Poštovani narodni poslanici, sećajući se žrtava bombardovanja koje je započelo na današnji dan 1999. godine molim da minutom ćutanja odamo počast žrtvama. Slava im. Nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika, a da bismo utvrdili tačan broj poslanika u sali molim da ubacite kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali 91 narodni poslanik, odnosno da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici narodni poslanici Konstantin Samofalov, Gordana Čomić, Vuk Dinčić, Olena Papuga i Laslo Varga. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. našeg poslovnika? (Da.) Dajem reč Siniši Stamenkoviću.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, da li Vlada Republike Srbije preduzima mere za uklanjanje potopljene brodske flote u rejonu između „Đerdapa 1“ i „Đerdapa 2“, i od „Đerdapa 2“ do srpsko-rumunsko-bugarske tromeđe na Dunavu? Godine 1944. potopljena je celokupna dunavska i crnomorska flota ratnih brodova, transportnih brodova i brodova bolnica u rejonu akumulacije „Đerdap 2“, u delu Dunava od Hidroelektrane do tromeđe Srbija–Rumunija–Bugarska. Ovi potopljeni brodovi, pretpostavlja se njih oko 200, ostali su velika prepreka za neometanu regularnu plovidbu Dunavom i u značajnoj meri velika ekološka prepreka za razvoj flore i faune Dunava, posebno migratornih riba, zbog nanosa mulja i peska koji se na njima talože. Teret u potopljenim brodovima je neutvrđenog porekla, sadržaja i kvaliteta, a pouzdano se zna da se u nekima nalaze i razne vrste minsko-eksplozivnih materijala i naprava, što predstavlja latentnu opasnost za brodove, teret i ljude u plovidbi pored tih objekata i nizvodna naselja. Posebno želim da se da objašnjenje da li će i kada će se završiti strategija za upravljanje otpadnim vodama u Republici Srbiji. Ako imamo u vidu da 35% domaćinstava u Srbiji ima adekvatnu mrežu za otpadne vode, a čak 65% nema nikakvu mrežu i prečistače, već se otpadne vode direktno izlivaju u reke i jezera, sa oko 44.000 tona raznih otrovnih supstanci, ili sa oko 2.200 cisterni čistih hemijskih supstanci, i ako se tome doda ogromna količina neprečišćenih otpadnih voda koje se iz raznih privrednih delatnosti direktno ispuštaju u recipijente, ili vodotokove, onda se očekuje obavezno prečišćavanje svih otpadnih voda. Hvala.
Narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, svesni smo da su gospodin Mirko Cvetković i Vlada Srbije očigledno izgubili mapu puta za priključivanje Srbije Evropskoj uniji, što je potvrdio pre nekoliko dana i gospodin Dežer. Ali, ono što je mnogo bitnije, nas interesuje da li gospodin Cvetković ima mapu puta kojim treba Srbija da se kreće ili smatra da ova država treba da ide kao nevođeni projekti? Mi smo prošle nedelje od predsednika Vlade čuli redefinisani program nove vlade, da će to biti nova energija i novi ljudi. Što se tiče programa, on je već krenuo da se realizuje, odnosno nastavlja se sa razaranjem svega postojećeg. Što se tiče nove energije, u proteklih desetak dana dobili smo samo jedan zakonski predlog od rekonstruisane vlade koji je ušao u skupštinsku proceduru. Nove ljude nismo imali prilike da vidimo u Narodnoj skupštini. Ja sam u utorak nakon izbora nove vlade imao nameru da najnovijem ministru za finansije, koji po drugi put obavlja tu dužnost, postavim određena pitanja, ali došao je umesto njega najnoviji potpredsednik Vlade, koji je četiri puta polagao zakletvu pred Narodnom skupštinom. Podsećam da Narodna skupština nije usvojila završni račun budžeta ni za prošlu, ni za pretprošlu godinu, ni za niz godina unazad. Moje prvo pitanje za gospodina Cvetkovića, novog ministra finansija, jeste – šta se dešava sa onim firmama koje ne predaju završni račun, ili koje ne plate porez na dodatu vrednost? Rekonstruisana vlada ima 18 ministarstava. Vi ste doneli Zakon o ministarstvima kojim ste predložili spajanje određenih resora; imali smo priliku da vidimo da je jedno ministarstvo pocepano na dva dela, tako da je rudarstvo prešlo u prostorno planiranje, a energetika u infrastrukturu. Zbog toga moje pitanje predsedniku Vlade jeste: kada će u skupštinsku proceduru predati rebalans budžeta za 2011. godinu? Bez obzira na neka tumačenja da nije potrebno da se raspravlja o novom rebalansu, barem da vidimo kako će se rešiti određeni problemi i napraviti taj novi kvalitet i uštedeti sredstva građana Srbije. Da li se problemi u prosveti rešavaju na taj način što će plate prosvetnih radnika biti umanjene, ili one neće biti uopšte isplaćivane, da li će na taj način naša deca dobiti novi kvalitet, tako što ponovo neće ići u škole? Da li se problemi u pravosuđu rešavaju na ovaj način – stotine sudija i dalje primaju određena sredstva zbog velikih propusta u reformi pravosuđa? Imamo ogromne probleme u zdravstvu, imamo ogromne probleme prilikom isplate penzija. Da li će penzioneri, kojima je penzija povećana za dva procenta u protekle dve godine, moći da plaćaju svoje račune ovoj državi? Zakon o budžetskom sistemu se i do sada više puta kršio, i ponovo će biti prekršen. Postavljam pitanje zbog čega smo onda donosili odredbe o fiskalnoj odgovornosti u Zakonu o budžetskom sistemu? Poslanici Demokratske stranke Srbije željno očekuju novog ministra finansija da nam u kvalitetnoj dvodnevnoj raspravi, u kojoj ćemo imati i priliku da mu postavimo mnogo pitanja, objasni kako će Srbiju izvesti iz krize, kako će građani Srbije, kako će svaka porodica moći da napravi svoju „mapu puta“ da preživi do kraja ove godine. Unapred se radujem odgovoru i bliskom susretu sa predsednikom Vlade i novim ministrom finansija. Hvala vam najlepše.
Narodni poslanik Mićo Rogović.
Zahvaljujem, gospođo predsedniče. U skladu sa članom 286. Poslovnika o radu Narodne skupštine, u ime Poslaničke grupe SNS danas ću, a i narednih sedmica, postaviti neka pitanja koja se tiču aktuelne problematike u vezi sa funkcionisanjem Vojske Srbije i Ministarstva odbrane. Danas ne bih koristio priliku da u svom prvom obraćanju vezanom za ovu problematiku pominjem imena, ali, s obzirom na odgovore koji bi trebalo da stignu iz Ministarstva odbrane, u narednom periodu ću biti primoran da se pozabavim i tom problematikom. Naime, o čemu se radi? Radi se o modernizaciji sredstava, pogotovo u sistemu RV i PVO, a prvi primer je modernizacija raketnog sistema „kub“. Prva faza modernizacije ovih sistema je već davno istekla, a za modernizaciju ovih sistema novčana sredstva, u iznosu od preko dvesta miliona dinara, davno su uplaćena. Ko je izvođač posla? SDPR, koji je u određenoj fazi radova trebalo, u toku modernizacije raketnog sistema „kub“, da angažuje i podizvođače. Šta se ovde, u suštini, dešava? Nemoguće je sredstva kojima je vek upotrebe 30 godina, za koja i ne postoje rezervni delovi, koja su trenutno u stanju neispravnosti, modernizovati. Da li je moguće da Ministarstvo odbrane dozvoli upotrebu ovolikih novčanih sredstava za modernizaciju tehnički neispravnih sredstava? Da li je moguće da sastav ekipe SDPR-a u ovom slučaju čine penzionisane starešine Vojske Srbije koje se inače u svojoj karijeri nisu bavile ovom problematikom? Uglavnom se radi o ljudima koji su angažovani na pitanjima morala i nekih drugih oblasti, a ne na pitanju raketne tehnike u svojim rodovima. Odgovornost od strane Ministarstva odbrane se u ovoj problematici, nažalost, traži od starešina jedinica u kojima se ovi sistemi nalaze. Zbog toga i prvo pitanje – zbog čega se troše ogromna finansijska sredstva na raketne sisteme PVO čija je modernizacija u praksi nemoguća? Drugo pitanje ministru odbrane, državnom revizoru, a s obzirom na to da se radi o velikim finansijskim sredstvima i premijeru, ministru (hajde da ga nazovemo premijer finansija), jeste: zašto se remonti određenih sredstava ne vrše u remontnim zavodima, koji zbog toga i postoje, nego u nekim drugim institucijama? Kao primer za to navešću vam veličinu radova u iznosu od 150.000.000 dinara, koliko je uplaćeno 2008. Elektronskom fakultetu u Nišu, a ne nekom remontnom zavodu koji je osposobljen i zakonski namenjen za ovakvu popravku, radi uvođenja sistema za automatsko praćenje pogodaka, odnosno gađanja. Inače, ovaj sistem, koji je i uveden u naoružanje, nije funkcionalan, odnosno neispravan je uveden i obaveza je Elektronskog fakulteta u Nišu da do kraja aprila 2011. godine otkloni sve neispravnosti. Da li je moguće unapred uplatiti sredstva za sistem za praćenje pogodaka koji se uvodi u naoružanje, a da sistem ulazi u jedinice u startu funkcionalno neispravan? Treći primer koji ću danas izneti: zašto su potrošena sredstva 2010. godine, u septembru mesecu, u Bugarskoj, u iznosu od 500.000 američkih dolara, za gorivo za avione koji je trebalo da nose mete za gađanje? Da navedem da su ovoj lakrdiji prisustvovali novinari i da ću vezano za ovu temu, s obzirom na to da je vreme isteklo, na narednim sednicama vezanim za pitanja poslanika pokrenuti dalju inicijativu.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite da u vaše i svoje ime pozdravim grupu studenata iz Bora koji prate deo naše današnje sednice sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine. Prisutni su: Svetlana Dinić, Jovanka Dinić, Marina Miladinović, Dobrica Đurić, Milorad Radović, Milan Ivanović, Igor Petrović, Miloš Andrejić, Zvonko Damjanović i Mirko Đurić. Pozdravimo ih aplauzom. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju pored predstavnika predlagača Snežane Samardžić Marković, ministra omladine i sporta, i Dragan Atanasov, pomoćnik ministra omladine i sporta, i Ana Kosovac, šef Odseka za pravne poslove i međunarodnu saradnju. Preći ćemo na Predlog zakona o sportu. Dozvolite da vas obavestim da ćemo, u skladu sa čl. 87. i 90. stav 2. Poslovnika, raditi i posle 18.00 časova, do završetka današnje tačke dnevnog reda. Sutra nećemo raditi. Uopšte, trudićemo se da poštujući Poslovnik ne radimo ponedeljkom i petkom u plenumu i da tim danima odbori i sve druge naše aktivnosti ispune sadržaj našeg rada. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O SPORTU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dobrislav Prelić, Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Dragan Stevanović, Milorad Buha, Filip Stojanović, Ljubiša Petković, Đorđe Milićević, Zoran Kasalović, Branimir Đokić, Milan Avramović, Slađan Mijaljević, Dragan Živkov, Milan Škrbić, Zoran Popović, Dragan Aćimović, Vjerica Radeta, Nataša Jovanović, Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Momčilo Duvnjak, Sreto Perić, Milovan Radovanović, Nemanja Šarović, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Nebojša Ranđelović, Petar Jojić, Mirko Munjić, Vitomir Plužarević, Srboljub Živanović, Dejan Radenković, Miljan Ranđelović, Bojan Mladenović, Arpad Fremond, Elvira Kovač, Lidija Dimitrijević, Gordana Paunović Milosavljević, Vladan Jeremić, Tomislav Ljubenović, Lidija Vukićević, Milorad Krstin, Srđan Spasojević, Dušanka Plećević, Dejan Mirović, Radovan Radovanović, Momo Čolaković, kao i amandmane Vlade. Primili ste izveštaj Odbora za omladinu i sport i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pre prelaska na pretres Predloga zakona u pojedinostima podsećam vas da su, pisanim putem, amandmane povukli narodni poslanici Miljan Ranđelović na član 118. stav 1. i 2, koji je podneo 24. februara 2011. godine i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo na članove 14, 75. i 184, koje su podneli 26. februara 2011. godine. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Preliću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, u samom startu moram da kažem da je određeni broj amandmana Srpske radikalne stranke, tačnije tri, prihvaćen. Mišljenja smo da je moglo biti prihvaćeno još amandmana, da ste imali osnova za to, međutim, iskreno, nismo iznenađeni. Vaša obrazloženja su, kao što smo imali prilike da vidimo i u prethodnom periodu, uglavnom takva da pokušavate da nas ubedite da je to obuhvaćeno nekim drugim zakonima. Ono čega se mi plašimo, to je pre svega to što posle usvajanja bilo kog zakona Ministarstvo praktično vlada podzakonskim aktima i uredbama. Sama činjenica da ste u obrazloženju vezanom za moj amandman rekli da se podrazumeva da u organizacije spadaju udruženja i asocijacije dovoljno govori o tome da, recimo, kasnije uredbom jednostavno možete da izbrišete udruženja i asocijacije. Mislim da bi ovim predlogom decidirano bila obuhvaćena udruženja i asocijacije, jer tu ne bi bilo nikakvih načina i mogućnosti da se kasnije na neki način izbegne zakon. Imali smo raspravu u načelu, mislim da ćemo i danas pokušati da prihvatite određeni broj amandmana SRS, pre svega onih amandmana koji su smisleni, za koje biste sigurno imali opravdanje da ih prihvatite. Ubeđen sam da ćemo tokom rasprave, kada se malo detaljnije budemo upustili u raspravu, naići na vaše razumevanje i da ćete određeni broj amandmana prihvatiti. Kasnije ćemo razgovarati detaljnije o svim ovim amandmanima, ali mislim da je u samom startu trebalo da prihvatite ovaj amandman. Jer, mi se plašimo onoga što sledi posle toga, a to su podzakonski akti i uredbe, koje donosi ne samo Ministarstvo sporta i omladine, već sva ministarstva. Imali smo prilike da se uverimo, kada se donese zakon, uredbama se, na koje ministarstvo ima pravo, toliko toga loše uradi da su građani jednostavno nemoćni i novi teret pada na njihova leđa. Sada u startu toliko. Nadam se da ćemo naići na vaše razumevanje i da ćete danas imati prilike da pogledate malo ozbiljnije amandmane i da ćete određeni broj naših amandmana prihvatiti. Zahvaljujem vam se.
Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Gospođa Vojić Marković ima reč.
Hvala, gospođo predsednice. Gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 1. gde smo tražili da se posle reči „školski sport“ dodaju reči „rekreativni sport“, a da se ostali deo teksta briše. U načelnom izlaganju sam pomenula da je vrlo važno odrediti i urediti oblast školskog sporta, ali i rekreativnog sporta. To su velike i za stanovništvo, za građane Srbije izuzetno važne oblasti. Deca nam zbog tzv. sedećeg oblika života i zbog silnog sedenja za računarima i u školama imaju sve veći broj deformiteta, istraživanja kažu, grudnog koša, kičme, stopala. Stanovništvo nam je sve starije, bolesnije. Danas sam pročitala u medijima da otprilike svaki stanovnik, svaki građanin Srbije godišnje potroši 22 kutije lekova. Zbog toga je rekreativni sport nešto čime moramo da se pozabavimo u ovom zakonu. Ovde imam rezultate jednog istraživanja koje je radio „Batut“ za Ministarstvo zdravlja, doduše, gde je uočeno da je sve veće učešće odraslog stanovništva koje se u slobodno vreme bavi sportom u odnosu na 2000. godinu. To je jako važan podatak i ministar jako dobro zna koliko postoji tih prostora gde će se ljudi baviti rekreativno sportom, koliko trenera koji rade stručno, manje stručno ili slično. Zbog toga smatramo da je ovde posle školskog sporta jako važno uneti rekreativni sport. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Pejčić ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, ministre, predstavnici Vlade, pre svega na početku moram da vam čestitam na hrabrosti za pisanje jednog ovakvog zakona. Ovo jeste jedan težak, Sizifov posao. Vi jeste postigli formu, ali suštinu niste postigli. Nama iz Demokratske stranke Srbije je žao pre svega što niste prihvatili naše amandmane, a podneli smo preko 40 amandmana i hteli smo da popravimo ovaj tekst zakona. Prihvatili ste svega dva amandmana, i to tehničke prirode. Rekli smo da niste pogodili suštinu, da ovaj zakon nije dobar, da je izuzetno glomazan. Ima 193 člana. Samim tim, kada pogledamo zemlje u okruženju i zemlje koje su u EU, videćemo da su oni ovaj problem rešili, tj. da njihovo zakonodavstvo vezano za ovu problematiku govori o tome da njihovi zakoni imaju od 30 do 100 članova. Ovo je jedan konglomerat loših ideja, galimatijas, i mi iz Demokratske stranke Srbije smo ga prosto nazvali „zakon protiv sporta“, jer ništa dobro neće doneti sportistima Srbije. Druga stvar, hteli smo da ovim amandmanima poboljšamo tekst zakona, da unapredimo ovaj zakon. Kada je reč o ovom amandmanu na član 1, koji govori o rekreativnom sportu, moram vas podsetiti da zemlje u okruženju i zemlje koje su u EU sport baziraju upravo na tom rekreativnom sportu, kako bi ojačali zdravstveno svoju naciju. U Finskoj se preko 90% ljudi bavi rekreativnim sportom; u Portugaliji, koja je u EU, najmanje ljudi se bavi sportom, 40%, dok je kod nas sasvim drugačije, kod nas se između 10 i 20% ljudi bavi rekreativnim sportom. Da nam se ne bi desile olimpijade kao što je Peking 2008. godine, gde smo favorizovali samo vrhunski sport, a amaterski i rekreativni sport zapostavljali, a oni su baza tog vrhunskog sporta, ovim amandmanima smo hteli da promenimo taj tekst zakona. Vi ste prihvatili samo ta dva naša amandmana; nama je žao, ali se nadamo da ćemo u toku ove diskusije da vas ubedimo i da ćete prihvatiti još koji amandman. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević. Po amandmanu?
Ja bih, ako može, vreme ovlašćenog predstavnika? Hvala. Gospodo poslanici, gospodo iz Vlade, poštovano predstavništvo, u ovom delu gde govorimo o pojedinostima, i posle donošenja amandmana sa više strana ovde iz Skupštine, odnosno iz više poslaničkih klubova, vi niste prihvatili nekoliko ključnih predloga. Dakle, ostali smo na istim pozicijama; vi ćete najverovatnije odbraniti vaš koncept, iako u Skupštini sedi nekoliko poslanika koji su u raznim klubovima i sportskim organizacijama, od najnižih pa do najviših nivoa, proveli po nekoliko decenija. Naravno, uz dužno poštovanje prema ostalim kolegama koji su radili na ovom zakonu. Razlikujemo se konceptualno. Naše zamerke su da je preveliki uticaj u sportskim organizacijama od strane države, da nije valjano osmišljen deo oko privatizacije, da sistem sponzorisanja nije uopšte osmišljen, da školski sport nije dobro definisan, naročito srednjoškolski i fakultetski. Uvodite nove funkcije i nova radna mesta, a da niste naveli koliko i po kojoj sistematizaciji će to biti sprovedeno i odakle novac za njihovo finansiranje, s obzirom na to da je sport sistem koji mnogo troši a malo vraća itd. Naravno, podsećam da je u ovakvoj političkoj i ekonomskoj situaciji sve ovo nemoguće valjano i odjedanput uraditi. Državni budžet je u stalnom deficitu. Država i stanovništvo su osiromašeni do neverovatnih razmera. Nemate jasnu političku viziju. Tumarate, i mi zajedno sa vama tumaramo po nekakvim putevima koji nas vode u Evropsku uniju, i to tumaranje se posle deset godina pretvorilo u fatamorganu. Vlade su zavađene partijskim interesima, kriminal i korupcija ugušiše i ovo malo privrede i države što je ostalo, a vi baš hoćete sve i odjedanput. Još jednom vam kažem, preveliki je udarac na klubove, i to prvenstveno male klubove, malih sportova, koji su u suštini najmasovniji, ali i najsiromašniji. Ali, sport je najosnovniji vid životnih aktivnosti koji doprinosi psihofizičkom razvoju i zdravlju ljudi, pa ga upravo zbog toga i ne treba gušiti, već ga treba negovati. Mene je, neću da kažem zaprepastio, ali veoma uznemirio stav koji sam čuo od nekoliko ljudi iz Ministarstva za sport i omladinu – da u Srbiji postoji hiperprodukcija klubova, zaista sam bio zatečen, pa ste vi odlučili da sprečite to. Ne razumem. Zašto ne stvorite takve uslove da se klubovi bore po kvalitetu između sebe, pa ko je bolji neka ostane na tržištu, a ko nema kvalitet – ključ u bravu? Šta hoćete time da postignete, da postoji hiperprodukcija nerada, dokoličarenja, kriminala, maloletničke delikvencije, narkomanije? Sve se ovo sprečava prvenstveno kroz najširi i najprihvatljiviji vid sporta. Deca, omladina, stariji se uvode u sistem organizovanja života, rada, učenja. Povećava im se fizička kondicija, zadovoljniji su, oslobađaju se stresa, zdraviji su. Jako je dobar i socijalni karakter; ljudi se druže i razgovaraju o pozitivnim stranama života, a ne o tome gde će koga prevariti i prebiti. Ne mogu svi odmah u prvu ligu, naročito ako ne žele da se profesionalno bave sportom. Ovaj aspekt, ko će koga prevariti, prebiti, pa i ubiti, vezan je za velike klubove i velike sportove, gde se vrti veliki novac. U načelnoj raspravi mogli ste čuti, što je poznato i široj javnosti, iz izlaganja kolege Filipa Stojanovića, koliko je samo funkcionera iz fudbala u proteklih 20 godina izgubilo glavu. Toga nije bilo u malim klubovima i naročito malim sportovima koji donose svetska priznanja u svim uzrasnim kategorijama. Najveći deo sportista prolazi kroz te male klubove da bi došao do velikih klubova, velikih rezultata i većih para, ali u malim klubovima se formiraju kao pozitivni ljudi i uče najosnovnije tehnike i veštine iz svog sporta, koje kasnije kroz život usavršavaju. Uticaj, naravno negativan, ovog zakona će osetiti upravo mali klubovi malih sportova, ali velikog srca i velikih sportskih rezultata. Veliki klubovi neće osetiti tako veliki udar, ali čini mi se da ni njima neće biti prijatno. Naravno, najviše će biti pogođeni najširi slojevi – vežbači, rekreativci, treneri. Upravo je njih trebalo da zaštitite i da stvorite sistemske uslove za što masovnije bavljenje sportom. Mi ćemo još jedanput pokušati da vas ubedimo da malo popustite omču, kroz ovih preko dvesta amandmana, u raspravi u pojedinostima. Srpska radikalna stranka je podnela 43 amandmana, prihvatili ste samo dva. Ni ostali poslanički klubovi nisu prošli mnogo bolje. Prihvaćeni amandmani su pretežno kozmetičke prirode, taman da nam zamažu oči, ali to neće biti dobro za sport. Hvala.
