabilna. Naime, pitanje definicije Republike Hrvatske što je to zapravo ova država? Da li je općina saborsko čiji proračun ne pokriva niti trećinu njenih troškova Republike Hrvatske ili nije? Ako jeste, zašto državni odvjetnik ne bi mogao zastupati njezine interese u ovakvim sporovima. Jer ako on to ne napravi nitko drugi neće moći, ta općina imati dovoljno novaca da po nekakvim, ne znam kakvim rezonima angažira vrsnog odvjetnika koji bi zastupao njene interese. Onda kad se radi samo i isključivo o interesima općine Saborsko, dakle, ne o nekakvim državnim interesima, o nečem u čemu država ima većinski udio, većinsko vlasništvo. Naravno da je savršeno jasno da u situaciji kada dolazi do sukoba interesa između lokalne samouprave, regionalne samouprave i središnje države, državni odvjetnik ne može biti na obje strane. To je jasno po definiciji. U toj situaciji državni odvjetnik zastupa interese središnje države odnosno interese Republike Hrvatske. Mislimo da bi se to u nekakvom zakonskom tekstu dalo definirati, da se omogući jednostavno evo ovim siromašnijim jedinicama lokalne samouprave da se i one okoriste stručnošću, snagom, moći i znanjem Državnog odvjetništva jer i oni plaćaju porez u krajnjoj instanci. Tamo gdje to nije u sukobu sa interesima središnje države. Unutrašnji nadzor i edukacija u ovom Prijedlogu stavljeni su zajedno iz jednostavnog razloga što je predlagatelj htio zapravo na neki način potaknuti pa ako se može tako reći i prisiliti ljude koji rade u Državnom odvjetništvu da se obrazuju i čitav život, jel, kao što to svi mi uglavnom radimo i kao što svi mi trebamo raditi. Na prvi pogled stvar izgleda pomalo administrativno, liči na prisilu, međutim uvjereni smo da je to dobro i da državni službenici, pa u ovom slučaju državni odvjetnici, jednostavno trebaju biti pod prisilom obrazovanja ukoliko žele ne samo napredovati u toj službi nego i opstati u toj službi. Onaj tko nije spreman obrazovati se u poslu koji radi za državu kao poslodavca čitav svoj život taj zapravo na tom poslu nema što tražiti. Međunarodna suradnja, odlično. Taj odjel je trebalo osnovati ranije. Za pretpostaviti je da će se suradnja uspostaviti sa Austrijom, pa možda jednom dođemo kroz tu suradnju i do svih onih silnih računa u klagenfurtima, u Grazu, ne znam u Salzburgu, gdje već ti računi postoje, pa nam otpadne jedan veći dio afera kojima se bavimo i u ovom Parlamentu. Dobro je isto tako da se Državno-odvjetnička uprava odvaja od sudske uprave. Jer konačno i poslovi nisu isti i Državno odvjetništvo ne mora i nije uvijek na istoj strani na kojoj je sud niti se bavi istim poslovima. U čitavoj toj situaciji potrebno je jedino paziti kao konačno i kod sudske uprave da se upravni dio poslova ne brka sa meritumom stvari. Upravni dio posla tiče se organizacijskog funkcioniranja institucije, u ovom slučaju Državnog odvjetništva, ali meritum stvari je nešto što je apsolutno nezavisno i što je konačno ustavna kategorija. Kod kriterija za imenovanje i razrješenje ostala je odredba od 70 godina do kojeg vremena državni odvjetnici mogu raditi. Mi smo u diskusiji u prvom čitanju predlagali da se ta granica spusti ko i za sve druge građane Republike Hrvatske i državne službenike na 65 godina, sa rezonom da je ovaj posao ako ništa drugo ono barem jednako stresan kao svi drugi poslovi u državnoj upravi i državnim službama. A sasvim sigurno je u masu svojih elemenata i stresniji tako da je teško očekivati da ga čovjek može do 70. godine efikasno raditi. Ima nas ovdje koji smo blizu tim godinama i teško bi čovjek očekivao da bi još 20 godina takvu vrstu poslova mogao raditi. No prijedlog je ostao ovakav kakav je ostao. Svakako da je ne samo potrebno nego i nužno da se i za Državno odvjetništvo i ljude koji rade u Državnom odvjetništvu uvedu imovinske kartice, u sljedećoj točki dnevnog reda Zakon o sudovima govorimo opet o imovinskim karticama sudaca. Gotovo u svakom propisu kojeg donosimo, a koji se tiče funkcioniranja državne uprave, u ovom slučaju sudske vlasti govorimo o imovinskim karticama sasvim evidentno jer ćemo vrlo skoro doći do zaključka da nema dobre organizacije i dobrog funkcioniranja države bez uvođenja imovinskih kartica za sve građane. Ono što nije dobro ni ovdje ni u Zakonu o sudovima jeste da su te imovinske kartice tajne. One su za državne dužnosnike javne, dakle mogu se vidjeti na Internetu, otvorite stranicu sukob interesa i pokaže vam se imovinska kartica za svakog od nas. Ne vidim razloga zašto se u segmentu sudbene vlasti to isto ne bi moglo napraviti. 11. točka kojom se bavi, odnosno 11. nakana kojom se bavi ovaj Zakon je definiranje tajnosti podataka. Tajnost podataka, ne ništa ne govori. Tajnost podataka u Državnom odvjetništvu svakako da je potrebna kategorija, međutim treba ju ograničiti stvarno samo na ono što bi moglo direktno utjecati na sigurnost Republike Hrvatske, odnosno na funkcioniranje države kao sustava. Sve drugo se može vrlo lako pretvoriti u malverzaciju što je na tragu i onoga što je neki dan u javnim medijima rekao gospodin Bajić savjetujuć svoje zamjenike širom Hrvatske da u ovoj godini treba pripaziti da se njihovi postupci ne iskoriste u političke svrhe, u svrhe pokretanja nekakvih postupaka koji bi služili koristi na izborima jednoj ili drugoj strani. Na sličan način se može iskoristiti institut tajnosti podataka, ako nije dobro i precizno definiran. Sve u svemu ove promjene su nužne, smatramo da su sustavno obrađene, ne mislimo da su obuhvaćene sve, očekujemo da će se ovaj Zakon kroz poneki mjesec ili godinu dana opet naći na ovim klupama, ali ovo što je unutra ocjenjujemo prihvatljivim i podržat ćemo ovaj Prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Klub SDP-a, poštovani zastupnik potpredsjednik Doma Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, gospođo ministrice. Dozvolite da odmah u uvodnom dijelu kažem da će Klub zastupnika SDP-a podržati Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu jer smatramo da je ova izmjena i dopuna potrebna, da ona uvodi novitete u naše, u postupanje Državnog odvjetništva, da daje jednu novu kvalitetu i da u tom pogledu sasvim sigurno podiže ovaj segment pravne regulative na još viši stupanj od interesa za Republiku Hrvatsku, a dakako i približavanje u ovom segmentu odnosa između