Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujući predlogu jednog poslanika koji nikada nije izašao za ovu govornicu da brani bilo koji predlog Vlade ili da podnese i obrazlaže bilo koji amandman, u situaciji smo da obrazlažemo u jedinstvenoj raspravi predloge šest zakona. Samim tim, neću biti u mogućnosti da se studiozno osvrnem na sve predloge zakona. Preko nekih ću prosto morati da pretrčim, jer za ozbiljnu raspravu bi nam trebalo bar dva sata vremena. Ali, ovde očigledno nikog i ne interesuje rasprava. To smo pokazali na jučerašnjoj sednici. Sredstva informisanja, naravno, ne izveštavaju o stavovima pojedinih poslanika i poslaničkih grupa, nema objektivnog novinarstva. Sve izveštaje iz Skupštine Srbije očigledno pišu Beba Popović i Goran Vesić. Da pređemo odmah na zakone, pošto smo u cajtnotu. Na Zakon o oružju i municiji neću se posebno osvrtati. Srpska radikalna stranka nema ništa protiv da se pooštravaju kazne za nedozvoljeno držanje oružja. Naprotiv, smatramo da tako i treba da bude, s obzirom na to da je svo tooružje koje se sada vraća oružje koje ste 5. oktobra podelili građanima, otimajući ga iz policijskih stanica.
Narodna poslanice, na osnovu člana 101. izričem vam opomenu, zbog uvrede koju ste naneli narodnim poslanicima.
Da li to nije istina? Pa, to je pisalo u štampi, molim vas. Nisam rekla ništa što nije istina. Mi imamo samo jedan predlog da se podnose godišnji izveštaji o broju oružja koje je vraćeno i da imamo stanje na raspolaganju i stanje koje stoji u magacinima, tako da u jednom momentu budemo načisto da je sve to i vraćeno. Ima smisla da se vodi zajednički pretres i zajednička rasprava o Zakonu o Visokom savetu pravosuđa i Zakonu o javnom tužilaštvu. Po ova dva zakona, koja su u vezi, Visoki savet pravosuđa više nema nadležnosti u postupku izbora javnih tužilaca i njihovih zamenika, što smo vam govorili da ne treba da bude ni onda kada smo donosili paket pravosudnih zakona. U međuvremenu ste videli da to ne fukcioniše dobro. I onda ste bili svesni da to nije bilo dobro, ali je to bio međusobni dogovor između DSS i ostatka DOS-a, da vi njima izglasate ove zakone koji se tiču pravosuđa, a oni vama Zakon o radu. Po nama, Skupština treba da zadrži nadležnost kod izbora javnog tužioca, s tim što ne vidimo razliku između javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, pogotovu kada se ima u vidu da su zamenici javnih tužilaca oni koji operativno rade posao i čiji bi tretman trebalo da bude isti, što se tiče izbora. Znači, da opet Skupština bude ta koja će ih birati, a na čiji predlog - sigurno ne na predlog Vlade, pretpostavljam javnog tužioca, da to prođe Odbor za pravosuđe i opštu upravu i da dođe opet ovde u Skupštinu Srbije, da Skupština o tome odlučuje. Istina je da Javno tužilaštvo nije ni čist upravni organ, nije ni pravosudni organ. Razlikuje se od pravosuđa i pravosudnih funkcija u tom smislu što nisu potpuno nezavisni. Dati Vladi ovlašćenje da imenuje zamenike javnih tužilaca po nama je apsolutno neprihvatljivo i u tom smislu smo podneli amandmane na ovaj zakon. Najvažniji zakon iz ovog paketa je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, kojim se na sasvim drugačiji način definiše pojam organizovanog kriminala, proširuje se taj pojam organizovane kriminalne grupe, koja je sada ovde definisana i na tzv. drugu organizovanu grupu, potpuno jedan nejasan pojam; ali, možemo da pretpostavimo šta se iza toga krije - krije se mnogo štošta i ostavlja mogućnost za kolektivizaciju odgovornosti, iako u krivično-pravnom smislu postoji samo individualna odgovornost. Ja ću navesti jedan primer, onako kako smo mi to shvatili, šta može da bude druga organizovana grupa. To može da bude bilo koje udruženje građana, može da bude, recimo, Društvo sudija, pa se dogodi da dvojica-trojica sudija počine neko krivično delo, to već ima neke osobine organizovanog kriminala, ili može da ima. Kakva je posledica po tu organizaciju, odnosno po Društvo sudija? To može da bude i sindikalna organizacija, i politička organizacija. U članu 3. Predloga ovog zakona odredbe o krivičnom postupku materijalno ne mogu da bude sadržina ovog zakona. Ministar nam je juče rekao, nažalost, nije ovde, da su ove odredbe leks specijalis u odnosu na Zakon o krivičnom postupku. Tako imamo pritvor od 30 dana, zahvaljujući vanrednom stanju i Uredbi v.d. predsednika države, a u redovnom ćemo nakon prestanka vanrednog stanja, koje jednom mora da prestane, imati pritvor od 270 dana. Iz odredaba ovih članova od 15a do 15l vidimo da pritvor može da traje 24 časa, a izuzetno može da se produži na 30 dana, pa još 30 dana, pa još 30 ukoliko postoje osnovi sumnje da je lice izvršilo krivično delo organizovanog kriminala, pa tri meseca u pritvorsku jedinicu (to me nešto mnogo podseća na pritvorsku jedinicu Haškog tribunala), i još tri meseca, znači ukupno 270 dana. Postavlja se pitanje koja to međunarodna konvencija dozvoljava, ako imamo u vidu da moramo da poštujemo međunarodne konvencije. Ja ću vam pročitati samo jedan dokument sa drugog sastanka Konferencije o ljudskoj dimenziji KEPS-a, Kopenhagen 1990. godina, paragraf 1, član 5.15 i 5.16. Tačka 5.15: "Svako lice koje je uhapšeno ili pritvoreno pod optužbom da je učinilo krivično delo ima pravo da odmah bude izvedeno pred sudiju ili drugo lice koje je zakonom ovlašćeno za vršenje te funkcije, kako bi se moglo odlučiti o zakonitosti njegovog hapšenja ili pritvora". Tačka 5.16: "U odlučivanju o krivičnoj optužbi protiv takvih lica ili njihovih prava i obaveza u sudskom postupku svako ima pravo da bude pravično i javno saslušan od strane nadležnog, nezavisnog i nepristrasnog suda koji je zakonom utvrđen". Pošto je državna zajednica Srbija i Crna Gora prihvatila Statut Saveta Evrope, obavezna je da primenjuje opšteprihvaćena načela o pravima čoveka. Savet Evrope zahteva da uhapšeno i pritvoreno lice odmah bude izvedeno pred sudiju i pravo da bude pravično i javno saslušan od strane nadležnog, nezavisnog i nepristrasnog suda. Dakle, ne može policija, tužilac, a pogotovo ne može ministar da odlučuje o pritvoru, nego samo sudija, pa se pitamo kakve su posledice toga što nećemo poštovati ove međunarodne konvencije koje smo dužni da poštujemo. (Predsednik: Da li želite da koristite narednih 10 minuta?) Naravno. Što se tiče Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije, ovo je bio, po nama, gledajući materijal koji ste nam dostavili i koji se tiče izmena Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije i Krivičnog zakona Republike Srbije, momenat da se izvrši kodifikacija krivično-pravne materije. Posle donošenja Povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora propušten je taj momenat, pa imamo ovakve izmene na parče. Kroz amandmane i kroz raspravu u pojedinostima videćete koliko predlagač nije bio konzistentan i koliko nije imao strpljenja za sve ono što treba da se promeni, samim tim što ovo sada može da postane samo osnovni zakon. Osnovni krivični zakon Republike Srbije dodatno ćemo obrazložiti kroz amandmane. Dakle, prvo je problematičan član 1. i promena naziva ovog zakona u osnovni krivični zakon. Ako je već tako, onda on mora da se zove osnovni krivični zakon Republike Srbije i da se onda kroz ceo tekst zakona menjaju sve one odredbe gde se spominje Savezna Republika Jugoslavija. Novine su predviđene u članu 3. ovog predloga, gde se kao sporedna kazna uvodi konfiskacija imovine. Po postojećem zakonu, zakonu koji važi, već je regulisana mogućnost oduzimanja svega što je nezakonito stečeno, pa čak i onoga što je osuđeno lice prenelo na nekog drugog, bračnog druga, srodnika ili poklonom na bilo koje lice. Dakle, postojala je mogućnost da se ta imovina oduzme. Ovde se naravno traži da se radi o organizovanom kriminalu i to je uslov ovog člana, a kako to može biti i nasilno rušenje ustavnog poretka onda bi pod to mogao da potpadne i ministar Batić (evo ga stiže) i njegova akcija prikupljanja potpisa za samostalnu Srbiju, jer to ima sve osobine organizovanog kriminala, jer se napada direktno ustavni poredak zemlje i teži se menjanju ustavnog poretka zemlje. Podsetiću vas na konvenciju o pranju novca, pretresu, zapleni i konfiskaciji imovine (iz Strazbura, 8. novembra 1990. godine) koju su prihvatile zemlje Saveta Evrope, a koja pod konfiskacijom podrazumeva oduzimanje imovinske koristi pribavljene krivičnim delom. "Svaka strana usvojiće takve zakone i druge mere, koje mogu biti neophodne kako bi se omogućilo konfiskovanje sredstava i imovinske koristi pribavljene krivičnim delom ili imovine čija vrednost odgovara pribavljenoj koristi". Dakle, nema potpune konfiskacije i ne može predmet konfiskacije da bude imovina stečena na legalan način, poklonom, nasleđem, zajednička imovina stečena u braku i tome slično. Druga novina, zakon poznaje samo povrat, a ne više i višestruki povrat. Šta je posledica toga? Predviđa se mogućnost da se,recimo, jednom licu osuđenom na kaznu zatvora od godinu dana zbog neke kafanske tuče, za izvesno vreme dogodi da bude osuđeno i na kaznu zatvora od 12 godina, koja može odmah dvostruko da bude veća i onda je to 24 godine, a radi se o povratu dva krivična dela u periodu od pet godina, jer posle pet godina ne može i posle toga je zastarelo, briše se iz evidencije i odmah se primenjuje ova mera. Višestruki povrat bi morao da ostane kao institut i u ovom zakonu. Povrat je već regulisan ovim istim zakonom u članu 41. stav 2. u kojem se nije intervenisalo, pa su ove dve norme u koliziji i mislim da će predstavljati zabunu i mogućnost da sudovi različito sude i različito tumače ove dve pravne norme. Sve to pokazuje da se niste ozbiljno bavili krivičnim zakonodavstvom, već onako da rešite neke akutne probleme u kaznenoj politici. Treća novina su krivična dela u sticaju, član 48. koji je do sada već deset puta menjan: "Ako je za krivična dela u sticaju utvrdilo kazne zatvora, jedinstvena kazna mora biti veća od svake pojedine utvrđene kazne, ali ne sme dostići zbir utvrđenih kazni, niti preći 15 godina zatvora". Po nama tu treba predvideti kaznu zatvora od 40 godina, znači da ne može da pređe tu meru; 40 godina je nešto što bismo mogli da nazovemo i doživotnom robijom i mi smatramo da je to sasvim dovoljno. Inače, kazna postaje odmazda, a gubi se potpuno ona njena druga funkcija nekog prevaspitavanja, ukoliko je moguće. A, nemamo odmazdu, ako se ja dobro sećam, još od vremena kauboja u Sjedinjenim Američkim Državama, gde se primenjivala jedna neorganizovana sankcija kao što je linč. Dalje, predlagač očigledno nije primetio da je čitava grupa krivičnih dela protiv Savezne Republike Jugoslavije, koja više ne postoji, trebalo da bude predmet intervencije, pa da tu stoji umesto SRJ državna zajednica Srbija i Crna Gora i Republika Srbija. Nije bio problem da se ovo uradi, ako smo želeli ozbiljno da se bavimo ovim zakonom i ako smo se već upustili u izmene i dopune. Protiv toga smo da budu određene samo minimalne kazne, iako jesmo za pooštravanje kaznene politike, ali smo uvek za određivanje i minimuma i maksimalne kazne, inače, dolazimo u situaciju da uvek može da bude izricana maksimalna kazna. To će sigurno uticati na politiku pravosuđa kod odmeravanja kazne. Imaćemo veoma, veoma različitu praksu. Kao što vidite, pretrčavam preko zakona, ali šta da radim, 20 minuta je malo da bi se ovim ozbiljnije bavili, bolje da smo ono jučerašnje vreme iskoristili za ove zakone, jer diskusija koju smo juče vodili nije imala apsolutno nikakvog efekta. Htela bih da iznesem samo jedan primer, koji ilustruje da predlagač nije vodio računa da zakon bude konzistentan, jer je u članu 63. za protivpravno lišavanje slobode, koje je za posledicu imalo smrt, kazna određena na pet godina. Morala bi da bude sedam godina, jer je to minimalna kazna predviđena za ubistvo, po predlogu ovog zakona, što je predmet izmene već u prvom članu. Dakle, trebalo bi da se okanemo toga da akutno rešavamo probleme, onako kako se oni pokušavaju razrešiti. Kada su se ti problemi stvarali niste razmišljali o tome kako ćete ih razrešavati, ali, ako već idemo na izmene postojećih zakona i ako nas već Povelja obavezuje na neke izmene zakona, dajte da se to uradi ozbiljno. Skratićemo onda vreme tokomkojeg će se ova skupština baviti stalno jednim te istim zakonom, jer, verujte, već poslanici dobijaju ospice kada dobiju ovaj set pravosudnih zakona, koliko smo ih puta za ove dve godine imali u proceduri. Poslanici SRS u svakom slučaju, zbog ovakvog pristupa ovoj problematici, neće glasati za predloge ovih zakona.
Reč ima, kao šef poslaničke grupe, narodni poslanik Bojan Pajtić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, ovim setom zakona zaokružuje se sistem normi koje su ovaj parlament i savezni parlament donosili u proteklih nekoliko meseci u borbi protiv organizovanog kriminala. Ono što bih odmah preporučio onima na koji kritikuju ovakav pristup borbi protiv organizovanog kriminala jeste da uzmu u obzir činjenicu da svaka država donosi onakve norme i onakve zakone u zavisnosti od toga koliki je stepen društvene opasnosti od organizovanog kriminala u toj državi. To je slučaj i sa italijanskim primerom (koji je klasičan i koji se uvek spominje) i sa nekim drugim zemljama, a nikada se nije, ili nije u zadnjih sto godina, bar u Evropi, dogodilo da u nekoj zemlji organizovani kriminal pokuša državni udar. Ono što smo mi imali, atentat na premijera, nije ništa drugo, uz saradnju sa nekim predstavnicima medija, sa nekim korumpiranim ljudima iz državnih organa, sa nekim ljudima iz političkih stranaka, nego instrumentalizovani pokušaj državnog udara, i to školski primer. U tom smislu, stepen društvene opasnosti od organizovanog kriminala je u Srbiji bio maksimalan i u tom smislu pozitivno zakonodavstvo na takav stepen opasnosti mora da odreaguje. Treba reći da se ovim setom zakona (nisu svi pravosudni) štite prava i lica koja se nalaze u pritvoru; dakle, ne radi se samo o povećanju kazni za ubistvo, razbojništvo, otmice, iznude, nego se i te kako sprečava, odnosno mnogo strožije se sankcioniše policijska tortura i sprečava se zloupotreba situacije i ovlašćenja službenih lica u postupku istrage, odnosno u postupanju prema potencijalnim počiniocima krivičnog dela. Dakle, krivično delo iznuđivanja iskaza, koje se odnosi upravo na službena lica, mnogo je drastičnije sankcionisano ovim predlogom zakona; ovim se i te kako preventivno deluje i na službene organe, odnosno i na organe MUP-a. Ono što je neobično važno jeste da se u Predlogu zakona o izmenama Zakona o nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala usvaja definicija koju smo obavezni da usvojimo prema Konvenciji Ujedinjenih nacija o borbi protiv transnacionalnog organizovanog kriminala. U toj konvenciji se na širi način definiše organizovani kriminal. I ovim zakonom je na širi način nego do sada definisan organizovani kriminal, dakle, kriminalna grupa se svodi na tri i više članova, ali se ne limitira broj onih krivičnih dela koji smo imali do sada, kao opis onoga što ta kriminalna grupa radi, da bi predstavljala kriminalnu grupu organizovanog kriminala, nego je to kriminal koji vodi neposrednom ili posrednom sticanju materijalne koristi, a i grupe koje su u korelaciji, a mi vrlo dobro znamo zbog čega je ova norma uvedena. Nisu samo grupe koje su se neposredno bavile kriminalom bile grupe koje su bile od izuzetne opasnosti za društveni interes u Republici Srbiji. Dakle, i te grupe potpadaju pod ovu definiciju, odnosno bivaju sankcionisane na osnovu ovog zakona. Stratifikacija zadržavanja u posebnoj pritvorskoj jedinici, odnosno stratifikacija zadržavanja koja se predviđa ovim zakonom, veoma je prirodna i potpuno je jasna. Dakle, 24 časa za prikupljanje potrebnih obaveštenja, što je neki minimum koji je neophodan, 30 dana za lica koja bi mogla ometati ili sprečiti istražne radnje, i 30 plus 30 dana za ona lica kod kojih postoje osnovi sumnje da su izvršioci određenih krivičnih dela koja potpadaju pod ovaj zakon. Devedeset dana, dakle najviše tri meseca, koliko se predviđa za lica koja je neophodno zadržati radi utvrđivanja identiteta i hvatanja, jeste ponovo prirodna mera, dakle ne sankcija, nego mera koja je neophodna da bi se ušlo u trag organizovanom kriminalu. Zbog specifičnosti i moći, materijalne i svake druge, koju organizovani kriminal sa sobom nosi, neophodan je nešto duži period, nego što je to inače po Zakonu o krivičnom postupku predviđeno, da bi se ušlo u trag tim grupama i da bi se te grupe mogle efikasno razbiti. Izmene Zakona o Visokom savetu pravosuđa i Zakona o javnim tužiocima jasno govore u prilog tome da je potrebno da se tužilaštvo, kao egzekutivni organ, prema Ustavu Republike Srbije, kao poseban državni organ, koji goni učinioce krivičnih dela, veže čvršće uz Ministarstvo pravosuđa, odnosno uz Vladu u kojoj su skocentrisana ovlašćenja i po Zakonu o unutrašnjim poslovima, dakle, i za MUP; da se javni tužioci imenuju, odnosno biraju u Skupštini, na predlog Vlade, i da se zamenici javnih tužilaca imenuju u Vladi, na predlog nadležnog ministra pravosuđa. Krivično zakonodavstvo koje se menja (ovde se govori o dva instituta, o konfiskaciji i kumulaciji kazni, koji se osporavaju) jeste isto tako adekvatan odgovor na onaj stepen društvene opasnosti koji se u Srbiji pojavio zbog postojanja organizovanog kriminala, a napominjem da konfiskacija predstavlja isključivo sporednu kaznu. Do sada smo imali institut oduzimanja imovinske koristi stečene izvršenjem krivičnog dela, gde je sud utvrđivao kolika je ta imovinska korist, osuđivao lice protiv koga je izrečena presuda, da tu imovinsku korist uplati na račun budžeta Republike Srbije, ili je kroz prinudno izvršenje taj iznos ostvarivan, ali konfiskacija je neophodna jer je i stepen društvene opasnosti od organizovanog kriminala daleko veći nego kod drugih krivičnih dela koja podležu krivičnom zakonodavstvu i Zakonu o krivičnom postupku. Kumulacija kazni je takođe nešto što je potpuno poznato, nešto što je možda više karakteristično za anglosaksonske sisteme nego za kontinentalne, ali je nesporno da je nakon ukidanja smrtne kazne i zbog drastičnosti i dramatičnosti posledica koju je organizovani kriminal u Srbiji nosio sa sobom važno i preventivno delovati u tom smislu da dođe do kumulacije kazne, odnosno da se ona ne limitira onako nisko kao što je bila do sada limitirana, nego da je moguće izreći jedinstvenu kaznu zatvora, koja ne može da prevaziđe ukupan zbir kazni zatvora za krivična dela, koja je počinio osuđeni, ali je sasvim dovoljno pripretiti kriminalcima da može da se dogodi da do kraja života ostanu u zatvoru. Čini mi se da je to mnogo efikasnija mera nego smrtna kazna koju smo imali dok nismo ukinuli ovaj institut. Izmene zakona o oružju i municiji takođe sankcionišu jedno nenormalno stanje prisustva hiljada i hiljada "dugih cevi" i eksplozivnih naprava u našem stanovništvu. Podsećam one organizacije koje funkcionišu od okolnosti do okolnosti, malo kao političke stranke, malo kao paravojne formacije, da je ovako masovno posedovanje oružja i eksplozivnih naprava mnogo više posledica ratova i svega onoga što se dešavalo u proteklih 10-tak godina, nego bilo čega drugog što se dešavalo nakon tog perioda. Dakle, minimalna kazna od tri godine zatvora za posedavanje onog oružja koje nije dozvoljeno posedovati i minimalna kazna od pet godina zatvora za posedovanje eksplozivnih naprava, čini mi se da je takođe dobra preventivna mera za sve one koji misle da mogu da uzmu zakon u svoje ruke i da se ponašaju sa oružjem onako kako su se ponašali 90-tih godina po ulicama srpskih gradova. Neki su insistirali da se vanredno stanje ukine bez ikakvih selektivnih i naročitih razloga, smatrajući da je takvo stanje nepotrebno i nepodnošljivo, bez obzira što bi ukidanje vanrednog stanja, bez postizanja mera i rezultata u istrazi koje je neophodno postići, značilo amnestiranje nekoliko stotina kriminalaca, i automatski bi značilo opstanak organizovanog kriminala. Kada nekoliko stotina kriminalaca izađe iz pritvora, sigurno da je najmanji problem da organizuju kriminalne grupe od 300 i više lica. U tom smislu, ta lica i te organizacije se zalažu i za neprihvatanje ovih zakona koji takođe nisu ništa drugo nego odraz potrebe Republike Srbije da se protiv organizovanog kriminala izbori na efikasan način. Mi razumemo motive onih političara, onih poslanika čiji partijski drugovi danas predstavljaju predmet istražnih radnji i nalaze seu pritvorskim jedinicama, oni koji su učestvovali u organizovanju i u zaštiti kriminalaca. Mi razumemo i motive onih koji su najavljivali krvavo proleće, ubistva političkih neistomišljenika, koji su u ovoj skupštini najavljivali 29. maj, a izgleda da se toga ne sećaju, a mi se toga vrlo dobro sećamo. Mi tako nešto kao argumentaciju ne možemo da prihvatimo. Borba za pravnu državu za nas nema alternativu. Borba za Srbiju bez narko-dilera u školskim dvorištima, bez kriminalaca na ulicama, bez ubica u državnim organima, u medijima, u političkim strankama, za nas nema alternativu. Zbog toga će poslanički klub DOS - Reforma Srbije glasati za ove zakone.
Dame i gospodo narodni poslanici, valjda ćemo jednom dočekati da predsednik Narodne skupštine ima isti aršin za sve poslanike koji izađu za ovu govornicu [[Dobacivanje iz sale.]] Kvočke nisam pitala ništa. Zato vas molim da, kad izađete za ovu govornicu, kao što sam ja lepo rekla ko je šta i kada uradio, imenujete one koje okrivljujete da su učestvovali u državnom udaru ubistvom predsednika Vlade Zorana Đinđića. Kažite - učestvovala je ta i ta politička partija, pa da se lepo obračunamo ovde, za ovim mikrofonom i za ovom govornicom. Ne vidim koliko je strašno ako se ovde pred stotinak ljudi iznese jedna ocena koja je opštepoznata, u poređenju sa ocenama koje mogu da se pročitaju u dnevnoj štampi i koje čitaju milioni ljudi, a radi se o jednoj hajci na političke protivnike, pogotovo na SRS. Htela bih samo da vas podsetim da je gospodin Vojislav Šešelj još u januaru 2001. godine počeo da vas upozorava koliko je kriminal narastao u ovoj zemlji, ko su glavni kriminalci i mafijaši i s kim su u sprezi. Zamolila bih vas da pitate vašeg kolegu Čedomira Jovanovića ko je obilazio Dušana Spasojevića u zatvoru kada je uhapšen u inostranstvu zbog otmice Miškovića. Čedomir Jovanović ga je obilazio i on je insistirao kod sudije da bude pušten. Ko je sad u sprezi sa kriminalom i ko je učestvovao u državnom udaru, zaključite sami.
Narodnoj poslanici Gordani Pop-Lazić izričem drugu opomenu, na osnovu člana 101. Poslovnika, zato što je, između ostalog, zloupotrebila pravo da govori o povredi Poslovnika i koristila kao pravo na repliku. Red je da to nauči. Pravo na repliku narodni poslanik Bojan Pajtić.
Poštovana predsednice, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je besmisleno da pričamo o tome ko je i čiji su poslanici posle svakog izlaganja najavljivali 29. maj. Besmisleno je da govorimo o tome da se radi o direktnoj pretnji obračunom, ali egzistencijalnim obračunom sa političkim neistomišljenicima. Mislim da je potpuno notorno da je, ako neko spominje krvavo proleće, a predstavlja opoziciju, jasno na koga se to odnosi. Potpuno je nesporno koliko je necivilizovan i primitivan takav pristup prema političkim neistomišljenicima. Nikada nisam optužio vašu stranku za organizovani kriminal, nego sam govorio o tome da su neki poslanici, a svi znamo koji, najavljivali 29. maj i krvavo proleće, što je neobično primitivan i neprimeren način pretnje fizičkim likvidacijama političkim neistomišljenicima. Ako će nešto biti tekovina svega ovog što se dešava u Srbiji, to je da će tako nešto biti potpuno nemoguće da se ponovi.