Narodni poslanik Đorđe Milićević ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospođo predsedavajuća, poštovana ministarka, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, koristiću vreme ovlašćenog predstavnika poslaničkog kluba SPS - JS. Najpre želim da izrazim svoje lično zadovoljstvo i zadovoljstvo poslaničkog kluba SPS - JS zbog toga što su predstavnici Ministarstva i Vlada Republike Srbije prihvatili određeni broj amandmana poslaničkog kluba SPS - JS, koji nisu tehničke, već, rekao bih, suštinske prirode. Prosto, ovim smo i vi i mi vrlo jasno pokazali da imamo jedan zajednički cilj, a to je da dobijemo što kvalitetniji sistemski zakon, koji će ići u korak sa vremenom i koji će na određeni način unaprediti sport u Srbiji. Ne bih da govorim o brojkama, ali od nekih 16 amandmana koliko je Vlada prihvatila, šest amandmana je poslaničkog kluba SPS - JS. To, naravno, ne govori da amandmani ostalih poslaničkih klubova nisu kvalitetni i da o njima danas ne treba razgovarati i pokušati iznaći određeni kompromis u opštem interesu svih nas i sporta uSrbiji. Želim svoje vreme da iskoristim i akcenat da stavim pre svega na nekoliko stvari, da apostrofiram amandmane koje ste prihvatili, sadržaj amandmana koje ste prihvatili i da pokušam da uputim sugestije da imate razumevanja i da zajednički dođemo do rešenja za amandmane koji u ovom trenutku nisu prihvatljivi za predstavnike Ministarstva i predstavnike Vlade Republike Srbije. Najpre, kada je reč o onom delu zakona koji je u javnosti predstavljen kao najspornije pitanje, reč je o postupku privatizacije, dobro je da su Vlada Republike Srbije i resorno ministarstvo prepoznali opravdanost amandmana koje je poslanički klub SPS - JS podneo na član 148. stav 1. i član 174. stav 2. Prihvatanjem amandmana na član 148. stav 1. sprečena je bilo kakva mogućnost da objekti koji bi aktom Vlade bili proglašeni za objekte od nacionalnog značaja mogu biti dislocirani ili srušeni radi gradnje nekih visokokomercijalnih objekata, ili da im se promeni namena na bilo koji drugi način. Smatramo da smo na ovaj način uspeli da sačuvamo izuzetno značajne sportske vrednosti, što nam je zapravo i bio cilj onog trenutka kada smo podneli ovaj amandman. Drugim amandmanom, na član 174. stav 2, onemogućili smo da zainteresovani kupac kao treći subjekat u postupku privatizacije može da pokrene postupak privatizacije. Na taj način, kao što smo govorili u raspravi u načelu, sprečili smo, po našem mišljenju, sve mogućnosti eventualne manipulacije koja bi se mogla javiti u tom vremenskom periodu od trenutka pokretanja privatizacije do same privatizacije. Tačno je da je to bila praksa Agencije za privatizaciju, kada je reč o samom postupku privatizacije. Tačno je da je ta praksa imala jako loša iskustva. Želimo da ta iskustva izbegnemo kada je reč o sportu i mislim da smo to uspeli prihvatanjem ovog amandmana. Mislim da današnju raspravu treba da iskoristimo i da razgovaramo i da pokušamo da iznađemo rešenje za još nekoliko ključnih pitanja. Najpre se postavlja pitanje na koji način da stvorimo zakonsku obavezu da sredstva koja se ostvare od prodaje kapitala subjekta ne mogu, nego moraju biti usmerena u budžetski fond za finansiranje sporta, za izgradnju sportske infrastrukture i za izgradnju sportskih objekata. Mi ne želimo da ostavimo bilo koju drugu alternativu, jer smatramo da bi sve drugo na određeni način moglo štetiti razvoju sporta u Srbiji. Podneli smo amandman koji nije prihvatljiv i želimo da nađemo rešenje koje je prihvatljivo i koje je u opštem interesu. Još jedna stvar kada je reč o postupku privatizacije – mi smo, imajući na umu pre svega važnost ovog postupka, značaj, kompleksnost, problematiku, predložili da se odredbe od člana 184. do člana 192, a tiču se postupka privatizacije... Predložili smo da se ovaj deo zakona primenjuje od 1. januara 2013. godine. Nije prihvaćen amandman. Razgovarali smo o tome na sednici Odbora za omladinu i sport. Rekli ste da bi prihvatanje ovog amandmana eventualno stavilo pod znak pitanja da li je privatizacija opciona ili obavezna i da se postavlja pitanje šta sa onim sportskim subjektima, šta sa onim sportskim klubovima koji bi odmah nakon usvajanja ovog zakonskog predloga želeli da uđu u postupak privatizacije. Mi delimično možemo da prihvatimo ovo obrazloženje, ali nakon 15 godina mi usvajamo jedan izuzetno važan sistemski zakon, koji obuhvata jedan značajan postupak, mislim pre svega na postupak privatizacije i na odredbe članova od 174. do 192, i mislim da nam je potreban jedan period za prilagođavanje, evidentiranje i ostale pripremne radnje koje su neophodne da bismo došli do samog postupka privatizacije. Ponoviću ono što sam rekao tokom rasprave u načelu. Vlasništvo nad stadionima velikih fudbalskih klubova, sportskim objektima, u ovom trenutku je, čini mi se, centralna tema u javnosti. Smatramo da to jeste važno, ali ovaj zakon treba da odgovori na još jedno važno pitanje, a to je sistemsko finansiranje sporta, i kada je reč o profesionalnim klubovima i kada je reč o bazičnom sportu, o mlađim kategorijama; zatim, podrška klubovima koji predstavljaju bazu za vrhunski sport, ali i podrška u izgradnji sportskih objekata i sportske infrastrukture, o kojoj smo već govorili. To su za nas u ovom trenutku važna pitanja i zato smatramo da opšti interes u oblasti sporta, kao deo zakonskog predloga, nadamo se i zakona, jeste deo koji zaslužuje mnogo više pažnje. Ovaj deo zapravo treba da pruži odgovore na dva ključna pitanja: prvo je šta se smatra opštim interesom u oblasti sporta; drugo je na koji način se vrši odabir programa koji će se finansirati. Takođe, želim da izrazim zadovoljstvo jer ste prihvatili amandman kojim se vrlo precizno i jasno definiše uloga i značaj Sportskog saveza Srbije u ovom zakonu. On je prvobitnim predlogom zakona doveden u jedan neravnopravan i nekorektan položaj. Nadam se i ubeđen sam da je to slučajnost. Mislim da je to u potpunosti ispravljeno amandmanom na član 104, koji je prihvaćen. Kada je reč o opštem interesu u oblasti sporta, smatramo da određenu pažnju treba posvetiti asocijaciji „Sport za sve“ Srbije, kao asocijaciji koja već duži niz godina kroz svoje programe ostvaruje opšti interes u oblasti sporta, asocijaciji koja broji 59 članica i više od 20 saveza nacionalnog nivoa. Ulogu i značaj ove asocijacije smo pokušali da definišemo amandmanom koji smo podneli na član 114. Za nas je važno i pitanje, o čemu je govorio kolega iz SRS malopre, kako je moguće stvoriti zakonski osnov za učešće klubova u evropskim klupskim takmičenjima, odnosno da oni budu finansirani iz republičkog ili iz pokrajinskog budžeta. Dešava se da u određenim jedinicama lokalne samouprave postoje takvi klubovi, da jedinice lokalne samouprave nemaju mogućnost da finansiraju, a priznaćete da je njihovo učešće, njihovo takmičenje od opšteg interesa za sport u Srbiji. Dakle, ovaj zakon treba da kaže jasno šta je javni interes u sportu i kako sačuvati taj javni interes. Na samom kraju, želim još jednom da izrazim zadovoljstvo zbog toga što su prihvaćeni amandmani koji su suštinski jako važni. Mislim da tokom današnje rasprave imamo sasvim dovoljno vremena da razgovaramo eventualno o još nekim predloženim rešenjima ili da pronađemo neka nova rešenja kako bismo na kraju dobili jedan kvalitetan sistemski zakon, koji će regulisati ovu izuzetno važnu oblast, oblast sporta u Srbiji. Zahvaljujem.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Borislav Pelević ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, gospodo iz Ministarstva, poštovani građani Srbije, poslanička grupa Napred Srbijo, SNS, pokušala je da ovim amandmanom na član 3. popravi ovaj zakon sa naučne strane gledišta i da pomogne piscima ovog zakona da naučno definišu određene pojmove u oblasti sporta, s obzirom na to da je to u Predlogu zakona urađeno prilično nevešto i u suprotnosti je sa mnogim delovima teorije sporta, posebno kada se radi o definicijama pojedinih oblasti u sportu. Ovde ste naveli definicije gotovo svih oblasti, ali nedostaje ona prava, po kojoj zakon i nosi naziv, a to je definicija sporta. Vi ste umesto toga preuzeli, odnosno prepričali, prepisali, ali prilično pogrešno, definiciju koju je donela Evropska povelja za sport 1992. godine, koja predstavlja osnovni element, osnovni zakon, osnovu svega onoga što se tiče sporta u EU. Naravno, i ona je napisana na osnovu Evropske povelje sporta za sve, koja je definisana 1975. godine, ali je usvojena u EU sledeće godine, 1976. godine. Dakle, ova povelja, Evropska povelja o sportu, ne poznaje pojam sportske aktivnosti. Ona koristi termin sport, što je primereno ovom zakonu. Pisci ovog predloga su jednostavno pogrešili i stavili su umesto sporta sportske aktivnosti, i uveli su još i umnu aktivnost. Pa, podrazumeva se da svaka sportska aktivnost podrazumeva i umnu aktivnost, jer ne postoji fizička aktivnost u sportu koja nije praćena umnom aktivnošću. Pretpostavljam da ste želeli da ovim uvedete šah, da je to zbog šaha, ali moram vas, gospođo ministre, obavestiti da naučnici, i evropski i svetski, koji se bave teorijom sporta ne priznaju šah kao sport. Šah je misaona igra, intelektualna igra. Nema u šahu fizičkih aktivnosti, osim pomeranja desne ruke kada se pomeraju figure. Dakle, veoma jasno, uz sve uvažavanje šaha kao visokoumne intelektualne igre, ali samo misaone igre, a ne sporta, uvažavajući šah kao misaonu igru, moram da vas upozorim da ste zašli u nešto što ne pripada sportu, jer nema šaha na Olimpijadi, nema šaha na Univerzijadi, nema šaha na Mediteranskim igrama, nema šaha u Svetskim sportskim igrama. Dakle, radi se o tome da nešto što nije sport ne možete ovako tretirati u Predlogu zakona o sportu, i to još u definiciji sportske aktivnosti, odnosno u definiciji sporta, što ne stoji. Jer, Evropska sportska povelja ne poznaje šah kao sport i nema tih umnih aktivnosti u njihovoj definiciji sporta, koje ste se morali pridržavati. Pored toga, postoje mnoge naučne definicije o sportu, koje se manje-više razlikuju, ali nijedna ne uključuje takve umne aktivnosti, kakva je šah, u domen sporta. Ovde ste pokušali da definišete sportsku priredbu, međutim, vrlo neprecizno i vrlo skraćeno. Sportska priredba predstavlja najširi pojam, koji obuhvata sportska takmičenja i sportske manifestacije. Dakle, manifestacije su one aktivnosti u domenu sporta koje ne obuhvataju takmičenje, već se radi o promociji nekog sporta, dodeli priznanja za najboljeg sportistu, dočeku, recimo, naših najboljih sportista itd. Dakle, to je sportska manifestacija. Sportska priredba mora da obuhvati i takve manifestacije. Zato bi bilo dobro da ste sportsku priredbu definisali na potpuniji način. U tački 16) mnogo je primerenije upotrebiti termin „vrhunski rezultat“, a ne, kako ste vi to prilično nespretno definisali, „postizanje unapred određenog rezultata“. To je vrhunski rezultat. Znači, vrhunski rezultat je ono čemu teže svi sportisti, bilo da se radi o pobedi na takmičenju ili o premašivanju nekog rekorda koji je već postavljen. U toj definiciji ste morali staviti da je sportsko takmičenje takmičenje sportista, čiji se rezultat postiže tokom trenažnog procesa. S tim se slažu svi naučnici u teoriji sporta. Ovde ste napisali da je organizator sportskog takmičenja lice. Mislim da je to vrlo nespretno, svi će to shvatiti kao fizičko lice. Ne, fizičko lice može biti, ali ne mora, organizator jednog velikog takmičenja. U našoj praksi i u evropskoj i svetskoj praksi obično su organizatori velikih sportskih takmičenja sportske organizacije, dakle, sportski savezi, olimpijski komiteti, sportski klubovi itd. Ali, vi ste ovde napisali „lice“, što nije dobro. Još nešto. Morali ste u ovoj definiciji staviti da se takmičenja moraju održavati pod zakonskim uslovima i prema sportskim pravilima, unapred utvrđenim. Ta definicija je morala sadržati ove dve jako važne stvari. Vi ste napisali ovde o sportskim pravilima, ali sportska pravila se podrazumevaju praktično, a nacionalna sportska pravila jednog granskog saveza moraju biti usklađena sa međunarodnim, sa pravilima međunarodnog sportskog saveza. Mi smo samo hteli da vam pomognemo u tome i da dopunimo vašu definiciju. Predložili smo brisanje tačke 18) zato što se pojam „profesionalno sportsko takmičenje“ ne pojavljuje u našoj praksi. Dalje, napravljen je veliki propust u definisanju „sporta za sve“. „Sport za sve“ nije rekreativni sport, on je nešto više od toga. „Sport za sve“ sadrži u sebi i takmičenja i „sport za sve“ jeste deo olimpijskog pokreta, a rekreativni sport je nešto sasvim drugo. Mi imamo kod nas Asocijaciju „Sport za sve“, koja okuplja 59 organizacija i saveza, kao što su Planinarski savez, Orijentacioni savez itd., ali to nije jedno te isto. Dakle, uzeli ste nespretno, ne vi, pisci ovog predloga zakona su uzeli jedno nespretno rešenje i definisali su „sport za sve“ kao rekreativni sport. Nije tako. Osim toga, vi ste ovde napisali čak i nepotpunu definiciju. Potrebno je dopuniti definiciju rekreativnog sporta rečima: razonoda, zabava, opuštanje i psihički odmor, a ne samo: „poboljšanje fizičkog i duhovnog stanja“, jer rekreacija obuhvata i razonodu, i zabavu, i opuštanje i psihički odmor. Prema tome, mislim da je ova definicija potpuno pogrešna s vaše strane. Predložili smo brisanje stava 3. zato što se ne može očekivati da državni službenici koji rade u Ministarstvu sporta definišu šta je to sport, a šta nije sport, da li je neka aktivnost sportska aktivnost ili sport, ili nije. Mislim da je trebalo pribaviti mišljenje Sportskog saveza Srbije, Olimpijskog komiteta o tome. (Snežana Samardžić Marković, s mesta: Prihvaćeno je.) Prihvaćeno je. Odlično! Utoliko bolje, jer zaista ne mogu činovnici u Ministarstvu, od kojih se neki zaista ne razumeju u sport, da definišu pojam sporta. U svakom slučaju, kao što ste videli, naša poslanička grupa Napred Srbijo - SNS pokušala je da vam pomogne ovim amandmanom da popravite definisanje sportskih pojmova, ukoliko je bilo potrebno da se oni definišu, jer gledajući ovaj član 3. ispada da ovo nije zakon, već više liči na neki akademski rad, na neki naučni rad o oblasti sporta. Hvala vam lepo.
Narodni poslanik Aleksandar Pejčić ima reč.
Zahvaljujem. Gospođo predsedavajuća, narodni poslanici, ministre, predstavnici Vlade, da zakon o sportu nije dobar i da nema razumevanja kod pojedinih političkih grupa vladajuće većine govori i veliki broj amandmana koji su oni podneli. Neki su prihvaćeni, neki nisu. Mada, gledajući amandmane, oni su korektni, dobri i i te kako menjaju tekst zakona. Kada je reč o članu 3, o kome je pričao moj uvaženi kolega, zakonopisac se upustio u jedno teorijsko definisanje pojedinih pojmova, kao da je, kao što reče on, akademska rasprava. Konfuzija je nastala upravo zbog preuzimanja određenih pojmova iz Evropske sportske povelje, a to je akt na kome se zasniva sportska politika određenih zemalja. Pretpostavljam da ste razmišljali i o prethodnom zakonu, koji je ove pojmove pojednostavio i koje ste jednostavno mogli da prepišete iz prethodnog zakona, vezano za novi nacrt zakona, jer su i te kako doprli do naroda; oni će predstavljati propise, a ne nešto apstraktno. Inače, dobro bi bilo da podsetimo građane Srbije da Srbija već ima Zakon o sportu, koji je donet još 1996. godine. Taj zakon nije ugledao svetlost dana iz jednog prostog razloga – nisu doneti određeni podzakonski akti. Ali, nismo dobili odgovor, gospođo ministre, na pitanje – ko je pisao ovaj zakon? Pošto se radna grupa rasturila i godinu dana nije zasedala, naše pitanje je bilo ko je zakonopisac, s obzirom na to da je geslo vaše političke opcije – stručnost ispred politike. Zato pretpostavljam da su ovo pisali stručnjaci. Ali, u javnosti ima drugačijeg odjeka; naime, stručnjaci kažu da su otišli iz te radne grupe. Sada smo zatečeni i ne znamo ko je u stvari pisac ovog zakona. Zahvaljujem.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
Kolega Stevanović je podneo amandman na član 3. stav 1. da se tačka 1) menja i glasi: „Sportske aktivnosti jesu svi oblici fizičke i umne aktivnosti koji, kroz organizovano učešće, imaju za cilj izražavanje ili poboljšanje fizičke spremnosti, stvaranje društvenih odnosa i postizanje rezultata na takmičenjima svih nivoa“. Amandmansko rešenje tačke 1) je bolje od predloženog i oslobođeno je suvišnih reči, kao, na primer: „neorganizovani oblici sporta i sportskih takmičenja“. Predviđanjem duhovnog blagostanja, iako je uopštena definicija, zadire se u neke oblasti mimo sporta, a samim tim moguće je i eventualno uzburkavanje koje bi usledilo po nekom verskom pitanju. Ovo govorim zbog toga što mnogi mogu ovu definiciju shvatiti onako kako njima odgovara. Recimo, mnoge borilačke veštine propagiraju određenu duhovnost podneblja sa kojeg potiču, a ne duhovnost na terenu na koji su došle. Ako se zadrži reč „ili“, dovodi se u pitanje da li treba razdvajati društvenu vrednost i postizanje sportskih rezultata. Naravno, cilj amandmana je poboljšanje teksta zakona. Hvala.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, gospođo ministre, na osnovu člana 161. Poslovnika Narodne skupštine podneo sam amandman u ime SRS na Predlog zakona o sportu. U članu 3. stav 1. tačka 3) posle reči „obuhvata“ dodaje se reč „dobrovoljno“, a posle reči „radi“ reči „odmora i“ brišu se. Rekreativni sport jeste oblik sporta koji obuhvata dobrovoljno bavljenje sportskim aktivnostima radi odmora i rekreacije, unapređivanja zdravlja ili unapređivanja sopstvenih rezultata, u svim segmentima populacije. Rekreacija sama po sebi podrazumeva dobrovoljnost, međutim, šta će se dogoditi ukoliko neki poslodavac, iz njemu znanih razloga, naredi svim zaposlenima da se bave rekreacijom? Ako neko od radnika ne može iz zdravstvenih razloga da prihvati takvu vrstu rekreacije koju je planirao ili odredio poslodavac, da li to znači da taj zaposleni mora da ide na rekreaciju da ga poslodavac zbog kršenja i narušavanja discipline ne bi otpustio sa posla? U nastavku ovog člana i ove tačke za koju je predložen amandman upotrebljena je reč „odmor“, čime se postiže kontraefekat bavljenja rekreacijom. Verovatno ste mislili na kategoriju aktivnog i pasivnog fizičkog odmora, što bi, s druge strane, moralo biti regulisano podzakonskim aktima kao stručnim programima. Rekreacija širih masa, koje se na pravi način bave istom, ima za cilj unapređenje fizičke kondicije i zdravlja. Zar i šetnja nije jedna vrsta rekreacije? Ali, nije odmor, već aktivno bavljenje fizičkim naporima, što u zdravstvenom smislu ima jako visoko značenje. Smatram da ovaj moj amandman treba da prihvatite. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Avramović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u kategoriji objašnjenja šta su sve sportisti u članu 3. od tačke 6) do tačke 12) objašnjava se kakav sportista sve može da bude: sportista amater, samo sportista, profesionalni sportista, sportista takmičar, vrhunski sportista, perspektivni, talentovani sportista i kategorisani sportista. U svim objašnjenjima i predlozima ovog člana 3. u svim tačkama piše, odnosno u tački 9) da sportista jeste sportista amater i profesionalni sportista koji učestvuje na sportskom takmičenju kao član sportske organizacije ili samostalno, u skladu sa sportskim pravilima. Dakle, gospođo ministre, postoji i neki samostalni sportista koji može da bude rekreativac, koji može bez računanja na finansijsku dobit da se samostalno, rekreativno bavi bilo kojim sportom i on se ne može staviti ni u jednu od ovih kategorija u tačkama od 6) do 12). Recimo, čovek zbog svog fizičkog izgleda hoće da se bavi vežbanjem u teretani, da igra fudbal, da peca, ali to mu ne zabranjuje, ako je dobar u tome, da učestvuje u nekim aktivnostima. Zato sam predložio jednu novu kategoriju sportista a to je – rekreativni sportista, koji nema obavezu da bude član nijednog sportskog društva, koji neke stvari rekreativno radi, zbog sopstvenog zdravlja, bez novčane nadoknade, a ima pravo da učestvuje u nekom sportskom takmičenju, u nekoj sportskoj aktivnosti, iako nije član nijednog kluba pojedinačno, ili možda hoće da dokaže da je rekreativno sam sebi najbolji trener. Zato sam predložio ovu kategoriju u tački 5), da se doda 5a), gde se kaže da je „rekreativni sportista ono lice koje se bavi sportskim aktivnostima radi odmora i rekreacije i unapređivanja zdravlja“. Samim tim bi mogao da učestvuje samostalno i da ispoštuje tačku 9) predloženog zakona. Sam rekreativni sportista nije definisan ovde kao kategorija, iako se ovde navode lica, od maloletnih do punoletnih, i njihove obaveze – kada su profesionalne, kada nisu, kada su amaterske, kada nisu, kada su vrhunske, a kada nisu. On ni u jednu od ovih kategorija ne spada kao rekreativni sportista, ali mu ne treba umanjiti značaj i mogućnost da se takmiči u bilo kojoj vrsti sportske priredbe. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević, koji želi reč. Izvolite.
U ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 3. Tačka 6) menja se i glasi: „Sportista je lice koje se bavi sportskim aktivnostima sa željom da stečena znanja i veštine uvede u takmičarski oblik“. Šta smo hteli da kažemo ovim? Nisu svi učesnici u sistemu vežbanja po klubovima automatski i sportisti. Mnogi vežbači, znači rekreativni sportisti, treniraju u klubovima koji imaju i takmičarske ekipe, treniraju sa vrhunskim takmičarima, a sami nemaju želju za takmičenjem. Dakle, treniraju sa vrhunskim sportistima za svoju dušu, dobri su trening ili sparing-partneri, čak imaju i bolje predispozicije i rezultate, ali jednostavno ne žele da se takmiče. Vi kažete da je vaša formulacija preciznija, a u danu za glasanje odlučite po savesti koja vam izgleda bolja. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam da se u članu 3. stav 1. tačka 8) briše zato što smatramo da je potpuno nelogično formulisana uloga sportiste kao takmičara. Apsolutna nelogičnost odnosi se na sportistu koji se samim poimanjem reči „takmičar“ definiše kao nešto što se apsolutno podrazumeva. Sportom se bavi da bi se takmičio. Očigledno da u tom delu nismo naišli na razumevanje. Pre svega, hteo sam da kažem nešto kada je u pitanju školski sport, gospođo ministre. U raspravi u načelu nismo imali toliko vremena. Vi ste ovde na neki način u svom izlaganju prezentovali sve što je Ministarstvo sporta uradilo na nivou Srbije, gde se posebno bacio akcenat na rad u školskom sportu, koliko ste hala izgradili itd. Moram da vam kažem da mnoga obećanja nisteispunili. Čak su pojedine opštine i obmanute na neki način, jer su vaše kolege, pre svega partijske, obećale da će se ulagati posebno u školski sport. Inače, ja sam iz opštine Odžaci. Sećate se da su prošle godine tamo bili izbori. Mi smo spremili projekte za pet opština i škola kada su u pitanju otvoreni tereni i dečija igrališta. Bilo je obećano nekih šest miliona, ako se ne varam. Uradili smo dokumentaciju iz svojih skromnih sredstava, međutim, tako nešto nije urađeno. Mislim da pre svega nije korektno i da bi trebalo da obratite pažnju na to, jer smo imali i drugih investicija, ne mogu da kažem prečih, ali svakako, ako nešto obećate, trebalo bi to da ispunite, a ne da radite kao što ste radili do sada. Inače, rekli smo u načelnoj raspravi, što se tiče ovog zakona, da je zadovoljena opšta forma, a suština svakako nije, da se čak zadire u neke druge zakone, u neke druge oblasti. Čak se regulišu i mnoga pitanja koja su imala svoju podzakonsku formu. Samo da se osvrnem na još jednu stvar. Malopre ste u amandmanu Dragana Stevanovića, što je obrazlagao gospodin Slađan Mijaljević, kada je u pitanju duhovno blagostanje, imali prilike da vidite jednu političku partiju iz vladajuće većine koja je toliko izričito bila protiv, ali bukvalno protiv verskih zajednica, protiv uvođenja veronauke u škole. Kako mislite da vam oni podrže ovaj zakon? Srpska radikalna stranka bi vam predložila nešto drugo, nešto što mislimo da treba da bude prioritet, a vi kao ministarka sporta možete da utičete na to, a to je da od prvog razreda osnovne škole uvedete patriotizam, gospođo ministre. Zahvaljujem se.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Da.) Slađan Mijaljević ima reč. Izvolite.
Na član 3. tač. 11) kolega Aćimović je u ime Srpske radikalne stranke podneo amandman da se reč „maloletni“ briše. Obrazloženje je – perspektivni, odnosno talentovani sportista je i drugi sportista koji nije uspeo tokom svog sportskog staža da postigne značajnije sportske rezultate u maloletnom dobu, već je to uspeo da uradi sa, recimo, navršenih 18 ili 19 godina. Neki ljudi uspeju da svoj talenat iskoriste ranije, neki kasnije, tako da ne bi trebalo da perspektivnost, odnosno talentovanost vezujemo za godine, već za početak postizanja značajnijih sportskih rezultata. Hvala.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospođo ministre, vi ste odbili amandman koji sam podnela u ime Poslaničke grupe SRS. Međutim, on je zaista precizniji od ovoga što ste vi stavili u tački 15). Ne znam da li vi posećujete sportske manifestacije, da li ste, kao neki od nas, nekada bili aktivni učesnik u sportu ili se bavili nekim sportom u mladosti, ili bilo kada, ali jasno je da sportska priredba i manifestacija mora da bude održana ako učestvuje više sportista, pa vam je ova reč „više“ apsolutno nepotrebna. Mi smo mislili da je to preciznije. Uostalom, govorile su i kolege gospodin Mijaljević i Prelić, sam zakon je dosta neprecizan, obiman i suštinski nije uspeo da definiše oblast sporta na način na koji su to mnoge druge zemlje bolje uradile, iako je zakon pripreman tri godine. Ono što hoću sada da vas pitam, da iskoristim priliku kada govorimo o ovom amandmanu, u vezi je sa slučajem proslavljenih srpskih sportista, kao što su gospodin Žarko Olarević, gospodin Tatović, gospodin Sava Paunović, Kurčubić i mnogi drugi koji su bili članovi amaterske reprezentacije Jugoslavije tada i osvojili medalju na Evropskom prvenstvu. Naime, oni su vam se, gospođo ministre, više puta obraćali sa namerom, a to je njihovo pravo koje proizilazi iz njihove sportske aktivnosti, pre svega gospodin Olarević, da im izdate potvrdu na osnovu zakona, koju su oni tražili, po osnovu dobijanja penzija. Gospodin Sava Paunović je dobio tu potvrdu. Želim samo da kažem da SRS smatra da kategorija nacionalnih penzija ne treba da postoji, ali ako ona i dalje postoji, po bilo kom osnovu, i ako su ih i drugi kroz političku selekciju dobijali, zašto ih onda, na uporno insistiranje gospodina Olarevića, koji je proslavljeni sportista, koji je igrao i u francuskom „Marseju“, u kragujevačkom „Radničkom“, u „Partizanu“, kao i druge ljude koje sam navela, lišavate njihovog prava? Još jednom apelujem na vas, da oni ne bi obijali prag vašeg ministarstva, da vi to uradite. Zakon je zakon, on mora za sve da se poštuje. Što se tiče samog termina „sportske manifestacije“, moram, gospođo ministre, da vam kažem da ja, kao i svaki srpski patriota i svi srpski radikali, izražavam ogromno zadovoljstvo zbog činjenice da ovaj natovski evropski put Srbije ne nailazi na podršku ljudi koji dolaze na tribine i posećuju sportske priredbe. To ste mogli da vidite i sinoć, znate, glas naroda i glas navijača koji šalju jasne poruke, počev od toga da skandiraju proslavljenom generalu Ratku Mladiću, da su protiv zlikovačkog Haškog tribunala, da su već ispevali za ovih devet godina tamnovanja mnogo pesama o srpskom junaku, našem predsedniku dr Vojislavu Šešelju, i da svaka takva manifestacija počinje i završava se rečima – Kosovo je srce Srbije. Hvala.