Republike Hrvatske i Europske unije. Moramo reći da u tom pogledu imamo, naravno posebice podržavamo stajalište Državnog odvjetništva da je potrebno mijenjati članak 16. Zakona vezano za obavezno zastupanje jedinica lokalne i regionalne samouprave u imovinskopravnim pitanjima jer je očigledno i s pravom stavljaju obrazloženje predlagatelji Zakona da ova odredba nije dovoljno u skladu sa člankom 124. Ustava kojim je određeno da zapravo Državno odvjetništvo treba štititi imovinu Republike Hrvatske, odnosno državnu imovinu. Sasvim je jasno da jedinica lokalne i regionalne samouprave to nije državna imovina i da se treba omogućiti jedinicama lokalne i regionalne samouprave da se uzmu i druge mogućnosti, odnosno daju punomoć drugim odgovornim osobama, osobito odvjetnicima da to mogu raditi. No ono što je interesantno, mi iz vremena u vrijeme, iz godine u godinu zapravo oko ovoga pitanja imamo prijelazno vrijeme. Pa i sad ovom izmjenom Zakona također se daje prijelazno vrijeme da će se ova odredba izmjene i dopune članka 16., odnosno članak 16. Zakona o Državnom odvjetništvu početi primjenjivati od 1.7.2007. godine. Ovdje valja naznačiti jedno posebno važno pitanje po nama u Klubu zastupnika jer to je problem kada je moguće da dođe do izvjesnog sukoba interesa, jer je moguće i ima i bilo je takvih slučajeva kada se pojavljivao interes i Republike Hrvatske i interes jedinice lokalne samouprave oko zaštite zapravo prava i imovine, u vezi sa imovinom i same imovine. Neću govoriti recimo kad je u pitanju naša obala recimo oko granica, oko pomorskog dobra. Prema tome, sasvim je jasno da u takvoj situaciji mora i može doći i zbog toga je dobro da se ovo pitanje razgraniči, da se otvori mogućnost da sukladno Ustavu Državno odvjetništvo štiti imovinu koja je u vlasništvu Republike Hrvatske, a jedinice lokalne samouprave koje i inače po Ustavu su odvojene od države u smislu centralne vlasti da mogu i trebaju osigurati sebi odgovarajuće zastupstvo bilo putem svojih upravnih tijela jedinica lokalne i regionalne samouprave, bilo putem izabranog opunomoćenika kojeg će opunomoćiti da u takvom poslu pred sudovima i upravnim tijelima Republike Hrvatske zaštite svoj interes i njih zastupaju, odnosno ostvaruju svoja prava, obaveze i odgovornost. Drugu stvar koju smatramo važnom naznačiti, a vezana je za ovu izmjenu i dopunu Zakona jeste osobito pitanje koje se odnosi na poboljšavanje postupka i imenovanja i razrješenja državnih odvjetnika i zamjenika i to iz nekoliko razloga. Prvo, ovo je prvi Prijedlog zakona u kojem se fina razlika koja je prisutna u našem Ustavu zapravo na neki način povukla i napisala i javno obznanila u Prijedlogu zakona, a to je da Državno odvjetništvo i ne samo ono, ali prije svega ono nije dio sudbene vlasti. Naš Ustav luči sudbenu vlast od pravosuđa u širem smislu te riječi u koje ulazi naravno i Državno odvjetništvo itd. Ali sudbenu vlast obavljaju sudovi i u tom pogledu kada se govori o podijeli vlasti između zakonodavne i izvršne i sudbene vlasti onda se misli na sudove. A drugo je postupanje pravosuđa u širem smislu te riječi koje između ostaloga se može pojaviti bilo kao stranka, bilo kao servis i prema sudbenoj i pred sudbenom vlasti i prema sudbenoj vlasti. To je prva stvar koju treba pozdravit i u tom pogledu treba osobito taj dio naznačiti. Ali ono što je mene osobito obradovalo jeste analiza ove činjenice koja je dovela do sasvim ispravnog zaključka, da se pojedini propisi vezano između ostaloga za sigurnosne provjere ne moraju primjenjivati na državne odvjetnike jer oni nisu sastavni dio te sudbene vlasti. I u tom pogledu imamo jedan primjer ovaj kao što imamo sad u aktualnoj političkoj praksi primjer drugi gdje se ekstenzivno primjenjivali propisi, provedbeni propisi, kompletno uredba Vlade Republike Hrvatske o tome koga sve treba provjeriti. Pa se išlo do te mjere bolje i druge provjeriti da ne bi slučajno nekoga propustili nego one koji trebaju. Ovdje zapravo je napravljena dvostruka kvaliteta više gdje državni odvjetnik kaže još je moguće izvršiti provjeru ali tada moram zatražiti suglasnost onoga koga se provjerava da to može učiniti. Dakako u zakonu se fina razlika propisuje i dalje gdje ovaj može uskratit suglasnost ali samo uskraćivanju suglasnosti dakako je odgovarajući naputak i stajalište o kojem državni odvjetnik može voditi računa kada se vrši imenovanje za višu državnu odvjetničku dužnost ili za istu … [[Govornik se ne razumije.]] Prema tome, to su stvari koje jesu novi kvalitet u zakonu koji treba pozdraviti i koji na kvalitetniji način uređuje postojeće odnose i diže ih na višu razinu. Treće što je isto tako važno jeste pitanje vezano za unutrašnji nadzor nad radom državnih odvjetnika koji u biti unosi jedan element koji nije toliko prisutan u europskom pravosuđu vezano za državna odvjetništva, ni u germanskom ni u romanskom dijelu nego je više prisutan u američkom principu. Državno odvjetništvo postupa koji je proširen i na predistražne radnje ili bolje rečeno ako hoćete na policiju koja se zove zapravo unutrašnji nadzor vezano za zakone i postupanje rada. Ovdje se prije svega taj nadzor odnosi na rad a naravno misli se na zakonitost rada. Mi taj dio podržavamo. Podržavamo između ostaloga i zbog najave budućih tendencija moguće izmijenjenog ne samo našeg položaja Državnog odvjetništva i policije nego i njihove funkcije u postupku, kaznenom postupku gdje se zapravo sve više i više otvara prostor da se istražni postupak spoji odnosno odvoji od istražnog suda itd., što zapravo pokazuje da ova zakonska izmjena i dopuna vrši pripreme za takvo ponašanje Državnog odvjetništva zajedno sa policijom u tako jednoj važnoj fazi, ali u isto vrijeme propisuje vrlo rigorozno prava, obaveze i odgovornosti u odnosu na postupanja kojima se s jedne strane želi osigurati kvaliteta a s druge strane što je osobito važno za građane i pravne osobe na koje će se odnositi bilo izravno bilo neizravno primjena ovog zakona, zapravo poštivanje načela zakonitosti koji mora osigurati da su svi pred zakonom jednaki i da se zakon u istim slučajevima jednako primjenjuje na sve. Zbog tog dijela smatramo da također ovo zaslužuje našu … [[Govornik se ne razumije.]] Naravno ova druga pitanja koja su ovdje važna i koja su navedena kao što je pitanje suradnje na međunarodnoj