Nastavljamo raspravu prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
U raspravi o šest zakona treba da idemo redom. Prvi je zakon o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Ovaj zakon ima tri sistemska promašaja. Prvi promašaj je definicija organizovanog kriminala. Mesto za ovu definiciju nalazi se u materijalnim odredbama Krivičnog zakona, a ne u ovom zakonu. Ovaj zakon po svom nazivu treba da uredi organizaciju nadležnih organa. Znači, organizaciju MUP-a, organizaciju suda i organizaciju tužilaštva, koji ovaj posao treba da rade. U delu koji se tiče nadležnosti, treba samo da se taksativno navedu nadležnosti tih organizacionih jedinica nadležnih organa. Nažalost, mi u ovom predlogu zakona imamo čitav niz odredaba procesnog karaktera, čije je mesto u Zakoniku o krivičnom postupku. Postoji još jedan veliki nedostatak, što nema nijednog opravdanog razloga da ove procesne odredbe budu tako formulisane da bitno ugrožavaju osnovna ljudska prava. Treba reći da i pritvoreno lice i lice na izdržavanju kazne zatvora uživa ljudska prava. Ono je samo ograničeno u nekim pravima. Treba podsetiti ovu skupštinu da je ne samo ulaskom u Savet Evrope nego i nekim dokumentima koji su potpisani od 1970. do 1990. godine ova zemlja preuzela obaveze da ugradi te međunarodne standarde u svoje zakone, te je tako i 1990. i 1993, pa i 2001. godine materija krivičnog zakonodavstva menjana i usaglašavana sa evropskim standardima. Jedan od tih pokušaja je bio i brisanje smrtne kazne kao sankcije, a drugi pokušaj je bio ukidanje policijskog pritvora od tri dana. Nažalost, policijski lobi je stalno prisutan, a to je onaj deo policije koji na bazi verovatnog želi da smesti ljude u zatvore, jer mentalno okreće situaciju tužilaštva i SUP-a prema osumnjičenom. Treba samo da kažem da smo mi tek prošle godine dobili termin osumnjičenog, a to je svako lice za koje postoji najbezazleniji stepen verovatnoće ili osnovanosti neke blage sumnje da postoji neka indicija da je nešto učinjeno. Međutim, po ovom zakonu to lice ide u zatvor, a na bazi čega? Na bazi indicija, glasina, nečega što ne može čak ni da se dokaže, a trpa se u zatvor da bi se u tom postupku koji sledi obezbedili dokazi i obezbedili ostali za osuđenje. Znači, ovaj zakon praktično mi ne bismo mogli da donesemo. Upozoravam Narodnu skupštinu da se odredbama ovog zakona krše se međunarodni dokumenti kojima smo pristupili. Druga stvar, čini se neverovatna presija na sudije, koji će se lustrirati čak i od mozga, a zbog čega od mozga? Ove zakone sudije neće smeti da primenjuju, a zbog čega? Zato što su u direktnoj suprotnosti sa odredbama onih međunarodnih dokumenata koji nas obavezuju. U prilog ovoj tvrdnji ide i faktički promenjen stav Savezne Republike Jugoslavije od 2000. godine o tome kakav je odnos našeg zakonodavstva prema međunarodnim normama. Ranije je bilo pravilo da kada se neki međunarodni ugovor potpiše ili se njemu pristupi, onda se te norme sprovode u odgovarajućem našem zakonu, pod uslovom da nisu u suprotnosti sa Ustavom. Od pre godinu dana mi imamo potpuno drugačiju praksu da dajemo primat međunarodnim dokumentima, bez obzira da li smo sproveli promenu u našem zakonodavstvu i bez obzira da li je to u saglasnosti sa našim Ustavom. Treba voditi računa o tome, jer, praktično, sudije će doći u situaciju da ne mogu da primene ovaj zakon jer on ima instalisanu nepravilnost i suprotnost sa međunarodnim standardima, a ta suprotnost se direktno tiče kršenja ljudskih prava određenih pojedinaca. Na ovaj način sva lica koja budu privedena, zadržana, osuđena, imaju puno pravo da se jave u četvrtom ili petom stepenu nekom međunarodnom sudu, nekom sudu koji priznaje Savet Evrope. Što se tiče Krivičnog zakona, mislim da je ova promena koja je data korak unazad, ne samo zato što se uvode neke institucije koje nisu više potrebne, već što se na ovaj način ne može promeniti kaznena politika. Ne može se pooštriti kaznena politika; ovo je, praktično, pucanj u prazno. Što se tiče zakona o oružju i municiji, naravno, svi smo saglasni oko toga da posedovanje automatske puške ili zolje jeste krivično delo, i to treba da bude krivično delo, posedovanje tog tipa oružja. Ali, ja bih upozorio na jedno pravo koje svaki čovek ima rođenjem, a to je pravo da zaštiti svoj život; i, u tom smislu se vode neke akcije u svetu, u smislu da se legalizuje posedovanje oružja kao sredstvo odbrane, znači, oružje u kući kao sredstvo odbrane. Mi nećemo da pravimo probleme oko pooštravanja kazni kada je u pitanju ovaj zakon, ali vas upozoravamo da je posedovanje običnog pištolja koji je nasleđen, a nije sprovedena promena u SUP-u, daleko manja društvena opasnost nego pit-bul terijer koji se čuva u stanu i koji se šeta ispred zgrade. Pričam o posledicama, jer kod onog prvog može da se desi da nikada ne nastupi posledica, a kod ovoga je svakodnevno moguća posledica, i suviše teška posledica.
Za reč se javio Borislav Pelević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SSJ.
Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, borba protiv organizovanog kriminala predstavlja nacionalni interes svake države. Naravno, u ovom trenutku i pre svega interes države Srbije. Svako dobronameran će podržati svaki oblik borbe protiv organizovanog kriminala, naravno, u skladu sa postojećim propisima, u skladu sa Ustavnom poveljom, sa Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima i u skladu sa evropskim konvencijama o ljudskim pravima. To, dakle, za stranku SSJ nije nimalo sporno. Međutim, ovaj set zakona, posebno zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa u borbi protiv organizovanog kriminala, ima dva krupna nedostatka. Prvi je što je izostavljen pojam - borba protiv korupcije, a svedoci smo da se u svim evropskim institucijama vodi borba ne samo protiv organizovanog kriminala nego i protiv korupcije. Dokaz za to je istraga koja je u toku i koja je pokazala da u državnim organima ima i te kako mnogo korumpiranih službenika, a posebno u tužilaštvu i pravosuđu. Mislim da je nedostatak predlagača ovog zakona to što nije uvrstio u borbu protiv organizovanog kriminala i borbu protiv korupcije na svim nivoima. To je prvi nedostatak po mom skromnom mišljenju. Drugi nedostatak je neusklađenost ovog seta predloga zakona, posebno kada se radi o zakonu o organizaciji i nadležnosti državnih organa u borbi protiv organizovanog kriminala, sa Ustavnom poveljom. Kao i sa Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama i sa Evropskom konvencijom o ljudskim pravima. Mene mnogo ne interesuje to što ovaj predlog zakona nije u skladu sa Evropskom konvencijom o ljudskim pravima, jer smo svedoci da se međunarodna zajednica umnogome ne drži svojih rezolucija i svojih konvencija, a dokaz za to je inepridržavanje ove zajednice Rezolucije 1244 o Kosovu i Metohiji, donete od strane Saveta bezbednosti - evo, već četvrta godina kako se ona ne primenjuje. Prema tome, to me mnogo ne zabrinjava, ali i te kako zabrinjava neusklađenost pojedinih članova predloga ovog zakona sa Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama. Jedini zakon u prošloj godini za koji je glasala SSJ je bio upravo ovaj zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa u borbi protiv organizovanog kriminala. Imamo najbolju volju i želju da i ovog puta podržimo Predlog zakona, naravno, pod uslovom da se neke stvari amandmanima poboljšaju i usklade sa Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima. Posebno ću se tu zadržati na tome da smo prošle godine prilikom diskusije o usvajanju zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u borbi protiv organizovanog kriminala govorili puno o tome, kao i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona. Tada smo mi - naši poslanici Dragan Marković - Palma, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i ja - tražili da se pooštri kaznena politika i dali smo bezbroj amandmana koji su morali u tom trenutku da pooštre pojedine odredbe i članove Krivičnog zakona. Nažalost, skupštinska većina tada nije imala sluha za naše predloge, a siguran sam da se onda imalo sluha i da su naši predlozi bili usvojeni da sada ne bismo razgovarali, makar ne o izmenama i dopunama Krivičnog zakona i osnovama Krivičnog zakona, odnosno Krivičnog zakona SRJ koji će sada biti preimenovan sa punim pravom u osnovni krivični zakon. Dakle, bili su to naši mnogobrojni amandmani i predlozi, naročito kada se radilo i o Zakonu o Bezbednosno-informativnoj agenciji, o Zakonu o borbi protiv organizovanog kriminala i o Krivičnom zakonu. Žao mi je što sada nema dovoljno vremena da vam pročitam stenograme šta su govorili poslanici SSJ i mislim da bi upravo to čitanje stenografskih beležaka razuverilo mnoge od vas koji su čak i danas povezivali SSJ sa organizovanim kriminalom ili sa paravojnim formacijama itd. To u najmanju ruku nije korektno i nije fer. Siguran sam da će se ti isti koliko već sutra, kada se ova istraga završi, izviniti članovima poslaničke grupe SSJ, ali ostavimo to njima i vremenu koje dolazi. Ono što je važno, to je da smo mi tražili da se i BIA bavi organizovanim kriminalom. Tada je to nadležni ministar policije odbio, jer je rekao da je to u ovom zakonu o borbi protiv organizovanog kriminala. Zar nije bilo svrsishodno da se to isto tako usvoji i u zakonu o BIA, jer šta je u stvari delatnost BIA ako nije pre svega borba protiv organizovanog kriminala. Nažalost, taj naš amandman nije prošao, a siguran sam i dan - danas da je trebalo da prođe. Takođe smo govorili i o tome da se pooštri kaznena politika, a posebno kada se radi o organizovanom kriminalu i o ugrožavanju ustavnog poretka, posebno kada se radi o narko-dilerima, o proizvodnji i prometu opojnih droga. Ni taj naš amandman nije, nažalost, usvojen. Tražili smo da se ne ukida smrtna kazna, iako je to u suprotnosti sa evropskim konvencijama o ljudskim pravima. Mi živimo u jednom specifičnom području, koje je još uvek opterećeno uspomenama na rat. Rat je nedavno završen i puno je oružja, puno je frustriranih ljudi, puno je ljudi koji su iz rata izašli ne baš sasvim normalni, onako kako su u rat ušli. Prema tome, tražili smo da se zadrži doživotna kazna. Kada to nije prošlo, tražili smo da se uvede institut doživotne robije. Molim vas, mnoge države, civilizovane ili najdemokratskije, kako sebe nazivaju, kao što je SAD, imaju institut smrtne kazne. Dakle, 25 država u SAD ima smrtnu kaznu. Samo u Teksasu se izvrši najviše smrtnih kazni u celom SAD-u, a kaže se da je to najdemokratskija zemlja. Šta je marilo da za još neki period, za pet, šest, deset godina bude zadržan institut smrtne kazne ili makar doživotne robije. Nažalost, to nije prošlo, ali sada ima onih koji misle isto kao što smo mi mislili i tada i kao što mislimo sada. Tražili smo da se tim merama daju veća ovlašćenja i policiji i pravosudnim organima. Gospodin Dragan Marković je tada rekao, parafraziraću ga, sramota je da se uhvati kriminalac i da se sprovede kod sudije i da posle četiri sata bude pušten na zahtev njegovog advokata i kasnije se utvrdi da je učinio krivično delo. Dakle, to je ono što smo tražili ponavljam, da su naši predlozi bili usvojeni možda danas ne bismo ni razgovarali o izmenama i dopunama Krivičnog zakona i osnovnog krivičnog zakona. Ovaj predlog zakona ima dosta nelogičnosti, dosta nepreciznosti. Pokušaću da ih nabrojim. Govorim o zakonu o borbi protiv organizovanog kriminala. Pre svega, mene buni član 2. stav 2. koji govori o nekakvoj drugoj organizovanoj grupi. Kaže se: "Pod drugom organizovanom grupom iz člana 2. ovog zakona podrazumeva se grupa koja nije obrazovana u cilju neposrednog vršenja krivičnih dela, niti ima tako razvijenu organizacionu strukturu, definisane uloge i kontinuitet članstva svojih pripadnika, ali je u funkciji organizovanog kriminala". Proučio sam Evropsku konvenciju o ljudskim pravima i nisam naišao na ovakav pojam i termin - druge organizovane grupe. Ukoliko se ovde ne misli na političke partije, onda to predstavlja zaista borbu protiv političkih neistomišljenika. Predlažem da se član 2. izbriše, i to je predlog naših amandmana, jer smatram da ne postoji nekakva druga organizovana grupa koja nije obrazovana u cilju neposrednog vršenja krivičnih dela. Kakva je to grupa? U najmanju ruku to nije precizan pojam. Mislim da bi amandmanima trebalo izbrisati stav 2. ovog člana. Takođe, ono što je problematično i neprecizno u članu 15b je to da li se ovde radi o potencijalnom svedoku koji se zadržava u roku od 24 sata ili se radi o licu koje je na neki način posredno ili neposredno povezano sa organizovanim kriminalom. Ukoliko se radi o svedoku, onda je to zaista u suprotnosti sa svim konvencijama o ljudskim pravima. Pretpostavljam da je to tako, ali nije precizirano u ovom članu, pretpostavljam da se ovde radi samo o tome, o licu koje je u nekoj vezi, posrednoj ili neposrednoj, sa organizovanim kriminalom, ali ne o svedoku koji se na taj način neovlašćeno zadržava u pritvoru.
Da li želite da koristite narednih 10 minuta?
Ovde je uveden novi institut zadržavanja i preventivnog zadržavanja. Moramo biti načisto sa tim da se u stvari radi o hapšenju, odnosno o pritvoru. To je samo druga reč za to. To nije sporno, ukoliko je to zadržavanje ili preventivno zadržavanje u nadležnosti nadležnog suda, kako je to definisano u čl. 14. i 15. Povelje o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama.
Narodni poslaniče, da li želite da koristite narednih 10 minuta?
Da, ako dozvolite.
Izvolite.
Ako je to u nadležnosti istražnog sudije, onda to ima utemeljenje u Povelji o ljudskim i manjinskim pravima. Ako se privodi lice od strane službe, odnosno policajca ili od strane tužioca ili javnog tužioca, onda je to u neskladu i u koliziji sa Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima, i to se mora izmeniti, ukoliko želimo da poštujemo ono što je usvojeno i u ovoj skupštini i u Saveznoj skupštini, a to je Povelja o ljudskim i manjinskim pravima. Dakle, očekujem da će se usvojiti amandmani koji će član 15b, član 15a i član 15g naročito poboljšati, da lice koje je zadržano, odnosno pritvoreno ima pravo žalbe, pravo da obavesti članove najbliže porodice i pravo na advokata prilikom saslušavanja. Naravno, sve to pod uslovom da pritvor nije odredio ni policajac, ni tužilac, nego istražni sudija. Dakle, nadležni sudski organ. To bi bilo u skladu i sa Evropskom konvencijom i sa Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima. Naravno, to ne bi moglo da bude na 30 dana, nego na 48 sati, u članu 15g. To su neke stvari na koje treba posebno obratiti pažnju. Zaista očekujem da će ova skupština usvojiti amandmane koji govore o tome da neće moći da pritvara ni policajac, niti tužilac, već nadležni sudski organ, kako je to i u Ustavnoj povelji, u Povelji o manjinskim pravima, u Evropskoj konvenciji o ljudskim i manjinskim pravima. Pošto postoje takvi amandmani, očekujem da će to biti usvojeno; ako to bude usvojeno, u tom slučaju će zakon biti znatno poboljšan i niko neće moći da ima relevantnih primedbi na taj zakon. Radi se o članovima 14. i 15. Povelje o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama i citiraću one stavove koji se naročito odnose na ovo. Dakle: "Svako ko je lišen slobode mora biti odmah obavešten o razlozima lišenja slobode, kao i o svojim pravima. Svako ko je lišen slobode ima pravo da bez odlaganja o tome obavesti lice po svom izboru". Član 15. Povelje o manjinskim pravima kaže: "Uhapšeno lice mora se bez odlaganja, najkasnije u roku od 48 časova, izvesti pred nadležni sud. U suprotnom ono se pušta na slobodu. Liceza koje postoji osnovana sumnja da je izvršilo krivično delo može se pritvoriti samo odlukom nadležnog suda, ako je to neophodno radi vođenja krivičnog postupka". S obzirom da ima dosta amandmana koji govore o ovome, nadam se da će ova skupština usvojiti te amandmane i tako ovaj zakon uskladiti sa Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima. Što se tiče izmena i dopuna Krivičnog zakona i Krivičnog zakona SRJ, odnosno budućeg osnovnog krivičnog zakona, SSJ pozdravlja svako pooštravanje kazni za krivična dela, a posebno pozdravljamo visoke kazne koje su predviđene za proizvodnju i promet opojnih droga,naročito za proizvođače i narko-dilere, jer je to opasnost koja se tiče svih nas, bez obzira na političku opciju. Tiče se naše dece, tiče se budućnosti ove zemlje. Prema tome, ukoliko se bude ovaj zakon o borbi protiv kriminala uskladio sa Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima, SSJ će podržati ovaj zakon, kao što smo ga podržali i prošle godine, i podržaćemo Krivični zakon. Zahvaljujem na pažnji.
Nastavljamo raspravu. Prema prijavama za reč narodnih poslanika, reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, poslanička grupa SPS. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Slobodan Adžić, poslanička grupa DSS.
Dame i gospodo, danas smo u situaciji da razgovaramo o jednom ogromnom paketu zakona, koji je izuzetno važan za građane Srbije. O tom paketu zakona razgovaramo suprotno svemu onome o čemu je bilo govora u prethodne dve godine ovde u Skupštini Srbije. U prethodne dve godine predstavnicima vlasti, Vlade i poslaničke grupe DOS - reforme, puna usta su bila priče o tome da svaki zakon, svaki akt koji se ovde predlaže treba da bude u skladu sa evropskim konvencijama, transparentan, zakon reformi. Danas te reči ovde ne možemo čuti, danas te reči i ne čujemo i poslednjih nekoliko nedelja te reči o tome da su zakoni koji se predlažu transparentniji, reformskiji, da su to zakoni u skladu sa evropskim konvencijama, ne čujemo. Ne možemo da čujemo. Da nisu transparentni, naravno, to je potpuno jasno. Juče sam upotrebio jedan termin, rekao sam da mi, razgovarajući o tako važnom zakonu, kao što je Zakon o promeni Ustava, razgovaramo na nekoj vrsti tajne sednice. U tom smislu ona nije zatvorena, ali je zatvorena za javnost, jer nema izveštavanja. Rekao sam, videćemo sutra u novinama kako je to i kako će biti o ovom zakonu. Uzeo sam samo novine koje se štampaju u nekoliko stotina hiljada primeraka: "Novosti", kao državni list, na neki način, gde se, na primer kaže šta je poslanička grupa SPS-a diskutovala o tako važnom zakonu. To govorim zbog ovog zakona. Kaže: "A sličan stav o tome je imala i Socijalistička partija Srbije". U "Blicu", koji se takođe štampa u nekoliko stotina hiljada primeraka, nema nijedne rečenice. E, tako mi danas treba da razgovaramo o paketu zakona koji se tiču građana Srbije, o tome da građani Srbije moraju da shvate da će biti rigorozno kažnjeni ako drže naoružanje kod sebe. Predsednik stranke ne može da sazna ovo, naravno, nije u situaciji da sazna. (Vladan Batić, sa mesta: Molim vas da nam to objasnite.) To je van teme. Objasniću ti posle transparentno u hodniku, jer može predsednica da me upozori ako se udaljim od teme. To govori o tome da građani Srbije neće biti upoznati ni o argumentima poslaničke većine, ni poslaničke manjine, ni opozicije, ni vlasti, o tome šta se u ovom ogromnom paketu zakona predlaže, šta će se promeniti. Sve to se tiče njih, kako će oni u okviru toga da se ponašaju, da li će oni da doprinose ukupnoj brobi protiv organizovanog kriminala. Nema borbe protiv organizovanog kriminala bez pomoći građana. Ako građani Srbije ne prihvate to kao zajedničku borbu svih, onda ni zvanični državni organi neće moći uspešno da sprovedu borbu protiv organizovanog kriminala. Ako građani Srbije to prihvate kao deo sebe i kao deo obaveze, i kao deo nečega što njima pomaže, onda moraju biti upoznati s tim šta su to argumenti da se ovakvi zakonski akti usvoje ovde, šta su to argumenti koje iznosi opozicija, koje iznosi vlast, koje iznose predstavnici predlagača, u krajnjem slučaju. Nažalost, sve to što mi danas pričamo ovde jeste priča za desetak poslanika koji slušaju. Ostali čitaju novine. Sve ostalo je višak. Naravno, i za one koji pišu memoare, to je korisno, jer će ostati za šta se ko zalagao. Ali, u suštini nema neke koristi od toga šta, kako i na koji način da ubedimo i poslanike i građane Srbije oko toga šta treba prihvatiti, a šta ne prihvatiti. Drugo pitanje, kada je reč o samim zakonima, nigde u svetu nije preporučljivo da se u toku vanrednog stanja ovakvi zakoni donose. Nije preporučljivo, ni dobro, ni korisno, jer atmosfera vanrednog stanja sama po sebi u državi i u državnim organima ima drugačiju tenziju, drugačiji pristup, ima radikalan pristup, u krajnjem slučaju, koji se kosi sa bilo kakvim normalnim rezonovanjem u normalnim situacijama. Takva atmosfera, kad se prenese u zakon, ne može da da odgovarajuća zakonska rešenja koja su korisna za građane Srbije. No, dobro, mi smo tu gde jesmo. Imamo zakone ispred sebe. Neki su korisni, neki nisu, ali svejedno. Kada je reč o nekoliko pitanja koja su ovde najviše pominjana i koja su najproblematičnija, to su zadržavanje u pritvoru, uopšte te drakonske kazne itd. Ne možemo samo nekoliko meseci ranije da govorimo o tome kako ćemo da poštujemo ljudska prava, kako će taj minimum ili uopšte taj nivo ljudskih prava, koji je ostvaren, da se poštuje, a s druge strane, posle nekoliko meseci ili posle nekoliko nedelja da to menjamo. Mnogi su citirali ovaj član dela Ustavne povelje, jer bez zakona o zagarantovanim ljudskim pravima ne bi mogla ni Ustavna povelja da bude usvojena. U članu 15. se kaže: "Uhapšeno lice mora bez odlaganja, a najkasnije u roku od 48 sati, biti izvedeno pred nadležni sud. U suprotnom, ono se pušta na slobodu". Zatim, u drugom stavu: "Lice za koje postoji osnovana sumnja da je izvršilo krivično delo, može da se žali nadležnom sudu" itd. Naravno, sve to sada mi predlažemo suprotno Ustavnoj povelji, ugrađujemo u zakone da neko može biti zadržan 15 dana, pa 30 dana, 60 dana, pa šest meseci, pa koliko već, do kraja života, bez ikakvih zakonskih osnova, bez ikakve zakonske procedure. Ako na to dodamo još da taj koji treba da se žali, treba da se žali kadiji, a ne sudu, znači, žali se onom ko pokreće sudski proces protiv njega - tužilaštvu, onda nikakva zagarantovana prava ne postoje. Video sam jedan amandman ovde koji o tome govori, člak amandman iz DOS-a - reforme, iz dela DOS-a - reforme. Više se ne zna ko i šta oko tog amndmana ima ili ne. Naravno, mi ćemo taj amandman podržati, bez obzira što potiče iz DOS-a - reforme, samo ne znamo iz kog dela, ali svejedno. To govori o suprotnosti ovog člana i ovog predloga sa bilo kojom konvencijom, sa bilo kojim zakonskim i ustavnim ovlašćenjima. Ovim članom se krši Ustavna povelja, koju ste vi usvojili, jer mi nismo glasali za nju, i Ustav koji smo mi usvojili. I važeći Ustav Srbije i važeća Ustavna povelja. Znači, kako vi kažete - što je bivši režim doneo, i što je sadašnji režim doneo, više ne važi, sve se krši, sve se baca na pod i donosi se zakon koji je suprotan i Ustavu i Ustavnoj povelji. Dobro, ljudi, da li može neki poslanik ovde, bez obzira da li je iz pozicije ili opozicije, da pritisne taster i da glasa za član zakona za koji zna unapred, da je suprotan i Ustavnoj povelji i Ustavu. Upravo se to danas ovde radi. Zašto?Ko kome daje za pravo da unapred zna da donosi zakon i da glasa za član koji je suprotan Ustavnojpovelji i Ustavnom zakonu. Sada ne možete da kažete da ne znate. Piše ovde. Glasali ste. Učestvovali ste u tome. Vi ste pisali to. Prema tome, nije priča o tome da je neko doveden u zabludu. Niko nije doveden u zabludu, nego svesno kršite Ustavnu povelju i Ustav. Drugo pitanje je kršenje Ustava. Kada je reč o tužilaštvu, prava tužilaštva i prava tužioca su jedna stvar. Druga je stvar da Ustav vrlo precizno kaže - odvojenost sudske, zakonodavne i izvršne vlasti. Shvatio sam u raspravi, kada je reč o promeni Ustava i o budućem ustavu, i o onome što je napisano u toj nekoj pripremnoj ustavnoj deklaraciji, koja će se ovde usvojiti, da od tog principa niko neće da odustane. Neće da odustane ni vladajući deo. Ni vladajući režim neće da odustane od tog principa odvojenosti sudske, izvršne i zakonodavne vlasti. Kako neće, kada imamo zakon koji odustaje od toga i tužilaštvo predstavlja i vezuje se potpuno za izvršnu vlast. Žao mi je što je sada izašao ministar pravde. Ministar pravde postaje najveći javni tužilac i glavni javni tužilac Srbije, jer on imenuje zamenike. Faktički Vlada, ali on predlaže, prema tome, on imenuje zamenike tužilaca, on imenuje tužioca, time što on predlaže Vladi, Vlada Skupštini i zna se već kako to ide. To je potpuno preuzimanje od straneizvršne vlasti sudske funkcije, koja treba da bude potuno nezavisna. To jednostavno ne može da pije vodu. Jedna je stvar borba protiv organizovanog kriminala, a druga je stvar vođenje političke kampanje protiv političkih protivnika. Ovde je pre dve godine usvojen Zakon o ekstraprofitu i napravljen je spisak protiv kojih ljudi će se voditi ta kampanja. Šta je sa Šilerovom? Ona vredi 10 miliona evra. Vi ste to rekli. To je preko 500 hiljada maraka. Ko je pokrenuo spor da se utvrdi ekstraprofit, to je 9,5 miliona evra ekstra profit? Da li je poslato rešenje za 9,5 miliona evra ekstraprofita? Ne možete da kažete da niste videli. Ko je bio tamo na otvaranju, mogao je da vidi. Ne znam ko je bio, ali neko je bio. Kažu, bilo je stotine ljudi. To je izgrađeno, doduše, u ovo vreme, nije izgrađeno u vreme bivšeg režima. Prema tome, stvar je potpuno jasna. Molim da se primenjuju zakoni do kraja konsekventno i mi ćemo doći u situaciju da svi zajedno, i pozicija i opozicija, ali i građani Srbije, pomognemo u borbi protiv organizovanog kriminala. To je suština ovde. (Milka Marinković, sa mesta: Vi ste ubijali.) Gospođo Milka, vi ste zaduženi ovde da svakome dobacujete. Vi ste verovatno plaćeni da dobacujete sa mesta, a ne da dobacujete sa govornice. Ako imate nešto da kažete konačno je red da jednom vas vidim za ovom govornicom, da jednom nešto vi sa ove govornice kažete, da uđe u stenogram i za istoriju za šta ste se zalagali, za šta se borite, šta su vaši politički stavovi. Vaši politički stavovi iz klupe su stvar političkog marketinga, pokušaja da se neko destabilizuje, neko ko govori sa govornice. Što se mene tiče, što mi više dobacujete, više me inspirišete da govorim. Volim tako kada mi dobacite, samo ne čujem vas jer sporo govorite. Nema televizijskog prenosa i, prema tome, ne govorim ovo zbog naroda, nego zbog vas. Kada bude televizijski prenos sve ovo ću da ponovim, ništa se ne sekirajte. Ima vremena da se sve to ponovi, da se kaže i da se u tom smislu i oko ovog pitanja razjasnimo. Bilo bi dobro, kada podižemo zakonske kazne, da malo uporedimo, (pošto želimo da budemo transparentni i deo Evrope) kakve su za isto krivično delo zakonske kazne u drugim evropskim zemljama, kakve su u onima koje hoće da postanu članice Evropske unije - sa njima treba da se upoređujemo, sa zemljama u tranziciji koje imaju slične probleme sa organizovanim kriminalom. Da vidimo kako su oni to rešavali i koje su zakonske kazne. U nekim elementima krivičnog zakonodavstva imamo duplo manje kazne, a u drugom tri puta više, a hoćemo da budemo deo Evropske unije i juče smo ušli u Savet Evrope. Nije ulazak u Savet Evrope samo slikanje na Skupštini Saveta Evrope. Ulazak u Savet Evrope je prilagođavanje svih zakonskih regulativa i svih zakonskih rešenja, koja u okviru toga predstoje. Meni ne pada teško to što vi mnogo galamite. Znači da sam u pravu čim toliko galamite, ali je suštinski važno da ovo ostane zapisano i da vi jednostavno, kada za par meseci, a ja sam potpuno siguran, a možda već ranije u toku leta, predložite izmenu ovog zakona i dođete do novog zakona, koji će biti prilagođen Savetu Evrope i Evropskoj uniji, jer ćemo biti prinuđeni zajedno da to radimo, da se prilagodimo dokumentima i zakonskim rešenjima Saveta Evrope i Evropske unije, da tada možemo jasno da pročitamo zajedno šta smo govorili. (Milka Marinković sa mesta: Nauči padeže.) Ja se ponosim na svoj rodni kraj, na svoju majku, pa i na sve ono pozitivno i negativno što sam iz tog kraja i što sam od moje majke dobio. Hvala vam lepo i videćemo se kada predložite izmenu ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Adžić, a zatim narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovane kolege narodni poslanici, prvo, ne vidim razloge da se ova sednica Skupštine ne prenosi na državnoj televiziji ako se ima u vidu da je javnost veoma zainteresovana za pitanja donošenja Ustava Republike Srbije, kao i borbe protiv organizovanog kriminala, o kojoj visoki državni funkcioneri iz izvršne vlasti svakodnevno govore na brojnim medijima. Nema razloga da javnost ne čuje i stavove narodnih poslanika o ovim pitanjima.Nadam se da ne mislite da je promena Ustava Srbije iborba protiv kriminala monopol vladajućih partija i poslanika vladajućih partija. Drugo, teško je voditi raspravu, a posebno učestvovati u načelnoj raspravi, kada se pripoji šest tačaka dnevnog reda i šest predloga zakona u jedinstvenu raspravu. Ovakav način rada Skupštine direktno ugrožava pravo narodnih poslanika da učestvuju u radu. Nadam se da će ubuduće oni koji ovo podržavaju voditi o tome računa i više poštovati Narodnu skupštinu, kao i sebe same. Ono što je zajedničko za sve predloge zakona iz oblasti pravosuđa i krivičnog zakonodavstva koji su na dnevnom redu jeste pokušaj povećanja efikasnoti rada državnih organa i pooštravanje kaznene politike sa ciljem suzbijanja kriminala u društvu, a posebno organizovanog. Poznat vam je stav Demokratske stranke Srbije o permanentnom ukazivanju na postojanje organizovanog kriminala koji je u sprezi sa pojedincima iz vlasti, i to kako pre izbora 2000. godine tako i u periodu učešća DSS-a u Vladi, i u periodu vladavine DOS-a.U tom smislu ukazivali smo da vlast malo čini na suzbijanju kriminala i da niko ko je povezan sa kriminalom, da li opštim ili privrednim, ne sme biti zaštićen. Nažalost, Vlada Srbije je to shvatila tek kada je žrtva kriminala postao premijer Zoran Đinđić. Ne bih se složio sa predlagačem da su zakoni bili smetnja da sesuzbijanje kriminala ne započne odmah po osvajanju vlasti. Stavljanjem na dnevni red zakona po hitnom postupku u javnosti se može steći utisak da su zakoni bili smetnja. Mislim da građane ne smemo obmanjivati. Uzimimo na primer Predlog zakona o oružju. Predlaže se pooštravanje kazne za nelegalno posedovanje oružja i to sa šest meseci do tri godine na kaznu od jedne do pet godina. Ako se znalo, a znalo se, da u Srbiji ima mnogo posednika nelegalnog naoružanja, onda je Vlada Srbije mogla mnogo ranije da predloži pooštravanje kazni i time eliminiše mogućnost da jedan broj teških krivičnih dela bude izvršen. Mada ja mislim da se i sa starim zakonom moglo puno učiniti, da su državni organi bili aktivni kao što su danas. U obrazloženju Predloga zakona o izmenama Krivičnog zakona SRJ stoji da je razlog za donošenje izmena zakona to što je došlo do povećanja broja izvršenja pojedinih krivičnih dela pa je neophodno pooštriti kaznenu politiku. Istim izmenama uvodi se kao sporedna kazna konfiskacija imovine. Ovde bih postavio pitanje Vladi - otkud sada odjednom informacija da imamo povećanje kriminaliteta, kada smo i mi poslanici, a i građani Srbije od te iste Vlade obaveštavani da je Srbija najbezbednija zemlja u Evropi. Konfiskacija je mera koja je veoma sporna i ja mislim da je ona više izraz nemoći istražnih, javnotužilačkih i sudskih organada dokažu da je deo imovine lica protiv kojih se vodi krivični postupak stečen kriminalnim radnjama, jer inače Krivični zakon predviđa meru oduzimanja predmeta ili imovine stečene krivičnim delom. Sve predložene izmene zakona u formi i sadržini kako je predložila Vlada Srbije nesumnjivo će biti izglasani od skupštinske većine, ali bih apelovao da u cilju očuvanja kredibiliteta kod međunarodnih institucija prihvati amandmane DSS-a kojima se koriguju predlozi zakona, jer je cilj amandmana da usaglasi predloge zakona sa međunarodnim pravnim standardima i uopšte normama međunarodnog prava.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, a zatim narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zbog malo vremena koje imamo na raspolaganju da bismo o ovakvom setu zakona mogli da govorimo duže, ja ću se ispred Stranke srpskog jedinstva, zadržati samo na dva od predloženih šest zakona. U Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o tužilaštvu, između ostalog, predlažu se dve vrlo bitne novine, a to je način izbora javnih tužilaca i njihovih zamenika i radno iskustvo potrebno za rad u tužilaštvima. Po mišljenju poslaničkog kluba SSJ nije celishodno i nije opravdano da se javni tužioci, odnosno zamenici javnih tužilaca, opštinskih i okružnih, biraju od strane Vlade na predlog ministra. Smatramo da bi to trebalo da ostane u isključivoj nadležnosti Narodne skupštine, a o pitanju predlagača može da se razgovara. Dakle, isključivo se zalažemo za to da se javni tužioci i njihovi zamenici biraju u Narodnoj skupštini. Sa druge strane, kada se govori o ustavnosti funkcije javnog tužioca mislimo da nije opravdano da javni tužioci budu stalni, odnosno da od dana izbora do dana prestanka radnog odnosa budu na toj funkciji, a da se njihovi zamenici biraju na osam godina. Opravdano je, pošto su nosioci posla u javnim tužilaštvima upravo zamenici opštinskih i okružnih javnih tužilaca, da ta stalnost bude podjednaka. Ili će i drugi biti stalni, ili će i jedni i drugi biti birani na osam godina. Kada se govori o radnom iskustvu, neopravdano je i nije celishodno, po našem mišljenju, da se za opštinskog javnog tužioca može izabrati lice koje ima dve godine radnog iskustva u pravnoj struci, a za zamenika samo godinu dana, odnosno, za okružnog javnog tužioca četiri godine, a za zamenika tri. Predložili smo amandman kojim tražimo da se bar poveća radno iskustvo potrebno za rad na mestu javnog tužioca i njegovog zamenika, i istovremeno da se jedan određeni vremenski period, najmanje godinu dana, odnosno za okružnog javnog tužioca najmanje dve godine, provede na radu u pravosuđu. Dolazićemo do apsurdne situacije, kao što se dešavalo prilikom izbora nekih opštinskih javnih tužilaca, kao da je bilo onih koji nisu proveli dan rada u pravosuđu, došli su na tako važne funkcije; pre toga su bili (moram da upotrebim taj izraz) u nekim malim firmama, gde su jednostavno obavljali poslove sekretara, diplomiranog pravnika i nisu se sretali ni sa krivičnim prijavama, niti sa bilo čim iz krivično-pravne materije. To je takođe bitno i za okružne javne tužioce, da bar imaju iskustva od dve-tri godine u pravosuđu. Kad se govori o izmenama i dopunama Krivičnog zakona, podsetiću vas da sam upravo ispred SSJ, sa ove govornice, tražio pooštravanje kaznene politike u tada predloženim izmenama i dopunama Krivičnog zakona. Nažalost, nisam podržan ni ja, ni ostali poslanici SSJ, u tim namerama i našim predlozima. Drago mi je da je ministarstvo shvatilo da je potrebno da kaznena politika bude oštrija, da bi preventivno delovala na buduće izvršioce krivičnih dela, dato ne čine. Naročito sada apelujem da se u nekim sledećim izmenama Krivičnog zakona Republike Srbije posebno zaštiti privatna imovina, i njena odbrana, i da se strože kažnjavaju izvršioci krivičnih dela protiv ličnosti i morala. Ja sam i onda pričao, i ponoviću, naročito lica koja vrše krivična dela obljube nad nemoćnim licem, silovanje, protivprirodni blud itd. potrebno je daleko oštrije kažnjavati i upravo preventivno delovati protiv toga. Žao mi je što ministar nije ovde, stalno čujemo da treba poboljšati uslove u našim zatvorima. Slažem se sa tim, ali bi prethodno, dame i gospodo, trebalo poboljšati uslove života i rada poštenih građana ove države, da se njihov ekonomski i socijalni položaj poboljša, pa da onda razmišljamo o poboljšanju života onih najortodoksnijih kriminalaca, koji više godina žive na taj način, jer,jednostavno, jedino im je taj život dobar da žive u zatvorima. Da li želimo da brinemo o njima, ili o građanima Srbije? Po mišljenju SSJ prvo treba da se borimo za bolji položaj građana Srbije, a tek onda za bolji položaj kriminalaca koji izdržavaju kazne u našim zatvorima. Hvala.