Dajem reč gospođi ministru. Izvolite, gospođo Samardžić Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, ponovo mi je zadovoljstvo da budem sa vama; želim, pre nego što odgovorim na neka pitanja koja su postavljena, da se zahvalim svima onima koji su uložili amandmane na zakon o sportu. Mi smo u Ministarstvu omladine i sporta, kao i sa kolegama u Vladi, ozbiljno razmatrali ove amandmane, shvatajući da je njihova duboka namera da doprinesu poboljšanju ovog teksta, i neke od tih amandmana smo, kao što ste čuli, sa zadovoljstvom uvažili. Prvo, dozvolite mi da povodom pitanja rekreativnog sporta samo pomenem da nismo uvažili ovaj amandman da se briše ostatak u članu 1, što je Poslanička grupa DSS zahtevala, zato što bismo onda bili u prilici da obrišemo mnogo dobrih stvari koje se rade u sportu i koje država prepoznaje. Zato nismo prihvatili taj amandman. Što se samog rekreativnog sporta tiče, mogu odmah da vam kažem da je on veoma zastupljen u našem svakodnevnom radu i da je zastupljen u Strategiji. Molim vas, obratite pažnju na Strategiju. Takođe, u okviru Akcionog plana postoji puno aktivnosti koje se podrazumevaju za rekreativni sport, koje država finansira. Reći ću vam da smo Asocijaciji „Sport za sve“, koja je jedan od elemenata rekreativnog sporta, ne jedini, gospodine poslaniče Peleviću, podigli budžet za 112%, dok smo Savezu za rekreativni sport ove godine podigli budžet 200%. To je jedan od načina da država pomogne rekreativcima. Samo sam iskoristila priliku da vas o tome obavestim, ukoliko niste obavešteni. Još bih iskoristila priliku da odgovorim i narodnom poslaniku Slađanu Mijaljeviću, koji je rekao da je Ministarstvo možda prihvatilo neke amandmane da bi zamazalo oči poslanicima. S obzirom na to da mi uvažavamo poslanike, a naročito gospodina Mijaljevića, poznajemo ga vrlo dobro, ne mislimo da je on osoba kojoj se mogu zamazati oči, niti smatramo da je Narodna skupština neko kome se mogu zamazivati oči, niti je to svrha postojanja Ministarstva, te vas uveravam da smo samo branili koncepciju zakona, nipošto ne želeći, niti smatrajući da je to moguće, da bilo kome zamažemo oči. Ono što je još prilika da kažem, gospodin Pelević je ispravno rekao da imamo definiciju umnih aktivnosti u okviru opšte definicije u sportu. Takođe, rekli ste ispravno da smo iz Evropske povelje za sport iskoristili definiciju sporta. Molila bih onda poslanike da se odluče da li žele da imamo preciznije definicije ili da nemamo definicije u zakonu. Naime, nekad kažete da definišemo previše stvari i da je to onda naučni rad. Mi smo ove definicije uvodili da bismo imali prilike da država prepozna, pa shodno tome i finansira, brojne elemente u sportu. Naravno, s druge strane, možemo da ne definišemo ništa. Nije mi jasno šta tačno poslanici žele. Nisam uspela, i pored svih napora, da shvatim da li želite da više i preciznije definišemo, ili manje. Uglavnom, mi smo se opredelili da definišemo ono što smo definisali. Jako mi je žao što šah ne smatrate dovoljno vrednim da se stavi u zakon o sportu ili ga ne smatrate sportskom aktivnošću. Ukoliko ne bismo prepoznali neke od umnih aktivnosti u zakonu, ne bismo bili u prilici da finansiramo neke saveze i sportove i, nažalost, ne bi imale pravo da dobiju nacionalna priznanja ni takve veličine kao što su, na primer, Gligorić, Alisa Marić ili razni drugi. Ukoliko to vaša politička opcija zagovara, biće prilike da to na nekom drugom mestu ili na izborima kažete, ali svakako se ne bih odrekla šaha i definicije šaha u okviru zakona o sportu, niti drugih umnih aktivnosti. Da kažem još gospodinu Preliću, tačno je da sam u Odžacima nešto obećala, vrlo dobro se sećam, jer sam bila u više navrata u poseti tamo i razgovarala sa sportistima. Ono što sam obećala bilo je osvetljenje terena. To što sam obećala, to sam i ispunila. To osvetljenje malih terena u Odžacima koštalo je oko dva miliona i trista hiljada dinara, ukoliko se dobro sećam, a možemo još jednom proveriti. U svakom slučaju, znam da je ostvareno i da je trošak bio toliki. Prilika je još da kažem da mi je jako drago što se vi, uvažena narodna poslanice i potpredsednice gospođo Jovanović, zalažete za ovu grupu fudbalera koju ste pomenuli. Naravno da sam svesna, često sam se sa njima viđala i žao mi je što nisam u prilici da im dodelim nacionalna priznanja, ali pošto je uredba takva, prepoznaje bolje rezultate, odnosno one koji su paralelno u jednom trenutku imali takmičenje... UEFA i FIFA su u tom trenutku, kada su oni imali amatersko takmičenje, organizovale profesionalno takmičenje i morali smo da uvažimo tu vrstu profesionalnog takmičenja. Mislim da je, s druge strane, prema dobitnicima nacionalnih priznanja, kojih ima preko 500, vrlo nepravedno da kažete da su to politički dobijena nacionalna priznanja. Mogu samo da vas uverim da nisu i da vas pozovem, ukoliko želite, da pogledate sve rezultate na osnovu kojih smo ta priznanja dodelili. A ne znam kojoj, na primer, Franjo Mihalić, koji je godinama as, političkoj opciji pripada i na osnovu kog političkog kriterijuma je on nagrađen? Uglavnom, žao mi je što ne podržavate ideju nacionalnih priznanja, što SRS ne smatra da je to dobra ideja. Mi smatramo da jeste i zato smo u zakonu osigurali da naši sportisti imaju ova nacionalna priznanja dokle god zakon bude važio.
Najpre gospođica Nataša Jovanović, replika.
Gospođo Samardžić, uopšte nisam govorila o pojedincima, niti sam apostrofirala sport. O tome bismo mogli da otvorimo temu. Rekla sam da je to kategorija, zato smo mi protiv toga, u kojoj je moguća svaka vrsta manipulacije. Ne odnosi se samo na vas. Znate, od kada je sveta i veka, još od doba socijalističkog upravljanja, komunizma, pa i kasnije, ovih „neokomunista“ na vlasti od 2000. godine, svačega je bilo u svim segmentima društvenog života. Naravno, vrhunske sportiste i one ljude koji su se ostvarili i doprineli promociji države, i one bivše države, mi svakako poštujemo, ali mi niste konkretno odgovorili kada su ovi ljudi u pitanju. Razumem da ste vi sa njima razgovarali. Vrlo konkretno pitanje sam vam postavila. Kada je već tako i kada ste vi procenili, kroz te kriterijume, da oni ne spadaju u tu grupu kao ovi drugi koji su to pravo ostvarili, samo mi konkretno odgovorite zašto Žarku Olareviću niste dali potvrdu zbog čega je odbijen? Znači, gospodin Sava Paunović je dobio potvrdu zbog čega je odbijen, a vi ste sada rekli da ste imali te kriterijume. Samo mi to recite, da bi čovek znao. Razgovarali smo, ti ljudi su dolazili i pre nekoliko godina, primali smo ih mi iz Srpske radikalne stranke. To je tako jednostavan odgovor, jedna potvrda, pa neka on dalje traži i ostvaruje svoja prava po osnovu onoga što može da ostvari i što smatra da treba.
Izvolite, gospođo ministre.
U pojedinačnom slučaju ću proveriti kako je moguće da je jedna strana u toj celoj grupi obaveštena, a druga nije, pa ću javiti, javnosti radi, i vama i njima.
Replika, narodni poslanik Borislav Pelević.
Uvažena gospođo ministre, pomenuste me tri puta, pa sam dužan da dam i tri odgovora. Mislim da ste me tri puta pogrešno protumačili. Kada sam govorio da član 3. više liči na naučni rad nego na član zakona, smatrao sam i sada smatram, ponavljam, da nije bilo potrebno definisati sve pojmove u sportu, a da pri tom nije definisan osnovni pojam, a to je pojam sporta. Ako ste već to uradili, onda bi bilo dobro da date ispravne definicije, odnosno da prenesete ispravnu definiciju, koju je donela Evropska sportska povelja. Vi ste je prilagodili potrebama, ne vašim lično, nego tima koji je ovo pisao. Zaista je neprimereno, jer se sportska aktivnost kao pojam ne poznaje nigde u svetu, govori se samo o sportu. Drugo, rekli ste da manje vrednujem šah i da šah manje vredi. Taman posla! Veoma cenim šah kao misaonu i intelektualnu igru. Ja igram šah, moj sin igra šah i to je intelektualna igra koju jako cenim, ali smatram da nije fer da šahisti dobiju nacionalne penzije, a da to ne dobiju, recimo, karatisti, koji su prošle godine na prvenstvu sveta osvojili četiri zlatne medalje. Recite i vi sami da li je to fer ili nije. Nije fer, znate i vi to dobro. Da ponovim, šah nije sport, jer šaha nema na olimpijskim igrama, nema ga na univerzijadi, nema ga na mediteranskim igrama i nema ga ni u jednom evropskom dokumentu o sportu. Šahu jeste mesto u ovom zakonu, ali kao misaonoj igri. Sportski savez Srbije šah definiše kao misaonu igru, kao intelektualnu igru, ali ne kao sport. Što se tiče trećeg pitanja, ono me je malo zabolelo, jer se 35 godina bavim sportom i nikada nisam mešao politiku i sport. Budite sigurni da to nikada neću uraditi. Niko ko me poznaje, a poznaje me dosta ljudi iz sporta, nikada nije čuo da mešam politiku i sport.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Izvinite, najpre Velimir Ilić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarka, hteo sam da se javim i razmišljao sam da li uopšte treba diskutovati, ali drago mi je da ste prihvatili neke naše amandmane, nadamo se da će se ovaj zakon poboljšati. Vidim da mnogi sportski klubovi nisu zadovoljni, javljaju se sa jako puno primedaba u odnosu na novi zakon o sportu. Čitav život sam proveo u tom sportu i kao sportski radnik imao sam niz neprijatnosti što se toga tiče, jer sam video da se puno u sportu politizira i zato ne mogu da se postignu neki vrhunski rezultati. Zato sam hteo da vas zamolim da odvojite politiku od sporta koliko god može, možda se u poslednje vreme to i čini, ali postoji niz dokaza u tom smislu. Sećam se samo kada je klub koji sam nekada vodio postao prvak sveta u kajaku; bila je to glavna atrakcija, prvi put smo postali prvaci sveta i na veslu je bio znak Nove Srbije. Pravile su se čitave emisije na B92 o tome kako su smeli takmičari da nose znak političke partije i da pobede i postanu prvaci sveta. To je bilo važnije nego to što su osvojili zlato prvi put u istoriji Srbije. Sada me interesuje... Naravno, mi smo rasformirali klub da ne bismo tim takmičarima pravili probleme i pustili smo ih da odu u druge klubove, da nastave da se takmiče, postali su i prvaci Evrope itd. Nismo hteli da smetamo. Vi dobro znate, kada sam postao predsednik Atletskog saveza Srbije doživeo sam silne napade. Odmah sam podneo ostavku da ne bih smetao tamo, jer smo se politički razmimoilazili. Bilo je rečeno – tamo je Ilić, nema para. Rekao sam – do viđenja, i podneo sam ostavku istog dana da ne bih smetao Atletskom savezu Srbije, da im se ne uskrate neka sredstva. Nadam se da sam uradio dobar posao time što sam se sklonio da vam ne smetam. Molim vas, mi smo postigli jedan dogovor, što se tiče KK „Borac“ u Čačku, da se obezbede sredstva u vrednosti od milion evra, jer je hala bila urušena, krov je bio pri padu. I grad, i raznorazni donatori i ministarstva, svi su završili posao, odradili halu i promenili krov i uradili sve. Ostalo je da Ministarstvo završi sedišta i unutra neke sitnice, da promeni koševe koji su potpuno popucali i stari su preko 30 godina. Ako vi to ne možete, treba da nam kažete, mi ćemo se snaći nekako, ali već dve-tri godine ništa se ne radi. Zamolio bih vas da to završite da bi takmičenje moglo da bude regularno, da se neko ne povredi, jer, ponavljam, konstrukcija koševa je stara preko 30 godina, i to je onaj najstariji tip. Kada smo sve uradili, mi ćemo uraditi i to. Proizvođač koševa je iz Čačka, on radi za celu Srbiju. Ako treba, čovek je rekao, daću donaciju. Ali, to je bila obaveza Ministarstva koja je postignuta na tom sastanku Upravnog odbora sa predstavnicima vašeg ministarstva i dogovoreno je da to odradite. Molim vas da u najkraćem roku to završite, jer će se neko u hali povrediti, ponavljam, u hali u koju je bez ijednog dinara Ministarstva uloženo preko milion evra i završen kompletan posao što se građevinskih radova tiče, konstrukcije itd. Molio bih vas, kada dolazite, posetite Košarkaški klub da vidite da tu ima tih stvari koje ste obećali, koje treba da završite. Nije to neka cifra, ali je izuzetno važno, jer je to sporazum koji je napravljen i dogovoren. Čak je i šef vaše partije razgovarao sa predstavnicima kluba i dogovorio se da će to biti veoma brzo završeno, još prošle godine. Nije završeno, stvarno bih vas zamolio da to uradite i da ne bude politiziranja. Nastavite da radite koliko možete, odvojite politiku od sporta. Nema smisla. Pustimo takmičare da rade svoj posao, sportske radnike, a vi pomozite koliko možete, nama će biti drago, da bismo imali što bolje rezultate i više mladih na sportskim borilištima, a manje na nekim drugim mestima koja nisu za omladinu ni predviđena. Bilo bi mi drago da tu bude boljih rezultata. Toliko i hvala.
Zahvaljujem. Izvolite, gospođo ministre.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Samo kratko, prvo da čestitam na svim naporima koji su učinjeni oko te hale i da potvrdim da je sastanak bio. Dogovor je bio da se uputi dokumentacija, jer, naravno, bez dokumentacije Ministarstvo ne može ništa da uradi. Ali, pošto tu nije dovoljno samo dogovarati se, nego se mora učestvovati na konkursu, pozivam vas da ohrabrite ljude iz kluba da učestvuju na konkursu. Pogledajte na sajtu mos.gov.rs.
Narodni poslanik Zoran Krasić je na član 3. podneo amandman. Izvolite, gospodine Krasiću.
Čestitam Ministarstvu na naporima da se uradi ovaj zakon, čestitam što ste danas zaboravili Evropsku uniju, pošto obično, kada dođu, ministri kažu – evropski standard, evropski standard. Ne plašite nas više tim evropskim standardima, pošto je Putin, izgleda, završio posao za vjeki vjekova. Da se vratimo na ovo da li treba definicija ili ne treba definicija. Stvarno nisam doktorirao na udarcu nogom u glavu u oblasti sporta, pa ne bih mogao da vam kažem tako stručno, teorijski. Međutim, znate, nije to mala stvar, nogom do glave da se udari čovek, to je veliki napor. Mislim da nije evropski da u ovoj definiciji stoje reči „čiji je cilj, kojem svaki učesnik teži, ili pobeda protivnika“. Morate da izbacite ovo „pobeda protivnika“, to mi deluje neevropski. Šalu na stranu, ovo je definicija nečega što se zove sportsko takmičenje. Verovatno to takmičenje postoji u nečemu što se naziva fizička kultura, što vezujemo za predškolsko, školsko, srednjoškolsko obrazovanje, i ta fizička kultura je ovoj državi, ovom narodu najpotrebnija. Onda imamo nešto što se zove rekreativni sport, ali i tamo imamo neko sportsko takmičenje, gde nije ono – pobij sve i vrati se sam, nego jednostavno da se izluftira čovek, da se druži neko vreme itd. Onda imamo taj amaterski sport, imamo onaj profesionalni sport, a imamo i ono što je reprezentacija, gde nam srce svima zaigra kada igra naša sportska reprezentacija. Nezavisno od ovog zakona, gospođo Samardžić, mi ćemo pobeđivati ove u Evropskoj uniji i u košarci, popravićemo se i u rukometu, to vam sigurno obećavam, tako da oni imaju razloga da nas ne vole, jer ne mogu više da trpe te frustracije, pošto, znate, mala ova naša država, mali narod, u svakom značajnijem sportskom klubu u inostranstvu ima poneko naš ko igra, pa i tamo prva violina. Šta da radimo, talentovani smo, tako nas je majka rodila, Bog nas je tako stvorio. Gospođo Đukić Dejanović, videli ste ovu našu poslaničku grupu, ovde ima vrlo važnih sportskih ličnosti. Dragan Živkov, nadimak mu je Džaja. Šta mislite zašto mu je nadimak Džaja? Igra fudbal kao Džajić. Dobrislav Prelić, nadimak mu je Dok, igrao za Vojvodinu, prva liga. Da vam ne pričao o Filipu Stojanoviću, gospođo Samardžić. On je selektor fudbalske reprezentacije Narodne skupštine; on je dokaz tolerancije gde nema politike, već samo kvalitet, to moram da vam kažem. Filip je pohvalio neke. Gde je Lapčević? On dobro igra fudbal, da znate. Što se tiče moje malenkosti, ja sam zadužen za ono – mirna ruka, bistro oko. Moja malenkost je bila strelac, nekada drugi i treći u Jugoslaviji, pa vi što pričate i zovete se na repliku, vodite računa šta radite. Malo da unesemo šale, naravno, vreme je da se malo i pošalimo. Znači, šta treba ovim zakonom da regulišemo? Da nam deca dobiju što više nastave fizičkog vaspitanja u školi, da razvijaju srce, pluća, da se druže i da razvijaju taj mentalitet upornosti, upornosti, upornosti i da ojačaju taj sportskih duh. Kako se ono kaže, u zdravom telu zdrav duh. Onaj ko od prvog razreda počne da se bavi nekim sportom amaterski, takmičenjima, taj više ne ide na ulicu, taj više ne bleji po internetu, ne pada u depresivna stanja i po prirodi stvari dolazi u situaciju da se druži i socijalizuje, što nam je potrebno, jer danas su ljudi otuđeni, individualci sto posto. U tom smislu, država treba da obezbedi i sportske objekte za tu vrstu fizičke kulture. To je nešto, moram da kažem, najvažnije u tom sportu. Treba da se pruži prostor za rekreativno bavljenje sportom, za amatersko bavljenje sportom, za profesionalno, gde država samo treba da uredi neka pravila da se ne bi dešavao kriminal i druge stvari. Moramo da kažemo, i sportska veština je danas na tržištu. Naravno, tu država ima posebnu odgovornost da spreči doping i neke zloupotrebe što se tiče tela i zdravlja sportista. Verovatno naša država čini neke napore preko svojih saveza. Na kraju, imamo ono što je naš vrhunac, to su vrhunski sportisti, naša reprezentacija, gde i država i svi oni kojima je stalo do tog patriotskog naboja treba da pomognu. Videli ste i sami koliko je narod oduševljen kada Đoković pobedi na nekom turniru. Po dva dana se ljudi raduju. Jeste, on je čovek i zaradio i treba da zaradi, najbolji je. Vidite, i tu postoji neki prestiž, apsolutno postoji neki prestiž. Naravno, neki mrze kada neko uspe, pa ga isteraju iz Kragujevca, pa neki prave neke druge koalicije itd. Ali, to je situacija sa najboljima, u Srbiji slabo prolaze najbolji, jer imamo taj mentalitet kako da mu doskočimo, da ga spustimo niže, ali kad mu dođe sertifikat da je najbolji, sa svetskog prvenstva, evropskog prvenstva, iz inostranstva, onda svi prihvataju da je najbolji. Još jednu stvar da vam kažem, gospođo Samardžić, nisam baš načisto sam sa sobom, čak mislim, ako bi se mnogo uložilo u sport, da bi se smanjili naši rezultati, jer dok se nešto muči da dostigne neke rezultate on sam sebe natera da pokaže nadljudske napore i ostvari neki rezultat, a kada dođe u Srbiju neko blagostanje, onda dolaze ove hijene da pokupe. To su oni koji organizuju bife u „Areni“, pa računaju tri dana, pa koliko će da uzmu, pa nema PDV-a, nema za sok, nema za ovo; na stadionima da se napuni, da se uzme, da malo oni tamo imitiraju Premijer ligu itd. Međutim, poručite tim tamo u inostranstvu – i po pravilima Premijer lige ima da ih mlatimo i da ih pobeđujemo. To budite sigurni. Znate kakav je inat i upornost kod nas, i želja mladih ljudi da uspeju. Samo da napravimo pravu definiciju gde počinje država, gde se završava i, naravno, da se spreči ovo što je, čini mi se, po definiciji prisutno u tom vrhunskom sportu, a to je korupcija i kriminal. To je toliko očigledno i treba na neki način da se saseče. Znam da odgovara svima u tom sistemu, i pivarama, i marketing agencijama, i upravama, pa i nekim navijačima i nekim sportistima, nekim televizijama. Ako je moguće da se tu zavede neki red, to bi bio još veći uspeh. Ali, treba da se omogući da potencijali naše dece kroz sport dođu do izražaja, da im država i društvo ne zasmetaju da se to što imaju, što su dobili od Boga na pravi način verifikuje. Hvala.
Narodni poslanik Borislav Pelević.
Gospođo predsedavajuća, nije mi u prirodi da odgovaram na ovako niske udarce, niske napade. To mi je ispod časti kao čoveku i kao sportskom radniku, ali, javnosti radi, želim samo da objasnim da nisam doktorirao na onome što je prethodnik rekao, već sa ponosom mogu da kažem da sam doktorirao na menadžmentu u sportu, da sam time zaokružio svoj stručni, sportski i naučni rad i da predajem na tri strana univerziteta menadžment u sportu. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Dobrislav Prelić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega mr Aleksandar Martinović podneo je amandman da se u članu 3. stav 1. tačka 18) posle reči „takmiče“ dodaje reč „sportisti“ i da se ostali deo teksta briše. Zbog čega? Zbog toga što SRS smatra da se na ovaj način limitira učešće talentovanih i perspektivnih sportista. Ne vidimo nijedan razlog zbog čega ste odbili ovaj amandman kada se uporno pozivate na to da treba da se radi sa mladim sportistima. Mislimo da bi na ovakav način mladim ljudima i našim mladim sportistima bilo onemogućeno da na neki način učestvuju na vrhunskim sportskim takmičenjima. Ima jako puno mladih talentovanih sportista koji imaju ugovore o stipendiranju; zašto bi u Predlogu zakona stajalo da je uslov za učestvovanje na profesionalnim sportskim takmičenjima da se takmiče isključivo profesionalni sportisti? Mislimo da treba da razmislite još jednom o ovome i da prihvatite ovaj amandman, gospođo ministre. Zahvaljujem.
Potpredsednica Nataša Jovanović ima reč. Izvolite.
Kratko ću, gospođo ministre, samo da vas obavestim – kao što je rekao maločas gospodin Krasić u izlaganju, ne samo da se neguje taj sportski duh i rekreativni sport među narodnim poslanicima, možda je teško selektoru, gospodinu Stojanoviću, o tome da vam priča, ali prošle godine, kada je reprezentacija Narodne skupštine Republike Srbije učestvovala na međunarodnom takmičenju koje su organizovali naši prijatelji i braća u Ruskoj Federaciji, naša skupštinska reprezentacija je osvojila srebrnu medalju. Lepo je što je zlato pripalo našim prijateljima iz Rusije. Koliko je teško da uopšte dođemo, ne samo ovde, nego i u svakom gradu, vi to verovatno kao ministar pratite, do širenja i do mogućnosti da se ljudi, od najmanjeg deteta do starijih ljudi, bave rekreativnim sportom navešću kroz primer grada Kragujevca. Naime, prošle godine je za vreme trajanja Svetskog prvenstva u fudbalu organizovan, verovatno ste upoznati, za osnovce Šumadijskog okruga „Mundijal u malom“. To je zaista bila jedna lepa manifestacija. Ovom prilikom, a i zbog činjenice da su nam izašli u susret kada je naša skupštinska reprezentacija odlazila u Moskvu, moram da se zahvalim ljudima iz Fudbalskog saveza Srbije, jer da njih nije bilo, nismo imali na koja druga vrata da pokucamo, ni naši skupštinski reprezentativci ne bi otišli u dresovima sa našom nacionalnom trobojkom. Isto tako, ni ovi mladi ljudi, koji su imali dresove apsolutno identične dresovima svih reprezentacija koje su učestvovale na Svetskom prvenstvu, ne bi imali te dresove. Moram da najavim još jednu manifestaciju koja će se održati takođe u Kragujevcu da bi se promovisao sport za decu i omladinu za čitav Šumadijski okrug, a to je Liga šampiona za decu tog uzrasta, koja sledi, Što se tiče onoga o čemu je gospodin Krasić govorio malopre, kada je u pitanju naš proslavljeni Novak Đoković, samo da budem preciznija, iako vi to znate i čitava javnost – tzv. Srpska napredna stranka je svojom hajkom i kampanjom koju je organizovala protiv Novaka Đokovića i njegove porodice doprinela tome da „Femili sport“, kompanija našeg Noleta, odustane od onog kompleksa koji je bio vredan više od četrnaest miliona evra i koji je trebalo da se gradi Kragujevcu. Hvala.