razini moramo reći, da ovaj dio malo proširuje. Možda bi ovo trebalo dodatno razraditi. Znate ovaj dio je novi dodatak, širenje toga ali smatramo s obzirom na obaveze osobito koje preuzimamo međunarodnim sporazumima i međunarodnim konvencijama u borbi protiv organiziranog kriminala i korupcije, međunarodnog terorizma mišljenja smo da bi zapravo trebalo dodatno proširiti ovu suradnju ne samo ili na razini Državnih odvjetništava sa zemljama Europske unije i Europskog ekonomskog prostora nego i širem okruženju nego i sa drugim radnim tijelima koji se bave borbom protiv tog organiziranog kriminala. Nemojmo zaboraviti da zapravo ključnu poziciju u USKOK-u čine upravo ljudi iz Državnog odvjetništva bilo izravno bilo neizravno. Posebice smatramo da bi trebalo podržat ovu ideju koja je prisutna u ovom Zakonu o razgraničavanju poslova državno odvjetničke uprave od pravosudne uprave s jedne strane i da taj model bi na neki način trebalo proširit i na pravosudnu i na sudbenu vlast ali u samom ministarstvu još više. Evo, ovo je započelo kroz pravosudnu inspekciju praktički sudbenu inspekciju sad u Državnom odvjetništvu. To bi trebalo dodatno razriješiti. Iz jednostavnog razloga moraju se povući linije razgraničenja, zapravo tko opslužuje a tko zapravo goni, progoni ili ako hoćete sudi ako je u pitanju sudbena vlast. Zbog toga smatramo da ovu podršku dajemo zapravo zbog toga što je to iskorak, ali ne mislimo da je do kraja kvalitetno sve riješeno. Mislimo da ima još tu prostora i da bi trebalo o tome razmišljati da u tom pravcu idemo i dalje. Naravno ostaje pitanje koje je na kraju krajeva sada i izraz moglo bi se reći i pomalo nužne situacije u kojoj se nalazimo a to je pitanje premještaja i stegovne odgovornosti pa i trajnog premještaja osobito ovog premještaja bez suglasnosti državnog odvjetnika. Mišljenja smo da tu ipak bi trebalo vidjeti, dodati dodatno uvjete kad se može premjestiti državnog odvjetnika odnosno njegovog zamjenika od strane državnog odvjetnika bez njegove suglasnosti na obavljanje određenih poslova koji su sami po sebi razumljivo nužne i potrebne. Naime, ovo je važno kao što je važno i ovo pitanje kojim se uvodi imovinska kartica za dužnosnike odnosno državne odvjetnike. Mi to podržavamo, to je dobro u odnosu na Zakon o sprječavanju sukoba interesa. To je nužno ne samo za ovaj oblik dužnosnika nego za sve dužnosnike bez obzira jel' se radilo o zakonodavnoj, izvršnoj, sudbenoj vlasti ili pravosuđu u širem smislu ili državnoj javnoj upravi, sve dotle dok zapravo ne dobijemo porezne kartice. Onog momenta kad dobijemo porezne kartice a ja se nadam da ćemo napokon u Hrvatskoj donijeti Zakon o poreznim karticama za sve građane kojim će se zapravo ono što imamo ili ono što stječemo u jednoj godini moći upoređivati sa prihodima koje ostvarujemo i tada će se vidjeti zapravo šta je to realno moguće kupit, šta nije moguće kupit za one prihode koje smo ostvarili bilo svojim radom, bilo donacijama, bilo ne znam nasljeđem itd. Onda će biti ta situacija pomalo za najveći dio ljudi suvišna, da se uvode dodatno kartice a ovaj će dio biti za nas državne dužnosnike s jedne strane … [[Govornik se ne razumije.]] a s druge strane dodatni ventil moguće kontrole za sukob interesa koje obavljamo u konkretnim poslovima i trebat će ga zadržat za državne dužnosnike. Zato imamo jednu malu zamjedbu a to je da se ovdje kaže da će se i tokom obnašanja dužnosti obaveza biti državnih odvjetnika da prijave značajnije promjene vrijednosti imovine koje su stekli. Sad zamislimo primjerice slijedeću situaciju. Neka imaju prosječni stan od osamdesetak ili stotinjak kvadratnih metara u Zagrebu po prosječnoj cijeni od 2 tisuće i 400 eura po kvadratu, nek imaju kuću za odmor na moru, eventualno jahticu itd. Jedanputa dođete vrlo brzo do negdje vrijednosti između 500 tisuća i eventualno milijun eura. Sad se postavlja pitanje šta je to značajnije stečena vrijednost u odnosu na tu imovinu. Je li to 5% te imovine, 10%, više itd.? Mi iz SDP-a smatramo da svaka promjena koja doprinosi stjecanju imovine kad su u pitanju ovako osjetljive kategorije kao što su dužnosnici u izvršnoj, zakonodavnoj vlasti, sudbenoj vlasti i naravno državnom odvjetništvu se treba prijaviti i nije to nikakav razlog, nikakvih problema neće biti ako je prijavljena imovina i ako ima razlog i osnov, na osnovu čega je stečena i opravdanost naravno stjecanja te imovine za protuvrijednost kojom je kupljena odnosno nabavljena. Naravno, kada je u pitanju obrazovanje tu imamo jednu malu primjedbu. Ne mislimo da je dobro rješenje po kojem je obvezno educiranje državnih odvjetnika i njihovih zamjenika u akademiji. Čini nam se da se zadire pomalo u temeljna ljudska prava. Naime, ne mora državni odvjetnik po nama prihvatiti obvezu da ide na redovno obrazovanje i u pravosudnu akademiju koja će se propisati, ali dakako ako to ne prihvati to ima drugačiju posljedicu za ocjenjivanje njegovog rada vezano za znanje i sposobnosti koje ima ili nema, pogotovo ako to se reflektira odnosno njegovo znanje i vještina reflektira na učinke i poslove koje obavlja. Naime, može biti i apsurdnih situacija kao što je poznato. Sveučilišni nastavnici i profesori mogu također biti imenovani državnim odvjetnicima a imali smo u dosadašnjih praksi u ovih petnaestak godina kad su državni odvjetnici ili zamjenici bili sveučilišni profesori koji u biti to što trebaju slušati na državnoj akademiji predaju i redovnim studentima, dodiplomcima i postdiplomskim studijima i u takvoj situaciji postaje ponekad smiješno da ide na takve tečajeve. Ali, ono što je daleko važnije treba zapravo dodatno razraditi pitanje tzv. praktičnih vještina koje nije dovoljno razrađena ni u programu pravosudne akademije ni u mnogim drugim pitanjima koje trebaju imati i državni odvjetnici da bi mogli kvalitetno zastupati interese stranaka odnosno konkretno državu u odnosu na zaštitu temeljnih vrijednosti u skladu s Ustavom i zakonom. Prema tome, da skratim ili da zaključim. Mi ćemo podržati ovaj prijedlog zakona. Smatramo da je on kvaliteta više, da je on bolji nego što je dosadašnji zakon bio ali ukazujemo na potrebu da bi bilo još prostora u slijedećoj izmjeni i dopuni zakona ili cjelovitom donošenju zakona koji bi mogli otvoriti mogućnost dodatne zakonske regulative. Hvala lijepa.