Reč im narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, živeo sam u uverenju, bar je tako Vlada govorila, slušao na elektronskim medijima, čitao u novinama, slušao razna saopštenja, naročito u Nišu, kako živimo u jednoj bezbednoj državi, u bezbednim gradovima, u gradovima u kojima nema kriminala, gde je povećan broj rešenih dela najtežeg kriminala, da se smanjuje prodaja droge na ulicama, da je manje vatrenog oružja, nasilja itd. Izgleda da su informacije koje su do nas dolazile bile pogrešne, jer sada saznajemo da je čitava država ogrezla u kriminalu, da kriminala ima u državnim službama, u pravosuđu, u MUP-u, među vladinim činovnicima, a kako vi kažete, a nikada to ne dokazujete, i među političkim partijama i pripadnicima raznih političkih grupa. A šta građani očekuju od svoje države, kojoj plaćaju porez, čiju vojsku služe, i u kojoj žive i rade - očekuju da imaju minimum egzistencije, ako već ne mogu da imaju blagostanje, očekuju da budu zaštićeni od nasilja na ulicama, da budu zaštićeni od nezakonitog postupanja državnih organa, od onih sredstava kojima raspolaže država, a koje koristi često na nezakoniti način ili uz prekomernu upotrebu. Ono što mi, kao članovi SRS i poslanici SRS, očekujemo jeste pooštravanje sankcija za najteža krivična dela. Mi želimo da se droga zauvek ukloni sa naših ulica, da deca slobodno i mirno idu u svoje škole, da u uslovima i kada bude vanrednog stanja ne budu zaštićeni samo državni funkcioneri i poslanici, nego i deca koja idu u obdanište i u školu, da budu bezbedna i sigurna. A da li je to sada tako, da li je potrebno, da bismo se rešili kriminala, uvoditi vanredno stanje i u tim uslovima menjati veliki broj zakona? Ne možemo da kažemo da su kazne za nelegalno posedovanje oružja prestroge, ne možemo da kažemo da možemo biti solidarni i prema onima koji u svojim kućama drže bazuke, bombe, koji drže takva sredstva kojima mogu pola grada dići u vazduh. Čak se ne slažem da građani sa sobom nose oružje kada izlaze na ulice. Želeo bih da živim u državi u kojoj policija štiti sve građane i da nikome nije potrebno da brine o svojoj ličnoj bezbednosti sam. Ali, s druge strane, dame i gospodo, kao članovi SRS ne možemo podržati zakonske predloge u kojima pritvor može biti produžen i do 270 dana, a nejasni su uslovi za njegovo produženje i za njegovo vođenje. Ne možemo podržati ponovo javljanje neke službe, kao da je ponovo Udba naša sudba, da neko bez naloga suda može nekome uvesti i produžiti taj pritvor, ne možemo podržati te preventivne pritvore, o čemu odlučuje neko ko nije ovlašćen od strane suda. Mislimo da su 1944. i 1945. godine došle mnoge nepravde, mnogima se, samo na osnovu neke sumnje ili da bi se došlo do nečije imovine, oduzimalo celokupno imanje i imovina. Slažemo se da ona imovina koja je stečena kao rezultat vršenja krivičnog dela bude oduzeta, konfiskovana, ali nikako sve ono što je neko sticao, ili su generacije sticale, ili pripada deci počinioca krivičnog dela. Određivanje kazne bez gornje granice, recimo, kaže - kazniće se zatvorom od najmanje tri godine; a koja je ta gornja granica, kakav je to limit, da li to znači od tri do sto godina; takođe to ne može biti podržano od strane SRS. Mislimo da će ovo vanredno stanje trajati, iako se nismo složili sa njegovim uvođenjem, iako mislimo da se kriminal mogao rešiti i bez uvođenja vanrednog stanja, koje ipak ima ograničeno trajanje. Ali, ne možemo podržati da na ovakav način to vanredno stanje traje i kadaformalno bude ukinuto. Jer, ako se ugrozi postignuti stepen slobode građana, pravo ljudi da se osećaju sigurnim i zaštićenim od represije državnih organa, onda nam ništa neće pomoći, jer ćemo umesto jednog kriminala koji je postojao na ulici imati kriminal državnih organa i opet će građani biti ti koji će trpeti torturu. Svejedno je da li je trpe od kriminalaca na ulici ili od nezakonitog postupanja državnih organa.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, zaista je vrlo diskutabilno što se u vanrednom stanju razmatra set zakona iz oblasti pravosuđa, iz oblasti krivičnog prava, kojima se reguliše jedno vrlo delikatno pitanje, koje u naučnim krugovima nije dovoljno istraženo, a u velikom broju zemalja vrše se ogromni i enormni napori da se istraži najbolji vid solucije za rešenje pitanja tzv. organizovanog kriminala. Naravno, hendikep u svemu ovome jeste na dušu vladajućoj strukturi i vladajućoj garnituri u ovom parlamentu i u Srbiji, a to je da se šest zaista krucijalnih zakona, vrlo bitnih, spajaju u jednu raspravu, tako da se maksimalno limitira vreme predviđeno za obrazlaganje rešenja predviđenih u izmenama i dopunama ovih zakona, posebno u zakonu o suzbijanju organizovanog kriminala. Međutim, šta je tu je, da ne bih dalje trošio vreme koje je i te kako kratko, preći ću na obrazlaganje predviđenih rešenja, kako sam već rekao, za suzbijanje organizovanog kriminala, jer je i u uvodnoj raspravi objašnjeno da je osnovni cilj svih ovih izmena i dopuna šest sistemskih zakona, među kojima je i Krivični zakon, upravo pripremanje i stvaranje uslova za efikasniju borbu i suzbijanje organizovanog kriminala u našoj zemlji. S tim u vezi, moram da kažem da je veliki broj predviđenih normi u ovim izmenama i dopunama zakona ne samo neustavan već i protivan odredbama međunarodnog prava, odredbama koje smo prihvatili učlanjenjem u Savet Evrope. Ako želimo da idemo u Savet Evrope, moramo se na jedan valjaniji način baviti uobličavanjem naših zakonskih projekata, kako ne bismo sedeli ovde i u beskonačnost, po ko zna koji put, menjali ono što nije dobro. Primeri nam govore da je i Ustavni sud Srbije u velikom broju slučajeva već pokazao da ono što ne valja ne može proći na tom Ustavnom sudu, a što se predlaže u ovoj skupštini. Međutim, vratimo se organizovanom kriminalu. Kao što sam već rekao, jedna od najopasnijih i u isto vreme najmanje poznatih vrsta kriminaliteta jeste organizovani kriminal, koji nije dovoljno naučno izučen, ali je i te kako okružen mistikom, tajnom. Mistiku dodatno podupiru sredstva masovne komunkacije, a imamo očigledan primer danas u Srbiji kako se to radi. Da bi taj jedan problem vrlo strukturalno bio rešen, postavljale su se mnogobrojne rezolucije UN, među kojima i na VII kongresu protiv organizovanog kriminaliteta u Milanu, na VIII kongresu UN u Havani, Rezolucija o reketiranju itd. Međutim, ono što je suštinsko, to je da se mora zaista studiozno prići objašnjavanju ili uređenju samog pojma organizovanog kriminala. Postoje dve teorije. Jedna teorija jeste uža, druga teorija jeste šira. Šira teorija dozvoljava veoma veliku samovolju organima vlasti koji mogu slobodno da tumače šta je organizovani kriminal i da se protiv tako organizovanog kriminala, shvaćenog na najširi način, bore ili da upotrebljavaju sredstva fizičke prinude za suzbijanje organizovanog kriminala. Naše mišljenje jeste da se mora prići restriktivnom definisanju organizovanog kriminala, koje je, između ostalog, u važećem tekstu Zakona o suzbijanju organizovanog kriminala primenjeno. Podsetiću vas da je prvi pristup koji određuje organizovani kriminal širi i određuje ga kao delatnost kriminalnih organizacija. Dakle, čim postoji kriminalna organizacija, postoji i organizovani kriminalitet. To je izuzetno široka definicija i to je predviđeno u ovim izmenama i dopunama zakona o suzbijanju organizovanog kriminala. To može dovesti do velikih zloupotreba u toj oblasti. Drugi, uži sistem shvatanja ili definisanja organizovanog kriminala precizirao je italijanski autor Đovani Fjondaka, koji navodi četiri uslova da bismo neku delatnost nazivali organizovanim kriminalom. To su: 1) organizovana dimenzija, dakle, da postoji kriminalna organizacija; 2) organizovanje delatnosti privrednog tipa ili kriminalna korporacija; 3) upotreba nasilja sa ciljem očuvanja pozicija, prvenstva ili monopola radi širenja profita, ali i finansiranje ubistva radi sprečavanja primene prava ili donošenja političkih odluka koje ih ugrožavaju; 4) korupcija policijskih, sudskih i političko-izvršnih vlasti, što je najvažnije. Po našem mišljenju, trebalo bi usvojiti užu definiciju, što smo i amandmanima predložili. Mi smo predložili da ostane koncepcija važećeg teksta zakona, koja podrazumeva taksativno navedene uslove koje sam pročitao. Znači, moramo razlikovati samo postojanje kriminalnih organizacija koje je, nesporno, manje-više u svim zemljama danas, od organizovanog kriminaliteta kome je organizovanost conditio sine ljua non, dakle osnovni razlog postojanja, ali ne i dovoljan uslov za postojanje. Od ostalih bitnih crta, od ove četiri karakteristike, najbitnija je četvrta. Obratite pažnju, to je infiltriranje u strukturu vlasti koja počinje da radi za kriminalnu organizaciju ili da joj bar garantuje imunitet. Ovako shvaćena definicija organizovanog kriminala u Predlogu izmena i dopuna zakona, plašim se, zaista nema utemeljenje ni u uporednom pravu i predstavlja veoma široka ovlašćenja za borbu protiv organizovanog kriminaliteta, koja može da podrazumeva i borbu protiv političkih protivnika i najširi mogući oblik represije pod vrlo diskutabilnim uslovima. Podsetiću samo da se i veliki broj država upinjao da nađe dobra zakonska rešenja kako bi suzbio organizovani kriminal, pa je tako u SAD-u 1970. godine donet Organized Crime Control Act. Italija ima niz antimafijaških ili antimafija propisa. Najveći problem jeste činjenica da njihovi organizatori, zbog razvijenog sistema i mehanizma korumpiranja nosilaca vlasti, bivaju abolirani od krivičnog gonjenja. Još jednom ću podvući ono što je najbitnije, a to je četvrti uslov - infiltriranje u strukturu vlasti. Dakle, organizovanog kriminala nema bez infiltriranja u strukturu vlasti. To je osnovno. To je suština problema koji mi treba da rešavamo. Ono što je predviđeno izmenama i dopunama ovog akta poništava taj conditio sine ljua non i omogućava široko tumačenje i zloupotrebu vlasti u borbi protiv organizovanog kriminala. To nije dobro. SPS je amandmanima reagovala. Pokušali smo da vam stavimo do znanja da predloženo rešenje nije dobro, da je bolje rešenje koje je u važećem zakonskom tekstu. Nadam se da ćete imati razumevanja, ukoliko vam je želja realna borba protiv organizovanog kriminala, a za razloge i za namere koje smo mi kao SPS izrazili u tom pravcu. Druga stvar koja je predviđena navedenim zakonom, a koja je vrlo negativna, jeste uvođenje policijskog pritvora. Naime, veliki broj međunarodnih organizacija je bio izuzetno aktivan kada je trebalo da se razmatra pitanje policijskog pritvora, koje je bilo aktuelno, recimo, do 1990. godine, kada je bilo mnogo povike na Zakon o krivičnom postupku, koji je omogućavao policijskim organima izvesne zloupotrebe u toj oblasti. Zbog nepreciznosti formulacije koja je bila sadržana u tadašnjem Zakonu o krivičnom postupku moglo je da se desi da policijski organi, organi izvršne vlasti, uhapse okrivljenog za izvršenje krivičnog dela i da ga, bez nekog valjanog razloga i bez neposrednog izvođenja pred sudske organe, zadrže u pritvoru izvestan rok. Taj rok je bio 48 sati, pa je skraćen na 24 časa, a danas, usled odredaba člana 3. predloženog zakona o izmenama i dopunama zakona o borbi protiv organizovanog kriminala, stvaraju se uslovi da policijski pritvor, pritvaranje lica, suprotno odredbama svih međunarodnih zakona, suprotno odredbama Ustava i Zakona o krivičnom postupku, hipotetički može da traje i do tri meseca, pet meseci, koliko se kome prohte. Razlozi za to navedeni su u članu 15b; - ovlašćeno službeno lice može, i bez naredbe suda, da prinudno privede i u prostorijama službe zadrži lice, radi prikupljanja obaveštenja i dokaza o organizovanom kriminalu, do 24 časa; a na njegov obrazložen predlog policijski pritvor može da bude produžen od strane specijalnog tužioca na još 30 dana. Hipotetički, druga vrsta policijskog pritvora je formulisana članom 15g, koji kaže: "Lice za koje postoji osnov i sumnje da je izvršilo krivično delo sa elementom organizovanog kriminala može se zadržati u prostorijama posebne pritvorske jedinice u trajanju do 30 dana". Dakle, imamo situaciju da neko može biti priveden do 30 dana zbog potrebe pribavljanja dokaza o organizovanom kriminalu, pa da se to lice, za koje se utvrdi osnovana sumnja da je učestvovalo u vršenju organizovanog kriminala, ponovo pritvori, a rešenjem ministra unutrašnjih poslova taj pritvor može biti produžen za još 30 dana. Takva odredba neće proći na Ustavnom sudu. Ona će nas dovesti u velike probleme koje ćemo imati sa međunarodnim organizacijama, prvenstveno sa Savetom Evrope. Takva odredba omogućiće širokom krugu ljudi koji budu pod udarom borbe protiv organizovanog kriminala da budu privedeni na osnovu ovog zakona i da traže naknadu štete za privođenje, od strane države. To može dovesti do velikih problema u našoj državi. Pošto me upozoravaju na vreme, kojeg nemam dovoljno, o izmenama Zakona o oružju i municiji neću previše pričati. Imamo jedan amandman o tome. Izmene i dopune Zakona o Visokom savetu pravosuđa i Zakona o javnom tužilaštvu sadržane su u jednom. Ono što je najbitnije, ovde se predviđa krajnje restriktivno rešenje, koje omogućava direktno mešanje izvršne vlasti u sudsku, što nije bilo ni u naše vreme, u vreme važenja Zakona o javnom tužilaštvu koji je donet 1991, a menjan 1992. godine, kada je Narodna skupština birala i republičkog javnog tužilaca i sve javne tužioce i zamenike javnih tužilaca, niti je takvo rešenje bilo predviđeno u izmenjenom Zakonu o javnom tužilaštvu, od oktobra 2001. godine, kada je predložena ingerencija Visokog saveta pravosuđa, novog organa u sistemu pravosudnog uređenja, da predlaže Skupštini sve nosioce javnotužilačke funkcije, dakle i javne tužioce i zamenike javnih tužilaca, a da ih, što je demokratsko načelo, Narodna skupština po tom predlogu bira. Predviđenim rešenjem brišu se ingerencije Visokog saveta pravosuđa u korist izvršne vlasti i daje se ovlašćenje, praktično Vladi da predlaže izbor javnog tužioca Narodnoj skupštini Republike Srbije i, ono što je drastičnije, da imenuje zamenike javnih tužilaca. To je zaista neprimereno rešenje, nije postojalo ni u kom vremenu, i ako idete ka demokratiji moraćete sami sebe da zapitate da li je ovo u skladu sa osnovnim demokratskim načelima podele vlasti ili je ovo uvođenje diktature na mala vrata. Podizanje ovlašćenja izvršne vlasti jeste upravo to, ali svi zakoni svedoče o onima koji glasaju za njih, pa će i ovaj zakon svedočiti o tome kakva je sadašnja vlast, vlast DOS-a u Srbiji. Saglasno sa tim, predložene su izmene Zakona o Visokom savetu pravosuđa i mislim da ne treba previše trošiti reči o tome, jer sam već rekao da se radi o poništavanju uloge Visokog saveta pravosuđa kao stručnog organa koji će imati i uži i prošireni sastav, gde će ulaziti i predstavnici sudske i izvršne vlasti, kao i predstavnici javnog tužilaštva, što je od krucijalnog značaja za pospešivanje nezavisnog sudstva. Naravno, i nezavisnosti javnog tužilaštva kao jednog organa pravosuđa koji mora tu da ostane, a ne da bude produžena ruka MUP-a, Ministarstva pravde i izvršne vlasti. S tim u vezi, niti su postojala ovakva rešenja u vreme prethodnog zakona, niti u vreme važećeg zakona; ovo je praktično unižavanje prava koje je imala nezavisna sudska vlast u odnosu na postojeće. Mislim da je to rešenje neprihvatljivo. Ukoliko smatrate da je predloženo rešenje dobro, vi ćete glasati za njega, bez obzira na sve argumente koje čujete sa ove govornice, a mislim da su ovi argumenti potkrepljeni činjenicama, jer pogledajte prethodne zakone, pogledajte upravno-pravna rešenja i videćete da je upravo tako. Da kažem nekoliko reči o Krivičnom zakonu Savezne Republike Jugoslavije i izmenama Krivičnog zakona Republike Srbije. Zaista je izuzetno bitno da jedna država nađe optimalnu meru između dva načela. Dakle, zaonu državu koja nađe optimalnu meru između načela kažnjavanja onih koji vrše kriminalne aktivnosti i načela zaštite ljudskih sloboda i prava, može se reći da je napravila dobar posao i da je uspešna. Sve države imaju intenciju da na optimalan način usklade zaštitu ljudskih i građanskih prava i kažnjavanje onih počinilaca inkriminisanih krivičnih dela u skladu sa načelom (nullum crimen nulla poena sine lege), ali moram da istaknem da je ovom prilikom napravljeno veoma mnogo grešaka. Pre nego što pređem na objašnjavanje konkretnih odredaba, moram da kažem nekoliko reči koje odslikavaju stanje nakon usvajanja Ustavne povelje, koja reguliše usvajanje novih zakona ili usklađivanje republičkih zakona sa saveznim zakonom. Pred ovim parlamentom ili pred nekim drugim parlamentom koji posle nas bude došao stoji nesumnjivo veliki posao usklađivanja svih zakona, pa i u ovoj krivično-pravnoj oblasti, na jedan celovit način, kako ne bismo imali situaciju koja je danas važeća, a to je da imamo jedan opšti zakon ili osnovni zakon, kako se ovde u predloženim izmenama i dopunama Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije predlaže, i da imamo jedan, (jer, ako je ovo osnovni, šta je ovaj, dopunski) republički krivični zakon sa delimično neusklađenim odredbama koje se pokušavaju na jedan parcijalan način da usklade. Pred nama je, dakle, vrlo složen posao, a to će posvedočiti i predstavnici Ministarstva pravde, kojih nažalost nema, a ja sam se nadao da će biti ovde, pa ćemo moći da polemišemo na osnovu argumenata, kako bismo mogli da dođemo do zajedničkog rešenja koje bi bilo dobro rešenje i sa aspekta, (pošto sam ja Piroćanac, kao i još neki u ovoj skupštini) ekonomičnosti, da se naša Skupština ne bavi po hiljadu puta istim stvarima. Podsetiću vas da smo o pravosudnim zakonima pričali tri puta u roku od godinu i dva meseca, pa smo trošili i tada narodne pare za sve i svašta, a nismo rešavali ovaj osnovni problem koji je vezan za krivično zakonodavstvo, a to je - nismo rešili same uzroke nastajanja kriminalnih delatnosti u jednom društvu. Dakle, moj apel jeste da se ova skupština mora više baviti rešavanjem uzroka koji dovode do svih tih kriminalnih delatnosti, kriminalnih akata, rešavanjem ekonomskog i socijalnog stanja koje tera ljude, bilo kako da mi to tumačimo, na protivpravno delovanje u cilju pribavljanja izvesne koristi. Nažalost, ova skupština se više bavila uređenjem pravosudnog sistema, a sada ćemo se baviti po prvi put, u stvari, po drugi put, krivično-pravnom materijom, a nećemo doći do celovitog sistema objedinjavanja krivično-pravne materije. Dakle, posebna rešenja koja su predviđena ovom izmenom zakona odnose se, pre svega, na uvođenje kaznene konfiskacije i imovine. Podsetiću vas da je čuveni pravnik Čezare Bekarija 1764. godine u svom delu o zločinima i kaznama upravo kritikovao način, odnosno kaznu konfiskacije. Međutim, morate imati razumevanja da konfiskovanje imovine mora da se odnosi samo na onu imovinu koja je stečena vršenjem inkriminisanog dela, ali ne i nasveopštu imovinu, i da to ni u jednom pravnom sistemu ne postoji. Sa druge strane, gospodo, argumentacija je na našoj strani, moraćete da se složite sa činjenicom da rešenja koja predviđaju sticaj i vraćanje na ranija rešenja za osobito težak slučaj i za brisanje odredaba u višestrukom povratu mogu dovesti do toga da se na mala vrata uvodi kazna doživotne robije, što je suprotno odredbama svih, ali zaista svih pravnih razloga. I, moram da kažem da je doživotna kazna neprihvatljiva iz humanih i iz ekonomskih razloga, ali o tome ću nekoliko reči reći kasnije kada budem obrazlagao amandmane koje je SPS podnela. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Budišin, a posle njega narodni poslanik Dragan Marković.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, vrlo je teško govoriti o raznorodnoj materiji nažalost, mi smo ukupno sedam tačaka dnevnog reda spojili, tako da jedna krucijalna materija mora ipak da se raspravi, rekao bih, na brzinu. Kada je reč o Zakonu o oružju i municiji, želeo bih da dam samo dve napomene. Predsednik naše poslaničke grupe je o tome govorio, a DSS je i ranije bila za pooštravanje kažnjavanja u toj oblasti. Rekao bih da ovo jeste mera, ali se sa tim zakasnilo. Zašto? Iz prethodnog perioda nasledili smo veliku količinu oružja, municije, pa i više od toga, sredstva koja mogu da dovedu do povređivanja, gubitka ljudskih života, uništavanja imovine, i nije se blagovremeno reagovalo. Sećam se vremena kada ste na svakoj beogradskoj pijaci ispod zeleniša na nekoj tezgi mogli da kupite i kašikare. Koliko me sećanje služi, bila je cena u proseku 50 maraka. Trebalo je reagovati, dakle, mnogo ranije i da se reagovalo ne bi došlo do posledica koje smo kasnije iskusili. To je jedna stvar. Druga stvar, ako govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, DSS je dala svoje amandmane, pa ćemo to obrazlagati više kada to dođe na red. Međutim, s obzirom da se radi o veoma važnoj materiji, koja zadire u ljudska prava, mislim da nije naodmet navesti sledeće. Krenulo se prilično ishitreno i mene zaista interesuje - sada kada smo zvanično postali članovi Saveta Evrope, kako će se pojedina rešenja koja su u ovom predlogu zakona složiti sa međunarodnim paktom o građanskim i političkim pravima; podsetiću, to je još iz 1966. godine, Generalna skupština UN, kod nas u primeni od 1976. godine. Veoma je to važno i treba zaista o tome razmisliti, šta kaže nekoliko članova ovog pakta. Zaista moram da citiram neke odredbe, mislim da ćemo imati nevolje u Savetu Evrope. "Države članice ovog pakta koje se koriste pravom odstupanja moraju odmah da preko generalnog sekretara UN saopšte ostalim državama članicama odredbe od kojih su odstupile, kao i razloge svog odstupanja". Znači, ovo je izuzetak izuzetka. Vrlo je opasno. Šta smo mi uradili? Mi smo predlogom zakona, član 15b, 15v i 15g, predvideli da se lišavaju slobode i preventivno se mogu zadržati lica koja mogu da pruže obaveštenja i dokaze o organizovanom kriminalu, pa kaže, 24 časa. Vi možete krstiti jednu stvar kako hoćete, ali ostaje suština. Ovo nije nikavo zadržavanje, dame i gospodo, ovo je jednostavno pritvor. Dakle, to je atak na slobodu ličnosti. Lišava se slobode ovde ne onaj koji je osumnjičen za krivično delo, nego svedok. Kako će se to uklopiti u odredbe pomenutog pakta, meni zaista nije jasno. Međutim, moram pročitati još član 2. koji kaže: "Države članice ovog pakta se obavezuju da, u skladu sa svojim ustavnim postupkom i odredbama ovog pakta, preduzmu korake koji bi omogućili usvajanje takvih zakonskih ili drugih mera kojima mogu da ostvare prava priznata ovim paktom, a koja još nisu stupila na snagu". U istom članu predviđa se obavezno da se može koristiti pravo žalbe. Ovde prava žalbe nema. Gospodin ministar nije ovde, meni je žao, ali on je dosta dugo radio u advokaturi i bio iskusan advokat i morao bi da zna jednu stvar: velika je razlika između organa unutrašnjih poslova i istražnog sudije. Zašto? Reč je o pristupu, reč je o samom načinu rada. Organe unutrašnjih poslova interesuje jedino da pronađu krivca i njihova uloga se tu iscrpljuje. Oni često rade kolektivno, dok svaki sudija svoju odluku potpisuje, svaka njegova odluka podložna je upotrebi pravnog leka, i svaka takva odluka ima svoje ime i prezime, odnosno onoga ko iza nje stoji. Nijedan sudija ne voli da mu se ukida presuda, jer to u krajnjoj liniji ima posledicu prilikom vrednovanja njegovog rada. Međutim, kod organa unutrašnjih poslova sasvim je druga stvar. Zato smo često govorili da je, dok lice ne bude privedeno kod istražnog sudije, bilo svakojakih priznavanja, pa je bezbroj ljudi ako treba priznalo da je napisalo "Gorski vijenac". Ovo je karikirano. Verujte mi, tu ima istine. Njih interesuje priznanje i ništa više. Kada dođe kod istražnog sudije, vrlo je teško poverovati, jer se vrlo retko i dešavalo, da se istražni organi, a mislim na istražne sudije, služe takvim metodama kojim u najmanju ruku ugrožavaju ne samo slobodu nego i dostojanstvo privedenog, odnosno okrivljenog. Ovde, kod ovih članova koje sam citirao, 15b, 15v i 15g, još nešto karakteristično. Lišava se slobode svedok, određuje pritvor, i to ko određuje - policija. Nikada se to dobro ne može završiti iz navedenih razloga, ukoliko policija odredi pritvor. To je što se tiče ovog predloga zakona, o kome će biti više reči povodom amandmana, samo sa napomenom da