Gospođo ministre, izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Samo bih se kratko zahvalila narodnoj poslanici što je pomenula ove manifestacije, naročito ovu za decu u Kragujevcu koja su na neki način oponašala Mundijal. Ministarstvo omladine i sporta finansijski je podržalo upravo tu akciju. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je podnela amandman na član 3. stav 1. tačka 19): posle reči „jeste“ dodaju se reči „fizičko ili pravno“, a posle reči „upravlja i“ reči „vodi je ili neki drugi način“ brišu se. Srpska radikalna stranka smatra da sportsku priredbu mogu organizovati i pojedinci, ali i sportska udruženja, organizacije i asocijacije. Zato je potrebno to definisati u ovom zakonu. Ne može se prepustiti organizatoru sportske priredbe da sam odlučuje o načinu na koji će se to sprovesti, s obzirom na pojavu sve učestalijih nereda na sportskim priredbama, koje izazivaju kako gledaoci tako i takmičari i drugi učesnici u sportskim priredbama. Ministre, jedno je sigurno, da je ovaj zakon dobar ne bismo imali jedan zakon koji ima 196 članova a na njega je predloženo preko 200 amandmana. Da bi se i ovako loš zakon sproveo u delo, vi, pod broj jedan, ministre, država, ova vlast mora da se obračuna sa kriminalom i korupcijom u sportu. Broj jedan po kriminalu i korupciji u sportu kod nas je fudbal. Svi to dobro znamo, a vi iz vlasti ćutite. Vi morate građanima Srbije reći zašto je ovde dolazio predsednik UEFA Mišel Platini. Nije on dolazio zbog huligana, vi to dobro znate i javnosti morate da kažete, došao je zbog toga i rekao ovako – sva prvenstva „Jelen super lige“u poslednje tri godine su vam nameštena. Što je najgore, derbiji su vam namešteni. U tome nisu učestvovali klubovi, nego sudijska organizacija. Sudijska organizacija glavna je u tome. Učestvovao je i Savez. U načelnoj raspravi, kada sam govorio o ovome, pomenuo sam vam neka imena; bio sam zamenik predsednika jednog fudbalskog kluba pet meseci, video sam šta se radi i to sam napustio. Stojim vam na raspolaganju za sve ovo što vam govorim. Ovo nam se desilo. Počelo je takmičenje u „Jelen super ligi“, fudbal. Prva utakmica „Jagodina“ - „Vojvodina“, sudija Boško Jovanetić. Sudio je, a posle utakmice je suspendovan. Je lʼ ovo što govorim istina? Jeste. On je suspendovan, četiri-pet utakmica ne sudi i ponovo će suditi. Ne znam na koliko je suspendovan, ali ime ovog gospodina se pominje kod Mišela Platinija, ima zapisano, jer je učestvovao u nameštanju derbija u našem prvenstvu. Rekao sam vam u načelnoj raspravi da morate da raščistite sa ljudima koji vode Fudbalski savez. Ko je predsednik? Gospodin Karadžić. Ovo vam govorim još jednom. Ko je potpredsednik? Dragan Đorđević. On je član Srpske napredne stranke. Sve prljave radnje radi za predsednika Karadžića. Oni i Bogoljub Stepanović, predsednik sudijske organizacije, nameštaju utakmice. Je lʼ vi znate, u putu, dok putuje sudija na jednu utakmicu, pet puta se zove sudija jer mu Bogoljub Stepanović naređuje kako će da sudi. Zašto vam ovo govorim? Evo vam jednog primera šta se radi na lokalu. Dolazim iz grada Kruševca. Je lʼ možete da verujete da je u Kruševcu iz gradske uprave plaćano 14 meseci za polo klub? Od 20.000 do 80.000 mesečno je uplaćivala gradska uprava. Taj polo klub ne postoji. Vi dobro znate, da biste imali polo klub morate imati teren, konje za taj sport i sve ostalo. Imamo drugi primer u Kruševcu. Šta se desilo? Imamo stonoteniski klub „Napredak“. Ne postoji. Formiralo ga je udruženje građana. Odatle se finansira jedna politička partija. Nemaju takmičare, nikada nisu išli na takmičenje, isto se mesečno izdvaja od dvadeset do osamdeset hiljada dinara. Na godišnjem nivou ta suma namenjena ovom stonoteniskom klubu bila je malo manje od 900.000 dinara. Imamo drugi stonoteniski klub, koji ima takmičare, takmiči se i sve je u redu. Je la vidite kako... U načelnoj raspravi sam rekao da se politika umešala u sport, da nam je pod broj jedan Košarkaški klub „Crvena zvezda“ primer kako je uništen jedan klub, kako su to uradili političari. Zamolio bih vas, gospođo ministre, da obratite pažnju na ovo. Namerno govorim ova imena, hoću da vam mi iz SRS pomognemo da jednom stanete na kraj tim ljudima koji su u fudbalu, koji se bave ovim. Rekao sam vam, ovaj čovek Bogoljub Stepanović ima 75 godina, predsednik je te sudijske organizacije, odbora jedno 40 godina. Pa, da li se neko upitao ko je, šta radi, šta se dešava na našim sportskim priredbama? Pa, sve vam je, i ova dešavanja oko nereda na utakmicama, zbog toga što su nameštene utakmice, što se unapred zna ko će ispasti iz lige, ko će ući u ligu. Da li vi znate da mi znamo da će u prvu fudbalsku ligu ući fudbalski klubovi „Novi Pazar“ i „Radnički“ Kragujevac, nema ko drugi da se takmiči? To čitava javnost zna. Na kraju ove rasprave želim da se izvinim jer sam u načelnoj raspravi dao jedan primer. Dolazim iz Kruševca. „Napredak“ je ispao iz „Jelen super lige“ jer je nameštena utakmica „Napredak“ - „Čukarički“. U toj nameštenoj utakmici učestvovao je golman Pustinjaković. Sada brani u „Novom Pazaru“. Pozivam nadležne organe da ga privedu, da on kaže ko ga je doveo u „Napredak“, za koga je nameštena utakmica, ko su ta dva čoveka koja su podigla pare u kladionici u Beogradu gde se jedino moglo uplatiti na taj dan. U Kruševcu nijedna kladionica nije primala uplatu. U načelnoj raspravi sam rekao da je nameštena utakmica „Crvena zvezda“ – „Čukarički“. Izvinjavam se „Crvenoj zvezdi“, nije „Crvena zvezda“ – „Čukarički“, nego „Napredak“ – „Čukarički“. „Čukarički“ je pobedio u Kruševcu. Imate argumente, ministre. Kad god želite možete me pozvati, mogu vam sve ispričati o nameštanju fudbalskih utakmica kod nas u Srbiji. Hvala vam.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, poražavajuće su činjenice koje je izneo kolega Momčilo Duvnjak, ali, nažalost, istinite su. Pokušaću da svoju diskusiju iznesem u jednom drugom svetlu, da kažem, narod voli hleb i igre, zato što sada govorimo o zakonu o sportu. Podržavamo vaše napore. Vaša namera je očigledno bila dobra. Niste dali maksimum. Nije da kritikujemo to što vi sa svojim saradnicima niste dali maksimum, vezano za ovaj predlog zakona, nego nam je želja da kroz ove amandmane pokušamo da deo tih predloženih amandmana prihvatite, a da činjenice o kojima je govorio Momčilo Duvnjak nadležni organi provere, kako bi se u sport vratilo ono zbog čega se najveći broj ljudi i uključuje. Veliki broj ljudi svoju karijeru želi da ostvari na profesionalan način u sportu, ali je mnogo veći broj onih koji se uključuju u sport da bi bili pravilno vaspitani i ispravno se razvijali. Stoga nam je veoma važno da se već od predškolskog uzrasta sport uključi u predškolske ustanove, kasnije preko osnovnog obrazovanja, srednjeg obrazovanja i na kraju preko fakulteta. Mislim da bi zakon o obrazovanju i zakon o sportu trebalo da budu dva ključna zakona u smislu boljeg vaspitanja, pa, rekao bih čak, i obrazovanja naše omladine, jer kako našu omladinu budemo vaspitali, tako možemo da očekujemo naredni period. Učlanu 3. smo hteli da preciziramo stav 1. tačku 20), kakva pravila i koja pravila treba da prihvate naše organizacije. Vi ste rekli da je to sadržano u Predlogu zakona. Posvetio bih mali deo vremena tome. Sportska pravila preciziraju se u članu 3. Tačka 20) glasi: „Sportska pravila jesu pravila utvrđena opštim aktima nadležnih...“ – predlažemo da se doda „međunarodnih sportskih organizacija“ – „... nacionalnih sportskih saveza“, i slično, da ne čitam do kraja. Želja je velikog broja sportista, pored postizanja maksimalnih i izuzetnih rezultata na domaćim takmičenjima, da se takmiče i na međunarodnim takmičenjima i da ti propisi budu usklađeni. Kažete da oni negde postoje, nema nijedne smetnje i zaista na koncepciju vašeg predloga zakona uopšte ne utiče. Želeo bih da istaknem da u upravama sportskih klubova, najtrofejnijih sportskih klubova sedi veliki broj političara. Ako mi kao političari baš volimo sport, zašto mu sa mesta na kome jesmo ne pomognemo na drugi način, a ne da moramo da sedimo u tim upravama? Vi se slažete. Pa, naravno, to je nešto vrlo prihvatljivo, u meri u kojoj budete mogli da izdejstvujete. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci ne očekujemo da ste vi jedini čovek koji bi mogao da reši sve probleme koji su nastajali u sportu duži niz godina, pa ni ovo o čemu je govorio kolega Duvnjak ne možete, ali se morate malo više potruditi. Vi posedujete tu energiju, vi to možete i pokušajte da uradite. Vrhunske rezultate postižemo, kako u kolektivnim sportovima, tako i u individualnim sportovima. To je možda i takmičenje sportiste sa samim sobom, želja da se iz inata... Vraćam se na priču, i to se uklapa potpuno u koncept onoga što je govorio kolega Krasić, inat, i sa sobom i sa drugima, i često osporavanje određenih sportskih kvaliteta; takmičari žele da pokažu da mogu da pređu preko onog što se namerno čini. Evo, vidite, sada i političke stranke najboljem sportisti... Mnogi nam zavide što je Novak Đoković Srbin, a neki to žele da ospore. Probajte kao ministar da to eliminišete i ja ću vam pomoći u afirmaciji nekih sportskih manifestacija. U jednom malom mestu, to je Ljubovija, organizuju se igre na vodi „Zavoli Drinu“, gde ravnopravno učestvuju muške i ženske ekipe. To je u organizaciji Rafting kluba „Drinska regata“, održava se četvrtog vikenda u julu mesecu. Tamo postoji poznata „Drinska regata“. Ona, doduše, nema samo sportski značaj, ima značaj da se Drina očisti. Ako nam je ikad bilo potrebno da afirmišemo i popularišemo ove manifestacije koje se održavaju na reci Drini, sada je. Smatramo da će određene aktivnosti koje će prethoditi održavanju tih manifestacija dovesti do čišćenja obalnog područja, koje bez učešća sportista i svih ljudi dobre volje i onih koji žele da žive u čistoj životnoj sredini ne može da se izvede. To nijedno ministarstvo za zaštitu životne sredine, ma koje države, ne može da očisti, koliko to mogu ljudi kad se nešto dobrovoljno organizuje i prijavi. Znači, ovu manifestaciju imajte u vidu, dajte kao Ministarstvo podršku tome i mislim da ćete učiniti jedno dobro delo. Hvala vam.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Izvolite, gospođo Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsednice, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, uvek se radujem kada u ovu salu uđe ministar koji zna o čemu priča i koji hoće da razmenjuje mišljenje sa poslanicima, zato što samo u toj simbiozi može da se doprinese poboljšanju zakona. Zbog toga moram da odgovorim gospođi ministar na ono što je uputila Poslaničkoj grupi DSS, koja je podnela amandman na član 1. Govorili ste o tome da je Ministarstvo prepoznalo značaj rekreativnog sporta, da se on nalazi u mnogim strategijama i da ste povećali budžet mnogim savezima i asocijacijama rekreativnih saveza, negde 100%, negde 200%. Moram zbog javnosti da postavim pitanje koliko je to u novcu, jer su to cifre koje nisu dovoljne, očigledno, ali o tome ćemo pričati kada budemo te cifre dobili. Drugo, pričali ste o tome šta poslanici zapravo žele, kakvu definiciju i ostalo. Ja ću vam odgovoriti u ime Demokratske stranke Srbije. Ono što mi od vas očekujemo jeste da su definicije jasne, precizne i razumljive pre svega ljudima koji će ovaj zakon primenjivati. Kada citirate, odnosno preuzimate definicije iz Evropske sportske povelje i drugih dokumenata te definicije treba da zaista budu verno prenete u osnovni tekst zakona. Pri tom je bilo već reči o tome kako je definisan sport i šta je sport, šta nije sport i slično. Dakle, to su stvari koje DSS od vas očekuje i zbog toga ću kasnije pričati o ovom članu 3. S druge strane, kolega Perić me je nekako osvestio, onog trenutka kada je sport izgubio onaj grčki ideal „pobedi samog sebe da bi mogao da pobediš druge“, nekako je izgubio samu suštinu. Zato dolazimo do ovog modernog gladijatorskog sporta, koji, doduše, pratimo sa sve većim naporom, i materijalno, ali bogami i po cenu nekih drugih stvari koje su i te kako važne, kao što su moral, ponašanje i slično, jer imamo povećanu agresiju koja se pravda navijanjem itd. Moram da kažem još nešto. Mnogo se očekivalo od ovog zakona, petnaest godina je trebalo da ovaj zakon bude iznedren. Doduše, sportisti, sportski radnici i sportska javnost kažu da je najveći problem Zakona iz 1996. godine to što se nije primenjivao, da u njemu postoje neke stvari koje su mnogo bolje definisane, bar su bile jednostavnije i razumljivije. To je zamerka, kada govorimo o članu 3. Kada sam pročitala ovaj član 3, ovako formulisan, nekako su mi definicije koje ste prenosili zvučale rogobatno. Kada ih pročitate nekoliko puta one su zaista nerazumljive i vrlo su rogobatne. Nekako me je to podsetilo, to je bila moja lična impresija kada sam to čitala, na onu Šuvarevu reformu – imate berača salate i njegovog pomoćnika. Kao pandan tome što sam sada rekla, tačka 21) i tačka 22), dakle, sportski inspektor i stručni sportski nadzornik, nekako i jedan i drugi imaju poslove koji se i te kako preklapaju, pa stručni sportski inspektor obavlja i nadzor nad stručnim radom u oblasti sporta. Smatrali smo da bi bilo potpuno svrsishodno, zbog jednostavnosti stvari, a i zbog toga da se mi nekako razvijemo valjda u sportsku ličnost, pa makar i stručnu sportsku ličnost koja je sposobna i da nadzire, da vrši nadzor nad primenom zakona, ali da vidi i sam stručni postupak rada u nekim sportskim aktivnostima... Smatrali smo da je potrebno izbrisati tačku 22) i sportskom inspektoru dati mogućnost da obavlja i nadzor nad stručnim radom u oblasti sporta, da prati i predlaže mere koje preduzima organizacija u oblasti sporta, odnosno sportski stručnjak, radi otklanjanja nedostatka, a o uočenim nedostacima u primeni mera obaveštava ministra nadležnog za sport. Dakle, mi smo smatrali da je to mnogo jednostavnije za mnoge sredine. Možda je ovo što ću sada reći bogohulno, ali ono što sportska javnost u manjim gradovima komentariše, ono što komentarišu profesori fizičkog u srednjim i osnovnim školama jeste da je zakon pravljen po meri „Partizana“ i „Zvezde“. Oni sebe tu nisu prepoznali. To je velika zamerka, i stvar koju smo mi uradili, Demokratska stranka Srbije, u ovom članu 3, tačkama 21) i 22), iznedrena je iz toga. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministar, gospođa Samardžić Marković.
Hvala lepo, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, kada ste već postavili ovo pitanje o tačnim iznosima biće mi zadovoljstvo da ih, javnosti radi, iznesem i da uvažim zahtev poslaničkog kluba DSS. Pre nego što iznesem cifre reći ću vam da je Ministarstvo u obavezi, prema postojećem Zakonu, da novac isplaćuje savezima, u skladu sa kategorizacijom. Kategorizaciju sačinjava trenutno Sportski savez Srbije. Sportski savezi koji se bave rekreativnim sportom ne spadaju u prvu grupu sportova, tako da nemam diskrecionu mogućnost da im značajno, možda čak i više u ciframa, pomognem, ali reći ću vam da će, recimo, Savez za rekreativni sport, koji je dobio 200% povećanje, ove godine imati tri miliona dinara na raspolaganju, dok će Asocijacija „Sport za sve“ imati pet miliona dinara. Ne mislim da su ovo najveće cifre, jer u skladu sa „guberom“ koji imamo to je ono što smo mogli, i u skladu sa kategorizacijom naravno, pri čemu smo njima, ponavljam, za razliku od nekih drugih, povećali daleko više. Podsetiću vas takođe da i granski sportski savezi imaju obaveze da se pozabave rekreativnim programima i da za to postoji konkurs u Ministarstvu. Navešću vam primer da je Džudo savez Srbije prošle godine napravio rekreativni kamp „Judo friends“, koji je okupio mlade sportiste sa Balkana. Taj je projekat bio toliko dobro prihvaćen da je bio u najužem izboru da dobije nagradu međunarodne organizacije „Sport za sve“, ušao je u tri najbolje. Ali, da ne bih zadržavala rad Skupštine i da ne bih narodne poslanike ovim opterećivala, samo ću vam odgovoriti na pitanje zašto smo uveli kategorije sportskog nadzornika i sportskog inspektora i u čemu je razlika među njima. Čuli smo malopre šta se događa i u Kruševcu i u drugim mestima i da bi bilo jako dobro da postoji neki ozbiljniji nadzor. Po trenutno važećem zakonu, jedino što Ministarstvo omladine i sporta može da učini jeste da pošalje nadzor koji se samo pozabavi dokumentima; jedina ingerencija koju taj nadzor ima je da kaže da nešto nije u redu i nije dobro, nema na raspolaganju nikakve sankcije za slučaj da se dešavaju stvari koje ste i vi malopre čuli, a kojih smo, nažalost, svedoci. Dakle, razlika je veoma značajna. Sportski inspektor ima obavezu i ingerencije da pogleda dokumenta. To je praktično upravni nadzor i za to je potrebno pravno znanje i polaganje adekvatnih ispita. Što se tiče stručnog nadzora, tim moraju da se pozabave sportski stručnjaci; ne pravnici, nego oni koji znaju suštinu treninga, koji su obučeni i edukovani na fakultetima, da ispitaju da li neko ima adekvatne standarde, na primer, da radi sa decom. To znači da nema direktne veze sa dokumentima; čovek koji to radi ne mora biti pravnik, ali mora da ima adekvatno sportsko obrazovanje. Da ne bi bilo povećanja administracije, da građani Srbije ne bi bili u obavezi da još više administracije plaćaju za ovakvu vrstu posla, mi smo ovaj posao poverili Republičkom zavodu za sport, koji može u pojedinačnim slučajevima da zahteva i propiše da stručnjaci iz raznih sportova odlaze u ovu vrstu nadzora. Mi imamo 96 granskih sportskih saveza. Ne možemo i ne želimo da u Ministarstvu imamo 96 inspektora, već će se, kako predviđa zakon, oni iznajmljivati pojedinačno, od strane Republičkog zavoda za sport, da bismo uštedeli građanima Srbije a da bi ipak postojala adekvatna kontrola. Hvala.
Hvala gospođi ministru. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 3. stav 1. tač. 21) i 22) Predloga zakona o sportu. Tekst u tački 21) člana 3. glasi – sportski inspektor jeste lice koje je ovlašćeno da vrši inspekcijski nadzor, odnosno da ispituje, kako biste u tekstu rekli, „sprovođenje“, a pravilno je „provođenje“, zakona o sportu, u postupcima i radnjama fizičkih lica i organizacija u oblasti sporta, gde smo mi iz Srpske radikalne stranke, konkretno ja kao poslanik, podneli amandman da se dodaju reči „udruženja i organizacije“. U tački 22) istog člana, gde stoji: „Stručni sportski nadzornik sporta jeste lice koje obavlja nadzor nad stručnim radom u oblasti sporta, prati i predlaže mere koje preduzima organizacija u oblasti sporta...“, takođe smo predvideli da se dodaju reči „udruženja i asocijacije“. Vlada nije prihvatila amandman na ovaj član, odnosno na tač. 21) i 22) člana 3. Predloga zakona, uz obrazloženje da je Predlogom zakona to regulisano preciznije. Ne može da bude preciznije od onoga što je predloženo amandmanom. Opšta je odredba u Predlogu zakona. Mi smo podnošenjem ovog amandmana hteli da raščlanimo i da preciznije odredimo učesnike i organizacione delove u oblasti sporta. To može biti preciznije. Mogla je Vlada da odgovori, a možete i vi sada, gospođo Samardžić Marković, da kažete da postoji odredba – organizacije u oblasti sporta, u okviru kojih terminološki postoje i sportske organizacije i sportska udruženja i sportska privredna društva, pa da prihvatimo mi u SRS i konkretno ja kao predlagač amandmana; složili bismo se sa tim. Ali, da bude preciznije – to nikako ne možemo da prihvatimo; ja ne mogu da prihvatim da je tekstom u Predlogu zakona preciznije regulisano nego amandmanom. U članu 3. u tač. 21) i 22), smatram... Voleo bih da me pažljivo pratite, a vidim da pažljivo pratite, i vi i vaši saradnici, obrazloženja amandmana Srpske radikalne stranke i drugih poslanika, jer se ne slažem terminološki sa izrazima u ove dve tačke. Kaže se – sportski inspektor. Zar nije bilo prikladnije reći – inspektor sporta? Jer, naspram „sportskog“ stoji „nesportski“. Ovo je samo pridev, karakteristika inspektora. A to je inspektor sporta, koji se bavi određenim poslovima. Smatram da je smislenije i logičnije. Takođe, u tački 22) se kaže: „stručni sportski nadzornik sporta“. To je još neprikladnije nego termin koji je upotrebljen u tački 21). Bilo je prikladnije reći: „stručni nadzornik sporta“, i dalje u opisu – koji obavlja određene poslove u oblasti sporta. Dalje u tekstu stoji obaveza stručnog sportskog nadzornika sporta da prati i predlaže mere koje preduzima organizacija. Ako ste mislili mere, bez obzira na to da li su pozitivne ili negativne, da li su u skladu sa zakonom o sportu ili nisu, to može nekako da se prihvati, ali upućujuće je, kada ste rekli mere, da su to mere koje znače određenu sankciju i kaznu za nepostupanje u skladu sa zakonom. Onda je definicija ovih reči neadekvatna. Prikladnije bi bilo da ste napisali da on ima obavezu da prati i predlaže mere protiv organizacija za radnje koje su u suprotnosti sa ovim zakonom, ako govorimo o merama koje podrazumevaju sankciju za nepostupanje, a što je u skladu sa ovim zakonom. Vama su poslanici Srpske radikalne stranke takođe rekli, a to ima nekih dodirnih tačaka sa ovim amandmanom, da mi u SRS smatramo da političari ne treba da se mešaju u sport. Političari koji su se nekada aktivno bavili sportom, bez obzira na rang, mogu uzeti učešća kao pomagači u sportu, da rade nešto u korist sporta, bez obzira na rang i na nivo i organizaciju u sportu, ali političar samim tim što je političar – to nije u redu. To ne može da bude osnov njegovog bavljenja sportom. Imamo najnoviji primer: pominje se mogućnost da Dragan Đilas bude predsednik Košarkaškog saveza Srbije, samo zato što je političar i gradonačelnik Beograda i potpredsednik Demokratske stranke. Ne znam koliko je to korisno. Lično smatram da nije. Da se Đilas nekada aktivno bavio sportom, da poznaje sport kao neki bivši aktivni sportista, pa da razumem. Ali, bez obzira na to da li je Đilas ili neko drugi, samim tim što je političar on nanosi štetu sportu uopšte i grani u kojoj uzima aktivno učešće u rešavanju pojedinih pitanja kao predsednik i član upravnog odbora određenog kluba ili saveza. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora za omladinu i sport prihvatio amandman, a Odbor za omladinu i sport je takođe prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Ostajem pri predlogu amandmana koji sam podneo u ime SRS, ali bih istakao neke činjenice o kojima bi predstavnik Vlade Republike Srbije, gospođa ministar trebalo da bude obaveštena i da zna, a ako nije obaveštena, evo, ja je danas u ime Pančevaca i sportista iz Pančeva obaveštavam. Pančevo ima tri svetska prvaka: Nađu Higl, plivačicu, svetskog prvaka, Slobodana Bitevića, svetskog prvaka u karateu i Peđu Stojadinova, koji je ranijih godina bio prvak sveta u karateu. Grad Pančevo je imao veliki broj klubova prve savezne lige. Imate u Pančevu i sada veliki broj sportskih klubova, kojima Vlada Republike Srbije i resorno ministarstvo ne poklanjaju nikakvu pažnju. Gospođo ministre, vi dobro znate, ako ste se raspitivali, da se u tom gradu Nađa Higl pripremala za svetsko prvenstvo i, ako ste proverili, da je otvoreni bazen u Pančevu sagrađen 1964. godine i da ga je vojska napravila, a da Pančevo nema zatvoreni bazen. Nađa Higl nema gde da obavlja pripreme, da se sprema za nove pobede. Prema mojim saznanjima, vi niste odobrili ni žutu banku, da se za zatvoreni bazen u Pančevu izdvoje sredstva iz republičkog budžeta. Pitam vas zašto to niste uradili? Da li znate da je Pančevo grad iz koga je Vlada Republike Srbije sve iscrpla? Sad više nema odakle, jedino je ostala „Petrohemija“. Nema sportskih terena, a posebno kada je u pitanju bazen. Potrebno je da se napravi jedan olimpijski bazen u Pančevu. Zašto ne istražite? Zašto ne proverite? Zašto ne odobrite sredstva iz budžeta za izgradnju zatvorenog bazena u Pančevu? Molim vas, nađite neka sredstva, pomozite gradu Pančevu, jer grad Pančevo ne može iz svog budžeta samostalno finansirati, iako je doneta odluka da se zatvoreni bazen, upravo zbog sportista i velikog potencijala koji postoji u Pančevu, obezbedi i da Nađa Higl, koja je ranijih godina imala velike probleme, putovala po 100 kilometara da se priprema za svetsko prvenstvo... Iznađite jedan deo sredstava da pomognete gradu Pančevu, jer grad Pančevo to zaslužuje. Svetski prvak je doneo zlatnu medalju ovoj državi i ova država, nadam se, ima obavezu prema tom sportisti i prema drugim sportistima i prema gradu gde je iznikla Nađa Higl. To vas molim, potrudite se, raspitajte se, ali se zauzmite i pomozite Pančevcima. Hvala vam.