Hvala. Molim vas, gospodine Arlović. Klub zastupnika HSU-a poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Gospodine predsjedniče, gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice sa pomoćnicom, kolegice i kolege! Gledat ću biti što kraći, ali dužnost mi je reći da ispred kluba Hrvatske stranke umirovljenika da ćemo iz razloga poboljšanja i osiguranja stabilnosti cjelokupnog sustava, pravosudnog sustava odnosno sustava državnog odvjetništva podržati bezrezervno ovaj konačni prijedlog zakona a naročito ću se osvrnuti na četiri ključne pozicije zbog čega ćemo to učiniti. Zato što se ovim Konačnim prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnom odvjetništvu preciznije utvrđuju nadležnosti državnog odvjetništva što je bilo dosta u periodu nakon izmjene Ustava 2001. godine, dosta problematično. Naime, Zakonom o državnom odvjetništvu je omoguće stvaranje novog državnog odvjetništva spajanjem bivšeg državnog odvjetništva sa državnim pravobraniteljstvom. Nedostatak zakonskih rješenja o nadležnosti se rješavao internim uputama glavnog državnog odvjetnika a ovim izmjenama bi trebala nadležnost biti točno utvrđena ovim konačnim prijedlogom zakona. To se naročito odnosi na podizanje tužbi pred upravnim sudom, pred Ustavnim sudom te postupanja pred trgovačkim sudovima. Drugi je razlog što se preciznije utvrđuju ovlasti za zastupanje. Naime, Ustavom je predviđeno da je državno odvjetništvo ovlašteno i dužno na poduzimanje pravnih radnji radi zaštite imovine Republike Hrvatske a ne zaštite imovine jedinice lokalne samouprave i regionalne samouprave. Ja znam da će to donijeti nešto problema, pogotovo u onim jedinicama lokalne samouprave i regionalne samouprave koje imaju vrlo tanke proračune, ali u svakom slučaju pravo je i dužnost jedinice lokalne samouprave odnosno regionalne samouprave da traži rješenja odnosno da nađu način da zaštite svoju imovinu i zaštite svoje interese. Već je kolega Arlović rekao da postoje specijalizirani odnosno veoma vješti odvjetnički uredi koji se time bave i gdje se ti ugovori mogu sklopiti, dakle nije bez rješenja. I u redu je da se slijedom rečenoga da se ovlast na zastupanje u tom dijelu zastupanja jedinice lokalne samouprave briše. Nadalje, jedna od ključnih točaka zbog koje ćemo podržati ovaj Konačni prijedlog Zakona o državnom odvjetništvu je unutrašnji nadzor nad radom državnih odvjetnika i sustav ocjenjivanja. To po nama je zapravo najznačajnija izmjena u zakonu kojom se predlaže osnivanje posebnog odjela državnog odjela Republike Hrvatske koji bi se bavio radom, edukacijom i praćenjem kadrova, napredovanja kadrova u odvjetništvu. Kroz novi sustav ocjenjivanja se ocjenjivanje objektivizira a ne kao do sada da zavisi od subjektivne ocjene nadređenog. Preispitivanje ocjene bi se vršilo po višem državnom odvjetniku a glavni državni odvjetnik je dužan donijeti uputu o razradi kriterija ocjenjivanja. Treći ključni razlog zbog kojeg podržavamo je postupak imenovanja i razrješenja državnih odvjetnika. Kod imenovanja se predlaže sigurnosna provjera koju za kandidata traži glavni državni odvjetnik a po posebnim propisima u takvim provjerama time da se u tome mora dobiti od kandidata pismena izjava da pristaje na provjeru. Predviđa se i da glavni državni odvjetnik prethodno i obavi usmeni razgovor sa kandidatom. U postupku razrješenja a posebno i glavnog državnog odvjetnika je novina da postoji procedura mišljenja koja se trebaju zatražiti prije samog razrješenja kao i činjenica da se usporedo mogu pokrenuti i stegovni postupci koji onemogućavaju daljnji rad kao, daljnji rad kao zamjenika državnog odvjetnika. Ovim zakonskim prijedlogom su taksativnije navedene procedure i imenovanja i razrješenja s naglaskom na objektivnost i kvalitetu kadra. Već je rečeno, mi isto tako potcrtavamo i pozdravljamo i jedan od razloga zbog kojeg podržavamo ovaj Prijedlog zakona je uvođenje imovinskih kartica sa time da cijenimo isto što je ovdje za ovom govornicom iznio kolega Vuljanić da, i zalažemo se za javnost sadržaja imovinskih kartica a ne da to bude interna spoznaja ili spoznaja za određeni krug ljudi. Dakle ovom, ovim Konačnim prijedlogom zakona o Državnom odvjetništvu za državnoodvjetničke dužnosnike uvodi se dužnost prijave svoje imovine prije stupanja na dužnost i nakon prestanka dužnosti i ono što je već problematizirao kolega Arlović, tu bi se dalo puno toga pričati što značli u određenom trenutku povećanje imovine i koji su to, koja je to skala po kojoj se treba prijavljivati iako ja mogu i postaviti pitanje da li je nešto moje ako je još pod hipotekom ili da li sam to stekao kreditom? O tome bi se dalo puno razgovarati, ali slažem se sa svima koji su prethodno rekli da je ovo novina koja se podržava i mi ispred Hrvatske stranke umirovljenika to podržavamo. Nadalje ovaj Konačni prijedlog zakona o Državnom odvjetništvu precizira i utvrđuje sadržaj izvješća Vladi Republike Hrvatske i Hrvatskom saboru jer isti ima dvostruku funkciju. Prvo, o stanju zaštite, o stanju zaštite imovine Republike Hrvatske kao i o kretanju kriminaliteta u Republici Hrvatskoj odnosno da se prikaže rad odvjetništva kao cjeline. Nadalje postoji još niz pitanja koja rješavaju ove izmjene i dopune odnosno Konačni prijedlog zakona o Državnom odvjetništvu a uglavnom se odnose na poštivanja pravila etičkog kodeksa i točno razrađenih procedura premještaja stegovne odgovornosti i slično koje isto tako pozdravljamo i da zaključim podržat ćemo ovaj Prijedlog zakona. Zahvaljujem.
Hvala lijepa kolega Hrelja. Završili smo raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je poštovani kolega Rade Ivas. Izvolite kolega Ivas.