predložena rešenja, pored kolizije sa međunarodnim paktom o građanskim i političkim pravima, dolaze ozbiljno u koliziju i sa Konvencijom za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, koja je u Savetu Evrope usvojena još daleke 1950. godine, naime, od onda je u primeni. Ukoliko se radi o sledećem zakonskom predlogu, a to je zakon o izmeni Krivičnog zakona Jugoslavije,podsetiću da je takođe DSS dala amandmane, pa se isto neću na tome zadržvati, s obzirom da ćemo u obrazlaganju amandmana dati svoja rešenja, odnosnododatne primedbe. Najzad, ukoliko se radi o zakonima o javnom tužilaštvu i Visokom savetu pravosuđa, nije naodmet staviti primedbu koja svakako stoji, a to je da se išlo sistemom piši-briši. Podsetiću, novembra meseca 2001. godine na predlog DSS-a ova ista skupština usvojila je neka rešenja od kojih ću navesti sledeća. Zamenici tužilaca po tom zakonskom predlogu nisu imali stalnost. Vlada se i tada tome protivila, išla je ka drugim rešenjima i smatrala je da je to bolje. Godine 2002, kada poslanici DSS-a nisu bili u ovoj skupštini, usvojeno je to rešenje kakvo je zagovarala Vlada još 2001. godine. U koju situaciju smo sad došli? Sada se ponovo uzimaju stara rešenja i dovodi do toga da se u stvari prepisuju ona rešenja koja smo već jednom imali. Zakon o javnom tužilaštvu je polazio od koncepcije da je javno tužilaštvo prvosudno-upravni organ, zasnovan na načelu monokratije. Po ranijem zakonu od 1991. godine tužilaštvo je predstavljalo jednu malu, ne sasvim, ali ipak samostalnu granu vlasti, poput sudske. Narodna skupština je tada birala tužioce na predlog Republičkog javnog tužioca, predlagao je Odbor za pravosuđe. Utoliko je karakteristična ishitrenost i nedoslednost kod predloga ovog zakona. S tim u vezi bih ukazao na još jedno. Bilo je prilično žurbe kada smo ukidali smrtnu kaznu, iz prostog razloga što je to od nas zahtevala međunarodna zajednica. Kada su se u martu mesecu desili tragični događaji koji su se desili, ministar pravde sebi dozvoljava da nagoveštava u stvari vraćanje smrtne kazne. Toliki jedan apsurd pokušao je da amortizuje predsednik Skupštine Srbije i Crne Gore - da je to, eto, samo jedna izjava ali naravno da to ne može da se desi sada kada smo mi u Savetu Evrope. To je samo dokaz kako se prilazi veoma važnim pitanjima i kako se olako prelazi preko nekih stvari. I poslednje, ako se radi o izmenamaKrivičnog zakona Republike Srbije, rekao bih samo dve stvari. Prilično neargumentovano se kreće od toga, ja bih rekao da je to prilično paušalna ocena, da je nedovoljno oštra kaznena politika. Da bi se došlo do tog zaključka, ta kaznena politika se mora upoređivati i sa kaznenom politikom ranije, sa kaznenom politikom evropskih zemalja, kao i u zemljama regiona. To nije tako urađeno i zato su rešenja paušalna. O tome će biti reči kasnije. Da ne bih više oduzimao vreme, hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva. Stranka srpskog jedinstva ima na raspolaganju još četiri minuta. Posle njega reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Stranka srpskog jedinstva je prošle godine glasala za Zakon o suzbijanju organizovanog kriminala. Predsednik Stranke srpskog jedinstva, prof. Pelević je pomenuo u svom govoru da postoji stenogram o tome šta smo mi govorili. Da ste tada prihvatili naše amandmane i da ste prihvatili našu diskusiju, mnoge kriminalne radnje u Srbiji se ne bi desile u poslednje vreme. Podsetiću vas samo na nekoliko stvari, da sam lično govorio da veoma mala ovlašćenja ima policija po tom zakonu koji ste vi doneli, da može osumnjičeno lice da zadrži samo četiri sata u MUP-u, a poznato je, ako je neko veće kriminalno delo, za četiri sata ne može da se izvrši istraga i ako su učesnici u tom delu više lica, ne mogu da se privedu, ne mogu da se pronađu za četiri sata. Vi to niste prihvatili. Došli smo do toga da je Stranka srpskog jedinstva bila u pravu. Reći ću još jednu stvar koju sam tada govorio, pošto za četiri minutene mogu da citiram ceo stenogram. "Stranka srpskog jedinstva zahteva da zakoni budu oštri, rigorozni, da se ovlašćenja sudijama povećaju". Da ste tada prihvatili evropske standarde u smislu zaštite i taj naš amandman, ne bi bilo kidnapovanja sudija u Srbiji, gospodine ministre, ne bi smeo niko da preti sudiji telefonom, ako zna da ga za pretnju čeka kazna zatvora od više godina. Vi to niste hteli da prihvatite. Takođe smo predlagali da budu veće plate. Gde se javlja korupcija? Korupcija se javlja u onim institucijama gde su niske plate. Vidite šta se podrazumeva pod organizovanim kriminalom, da se vratimo na vreme od pre mesec dana, šta se desilo i da se tu pominju sudije, tužilaštvo, policija, BIA, vojska, mada nisu ingerencije republičke skupštine kada je u pitanju Vojska Jugoslavije. Znači, i tada smo predlagali da budu veće plate, veća ovlašćenja i bezbednost lica koja se bave tim poslom. To su bili amandmani Stranke srpskog jedinstva. Tako se bori protiv organizovanog kriminala, a ne samo da se kritikuju sudije, a sudije nemaju velika ovlašćenja, nemaju zaštitu i znamo šta se dešavalo tim sudijama. Takođe, gde je baza organizovanog kriminala? Baza su kafići i diskoteke. Radno vreme diskoteka i kafića je od 23,00 časa do 05 časova. Zamislite vi sada naše mlade ljude kada naviknu svoj organizam, oni koji studiraju, da pet i 10 godina izlaze u 23,00 časa, a da dolaze kući u 05 časova; i kad svoj organizam naviknu da tako živi, kakvi će to sutra roditelji da budu, kakvi će to radnici da budu, da li će da dođu na vreme na posao tamo gde su zaposleni? Jeste da su tu ingerencije lokalne samouprave, ali treba Vlada da se potrudi, odnosno ova skupština, da donesemo takvu odluku da se smanji radno vreme. Gospodine ministre, obraćam se vama, jer ste vi jedini predstavnik. Kažemo, ne znamo ko su dileri droge, a znamo ko su korisnici. Ako vidite ko su korisnici, tamo ćete naći ko su dileri droge. Poznato je da je Pomoravski okrug jedan od najvećih okruga, kada je u pitanju droga, organizovani kriminal, i to zna cela Srbija. Znamo koliko nekretnina imaju, šta imaju, ali postoji saradnja između lokalne samouprave i tih lica. Kada prođe sve ovo vreme, neko će reći koliko su dobili placeva da naprave toliko zgrada u Jagodini. To su ljudi koji nemaju dana rada, nikada nisu imali svoj završni račun, koji nisu imali tetku, teču, oca, majku da radi u inostranstvu. Mi smo to pominjali i kritikovali, ali nismo imali kome. Dalje, mi iz Stranke srpskog jedinstva bojimo se da će se u narednom periodu dešavati stvari koje su se i do sada dešavale, da se koriste dvostruki aršini. Evo, konkretno, kada su u pitanju poslanički mandati. Ukradeni su poslanički mandati i to je sada kod Ustavnog suda Srbije. Postoji period kod Ustavnog suda Srbije, kada će Sud reći - u pravu su ovi što su vam ukrali mandate, ili su u pravu oni čiji su mandati. Ne, pet meseci kako to stoji. Vi vrlo dobro znate da su u Ćupriji oduzeti mandati poslanicima Demokratske stranke samo zato što ne poštuju disciplinu Stranke, a oni su hteli da urade dobro za Ćupriju. Čak ste vi i predsednik Skupštine dali saglasnost, pošto su ingerencije kod predsednika Skupštine, da se raspišu izbori na lokalnom nivou, da sada imaju dopunski račun, odnosno da naknadno usvoje budžet, a dva puta su usvajali budžet bez kvoruma. (Dejan Mihajlov, sa mesta: Kako mogu da usvoje budžet bez kvoruma?) Pitajte gospodina ministra. Sada su dobili ovlašćenje odministra finansija da mogu narednih šest meseci da raspolažu opštinskim parama, a ne postoji opštinska odluka. Prema tome, Stranka srpskog jedinstva je za oštre zakone. Mi ćemo to podržati, ukoliko se nekoliko amandmana prihvati. Želimo da se zakoni sprovode onako kako treba da se sprovode. Vidite šta se još radi. Sada se preti i lustracijom sudijama. Zakon o lustraciji još nije došao u Skupštinu i sudije ne smeju da sude po zakonu, nego onako kako izvršna vlast želi. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, posle njega Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka ima brojne primedbe u odnosu na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Te primedbe bi se svodile na sledeće: prvo, ovaj predlog zakona sa svojim normama koje predviđa u suprotnosti je sa Konvencijom o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda, koju je Savet Evrope doneo 1950. godine. Srpska radikalna stranka neće podržati izglasavanje Predloga ovog zakona iz razloga što su odredbe ovog zakona u suprotnosti sa dokumentima Saveta Evrope među kojima je naznačajnija Konvencija za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, koju je Savet Evrope doneo još 1950. godine. Drugo, prijem Srbije i Crne Gore u Savet Evrope našu državu obavezuje da poštuje Konvenciju o zaštiti ljudskih prava i njihovih sloboda, pri čemu ove odredbe imaju prioritet u odnosuna domaće propise. Treće, Srbija i Crna Gora su se obavezale da usklade propisei praksusa evropskim i međunarodnim standardima. Četvrto, Ustavna povelja daje prioritet ratifikovanim ugovorima iz međunarodnog prava. Peto, odredbe ovog zakona su u suprotnosti i sa Međunarodnim paktom o građanskim i političkim pravima, koji je usvojila Generalna skupština Ujedinjenih nacija 1966. godine. Srpska radikalna stranka neće podržati ovaj predlog iz navedenih razloga. U prvom redu treba usklađivati naše zakonodavstvo sa evropskim zakonodavstvom tj. kontinentalnim, a ne anglosaksonskim. Prema predlogu ovog zakona uvodi se institut preventivnog pritvora, koji veoma dugo traje. Taj preventivni pritvor ne garantuje i ne obezbeđuje građanska prava pritvorenih lica. U čemu se to sastoji? Nemaju pravo na odbranu, na advokata, jedno vreme da kontaktiraju sa porodicom, a osim toga potencijalni svedok ima svojstvo pritvorenog lica, a ne preventivno zadržanog lica. Preventivno zadržano lice ima isti tretman i isti status kao i pritvoreno lice. Gde ova lica za vreme preventivnog zadržavanja borave? Nema tih specijalnih pritvorskih jedinica u kojima bi ova lica za vreme mogla da izdržavaju taj preventivni pritvor. Prema mojim saznanjima ta lica se sada nalaze i borave u zatvorima redovnim, okružnim i nalaze se pod istim tretmanom kao i pritvorena lica. U odnosu na evropske standarde, koji predviđaju da svako lice ima pravo da bude što pre izvedeno pred sud, da ima pravo da mu se sudi što pre, a ne da mu se pritvor produžava na 24 sata, pa na 78 sati, pa na 15 dana, pa plus 15 dana, pa 30 dana policija, pa plus 30 dana ministar policije, pa ako je podignuta optužnica suđenje se mora završiti u roku od dve godine. Plašim se da na ovaj način mi ne remetimo naše zakonodavstvo koje nije baš da nije imalo određenih dobrih strana i bilo izgrađeno u skladu sa evropskim i svetskim standardima. Kada je u pitanju krivično zakonodavstvo, posebno kada je usvojen novi Zakon o krivičnom postupku, naša zemlja je bila prva u Evropi po demokratskim metodama i demokratskim standardima prema osumnjičenima, okrivljenima i optuženima. Prema tome, mislim da se u ovom slučaju, donošenjem na prečac ovog seta zakona, može otići u drugu krajnost; što bi neko rekao - zasviraj, ali i za pojas zadeni. Plašim se da će biti u nekim slučajevima nedovoljne kontrole i da će prevelika ovlašćenja imati neki organi, a da Skupština i sud neće imati dovoljno mogućnosti da prate i kontrolišu rad tih organa. Srpska radikalna stranka jeste za suzbijanje kriminaliteta. U svakom slučaju, i svi propisi koji su i dan danas na snazi su tako normirani i kazne su predviđene tako da nisu male kazne, usklađene su sa evropskim, kontinentalnim pravom, uporednim pravom. Bojim se da ćemo sa ovakvim povećavanjem kazni izaći iz okvira i nećemo moći da se uklopimo u standarde evropske zajednice i Saveta Evrope. Što se tiče Zakona o javnom tužilaštvu, i ovde ima primedaba, utoliko što javne tužioce više ne bira Visoki savet pravosuđa nego Vlada; drugo, što između zamenika i javnih tužilaca postoji bitna razlika u odnosu na izbor, jer se tužioci biraju na jedan način, od strane Skupštine, a zamenici javnih tužilaca se biraju na predlog Vlade, a zamenici javnih tužilaca obavljaju iste funkcije, jer zamenjuju javnog tužioca u vršenju tužilačke funkcije. Što se tiče Zakona o oružju i municiji, u svakom slučaju Srpska radikalna stranka je za to da se oduzme oružje od onih građana koji oružje poseduju bez dozvole, jer se na taj način može sprečiti mnogo posledica, koje su i prouzrokovane u prošlosti i poznate, čemu su doprineli brojni sukobi i ratovi na Balkanu u poslednje vreme.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, a posle njega narodni poslanik Dragan Jočić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kod usvajanja dnevnog reda spojili smo više tačaka u jedan paket pravnih zakona. Vodićemo jedinstvenu raspravu o vrlo važnim tačkama koje su danas na dnevnom redu. Pošto se radi o važnim zakonima, koje će primenjivati u praksi MUP, tužioci i sudije, potrebno je bilo otvoriti raspravu o svakom zakonu posebno. Spajanjem ovih zakona predlagač pokazuje koliko mu je stalo do toga da uredi zakone na najbolji način. Možda je trebalo izvršiti promene zakonodavstva, ali ne u vreme dok traje vanredno stanje, jer u vreme vanrednog stanja ne može se napraviti dobar i demokratičan zakon. Iz Predloga zakona se očito vidi da u Predlogu ovog zakona i rešenja nisu učestvovali stručni ljudi iz sudova i drugi pravni eksperti, već da su predlagači stranački lideri koji predlažu zakone prema trenutnoj situaciji. Takvi zakoni mogu kratko trajati, više liče na zakone za jednokratnu upotrebu. Ovo je daleko od nezavisnog sudstva. Umesto nezavisnih sudova i samostalnih tužilaca predlogom ovih zakona dobićemo stranačke sudije, stranačke tužioce, pa se iz ovog može izvući zaključak da se vraćamo na onu staru izreku - kadija te tuži, kadija ti sudi. Izostaće zalaganje da se sudi zakonito, brzo i efikasno. Ministar pravde gospodin Batić se stalno u narodu predstavlja kao dosledan borac za slobodno i nezavisno pravosuđe, ali takođe mora da shvati da sudije nisu ljudi politike već struke. Teško se može zaključiti da će se predloženim zakonom postići pravna reforma u Srbiji. Novom organizacijom sudova od 1. marta prestao je da postoji sudski sistem. Usvojeni su propisi u jednoj političkoj nagodbi, bez uvažavanja struke. Sukobi izvršne i sudske vlasti trajali su dugo, uz ucenu sudija da se priključe pojedinim strankama, gde se stvaraju novi podanici ili zavisne sudije. Nema nezavisnog sudstva, ako postoji politički i medijski pritisak na sudove. Pooštravanjem kaznene politike neće se rešiti problem kriminaliteta. Poznato je da smo mi u Evropi zemlja sa najvećim brojem izrečenih kazni zatvora, dok na drugoj strani imamo najmanje izrečenih novčanih kazni. Možda bi bilo bolje da se afirmiše u sudskoj praksi izricanje novčanih kazni. Pooštravanjem kaznene politike krivično zakonodavstvo gubi svrhu svog postojanja, jer velike kazne zatvora ne doprinose sprečavanju porasta kriminala. Konfiskaciju imovine ne treba vezivati za dužinu izrečene kazne, već treba reći da se uvek konfiskuje samo ona imovina koja je stečena izvršenjem određenog krivičnog dela, ali ne i imovina koja je zatečena kod izvršioca u vreme izvršenja krivičnog dela. Osim toga, kod određivanja visina kazni odstupa se od osnovnog principa krivičnog prava, da kazna bude odrediva. Nije dovoljno utvrditi samo donju granicu kazne, posebno u situaciji kad se vlast zalaže za primenu prakse u kojoj će biti dozvoljeno sabiranje kazni. Davanje ovlašćenja da se pritvor može bez rešenja sudije produžiti na 30 dana klasično je kršenje ljudskih prava i sloboda. Osim toga, ovakvim rešenjem vanredno stanje se ozakonjuje i trajaće dok budete na vlasti. I na kraju, sve ovo ukazuje nato da je predlagač ovih izmena želeo da ostvari svoje političke interese, a ne da zakon učini opšteprihvaćenim, u skladu sa evropskim procesima reforme krivičnog zakonodavstva. Na ovaj način, naše krivično zakonodavstvo se još više udaljuje od evropskog zakonodavstva. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jočić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, malo je vremena i potpuno je neprirodno da se o ovolikom broju zakona, pogotovu o zakonima koji tretiraju nešto što se zove krivična oblast, raspravlja na objedinjenoj raspravi. Međutim,o suštini ovih zakona, odnosno ovog koji je i prvi, a to je Zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, čini mi se da je na pravi način počeo da govori poslanik SPS-a Todorović. On je otvorio pitanje koje zapravo Ministarstvo pravde nije u ovom zakonu otvorilo na pravi način. Zapravo, kada se govori o organizovanom kriminalu, moramo da znamo da nemamo zakonske definicije organizovanog kriminala. Nemamo sve elemente bića krivičnog dela, ili ovaj sam element bića, koji će okarakterisati šta je to organizovanost i šta je to organizovano da bi se ova vrsta kriminala nazvala organizovani kriminal. Izgleda da su se pomešale dve stvari u ovakvom određenju, a to je da postoji organizacijski i organizovani kriminal. Organizacijski kriminal je baš onaj kriminal koji tretira predlagač, a on se manifestuje preko organizovanog pristupa vršenju krivičnih dela od strane grupe. Međutim, ništa više van toga. Organizovani kriminal je nešto što je dosta posebno i predstavlja čvrstu i kompaktnu delatnost, koju karakteriše organizovanost, piramidalni hijerarhijski odnos izvršilaca krivičnog dela i, ono što je suština, a to je vezanost za vlast. Njega, zbog oslanjanja na centre realne političke moći, karakteriše i velika društvena opasnost. Ovaj element koji se zove vlast i moć, koja dolazi sa vlašću, mora biti ograđen kao element bića krivičnog dela, ili već kako je predlagač zamislio da inkriminiše ovakvu vrstu kriminaliteta. Znači, ova veza koja je sastavni deo pojma (sada govorim u jednom teorijskom smislu) organizovanog kriminala je usmerena prema parlamentu, prema skupštinskim telima, Vladi, ministarstvima, policiji, sudstvu, tužilaštvu, carini, inspekcijskim organima. Najčešće vezu sa tim centrima moći ne održava cela grupa, ceo gang,nego samo pojedinci, uglavnom iz šefovskog vrha. Ako bih mogao skromno da definišem, što je bila zapravo dužnost Ministarstva pravde, ona bi trebalo da bude ovakva - organizovani kriminal je vrsta imovinskog kriminaliteta, koji karakteriše postojanje strukture i plana kriminalne organizacije, koja obuhvata ili obavlja delatnosti radi kontinuiranog sticanja profita putem obezbeđivanja ilegalnih dobara ili usluga, obezbeđivanja monopola u privrednim delatnostima, koristeći pri tom politički uticaj nosilaca organa državne vlasti, uticaj na medije, javnu upravu, pravosuđe, privredu, koji je obezbeđen dobrovoljnim putem ili npr. korupcijom. E, onda bi moglo da sledi sve ostalo, moglo bi da sledi ovo što se zove procesuiranje, kako je popularno danas da se kaže, ili zapravo da se dopuni sama krivična procedura. Ja ću preskočiti sve ovo što su kolege danas govorile, a tiče se ovog zakona, a to je pritvor koga stvarnonema ni u jednom krivičnom zakonodavstvu; pritvor, kako ga nazivaju preventivno zadržavanje, krši sve moguće konvencije koje moramo da poštujemo kao zemlja koja je sada ušla u Savet Evrope, pogotovu ovo preventivno zadržavanje, pa teže preventivno zadržavanje, pa onda ovlašćenje ministru policije, da i on može da zadrži, pa onda nemanje prava na žalbu, i to sve van sudskih organa. To ću prepustiti poslanicima DSS da obrazlože, a hteo bih samo da obratim pažnju na ovaj drugi zakon, a to je zakon o izmenama i dopunama Krivičnog zakona SRJ. Pre svega, dosta je problematično da li ova skupština može da vrši izmene i dopune Krivičnog zakona SRJ, a zove se Republička skupština? Da li bi bilo normalnije da je ova skupština donela, pa makar skroz prepisan zakon, ali svoj predlog zakona? Ne postoji nikakav razlog da se menja naziv Krivičnog zakona, a to je i kolega Todorović govorio, jer ako imamo osnovni zakon, onda verovatno postoje neki drugi zakoni, npr. privredni krivični zakon, međunarodni krivični zakon, urbanistički krivični zakon; ovaj naziv postoji već 50 godina i nije bilo nikakve potrebe da se on menja, osim ako se nije želelo da se iskaže neka druga orijentacija ili pravac u politici suzbijanja kriminaliteta. Ono što stvarno zgražava, to je ova konfiskacija imovine, i to posle 13 godina - ona je ukinuta 1990. godine, iz nekoliko razloga. Prvi od razloga je to što je ova sankcija nepravedna i ne može se dovesti ni u kakvu vezu sa izvršenjem krivičnog dela. Zapravo, kazna mora biti personalna, odnosno lična. Ona ne može pogađati nikoga izvan kruga izvršioca krivičnog dela, a često ga i ne pogađa, jer je on već sankcionisan ili u zatvoru. Drugi je razlog što ona samo svoju suštinu opravdava materijalnom retribucijom. Postavlja se pitanje - zašto se pravi razlika između učinioca krivičnog dela organizovanog kriminala i svih drugih vrsta kriminala, npr. kod dela korupcije, prevare i drugog, zašto nije i tu primenjena, nego se išlo potpuno selektivno? I poslednji razlog za njeno ukidanje bio je, 1990. godine, odsustvo potrebe za njenim postojanjem, jer, pored drugih mera, imamo i meru oduzimanja imovinske koristi stečene krivičnim delom, koja je potpuno zadovoljavajuća. Znači, ove odredbe u potpunosti zadovoljavaju potrebe da se onima koji su stekli imovinsku korist izvršenjem svih vrsta krivičnih dela, a ne samo organizovanog kriminala, zapravo ta imovinska korist i oduzme. I na kraju, imamo nešto što sa kriminološkog stanovišta potpuno ne stoji, a to su izmene i dopune Krivičnog zakona Srbije. Kaže se, u razlozima za donošenje zakona, da je nedovoljno oštra kaznena politika, da kaznena politika mora da se iskoristi kao sredstvo za sprečavanje daljeg vršenja teških krivičnih dela. Čini mi se da ćemo dizanjem kazne zatvora doći jednog momenta do apsurda, da čovečiji život neće biti toliko dugačak da možemo da smestimo sve u norme. Dizanje kazne, pogotovu za oružje, i za druga krivična dela, potpuno je neopravdano. Preispitivanje postojećeg stanja u našoj zakonodavnoj kaznenoj politici zahteva daleko ozbiljniji pristup nego što je ovde izražen. Znači, ako se želi da se ozbiljno pristupi ovom problemu, Vlada mora da sprovede sveobuhvatnu analizu kaznene politike, znači, i zakonodavne, i sudske, i u zemlji i u okruženju. Moram da kažem da u Srbiji kriminala ima onoliko koliko i pre, ništa manje, ništa više. U ovom momentu je politički pušteno da se u medijima kaže da ima više kriminala nego što je bilo pre. Međutim, kriminal u svom kvantumu je u istoj količini. Ako izvršimo poređenje naše zakonodavne kaznene politike sa evropskim uzorima i našim najbližim okruženjem, utvrdićemo da je ona jedna od najoštrijih u svetu. Pored Nemačke, mi smo zemlja koja ima najoštrije kazne, a najblaže sudstvo. Ako uzmemo italijanski krivični zakon i njihovo kažnjavanje u vremenskom smislu, videćemo da su te kazne znatno niže, mada je kriminal kod njih dosta ozbiljniji nego kod nas. Na kraju krajeva, ako posežemo za krivičnim zakonodavstvom, ako posežemo za zatvorom, moramo da kažemo da je krivično zakonodavstvo poslednja mera kojom će se zaštititi jedno društvo da se ne kriminalizuje. Zapravo, ono je ultima ratio, zadnji stepen odbrane države od opasnosti koja preti. Moram da kažem da je krivično pravo i kazna zatvora samo jedno od sredstava u suzbijanju kriminaliteta i da je zatvor mera koja daje loše rezultate i jedan je od poslednjih i najlošijih stepena odbrane. Kriminalci se ne boje zatvora. On ne može u svojoj glavi da pravi razliku između 20 i 40 godina, ali se plaši da ne bude uhapšen. Kad dođemo na teren straha od mogućnosti hapšenja, tu dolazimo na teren preventivnog delovanja svih onih drugih organa koji su pre suda. Tu mislim na policiju, na tužilaštvo itd. Na kraju krajeva, tim ću da završim da bih svojim kolegama ostavio vremena, nije dobro da se ovi zakoni pišu u vremenu euforije i da se daju izjave da je kriminal u Srbiji uništen. On nikada ne može biti uništen, on može samo biti sveden na razumnu meru. Kaznena politika je ozbiljnija stvar od donošenja ovakvih zakona naprečac u jednom vremenu, moram da kažem, i ne mogu da se otmem utisku da svrha ovih zakona nije baš potpuno dnevno-politička.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, posle nje narodni poslanik Đorđe Mamula.