Hvala vama. Reč ima ministar, gospođa Samardžić Marković.
Hvala, gospodine predsedavajući. Impresionirana sam ovom ljubavlju prema Pančevu. Ona me, uostalom, i ne iznenađuje. Reći ću vam stvari koje možda niste znali, ali samo da vas pre toga obavestim, čudi me da niste znali – kažete da Pančevo nema zatvoreni bazen, a prema mojim saznanjima ima zatvoreni bazen, doduše, od 25 metara, ali ima zatvoreni bazen. Niste znali ni da je Ministarstvo omladine i sporta, između ostalog, instaliralo i mini-pič teren, odnosno teren sa veštačkom travom, zajedno sa svojim partnerima, u samom gradu Pančevu. Mogu da vam kažem da smo tamo prvi (i jedini za sada) teren za hokej na travi stavili zahvaljujući naporima Ministarstva omladine i sporta i, naravno, samih entuzijasta iz te federacije, i međunarodne i domaće. Međutim, jedna stvar, možda ste ovo isto znali, ali možda niste znali – Nađa Higl je stipendista Ministarstva omladine i sporta, redovno dobija stipendije, kao i karatisti koje ste pomenuli, a naročito Bitević. Bila sam predsednik Organizacionog odbora Svetskog prvenstva u karateu. Ne samo što je on stipendista, redovni stipendista Ministarstva omladine i sporta, pa shodno tome i ove države, nego je dobio nagradu zajedno sa svojim kolegama. Sve ovo ste možda znali, možda i niste. Međutim, ima jedna stvar koju izvesno niste znali, a to je da u Ministarstvu omladine i sporta kao pomoćnik ministra radi upravo jedan Pančevac, koji je pri tome bivši džudo šampion i koji je u ovom trenutku zajedno sa nekolicinom kolega član Biroa EPA Saveta Evrope, jednog rukovodećeg tela koje pomaže sportu na nivou Saveta Evrope. Ja sam veoma ponosna na njegov rad. Takođe, pošto je bilo govora o tome da li u Ministarstvu rade stručnjaci ili stručnjaci postoje samo izvan Ministarstva, pored pomenutog pomoćnika ministra, koji je između ostalog i magistrirao na sportu u Lozani, koji zauzima ta visoka mesta u međunarodnim sportskim krugovima, prilika je da vam kažem da je šef našeg pravnog odeljenja gospođica Ana Kosovac istovremeno prvi, za sada, u istoriji potpredsednik T-RV komiteta Saveta Evrope, koji se bavi upravo pitanjima nasilja u sportu. Time bih završila, možda sam vas dovoljno obavestila. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) [[Petar Jojić, sa mesta: Mogu li da dobijem repliku?]] Na član 4. amandman… (Nataša Jovanović, sa mesta: Da li vi čujete, gospodine Novakoviću?) Gospođice Jovanović, molim vas da ne dobacujete, kao prvo. Drugo, gospodin Jojić se javio pre deset sekundi, a ne po replici, a vi što vičete, mogu da čujem i ne moram. Dakle, ne obraćam pažnju na deranje. Gospodin Petar Jojić se sada javio i dobiće reč, a vi dobijate reč pošto reklamirate povredu Poslovnika. Izvolite.
Član 27. Gospodine predsedavajući, samo da vas upozorim da obratite pažnju, ne radi se ni o kakvoj vici, kao što ste vi to pokušali da predstavite. Ja se, sticajem okolnosti, zbog amandmana koje imam u ime Poslaničke grupe SRS, ne nalazim pored vas. Vi znate da vas ja uvek pristojno i lepo usmerim kada ne pratite da obratite pažnju na poslanike koji reaguju na bilo koji način. Meni je žao stvarno što ste sada dekoncentrisani zbog toga što nisam tu prisutna, ali vas molim da ubuduće obratite pažnju i da vodite sednicu onako kako vam član 27. nalaže.
Nema povrede odredbe člana 27, ali ima zloupotrebe Poslovnika pozivanjem na odredbe koje očigledno nisu povređene. Veoma sam koncentrisan, a gospodin Jojić će, naravno, dobiti reč svaki put kada se prijavi koristeći elektronski sistem, kao što ću sada da mu dam reč. Hvala na razumevanju. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Gospođo ministre, vi ste dali obrazloženje kojim nisam zadovoljan. Vi ste bili i suviše opširni i izašli ste iz okvira mojih pitanja. Nisam govorio o tome gde je ko na rukovodećem mestu, ali je opštepoznata činjenica u Srbiji, ranije pogotovo, da se velikim profiterima u sportu skidala kapa, a malim profiterima se skidala glava. Gospođo ministre, znam da u Pančevu ima jedan mali bazen koji je izgrađen pre 40 godina. Da li to zadovoljava potrebe jednog grada koji ima 130.000 stanovnika? Ne zadovoljava. Da li Pančevo zaslužuje da se izgradi jedan, zbog svetskog šampiona, olimpijski bazen u Pančevu? Ima potrebe. S druge strane, molio bih vas da danas kažete da li za taj bazen, za koji je već planirano da se gradi u gradu Pančevu, Ministarstvo, odnosno Vlada ima mogućnosti da iznađe sredstva i da pomogne gradu Pančevu da se taj zatvoreni bazen izgradi? Evo, ovi svetski šampioni, kojih je trenutno troje u Pančevu, zaslužuju da se dobije više sredstava iz budžeta. Prema mojim saznanjima od gradonačelnika, jer sam tamo odbornik... Ova pitanja ćemo postavljati na sledećoj skupštini u Pančevu – koliko sredstava vaše ministarstvo može da odvoji i da li ima nameru da za grad Pančevo izdvoji jedan razuman iznos novca za saniranje i izgradnju sportskih objekata? To je moja molba, i znam da vi to možete, garantujem da ima sredstava za toliko. U ime Pančevaca vas još jednom najtoplije molim da izdvojite sredstva da sport u Pančevu bude vraćen na nivo koji je ranije bio i da Pančevo, a ima perspektivu... da se ponosite Pančevcima, rekorderima i šampionima sa zlatnim medaljama u narednim takmičenjima. To je moja želja, to je moj predlog. Ako vi usvojite, usvojite. Ako ne, bar sam imao dobru nameru. Verujem da ćete vi naći mogućnosti u tom pravcu. Hvala.
Hvala, gospodine Jojiću. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? Da, gospodin Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, u Predlogu zakona stoji da „svako ima pravo da se bavi sportom“. Zar ne mislite da je to malo rogobatno? Kolega Aćimović je predložio: „Sport je dostupan svim građanima Srbije“. Zar ne mislite da je ovo celishodnije? Pogotovo se ne bismo složili sa obrazloženjem gde kažete: „Amandman se ne prihvata iz razloga celishodnosti, jer se na način naveden amandmanom sužava krug lica kojima se omogućava da se bave sportom“. Kako mislite da se sužava krug lica kada kažemo da je sport dostupan svim građanima Srbije? Razmislite. Zahvaljujem.
Reč ima ministar. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Samo bih kratko rekla da se u nekim našim klubovima, kao što vam je poznato, u ovom trenutku, a moguće je da tako bude i u budućnosti, sportom bave i stranci. Ukoliko stavimo ovo što ste vi predložili, da sport bude dostupan svim građanima Srbije, može se dogoditi da neki od njih imaju problem. Smatrali smo da je celishodnije da stoji ovako kako smo se od početka opredelili. Hvala.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović, koji ima reč.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, gospođo ministre, na osnovu člana 161. Poslovnika Narodne skupštine podneo sam amandman, u ime SRS, na Predlog zakona o sportu. U članu 6. posle reči „organizacije“ dodaju se reči „udruženja, asocijacije i fizička lica“, a posle reči „sedište“ dodaju se reči „prebivalište ili boravak“. Prava i obaveze utvrđene ovim zakonom primenjuju se na sve organizacije, udruženja, asocijacije i fizička lica u oblasti sporta, koji imaju svoje sedište, prebivalište ili boravak na celoj teritoriji Republike Srbije i na svako obavljanje sportskih aktivnosti i delatnosti. Srpska radikalna stranka predlaže da se jasno definiše na koga se primenjuju odredbe ovog zakona. Nemoguće je da se odredbe ovog zakona ne odnose i na udruženja, kada znamo da su sportski kolektivi u stvari udruženja građana. Takođe, mora se odnositi i na asocijacije, kojih ima u našem sportu. Ono što je ključno, ovim amandmanom predlažemo da se zakon primenjuje i na fizička lica u sportu. U nastavku ovog amandmana predlažemo da pored reči „sedišta“ moraju stajati i reči „prebivalište i boravak“. Ovo se naročito odnosi na lica koja u naše klubove dolaze iz drugih država, nemaju državljanstvo i kao takva imaju boravak. Logično je da se zakon odnosi i na njih, s obzirom na to da su i oni fizička lica koja učestvuju u sportu. Pretpostavljam da je ovde u pitanju nenamerna greška prilikom izrade člana 6. i da se radi o previdu. Zato predlažem da se usvoji moj amandman. Hvala.
Hvala, gospodine Stojanoviću. Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Da, gospodin Dragan Čolić.
Dame i gospodo, u članu 9. stav 1. Predloga reči „ugovor o stipendiranju maloletnog sportiste za sportsko usavršavanje ili ugovor o bavljenju sportom“ brišu se, kao i stavovi 4, 5. i 7. Najbolje bi bilo, gospođo Samardžić, da se ceo zakon ponovo radi. Nisam zlurad, ali mišljenje većeg dela stručne javnosti je takvo. U stavu 1. reči „ugovor o stipendiranju maloletnog sportiste za sportsko usavršavanje ili ugovor o bavljenju sportom“ treba brisati, jer čine odredbu nejasnom i nepotrebno ograničavaju pravo na stipendiranje sportista samo na maloletna lica i ograničavaju vrstu ugovora koji sportista i sportska organizacija mogu zaključiti, suprotno zakonima kojima se uređuju obligacioni odnosi. U većem delu zakona, u mnogim članovima dolazi do dodirivanja sa nekim drugim zakonima, sa nekim drugim, da li ustavnim, pravima ili nečim sličnim, a zakon bi trebalo da bude koncizan, precizan i jasan i da nema mesta za proizvoljnost. Stav 4. treba brisati jer je potpuno nepotreban zato što je obaveza poštovanja zaključenih ugovora uređena samim ugovorom i zakonima kojima se uređuju obligacioni odnosi i sportskim pravilima nadležnog saveza, tako da je ova odredba suvišna. Stav 5. treba brisati jer su način i uslovi za zaključivanje ugovora od strane lica kojima je ograničena poslovna sposobnost uređeni drugim zakonima i ne mogu se ovim zakonom menjati. Stav 7. treba brisati jer su način i uslovi ugovaranja uređeni zakonima kojima se uređuju obligacioni odnosi, kao i Zakonom o radu, kojim se ova oblast celovito uređuje. Imali smo slučaj, recimo, u članu 22, amandman SNS, koji je prihvaćen i dobro je da jeste... Selektor fudbalske reprezentacije zove dvojicu reprezentativaca, Lukovića i Danka Lazovića, i oni odgovaraju da ne žele da igraju za reprezentaciju. Zamislite da zakon uređuje članom 22. da oni moraju da se odazovu, da moraju da obuku dres. Jaka bi bila njihova motivacija i, što je najgore, jaka bi bila njihova igra! Tu se vidi da u ovom predlogu zakona postoji dosta propusta, a bila je idealna prilika, gospođo Samardžić, da se ova sfera uredi onako kako treba.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima dr Mileta Poskurica.
Pred nama je, gospođo ministre, član koji se sastoji od pet stavova. On je prilično voluminozan i doprinosi ukupnoj voluminoznosti zakona, o čemu je bilo reči od strane pozicije i opozicije u načelnoj diskusiji. Našim amandmanima smo hteli da ga izmenimo tako što bismo poslednja tri stava brisali. U njima se govori o obligacionim odnosima, ugovornom odnosu sportista i sportskog kluba, nastavljajući valjda kontinuitet pređašnjih članova, a evo i narednog, jedanaestog člana, koji se neprekidno bavi takvim stvarima koje su očito regulisane drugim zakonom. Ono što smo ostavili bez izmene, to je u ovom vrlo velikom, bogatom i sadržajnom stavu 1, koji je možda mogao da se podeli u dve rečenice i dva stava, jer sadrži i takvu rečenicu, kada se definiše diskriminacija (inače jasno definisana drugim zakonom), gde se nabraja šta sve može biti, „uključujući i diskriminaciju profesionalnih sportista i sportista koji žele to da postanu, u pogledu zapošljavanja“ itd. Dakle, prilično nejasno. Ova bi rečenica bila sasvim logična da se stalo negde, bez uključivanja sportista i sportista koji žele to da postanu; zašto bismo to odvajali? Eto, to nismo menjali ovim našim amandmanima. Hteli smo da zamenimo samo neke elemente, recimo, u stavu 3. gde stoji da „sportisti koji nema punovažno zaključen ugovor sa određenom sportskom organizacijom ne može biti sportskim pravilima uskraćeno pravo“. Ako sportska pravila prevedemo u slobodnom tumačenju na pravila sportske igre, kakve će veze sa ugovorom imati pravila neke sportske igre? Prosto, to je rešeno zakonima i ovde nije moralo da se ulazi u detalje. Mi smo za to da je član u ovom stavu 2. mogao i da pomene diskriminaciju i relevantan ugovor koji bi bio ništavan ako bi se pojavili elementi diskriminacije, ili da je ostao tako kao usamljen član 10. ili se pridružio pređašnjem članu 9. ili 11. gde se stvaraju okolnosti u kojima ugovor ne može biti sklopljen između sportiste i sportske organizacije. Hteli smo da radimo ne samo na smanjenju volumena, na nekoj estetskoj i racionalnoj strani zakona, nego i radi njegove jasnoće i bolje primenljivosti. Zahvaljujem.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Izvolite, gospodine Munjiću.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospođo ministre, zaista je dobro što se aktivno uključujete i što, imam utisak, vrlo pažljivo slušate obrazloženja koja imaju narodni poslanici, pa i narodni poslanici Srpske radikalne stranke, povodom podnetih amandmana. Nama pomalo ne imponuje što ne prihvatate u dovoljnoj meri naše amandmane za koje smatramo da su smisleni, bar dobar deo njih, i koji imaju za cilj da na neki način poboljšaju tekst ovog zakona. Mislim da ćete posle ovog mog obrazloženja biti u situaciji ili da prihvatite amandman ili da mi malo jasnije obrazložite zbog čega nisam u pravu ili zbog čega smatrate da ne bi trebalo prihvatiti ovaj amandman. U članu 10. stav 3. ovog predloga zakona predvideli ste da sportisti koji nema punovažno zaključen ugovor sa određenom sportskom organizacijom ne može biti sportskim pravilima uskraćeno pravo da zaključi ugovor o radu sa drugom sportskom organizacijom. To je dobro. Međutim, u nastavku ste rekli, odnosno pri kraju ovog stava: „uz plaćanje naknade sportskoj organizaciji iz koje odlazi od strane sportske organizacije u koju prelazi“. Amandmanom sam tražio da se ovaj deo o plaćanju naknade izbriše. Vlada mi odgovara da je predloženo rešenje celishodnije i da se time štite interesi sportista. Pazite sada, gospođo ministre, da li je to baš tako? Vi ste ovde samo predvideli obavezu plaćanja naknade sportskoj organizaciji iz koje odlazi od strane sportske organizacije u koju prelazi, i to samo kao jednu paušalnu normu gde apsolutno ništa nije precizirano: ni kada se naknada daje, ni u kom iznosu, ni bilo šta u vezi s relevantnim okolnostima davanja naknade. Mislim da je ovde u stvari neko polje gde može da dođe do manipulacija, gde može da dođe do zloupotrebe ovog prava od strane sportske organizacije. Šta će se desiti, gospođo ministre, ukoliko se sportske organizacije ne dogovore? Po čijim to leđima puca? Recimo, ona organizacija koja treba da plati naknadu dogovara se sa drugom i u slučaju da ne želi da plati iznos koji ova traži to naravno ide direktno na štetu sportiste, nikako sportske organizacije, već samo sportiste. Smatram da se ovo može tumačiti kao jedna ograničavajuća norma. Dakle, ukoliko se klubovi dogovore, on može da pređe i ako nema ugovor, je la tako; ako se ne dogovore, ne može da pređe. Jednostavno, on nema šanse da pređe. Ako ste hteli da zaštitite sportiste, mišljenja sam da je ovde trebalo preciznije predvideti načine i uslove kako da se to uradi. Ako već to nije urađeno, onda izbrišite ovo kao mogućnost za manipulaciju ako želite adekvatno da zaštitite sportiste. Mislim da ovom normom u stvari ograničavate prelazak sportiste koji nema zaključen ugovor, punovažan ugovor sa sportskom organizacijom, ograničavate ga da pređe u drugi sportski klub, jer se jednostavno dve organizacije neće dogovoriti. On u tom momentu neće moći da pređe, prelazni rok će proći i to ide na direktnu štetu sportiste. Voleo bih da prihvatite ovaj amandman ili da mi date adekvatnije objašnjenje u vezi s ovim. Hvala.
Reč ima ministar, izvolite.
Zahvaljujem puno. Suština ove norme jeste upravo da zaštiti sportistu, pošto naša praksa koja je trenutna... Nismo ovo iz besa stavili, nego iz želje da zaštitimo sportistu. Ovakva međusobna potraživanja su već regulisana pravilnicima samih sportskih organizacija. Međutim, vaše centralno pitanje je bilo – šta ukoliko se ne dogovore i na koji način se takve stvari rešavaju? Reći ću vam da i granski sportski savezi imaju svoju arbitražu, znači, to praktično ide na sportsku arbitražu. Isto važi, što zakon predviđa, da se napravi jedna krovna sportska arbitraža, što je upravo u toku. Hvala.
Hvala vama. Za reč su se javili i Dušan Marić i Mirko Munjić. Izvolite, gospodine Munjiću.
Gospođo ministre, rekli ste da postoje određene norme koje regulišu i ovo pitanje koje sam postavio. Po meni je, s obzirom na nepreciznost koja ovde postoji, u ovom delu Predloga zakona, upravo to razlog zašto ovo ne treba da stoji ovde, treba da se briše. Ako već imate tamo na adekvatan način to regulisano, zašto ovde stvarate, ipak je... Pazite, vi znate da je zakonski akt nešto što je u svakom slučaju u određenoj supremaciji prema podzakonskom aktu. To što vi kažete da postoji, to je podzakonski akt, to je pravilnik. Međutim, ova odredba zakona je nejasna i može da u praksi donese zabune, a bojim se i zloupotrebe. Zbog toga sam tražio brisanje ovoga. Kada već to imate regulisano, šta će vam jedna nejasna norma u zakonu? Hvala.
Reč ima Dušan Marić.
Gospođo ministre, rekli ste – može a i ne mora. Znači, sportski klubovi mogu da se dogovore oko prelaska igrača koji nema ugovor, ali ne moraju da se dogovore. Kolega Munjić postavlja pitanje, ja ga ponavljam, šta će se dogoditi ako se klubovi ipak ne dogovore, bez obzira na sve te propise koji postoje u sportskim organizacijama? Teorijski, može se dogoditi da igrač ima dve mogućnosti: da večno ostane u tom istom klubu ili da prestane da se bavi sportom. Druga stvar je sporna formulacija – ako se dogovore oko naknade. Da li to znači da klubovi po svaku cenu moraju da se dogovore oko naknade? Mogu da se dogovore da igrač iz kluba u klub pređe bez ikakve naknade. Zato mislim da je to ipak suvišno. Drugo, koristim priliku da vam skrenem pažnju na jedan sportski kolektiv koji se po nalazima tužilaštva u Smederevu, znači već je podignuta optužnica, koristi za pranje novca, a sada izgleda i za kupovinu odborničkih mandata radi obračuna vlasti sa političkim protivnicima. U pitanju je fudbalski klub „Morava“ iz Velike Plane. Pomenuću samo tri afere vezane za ovaj klub, a počeću od poslednje. Predsednik opštine Velika Plana Dejan Šulkić pokušava da pre isteka mandata proda Gradsku toplanu na dvadeset godina i deo komunalnog preduzeća „Miloš Mitrović“ na trideset godina kupcima iz Austrije i Češke. Pošto je zakonom zabranjena prodaja javnih komunalnih preduzeća, posao se vodi pod formom „poveravanje poslova“. Sada ćete videti kakve ovo veze ima sa sportom i fudbalskim klubom „Morava“. Pošto nema skupštinsku većinu spremnu da izglasa ovu rasprodaju, koja je uznemirila građane, Šulkić ovih dana sa svojim saradnicima ide od odbornika do odbornika, ispunjava im želje, jednom posao, drugom posao, trećem obećanje da će mu zaposliti sina i kćerku. Pazite, pre pet dana odbornik u Skupštini opštine Snežana Mladenović, iz Radovanja, dobija posao u fudbalskom klubu „Morava“. Tvrdi da joj je posao dao predsednik opštine. Na taj način praktično je ovaj sportski kolektiv uključio u stvaranje nove skupštinske većine i promenu izborne volje građana Velike Plane. E, sad, znate šta je ovde zanimljivo? Predsednik opštine, fudbalski klub i opština, opštinski budžet imaju sredstava za zapošljavanje jednog odbornika, čiji je glas potreban predsedniku opštine, a nemaju sredstava da isplate plate radnicima Srećku Joviću, Johanu i Cveti Rašić, koji su radili u fudbalskom klubu i sada su prinuđeni da se za pošteno zarađeni novac bore kroz sudski postupak. Sledeća stvar ...
Izvinjavam se, gospodine Mariću, nekako smo stigli blizu sporta, međutim, nikako ne mogu da vidim kakve to veze ima, pa vas molim da to dovedete u vezu, u odnosu na amandman vašeg kolege Munjića na član 10. stav 3. Pa, pošto je to tema, molim vas da mi to objasnite u narednih trideset sekundi, kako ne bismo dalje imali neprilika vi i ja.
Gospodine, vama hvala na ustupljenom vremenu. Rekao sam ono što sam želeo da kažem u suštini, samo ću vas podsetiti da je u raspravi o amandmanima ovde bilo reči, tačno sam beležio, o veronauci, sektama, Žarku Olareviću, Kurčubiću, lovu i ribolovu, kung-fuu, polo klubovima, konjima, pa niko od predsedavajućih nije upozoravao narodne poslanike da ne govore o tim temama. Jedna od suštinskih stvari kojima se bavi ovaj zakon jeste sprečavanje fudbalskih klubova, sportskih organizacija da prodaju sportske terene za izgradnju stambenih jedinica i drugih sličnih objekata, pa ću u narednom minutu da se osvrnem na jedan takav slučaj i završiću svoju diskusiju. Znači, pre nekoliko godina opštinska vlast u Velikoj Plani, gde sam trenutno predsednik SO, prodala je na 99 godina, molim ministra da obrati pažnju, drugi pomoćni fudbalski teren fudbalskog kluba „Morava“. Znate zašto ga je prodala? Za izgradnju supermarketa. Da bi ovo dobilo zakonsku formu, opština je uradila sledeće: vlast je, na čelu sa predsednikom Dejanom Šulkićem, fudbalski klub proglasila za javno preduzeće. Sad vas pitam, da li znate još jedan slučaj da je neki fudbalski klub u Srbiji postao javno preduzeće? Zemljište je iznajmljeno ili prodato na 99 godina, a Skupština opštine posle toga donosi odluku da klub više nije javno preduzeće, nego postaje udruženje građana. Zato pozivam vas, pozivam nadležne organe da pokrenu istragu što se tiče prodaje fudbalskog igrališta u Velikoj Plani i provere da li su tačne priče da je za taj posao predsednik opštine Velika Plana gospodin Dejan Šulkić dobio dva dvosobna stana, jedan u novosagrađenim stambenim zgradama u Velikoj Plani, drugi u naselju Čukarička padina u Beogradu. Poslednje pitanje i poslednji zahtev, kao predsednik SO Velika Plana tražim da se proveri da li je tačno da godinama predsednik opštine i rukovodstvo kluba nameštaju utakmice fudbalskog kluba „Morava“ i da je najviše zbog toga „Morava“ od jednog od najboljih članova srpske lige, čak se borila za ulazak u drugu ligu, postala zonaš koji se nalazi na dnu tabele, čini mi se da se sada nalazi na pretposlednjem mestu. Hvala.
Hvala vama, ali sad moram da vam kažem, u žaru debate koriste se razne stilske figure, pa se onda govori i o temama koje ste vi pomenuli, ali usput i da bi se stvorila slika ili da bi se bilo ubedljivo, ali to nikad nijednom narodnom poslaniku nije bila prevashodna tema, tako da mislim da će se gospodin Mijaljević u potpunosti složiti sa mnom. Reč ima gospodin Pejčić.