Kolegice i kolege, odmah uvodno mogu kazati da podržavam donošenje ovog Zakona jer on zasigurno daje jedan novi kvalitet u radu Državnog odvjetništva a uvodi određene novitete u postupanju Državnog odvjetništva. Inače Zakon o Državnom odvjetništvu donesen je 2001. godine i ovim Zakonom uređuju se ustrojstvo i nadležnost Državnog odvjetništva, uvjeti i postupak za imenovanje i razrješavanje Državnog odvjetništva i njegovih zamjenika, njihovih ovlasti, prava i dužnosti kao i njihove stegovne odgovornosti. Ovim Zakonom uređeno je i obavljanje poslova pravosudne uprave, Državno-odvjetničke uprave kao i uvjeti za prijem službenika, namještenika, čuvanje službene tajne i osiguravanja sredstva za rad Državnog odvjetništva. Tokom primjene u ovih 5 godina ovog Zakona sigurno da su se pojavile određene potrebe da se pojedine, neke njegove odredbe nadograde novim zakonskim rješenjima odnosno da se dosadašnja rješenja urede na drugi način. Zato i predlagač ovim Zakonom želi urediti nadležnost građansko-pravnih odjela, općinskih, županijskih i Državnog odvjetništva. Da uskladi ovlasti za zastupanje u skladu sa Ustavom. Da poboljša nadzor, poboljša unutrašnji nadzor nad radom Državnog odvjetništva, omogući osnivanje Odjela za međunarodno-pravnu pomoć. Odredi sadržaj godišnjih izvještaja, razgraniči poslove državno-odvjetničke uprave i pravosudne uprave, riješi sporna pitanja u vezi premještaja stegovne odgovornosti i stegovnog postupka, uredi imovinsku karticu za dužnike, daje nove ovlasnice savjetnicima, odredi koji su podaci iz rada Državnog odvjetništva tajni i da ukloni uočene nejasnoće u pojedinim člancima. Ja ću pokušati nešto reći samo o nekim ovim prijedlozima koji smatram da su bitni. Naime izmjenama Ustava Republike Hrvatske definirano je što je to Državno odvjetništvo i tu, tim izmjenama je kazano da je Državno odvjetništvo samostalno, neovisno pravno tijelo koje postupa protiv počinitelja kaznenih i drugih kaznenih djela, da poduzima radnje radi zaštite imovine Republike Hrvatske te da podnosi pravna sredstva za zaštitu Ustava i zakona. Na temelju ovih izmjena Ustava kao što sam kazao 2001. godine donesen je Zakon o Državnom odvjetnišvu koji je ustvari formirao jedno novo odvjetništvo spajanjem bivšeg Državnog odvjetništva i Državnog pravobraniteljstva. Ovim Zakonom željelo se jednim zakonom urediti nadležnost ovih bivših državnih odvjetništava na sličan način no praksa je pokazala da neka od rješenja koji se odnose na nadležnost i ovlasti sadašnjeg građanskog … [[Govornik se ne razumije.]] nisu najbolja što je dovodilo do slučaja da je glavni državni, da je Državno odvjetništvo moralo raznim napucima određivati nadležnost određenim predmetima. Zasigurno da je ovo otežavalo rad Državnog odvjetništva pa se prišlo ovim izmjenama kojima se detaljnije uređuje nadležnost upravo građansko-pravnih odjela. Dalje što je bitno u ovom zakonu je mijenjanje ovlasti za zastupanje. Naime u dosadašnjem članku 16. Zakona propisano je da Državno odvjetništvo na temelju posebne punomoći može zastupati jedinice lokalne i područne, regionalne samouprave. U raspravi smo čuli da je to, da je ta odredba a čini mi se da je to ispravno, u suprotnosti sa članom 124. Ustava koji kaže da Državno odvjetništvo je ovlašteno i dužno poduzimati pravne radnje radi zaštite interesa Republike Hrvatske. Dakle ne i zaštite imovine jedinica lokalne samouprave pa se onda i predlaže da Državno odvjetništvo više po punomoći ne zastupa lokalnu samoupravu što je i u praksi pokazalo da su u dosta slučajeva interesi lokalne samouprave u suprotnosti sa interesima države Republike Hrvatske. Čuli smo i ovdje da će ovo vjerojatno izazvati određene probleme u jedinicama lokalne samouprave s obzirom na njihovo imovinsko stanje no i do sada su jedinice lokalne samouprave plaćale državnim odvjetnicima, Državnom odvjetništvu za zastupanje. Prema tome mislim da to neće bitnije utjecati na funkcioniranje lokalne samouprave. Drugi značajniji dio izmjena odnosi se na unutrašnji nadzor i praćenje rada državnog odvjetništva pa se predviđa osnivanje jednog posebno odjela u Državnom odvjetništvu a koji bi se bavio nadzorom nad radom i edukacijom i praćenjem kvaliteta pravnih i drugih stručnjaka. Ovdje se uvodi obavezno stručno usavršavanje. Čuli smo i primjedbi da je ovo i upitno da li je uvođenje obaveznog usavršavanja u suprotnostima sa pravima, interesima zaposlenika. No, bez aktivnog sudjelovanja u stručnom usavršavanju ne možemo ni očekivati da zamjenik Državnog odvjetništva ili državni odvjetnik može pratiti sve promjene koje su bitne za pravilan i zakoniti rad. Isto tako, prijedlogom zakona razrađen je i postupak ocjenjivanja tako da se predlaže ne samo novi raspon ocjena, nego i cijeli sustav novih mjerljivih kriterija, a glavni državni odvjetnik će donositi posebne upute za razradu kriterija, ocjenjivanja i praćenja rada državnih odvjetnika. Značajna je i odredba koja kaže da se zbog sve većeg značaja međunarodne suradnje, a naročito zbog sve većeg preuzimanja međunarodnih sporazuma u Državnom odvjetništvu predviđa i osnivanje odjela za međunarodno pravnu pomoć i suradnju što svakako treba prihvatiti. Uvode se i nove ovlasti i savjetnika. Naime, u uočenoj sadašnjoj praksi da su savjetnici nedovoljno iskorišteni, a posebno građansko pravnim odjelima pa se prijedlogom dopušta da savjetnici mogu zastupati optužbu u skraćenom postupku a u građanskim predmetima zastupati na raspravama u sporovima male vrijednosti. Jasno da ovdje treba pripaziti da se ne dođe do prekoračenja ovlasti pa je i dobro što su u konačnom prijedlogu dodati članci koji posebno određuju postupanje državno odvjetničkih savjetnika u kaznenim predmetima, te u građansko pravnim predmetima gdje su ta pitanja dovoljno i kvalitetno razrađeni. Konačno se i prijedlogom zakona uvode imovinske kartice što sigurno predstavlja značajna sredstva u prevenciji i mogućnosti koruptivnosti i zloupotrebe s jedne strane, a s druge strane u slučaju neopravdanih prozivanja u svezi stečene imovine njezina transparentnost je najbolje sredstvo za odbacivanje takvih optužbi. I još bi na kraju spomenuo da se ovim zakonom uvodi i obaveza obavezna sigurnosna provjera u postupku imenovanja državnih odvjetnika. Do sada u starom zakonu to nije bila obveza. To je bila mogućnost, no sada je glavni državni odvjetnik dužan zatražiti pismeno izvješće od kandidata da pristaje na sigurnosnu provjeru u skladu sa posebnim propisima. Mislim da je ovo dobro s obzirom da je državni odvjetnik odlučio o predmetima u kojima dolazi u dodir sa masom tajnih podataka i da je dobro da se vrši ova provjera, ne politička provjera, nego provjera s obzirom na njegov dosadašnji rad, okruženje u kojem se kretao i druge okolnosti koji predstavljaju sigurnosni rizik za Državno odvjetništvo. Sve u svemu smatram da se radi o jednom dobrom prijedlogu zakona koji svakako treba prihvatiti. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovani kolega Ivas. Na redu je poštovani kolega Peronja. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice i suradnice, kolegice i kolege. Upravo je i ovaj prijedlog, Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu ukazao kako bi zapravo trebalo sustavno rješavati važne zakone posebno koji se tiču pravosudnog sustava i kako, na koji način se moraju uvažiti i određeni prijedlozi iz prijašnjeg čitanja. Stoga se ove novine koje zakon predlaže jednostavno se zaključuje da se želi napraviti rad državnih odvjetnika učinkovit, da on mora biti pregledan, da mora biti u duhu vremena u kojim živimo i radimo. Stoga ću istaknuti samo neke od onih stvari koje u praksi su jako važne da se predmeti čim prije i brže rješavaju, pa i Državno odvjetništvo ako nije dalo mišljenje o radu u roku od 30 dana, tada se je trebalo smatrati da je ono pozitivno dosadašnje rješenje. Međutim, ovom izmjenom uvijek se obvezuje da Državno odvjetništvo dužno je dati svoje mišljenje u roku od 30 dana od primitka sve potrebite dokumentacije. U praksi taj korak puno znači pogotovo kad se radi o ozbiljnim predmetima, ozbiljnim strankama. Također, počeli smo gledati i druge zakone kako se to rješavaju i aktualna zbivanja pa se glavno Državno odvjetništvo uvijek od kandidata traži pisanu izjavu da pristaju na sigurnosne provjere. Ni jedan razuman kandidat neće odbiti i dati pristanak, a pristup je onda sasvim normalan i siguran da se provjeri osoba koja će raditi tako odgovoran posao. Također za bržim i učinkovitijim rješavanjem predmeta može se shvatiti i upućivanje na rad u Državno odvjetništvo višeg stupnja uvažavajući složenost rada na pojedinim predmetima slično kao Zakonu o sudovima što se pokazalo da je upućivanje na rad u viši sud odnosno u više Državno odvjetništvo značajno povećalo učinkovitost i smanjuje zaostaci u radu. Dakle, gledamo kako to sudovi rade. Ako je to u dosadašnjoj praksi saživjelo zašto ne bi takvu odredbu i rješidbu koristili i u Državnom odvjetništvu. Važno je istaknuti i određene paralele kada se radi o odvjetničkim vježbenicima, javnobilježničkim vježbenicima što oni mogu rješavati, a što može rješavati i savjetnik. Posebno je uočeno da savjetnici, viši savjetnici u Državnom odvjetništvu nisu dovoljno iskorišteni posebno u građansko-upravnim odjelima, a i to da se samim time što ne mogu obavljati pojedine poslove u manje složenim slučajevima onemogućeno je zapravo njihovo pripremanje za obavljanje poslova zamjenika državnog odvjetnika. Stoga je učinkovito i svrhovito baš radi pripreme, radi osposobljavanja za rad na mjestu zamjenika i radi omogućavanja da se zamjenici državnih odvjetništva da im se olakšaju poslovi. Oni se mogu baviti i složenijim i težim slučajevima. Potrebno je dopustiti da se savjetnici mogu zastupati optužbu u skraćenom postupku, a u građanskim predmetima zastupati na raspravi u sporovima manje vrijednosti uz ograničenja njihovih ovlasti. U općinskom, u predmetu općinskih Državnih odvjetništava navedena je vrijednost. Tako i županijskim isto kao što su i odvjetnički vježbenici ograničeni da ne mogu zastupati u predmetima, u višim predmetima spora kao i kad je zapriječena kazna zatvora. To nam još daje više razloga za upravo potvrdu da se i etički kodeks državnih odvjetnika i zamjenika državnih odvjetnika napravi do kraja. A također da se obveže i državne odvjetnike na imovinsku karticu koja je uvedena i za dužnosnike pa i za saborske zastupnike i za suce i konačno se trebamo naučiti da prilikom stupanja na odgovorne javne dužnosti možemo i moramo pokazati što imamo, koliko smo stekli i na koji način je došlo do promjena u određenoj imovini. … [[Govornik se ne razumije.]] bi jedino ono znatnija preča vrijednost. Može se napisati što je i kako je promjena napravljena i tu upisati u imovinsku karticu vrlo precizno i dobro. Ne mora uvijek naznačava se vrijednost ali svakako određeni predmet da. Pokazalo se je zapravo da jedna vrsta centralizacije i usklađivanja nadležnosti građansko-upravnih odjela, općinskih, županijskih i državnih odvjetništava vrlo precizno je odredila upravo kad se radi o građanskim predmetima, upravnim predmetima i kaznenim predmetima i da mora bez obzira koliko je državnih odvjetnika da moraju biti formirani upravo odjeli jer svako državno odvjetništvo ima posebne odjele i bez obzira da li u tom odvjetništvu radi samo državni odvjetnik ili državni odvjetnik i više zamjenika. Ovo ne samo radi nadzora nad radom i praćenja poslova u državnim odvjetništvima već da bi se konačno utvrdio i timski rad u građanskim upravnim predmetima i kaznenim predmetima, jer uvijek određena i građanska parnica može implicirati i određeno kazneno djelo i obratno, kolegijalno rješavanje ili timski konzilijarno. Važno je nametnuti jednu praksu kako bi se razmijenila iskustva i kako bi se doista moglo računati da Državno odvjetništvo isključivo brine o državnoj imovini. I važno je istaknuti da lokalna samouprava, područna i regionalna ima sasma različite interese i kad je u Republici Hrvatskoj registrirano više tisuća odvjetnika da je najlakše angažirati odvjetnika da zastupa općinu, županiju ili grad sa jasno preciziranim ovlastima, uputama i ugovorom i da se u slučaju lošeg obavljanja poslova posla sa odvjetnikom može razvrći ugovor, tražiti od njega naknada štete i da se konačno i odvjetništvo stavi u jedan normalan položaj, a ne da se uvijek zazire od bilo kakvih etiketa ili da se ne ističe odvjetništvo kao isto važna djelatnost u našem pravosudnom sustavu. Nema dobrog sudstva ako nema dobrih i odvjetnika. Nema ni dobrih sudaca i obratno ako nema odvjetnika, niti odvjetnika bez dobrog suda. Vjerujem da je to još jedan korak naprijed, kao i također naknada zamjeniku kada nakon 5 godina nije imenovan ponovno na tu dužnost. On ima pravo na isplatu naknade za vrijeme od 6 mjeseci, odnosno dok ne počne posao na drugom mjestu. Treba stvoriti pravnu sigurnost za svako radno mjesto, pa tako i za ovo koje se doista smatra jednom od poluga kako i na koji način razvijati svijest, pravosudnu svijest, kako zaštiti državne interese, državnu imovinu, posebno kad se tiče utvrđivanja granica pomorskog dobra. I sad se pokazuje da ovaj način određivanja vrlo složen i dugotrajan rezultira da upravo utvrđene granice pomorskog dobra štite državno vlasništvo ili sveopće vlasništvo i da tako treba biti i u budućnosti. Konačni prijedlog zakona valja podržati. Modernu praksu je uveo. Vjerujem da će tako i ovo naše ministarstvo, ministrica sa suradnicima i dalje na tome raditi.