Jedinstvena rasprava o šest predloga zakona, koji samo laiku mogu da se učine na prvi pogled da predstavljaju set, jeste vrhunac nepoštovanja parlamentarne demokratije i degradacija ove Narodne skupštine, a samim tim i građana čijom voljom smo mi ovde gde jesmo. Zahvaljujući, doduše, dobroj volji predsednika Narodne skupštine i skupštinske većine, omogućeno nam je zagarantovano pravo da na sve ove predloge zakona možemo da ulažemo amandmane. Mi u SRS smo to pravo maksimalno iskoristili, naravno, ne samo zato da bismo predložili amandman radi amandmana, nego da bismo pomogli da se ovi zakonski predlozi urede da budu u skladu sa Ustavom i sa međunarodnim pravom. Videli ste juče kako je ministar pravde za 10-tak minuta samo pretrčao preko ovih zakonskih predloga, odnosno preko samo četiri zakonska predloga, a Vlada nas nije udostojila da za dva zakonska predloga pošalje svog predstavnika koji bi nam bar u tri rečenice rekao ponešto o predlogu Vlade. Istina je da ni ja u ovoj načelnoj raspravi ne mogu mnogo da se posvetim svim ovim predlozima, jer bi samo nabrajanje naslova ovih zakona oduzelo polovinu vremena koliko mogu da govorim. Jasno je da je ova najezda predloga zakona marketinški potez Vlade. S jedne strane, predstavnici Vlade se svakodnevno na televizijama hvale da ćemo posle ove sprovedene akcije "Sablja" biti jedina zemlja u Evropi bez organizovanog kriminala, a sa druge strane, uređuju se propisi prema, kako Vlada tvrdi, zaštiti od organizovanog kriminala. Pitam se gde je ovde istina. Možda mislite da ove zakone primenjujete retroaktivno? Mene od ove vlade i od ove skupštinske većine ništa, pa ni ovo, ne bi čudilo. Ionako ste ovim predlozima zakona zgazili sva ljudska prava, Ustav Srbije i osnovne postulate međunarodnog prava. Uostalom, čuli ste sinoć da, iako još niste usvojili ove predloge zakona, vaši evropski prijatelji, u koje ste se do slučajnog dolaska na vlast kleli, traže od vas da prekinete sa kršenjem ljudskih prava. Čuli ste da zahtevaju da svim uhapšenim licima omogućite kontakt sa advokatom i sa članovima porodica. Naravno, vi to ne možete da uradite dok im ne uklonite posledice policijskog isleđivanja. Znate li vi, gospodo iz DOS-a, da se, prema Evropskoj konvenciji, lice hapsi da bi se najhitnije predalo nadležnom sudiji da mu se sudi, a ne da se drži u pritvoru 15 dana, pa još 15 dana, pa 30 dana, pa ko god naiđe može da doda još 30 dana, ukupno do 270 dana. Volela bih da ministar, koji nije tu, kaže gde je to u uporednom pravu sreo. Isto bih volela da objasni gde je u uporednom pravu sreo ovo što se dešava ovih dana, da potpredsednici i pojedini ministri Republičke vlade, ne skidajući se sa televizijskih ekrana, obasipaju javnost o detaljima istrage, utrkujući se ko više zna. Oni isleđuju, oni optužuju, oni presuđuju. Zaista ne znam za šta će nam nadležni organi. Vaša priča da su ovi zakoni u funkciji borbe protiv organizovanog kriminala pada u vodu kada se pogledaju članovi saveznog Krivičnog zakona od 124. do 136, koje ovde niste ni pomenuli. Na njih niste imali nikakvu intervenciju. Gospodo, niste primetili da su i u ovim članovima zaprećene blage kazne. Ja, kao ni bilo ko iz SRS, nemam ništa protiv pooštravanja kazni, ali ne samo da bi se zaštitila ličnost određenih državnih funkcionera. Pre bih pooštrila kazne u članovima od 124. do 136. Krivičnog zakona SRJ, koji se odnose na terorizam, diverziju, sabotažu, špijunažu, odavanje državne tajne, upućivanje i prebacivanje na teritoriju SRJ oružanih grupa, oružja i municije, pozivanje na nasilnu promenu ustavnog uređenja, izazivanje nacionalne, rasne i verske mržnje, razdora ili netrpeljivosti, povredu teritorijalnog suvereniteta. Zar se ovim članovima ne čuvaju najveće vrednosti zemlje? Nažalost, zbog kratkoće vremena ne mogu više da govorim, mada mnogo toga može da se kaže o ovim zakonima. Biće reči i o amandmanima. Jedino želim da kažem, na kraju, ako usvojite i kada usvojite ove zakone, svejedno je da li ćete ukinuti vanredno stanje ili nećete, jer po ovim zakonima ostaje stanje gore od ovog vanrednog. Samo da znate da će svi ovi zakoni da se primenjuju i posle vas, bar privremeno, dok se ne donesu drugi, usklađeni sa Ustavom i međunarodnim pravom, pa neka mi je Bog u pomoći.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula.
Pošto se bliži vreme pauze, hteo bih svima da vam se zahvalim što ste još ovde. Moram da kažem da sam veoma rezervisan prema predloženim zakonima i da ne delim optimizam Vlade da su ovi zakoni dobri, mada sam ubeđen da je ovo maksimum koji Vlada može da ponudi u ovom trenutku. Pre svega, kada se pogleda medijska situacija i sadržina zakona, rekao bih da je zapravo počela izborna kampanja i da ćemo izbore imati u septembru mesecu, obzirom na tempo suđenja koji se predviđa. Druga tačka dnevnog reda je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Ovaj zakon, ovako kako je predložen, uopšte me ne čudi; mislim da je ovo boljševizacija prava i to školski primer. Doduše, Vlada Srbije, koja je i 2001, 2002. i 2003. godine, o prazniku Službe državne bezbednosti nosila cveće i vence na grob Aleksandra Rankovića, jugoslovenskog Đeržinskog i srpskog Berije, odnosno Slobodana Penezića, ne može ništa bolje ni da ponudi. Predlog je takav da ćemo iz Saveta Evrope izleteti brže nego što smo ušli. Sam Zakon o krivičnom postupku veoma je loš, onda se pokušava ovakvim Predlogom zakona to popraviti, govori se da Povelja ima praznina; to je tačno, ali se ne može ovim popuniti. Dakle, elementarna neznanja su u pitanju. Trebalo je da pogledate kakva su rešenja u britanskim zakonima za severnu Irsku, u španskim za Baskiju, u francuskim za Korziku, pa da se napravi koktel, a ne ovakva improvizacija. Šta to znači, da će se iz naročito opravdanih razloga odrediti pritvor? Koji je to osnov, gde to ima, kako će se to osporavati? Zatim, zadržavanje je lišenje slobode, a ne ograničenje slobode kretanja. MUP je učinio šta je mogao u ovoj situaciji; ispostavljen mu je račun: što pre da podnese ovakav predlog zakona; međutim, i pored njihovih napora, rešenja su vrlo loša. Nije dobro kada se MUP ne konsultuje oko predloga zakona, ali je veoma loše ako im se potpuno odreše ruke da svoju praksu uvedu u zakon. Naravno, potpuno sam svestan da mnogi od nas ne bi nosili glavu na ramenima ako bi policija radila sve u rukavicama, ali to ne može da se radi ovako. Kada je reč o policijskom pritvoru, Evropski sud za ljudska prava - neki su mi prošli put dobacivali, kao mnogo vredi taj sud, to ćete videti koliko vredi, - odredio je da se osumnjičeni može ili mora odmah privesti pred sudiju, u jednom tumačenju do šest dana, a preko šest dana zadržavanje u policiji ne može. Dakle, oni odlučuju i to obavezuje mnogo ozbiljnije države nego što je ova. Čitajte praksu, sudije u beogradskom pravosuđu dobijaju već odluke Evropskog suda za ljudska prava da bi počeli da se uhodavaju; a vi kažite - to ne vredi ni pet para. Sa druge strane, ovaj paket zakona se donosi u vanrednom stanju. Trebalo je za kratko ukinuti vanredno stanje, pa da se u redovnom donesu, a ovako će ostati beleg da je doneto u vanrednom stanju ako bude prihvaćeno sve. Pored toga, ovi zakoni će važiti posle vanrednog stanja, tako da će se vanredno produžiti u redovno, mada je za mene u ovom društvu vanredno stanje od kada sam se rodio. Krivični zakon Jugoslavije ide ispod nivoa reformi Ante Markovića; on je izvršio deboljševizaciju Krivičnog zakona. U ovom parlamentu sede oni koji nastavljaju njegov program, u ono vreme kada je 1990. godine taj zakon izmenjen imali su smelosti i snage da podrže te reforme. Sada se vraćamo na rešenja koja je Ante Marković ukinuo. Njegov ministar pravde Kambovski dao je odlično objašnjenje za ono vreme, a sada se uvodi konfiskacija; kako to, jer u Povelji piše da nema oduzimanja imovine bez naknade, a konfiskacija je oduzimanje bez naknade. Niko nije pročitao tu povelju, Povelja je izašla u prvom "Službenom listu" nove države od 4. februara i kaže - ne može se oduzimati imovina bez naknade. Ako u Krivičnom zakonu postoji mera bezbednosti oduzimanja predmeta koji su poslužili za izvršenje krivičnog dela i ako postoji institut oduzimanja protivpravnog pribavljanja, onda je to valjda obaveza za sve nas. Konfiskacija pogađa celu porodicu. Još u vreme Josipa Brozaprofesori krivičnog prava su pisali u svojim udžbenicima protiv konfiskacije. Uvodi se osobito težak slučaj, a to je takođe vraćanje na rešenja iz 1971. i 1991. godine; čak se tu govori o krivičnom delu kao društveno opasnom delu, što je sovjetski pojam krivičnog dela i to je već zaboravljeno. Inače, kada je reč o ovim ovlašćenjima policije, samo da vas podsetim da je DSS 2001. godine podnela 16 amandmana na Zakon o krivičnom postupku u saveznom parlamentu i ni jedan nije prihvaćen - ni jedan; pa ne bi bilo ovakvih situacija sa pritvorom da je to uvaženo. To su sve prepisana rešenja iz nemačkog i italijanskog zakona o krivičnom postupku. Tadašnji savezni ministar unutrašnjih poslova Živković mi je rekao - znate šta, nisu vaši amandmani loši, ali nismo obratili pažnju, pa nisu prošli. To mi je rekao. DOS je tada konsultovao profesore Pravnog fakulteta Beljanskog i gospodina Grubača, a oni su rekli da su ti amandmani loši. Pali smo na ispitu, a evo vi ste prošli i sada imate ovakvu situaciju. Neverovatno je da se posle četiri neuspela atentata na predsednika Vlade Srbije ništa ne preduzima. Da li je moguće da je trebalo da bude ubijen da bi ovakvi zakoni, naravno kao ideja, došli na dnevni red? Četiri pokušaja atentata, o tome javnost ne zna ništa, u Vladi niko nije odgovoran i onda se ide sa pričom, eto sada treba pronaći odgovorne, a svi drugi su odgovorni; ni jedna ideja o poboljšanju zakona od novembra prošle godine nikome nije pala na pamet, a u novembru je uhvaćen deo grupe, onaj Maksimović, koji je rekao i poručio da se pripremaju atentati na ljude iz savezne i republičke vlade, i od tada nikome ništa. Zakon o oružju i municiji treba prihvatiti, s tim što iz tog zakona nije jasno da li je dozvoljeno poklanjanje oružja, pošto je tu jedna pravna praznina. Što se tiče Zakona o tužilaštvu, mislim da je bolje da se zadrže rešenja iz 2001. godine, da zamenici ostanu u stalnom radnom odnosu, a da se ograniči prijem takvih ljudi u advokaturu; jer, oni koji su napuštali, ne kažem svi, jedan deo tužilaštva i suda, ušli su u advokaturu, nije mogla da im to advokatura zabrani, i stvorili su u priličnoj meri ovakvu situaciju u pravosuđu. Toliko od mene.
Ovim završavamo rad sednice u pre podnevnom delu i sednicu nastavljamo u 15,00 časova. Prvi prijavljeni govornik je Dragan Ljubojević, a posle njega narodni poslanik Rade Bajić sa jednim minutom poslaničke grupe SPS. Nastavak 46. sednice Odbora za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije, održaće se danas u sredu 9. aprila 2003. godine, sa početkom u 14,00 časova, u sali na drugom spratu. Hvala vam.
Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da radi utvrđivanja kvoruma ubacite vaše identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i možemo nastaviti rad. Reč ima narodni poslanik Dragan Ljubojević, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Petar Cvetković, odnosno Rade Bajić koji ima jedan minut.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavlja se suštinsko pitanje, šta je predlagač hteo ovim paketom zakona koje danas razmatramo u Narodnoj skupštini Republike Srbije; ovih šest zakona se ne mogu svrstati u istu oblast, niti u oblast pravosuđa, niti u oblast krivičnog zakonodavstva. Mislim da je pozadina ovakvih izmena i dopuna ovih šest zakona da se vanredno stanje, uvedeno 12. marta, legalizuje, odnosno da se sve ono što je urađeno posle 12. marta do današnjeg dana stavi u zakonski okvir i da se ponašanje, pre svega izvršne vlasti, uvede u zakonski okvir i da se sa ovakvim ponašanjem nastavi i u narednom periodu. Ono što je osnovna karakteristika ovih zakonskih projekata, odnosno ovih izmena zakona jeste povećanje, odnosno pooštravanje kaznene politike, povećanje kaznenih odredbi u Krivičnom zakonu, u izmenama i dopunama Zakona o oružju i municiji, u izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Mi iz SRS u principu možemo da se složimo da je potrebno neke kazne pooštriti, čak smo u jednom delu i amandmanima insistirali da se i tamo gde ste vi povećavali kazne još značajnije i još drastičnije pooštre kazne, pre svega za službena javna lica, odnosno one ljude koji rade u državnim organima. Dakle, za tužioce, sudije, javna lica, odnosno pripadnike MUP-a. Ono što je interesantno, a čuli smo u današnjoj načelnoj raspravi, jeste tvrdnja predsednika poslaničke grupe vladajuće koalicije da ima zloupotreba, represije i maltretiranja od strane pripadnika MUP-a, u svim događanjima ispred nas i da će se ovim predlogom zakona to sprečiti. Lično sumnjam u to. Takođe, jedna od osnovnih karakteristika, određuje se najmanja sankcija, odnosno najmanja kazna, a da gornji limit nije određen. Tako dolazimo u situaciju da za neko krivično delo možemo sudiji ostaviti mogućnost da odreže kaznu od jedne do 15, 20, 30, 40 godina zatvora ili čak i više.
Upozoravam vas na prekoračenje vremena. Prekoračili ste 30 sekundi.
Dve rečenice. Bitno je istaći da se ne menjaju odredbe krivičnog zakonodavstva, odnosno ne povećavaju se kazne u svim oblastima, nego samo u jednom malom broju oblasti, a nije povećano sankcionisanje krivičnih dela vezanih za terorizam, špijunažu i odavanja državne tajne. Nažalost, zbog kratkoće vremena detaljnije ću obrazlagati kada na dnevni red dođu amandmani.
Reč ima narodni poslanik Rade Bajić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Petar Cvetković.
Kolege poslanici, sigurno je da nismo prva zemlja koja je donela izmenu zakona u vanrednom stanju. Morali smo naučiti da je praksa pokazala da se u tim zemljama koje su vršile temeljnije izmene u krivičnim zakonima one nisu pokazale dobrim. Nadvija se senka nad bilo kojim zakonom koji se donosi u ovakvim uslovima, pa i onda kada su dobri, a pogotovo će se nadviti senka nad ove zakone, iz razloga što se u mnogim odredbama, u mnogim članovima krši Ustav Srbije ili Ustavna povelja, koju smo nedavno usvojili, ili povelja o manjinskim pravima i pravima građana, međunarodni standardi i međunarodne konvencije koje smo nedavno prihvatili stupanjem u Savet Evrope. Ima se mnogo reći, ali nema se vremena. Međutim, ako se nekome ko je počinio krivično delo i osuđen na kaznu dužu od četiri godine, kompletno konfiskuje imovina ako je podveden pod organizovani kriminal, onda je to zaista neprihvatljivo. Šta da radi njegova porodica koja je sticala tu imovinu, šta će ona uraditi kada se konfiskuje sva imovina. Svaki dobronameran i čestit građanin je za to da se iskoreni kriminal, da se ukine lopovluk, ali imovinu treba oduzeti samo tada kada je stečena kriminalnim aktom, odnosno kriminalnom radnjom. Oduzeti imovinu koja je nasleđena, koja je stečena, oduzeti od cele porodice i od dece, to je neprihvatljivo. Recimo, svedoka privesti samo zbog toga što je neko ukazao na to da može dati neke podatke kada je u pitanju organizovani kriminal, pa ga držati 24 časa ili čak mesec dana, da to izvršni organ opredeli, a ne sud ili tužilaštvo, to je ono što krši sve konvencije koje su poznate u međunarodnom pravu ili u drugim zakonima. Nemam više vremena na raspolaganju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, a sledeći prijavljeni za reč je Dragan Lazić. Izvolite.
Dame i gospodo, na dnevnom redu imamo šest zakona spojenih u jedinstvenoj raspravi. Pet sati za šest zakona je premalo vremena da bi se bilo šta značajnije reklo. Ono što možemo, to je da ukažemo na osnovne probleme, na osnovne nezakonitosti i neusklađenosti datih predloga u ovim zakonima. Da li ima svrhe ukazivati na te nezakonitosti i neusklađenosti sa evropskim i svetskim normama, odnosno konvencijama, kada vladajuća većina ne želi da čuje argumente. Došli smo u jedno vreme, u jedan položaj kada argumenti nemaju nikavu snagu, što direktno znači snaga, odnosno sila glasova, sila većine odlučuje o svim pitanjima. Ovo je veoma opasno i za gospodu koja dobacuje i koji se smeju. To je opasno po njih i po demokratiju i "reforme" na koje se pozivaju sve vreme. Počev od Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, ponuđena rešenja su, u najmanju ruku, problematična i u suprotnosti sa međunarodnim konvencijama i pravilima. Osnovna suprotnost je sa Konvencijom za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, koju je Savet Evrope doneo 1950. godine. Ovim predlozima zakona, naročito po ovom predlogu, naša država se vraća u vreme pre usvajanja ove konvencije. Znači, u vreme između 50-te i 60-te godine prošlog veka. Pretpostavljam da su to reforme. I, kao što reče gospodin Mamula, vladajuća većina i Vlada daju sve lošije i lošije predloge zakona. Na to ukazujemo duže vreme. Sa ovim sadašnjim predlozima zakona vraćamo se na vreme komunizma. Podsetiću vas i zamoliću vas, ukoliko pamtite i ukoliko imate mogućnosti, prelistajte one komunističke zakone i uporedite ih sa ovim predlozima i pokušajte da nađete razliku. Prevashodno zamoljavam kolege koji su eksperti, pravnici, a dobacuju. Voleo bih da izađu za ovu govornicu i demantuju nas. Neće izaći, jer nemaju argumente. Oni misle da je dovoljno to što nema televizijskog prenosa. Nepotrebno je na bilo šta ukazivati. Dovoljno je pritisnuti neko dugme i doneti rešenja koja su dnevno - politička potreba vladajuće većine, ali koja državu i narod, sve nas, uvode u veoma opasno stanje i vraćaju decenijama unazad. Gospodo, nemojte da jaučete, biće vremena za to. Konvencija za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda iz 1950. godine, podsećam, pogledajte član 5. stav 1. tačka c): "U slučaju zakonitog hapšenja ili lišenja slobode, radi privođenja lica pred nadležnu sudsku vlast, zbog opravdane sumnje da je izvršilo krivično delo, ili kada se to opravdano smatra potrebnim, kako bi se predupredilo izvršenje krivičnog dela ili bekstvo po njegovom izvršenju". Stav 1. glasi - svako ima pravo na slobodu i bezbednost ličnosti; Niko ne može biti lišen slobode, osim u slučajevima (jedan od ovih je pod tačkom c). Takođe vas podsećam na Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima. Dati predlozi i rešenja su u direktnoj suprotnosti sa odredbom člana 9. Međunarodnog pakta. O ovome ćemo prilikom obrazlaganja amandmana detaljnije, s obzirom na to da sada nema mnogo vremena. Takođe, predlozi dati ovim predlogom zakona o organizaciji i nadležnosti državnih orana su u suprotnosti sa Ustavnom poveljom državne zajednice Srbija i Crna Gora. Neću gubiti vreme, samo ću ukazati da su to čl. 3, 9.i 16. Povelje. Pitam vas, da li ćete Povelju o ljudskim pravima, koju ste skoro doneli, u prvoj primeni prekršiti direktno. Uostalom, zašto bi to bilo čudno, i Ustavnu povelju državne zajednice Srbije i Crne Gore ste narednog dana prekršili. To je ono što vi kažete - "korisno" kršenje zakona, ili "korisno" kršenje Ustava. To bi podveli pod to, ili bi obrazložili političkim potrebama, rekao bih, dnevno - političkim potrebama. Mogu preći na sledeće tačke vrlo kratko. To su predlozi zakona iz domena pravosuđa, kako to volite da kažete. Podsetiću, prevashodno funkcioneri Demokratske stranke idu u sve televizije, daju izjave po svim medijima, gde vrlo problematično i vrlo jednostavno daju tumačenja ovih predloga koji se daju, a koji su u potpunoj suprotnosti sa onim što je potrebno i što se traži promenama ovih zakona. Pre početka analize ovih rešenja, žao mi je što tu nije gospodin ministar pravde, da ga podsetim kako je teklo usvajanje zakona iz domena pravosuđa, ili seta zakona iz okvira pravosuđa, kako volite da kažete. Podsetiću vas, još novembra 2001. godine Demokratska stranka Srbije je dala set zakona, koji su se odnosili na pravosuđe, između ostalog, i Zakon o javnom tužilaštvu i Zakon o Visokom savetu pravosuđa, koji su danas na dnevnom redu za izmenu. Na vreme stižete, gospodine ministre. Podsetiću vas, Vlada Srbije se u svom mišljenju o predlozima zakona koje je dala Demokratska stranka Srbije izrazila negativno i usprotivila reimenovanju zamenika javnih tužilaca. To je bilo jedno rešenje stalnosti. Stalni su bili republički javni tužilac i javni tužioci, a zamenici su bili podložni reimenovanju. Citiram mišljenje Vlade: "Prema Ustavu RepublikeSrbije dužnost javnog tužioca je stalna, a važećim Zakonom o javnom tužilaštvu propisano je da je dužnost zamenika javnog tužioca stalna. Predlogom zakona predviđeno je da se zamenik javnog tužioca imenuje na osam godina. Kako je zamenik ovlašćen da preduzme svaku radnju na koju je ovlašćen javni tužilac, diskutabilno je da li treba praviti razliku u trajanju njihove dužnosti". Vlada Republike Srbije i Ministarstvo su imali pravo da daju negativno mišljenje. Međutim, šta je tu bitno? Bitno je da je izmenama Zakona o javnom tužilaštvu, koje je predložila Vlada Republike Srbije, od jula 2002. godine (to je vreme kad su poslanici Demokratske stranke Srbije bili izbačeni iz parlamenta), doneto potpuno drugačije rešenje od ovog reimenovanja zamenika javnog tužioca. Reformska vlada, "reformistička" većina u Narodnoj skupštini, izlazeći u susret zahtevima javnih tužilaca, promenila je Zakon tako da zamenici javnih tužilaca ponovo postaju stalni i birani od Narodne skupštine.U redu je, jer Vlada smatra da tako treba. Gospodin Batić je tada za Vladu pripremio mišljenje u kome kaže - prema Ustavu Republike Srbije javna tužilaštva su samostalni državni organi, ali ne nezavisni kao sudovi, s obzirom na to što su po svojoj prirodi ipak organi uprave. Stoga smatramo da nema razloga da se predlaganje javnih tužilaca i imenovanje njihovih zamenika poverava posebnom telu, nezavisno od zakonodavne i izvršne vlasti. Postupak i organi izbora od posebnog su značaja za ostvarivanje principa nezavisnosti sudske vlasti tj. sudija, dok za javnotužilačku funkciju taj princip ne važi. Međutim, u aprilu 2003. godine Vlada se vraća rešenjima iz prvobitnog, odnosno iz Predloga zakona koji je dala Demokratska stranka Srbije. Znači, u tom roku Vlada je prošla čitav krug, pokušala sa nekim rešenjima iz jula 2001. godine, i po sadašnjem predlogu vraća se na ponovni reizbor zamenika javnih tužilaca. Da li je to bilo potrebno i šta to govori o Vladi, o radu Vlade ili o radu nadležnog ministarstva? Nije to samo slučaj sa ovim zakonima - uzimanje, davanje, podvođenje dnevno - političkoj potrebi i odnosima snaga ili, zašto ne, kupovina; ali, to dovodi do jedinog mogućeg zaključka - da nema strategije i da se od slučaja do slučaja vrše izmene bez ikakve analize i bez ikakve stvarne potrebe. U tome se vrlo brzo uvide greške, pa se vraća prethodnim rešenjima i tako ukrug. Kod izmena Krivičnog zakona SRJ i Krivičnog zakona Srbije ukazaću samo na jednu odredbu. Gospodin ministar je izjavio, svedoci ste toga, da kazna zatvora može biti i 100 godina. Podsećam gospodina ministra na član 38. stav 1. Krivičnog zakona Jugoslavije, koji je precizan i jasan - kazna zatvora ne može biti duža od 15 godina. Vi niste predložili izmenu te odredbe,kako mislite onda da izričete kazne veće od 15 godina, a da niste izmenili ovu odredbu Krivičnog zakona? Imaćemo niz primedaba, ali zbog vremena moraću ovde da prekinem. Evo odmah odgovora gospodinu ministru. Smrtne kazna je zamenjena kaznom od 40 godina samo u dva slučaja: kada su u pitanju teška ubistva (član 47. stav 2. Krivičnog zakona Srbije) i teška razbojništva, odnosno razbojničke krađe (član 169. stav 2. Krivičnog zakona Srbije).