Iskreno, nisam mislio da se javljam povodom ovog amandmana, ali me je isprovocirala diskusija gospodina Marića. On i gospodin Šulkić su u istoj lokalnoj vlasti i to bi mogli da reše na samom lokalu. Inače, kada je reč o vašim sportskim uspesima, gospodine Mariću, čitali smo dovoljno u „Kuriru“. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim vas, nemojte provocirati, nemojte se obraćati direktno. Dakle, na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Zoran Babić.
Zahvaljujem se, gospodine Novakoviću. Predlažem da se ipak vratimo temi i uozbiljimo ovu raspravu. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, sport je u savremenom društvu postao visokoprofitabilna poslovna aktivnost, usled čega su se otvorila mnoga pitanja koja zadiru u domen ustavnog prava. Sa globalnom ekspanzijom sporta javila se potreba i za novim vrstama obligacionih i privrednih ugovora, kao i za specifičnim regulisanjem krivične, a naročito odštetne odgovornosti. Ugovor predstavlja jednu od osnova pravnog sistema i kao takav zastupljen je u svim aspektima i na svim nivoima sporta, od zapošljavanja po ugovoru, angažovanja igrača, trenera, menadžera, osoblja, do sklapanja poslova, kupovine opreme, ugovaranja sponzorstva, kao i prodaje prava na prenos mečeva i drugihmanje atraktivnih poslova. Ugovori u sportu mogu se naći u više različitih oblika, međutim, nekoliko standardnih odredaba je zastupljeno u svakom od njih. To su: ugovorne strane, uslovi ugovora, obaveze i dužnosti ugovornih strana i prestanak važenja ugovora, naročito pod kojim okolnostima i sa kojom provizijom. Ugovorom se moraju jasno identifikovati i naglasiti ugovorne strane, obično punim imenom pojedinaca ili organizacija koje su uključene u ugovor. Po mom skromnom mišljenju, to je jedino što je jasno definisano članom 11. Predloga zakona o sportu. Druga važna odredba koju svaki sportski ugovor treba da sadrži jeste i rok ugovora, koji definiše vreme do kada je ugovor pravno važeći. Takođe, ugovor u sportu treba da obuhvati i situacije i okolnosti pod kojima svaka od ugovornih strana ima pravo da raskine ugovor, kao i da dobije odgovarajuću nadoknadu koja je, složićete se, najčešće finansijska. Ova odredba trebalo bi da definiše pravo ugovornih strana u situacijama kada dođe do isteka ugovora ili kada se neko od strana ne pridržava dogovorenih pravila iz ugovora. Stav Srpske napredne stranke je da je član 11. Predloga zakona o sportu neuspeli pokušaj definisanja ugovora između sportiste i sportske organizacije. Takođe smatramo da su pitanja koja se pokušavaju urediti ovim članom na potpuniji, celishodniji način uređena drugim zakonima i pravilima sportskih saveza i međunarodnih federacija. Zbog toga vas pozivam da prihvatite amandman Poslaničke grupe SNS Napred Srbijo i da brišete član 11. Predloga zakona o sportu. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Stefan Zankov.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo i u načelnoj raspravi zamerili predlagaču da Predlog zakona o sportu sadrži mnoge odredbe koje su materija drugih sistemskih zakona, što nije celishodno, čak i ako nisu u suprotnosti. S druge strane, smatramo da ne postoje opravdani razlozi da se propisuje obaveza sportista i njihovih organizacija da svoje odnose uređuju isključivo ugovorom o radu, posebno što je taj ugovor često nepodesan za regulisanje takvog odnosa, a predložena odredba je i u suprotnosti sa Zakonom o radu u pogledu trajanja ugovora na određeno vreme. Sportistima i njihovim organizacijama se mora ostaviti sloboda da svoje odnose urede na način koji njima odgovara u skladu sa mogućnostima koje pruža važeći pravni poredak i nema nikakvog opravdanja da se ta sloboda ograničava, čime se narušavaju prava i slobode zajamčene Ustavom. Prava na druge vrste naknada su uređena opštim privrednim propisima i propisima o autorskim pravima, kao i pravilima međunarodnih sportskih federacija, pa ovakvo delimično uređivanje ovim zakonom može stvoriti nepotrebne probleme sportistima i sportskim organizacijama. Privremeno upućivanje sportista u drugu organizaciju se uređuje sportskim pravilima nadležnih saveza i međunarodnih federacija i ugovorima, te se ne može uređivati zakonom jer se time neopravdano i prekomerno ograničavaju prava i slobode zajamčene Ustavom. Ovo su razlozi zbog kojih predlažemo da se član 12. Predloga zakona o sportu briše.
Hvala, gospodine Zankov. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Periću.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministre, vi ste čuli za onu izreku – sportski podnesi poraz. Ona se proširila ne samo na sportske aktivnosti, nego vrlo često i na neke izbore i bilo šta izvan toga. Kaže – sportski podnesi poraz, što znači da bi trebalo da ovde na jedan drugačiji način razgovaramo. Ovo što sam rekao ne treba dovoditi ni u kakvu vezu... pokušaj da neko porazi vas. Moram samo da vam kažem da vi u Poslaničkoj grupi SRS zaista imate govornike koji mogu na vrlo kvalifikovan način da govore o sportu. O nekima je, odnosno njihovom potvrđivanju kao sportista govorio naš narodni poslanik Zoran Krasić. Samo da podsetim, Sulejman Spaho je neko ko je igrao rukomet u „Metaloplastici Mačva“ iz Šapca, u našem najtrofejnijem rukometnom klubu. Zatim, gospodin Slađan Mijaljević, kao ovlašćeni predstavnik SRS po pitanju Predloga zakona o sportu, jeste neko ko je bio i u organizacionom komitetu, gde ste vi bili predsednik prilikom organizovanja Svetskog prvenstva krajem prošle godine u Srbiji, gde smo osvojili zapažene rezultate, a i sam je aktivni karatista. Tako da ovo treba shvatiti, ne treba banalizovati i ponekad pokušavati da se baci neka senka na ono o čemu danas govorimo. Gospodine predsedavajući, nije mogla gospođica Nataša Jovanović da se dere. Može neka životinja da se dere, guli, ili slično, može neko od nas povremeno da viče malo, što bi se reklo jače, ali da se dere, to prosto nije moguće. Čisto podsećanja radi, vi vrlo retko izađete iz fazona. Gospođo ministre, vi ste hteli da se takmičite sa Petrom Jojićem, da li je sve ono što je kazao tako. Moja je pretpostavka, kada je u pitanju oblast sporta, da vi treba da znate više nego mi narodni poslanici, čak i što se tiče mesta iz kojeg dolazimo, pogotovo ako je to u rangu vrhunskog sporta kao što je grad Pančevo. Da se ne osvrćemo na to, mi smo detaljno analizirali član 12. ovog predloga. Smatramo da on na drugačiji način reguliše odnos između profesionalnog sportiste i sportske organizacije ili kluba nego što to čini zakon o radnim odnosima, a ovde smo u domenu zasnivanja radnog odnosa. Istina, član 12. u stavu 1. kaže: „Profesionalni sportista zasniva radni odnos sa sportskom organizacijom zaključenjem ugovora o radu na određeno vreme, najduže do pet godina“. Nakon toga ide još jedna rečenica. Smatramo da bi posle zapete, gde se reguliše radni odnos na određeno vreme, trebalo da bude tačka. Ostali deo rečenice tj. stava 1. bi trebalo da se briše. Kao razlog za neprihvatanje ovog amandmana ste naveli da je to povoljnije regulisano nego zakonom o radnim odnosima. Vremenski da, ali uopšte ne treba ni ograničavati. Možda profesionalnom sportisti to visi kao mač nad glavom „na određeno vreme, do pet godina“. Neka to bude neodređeno vreme, pogotovo što kažete da može naknadno sa istom sportskom organizacijom ili sa nekom drugom da produži taj ugovor. Ako već može da ga produži, mislim da bi ovo trebalo potpuno brisati. Vi ste prihvatili 14 amandmana, a niste prihvatili 196. Kada sam rekao da Poslanička grupa SRS zaista argumentovano govori o ovim amandmanima nisam želeo da potcenim diskusiju drugih kolega. Dakle, ovde ste mogli da čujete dosta dobrih predloga, ponegde se na bolji i precizniji način regulišu određene odredbe; iznose iz tog zakona, oduzimaju te nejasnoće i dileme. Vama će kao ministru (koliko ćete dugo vi tu još biti, to sad uopšte nije pitanje) biti mnogo lakše da se uz precizne i dobre zakonske norme primenjuje ovaj zakon. Kada je u pitanju ovo što ste čuli od gospodina Duvnjaka i od drugih kolega, i od Dušana Marića, nemojte mnogo da brinete za to. Kao diplomirani pravnik bih rekao da je to u nadležnosti ministra Dačića i specijalnog tužioca za organizovani kriminal gospodina Radisavljevića. Vi samo sa ovog sportskog aspekta sa vašim saradnicima treba da im pomognete u otkrivanju takvih slučajeva. Zaista nemate nijedan razlog da ne dozvolite da se to iznese. Mislim da je to u interesu sporta i da današnjom raspravom i prilikom usvajanja ovog zakona želimo zaista da uspostavimo temelje, gde će svi ljudi uključeni u sport imati od ovog zakona, oko kojeg se neko ipak potrudio, neke koristi. Hvala vam.
Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Milica Vojić Marković.
Hvala. Gospodine predsedavajući, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Demokratska stranka Srbije je podnela amandman na član 12. na stav 2, ali smo dodali i novi stav 3. Ovaj član uređuje odnose sportista sa klubom. Smatramo da je ovaj postojeći stav 2. gde piše: „Prekid rada kraći od 30 dana ne utiče na trajanje radnog odnosa“, potrebno dopuniti, pa smo dopunili: „Prekid rada duži od 30 dana neprekidno ne uračunava se u vreme na koje je zaključen ugovor o radu iz stava 1“. Ono što je nama mnogo važnije od ovoga jeste stav 3. koji smo dodali, a to je: „Prekid rada usled povrede zadobijene za vreme takmičenja ili pripreme ne uračunava se u vreme na koje je zaključen ugovor o radu iz stava 1“. Šta nas je navelo da napišemo ovakav amandman? Kako je sport u moderno vreme izgubio svoju prvobitnu svrhu, a to je da pobediš samog sebe, a ne da pobediš protivnika, da ga poniziš i ubiješ, kako uče neki treneri, a na to sam ukazivala i kada sam govorila u načelu, i kako su sportisti, naročito profesionalni sportisti, oni koji postižu vrhunske rezultate, zaista postali moderni gladijatori, smatramo da je u ovom ugovoru o radu vrlo važno da se ograniči i to da takvog sportistu koji se povredi za vreme takmičenja neko, neki budući gazda ili neko ko ima taj klub, ružno rečeno ali tako je, tako se ponašaju, jednostavno ostavi bez mogućnosti i da za to vreme dok je povređen bude nezaposlen i da gubi sve prinadležnosti koje je dobijao ovim ugovorom o radu. Zbog toga smatramo da bi bilo, što se nas tiče, vrlo umesno da Ministarstvo razume ovo što smo pokušali da ovde navedemo i da prihvati ovaj amandman, jer bi zapravo time sprečilo to što jeste moderno gladijatorstvo, a što ne treba da bude. Hvala.
Hvala vama. Na član 12 amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS i kolega Vitomir Plužarević su podneli amandman da se stav 4. u članu 12. menja i da glasi: „Naknade iz stava 3. ovog člana utvrđuju se opštim aktima nadležnog granskog sportskog saveza“. Srpska radikalna stranka smatra da nije potrebno u ovoj oblasti ostavljati bilo kakvu alternativu. Nadležnost mora pripadati granskoj sportskoj organizaciji, a ne udruženju ili klubu. Mislimo da u ovom delu ima argumenata, a nešto slično ovome maločas ste govorili, da li se ostavlja mogućnost da, recimo, igrač koji iz bilo kojih razloga ne naiđe na razumevanje u svojoj sportskoj organizaciji ima načina da sam sebi plati obeštećenje i da pređe u drugi klub? Na ovaj način se dozvoljava klubovima da bukvalno budu vlasnici svih igrača. Znamo kako se to danas radi na Zapadu: igrač se apsolutno ništa ne pita, pitaju se vlasnik kluba i menadžeri, a on mora da ode tamo gde mu kažu. Ipak je ovo Srbija, gospođo ministre. Ne bih se baš toliko okrenuo i pustio bih, pogotovo u slučajevima gde imamo izuzetno i natprosečno talentovane sportiste, da ne budu robovi svojih klubova i da im se omogući da na jedan sasvim korektan i pristojan način promene sredinu.
Iskorišćeno je minut i četrdeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 12. da se stav 6. briše. U obrazloženju sam naveo da se obaveze između profesionalnog sportiste i sportske organizacije regulišu ugovornom obavezom u skladu sa Zakonom o obligacionim odnosima. Cilj amandmana je poboljšanje teksta zakona. Gospođo ministre, ja sam čovek koji se ne razume mnogo u sport, ali prateći u novinama i gledajući šta se sve danas u Srbiji dešava, gore na platformi gde su mladi ljudi, gledajući sport koji je postao sport gladijatora i gde se ispoljava velika agresivnost, mislim da bi ovim zakonom trebalo poraditi na razvijanju ljubavi i solidarnosti među tim mladim ljudima koji navijaju za svoje sportiste da bi došlo do sprečavanja svih tih zloupotreba koje danas imamo i koje viđamo na sportskim terenima. Ali, mora biti evidentno da su najveća korupcija i najveći kriminal u sportu. Smatram da je u pisanju ovog zakona trebalo da učestvuju profesionalni sportisti, verovatno su i učestvovali, ali i eminentni pravnici, da ne bi bilo određenih zloupotreba u sportu. Ovim amandmanom sam u stvari želeo da sprečim sve to, jer ovde se govori da jedan sportista može biti ustupljen drugoj sportskoj organizaciji bez pitanja tog sportiste da li želi da pređe. Prema tome, moramo shvatiti da je sport danas najvažnija grana u odgoju mladih ljudi, kojima se u tom sportu želi stvoriti njihov sutrašnji put. Iako sam antisportista, ipak smatram da je tu velika želja svake države, svake vlasti da uputi mlade ljude da se otkače ulice, droge i svega onoga što je danas porok u društvu. Smatram da ovo što se danas dešava... Bili ste u Šapcu, otvorili ste tamo jednu sportsku halu koja će biti namenjena školskoj i predškolskoj deci da bi mogla da se bave sportom i povećaju svoju fizičku spremnost, odnosno da napravimo ono što se u narodu kaže – u zdravom telu, zdrav duh. Hvala.
Hvala vama. Reč ima ministar gospođa Snežana Samardžić Marković.
Zahvaljujem narodnom poslaniku, naročito na ovome što je u više navrata istakao značaj sporta u vaspitanju mladih ljudi, a naročito što je isticao značaj sporta i govorio o njegovoj ogromnoj važnosti. Sa tim se slažem i zato smatram da je privilegija biti ministar sporta u Srbiji. Htela sam da iskoristim priliku, prvo, da odgovorim na ranija pitanja – šta ako se sportista povredi. On svakako neće, niti može biti rob, jer ovaj zakon, za razliku od prethodnog, predviđa obavezu da se sportisti osiguravaju od strane organizacije u kojoj rade. Još dugujem odgovor narodnom poslaniku; tačnije, ne odgovor, nego je to jedna molba. Rekli ste da se takva vrsta pozajmice može vršiti među klubovima bez pitanja sportiste. Ljubazno vas molim da pročitate poslednji stav člana 12, naročito završetak tog člana, a ja ću ga, javnosti radi, pročitati: „... uz saglasnost profesionalnog sportiste“. Znači, ne znam kako ste pročitali da se to može činiti bez volje sportiste kada eksplicitno u zakonu stoji: „uz saglasnost profesionalnog sportiste“. Hvala.
Hvala vama. Reč ima gospođa Milica Vojić Marković.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministre, meni je jako drago što odgovarate zato što zaista mislim da treba da razjasnimo stvari. Pomenuli ste osiguranje u slučaju povrede. To je potpuno druga vrsta naknade od one o kojoj sam ja govorila. Ja sam govorila o ugovoru o radu. Dakle, on će zaista dobiti naknadu, ali to nije sigurno, jer vi u članu 15. kažete da može da bude osiguran. Ne kažete da mora da bude osiguran. Diskutabilno je da li će on dobiti tu naknadu. S druge strane, ugovor o radu ga štiti na drugi način. On je i te kako važan za profesionalnog sportistu i za vrhunskog sportistu. U slučaju da nema takav ugovor o radu, njemu plata ne teče (uslovno rečeno, plata), on nema socijalno, nema zdravstveno osiguranje. O tome govorim. Onda ga to svrstava u kategoriju – rob. Hvala.
Gospođa ministar ima reč.
Kad smo već kod preciznosti čitanja, molim vas da pogledate član 19. stav 1: „Sportska organizacija dužna je da zaključi ugovor o osiguranju svojih vrhunskih sportista od posledica nesrećnog slučaja za vreme obavljanja sportske aktivnosti, a na osnovu utvrđenog rangiranja sportista“. Znači, molim vas, još jednom vam skrećem pažnju na reči „dužna je“. Mislim da je to dovoljno eksplicitno izrečena obaveza. Hvala.
Hvala, poštovana gospođo ministarka za omladinu i sport. Narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad dozvolite da u vaše i svoje ime pozdravim grupu srednjoškolaca, članova Unije srednjoškolskih parlamenata iz Požarevca, koji prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine, a prisutni su: Kristina Jelić, Tina Poštić, Valentina Živadinović, Vesna Gajić, Milica Živković, Melani Lazarovski, Milica Perović, Tijana Nikolić, Milena Miladinović, Amela Čaković, Đurđija Mastelo, Andrijana Stolić, Tanja Babejić, Jovana Tomić, Marija Jović, Tamara Stojković, Kristina Ilić, Žaklina Branković, Marija Marjanović, Ivana Miladinović, Tamara Urošević, Milica Belopoljac, Jelena Blagojević, Ana Šunturlić, Anita Andrejić, Natalija Živković, Milica Nikolić, Marina Stević, Jovana Živković, Helena Nikolić, Magdalena Bogdanović, Ognjen Lazarević, Nemanja Antić, Kosta Ognjanović, Miloš Đorđević, Petar Petrović, Uroš Milovanović, Dalibor Vučić, Ilija Dragoslavić, Ivan Milošević, Stevan Vučković, Miloš Trajilović, Stefan Komatina, Đorđe Tomić, Pavle Milenković, Marko Doderović, Marko Milošević, Aleksandar Tripković, Aleksandar Jovanović i Danijel Veličković. Dobro došli u vašu kuću, Dom Narodne skupštine Republike Srbije. Uživajte u ovom trenutku. Ovo je rasprava koja se tiče apsolutno svih vas. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima dr Mileta Poskurica.
Zahvaljujem. Srpska napredna stranka je pokušala da amandmanom na stav 1. ovog člana, koji reguliše ko može biti samostalni profesionalni sportista, izmeni stav 1, omogući i onima koji nisu vrhunski sportisti da budu individualci, profesionalni individualci, dakle, da se bave sportskim aktivnostima i delatnostima ne samo kao samostalni profesionalni sportisti odnosno preduzetnici. Ta pozicija podrazumeva, ako se čita ovaj stav, da je neko ko je već samostalni profesionalni sportista i preduzetnik, recimo, u nekim igrama je to moguće, a da prethodno nije bio samostalni profesionalni sportista. Mi smo to predložili dosta jednostavnije i liberalnije: „Sportista može da se profesionalno bavi sportskim aktivnostima kao samostalni profesionalni sportista ako je stariji od 15 godina, ako je registrovan kod nacionalnog sportskog saveza i ako ima prebivalište na teritoriji Republike Srbije.“ To je sveobuhvatniji „rezervoar“, iz koga mogu da se crpe potencijalni profesionalni individualci u različitim sportovima, uključujući sport i šah, naravno, onda kada je to moguće, bez obavezujuće klauzule. Ipak, da bi postao vrhunski, on mora da se iskaže ili nekim „bajpasiranim“ putem ili delujući od početka kao čovek koji se individualno bavi, može sebi da priušti, jer mu, konačno, i stav 2. omogućava da se bavi sportom i na drugačiji način, i da imamo jedan veći „rezervoar“ moćnih profesionalnih individualaca. Zato smo podneli ovakav amandman, u uverenju da ćete ga prihvatiti. Zahvaljujem.
Na član 13. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Milan Avramović i zajedno narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Miloš Aligrudić. Reč ima gospodin Avramović. Izvolite.
Tačno je to, gospodine Novakoviću, da sam tražio da se u članu 13. stav 2. izbriše. Iz kojih razloga? Da se ne bih nadovezivao na to da je urađena selekcija sportiste koji može da se bavi samostalnom delatnošću, dakle to je sportista, vrhunski sportista, ne poštujući ove članove iz člana 3. i tačke od 6) do 12), postavlja se jedno logično pitanje, pošto gospođa ministar nije dala odgovor na moj amandman na član 3, zašto nije uvršten u ovu kategoriju, ili uopšte kategorizaciju, ko sve može da bude sportista i zašto tu nema običnog sportiste, rekreativnog sportiste, iako ste sami govorili koliko je Ministarstvo učinilo za rekreativni sport? Pomenuli ste budžet, više termina ste iskoristili, vezano za rekreativni sport, a meni ste dali obrazloženje da je taj amandman odbijen iz razloga što se izraz „rekreativni sportista“, čije se uvođenje predlaže ovim amandmanom, ne razrađuje dalje u Predlogu zakona. Dakle, demantovali ste sami sebe. E sada, ako uzmemo i ovu kategoriju ovog člana, da će samo vrhunski sportista samostalno moći da nešto organizuje uz povoljnosti koje mu dajete, da nema obavezu da ima posebnu prostoriju, da ima posebne sprave, da ima posebnu, hajde da kažem, kategoriju sporta kojom se bavi, uslova da se bavi samostalnom delatnošću, s obzirom na to da mora da bude prijavljen... U obrazloženju zašto se amandman ne prihvata kažete – da bi mu se olakšalo da se time bavi. Dakle, ako ćemo pretpostaviti da će se on baviti bez dobrih uslova, bez prava, bez onog individualnog sporta, onda ćemo doneti zaključak da može da koristi ono što ima na raspolaganju. Sada postavljamo pitanje, šta on ima na raspolaganju od javnih terena, od javnih sprava, od bilo kojih drugih sportskih mogućnosti, pri čemu će on individualno da se ponaša? Kada kažemo individualno, mislimo na jednog sportistu koji se bavi sportom, pa neka je i šahom. Podsetiću vas da u varijanti individualnog bavljenja sportom, kao samostalnom delatnošću koja je prijavljena agenciji, može da koristi betonske table na Kalemegdanu da vežba šah, onu šipku koja služi za trešenje tepiha, da radi zgibove, ako je u pitanju bokser ili neko drugi. Brisanjem ovog člana i prihvatanjem amandmana na član 3, da postoji rekreativni sportista, uveli biste zakonsku normu da on ima obavezu da priloži što je moguće više sredstava za uslove za bavljenje tom svojom delatnošću. Samim tim zakon bi ga obavezivao, pošto će on verovatno rekreativne sportiste da savetuje, trenira, bilo šta; ne mora samo profesionalne ili samo vrhunske, kako ste ovde naveli, može to da radi i za rekreativne sportiste, koji bi mu, naravno uz apanažu, pomogli da dođe do što boljih uslova. Ovako mu dajete odvezane ruke da on nema ni objekat, da izađe na poljanu nekog parka ili da nema ni spravu, ni bilo šta, a da je prijavio agenciji, pa da je agencija prijavila Ministarstvu da on to radi iz nekog drugog razloga. Dakle, jako je važno, ako već učestvujemo u izradi zakona, da pomognemo sportistima, da damo okvir šta je minimum minimuma, šta moraju da imaju ako hoće time da se bave, s tim da je već napravljena kategorizacija da to može da radi samo vrhunski sportista, dakle, onaj koji ima iks nagrada; ne može čak ni profesionalni sportista, nego samo vrhunski. Ne vidim razlog za odbijanje ovog amandmana. Mislim, ako bi se to stavilo u zakon, da bi Ministarstvo imalo veće učešće pomoći i ovim licima koja planiraju samostalno da se bave, jer će dobijati obaveštenja od agencije koja su to lica.
Reč ima gospođa ministar.
Izvinjavam se ako je ovo na bilo koji način odugovlačenje rasprave, nije mi želja svaki čas da dužim, ali još jednom upućujem najljubaznije molbu da se pažljivo čita, zato što u članu 13, na koji ste vi uputili amandman, nije reč o rekreativnom sportisti, već o profesionalnom sportisti, i to profesionalnom sportisti preduzetniku. Hvala.
Gospodine Avramoviću, izvolite.
Radi javnosti, moja obaveza je da odužim raspravu ako mi nešto nije jasno i ako želim da dobijem pojašnjenje. „Vrhunski sportista“, ne ni profesionalni, nijedan iz člana 3. od tačke 6) do 12), „može da se profesionalno bavi sportskim aktivnostima“, to je potpuno u redu i zato jeste vrhunski sportista i to je objašnjeno u članu 3, „i delatnostima u individualnim sportovima i kao samostalni profesionalni sportista“. On kao samostalni vrhunski ili profesionalni sportista nema uslova za rad; onda je on u obavezi da svoje usluge naplaćuje i time dobija one sportiste koji se bave sportom kao vidom rekreacije. Zato kažem, da ste imali sluha da usvojite amandman na član 3, šta je rekreativni sportista, to je povezano sa ovim, onda biste me bolje razumeli. Ja vam kažem, ako profesionalni sportista nema uslova za rad, jer je profesionalno u nekom klubu, a ne zato što ima svoju teretanu, svoj klub, svoje izvore prihoda pa je uložio u sport, nego može da se prijavi agenciji i da ona to prijavi Ministarstvu... Ovde kažete – za obavljanje delatnosti iz ovog člana nisu potrebni poseban prostor... Ako individualni sport podrazumeva ring, poseban prostor ne može da bude gradski park. Kažete, nije potrebna oprema (bez opreme ne može da bude) i nisu potrebni kadrovi. Možda sam ja pogrešno protumačio, nemojte mi zameriti. Za kadrove mogu da razumem, zato što je on vrhunski sportista i profesionalac i dobio je neke nagrade i ima neko iskustvo koje će da prenese. Ali, za opremu i za uslove gde će on da radi nije propisano ništa, šta je minimum minimuma da bi on mogao da radi. To je ono što je mene nateralo da tražim da se briše to da nije potreban poseban uslov. Moraju da postoje uslovi. Vi biste podsticali te uslove od strane Ministarstva da je prihvaćen amandman, da bi on mogao da obavlja svoju delatnost, ako je obavlja iz profesionalnih razloga, a ne zbog novčane nadoknade ili nekog drugog razloga.