Hvala lijepa kolega Peronja. Na redu je poštovana kolegica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Odmah moram istaknuti da podržavam osobno kao što i to naš kolega Mato Arlović govoreći u ime kluba SDP-a rekao da podržava i čitav klub ovaj Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnom odvjetništvu. Naime, dovoljno je samo otvoriti već prvu stranicu i prvi članak i izmjenu. Sasvim je jasno da ga je radila struka i to na temelju višegodišnjeg iskustva, minuciozni rad i težnji i želji samog Državnog odvjetništva da svoj rad usavrše, da ga unaprijede, da budu na tragu i na visini zahtjeva ustavne i zakonske zadaće, i što boljih rješenja. I to uopće nije sporno. Teško da se bilo kojoj primjedbi, odnosno odredbi ima što zamjeriti, osim možda ove jedne koja se odnosi na imovinske kartice, pa ću to odmah i konkretno nešto samo o tome reći. Naime, besmisleno je podnositi te kartice ako će one biti u bunkeru samog Ministarstva pravosuđa. Jer bit imovinskih kartica jeste da one budu, ali to ništa ovdje piše, niti je to obveza, to je kasnije onda stav samog ministarstva da li će to učiniti ili ne. Jer to zakonska ovdje obveza nije. Za razliku od one situacije u kojoj se ostali državni dužnosnici nalaze gdje je sve minuciozno u samom zakonu, a ne nikakvim pravilnikom riješeno. Prema tome ovo je jedna važna novota. A osim toga je osjetljiva stvar jer nigdje u svijetu to pravosudni dužnosnici nisu učinili. Ali s obzirom zbog situacije u kojoj se nalazi i sudbena vlast i zahtijeva javnosti da se to učini, pa i neprotivljenja i suglasnosti samih pravosudnih dužnosnika velike većine onda dakle da bi uopće ta odredba imala smisla, a ona je, a smisao je taj da ona dopre do javnosti, onda je to neophodno učiniti. Da li će to biti putem samog ministarstva ili putem samog tijela koje je nadležno za ostale državne dužnosnike to je manje važno. Ali smisao je u tome, čitave ove odredbe da dopre do javnosti. Ali jednako tako da se i stvore obveze, odnosno posljedice za državnog odvjetnika, odnosno zamjenika koji to ne učine. Pa prema tome trebalo bi ovdje nadodati da zamjenik koji to ne učini u propisanom roku kao što je to ovdje određeno da čini težu povredu dužnosti. Onda to ima smisao svoj i to je upravo i na pragu jedne ozbiljnosti ovakve norme da se nismo eto samo šalili. Međutim, da krenemo samo i nešto kažem o samom zakonu, odnosno o vremenu i situaciji kada evo mi sada raspravljamo o ovom Konačnom prijedlogu Zakona. Radi se o jednom dobrom prijedlogu i nije dobro da se, a nekako mi se čini da uvijek i u prošlom mandatu i sada, sva dobra zakonska rješenja kada se tiču pravosuđa nekako se stjecajem okolnosti događaju uvijek nekako navečer i van odjeka javnosti. Kada su afere koje se događaju u pravosuđu onda su one se objelodane odmah u sred bijela dana. To se nikad ne raspravlja navečer. Zašto je ovo važno? Ne zato da bi ovdje nas javnost slušala što i kako tko o ovome govori nego da bi se pokazala zaista jedna zajednička, zbiljska volja da želimo unaprijediti, dakle, i rad Državnog odvjetništva pogotovo, ja bih rekla, koje ono ima takvu ustavnu i zakonsku zadaću. Ne samo ustavnu i zakonsku nego i stvarno jedno je to od najtežih i od najosjetljivijih dužnosti koje je uopće teško zamisliti pa u našoj zemlji i općenito i u drugim zemljama. A u našoj zemlji još posebno teško jer naše Državno odvjetništvo se bavi ne samo progonom počinitelja kaznenih djela nego mora štititi i državnu imovinu, a nigdje u svijetu ono nema ovu tešku zadaću. Zbog čega je to jako važno i zbog čega je dobro da ono se time bavi iako je to za njih mukotrpna zadaća i ja vjerujem da će doći uskoro vrijeme kada ćemo ga morati rasteretiti ove dužnosti i kada će on svu svoju snagu moći uperiti samo u progonu počinitelja i u potrazi za počiniteljima kaznenih djela i osiguranja tragova. I zato mi se čini jako važnim kako treba dati podršku ovim ljudima koji su, koji počesto izlažu i vlastite živote s obzirom na težinu zadatka u koji se upuštaju, u koji su se dužni upustiti. Ali ovom prilikom i nedavno, treba napomenuti kako su znakovite riječi glavnog državnog odvjetnika, gospodina Mladena Bajića koji je rekao u situaciji što se događa u Hrvatskoj. To je nešto što svi se moramo dobro zamisliti što se to događa i kako se na takav način opterećuje rad Državnog odvjetništva. Na vlasti to u zadnje vrijeme, ali to već traje već neko vrijeme, ja bih rekla već godinama, zadnjih godina rat kaznenim prijavama. Pa su onda naslovnice kaznena prijava protiv ovog. To što je poslije odbačena to više nikoga ne zanima. A Državno odvjetništvo iscrpljuje se u zlonamjernim počesto i neodgovornim kaznenim prijavama i zloupotrebljava. Zloupotrebljavati državna tijela ja mislim da je nešto što je dostojno progona, međutim malo se progone takve osobe iako je do 90. bilo takvih slučajeva jer je možda, eto, teško i dokazati nečiju zlonamjeru. Ali jednako tako ne bi trebalo obeshrabriti građane koji dojavljuju bilo čak i anonimno, nije uopće bitno, da je počinjeno kazneno djelo. Ali upravo, politički rat kaznenim prijavama sprječava i odugovlači jer je i to formalna prijava po kojima državna tijela moraju trošiti vrijeme, troše dragocjena sredstva jer kad god se stavlja u pogon bilo koje državno tijelo, a naročito represivno to iznimno košta poreske obveznike. A na kraju krajeva, dekoncentrira ih se i destabilizira u njihovoj osnovnoj funkciji, u potrazi kažem za počiniteljima kaznenih djela teških na vlastito, teških kaznenih djela a i onih najosjetljivijih u području gospodarskog kriminaliteta. Zato mislim treba i ozbiljno shvatiti ovu poruku koju je izrekao putem medija glavni državni odvjetnik. Tim prije, još ću jednu rečenicu reći glede toga, kada su sve oči javnosti uprte i vrlo kritične naspram pravosuđa, a na vlastito ovog dijela pravosuđa, pravosudne vlasti, tj., Državnog odvjetništva. Već sam rekla da je malo što