Poslanička grupa DSS ima još 3,5 minuta, a dva prijavljena govornika. Reč ima narodni poslanik Dragan Lazić.
I suviše je kratko vreme za tako kompleksnu temu kao što je organizovani kriminal. Osvrnuo bih se na ono što se dešavalo, vezano za tačku 2 - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. S obzirom na to da sam član Odbora za bezbednost Skupštine Srbije, mi smo u nekoliko navrata u poslednje vreme imali sastanke na temu organizovanog kriminala, ali nažalost sve ovo što se dešava i ovaj predlog zakona dešava se posle ubistva premijera Srbije, što ostavlja jedan opor utisak. Naime, još prošle godine u jednom trenutku ministar unutrašnjih poslova, koji danas nije tu nažalost, a treba da mu se prenese to, ukazao je na to da u Republici Srbiji ima 50 organizovanih grupa. To nije mali broj. Ako je tada ministar konstatovao, onda je mogao da posegne za svim zakonskim sredstvima da se taj kriminal na neki način suzbije ili da se na jedan latentniji način uokviri, a da se kasnije krene na suzbijanje organizovanog kriminala. Međutim, od svega toga nije bilo ništa. Pre nekoliko dana, gostujući na jednoj televizijskoj emisiji, ministar unutrašnjih poslova, između ostalog, rekao je da su mu ruke bile vezane. Sada se postavlja pitanje od koga su mu bile vezane ruke, na koji način i da li je moguće da on nije imao elemente da bilo za čim posegne, da sve to počne na neki način da se radi. Sve je to počelo onog trenutka kada je ubijen premijer, što ostavlja jedan zaista opor utisak, da odjednom može da se zna za sve kriminalne grupe u Srbiji, da se zna ko su nosioci tih radnji i onda se poseglo za nekim merama. Ako je moglo tada da se uradi, moglo je da se uradi i ranije. Na pitanje da li postoji određena doza odgovornosti za sve ono što nije urađeno i za ovo što se sada radi, zbog ubistva premijera, ministar unutrašnjih poslova je rekao da uopšte ne oseća ni malu dozu odgovornosti za sve ono što je rađeno. Na jednoj od sednica Odbora za bezbednost postavio sam pitanje ministru i njegovom pomoćniku koji je nadležan za integritet institucije premijera Srbije, ko je taj koji polaže račune oko zaštite integriteta premijera Srbije. Nisu znali da daju odgovor. Gospodin Šutanovac je tu i može da potvrdi. Nisu dali odgovor ukazujući na činjenicu da će biti formirana državna komisija koja tek treba da ustanovi ko je nadležan za bezbednost premijera Srbije. Da li je moguće da niko nije znao kako treba premijera zaštititi i ko treba da ga zaštiti? Na pitanje da li je to možda Bezbednosno-informativna agencija, nisu dali odgovor. Na kraju, građani Srbije bi trebalo da znaju ko je u stvari bio nadležan za zaštitu premijera i ko treba sutra da odgovara za to što je na takav način lišen života. Ukoliko vreme dozvoljava spomenuo bih pojavu organizovanog kriminala na Kosovu i Metohiji. Na to ukazujem upravo zbog činjenice da je trenutna socijalna i ekonomska situacija izuzetno loša, da je preko 800.000 ljudi nezaposleno ili van svojih radnih mesta na Kosovu i Metohiji. Naravno, ukazujem i na albansku populaciju i da se opšta stopa porasta kriminaliteta na tom području naglo povećala. S obzirom da je to zona Republike Srbije i zajednice Srbija i Crna Gora mora da se povede strogo računa zbog eskalacije nasilja, zbog eskalacije organizovanog kriminala sa područja Kosova i Metohije ovamo.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Upravo kažem zbog toga što se i rafinerija droge iz poznatog mesta Trnavac na jugu Srbije prebacila na područje Kosova i Metohije i sada je pod kontrolom albanske narko-mafije, a odatle se vrši distribucija po celom Balkanu, i po Evropi. Upravo treba naglasiti da trenutno albanska narko-mafija drži sve konce u Evropi.
Ovim smo završili raspravu prema prijavama za reč narodnih poslanika. Da li neko od predstavnika poslaničkih grupa, koji nije iskoristio to pravo iz člana 89. Poslovnika, želi reč? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, poslanici SPS su u današnjoj raspravi o izmenama i dopunama seta zakona o suzbijanju organizovanog kriminala, javnom tužilaštvu, Visokom savetu pravosuđa, izmenama i dopunama krivičnih zakona SRJ i Republike Srbije, ne dovodeći u pitanje potrebu borbe protiv kriminala, jer bi to trebalo da bude zajednički interes svih političkih stranaka i svih građana Republike Srbije, pokazali sve slabosti, nedorečenosti predloženih rešenja, njihovu neusaglašenost sa Ustavom Republike Srbije i relevantnim domaćim i međunarodnim dokumentima koja tretiraju pomenute oblasti tj. pitanja. U Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, odredbe članova 15v i 15g, koji se odnose na dve vrste pritvora, preventivno zadržavanje i zadržavanje lica za koja postoje osnovi sumnje da je izvršilo krivično delo, direktno su suprotne odredbama Ustava Republike Srbije, odredbama Povelje o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, odredbama Konvencije Saveta Evrope za zaštitu ljudskih prava, praksi evropskog suda za zaštitu ljudskih prava, jer omogućavaju pritvor lica bez odluke suda, i to u dužem vremenskom periodu, kada je reč o pritvoru po osnovu sumnje, i bez ikakvog prava na žalbu. Potrebno je reći još da ni član 15e stav 3. koji kaže: "Posle podizanja optužnice pritvor može trajati najduže dve godine", nije u saglasnostisa Ustavom Republike Srbije, i to sa članom 16. Ustava Republike Srbije, u kome se jasno kaže: "Trajanje pritvora mora biti svedeno na najkraće nužno vreme. Pritvor može trajati po odluci prvostepenog suda najduže tri meseca od dana pritvaranja. Ovaj rok se može odlukom Vrhovnog suda produžiti još za tri meseca. Ako se do isteka tih rokova ne podigne optužnica, okrivljeni se pušta na slobodu". Pomenuti član Predloga zakona nije primeren ni evropskom planu. Juče smo o tome više puta govorili i ne bih želeo da ponavljam sve ove primere, vezane za pritvor - šta on znači i kako se primenjuje, ko donosi odluke i sl. Pojam iz predloga zakona - organizovana kriminalna grupa - potrebno je tačno precizirati i reći šta se pod tim pojmom podrazumeva, jer, inače, svako krivično delo koje ima obeležje saučesništva može da se podvede pod taj pojam. Loša strana predloga zakona jeste i u tome što nije jasno precizirano šta se podrazumeva pod elementima organizovanog kriminala. Kada je reč o izmenama i dopunama krivičnih zakona SRJ i Republike Srbije, moram reći da predlagač, Vlada Republike Srbije, predlaže pooštravanje kaznene politike, što sigurno neće samo po sebi rešiti problem kriminaliteta. Ovim izmenama krivičnog zakonodavstva vraćamo se na stara rešenja, koja je Srbija napustila 1990. godine, tako da će naše krivično zakonodavstvo biti svakako najrigidnije u Evropi, izuzimajući možda samo Albaniju, i to upravo u trenutku kada smo primljeni u Savet Evrope. Odredbe o konfiskaciji imovine su neprecizne. Konfiskaciju imovine ne treba vezivati za dužinu izrečene kazne, već je trebalo jasno reći da se uvek konfiskuje samo ona imovina koja je stečena izvršavanjem određenog krivičnog dela, a ne imovina koja je zatečena kod izvršioca u vreme izvršenja krivičnog dela, ili u vreme izricanja kazne. S tim u vezi, potrebno je ukazati da je Krivični zakon SRJ svojevremeno predviđao konfiskaciju imovine za pojedina krivična dela, koja su kao takva brisana članom 23. Zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona, 1990. godine, što je i bio proizvod tadašnje demokratizacije društva. Osim toga, važeći Ustav ne dopušta uvođenje takve kazne. Treba imati u vidu da postoje opšte odredbe Krivičnog zakona, kojima se propisuje obaveznost da sva imovina stečena krivičnim delom mora biti oduzeta. U nekim stranim zemljama i, naravno, zakonima koje one donose, kada je reč o konfiskaciji, njen predmet može da bude samo imovina stečena izvršenjem krivičnog dela. Treba imati u vidu da je konfiskacija anahrona i nepravedna kazna, jer se oduzima celokupna imovina, čak i ona koja je stečena legalno, koja nije predmet krivičnog dela. Nije prvi put da Vlada selektivno primenjuje pravo i pravdu, usmereno, naravno, prema neistomišljenicima. Pitanje predstavniku Vlade, mada objektivno gospodin Batić sa tim nema veze, ali pošto nema drugih predstavnika Vlade ovde, moram ponoviti nešto što je pitao i kolega Zoran Anđelković - da li su ljudi koji su optuženi da su učestvovali u ubistvu predsednika Vlade gospodina Zorana Đinđića bili predmet zakona o ekstraprofitu, s obzirom da su posedovali očigledno vrlo reprezentativne poslovne i stambene objekte od nekoliko hiljada kvadratnih metara, i da li su ti ljudi koji su optuženi da su učinili to krivično delo bili predmet ovog zakona? S obzirom da imamo situaciju da su neki ljudi plaćali zbog nekoliko kvadratnih metara viška stambenog prostora određene obaveze prema budžetu Repubike Srbije, bilo bi zanimljivo čuti da li su i oni koji su optuženi za najteža krivična dela takođe bili predmet zakona? Oko krivičnih zakona još samo nešto: formulacija iz člana 46. koja se odnosi na osobito težak slučaj, u kojoj stoji"što je deloizazvalo naročito teške posledice ili je učinjeno pod drugim osobito otežavajućim okolnostima" neprecizna je, što je u suprotnosti sa principima krivičnog prava i otvara širok prostor za zloupotrebu, gde se ne vidi ko ceni da su nastupile naročito teške posledice, ili da li je delo učinjeno pod drugim osobito otežavajućim okolnostima. Smatramo da je ovako formulisana odredba neprimerena, da se površno, moram reći neodgovorno, a verovatno i u žurbi prišlo ovom poslu, a to najbolje pokazuje i deo Predloga zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona SRJ, od članova 114, pa nadalje. Ti predlozi su besmisleni iz razloga što je predlagač očigledno zaboravio da nemamo Ustav SRJ, već Ustavnu povelju, a u nekim odredbama objekt koji se štiti ne postoji. Tako ne postoji ni predsednik SRJ, predsednik Veća Savezne skupštine, predsednik Savezne vlade itd. Analogija u krivičnom pravu nije dozvoljena, te bi predlagač to trebalo da zna. Bilo bi logičnije da je podnet jedan amandman, da se svuda gde stoji "SRJ" izvrši zamena rečima "državna zajednica Srbija i Crna Gora". Ovde se predlagač očigledno odlučio da štiti nepostojeći subjekat. Pored toga, potpuno je zaboravio i na neke odredbe Krivičnog zakona koje su morale da budu predmet izmene, kao što je član 157. koji govori o povredi ugleda bivše SRJ, koja sada više ne postoji. Ima odredaba predloženih zakona koje su već sadržane u usvojenim zakonima, pa se postavlja pitanja da li su ti članovi bili uopšte i potrebni? Ima još primera koji potvrđuju da se izmenama ovih zakona nije prišlo na stručan, promišljeni način. Na kraju, još nekoliko reči o zakonima o javnom tužilaštvu i Visokom savetu pravosuđa. Predloženim izmenama i dopunama bitno se narušava princip podele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku. U toj podeli tužilaštvo je imalo svoju meru samostalnosti. Predloženim izmenama tužilaštvo se izvodi iz pravosudnog sistema, negira se njegova samostalnost, tužilaštvo postaje organ uprave i potpuno se stavlja pod kontrolu izvršne vlasti. Vlada predlaže javnog tužioca, koga bira Narodna skupština; Vlada imenuje zamenike tužioca, koje predlaže ministar. Samo po sebi, to najbolje govori. Kada se pređe na konkretne predlogetog zakona, članove 43, 56, 57, 58, i sve ostale, pokazuje se apsolutna supremacija Vlade i, naravno, derogiranje ovog principa. S obzirom da će o ovim stvarima biti reči i kroz obrazlaganje amandmana, dozvolite mi da na kraju ponovim još jedanput stav SPS-a u odnosu na predložene zakone. SPS neće podržati predložene zakone jer smatramo da se ovim zakonima mere iz vanrednog stanja prebacuju u redovno, da im se daje odgovarajuća zakonska forma, i na taj način se produžava vanredno stanje. Smatram da su ovi predlozi zakona i odredbe protivne Ustavu Srbije, Povelji o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, Konvenciji o ljudskim pravima i praksi Evropskog suda za zaštitu ljudskih prava, da se vraćamo rešenjima iz 1990. godine, što samo po sebi dovoljno govori, kao što je pooštravanje kazni i konfiskacije imovine, i to na selektivan način, da se potpuno sudovi izuzimaju iz cele priče, vezano za pritvor zatvorenika.Zatim, da su odredbe široke i neprecizne, da su podložne različitom tumačenju i, samim tim, selektivnoj primeni. Što smo više ova dva dana dokazivali da su odredbe loše, anahrone, suprotne domaćim i međunarodnim dokumentima, utoliko više su predstavnici DOS-a, doduše više u medijima nego ovde u Skupštini, nama dokazivali da nismo u pravu i potvrđivali jedan od Marfijevih zakona, da ukoliko se vaše mišljenje ne slaže sa činjenicama, utoliko gore po činjenice. Hvala.
Više nema predstavnika poslaničkih grupa prijavljenih za reč. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, Predlogu zakona o izmeni Zakona o oružju i municiji, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona SRJ i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije. Pre nego što nastavimo rad po 2. tački dnevnog reda, raspravom u pojedinostima, za reč se javio ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na kraju rasprave u načelu o setu predloženih zakona, samo da pomenem nekoliko detalja. Predloženi zakoni su, pre svega, u funkciji borbe protiv organizovanog kriminala. One koji su zaboravili moram da podsetim da je pre nepunih mesec dana ubijen legitimno izabrani i prvi demokratski predsednik Vlade Srbije posle 60 godina. Moram da podsetim da je istraga koja je nakon toga pokrenuta pokazala da je Srbija, nažalost, bila potpuno kriminalizovana država, da je kriminal prodro u sve pore društva, da je Srbija sve više ličila na nekakvu balkansku banana republiku i da je ono što je započeto apsolutno u interesu države i u interesu građana. Organizovani kriminal je najveća pošast savremenog čovečanstva. Ne mogu čudom da se načudim da su ovde najgrlatiji borci za ljudska prava oni čije su partije bile na vlasti, bile gospodari života i smrti i počinile najmonstruoznije zločine na ovim prostorima u poslednjih 60 godina. To je svojevrstan paradoks. Ali, država mora da se brani. Ovo što se preduzima, to država Srbija čini jer se nalazi u stanju nužne odbrane. Ovde nije u pitanju Vlada. Vlade odlaze i dolaze, ministarske fotelje su promenjive. Ovde je u pitanju opstanak Srbije, budućnost, nade i perspektive njenih građana, pre svega mladih generacija. Oni koji ne znaju, a šteta je što se ovo ne prenosi, neka upitaju građane šta misle o kršenju ljudskih sloboda i prava. Ovaj set zakona je upravo u funkciji zaštite sloboda i prava 99% građana ove zemlje. Njim se možda suspenduju i limitiraju slobode i prava onog jednog procenta, nekoliko desetina ili nekoliko stotina kriminalaca u ovoj zemlji. One će stalno biti suspendovane. Dakle, borba protiv organizovanog kriminala je nešto što mora biti prioritet, što mora biti cilj za koji će se zalagati i boriti svaka vlast i svaka vlada, ako želi dobro Srbiji. Ovi zakoni su, manje-više, vremenski ograničenog trajanja. Činjenica je da mi moramo pristupiti potpunoj kodifikaciji krivičnog zakonodavstva. Mi smo imali Krivični zakon na saveznom nivou, pa smo imali Zakon o krivičnom postupku na saveznom nivou, pa smo imali republički Krivični zakon, pa smo napravili Zakon o organizaciji državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. U velikom broju raznih drugih zakona imate krivično-pravne odredbe. Mi moramo kompletno da kodifikujemo krivično zakonodavstvo. To nije posao koji može da se uradi za nekoliko dana ili za nekoliko nedelja i taj posao ne treba da uradi ni Ministarstvo pravde, ni Vlada, nego najkompetentniji ljudi i najbolji eksperti za ovu oblast u ovoj zemlji. Reći ću vam, da bi otklonili sve bojazni, da je na Odboru za pravosuđe, kako mi je javljeno, prihvaćen jedan amandman da će Zakon o organizaciji državnih organa u borbi protiv organizovanog kriminala biti preispitan nakon 90 dana. Niko ovde ne želi ni da prkosi Evropi, ni da krši bilo kakve evropske standarde. Upravo ovi zakoni počivaju na evropskom iskustvu. Pogledajte šta su u borbi protiv organizovanog kriminala učinile mnoge najdemokratskije i najcivilizovanije zemlje Evrope i sveta. Primenjivale su mnogo rigoroznija, brutalnija, žešća sredstva od onih koja se koriste danas. Rekao sam već, najveću pažnju i najveće polemike izazvale su odredbe u okviru Zakona o organizaciji državnih organa u borbi protiv organizovanog kriminala, o zadržavanju lica 30, odnosno 60 dana. Kao neko ko se bavi pravom, moram da ukažem da je zadržavanje od strane MUP-a nešto drugo od instituta pritvora. Zadržavanje je, znači, upravna mera i počiva na tzv. osnovima sumnje. Pritvor je sudska mera i počiva na osnovanoj sumnji. Naravno, neću da zaokupljam vašu pažnju dužim obrazlaganjem šta je šta, jer ne moraju svi poslanici da budu stručnjaci za pravnu teoriju i praksu, ali takođe želim da kažem i odgovorno tvrdim da, što se tiče međunarodnih humanitarnih organizacija, raznih institucija, nema nikakvog brutalnog obračuna u ustanovama za izdržavanje kazne zatvora, u zatvoru, u pritvoru. Apsolutno nema ničega što je narušavanje nekakve elementarne egzistencije i elementarnih prava. Da li neko realan i normalan, imajući u vidu obim organizovanog kriminala, da li neko iole iskren i pošten može da pomisli da to može da se otkrije i rasvetli za 48 sati ili za tri dana. Jednostavno ne može. Ovo su iznuđena rešenja i nešto što je u funkciji nužne odbrane države Srbije od kriminala koji se raširio svuda. Moramo da priznamo da je stvoren jedan ambijent, u jednom sistemu poremećenih vrednosti, koji je pogodovao zaveri koja je napravljena sa pokušajem državnog udara oko atentata na premijera Đinđića. Ne može da bude toliko činilaca umešano. Jasno je i pticama na grani da to nije samo kriminalni akt i da to nije nešto što je odluka jednog ili nekolicine kriminalaca. Očigledno je zavera sa raznim kracima. Videće se dokle će istraga otići i rasvetliće se i inspiratori, i finansijeri, i organizatori i neposredni izvršioci. Dakle, to je nešto što je nužno. Ovo nije upereno ni protiv jednog pojedinca posebno i ovo nije hajka ni haranga protiv bilo koje političke stranke. To vam odgovorno tvrdim. Još nekoliko detalja. Pored zadržavanja, što najviše bode oči konfiskacija imovine. To je blaga mera prema tome kakvu meru predlažu zakonodavstva mnogih evropskih zemalja u borbi protiv organizovanog kriminala. Obiđite sve gradove u Srbiji, pitajte ljude u okolini ko je pravio vile i gradove, zamkove; to su najveći kriminalci, najveći lokalni kriminalci, otmičari, ubice, dileri droge, oni su pravili to. Da li ima neko morala da sada objašnjava da tim ljudima krvavih ruku to ne treba da bude oduzeto. Biće oduzeto i te kako i biće dato za razne socijalne ustanove, za mlade, za decu, za ljude kojima to treba, jer dok su ljudi u Srbiji, deceniju ili više, živeli na ivici egzistencije, dok su njihova deca bila željna i hamburgera i sladoleda, bitange, razbojnici, kriminalci imali su najlepše kuće, najbolja kola, najbolja odela, diskoteke, ergele, radio-stanice, televizijske stanice, svoje novine i svoje listove. E, tome će se stati na put od sada pa zauvek i ovo će za kriminalce u Srbiji biti večito vanredno stanje. Bilo je polemike oko kumulativnih kazni, a vi znate da smo mi morali da prihvatimo evropske standarde, da u Evropi nema više smrtne kazne. Intimno, i meni je možda žao što je nema. Mi jesmo geografski deo Evrope, ali kako smo živeli i šta smo radili, čini mi se da smo bili mnogo daleko od Evrope. O Kay, želimo u Evropu, moramo da prihvatimo njene standarde i ukinuli smo smrtnu kaznu. Čini mi se da je većina poslanika u ovom parlamentu glasala protiv ukidanja smrtne kazne. Činjenica je da to nije tvorevina nekih vanevropskih zemalja; u Americi, u velikom broju američkih država imate smrtnu kaznu; i ako vam kažem da je Džordž Buš, dok je bio guverner, odbio pomilovanja u svih 39 slučajeva kada su njemu upućene molbe za pomilovanja, onda je to znak da SAD imaju smrtnu kaznu i da je izvršavaju. Prošle godine je izvršeno oko 90 smrtnih kazni. Slična je situacija, i procentualno veća, u Japanu. Ali, Evropa je Evropa, u Evropi nema smrtne kazne i onda mi moramo predvideti kumulativne kazne, jer one imaju preventivno dejstvo, one kriminalce obeshrabruju, demorališu ih, a ovako, sa malim kaznama, pa još sa sudskim postupcima koji su maratonski trajali, jednostavno nije bilo straha od kazne i nije bilo bojazni ... Da li možete da ćutite malo, da naučite nešto, bilo bi lepo, odskora ste ovde, zapamtite nešto i upristojite se malo. (Obraća se poslaniku Srboljubu Živanoviću koji neprestano dobacuje.) Dakle, to je razlog zašto su uvedene kumulativne kazne. Pomenuta je retroaktivnost zakona. Moram da kažem u vezi sa tumačenjem da za dela koja su izvršena pre stupanja na snagu Zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona, a po starom zakonu je bila predviđena smrtna kazna, uneli smo tu odredbu u zakon, mada je postojao i pravni stav krivičnog odeljenja Vrhovnog suda da je to kazna zatvora od 40 godina, ali bilo je pogrešnog tumačenja u predmetu Ibarske magistrale, pa su rekli - tada je bila zaprećena maksimalna vremenska kazna 15 godina i pošto nema smrtne kazne, onda je maksimalna kazna 15 godina. To je pogrešno pravno shvatanje. Dakle, od smrtne kazne blaža je svaka vremenska kazna, pa i kazna od 150 godina, ali pošto je naša maksimalna vremenska kazna 40 godina, onda upravo zbog blažeg kažnjavanja, što je zaštita od retroaktivnosti, uneta je u zakon odredba da će tamo gde je nekada bila smrtna kazna biti 40 godina. Zašto? Zato što smo otkrili izvršioce najmonstruoznijih zločina - Ibarska magistrala, zločin u Štrpcima, ubistvo Ivana Stambolića, a za par dana biće rasvetljen i slučaj Ćuruvija. Šta bi usledilo ako bi ovako arbitrarno i nakaradno tumačili zakon? Ispalo bi da onaj ko je pucao u potiljak Ivanu Stamboliću ili ko je ubio ne znam koliko desetina ljudi iz voza u Štrpcima, onaj glavni izvršilac, može da dobije 15 godina, a njegovi pomagači ili saučesnici 10, 8 ili 7 godina, a to nije pravda. Da ne bi bilo arbitrarnosti u sudskom postupku, uneli smo u zakon ovu odredbu kojom se objašnjava kako će se kazna primenjivati. Strožije kažnjavanje za pojedino krivično delo je potpuno primereno i ne stoje ova tumačenja da se time ništa ne postiže. Znate zašto? Gospodo, imali ste jedno delo koje se omasovilo, koje je genocid prema budućim generacijama - proizvodnja i stavljanje u promet opojnih droga i omogućavanje uživanje opojnih droga. Za ovo prvo bila je zaprećena kazna zatvora od jedne do 10 godina, ali u postupku kada je zaprećena takva kazna, većina kazni su bile uslovne osude. Ja ovde imam spisak lica koja su bila glavni dileri droge, glavni dileri zemunskog klana. Znate kakve su kazne njima izricane za 200, 300 ili 400 grama heroina? Ovako: šest meseci-uslovno na dve godine; pet meseci - uslovno na dve godine; deset meseci - uslovno na pet godina. Dakle, mi moramo da stanemo na put i zaprećenoj kazni zatvora od najmanje pet godina, nema više uslovne osude, prihvatili smo amandman da je i posedovanje droge - ako vam nađu ispod jastuka gram heroina, tobože za ličnu upotrebu - krivično delo. To je poruka svim budućim generacijama, dakle, nema ovde nikakve hajke, nikakvog obračuna, ovo je samo želja da u Srbiji ipak bude pravde, pa makar svet propao. Hvala vam.
Zahvaljujem ministru pravde. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Vjerica Radeta, zajedno Đorđe Mamula, Dragan Lazić i Dragan Jočić, Gordana Pop-Lazić, Petar Jojić, Ljubiša Maravić, Milan Janković, Živodarka Dacin, Hranislav Perić, Đorđe Mamula i zajedno Ljubiša Kesić, Sima Radulović, Mirko Rosić i Miloš Lučić, i Odbor za pravosuđe i upravu. Na osnovu člana 142. stav 4. Poslovnika Zakonodavni odbor je odbacio amandmane narodnog poslanika Đorđa Mamule na članove 2. i 3, tako da ovi amandmani neće biti predmet rasprave. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, a pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres u okviru koga je razmatran i ovaj predlog zakona, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Reč ima narodni poslanik Siniša Mitrović.