Gospođa Jovanović, izvolite.
Gospođo ministre, nama ne smeta uopšte, mi volimo komunikaciju sa vama i da pojasnimo neke stvari. Jer, ne radi se samo o našoj pukoj nameri da pišemo amandmane zato što smo opoziciona stranka, nego zaista želimo da kroz ovaj vid intervencija poboljšamo i razjasnimo neke stvari. Da se vratim na ovo o čemu je govorio kolega Avramović. On je potpuno u pravu. U članu 3. tačka 10) vi ste definisali šta je vrhunski sportista i kako se taj rang dobija. Izvinite, ovim brisanjem stava 2, što je predložio kolega Avramović, kao i drugi narodni poslanici, mi dovodimo u mogućnost tog vrhunskog sportistu... Objašnjeno je kako se dolazi do tih rezultata i kako se on rangira, mi tu nismo intervenisali, u skladu sa Nacionalnom kategorizacijom, u kategoriju vrhunskih sportista. Lišavate ih mogućnosti, jer vi niste rekli u članu 3. tačka 10) da su to samo oni koji mogu sami sebi to da obezbede. Kolega Avramović vas lepo pita, šta će da uradi onaj ko je vrhunski sportista, a nije preduzetnik, nije u mogućnosti...? Jer, kada pravite kategorizaciju i kada mu dajete ta priznanja vi polazite od toga da su to lica kao što je pomenuta Nađa Higl, ili Milorad Čavić, sportisti koji nemaju mogućnosti da sami sebi to obezbede, već se nalaze u situaciji da im se sada takva mogućnost... Ili je neka zabuna u pitanju, ili je neprecizno, jer nemoguće je, znate, da nisu potrebni poseban prostor, oprema i kadrovi. To je hteo kolega Avramović da vam kaže i verujem da je to bila namera ostalih kolega koji su podneli istovetni amandman.
Ministar, gospođa Samardžić Marković.
Pitanja koja ste vi postavili i sportisti koje ste vi pominjali ne odnose se na sportistu preduzetnika. Znači, vrhunski sportisti o kojima ste vi govorili su u nadležnosti granskih sportskih saveza i granski sportski savezi stvaraju uslove i u tom smislu se dalje bave kategorizacijom. Mi govorimo, još jednom ponavljam, o sportisti preduzetniku. To je jedna velika razlika. Primera radi, uzmite nekog atletičara koji želi da trči maraton i profesionalno kao preduzetnik da učestvuje u raznim takmičenjima i na taj način zarađuje za život; ne smatram da ga moramo u zakonu ograničavati da ima kadrove, da ima adekvatne uslove za rad, da ima prostorije. Mislim da bi to bilo baš gušenje preduzetništva, a mi na ovaj način, stvarajući mogućnost da nema sve te stvari a da i dalje bude preduzetnik, štitimo i branimo upravo interese takvih sportista. Hvala.
Hvala vama. Na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Kišmarton.
Mislim da ste propustili jedan član pre toga. Ne? Dobro, hvala. Poštovane kolege narodni poslanici, kao što smo dosad čuli, kao što znamo, sport je veoma važan za građane Srbije, kako za mlade i decu, tako i za stare i za ljude u zrelim godinama. Važno je, takođe, imati zakon o sportu, na korist građana Srbije. Cilj Srpske napredne stranke je da se donese zakon o sportu, u cilju razvoja i unapređenja sporta u Srbiji. Nažalost, ovaj zakon neće odgovarati građanima i velikom broju sportista, jer imam utisak da se ovim zakonom želi staviti, kao što se kaže u narodu, šapa na sport. Što se više unese politika u sport, sve je gore i gore u sportu. Mi smo podneli amandman na član 14, gde se govori o penzijskom i invalidskom osiguranja sportista amatera. Predložili smo da se taj član 14. briše, jer ovim članom Predloga zakona se ne propisuje ništa, niti on ima bilo kakvog uticaja na prava sportista, u smislu poboljšanja njihovog položaja, samo upućuje da sportista može da ostvari pravo u skladu sa zakonom kojim se, i bez ovog zakona, uređuje penzijsko i invalidsko osiguranje. Unošenjem ovakvih odredaba, kojima se samo upućuje na primenu zakona, nepotrebno se opterećuje tekst zakona. Hvala.
Hvala, gospodine Kišmarton. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima gospodin Aleksandar Pejčić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ministre, inače, koristim vreme, kao što sam rekao na početku, ovlašćenog predstavnika. Gospođo ministre, mislio sam da ćete prihvatiti ovaj naš amandman. Prvo, kada je reč o ovom zakonu, mi imamo tri osnovne primedbe. Kao prvo, da se favorizuje vrhunski sport i profesionalni sport, da su u zapećku amaterski sport i druge vrste sportova. Drugo, da je ovaj zakon protivustavan, jer konvertuje društvenu imovinu u državnu imovinu. Treće je bilo pitanje finansiranja. O tome smo pričali i pričaćemo kasnije o amandmanima. Kada je u pitanju ovaj amandman na član 15, koji govori o amaterskim sportistima, ovde se relativizuje, kaže se: „može se uključiti u obavezno zdravstveno osiguranje“. Mi smo hteli ovim amandmanom imperativno da stavimo do znanja da se mora uključiti u zdravstveno osiguranje. Zbog čega? Želim da vam objasnim pomoću jednog plastičnog primera: veliki klubovi nemaju potpisan profesionalni ugovor sa svim igračima, neki su amateri, dovode ih na probu; neki su tu zato što su mladi i talentovani igrači, uključuju ih iz podmlatka. U nedostatku igrača, pošto igrači iz prvog tima mogu da se povrede, oni mogu te amatere da uključe u rad prvog tima i da ih puste da odigraju neku utakmicu. Na toj utakmici, ne daj Bože, može neko od njih da se povredi, da slomi nogu ili bilo šta. Ovaj zakon ne omogućuje klubovima da ih osiguraju, on kaže „može“, znači, nije imperativno, već relativizuje stvari. Znači, mora da i amaterske sportiste uključi u zdravstveno i socijalno osiguranje. To smo hteli, to je bila naša ideja. Očekujem jednu aktivnu komunikaciju između vas i mene i da suočimo mišljenja; nadam se da ćemo jedan kvalitetan zaključak izvući i da ćete prihvatiti ovaj naš amandman, jer je u korist amaterskih igrača. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Milan Dimitrijević.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Gospođo ministre, moj kolega gospodin Pejčić vam je objasnio gde je problem što se tiče ovog amandmana iz jednog ugla, a ja ću vam objasniti gde je problem iz drugog ugla i zašto nije dobro kad odredba zakona glasi – može. Dakle, vi ste nama u obrazloženju odgovorili na sledeći način, a to je da je ovaj član Predloga zakona u skladu sa propisima kojima se uređuje obavezno zdravstveno osiguranje. Moje prvo pitanje, gospođo ministar, jeste koji su to propisi koji uređuju zdravstveno osiguranje? Bavim se dvadeset godina tim stvarima i znam samo za jedan propis, a to je Zakon o zdravstvenom osiguranju. Znači, nisu propisi, nego jedan zakon. S druge strane, ovo otvara dve vrste problema. Prvi problem, znate, kada se govori na taj način da nešto može, podsetiću vas na jedan detalj iz 2009. godine. Dakle, vaš stranački kolega, bivši ministar zdravlja, u jednom momentu zavapio je kako doprinosi za zdravstveno osiguranje u 2009. godini nisu uplaćeni u iznosu od 84 milijarde dinara, a onda je ova skupština oprostila tim koji nisu platili obavezno zdravstveno osiguranje. Vidite sad kako to izgleda: i kada je norma obaveza zakonodavca da se uplati, a on ne uplati, država oprosti u ime nečega. Druga vrsta problema je da ti ljudi mogu doći u status zdravstveno neosiguranog lica. I oni ljudi koji su zaposleni dolaze u status neosiguranog lica, pa ih zato vraćaju iz domova zdravlja ne pružajući im određene usluge. Znate li koliko država izdvaja po jednom neosiguranom licu? U budžetu Ministarstva zdravlja izdvaja 500 dinara u toku jedne godine. Vidite sada kako izgleda ovaj vaš član. Hoće li tih 500 dinara, u slučaju nekih zdravstvenih potreba, pokriti troškove lečenja sportiste amatera? Neće, niti može. Zato vas molim da prihvatite ovaj amandman. To mora biti obaveza. Znate, ne možete vi crpeti iz zdravstvenog osiguranja koje je neko uplatio da biste trošili za nekog ko nije uplatio. To jeste humano, ali je neodgovorno, jer će onda nestati novac za onoga ko je uplaćivao zdravstveno osiguranje. U tome je problem. Zato se ovo mora promeniti i mora se doneti obaveza da mora uplatiti obavezno zdravstveno osiguranje.
Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima dr Mileta Poskurica.
Srpska napredna stranka ima nameru, sve u uverenju da može da popravi zakon tako što će smanjiti njegov obim i učiniti ga jasnijim, da i ovde objedini nekoliko stavova u članu 17. Pročitaću kako smo zamislili, čini se vrlo jednostavnim, da prikaže potrebu i obavezu sportskih organizacija da svojim sportistima obezbede adekvatno lekarsko i zdravstveno uverenje, bilo da je reč o uverenju o opštoj zdravstvenoj sposobnosti ili posebnoj. Kako smo zamislili? „U sportskom takmičenju i drugoj sportskoj aktivnosti može učestvovati sportista i drugi učesnik kod koga je utvrđena opšta i posebna zdravstvena sposobnost, u skladu sa pravilima nadležnog sportskog saveza, odnosno organizatora aktivnosti“. To radi ovlašćena zdravstvena ustanova. Dakle, samo u dva stava, saželi smo nešto što je ovde u šest stavova dato. Pojednostavili smo stvari. U vašem predlogu u stavu 1. se govori o nekakvim opštim zdravstvenim sposobnostima, u stavu 2. o posebnim, i već se licitira sa rokovima u kojima treba to uverenje da bude sveže, svi znamo o čemu se radi; to je najčešće šest meseci, možda negde treba i kraće. Vi nudite varijantu i sa tri meseca. O tome koliko će često biti, šta će pregledi sadržavati, obim pregleda, o potrebi da neko ide vanredno ili redovno vi ne razlažete ovde detaljno, ostavljate da se dva ministarstva oko toga dogovore. Ali, potpuno isključujete sportske saveze. Oni očito imaju jedan uhodani ritam, znaju koja je vrsta sposobnosti potrebna, koje uverenje ko izdaje, gde izdaje; ogromno akumulirano iskustvo, plus komunikacija sa međunarodnim asocijacijama. Dakle, oni treba da budu nosioci tog predloga. Naravno, kako tehnički izgleda pregled, šta se od vitalnih parametara uzima, to treba da radi Ministarstvo zdravlja. Trebalo bi da tu Ministarstvo sporta posreduje oko nekih zakona, oko nekih segmenata koji daju obavezujući karakter, koji predviđaju kaznene norme ako se to ne uradi itd. U protivnom ćemo dobiti jedan vrlo razuđeni član, u kome je sve moglo da se kaže na jednostavniji način. Otvara se mogućnost da se u podzakonskim aktima, ono što će dogovorno utvrditi dva ministra, dva ministarstva, stvori takva prilika koja možda bude... posebno u odnosu na ovaj poslednji stav u kome se govori da te troškove pregleda, možda prečesto za neke sportske aktivnosti, snosi sam takmičar, recimo, individualac o kome smo govorili. Šta ako nije preduzetnik, nije bogati profesionalac, kao neki u individualnim sportovima? Dakle, to će kasnije da se tiče i drugih obaveza. Možda je u to trebalo ići neutralnije, kao što smo mi dali, a detalji se razlažu kad se govori o zdravstvenim institucijama koje su nadležne za utvrđivanje zdravstvene sposobnosti. I tu imamo neke amandmanske predloge, ne da to samo nomenklaturno izmenimo, nego i da sadržajno to promenimo i na kraju dovedemo u red stanje stvari. Znamo da su i danas, posebno kod amaterskih sportova, rukovodioci tih sportskih organizacija u stanju da jure lekare po domovima zdravlja da sami stave pečat, štambilj, sami sebi vežu oko vrata. To treba rešiti. Nažalost, dešavaju se i smrtni slučajevi zbog pregleda ovlaš; često pregled nije ni učinjen, svestan sam da to postoji. Ova izmena koju dajemo apsolutno ne ostavlja mogućnost da se to i dalje dešava, samo na jedan uređeniji i jednostavniji način otvara teren za diskusiju, kao i u narednim članovima, o tome ko daje, koliko često daje. Vi ste predvideli da će to biti niz podzakonskih akata kojima će se to rešiti. Mi smo bili namerni da vam predložimo ovo rešenje. Zahvaljujem.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Oto Kišmarton.
Poštovane kolege narodni poslanici, Srbija ima izuzetne talente za sport i može se reći da je Srbija zemlja sportista. Naši sportisti postižu izuzetne rezultate u ekipnom i pojedinačnom sportu. Ti rezultati su postignuti zahvaljujući talentu i napornom radu sportista, i to u mnogo lošijim uslovima za trening nego što njihovi vršnjaci imaju u drugim državama. Mnoga talentovana deca ostala su na nivou talenta, jer u sportskim klubovima, posebno u amaterskim i malim klubovima, u klubovima koji se bave manje popularnim sportovima, nije bilo uslova za njihovo dalje razvijanje. Što se tiče amaterskog sporta, postoji jedan hronični nedostatak para za funkcionisanje tih klubova. U Kikindi postoje ti mali klubovi, koji imaju dobre takmičare koji postižu dobre rezultate, ali imaju problema čak i sa odlaskom na takmičenje. Mi iz Srpske napredne stranke smo predložili brisanje člana 19. ovog zakona, jer se ovim članom stavlja novi namet sportskim klubovima. Član 19. uvodi obavezu osiguranja vrhunskih sportista i propisuje sume osiguranja. Prihvatanjem ove obaveze većina amaterskih sportova bi bila dovedena u situaciju da te obaveze ne može da ispuni, zbog čega bi vrhunski sportisti bili onemogućeni da se takmiče. Mnogi amaterski klubovi jedva stižu na takmičenje, kao što sam rekao, zbog nedostatka para, pa bi se ovim članom zakona još više pogoršala finansijska situacija klubova, a u mnogim amaterskim klubovima postoje i vrhunski sportisti, tako da će, ukoliko se ne izbriše ovaj član, to biti jedan veliki namet za sportske klubove. Hvala.
Hvala vama. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima gospodin Dimitrijević.
Zahvaljujem, gospodine Novakoviću. Gospođo ministre, imamo potpuno suprotan stav od stava nekih drugih stranaka i smatramo da mora postojati obavezno osiguranje vrhunskih sportista, zbog povreda, zbog nemogućnosti nastavka karijere itd. Ono što smo mi želeli jeste da se nametne opet jedna imperativna obaveza u zakonu, dakle, da ne stoji: „dužna je“, nego da stoji: „u obavezi je“. Smatramo da je to daleko preciznije. Ono što ste naveli kao razlog za neprihvatanje ovog amandmana je prosto začuđujuće. Odgovorili ste nam da se amandman ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju za neprihvatanje amandmana pod rednim brojem 45. Znači, to je bio prethodni amandman. Obrazloženje je da se taj amandman ne prihvata u cilju zaštite sportista. Mi štitimo sportiste na jedan obavezniji način, da budu osigurani, a vi nama odgovarate potpuno suprotno. Upravo hoćemo još više da zaštitimo sportiste. Prema tome, obrazloženje za neprihvatanje našeg amandmana nije u skladu sa amandmanom. Nismo mi protiv toga, nego smo za pojačavanje tih stvari. Dakle, mi štitimo sportiste. Ne možete nam odgovoriti na ovaj način da ne prihvatate amandmane. Ljudi, da li vi čitate šta piše u amandmanima? Ne možete ovako odgovarati na amandmane. Ovo je neozbiljno. Ili niste čitali ili to serijski pustite i – nećemo da prihvatimo zato što nismo prihvatili sledeći amandman. To nije u redu.
Zahvaljujem. Na član 22. amandman, u istovetnom tekstu, zajedno su podnele narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić, narodni poslanik Nebojša Ranđelović i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima gospodin Ranđelović.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovana gospođo ministre, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, zahvaljujem na datoj reči, nije uobičajeno da se govori o amandmanu koji postane sastavni deo zakona, zato što je i smisao amandmana da se zakon popravi i da Vlada usvoji mišljenje opozicije. Priroda člana 22. je takva da bih se ja malo osvrnuo na ono o čemu smo govorili, uopšte na prirodu čitavog zakona i na prirodu svih amandmana koje smo podneli, pa ako budem prekoračio vreme predviđeno za obraćanje po amandmanu, molim da se uzme vreme ovlašćenog predstavnika.
Gospodine Ranđeloviću, dobili ste reč kao ovlašćeni predstavnik, inače ne biste dobili reč.
Zahvaljujem. Naravno, zahvaljujem i ministarki Samardžić i Vladi što su prihvatili ovaj amandman. Naravno, u normalnim parlamentarnim sistemima nije uobičajeno da se izražava zahvalnost za postavljeni amandman, jer je posao opozicije da daje amandmane, a posao Vlade i posao nadležnog ministra jeste da one amandmane koji poboljšavaju kvalitet zakona ili menjaju ono što u zakonu nije dobro prihvate. Dakle, to je normalan posao, ali kako je u ovoj Srbiji sve naopako i kako je mnogo toga naopako i u našoj vladi, usvojili smo i nekakav običaj da kad se amandmani prihvataju izrazimo zahvalnost onima koji su taj amandman prihvatili. Naravno, i vraćanje na sadržinu amandmana 22. je u neku ruku naknadna pamet, čuo sam neke kolege i koleginice narodne poslanike da su to radili; dakle, on je prihvaćen, postao je sastavni deo zakona i sada se na nedostatke tog famoznog člana 22. ne treba pozivati. Osvrnuću se samo na još jednu stvar. Ovde u pregledu prihvaćenih amandmana imamo i amandmane koje je podnela Vlada. Pitanje za sve nas je šta to znači? Dao bih jedan komentar šta to znači. To znači da su naše kritike, a kakve su prirode bile naše kritike može se videti iz stenograma kada smo kao ovlašćeni predstavnici davali uvodnu reč, bile sasvim na mestu. Vlada nam na taj način šalje poruku da zakon nije dobro pripremljen i da sam predlagač ima zamerke na Predlog zakona. Dakle, konstatovaćemo, zakon nije dobro pripremljen, imao je mnogo nedostataka, ali i pohvalićemo – Vlada je bila spremna da se odazove našem pozivu i da sama u toku donošenja zakona menja ono što nije dobro u zakonu. Zahvaljujem.
Hvala vama. Reč ima dr Borislav Pelević.
Gospodine predsedavajući, uvažena gospođo ministre, drago mi je da ste imali sluha da prepoznate u amandmanu interes sportista, reprezentativaca Srbije. O čemu se zapravo radi? Radi se o tome da postoje opravdani i neopravdani razlozi zbog kojih jedan sportista ne može u datom trenutku da se odazove pozivu selektora da učestvuje na pripremama ili u reprezentaciji. Upravo ovaj član 22. i tretira to pitanje, gde u stavu 1. Predlog zakona kaže da su sportisti dužni da se odazovu pripremama i učešću u reprezentaciji. Dakle, postoje opravdani razlozi i neopravdani razlozi. Opravdani su, recimo, kada poslodavac ne dozvoli takmičaru koji radi kod njega da ode na pripreme. Konkretno, u savezu koji ja vodim to se desilo već dva puta. Mi imamo pripreme dva puta godišnje po 15 dana, jednostavno, poslodavca to ne interesuje, ne zanima ga interes reprezentacije, zanima ga interes njegove firme. Tako da smo imali takav problem. Bilo bi zaista teško doneti odluku u našem savezu da se taj sportista sankcioniše, bilo ukidanjem stipendije ili ostalih privilegija koje ima kao vrhunski sportista. To je jedna stvar. Druga stvar, teško je reći koliko bi uopšte bilo prigodno naređivati nekome da učestvuje u reprezentaciji i, samim tim, kakav bi bio njegov doprinos učešću u reprezentaciji ako to radi pod nekom silom moranja. To je normalno tako i to je normalno. Na kraju krajeva, ukoliko se radi o neopravdanom odbijanju učešća u reprezentaciji, postoje sankcije, ukidanje stipendije od strane Ministarstva sporta i druge sankcije koje proizilaze iz granskog saveza kome on pripada. Osim toga, ovaj član i nema sankcija i ne bibilo dobro ni da ih ima, tako da mi je zaista drago što ste imali sluha da prihvatite ovaj naš amandman i na tome vam zahvaljujem.
Hvala vama. Reč ima ministar.
Hvala, gospodine predsedavajući. Ministarstvo omladine i sporta se i opredelilo da ovu odredbu stavi u zakon na molbu pojedinih granskih saveza tokom javne rasprave zato što je to bio, reći ću, proizvod specifičnih vremena kada je bilo primera da se sportisti ne odazivaju na poziv selektora. Pojedinci koji su učestvovali u javnoj raspravi iz granskih sportskih saveza smatrali su to na neki način nepravednim, tu vrstu neodazivanja, zato što su izvestan rad, izvesna sredstva, pa i budžetska sredstva ulagana u razvoj sportiste i smatralo se da je fer da se sportista odazove. Zato su tražili od Ministarstva da ovakvu normu stavimo u zakon. Međutim, s obzirom na to da postoje druge vrste motivisanja sportista da učestvuju u reprezentacijama, poput nacionalnih priznanja i nagrada, kao i druge vrste, da kažem, pozitivne motivacije, mi smo se radije opredelili da pozitivno motivišemo sportiste nego da ih sankcionišemo, i u tom smislu ja sam zahvalna svim poslanicima koji su uložili ovaj amandman, jer na taj način zaista uspevamo da popravimo zakon. Hvala.
Zahvaljujem i vama. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Reč ima gospođa Milica Vojić Marković, pa Nataša Jovanović.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, prosto nisam mogla da prećutim i da se ne javim po ovom amandmanu, pre svega zato što sam jutros bila te sreće da sam zatekla nekoliko bilborda koji su bili neverovatno upečatljivi i koji su mi pokazali da ovo što ste napisali u ovom članu 22. jeste nekakvo stanje, izgleda, nacije ili bar onih koji bi pokušavali da budu savest nacije, to mi je potpuno jasno. Dakle, jasno je meni da su granski savezi tražili ovakvu odredbu, jer sam dosta u medijima pratila pojedine vrhunske sportiste koji se ne odazivaju, koji nemaju nimalo patriotizma, što pokazuje da rad i uložena sredstva nisu jedini, isključivi način na koji mi možemo da motivišemo naše sportiste da nastupaju za zemlju. Ja sam neko ko je proveo 18 godina u obrazovanju, pa moram da postavim pitanje – a kako mi to vaspitavamo, na kojim idealima, kakvi su naši školski programi na kojima mi vaspitavamo svoje mlade, svoju decu da učestvuju u nekom predstavljanju svoje zemlje? Da li je to ispravno? A danas sam, rekla sam vam, dobila odgovor. Jedan bilbord jednog univerziteta u zemlji, Megatrenda, glasi ovako – šta ćeš ovde, završi Megatrend i pali. Dakle, zašto bi bilo ko... Inače, ministar prosvete zvanični, današnji, bivši, sadašnji ministar, pre ove izmene članova Vlade a i sada, bio je dekan tog univerziteta i profesor, nisam sigurna da je danas dekan. Moram da pitam da li je moguće da neko na ovaj način reklamira svoj univerzitet i da li je moguće da i dalje vaspitavamo svoje mlade, u trenutku kada nam 30% mladih, fakultetski obrazovanih, odlazi iz zemlje, tražimo od sportista da su u obavezi da nastupaju za zemlju, kaznićemo ih ili ćemo ih motivisati na drugi način, a onda im kažemo – završite vi samo naš fakultet šta ćete ovde, palite? Ne mogu da ne govorim o ovome, zato što mislim da o ovome treba i te kako mnogo razgovarati. To je pitanje koje smo postavili više puta mi iz Demokratske stranke Srbije – kako vaspitavamo i ko vaspitava našu decu? Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima gospođica Nataša Jovanović, potpredsednica. Izvolite.