što se može prigovoriti ovom jednom minucioznom zakonu, odnosno izmjenama Zakona već postojećeg koji je već osnovni dobro uređen i gdje se pokazalo da je zaista bilo nužno 2001. godine spojiti pravobraniteljstva. Dakle, to se pokazuju i dobri učinci, pogotovo kada je državna imovina u opasnosti i općenito javno dobro i raspolaganjem javnog dobra pa čak i od jedinica lokalne samouprave gdje je onda tu nadzor itekako potreban. Ali slažem se ovdje i sa mišljenjem Državno odvjetništvo i ne treba zastupati pa čak ni putem punomoći. Međutim, ono što smo mi očekivali i što bi bilo dobro s obzirom da je proteklo dosta vremena, 2001. godine, odnosno 2003. formirana je radna skupina još za vrijeme bivše vlasti na čelu sa profesorom Krapcem koji je trebao pripremiti revolucionarne izmjene da konačno istraga kao jedan zastarjeli stadij kaznenog postupka više ne opterećuje kazneni progon. To je pretpostavlja veću ulogu Državnog odvjetništva. Dakle, i u tom jednom ja bih rekla pa i vizionarskom pogledu, odnosno jednoj cjelokupnoj reformi kaznenog zakonodavstva na … [[Govornica se ne razumije.]] kaznenog progona. Vidjeli smo već tada, ja mislim da nema nikakve prepreke, ali nije dovoljno da se samo o tome govori. Mislim da smo dosta vremena i potrošili da upravo Državno odvjetništvo postane operativno tijelo. Zadnje izmjene ZKP-a koje su se dogodile trebali su biti premosnica u smislu da konačno istraga nestane. To znači i pretpostavlja da se dio izvršne vlasti, na to mora biti spremna svaka vlast, odrekne svog suvereniteta, odnosno pariteta naspram sudbene vlasti odnosno samog Državnog odvjetništva i da se stavi pod njegovu domenu. Odnosno, progon i postupak protiv počinitelja kaznenog djela jedna je vrsta rata protiv kriminala, gdje ne mogu biti dvije paralelne linije. I koliko god to mi želimo zakonom jednim ili drugim, Zakonom o policiji ili Zakon o Državnom odvjetništvu ili ZKP-u nekako pomiriti i usredotočiti ih, približiti dok ne bude jedan zapovjednik koji pretpostavlja ovdje i te izmjene idu, da to bude državni odvjetnik koji će onda imati pravo obvezujućih naloga policiji koja će onda njemu u tom dijelu i segmentu odgovarati neće biti efikasnosti. To podrazumijevaju ove zadnje izmjene. Zato smo mi i očekivali u ovoj situaciji kad je prošlo već 3, 4 godine da ćemo dobili izmjene Zakona o Državnom odvjetništvu koje će ići upravo na tom tragu, paralelno sa izmjenom Zakona o policiji i novog Zakona o kaznenom postupku. Mislim da to i javnost je već toliko pripremljena, to javnost očekuje i struka se već pomalo pripremila i nema nikakvog, dakle, razloga …
Vrijeme.
… da mi s tim odugovlačimo. Prije svega, kažem, što je to naviješteno i što javnost očekuje. Hvala lijepa.
Hvala lijepa, poštovana kolegice. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti završnu riječ? Da. Riječ ima gospođa Ana Lovrin, ministrica pravosuđa. Izvolite gospođo ministar.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Evo na kraju ja zaista mogu samo zahvaliti na ovoj diskusiji. Hvala na podršci zakonu. Neke izmjene i neke konstruktivne primjedbe ćemo pokušati ako bude amandmana i ugraditi u ovaj tekst jer se radi o konačnom prijedlogu. Želim samo pojasniti, bilo je prigovora oko zastupanja da lokalne jedinice nemaju sredstava u proračunu da bi osigurale zastupanje pa zato možda bi bilo bolje da ostanem u Državnom odvjetništvu. Naravno to je i relevantno jer i Državno odvjetništvo je u ovom slučaju zastupalo po punomoći lokalne jedinice uz naplatu odvjetničkih tarifa. Drugo što se tiče ovih primjedbe da se ne zna što su bitne izmjene, ja bih se skoro s time i mogla složiti, ali evo išli smo sa istom definicijom i Zakona o sprječavanju sukoba interesa koji se odnosi na državne dužnosnike koji ima potpuno istu formulaciju da u tijeku mandata ako je došlo do bitnih promjena onda je do kraja isteka godine, dakle to je potpuno ista formulacija. I naravno nije rečeno da nisu javne, kartice će biti u Ministarstvu pravosuđa, nisu zaštićene oznakom tajnosti. I bilo je također pitanje što je sa prijelaznim rokom. Naime ocijenili smo da je potrebno ostvariti jedan prijelazni rok obzirom da pojedine jedinice lokalne samouprave i područne su imale dosta velik broj predmeta u zastupanju po punomoći i da im trebao staviti jedan rok da mogu prijeći na samostalno zastupanje. Evo ja predlažem da se ovaj zakon i usvoji i zahvaljujem na raspravi.
Hvala lijepo gospođo ministar. Poštovane kolegice i kolege sada ćemo za danas prekinuti rad. Sutra nastavljamo u 9,30 sa Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima i onda ćemo vidjeti šta ćemo tokom dana još dalje stići napraviti. Hvala vam lijepa na sudjelovanju. Do viđenja i laku noć!
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu. Za donošenje ovog zakona potrebna je većina glasova svih zastupnika najmanje 77. Imamo nekoliko amandmana. Ministrice molim. Amandman jedan Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Drugi Odbora za pravosuđe?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Treći istog Odbora za pravosuđe.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio. Četvrti Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio. Peti Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio. Šesti istoga odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Sedmi istoga odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Osmi zastupnika Ivana Tomljanovića i Dražena Bošnjakovića.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Deveti istih zastupnika.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Deseti. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Molim uključimo se. Daklem, treba 77 glasova za. Možemo glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 84 glasova za donesen predloženi zakon u tekstu kako ga je predložila Vlada zajedno sa prihvaćenim amandmanima. ... [[Početak sjednice nije snimljen.]]