Poštovana gospođo Mićić, uvažene kolege poslanici, na osnovu člana 137. Poslovnika Narodne skupštine, predlažem da rasprava u pojedinostima o tačkama od 2. do 7. traje najviše do tri minuta. Molim da se Skupština o tome izjasni.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika da rasprava u pojedinostima traje tri minuta i to po tačkama od 2. do 7. Prvo moram da stavim predlog na glasanje. Za 93, protiv 79, uzdržanih nema, nije glasalo 16, od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića. Je lÄ po Poslovniku tražite? Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, iako ovakav jedan beskrupulozan predlog narodnog poslanika koji ama baš nikada nije izašao za ovu govornicu da obrazlaže bilo koji amandman, niti da podrži bilo koji predlog Vlade, nije prošao, moram da kažem da je ovaj član Poslovnika 137. na koji se gospodin Siniša Mitrović stalno poziva, možda moguće iskoristiti u ovim prilikama, ali pre nego što rasprava počne. Mi smo raspravu već počeli i nije mogao ni da izađe za ovu govornicu. Malo je zakasnio u startu. Moramo da pročitamo član 137, jer je bar gospodin Mitrović to trebalo da uradi kada je izašao za govornicu, to mu se ne računa u vreme, a i 30 sekundi mu je dovoljno da kaže ...
Molim vas da pročitate naglas taj član.
"Rasprava u pojedinostima obavlja se po članovima na koje su podneti amandmani i o amandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredaba, a u raspravi mogu da učestvuju", pa sada svi oni koji su navedeni, "ako Vlada nije predlagač, i to po jednom, u trajanju najviše pet minuta". To je nešto što se podrazumeva. Gde ćete manje od pet minuta, aman ljudi, hoćete da ne izlazimo uopšte za ovu govornicu? [[Žagor.]] Znam da vi hoćete, ali mi hoćemo da izlazimo, zato pišemo amandmane, obrazlažemo, odugovlačimo raspravu. Morate da nas slušate, ako nećete da nas slušate, izađete napolje, a mi i dalje pričamo. Nama je važno da ovde bude sve zapisano, a to da li vi slušate ili ne slušate, isto vam je, do mozga vam ionako ne dopire.
Pošto ste ga pročitali, nadam se da ste razumeli ovaj član Poslovnika, pošto kaže da rasprava u stvari počinje kada počne rasprava po članovima na koje su podneti amandmani. Dakle, nema povrede, jer još nismo počeli raspravu o amandmanima. U drugom delu piše - najviše pet minuta, što znači da ostavlja alternativu da može da bude i kraće vreme. Prelazimo na raspravu u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite.
Organizovani kriminal u smislu ovog zakona predstavlja vršenje krivičnih dela od strane organizovane kriminalne grupe, odnosno druge organizovane grupe ili njenih pripadnika za koja je predviđena kazna zatvora od četiri godine ili teža kazna. Zakon o izmenama Zakonika o krivičnom postupku na sasvim drugi način određuje šta je organizovani kriminal. Ovaj prvi član daje svoju definiciju, dakle postoje dve različite definicije, pa nije jasno koja će se primenjivati, budući da ovim članom nije isključen onaj član Zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku koji govori o tome šta je organizovani kriminal. S druge strane, molim, gospodine ministre, da objasnite šta znači ovo - predviđena kazna zatvora od četiri godine ili teža kazna. Za koje delo je predviđena kazna četiri godine, precizno, zar nije bolje rešenje neko drugo? Mislim da je ovo vrlo nejasno. Verovatno da je mustra uzeta iz međunarodne Konvencije o organizovanom kriminalu, ali znate, ovde ne sme biti igre. Ili će se to dobro definisati da bi se dobro primenjivalo, dakle, ne sme se ići po principu daj šta daš.
Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Namera predlagača je bila da tačno prepiše, odnosno prevede formulaciju iz Konvencije koja je politički, a ne pravni akt. To je trebalo da bude vodilja da se normira organizovani kriminal, odnosno da se definiše. Loše je definisano i trebalo je pravno normirati i definisati organizovani kriminal, a ne bukvalno prevoditi političku formulaciju iz konvencije koja je politička i koja treba da služi kao najopštija definicija; to treba da se normira krivičnim zakonom ili nekim drugim zakonom kojim se suzbija organizovani kriminal. Ova formulacija bi trebalo da se precizira, drugačije definiše i da se uvedu neka druga obeležja organizovanog kriminala o kojima smo mi govorili. Naročito je važan deo organizovanog kriminala - sprega sa vlašću - zakonodavnom, izvršnom, sudskom, ili sa drugim delovima vlasti, tužilaštvom, upravom; to je nešto što jeste, svakako, element organizovanog kriminala. U suprotnom, imamo jedan drugi oblik kriminala koji nije organizovan, nego organizacioni oblik ili organizovana grupa koja ne deluje i nema kontakt s vlašću, već je to neka grupa izvan toga. Organizovani kriminal svakako ima kontakt s vlašću koji se zasniva na dobrovoljnosti ili na korupciji ili na ucenama, ali svakako postoji kontakt s vlašću. Zato je važno da se ova definicija precizira, kako bi se mogla tačnije, nakon toga, utvrditi krivična dela. Ova odredba o kojoj je govorio Đorđe Mamula - četiri godine ili teža kazna - treba precizirati za koje segmente je teža kazna, za koje oblike je četiri godine. Jednostavno, treba što manje ostaviti mogućnosti sudijama i njihovoj oceni. Vidimo, gospodin Batić je naveo šta se dešava kada se sudijama ostavi puno prostora da odlučuju, pa se onda donese kazna četiri meseca ili dve godine uslovno, ili pet meseci, ili deset meseci, pa pet godina uslovno. Zato treba svesti mogućnost sudijskog voluntarizma na najmanju moguću meru, kako se ne bi dešavalo, bar kod počinioca ovako teških krivičnih dela, ovo što smo imali prilike da vidimo. Bilo je puno povratnika, puno oslobađajućih presuda, uslovnih presuda, upravo zbog nejasnih definicija. Naša namera je samo da se popravi tekst ovog predloga zakona, kako bi se izbeglo ovo o čemu govorimo. Treba ovo prihvatiti kao jednu korisnu sugestiju i ugraditi je u ovaj predlog zakona.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Maravić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite.
Poštovane kolege, gospodine ministre, u skladu sa opštom tendencijom da se pravdom uredi borba protiv organizovanog kriminala i terorizma, a što mi poslanici koji dolazimo sa prostora južne srpske pokrajine Metohije i Kosova najbolje znamo, želeo sam da dam svoj prilog u ime SPS-a, sa nadom da će ovaj amandman biti prihvaćen. Načelno smatram da naš pravni sistem treba da se kreće u okviru drugih zemalja koje su se sa ovim zlom suočile mnogo pre nas. Tu pre svega mislim na iskustva koja dolaze iz Italije, Francuske, Nemačke, ali i iz SAD-a. Dakle, kako to naš narod voli da kaže, ne treba da izmišljamo toplu vodu, već da koristimo ta iskustva i iskustva onih koji su mnogo pre nas u tome postigli nesumnjive uspehe, osluškujući pri tom i stavove Saveta Evrope u koji smo upravo primljeni. Naime, u članu 1. stav 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o nadležnosti i organizaciji državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala stoji da organizovani kriminal u smislu ovog zakona predstavlja vršenje krivičnih dela od strane organizovane kriminalne grupe, odnosno druge organizovane grupe ili njenih pripadnika za koja je predviđena kazna zatvora od četiri godine ili teža kazna. Moj predlog amandmana na član 1. stav 2. bio bi da se on promeni i da glasi: "Organizovani kriminal, u smislu ovog zakona, predstavlja vršenje sledećih krivičnih dela od strane organizovane kriminalne grupe, kada je prisutan element organizovanog kriminala i to: protiv ustavnog uređenja i bezbednosti države; protiv čovečnosti i međunarodnog prava; falsifikovanja i pranja novca, neovlašćena proizvodnja i stavljanje u promet opojnih droga, nedozvoljena trgovina oružjem, municijom ili eksplozivnim sredstvima, trgovina ljudima, razbojništvo, razbojničke krađe, davanje i primanje mita, iznude, otmice i druga krivična dela za koja je kao najmanja zaprećena kazna zatvora u trajanju od najmanje pet godina." Predložio sam ispred Socijalističke partije Srbije ovakvu definiciju, jer je definicija organizovanog kriminala sa taksativnim nabrajanjem oblika krivičnih dela bolje rešenje, jer onemogućava zloupotrebe koje se u primeni zakona mogu pojaviti usled neprecizne definicije ovog pojma, date u Predlogu zakona. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije.
Dame i gospodo, uz poštovanje svih namera da se malo "prišrafe ventili" organizovanom kriminalu, koji postoji u svim zemljama, a postojao je i u svim prethodnim režimima, manje ili više, a u skladu sa onim što sam naveo, što je prisutno u naučnim teorijama o organizovanom kriminalu, užem i širem definisanja tog pojma organizovanog kriminala, žao mi je što uvaženi gospodin ministar nije bio tu u toku načelne rasprave, kada sam detaljno izložio sve odredbe koje definišu organizovani kriminal na uži i širi način. Uži način je bio predviđen u izvesnoj meri u postojećem tekstu Zakona o organizacijii nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala i u naučnoj teoriji postoji preovlađujući stav da prilikom definisanja organizovanog kriminala treba primenjivati taj uži metod. Nažalost, u predloženim izmenama i dopunama ovog zakona koji je danas na dnevnom redu predložen je taj širi način definisanja organizovanog kriminala, pa se kaže da organizovani kriminal u smislu ovog zakona predstavlja vršenje krivičnih dela od strane organizovane kriminalne grupe, odnosno druge organizovane kriminalne grupe ili njenih pripadnika za koja je predviđena kazna zatvora od četiri godine ili teža kazna. Ovde se radi o širokom definisanju organizovanog kriminala koje omogućava vrlo veliku arbitrarnost onih koji treba da procenjuju o tome da li se u konkretnom slučaju radi o organizovanom kriminalu ili ne. Podsetiću vas data takozvana uža definicija organizovanog kriminala u sebi sadrži odrednice koje definišu organizovani kriminal sa četiri odrednice. Prvo, postojanje organizovane kriminalne grupe; drugo, postojanje kriminalizovane korporacije; treće, upotreba nasilja; i četvrto, ono što je najbitnije u političkoj teoriji i teoriji kriminologije, to je povezanost te kriminalne grupe sa nosiocima političko izvršne, sudske, zakonodavne, ili bilo koje druge vlasti. Pozivam se na mišljenja renomiranih pravnika i profesora kriminologije; tačno kažu da onaj ko se poziva na postojanje organizovanog kriminala, a pri tom izostavlja činjenicu da je svaki kriminal odraz sredine u kojoj se dešava, prenebregava činjenicu da je taj organizovanikriminal u četvrtoj karakteristici upravo sadržan u povezanosti organizovanog kriminala sa aktuelnim nosiocima vlasti, izvršne, policijsko izvršne i sudske, ili neke druge. Stoga je naš predlog da se član 1. briše, da ostane formulacija definicije organizovanog kriminala koja slovi u postojećem tekstu Zakona. Činjenica je da je postojeći tekst Zakona mnogo bolji nego ovaj koji se nalazi u Predlogu o izmenama i dopunama Zakona i zbog toga mi podržavamo stav da se organizovani kriminal definiše makar na ovaj postojeći način, koji kaže,navodeći četiri elementa organizovanog kriminala, da je to: 1. delovanje protiv ustavnog uređenja ili bezbednosti države; 2. protiv čovečnosti i međunarodnog prava; 3. falsifikovanje i pranje novca, zatim neovlašćena proizvodnja i stavljanje u promet opojnih droga, nedozvoljena trgovina oružjem, municijom ili eksplozivnim sredstvima, trgovina ljudima, razbojništva, razbojničke krađe, davanje i primanje mita, iznuda i otmica; 4. druga krivična dela za koja je najmanja zaprećena kazna zatvora u trajanju od pet godina. U četvrtoj tački pominje se zaprećena kazna kao jedan od elemenata obeležja organizovanog kriminala, što je mnogo bolje od predviđene formulacije - zatvorska kazna od četiri godine; zbog toga, nadam se da ćete imati razumevanje za navedene argumente i da ćete prihvatiti predloženi amandman. Hvala.
Reč ima ministar pravde u Vladi Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
Ja bih predlagače amandmana upozorio na jedan detalj. Taj detalj je da nisu stavljene van snage odredbe Zakona o izmenama i dopunama Zakona o krivičnom postupku, koje unose novu glavu 19a, koja se zove: "Posebne odredbe o postupku za krivična dela organizovanog kriminala". Prema tome, pojedine opservacije koje smo čuli od narodnih poslanika koji su obrazlagali amandmane potpuno su apsorbovane u citiranoj odredbi člana 504a. Zakona o krivičnom postupku, koja nije brisana. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Ako niko ne želi reč, sledeći amandman na član 1. zajedno su podneli narodni poslanici: Ljubiša Kesić, Sima Radulović, Mirko Rosić i Miloš Lučić. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio amandman, sa pravnotehničkom redakcijom koja glasi - posle reči "kazna zatvora od" dodaje se reč "najmanje" i posle reči "godine" stavlja se tačka, a reči do kraja stava se brišu, sa kojom su se saglasili podnosioci amandmana. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima potrebe da se izjasni predlagač? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom smo tražili da se iz stava 2. člana 1. izbrišu reči "ili njenih pripadnika", iz razloga što po logici stvari tim rečima nije mesto u ovom tekstu, jer ako je organizovani kriminal vršenje krivičnih dela od strane kriminalne grupe i krivična odgovornost podrazumeva odgovornost fizičkog lica, onda posebno navoditi "njenih pripadnika" praktično ništa ne znači, jer je to već sadržano u prethodnim pojmovima koji se nalaze u ovom članu. Mislim da je amandman dobar povod da se ukaže na još neke stvari. Mi realno imamo problem da definišemo šta je to organizovani kriminal. Iznosim svoj lični stav da nijedan amandman niti ovaj ponuđeni predlog ne sadrže sve ono što bismo mi svi želeli da bude u definiciji organizovanog kriminala. Plašim se da će članovi 1. i 2. Predloga zakona stvoriti zabunu, stvoriti problem onim ljudima koji treba da primene ovaj zakon. Nalazimo se na terenu definisanja organizovanog kriminala i složićemo se da je to otprilike način izvršenja krivičnog dela ili jedna mašinerija za činjenje raznih krivičnih dela. To treba nekako ne da se sankcioniše, nego da se opiše, definiše da bismo mogli da prepoznamo gde postoji organizovana grupa. Svi ćemo da se složimo oko toga da grupu mogu da sačinjavaju tri i više osoba koje svesno pripadaju nekoj i neformalnoj organizaciji, mašineriji za činjenje krivičnih dela. Postavlja se odmah jedan drugi problem. Već nešto slično imamo u saveznom Krivičnom zakonu. Obično ta krivična dela počinju sa rečima udruživanje, dogovor, zločinačko udruživanje, ali to je nešto drugo. Nije to organizovani kriminal. Kod organizovanog kriminala potrebno je svršeno delo, a kod ova tri udruživanja se kažnjava dogovor i zločinačko udruživanje, za pokušaj i za sam akt stvaranja profilisane grupe za činjenje nekih kažnjivih dela. Šta bi trebalo da imamo u vidu zbog ovakve formulacije, pre svega iz članova 1. i 2 Predloga? Sudovi će imati problema kako da to primene i sa gledišta člana 22-26. saveznog Krivičnog zakona. Pričamo o saučesništvu u krivičnim delima, podstrekavanju, pomaganju i organizatoru zločinačkog udruživanja. Ako se primeni kriterijum tri ili više osoba, naravno ako je u pitanju neko delo za koje je propisana kazna duže od četiri godine zatvora, kako je to navedeno u predlogu, onda možemo doći u situaciju da klasičan podstrekač, saizvršilac, pomagač, onaj koji prikriva nesvesno dolaze u situaciju da padaju pod udar ovog zakona, gde se primenjuju neke potpuno drugačije norme u rasvetljavanju, istrazi itd, a što su suštinski ne pripada organizovanom kriminalu, jer se radi o nečemu što se desilo, jedno krivično delo, možda i sporadično, možda jedino, i tu Predlog zakona ne pravi jasnu granicu, jasnu razliku. Definicija organizovanog kriminala nam je potrebna zbog specijalnih ovlašćenja, ne zbog sankcija. Doduše zbog sankcija, naročito zbog teškog oblika izvršenja krivičnog dela ili zbog višestrukog povrata ili zbog okolnosti koje ukazuju na svirep način, gde se može primeniti odredba o pooštravanju sankcija. Smatram da članovi 1. i 2. Predloga zakona treba da idu u opšti deo Krivičnog zakona, gde se praktično reguliše način izvršenja ovog i drugih krivičnih dela, specifičnih krivičnih dela. On treba da bude precizan, ne sme da se osloni samo na pojedine grupe krivičnih dela. Neko je malopre rekao - imovinska dela. Ne, jer ako primenimo ovo što je Vlada predložila doći ćemo u situaciju da možemo da uhapsimo celu redakciju, jer krivično delo klevete u stavu 3. ima propisanu kaznu pet godina zatvora, gde je glavni i odgovorni urednik podstrekač, novinar koji je autor teksta je izvršilac, onaj koji je tamo još nešto radio može da se takođe podvede pod ovako formulisani član 1. i 2. Predloga zakona. Mislim da ova formulacija ne odgovara, a intervencijom koju smo predložili ovim amandmanom samo smo hteli da logički sredimo neke stvari, jer ako je grupa onda pripadnik grupe naravno odgovara, jer je krivična odgovornost uvek lična odgovornost fizičkog lica.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljubiša Kesić, Sima Radulović, Mirko Rosić i Miloš Lučić. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio amandman sa pravno-tehničkom redakcijom, sa kojom su se saglasili podnosioci amandmana. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Janković. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Janković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Socijalističke partije Srbije podnela je amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Član 2. menja se i glasi: "Elementi organizovanog kriminala, u smislu ovog zakona, postoje kada ima elemenata dela udruživanja radi vršenja krivičnih dela određenih Opštim krivičnim zakonom, dogovor radi izvršenja krivičnog dela određenog Opštim krivičnim zakonom ili zločinačkog udruživanja određenog Krivičnim zakonom Republike Srbije". Celishodnije je definisati organizovani kriminal pod obrazloženjem sadržanim u Opštem krivičnom zakonu i Krivičnom zakonu Republike Srbije (krivična dela, dogovor za izvršenje krivičnih dela ili zločinačko udruživanje) od definicije organizovane kriminalne grupe date u Predlogu zakona. Ovako data definicija daje prostor za preširoko i neprecizno tumačenje koje u primeni zakona može dovesti do velikih zloupotreba ovog zakona.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, suština našeg amandmana nalazi se u veoma širokoj definiciji organizovane kriminalne grupe, koja je u Predlogu izmene i dopune Zakona formulisana tako da se pod organizovanom kriminalnom grupom iz stava 2. ovog zakona podrazumeva grupa od tri ili više lica koja postoji određeno vreme i deluje sporazumno u cilju vršenja jednog ili više krivičnih dela za koje je predviđena kazna zatvora od četiri godine ili teža kazna, radi sticanja posredne ili neposredne finansijske ili druge materijalne koristi. Pod drugom organizovanom grupom iz člana 2. ovog zakona podrazumeva se grupa koja nije obrazovana u cilju neposrednog vršenja krivičnih dela, niti ima tako razvijenu organizacionu strukturu, definisane uloge i kontinuitet članstva svojih pripadnika, ali je u funkciji organizovanog kriminala. Ovakva formulacija, kao što sam već u obrazlaganju našeg amandmana na član 1. ovog zakona izneo, zaista daje preširoka ovlašćenja za arbitrarnost onoga koji procenjuje šta je to organizovana kriminalna grupa i pod ovakvim definicijom ne nalaze se sva četiri elementa koja se kao nužni elementi za definisanje organizovanog kriminala javljaju u uporednom pravu. Dakle, podsetiću vas ponovo na četvrti i najbitniji uslov, a to je da organizovani kriminal ne postoji i onaj ko se poziva na postojanje organizovanog kriminala mora da ima u vidu da je taj organizovani kriminal u neposrednoj vezi sa predstavnicima vlasti. Dakle, podsetiću vas samo na jedan primer. U Rusiji su se borci protiv organizovanog kriminala pozivali vrlo često na to da su to relikti prethodnog komunističkog sistema. Nažalost, i oni su pribegavali toj činjenici da je kriminal odraz društva u kome se javlja. Ne može to da bude samo odraz onog društva koje je bilo ranije u prethodnom društvenom ili političkom uređenju, već je to odraz ovog društva, koje je sada aktuelno i koje se sada razvija, koje danas živi. Zbog toga je suština našeg amandmana da se definisanje organizovanog kriminala ne vezuje samo za postojanje organizovane kriminalne grupe, već da se pobroje svi elementi organizovanog kriminala iz uporednog prava kako ne bismo došli u situaciju da, na primer, Pera, Mika i Žika, koji su stali na jednom ćošku i dogovorili se da vrše neka krivična dela, mogu biti proglašeni za organizovanu kriminalnu grupu, pa zbog toga mogu da budu na udaru velikih represalija predviđenih ovim zakonom, u pogledu policijskog pritvora, u pogledu oduzimanja prava koja su zagarantovana evropskim i drugim međunarodnim normama. Zbog toga smo predložili da je celishodnije definisati organizovani kriminal pod obrazloženjima, ako ne boljim, onda bar ovim koja su sadržana u Opštem krivičnom zakonu i Krivičnom zakonu Republike Srbije. Upotrebili smo tu formulaciju o Opštem krivičnom zakonu, mada se ne radi o opštem, već se radi o Krivičnom zakonu SRJ, koji je pak vezan za problematiku donošenja jedinstvenog krivičnog zakona; svi pravnici vrlo dobro znaju da ćemo imati i te kako mnogo posla da sve to uredimo, što neće moći da uradi niko drugi do Skupština Republike Srbije, ali možda u malo drugačijem sastavu i sazivu nego što je ova. Dakle bolje je da upotrebimo formulaciju da su to krivična dela, dogovor za izvršenje krivičnih dela ili zločinačko udruživanje, nego definicija koja je predviđena po definiciji organizovane kriminalne grupe, date u Predlogu zakona. Moram da podsetim da je, recimo, u Sloveniji mnogo bolje rešena definicija same organizovane kriminalne grupe, što je moglo da se primeni i ovde, da je bilo dobre volje i da se ne predviđa, a što bi iz ove definicije organizovane kriminalne grupe moglo da se nasluti, izvesna zloupotreba ovakvih preširokih ovlašćenja policijskih organa u hapšenju, tačnije, privođenju, u određivanju policijskog pritvora. Da je postojala dobra volja i da su se u uporednom pravu iznalazila dobra rešenja, moglo je da se pogleda kako je to regulisano u antimafijaškom setu zakona same Italije, koja ima mnogo veće probleme sa organizovanim kriminalom nego što je to u našoj državi. Međutim, suština našeg amandmana, da ne bih prekoračio vreme, jeste da se, ukoliko se ne nađe bolja definicija, makar upotrebljava formulacija koja se nalazi u Krivičnom zakonu SRJ, još uvek važećem, i Krivičnom zakonu Republike Srbije. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe, neza učešće u raspravi, nego predlog po Poslovniku ili povreda Poslovnika.
Nije povreda Poslovnika, ja bih molila, na osnovu člana 82. Poslovnika, da se utvrdi da li postoji kvorum za rad ove skupštine. Znamo da je u 18,00 časova košarkaška utakmica Zvezda - Partizan, verovatno su poslanici otišli na tu utakmicu.
Narodni poslaniče, Poslovnik vas obavezuje da ne iznosite činjenice iz privatnog života drugih lica. Ne možete imati nikakve informacije o motivima, željama i sklonostima drugih poslanika, pa vam izričem opomenu.
Gospođo predsedavajuća, ja razgovaram sa svojim kolegama, poslanicima, i rekli su mi da idu na utakmicu. Ja vas samo obaveštavam i molila bih vas da ubuduće, na osnovu člana 94, vi vodite računa, na šta ste i obavezni, da li u ovoj sali ima dovoljan broj poslanika da bismo mogli da nastavimo rad. Zato vas molim da utvrdimo kvorum.
Podsećam vas na obavezu da citirate i član i stav, ali se podrazumeva da je član 82. stav 4, pa vas molim da utvrdimo kvorum, na zahtev narodnog poslanika Gordane Pop-Lazić. Izvolite. Podsećam poslanike u drugom, trećem i četvrtom redu na obavezu poštovanja Poslovnika i obavezu evidencije, prosto zbog opšteg poštovanja Poslovnika Narodne skupštine, sa čime se potpuno slažem. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Sekretar Narodne skupštine me je obavestila da su narodnom poslaniku Gordani Pop-Lazić u toku današnjeg dana izrečene dve opomene, te se disciplinska mera, odnosno mera koja se izriče zbog kršenja Poslovnika, a koja je izrečena u vezi sa njenim izlaganjem povodom zahteva za utvrđivanje kvoruma za Narodnu skupštinu, pretvara u meru oduzimanja reči, a po Poslovniku Narodne skupštine to je sledeća; i, mera oduzimanja reči ne odnosi se na pravo narodnog poslanika na repliku u daljem toku sednice, po članu103. Poslovnika Narodne skupštine. Nastavljamo rad. Da li se još neko javlja za reč o amandmanu na član 2, koji je podneo narodni poslanik Milan Janković? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li se podnosilac amandmana javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Amandmanom koji sam podnela u ime SRS predložila sam da se u stavu 2. člana 2. ovog zakona umesto reči "je u funkciji organizovanog kriminala" upisuju reči "su u njenoj organizaciji vršena krivična dela iz člana 1. stav 2. ovog zakona". Šta ovo znači - predloženo zakonsko rešenje, vladino rešenje, besmisleno je. Evo zašto - ne može se neka organizovana grupa svrstati u grupu koja se bavi organizovanim kriminalom, ako je neki član te grupe izvršio krivično delo. Kada bi to bilo moguće, onda bi, recimo, u ovom momentu srpsko pravosuđe bilo u funkciji organizovanog kriminala, zato što su zbog osnovane sumnje da su izvršili krivično delo uhapšeni neki javni tužioci i neke sudije. Ako ne biste usvojili ovaj amandman, onda biste morali da priznate da su sada svi organi u funkciji organizovanog kriminala, zato što svakodnevno čujemo od predstavnika Vlade, pre svega, potpredsednika Vlade i određenih ministara, da su među uhapšenima u ovoj akciji i pripadnici policije i pripadnici vojske, i novinari, i pripadnici Udruženja estradnih umetnika; pa, znači li sada to, a po ovom zakonu bi u stvari moralo da znači, da su sve te grupe u funkciji organizovanog kriminala? Šta će se desiti kada se u ovoj akciji, u kojoj je uhapšeno više hiljada ljudi, za one koji budu zaista okrivljeni ustanovi se da je neko od njih član, recimo, auto-moto saveza, saveza golubara, udruženja lovaca, Rotari kluba, samostalnog sindikata? Da li to znači da će se sve te organizacije tretirati kao da su u funkciji organizovanog kriminala? Ovih dana su određeni predstavnici vlasti napadali vladiku Amfilohija zato što im se nije dopao neki njegov govor. Pravo da vam kažem, uplašila sam se da ćete možda i tog čoveka da uhapsite, a onda bi, po ovom zakonu, i Srpska pravoslavna crkva bila u funkciji organizovanog kriminala. Ovim primerima sam želela da pokažem do kog apsurda bi dovela primena ovog člana, bez ove amandmanske intervencije koju sam predložila. Zato vam predlažem da ovaj amandman usvojite, jer je valjda jasno da neka grupa može da se svrsta u grupu koja se bavi organizovanim kriminalom ili je u funkciji organizovanog kriminala jedino ako se u sudskom postupku dokaže da su u organizaciji te grupe vršena neka krivična dela, odnosno da je neki član druge, kako ovde stoji, organizovane grupe izvršio krivično delo na osnovu akta zvaničnog organa takve organizacije. Sve drugo bi zaista bilo besmisleno.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Ovo je jedan od pokušaja gospođe iz SRS da amandmanski makar ublaži ono o čemu sam pričao u obrazloženju amandmana koji je podnela SPS. Dakle, suština njihovog amandmana jeste da se umesto reči "organizovana grupa od tri i više lica koja je u funkciji organizovanog kriminala" upisuju reči: "da su u njenoj organizaciji vršena krivična dela iz člana 1. stav 2. ovog zakona". Dakle, radi se o samoj organizaciji kriminalne grupe. Podsetio bih vas na način na koji je, po izveštaju Senata SAD-a iz 1980. godine, u pogledu organizacije predstavljen tradicionalni model mafije, odnosno njene američke filijale Koza nostre, koja je sadržana od porodica, familija i strukturirana je na način koji dosta podseća na srednjovekovna društva. Dakle, oko same strukture kriminalne grupe. Na vrhu Koza nostre nalazi se vođa koji se označava kao don. Njegov zamenik je prvi sledeći. Između glavnog i njegovog zamenika se nalazi savetnik čiji je uticaj na donošenje odluka glavnog veći od zamenikovog. Njegova funkcija je, između ostalog, savetodavna. U isto vreme, on ima zadatak da održava kontakte sa spoljašnjim svetom, da zastupa interese porodice u pojedinim pravnim poslovima itd. Ispod zamenika se nalazi nekoliko kapetana, a ispod njih su organizovani vojnici. Ovako predložena hijerarhija ima za cilj da predoči koliko je ta organizovana grupa zaista organizovana, za razliku od predložene formulacije u članu 2. stav 2, koja kaže - grupa od tri i više lica, koja postoji određeno vreme i deluje sporazumno u cilju vršenja jednog ili više krivičnih dela. Stav 3: "Pod drugom organizovanom grupom iz člana 2. ovog zakona podrazumeva se grupa koja nije obrazovana u cilju neposrednog vršenja krivičnih dela, niti ima tako razvijenu organizacionu strukturu, definisane uloge i kontinuitet članstva svojih pripadnika, ali je u funkciji organizovanog kriminala". Ovako preširoka definicija zaista otvara široke mogućnosti za zloupotrebe. Namerno sam pročitao ove izvode iz organizacije Koza nostre, iznete na debati o organizovanom kriminalu i upotrebi nasilja, da bih pokušao da predočim uvaženim poslanicima, koji su imali strpljenja da ostanu i u pet i dvadeset sa nama, neke od odredbi koje će, ukoliko budu usvojene, imati dalekosežne posledice na život u našem društvu, koje će naše društvo staviti možda najrigidnije po pitanjima ljudskih prava. S tim u vezi, još jednom vas pozivam da krajnje ozbiljno shvatite ovu problematiku koja može ne samo da nam nanese štetu već i da nas stavi na zadnje mesto u Evropi, na kome nikad nismo bili. Neka je to na čast poslanicima koji će podržati ovakav predlog zakona. Mislim da je ovaj pokušaj SRS da makar malo ublaži predloženu formulaciju korektan, ukoliko ne prihvatite naše predloženo rešenje koje predviđa brisanje ovog člana. Ovo je makar korak nabolje.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 3. amandmane su, u istovetnom tekstu, podnele narodni poslanici Živodarka Dacin i Gordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Živodarka Dacin.
Poštovana potpredsednice, poštovane kolege narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS podnela sam amandman koji je vrlo kratak i jasan, a to je da se član 3. briše. U Predlogu zakona o organizovanom kriminalu član 3. se odnosi na jedno novo poglavlje, koje glasi: "Posebna ovlašćenja nadležnih državnih organa u krivičnom postupku za krivična dela organizovanog kriminala". Mi smo ovde dali jedno vrlo argumentovano obrazloženje, a koliko smo imali prilike da čujemo više je pravnih stručnjaka iz redova opozicionih poslanika ukazivalo na to da ovaj član nije u skladu ni sa međunarodnim zakonodavstvom, a posebno nije u skladu sa međunarodnim konvencijama o ljudskim pravima. Naravno, postoji onaj jedan stari dobar običaj da kada je potrebno većinskoj koaliciji DOS, ona se poziva, ugleda i kreira zakonske projekte prema zakonima Evrope i međunarodne zajednice, a kada to nije potrebno, kao ovde, liši se saglasja sa tim aktima. Istovremeno, predloženo rešenje čak nije u skladu sa Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama (član 15.), kao i članom 16. Ustava Republike Srbije. Ovo se ipak mora uvažiti, ono što može da posluži za utehu, jer sam videla da su svi amandmani koji su dati na ovaj član različite varijacije, jeste ono što je ministar Batić rekao u svom izlaganju, a to je da je ovo jedan predlog zakona koji će podleći preispitivanju, da je to član koji je stavljen u Predlog zakona samo da bi se pospešilo funkcionisanje borbe protiv organizovanog kriminala. Mislim da bi trebalo da imate svi na umu, bez obzira ko to komentariše, budite sigurni, niko od poslanika pozicije i opozicije nema ništa protiv toga da se apsolutno suzbije (iako je to nemoguće) organizovani kriminal, ali zaista želimo da svojim amandmanima pospešimo zakonska akta koja će moći bolje da funkcionišu.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Dragan Todorović.
Gospodo, predloženim članom 3. izmena i dopuna zakona o borbi protiv organizovanog kriminala kako se popularno zove, pravi se višestruka povreda odredaba Ustava Republike Srbije, odredaba same Povelje o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama koju je naša zemlja prihvatila nedavno, tačnije usvojena je u Skupštini Republike Srbije dana 26. februara 2003. godine; niti je ovo obrazloženje da je ovo predloženo rešenje, dakle izmene i dopune zakona u ovakvom obliku, makar privremeno na 30, 60 ili 90 dana, opravdanje da se na jedan ovakav drastičan način poigravamo sa odredbama Povelje o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, usvojene i ratifikovane pre nekih mesec i po dana. U dodatnim jemstvima, u slučaju lišavanja slobode zbog krivičnog dela ili prekršaja (član 15.) uhapšenom licu se mora odmah saopštiti da ima prava da ništa ne izjavljuje i da ima prava da na njegovom saslušanju prisustvuje branilac, a u stavu 2 - uhapšeno lice se mora bez odlaganja, a najkasnije u roku od 48 sati, izvesti pred nadležni sud. U protivnom, ono se pušta na slobodu. Uz veliko žaljenje zbog događaja koji su se nedavno zbili u našoj zemlji - a to je sramota za svaku državu, koja želi da stvori pravni sistem i da sebe predstavi kao deo evropske civilizacije, za državu koja želi da na pragu 21. veka izgleda što modernije, što urednije i što kulturnije - ne možemo podržati predložena rešenja iz člana 3. ovog zakona, koja dozvoljavaju službenim licima Službe za borbu protiv organizovanog kriminala MUP-a da bez naredbe suda prinudno dovedu i preventivno, u cilju prikupljanja obaveštenja i dokaza, u prostorijama službe zadržavaju lica koja mogu da pruže ta obaveštenja, najduže 24 časa. To može da bude produženo na osnovu zahteva službenog lica službe i rešenja specijalnog tužioca za još 30 dana, jer je taj takozvani pretkrivični postupak regulisan odredbama Zakona o krivičnom postupku i Zakonom o unutrašnjim poslovima i odredbama Ustava i Povelje o građanskim slobodama i pravima. Zaista, taj policijski pritvor je, makar u ovakvom skraćenom obliku kako je predviđen u ovim odredbama koje sam do sada naveo, neprihvatljiv. Da stvar bude još gora, lice za koje postoji osnovana sumnja da je izvršilo krivično delo sa elementima organizovanog kriminala može se zadržati u prostorijama posebne pritvorske jedinice u trajanju do 30 dana, a uz odobrenje ministra unutrašnjih poslova može se produžiti zadržavanje takvog lica za još 30 dana, što hipotetički stvara mogućnost se lice koje je u istom postupku najpre privedeno u policiju za prikupljanje dokaza o organizovanom kriminalu, pa zadržano 30 dana, a kasnije na osnovu osnovane sumnje da je učestvovalo u vršenju organizovanog kriminala zadržano još 30 dana, pa na osnovu rešenja ministra još 30 dana, a ako se u međuvremenu pojavi i rešenje specijalnog tužioca, bude do četiri meseca u pritvoru, bez izvođenja pred sud i bez sudskog odobrenja. Da li je moguće prihvatiti takvo rešenje, imajući u vidu stav 2. člana 15. pomenute Povelje o ljudskim pravima i slobodama. Ponavljam, uhapšeno lice mora se bez odlaganja, najkasnije u roku od 48 sati, izvesti pred nadležni sud. U protivnom, ono se pušta na slobodu. Za obrazlaganje svih kasnijih odredaba ovog člana, a ima ih dosta, trebalo bi mi poviše vremena od pet minuta, ali ovo je najbitnija odredba i ovo su najbitnije karakteristike ovog člana i zbog toga smo mi predložili njegovo brisanje. Jer, smatramo da nikakvo, makar oročeno privremeno dejstvo ovakvih odredbi ne može da služi na čast nijednoj državi, pa ni našoj, bez obzira na to u kolikom se žaru borbe protiv organizovanog kriminala aktuelna vlast nalazila, jer zaista ... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) ... kršenje ljudskih prava na ovakav način ne služi na čast nikome, pa ni DOS-ovskoj većini. Hvala.
Molim narodne poslanike koji učestvuju u raspravi da poštuju odredbu člana 137. Poslovnika, a kaže se - najviše pet minuta, tako da ću preko pet minuta izricati opomene, jer je to ovde stalno. Da li se neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula, Dragan Lazić i Dragan Jočić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
I bez ovih ovlašćenja policija je u poslednjih dvadesetak dana postigla, rekao bih, dobre rezultate. Znači, veoma je efikasna, tako da se efikasnost može postići i bez ovakvih predloga. Pitam se čemu onda ovakvi predlozi. Ovim se ozbiljno ograničavaju ljudska prava i veoma su sporne odredbe u članu 3, 15b, 15v i 15g. Zakon o zaštiti države Kraljevine Jugoslavije nije ovo predviđao; posle pobune na Kosovu 1968. godine i 1981. godine nije došlo do promene zakona koji reguliše rad policije i krivični postupak; a nije došlo ni do promene posle 1971. godine, za vreme masovnog pokreta u Hrvatskoj, u onoj Jugoslaviji. Nameće se pitanje, ako su ono bili daleko veći potresi, ugušeni uz prisustvo vojske i ratne avijacije, kada su se inkvizitori razleteli po zemlji prilično, kako to da sada odjednom ovo izaziva ovakve promene, jer kada su na Zakon o krivičnom postupku predlagani amandmani koji daju veća ovlašćenja policiji, glatko su svi odbijeni. Bilo bi dobro da imamo stenografske beleške sa sednice Vlade Srbije da vidimo šta je ko od članova Vlade govorio u prilog ovih rešenja i kako ih je branio;bilo bi dobro da nam se to u što kraćem roku dostavi. Ako je reč o preventivnom pritvoru za svedoke, to je potpuno neprihvatljivo. Ako ima osnova sumnje, najefikasnije je da se odredi sudski pritvor. Sudski pritvor i onda je situacija jasna, jer ovde je svedok, pa posle traži naknadu štete, zato što ništa nije posvedočio. Prema tome, nemojte se ustezati od sudskog pritvora. Odredi se 30 dana, pa još dva meseca, pa još tri, pa dok se ne utvrdi, dok ima osnova za pritvor. Ako nema osnova za sudski pritvor, onda nema ni za policijski. Šta je suština ovog predloga? Da li da se osumnjičeni, odnosno okrivljeni dovede u poziciju da sarađuje sa sudom na sopstvenoj osudi? Ako postoje materijalni dokazi, šta će vam iskazi? Može da ima tri advokatske komore uz sebe na sudu da ga brane, sa materijalnim dokazima koji ga dovode do osuđujuće presude. Prema tome, suština je da se montira proces i da se ide na policijsku prinudu. Možete se čuditi koliko hoćete, mi smo konsultovali profesore Više škole unutrašnjih poslova i Policijske akademije; oni drže predavanja, ne verujete? Idite, pa ih pitajte.Dakle, oni su rekli, otprilike u čemu je suština. Prema tome, ovo je u suprotnosti sa međunarodnim pravnim dokumentima, ne može da se brani nikako, policijski pritvor od 30 dana pogotovo. Razumem ovaj trenutak i revolt,to je potpuno razumljivo, međutim, ne mogu se donositi zakoni za određeni broj ljudi. Ovo treba da bude tako uređen zakon da se ne menja sledećih desetak godina. Zato je ovo neprihvatljivo.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Amandman DSS-a je pre svega u skladu sa Ustavnom poveljom koju smo usvojili, sa međunarodnim standardima, a naročito sa članovima 3, 9. i 16. Ustavne povelje. Šta to konkretno znači? Jedan od ciljeva osnivanja državne zajednice Srbija i Crna Gora je da se naše zakonodavstvo uskladi sa propisima i praksom evropskih i međunarodnih država, odnosno sa njihovim standardima. Član 9 - da se zabranjuje smanjivanje dostignutog nivoa ljudskih i manjinskih prava, individualnih, kolektivnih i građanskih sloboda. Ustavna povelja izričito potvrđuje primat ratifikovanog međunarodnog ugovora i opšteprihvaćenih pravila međunarodnog prava nad pravom Srbije i Crne Gore i pravom država članica. To je član 16. Tu ulaze sva akta koja smo pominjali i koja ćemo pominjati. Lice koje se lišava slobode - a ovde govorimo o preventivnom zadržavanju, a zadržavanje je oblik pritvora;reći ću vam da se ovde govori o pritvoru, a ne o preventivnom zadržavanju. Tu govorimo o zadržavanju svedoka. Po međunarodnoj Konvenciji za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, niko ne može biti lišen slobode, izuzev u slučaju zakonitog lišenja slobode na osnovu presude nadležnog suda; u slučaju zakonitog hapšenja i lišenja slobode zbog neizvršenja zakonite sudske odluke i radi obezbeđenja ispunjenja neke obaveze propisane zakonom; u slučaju zakonitog hapšenja ili lišenja slobode radi privođenja lica pred nadležnu sudsku vlast, zbog opravdane sumnje da je izvršilo krivično delo; u slučaju lišenja slobode maloletnog lica na osnovu zakonite odluke; u slučaju zakonitog lišenja slobode da bi se sprečilo širenje zaraznih bolesti, kao i zakonitog lišenja slobode duševno poremećenih lica, alkoholičara itd; u slučaju zakonitog hapšenja ili lišenja slobode lica da bi se sprečio njihov neovlašćeni ulazak u zemlju. To je sve što Konvencija definiše šta je dozvoljeno i kada su dozvoljena lišenja slobode. Ovde imamo preventivno lišavanje slobode, i to ne radi privođenja pred sud, kako je odlukama i Konvencijom definisano, već radi svedočenja. Međunarodna pravila ne poznaju mogućnost lišavanja slobode svedoka. To apsolutno nije dozvoljeno. Kada se uzme u obzir da žalba na ovo rešenje ne može da se izjavi sudu, već se izjavljuje javnom tužiocu, možemo da zaključimo da ovde - kadija te tuži, kadija ti sudi, da nema uopšte sudske vlasti koja je ta koja mora da definiše i da odredi duže vremensko lišavanje slobode. Ovde to može da bude čak 60 dana. Lice koje je osumnjičeno da je radilo ili preduzimalo neke radnje iz oblasti organizovanog kriminala nema pravo žalbe na lišavanje slobode od 60 dana. Nema pravo žalbe! Ustavom je zajemčeno svakom pravo žalbe na rešenje, a naročito na rešenje kojim se uskraćuju njegova prava. Ovde nema prava žalbe. Ovde se govori o nizu odredaba kojima su prekršene međunarodne konvencije, Evropska konvencija, međunarodni akti vezani za ljudska prava i Međunarodni pakt o građanskim slobodama i političkim pravima. Smatramo da ove odredbe jednostavno ne mogu da stoje. Treba naći druge zakonske mogućnosti da se određena lica liše slobode... (Predsednik: Peti minut.) ... i svedoke treba prinuditi da svedoče finansijskim ili drugim kaznama, a svakako ne lišenjem slobode. Na ovo upozorava i Human rights njatch,koji je predložio Vladi da se ovakva rešenja izbrišu i promene. Advokatska komora Vojvodine je takođe donela neke zaključke u pravcu sprečavanja ovoga; strane diplomate takođe su upozorile Vladu Republike Srbije da se ovako ne može raditi i da se ne mogu ovakva pravila primenjivati. Smatramo da bi najcelishodnije bilo da se ove odredbe prerade i da dobijemo jedan akt koji je u skladu sa Evropskom konvencijom o ljudskim pravima i našom šansom u Savetu Evrope.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik SPS-a. Molim vas da požurite da izađete za govornicu, a ne da vodite razgovor, a mi ćemo svi da čekamo. Tako već može. Malo dinamike.
Zahvaljujem. Dakle, predloženi amandman jeste da se brišu samo članovi 15b, 15v i 15g. To bi posebno moglo da nas dovede u sumnju da se podnosioci amandmana slažu sa odredbama koje se nalaze u članu 15b i nadalje, da ne čitam. Nisam siguran, mislim da su podnosioci ovog amandmana podneli još jedan kojim predviđaju brisanje i tih odredaba. Želim da napomenem da su ovakva rešenja zaista u neskladu sa odredbama iz Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, koja apsolutno navodi da (član 5. stav 1.) svako ima pravo na slobodu i bezbednost ličnosti, niko ne može biti lišen slobode osim u sledećim slučajevima i u skladu sa zakonom propisanim postupkom: u slučaju zakonitog lišenja slobode na osnovu presude nadležnog suda. Tu je tačka. Ne bi trebalo da čitam uopšte ništa drugo. Ovo je dovoljno. Dakle, ova evropska konvencija, usvojena 4. novembra 1950. godine u Rimu, apsolutno zabranjuje ne samo ove odredbe iz člana 15b i nadalje, već druge stvari koje su predviđene u članu 3. predloženih izmena i dopuna zakona. Još jednom moram da vas podsetim da se ovim omogućava državi ili izvršnoj vlasti, konkretno organima službe za borbu protiv organizovanog kriminala, da uz saglasnost specijalnog tužioca ili zamenika javnog tužioca (koga odredi specijalni tužilac da odlučuje u slučaju njegovog odsustva) odlučuju o zadržavanju lica. Naknadnim rešenjem ministra nadležnog za unutrašnje poslove to može da naraste do višemesečnog pritvora, bez sudskog osnova i bez presude nadležnog suda. To je, najblaže rečeno, velika sramota, bez obzira na to što smo čuli u obrazloženju, da će ovaj zakon biti oročen i da će biti u primeni samo izvesno vreme, dok traje pojačani oblik borbe protiv organizovanog kriminala. Naprotiv, mišljenja sam da borba protiv organizovanog kriminala treba da ima konstantno obeležje i ne treba da bude oročena, ali da treba da bude u skladu sa odredbama koje su na međunarodnom planu važeće u toj oblasti. Zbog toga, možemo, ukoliko želimo da dođemo do boljih rešenja, koristiti iskustva iz Slovenije koja je u zakonu o krivičnom postupku definisala izvesne oblike borbe protiv organizovanog kriminala i iz antimafijaških zakona Italije, iz antimafijaških zakona ili zakona o borbi protiv organizovanog kriminala SAD-a; tako možemo doći do konstantnih rešenja koja će predstavljati i ubuduće osnovu za borbu protiv organizovanog kriminala, borbu protiv nečega što je boljka svih država i svih društava unazad 100-200 godina. Podsetiću vas na odredbe kojima su regulisana obeležja mafije u SAD-u. Dakle, ni nama ne treba ad hok zakon koji ćemo menjati nakon 90 dana, već nam trebaju stalna zakonska rešenja koja će predstavljti trajni osnov za borbu protiv tog organizovanog kriminala. Ne bih želeo dalje da komentarišem. Predlažemo brisanje ova tri člana. Mislimo da se radi i o brisanju ostalih delova člana 3. predloženog zakona. Osnove zbog kojih je makar parcijalno potrebno podržati ovakav amandman nalaze se u tome da nijedna država ne sme sebi da dozvoli taj luksuz da dozvoljava - suprotno odredbama Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda - zadržavanje bilo kog lica u policijskom pritvoru bez sudske saglasnosti.
Nema više prijava za reč. Narodni poslanik Zoran Krasić, koji je izabran u 17,45 časova za zamenika predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Ovim amandmanom Demokratske stranke Srbije traži se brisanje dva nova člana iz novog poglavlja, a to poglavlje se zove: "Posebna ovlašćenja nadležnih državnih organa u krivičnom postupku za krivična dela organizovanog kriminala". I sam naziv ovog poglavlja ne odgovara nazivu Zakona. Zakon se zove o organizaciji i nadležnostima, te nema potrebe da stoje posebna ovlašćenja, jer ovim zakonom treba da se malo uredi konkretna nadležnost i organizacija organa koji rade na suzbijanju organizovanog kriminala. Celo poglavlje, a to podrazumeva i ova dva člana, obuhvaćena amandmanom, duboko zadire u ljudska prava. Neću da navodim ove konvencije i deklaracije. Jedna od tih deklaracija je ona koju su usvojile Ujedinjene nacije još 1949. godine novembra meseca, koja vrlo precizno definiše pod kojim uslovima čovek može biti uhapšen, lišen slobode, a to znači samo na bazi sudske odluke i na bazi prezumpcije, da se svako smatra nevinim dok se u sudskom postupku ne dokaže njegova krivica za krivično delo koje je propisano kao krivično delo. Problem ovog poglavlja i ova dva člana, za koja ste potpuno u pravu što tražite da se brišu, jestetome što i za daleko manje propuste padaju optužnice. Ono što ćemo mi morati da prihvatimo u nekom novom zakoniku o krivičnom postupku,to je da sve ono što je obezbeđeno kao dokaz na način suprotan zakonu ne može da se uzme kao okolnost na bazi koje bi mogla da se zasniva osuđujuća presuda protiv nekog okrivljenog lica. Znači, taj standard bismo morali da primenimo do krajnje konsekvence. To znači da i preventivno zadržavanje, koje kao pojam ne postoji, policijski pritvor, a mi smo imali 20 godina muke da skinemo onaj pritvor od tri dana koji je bio, sada u ovim novim izmenjenim okolnostima, koji nijednim leks specijalisom ne može da se izmeni, jer apsolutno ne postoji taj razlog koji bi mogao da opravdava ovakvo kršenje ljudskih prava, daje mi za pravo da kažem da sve što je urađeno do sadana ovakav način, pa čak i one izjave, priznanja, izjave okrivljenog imaju poseban značaj u krivičnom postupku. One su u jednom delu i stranačke izjave, jer je okrivljeni stranka koja učestvuje u postupku, a u jednom delu je, možda, priznanje, ali mora da bude potkrepljeno materijalnim dokazima, da bi to obavezivalo sud i da bi na osnovu toga sud mogao da radi. Naravno, za svaku je pohvalu ako se raščisti sa kriminalom. Sigurno ima problema. Ovaj zakon o nadležnosti treba da definiše organizaciju organa u tom smislu da vi u pripremi njihovog hapšenja obezbedite dokaze. Tu je snimanje, tu je ubacivanje organizovanih grupa, tu je sve ono što treba da prethodi onom rešenju kada čoveka prvi put izvodite pred sud i određuje mu se pritvor. Znači, mi se nalazimo u toj materiji, materiji pretkrivičnog postupka, ranog otkrivanja, obezbeđenja svih dokaza, pripremanja za eliminaciju jedne organizovane kriminalne grupe. Nažalost, u ovim odredbama, koje se zovu: "Posebna ovlašćenja", nema toga, nego ima: privešćemo čoveka a onda ćemo u roku od 60, 90 dana ili dve godine i ko zna koliko dana prikupiti dokaze, a ti dokazi će biti, otprilike, po sistemu - verovatno je učinio, i na bazi "verovatnog" ići će čovek u zatvor. Bio bih zadovoljan da je kojim slučajem ovde pored tonskog snimanja ubačena i odredba o obaveznim stenografskim beleškama, a to nam generalno fali u kompletnom krivičnom postupku, da sudije ne menjaju iskaze.
Na osnovu člana 101. izričem vam opomenu, zato što ste prekoračili pet minuta. Reč ima ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Samo nekoliko opaski, dame i gospodo narodni poslanici. Pojedini ljudi ovde razgovaraju i obrazlažu, kao da je u pitanju postupak za uređenje međa ili vansudskog poravnanja. Ovde se radi o počiniocima najbestijalnijih i najmonstruoznijih krivičnih dela. Naravno, sve mora da bude praćeno dokazima. Naravno da su pronađeni posmrtni ostaci Ivana Stambolića; da je izvršena DNK analiza posmrtnih ostataka; da je pronađena puška iz koje je pucano na premijera Đinđića, da su uzeti otisci sa te puške, da ti otisci odgovaraju onome ko je priznao da je izvršio to krivično delo. Naravno da ima više zaštićenih svedoka i sve ovo što se radi u pretkrivičnom postupku nema svrhe ako ne bude potvrđeno dokazima u krivičnom postupku. Još nešto, gde ste vi pročitali da se mera zadržavanja odnosi na svedoke? U kom to zakonu piše? Dakle, nije definisan status zadržanog lica. Pitanje je kakav ono status može imati. To je pod jedan. Da vas podsetim, u ranijem ZKP postojala je odredba člana 237, po kojoj je svedoku bilo moguće odrediti 30 dana zatvora zbog neispunjenja obaveze. Dakle, mogao je u zatvor da ide svedok. Još nešto, kad se citiraju odredbe pojedinih međunarodnih akata, Konvencije o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda, onda ih treba citirati i tumačiti onako kako se tumači pravna norma. Znači, i pojmovno, semantički, ciljno, teleološki, gramatički, logički, jezički i kako god hoćete. Evo šta kaže član 5. Evropske konvencije o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda: "Niko ne može biti lišen slobode, osim u slučajevima i u skladu sa zakonom propisanim postupkom". Pod c): "U slučaju zakonitog hapšenja ili lišenja slobode radi privođenja lica pred nadležnu sudsku vlast zbog izvršenog krivičnog dela, ili kada se to opravdano smatra potrebnim, kako bi se predupredilo izvršenje krivičnog dela, ili bekstvo pri njegovom izvršenju". Zatim, niz odredaba koje ukazuju da lice koje je zadržano možda nije prijavilo izvršenje krivičnog dela, možda zna za pripremanje krivičnog dela, možda zna za izvršioce. Prema tome, niko ovde nije rekao da su ta lica svedoci. Možda će biti okrivljeni, možda će biti saučesnici, pomagači, možda će biti svedoci, a možda će biti potencijalni izvršioci nekih drugih krivičnih dela u pomaganju izvršiocu pre izvršenja, nakon izvršenja, u pripremanju itd. Još nešto, nijedna međunarodna organizacija, dakle, ni Visoka komisija za humanitarno pravo niti Hjuman Rajts Voč nisu nam rekli da povučemo ovaj zakon, niti su stavili primedbu. Znate na šta se odnosi glavni deo dopisa koji je Vladi Republike Srbije uputio Hjuman Rajts Voč: dozvoliti nezavisnim posmatračima da obilaze pritvorenike. To smo vrlo voljni da dozvolimo i već će u petak jedna visoka delegacija obići Centralni zatvor da vidi kakva je situacija. Zatim, prema međunarodnom pravu bilo koja mera kojom se derogira poštovanje ljudskih prava mora biti ograničena na nivo koji striktno odgovara zahtevima situacije. Ovo je nivo koji apsolutno striktno odgovara stanju u kome se nalazimo. Prema tome, to što će 60 dana možda nekolicina lica biti zadržana, a cela zemlja je kriminalizovana i treba da stanemo na put kriminalu, to apsolutnoi striktno odgovara zahtevima situacije. (Predsednik: Peti minut.) Ponovo je istakao da je monitoring statusa pritvorenih lica važna brana mogućoj torturi i nečovečnom postupanju. Tvrdim da nije bilo nikakve torture i da nije bilo nikakvog nečovečnog postupanja. I konačno nam kažu da kada dođe vreme za postupak to suđenje treba da bude otvoreno za javnost, što mi svesrdno obećavamo. Biće sa sve neprobojnim staklom, sa rešetkama, sa kavezima, jer je zločincima mesto u kavezima.
Ovim smo završili današnji rad i nastavljamo sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Obaveštavam vas da prema službenoj evidenciji sednici prisustvuje 127 narodnih poslanika i molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo da nastavimo rad. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Miloš Lučić, Borivoje Drakulović, Slobodan Pavlović, Ratimir Svirčević, Biači Anton i Jelena Maslovara-Ralević. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA (pojedinosti) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Po Poslovniku.