Gospođo ministre, sada ipak dolazimo u jednu situaciju, i složićete se sa ovom mojom argumentacijom, da nedostaje nešto u članu 22. Naime, vi ste rekli kako je sve počelo, kada ste izrađivali zakon to su tražili od vas, i obrazložili zbog čega. To sada prvi put čujem, jer ste odgovarali, a onda ste u međuvremenu pribegli nekom kompromisu, ne znam zašto, da prihvatite amandman, ne SRS, jer su vezani (zato sam i zamolila kolega Novakovića da ovu priču, ovu celinu, završimo), kolege Bojana Mladenovića i kasnije kolege Srđana Mijaljevića. Znači, mi stavljamo fakultativnu odredbu. Mi smo to imali kao nameru, znate. Mogu, a i ne moraju. Evo, priznaćete da su se dešavale takve situacije u prošlosti. Mogu da se dese u budućnosti. Naši vrhunski sportisti koji igraju u trofejnim klubovima širom Evrope su takođe istinske srpske patriote i može da se desi da ih selektor fudbalske reprezentacije, recimo, gospodina Nemanju Vidića, pozove da igraju za reprezentaciju na bilo kom takmičenju ili na prijateljskoj utakmici. Mi sada ovde, prihvatanjem ovog amandmana, uopšte nemamo kategoriju pripreme. Videli ste i sami, sada je nekako ovo ostalo prazno. Mogli ste to da preformulišete, pa da od ova dva koja mi imamo to stavite. Kasnije ćete sigurno kroz izmene i dopune... Videćete, reakcije ovih granskih organizacija će biti upravo takve. Znači, ne moraju, ali mogu. Kao što rekoh, selektor može da ga pozove; on ima važne utakmice u trofejnom klubu gde igra (ili neko drugi) i ne priključi se pripremama reprezentacije, to se ranije dešavalo, ali ima odličnu fizičku i svaku drugu spremnost i može da dođe dan pred kraj ili na samu utakmicu, to je opet odluka selektora. Sada, po ovome ovde, uopšte nemamo pripreme, jer brisanjem ovog prvog stava priprema ne postoji, već samo učestvovanje u utakmici, odnosno sportskom događaju. Ono što hoću, evo, sada završavam, da iskoristim, pošto ste pre izvesnog vremena bili u Kragujevcu, želim oštro da negodujem, kao poslanik i odbornik Skupštine grada Kragujevca, zbog toga što nije prihvaćen projekat za istočnu tribinu stadiona „Čika Dača“. Vi ste došli da pogledate kako teku pripreme i radovi oko zatvorenog bazena. Međutim, moram da vam kažem, vaša stranka je deo koalicione vlasti, zajedno sa gospodinom Stevanovićem, u Kragujevcu, veliko je negodovanje mojih sugrađana zbog toga, jer su i svlačionice i reflektori i pomoćni stadion u 21. veku, koji je od šljunka, u užasnom stanju. Trebalo je taj projekat da prihvatite, da država učestvuje sa 50, a grad sa 50%, kao što ste uradili i za zatvoreni bazen. Mislim da to nije u redu, s obzirom na to da je taj stadion počeo pre nekoliko godina da se obnavlja, znate kada je izgrađen, a ova slika danas tamo je ružna, a projekat je bio... Bez obzira na to što smo najoštrija opozicija Stevanovićevoj vlasti, naša Srpska radikalna stranka ipak želi dobro i za to sportsko društvo i uopšte za čitav grad. I, ne znam iz kojih razloga, verovatno zbog toga što je sa vama u koaliciji, pa mora da ćuti. Mi iz Srpske radikalne stranke ne moramo. Sada vam otvoreno kažem da su Kragujevčani jako nezadovoljni zbog toga. Koji su razlozi, da li finansijska sredstva ili o čemu se već radi, ali ipak, to je veliki grad i u pitanju je jedan ozbiljan projekat, koji jednom mora da se završi. Kasnije ćemo, kada dođemo do nekih drugih članova, da razgovaramo i o rekonstrukciji i obnavljanju stadiona u Beogradu. Hvala.
Gospođo ministar, izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Razlog zašto smo se na kraju opredelili da prihvatimo upravo ove amandmane koji ne predviđaju pripreme je naveo narodni poslanik Pelević i ne bih ponavljala. Reč je o tome što neki sportisti nisu u mogućnosti da se odazovu na pripreme. To je razlog zašto smo se opredelili. Apropo Kragujevca, razlog zašto smo se opredelili za bazen je bio taj što se moralo odlučiti, zbog sredstava, između „Čika Dače“ i zatvorenog bazena. Videli smo studiju izvodljivosti u kojoj se ogroman broj građana Kragujevca opredelio prevashodno za bazen kao prioritet. Žao mi je što taj stadion, iako je u međuvremenu popravljen i ugostio je neka regionalna takmičenja, još uvek zbog svoje infrastrukture ne može da ugosti veća takmičenja. Reći ću vam da smo, pod jedan, svesni problema koji tamo postoje. Pokušavamo u hali „Jezero“, i to je završeno, da doteramo svlačionice. Takođe, tamo smo napravili lift za osobe sa posebnimpotrebama, sportiste invalide itd. Međutim, mnogo važnije od svega – neću govoriti dalje o Kragujevcu, o tome šta je Ministarstvo sve uradilo, a uradilo je dosta – stvar je u zaduživanju. Ti isti građani Kragujevca treba da se zaduže i možda njihova deca da otplaćuju dugove i za stadion „Čika Dača“, treba sutra u okviru ove državne pomoći građevinskoj industriji da odrede prioritete. Mislim da je najpametnije, kada su sredstva ograničena, da se izabere jedan prioritet. Prema saznanjima koja imam, uz dužno poštovanje prema vašim saznanjima, postoji, pod broj jedan, studija izvodljivosti, kojom su određeni prioriteti u ime građana Kragujevca. Mislim da se preko 90% građana Kragujevca izjasnilo da prioritet broj jedan bude bazen. U tom smislu smo se opredelili za bazen. Hvala.
Hvala. Ima reč gospođica Jovanović.
Moram da vam repliciram, gospođo ministre, zbog toga što je obećanje koalicije na vlasti u Kragujevcu, gospodina Stevanovića i vaše stranke, bilo oba – i zatvoreni bazen i stadion „Čika Dača“. Grad je inače prezadužen, u vezi s tim ste dobro informisani, i za neke projekte i za trošenje budžetskih sredstava koje ne ide u prilog građanima Kragujevca. Što se tiče studije o izvodljivosti, nikada je pred sobom nisam imala kao gradski odbornik, a niko nije vršio anketiranja. Kao što i sami znate, ne možete da anketirate 100% građana Kragujevca. Mogla bih sada da uđem, ali ne želim da to sužavam na lokalnu priču... U pitanju je ipak jedan veliki sportski objekat, a to je gradski stadion, da ne govorim o ovim drugim koji su u užasnom stanju. U svakom slučaju, građani su prevareni. Očekivali su i jedno i drugo. U smislu opredeljivanja, ne znam da je tako nešto postojalo. Tamo živim, svakodnevno sam u kontaktu sa mojim sugrađanima i sa onima koji su očekivali da se ispuni predizborno i posle toga svako drugo dato obećanje od strane gradonačelnika i koalicije koja je na vlasti.
Reč ima gospodin Pejčić.
Zahvaljujem. Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ministre, javio sam se povodom amandmana gospodina Ranđelovića. Pošto ste prihvatili taj amandman, prokomentarisaću određene stvari kao ovlašćeni predstavnik. Naime, kada sam bio mlađi, pošto sam se aktivno bavio sportom, jedva sam čekao da dobijem poziv iz reprezentacije, pošto sam bio u mlađim kategorijama, da nosim dres naše zemlje. Sada su se promenile stvari. Imamo situaciju da u nekim delovima Srbije određene grupacije navijaju protiv reprezentacije Srbije, za druge reprezentacije. Šta mislite, kako će tek sportisti iz tih delova Srbije, ako budu pozvani, da učestvuju u reprezentaciji, kako će igrati? Pa, neće biti motivisani. Gospođo ministre, dobro je što ste prihvatili amandman gospodina Ranđelovića iz ovih razloga koje sam naveo. Dodao bih da je nama potrebna sveobuhvatna edukacija o patriotizmu odmalena, od same porodice. Zahvaljujem.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
Predsedavajući, podneo sam amandman na član 22. da se reči „su dužni da“ zamene rečima „po slobodnoj volji“. Sada vidim da je taj prvi stav kompletno izbrisan, ali zaista mislim da bi trebalo da ostane, samo da bude malo preformulisan. Dakle, sportisti imaju slobodnu volju da odlučuju kada i koliko će učestvovati u radu i u nastupima za reprezentaciju. U suprotnom, može doći do raznoraznih vidova primoravanja, čak može da dođe do ugrožavanja zdravlja. Kada se sportista ne oseća spremnim ili nedovoljno zdravim, mora nastupiti. Ne radi se samo o fizičkom zdravlju, može da ima neku nesreću u porodici pa nije emotivno spreman da učestvuje u svemu tome, a fizički jeste. Neki selektor, ili ne znam ko, nateraće ga da učestvuje. Pretpostavlja se da je svakom vrhunskom sportisti čast da zaigra za svoju reprezentaciju i predstavlja svoju državu u onome u čemu je najbolji, tako da ne treba ih dodatno uslovljavati, ali ih treba dodatno motivisati, upravo kao što ste i vi rekli. Stav Srpske radikalne stranke je da treba da postoji ovaj stav, ali preformulisan, jer je ovo ipak krovni zakon u oblasti sporta. Hvala.
Zahvaljujem i ja vama. Pošto smo iscrpli diskusije o članu 22, posle podne, posle pauze od jedan sat, nastavićemo rad u 15.10 časova amandmanom na član 23. koji su podneli poslanici Arpad Fremond i Elvira Kovač. Prijatno i hvala na saradnji.
Nastavljamo rad, poštovani narodni poslanici. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Slaviši Zlatanoviću, izabranom sa Izborne liste Za evropsku Srbiju - Boris Tadić. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Slaviši Zlatanoviću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru i očekujem da nam se pridruži. Izvolite. Prelazimo na član 23. Na taj član amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arpad Fremond i Elvira Kovač. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Fremond.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da iznesem sugestije narodnih poslanika Saveza vojvođanskih Mađara u vezi s Predlogom zakona o sportu, koji smatramo izuzetno važnim. Na samom početku želim da naglasim da ću govoriti kao ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe i ovom prilikom ću iskoristiti vreme i pričaću o svim amandmanima koje smo predali. Mi poslanici Saveza vojvođanskih Mađara predali smo nekoliko amandmana na Predlog zakona o sportu. Između ostalog, predlažemo da se u članu 23. stavu 2. Predloga zakona posle reči „visoko“ dodaju reči „ili više“. U ovom članu radi se o stručnjacima u sportu i njihovoj stručnoj spremi. Smatramo da je neophodno dodati i više obrazovanje, jer je u našem obrazovnom sistemu do pre dve godine to postojalo. Sportski stručnjaci su se većinom obrazovali u višim trenerskim školama koje su trajale dve godine. Prema ovakvom predlogu, stručno osposobljavanje u višim školama koje je trajalo dve godine je izostavljeno. Potrebno je, takođe, proučiti šta se smatra sportskim srednjim školama, odnosno sportskim gimnazijama, da li su one školovale kadrove za stručni rad u sportu ili samo za organizacioni rad u sportu. Sledeći amandman koji imamo odnosi se na član 29. stav 3: „Sportski stručnjak, odnosno stručnjak u sportu koji se stručnim radom bavi kao član sportskog udruženja bez naknade mora imati potpisan ugovor o volontiranju i u tom slučaju ima prava utvrđena ugovorom, sportskim pravilima i opštim aktima sportskog udruženja.“ Ovde je naglasak na tome da mora imati potpisan ugovor. Smatramo da je neophodno da svaki sportski stručnjak ima potpisani ugovor o radu, ali i u slučaju da radi volonterski mora postojati pismeni ugovor kojim se regulišu obaveze sportske organizacije prema sportskom stručnjaku, ali i obaveze sportskog stručnjaka u odnosu prema sportskoj organizaciji i sportistima. Neophodno je postojanje pismenog traga organa upravljanja sportskom organizacijom iz kojeg su vidljive obaveze sportskog stručnjaka. To su samo neki od amandmana poslanika Saveza vojvođanskih Mađara. Nadamo se da ćete ih prihvatiti, kao i da će poslanici svih poslaničkih grupa glasati za ove amandmane. Pošto nisam govorio u raspravi u načelu, dozvolite mi da sada kao ovlašćeni predstavnik iznesem osnovne primedbe i pohvale vezane za Predlog zakona o sportu. Smatramo da je u globalu Predlog zakona dobar, pošto nam treba sveobuhvatni zakon, ali moramo naglasiti da, nažalost, ne možemo biti zadovoljni svim predloženim rešenjima. Izuzetno je važno da ostvarivanje sportskih aktivnosti i sportskih delatnosti, kao i uloga svih nosilaca javne vlasti, bude u skladu sa ratifikovanim konvencijama u oblasti sporta: Evropskim kodeksom sportske etike, Evropskom sportskom poveljom, Evropskom poveljom o sportu za sve i Evropskom urbanom poveljom Saveta Evrope. Dobro je što ćemo sada imati piramidalnu strukturu sporta sa jasnim definisanjem nadležnosti, prava, obaveza i odgovornosti, u zavisnosti od odgovarajućeg nivoa. Savez vojvođanskih Mađara pozdravlja i decentralizaciju pojedinih državnih funkcija u oblasti sporta. Smatramo bitnom blisku saradnju sa sportskim organizacijama, kao i obezbeđenje autonomije sportskog pokreta. U tom cilju treba podržati razvoj duha dobrovoljnosti i pokretljivosti u sportu, to smatramo izuzetno važnim. Predlog zakona utvrđuje liberalan i jednostavan sistem osnivanja sportskog udruženja. Sportsko udruženje se osniva potpisivanjem osnivačkog akta i statuta i izborom, odnosno imenovanjem lica ovlašćenog za zastupanje. Ono što je još dobro, kako nema pravnog lica bez imenovanja, tako i Predlog zakona utvrđuje. Sportsko udruženje može sticati sredstva od priloga, članarina itd., i to je izuzetno važno. Propisuje se da se sportske organizacije, teritorijalni granski savezi, samostalni profesionalni sportisti i stručna udruženja u određenoj grani sporta mogu, radi uređivanja pitanja od zajedničkog interesa, zajedničkog reprezentovanja, udruživati u granske sportske saveze za jednu ili više sportskih grana. Pored toga, sportska organizacija, sportski savez i druga pravna i fizička lica mogu radi ostvarivanja zajedničkih ciljeva i interesa u oblasti sporta osnovati druga dobrovoljna neprofitna udruženja. To smatramo izuzetno važnim i dobrim. Dozvolite sada da u nastavku svog izlaganja postavim neka pitanja, možda ne direktno upućena vama već Vladi Republike Srbije, vezano za finansiranje AP Vojvodine, a imam i jedno pitanje u vezi s rekonstrukcijom nekih fudbalskih stadiona. Ove dve teme tiču se sporta, interesuje me vaše mišljenje o ovim temama. Naime, u nekim medijima je pre izvesnog vremena objavljena vest da počinje rekonstrukcija stadiona po standardima UEFA. To je bilo u decembru. Tamo se navodi da će naredne godine u nekoliko gradova u Srbiji biti rekonstruisani fudbalski stadioni, koji će ispunjavati standarde propisane od strane UEFA, i tako će se omogućiti da se međunarodna takmičenja održavaju i van Beograda. Ministar životne sredine i prostornog planiranja Oliver Dulić izjavio je da će za tu namenu biti utrošeno oko dve milijarde dinara. Rekonstruišu se stadioni u Nišu, Užicu, Čačku, Kruševcu i Novom Pazaru, što podržavamo, što je pozitivno. Interesuje me da li i kada će se rekonstruisati stadioni na teritoriji AP Vojvodina? Smatram da, na primer, fudbalski klub „Spartak“ iz Subotice zaslužuje to; oni su igrali u UEFA kupu, oni najpre zaslužuju da im se rekonstruiše stadion, a da ne pominjem geografski položaj našeg grada, Subotice. Zašto nije tako, zar nijedan grad, tačnije klub, u Vojvodini ne zaslužuje to? Sve ovo se finansira iz državnog budžeta. Što se tiče druge teme, u Predlogu zakona stoji, što je jako dobro, da autonomna pokrajina preko svojih organa, u skladu sa zakonom, obezbeđuje ostvarivanje potreba i interesa građana u oblasti sporta na teritoriji autonomne pokrajine; uređuje i vodi evidencije od značaja za autonomnu pokrajinu; utvrđuje sportske objekte od značaja za autonomnu pokrajinu; obezbeđuje uslove za rad, odnosno obavljanje delatnosti pokrajinskog zavoda za sport i drugih organizacija u oblasti sporta čiji je osnivač autonomna pokrajina. Dalje, utvrđuje preko kojih se pokrajinskih sportskih saveza zadovoljavaju potrebe i interesi građana na teritoriji autonomne pokrajine kada je u jednoj sportskoj grani registrovano više pokrajinskih granskih sportskih saveza i utvrđuje koje sportske grane su od posebnog značaja za autonomnu pokrajinu; uređuje bliže uslove za korišćenje javnih sportskih terena na teritoriji autonomne pokrajine; vrši inspekcijski nadzor nad sprovođenjem ovog zakona na teritoriji autonomne pokrajine; vodi registar pokrajinskih sportskih saveza, što je izuzetno važno i dobro. Međutim, pitanje je kako će AP Vojvodine sve to postići? Mi iz Saveza vojvođanskih Mađara se nadamo da će se, za početak, ovim zakonom ostvariti strategija AP Vojvodine što se tiče sporta, konkretnije od 2011. do 2015. godine. Šta treba uraditi? Dovršiti uređenje funkcionisanja pokrajinskih granskih saveza po svim pitanjima koja su od značaja za njihov rad; stvoriti uslove za postizanje što boljih uslova za rad kako pokrajinskih granskih saveza tako i klubova koji su nosioci kvalitetnog sporta na nivou AP Vojvodine; uspostaviti i dovršiti funkcionisanje sistema sporta na nivou AP Vojvodine. Pitanje je od kojih para će se finansirati sve ovo, kako Vojvodina da ispoštuje sve ove obaveze? Kada će se konačno doneti zakon o finansiranju AP Vojvodine? Zašto ga nemamo, kada će se konačno naći pred nama i kada ćemo ga usvojiti? Nažalost, nije donet ni zakon o javnoj svojini, ni o restituciji. Srbija je još uvek jedina država gde ni lokalne samouprave ni autonomne pokrajine nemaju svoju imovinu. Zbog svega navedenog, jako je teško da AP Vojvodina izvršava svoje obaveze, da funkcioniše, da zaista preuzme svoje zakonom zagarantovane nadležnosti. Jako je teško, kad su skoro jedini izvori njenog funkcionisanja republički izvori, kojih ili ima ili nema. Za kraj, da se vratim na dnevni red, nadam se da će doći do prave decentralizacije i da ćemo donošenjem ovog zakona o sportu unaprediti sport u našoj državi. Mi ćemo podržati ovaj zakon, a sad pozivam vas da još jednom razmotrite naše amandmane i da ih prihvatite, ako je to moguće. Naravno, očekujem i vaše odgovore, odnosno vaše mišljenje o ovim stvarima. Hvala.
Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Prelić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, koleginica Lidija Dimitrijević je podnela amandman na član 23. stav 2, da se posle reči „odgovarajuće“ reč „visoko“ briše. Amandman je otprilike sličan amandmanu koji su podnele kolege iz Poslaničke grupe manjina, s tim što su oni predložili da se doda i viša stručna sprema. Mi smo bili konkretni, znači, da se ovo briše, tako da bi ovaj član zakona praktično glasio da lica koja imaju odgovarajuće obrazovanje... Pretpostavljam, gospođo ministarka, da je gospodin Atanasov učestvovao sa vama u izradi ovog zakona i da će, kao vrhunski sportista i čovek iz sportske porodice, razumeti o čemu želim da pričam kada budem obrazlagao ovaj amandman. Imamo jako puno ljudi koji su sportski stručnjaci, a koji nisu završili adekvatno visoko ili više obrazovanje. Mogu vam navesti jedan primer: ne samo da obrazovanje ne znači, već i ako je neko bio vrhunski sportista ne mora da znači da će biti dobar trener i da će znati da na pravi način prenese znanje na svoje učenike. S obzirom na to da sada u toj kategoriji sigurno postoji veliki broj ljudi koji imaju preko 40 godina, mislim da bi se na neki način njima uskratilo bavljenje tim i da bismo se odrekli usluga takvih ljudi. Evo, navešću jedan primer da ovo nije presudno: Miljan Miljanić je završio visoke škole, nije bio neki vrhunski igrač, ali je postigao impozantne rezultate. Evo, imamo i ovde u Skupštini sada selektora Filipa Stojanovića, koji je ostvario izuzetne rezultate na parlamentarnim igrama sa našom selekcijom. Doneli smo srebrnu medalju, što je, mislim, za svaku pohvalu, bez obzira na to što sam želeo tu da vam uputim malo kritika, vama kao Ministarstvu sporta, jer smo otišli poprilično nepripremljeni tamo; nadam se da ćemo to ispraviti u nekom narednom periodu. Mislim da biste ipak mogli da imate obrazloženje da prihvatite ovaj amandman i da biste samim tim poboljšali tekst zakona. Hvala.
Narodni poslanik Miljan Ranđelović ima reč. Odustajete? Zahvaljujem. Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arpad Fremond i Elvira Kovač. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Gospodin Dimitrijević ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Gospođo ministre, u ovom delu zakona koji se odnosi na ostala fizička lica u sistemu sporta govori se o sportskim stručnjacima, o načinu sticanja zvanja, unapređenja itd. Vi ste ovim članom zakona predvideli da to radi isključivo ministar. Mislimo da to nije dobro. Mislimo da bi trebalo da se uključi i Zavod za sport i medicinu sporta, kao stručna institucija koja bi trebalo da se bavi, između ostalog, i ovim stvarima, i to smo predvideli kasnije u članu, čini mi se, 107, kada se govori o Zavodu za sport i medicinu sporta. Ako oni nisu uključeni u ove stvari, postavlja se pitanje, sem onih stvari, šta će nam taj Zavod za sport i medicinu sporta uopšte? Oni treba da se bave tim stvarima, znači, da na njihov predlog vi određujete tu nomenklaturu za sticanje zvanja i unapređenje sportskih stručnjaka. Mislim da bi bilo u redu jer to ne menja suštinu zakona. Dakle, nije, kako ste vi odgovorili u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana, zakon precizniji. Nije, ovo je preciznije, imati iza sebe stručno telo koje će se time baviti. U okviru tog tela postoje stručnjaci koji se bave tom vrstom problematike i normalno je da oni učestvuju u nečemu što je sticanje zvanja i unapređenje radnika u sportu.
Na član 24. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Borislav Pelević ima reč.
Gospođo predsedniče, uvažena gospođo ministre, amandmanom sam hteo da pomognem i visokoškolskim ustanovama, odnosno da ih zaštitim i da zaštitim sve diplomirane studente visokih škola za sport i fakulteta za sport. Ujedno sam hteo i da pomognem gospođi ministru jer ukoliko bi se prihvatio ovakav član, stav 2. bi gospođi ministru doneo zaista mnogo posla. Šta je poenta ovog amandmana? Mi predlažemo da Ministarstvo donosi pravilnik o nomenklaturi sportskih zanimanja i zvanja i pravilnik o pravu na stručni rad u sportu, u kojima se utvrđuju tipični poslovi za određena sportska zanimanja i zvanja i uslovi u pogledu obrazovanja, odnosno stručne osposobljenosti za sticanje zvanja, kao i prava i obaveze sportskih stručnjaka i kriterijumi i način dobijanja dozvole za rad, odnosno licence u sportu. Ukoliko bi se donela ova dva pravilnika, oni bi zaista uredili ovu oblast koja je vrlo značajna za sport, a tiče se sportskih stručnjaka, dobijanja sportskih zvanja i praktično definisanja onih stručnjaka koji mogu kvalifikovano da rade u sportu. Bez unošenja u zakon obaveze da se donesu ova dva pravilnika sve u ovoj oblasti bi moglo da se tumači vrlo slobodno, kao i način sticanja dozvola za rad u sportskim organizacijama i različit način davanja dozvola za rad, odnosno licenci. Ukoliko se ne donesu navedeni pravilnici, nije moguće sistemski uvesti red u oblast sporta, već će se zadržati postojeće stanje u ovom delu sporta koje je prilično haotično. Postoji puno slobodnih tumačenja, a postoji i vrlo često nestručni rad, nedovoljno edukovanih stručnjaka, odnosno trenera u raznim sportskim granama. Kada bi se doneli ovi pravilnici ne bi se desilo da diplomirani studenti visokih škola za sport i fakulteta za sport ostanu praktično bez prava na rad u sportskim organizacijama i da njihova mesta zauzimaju oni stručnjaci koji završe kurseve u granskim savezima i dobiju licence. Mislim da to nije dobro. Na kraju krajeva, to je pitanje i Zakona o visokom obrazovanju, ali i pitanje za ovo ministarstvo. U protivnom, zašto bismo onda imali fakultete za sport i visokoškolske ustanove za sport? Jasno je da mnogi granski savezi, ali i mnogi pojedinci u njima žele da ostane stanje status kvo, koje vrlo često zloupotrebljavaju. Pomenuti pravilnici su već rađeni u vašem ministarstvu, gospođo ministre, i u izradi tih pravilnika su učestvovali eminentni stručnjaci iz oblasti sporta, ali, nažalost, nisu doneti. Pretpostavljam, a i drugi stručnjaci pretpostavljaju, da se radi o uskim interesima pojedinih granskih saveza. Ako grešim, vi me ispravite. U svakom slučaju, ukoliko bi se ovi pravilnici doneli, mislim da biste sebi olakšali posao, ali isto tako bi se sprečila diskriminacija studenata koji su završili visokoškolske ustanove u oblasti sporta. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospođo ministre, izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Ovo je taman prilika, kad ste već pomenuli tu istinu da su pravilnici rađeni u Ministarstvu, da kažem da je Pravilnik o nomenklaturi sportskih zanimanja donet i da je objavljen u „Službenom glasniku“. Što se tiče popularno nazvanog pravilnika o licenciranju, odnosno pravilnika o pravu na stručni rad u sportu, on je gotov i čeka se donošenje novog zakona, odnosno ovog zakona o sportu. Ukoliko bude u Skupštini izglasan i ukoliko stupi na snagu, mi imamo već pripremljene podzakonske akte, među koje spada i ovaj. Jedan od razloga što nismo prihvatili ovaj amandman je upravo taj što on u suštini možda samo malo redefiniše ono što smo mi ionako predvideli i što je uostalom u toku. Drago mi je što ste pomenuli sudbinu studenata čije smo pravo na stručni rad i hteli kroz ovaj zakon da osvedočimo i odbranimo. To je, između ostalog, razlog što nismo prihvatili amandmane koji su prethodno bili razmatrani, o tome da li treba staviti visoko obrazovanje ili više, ili skroz brisati obavezu da visokoobrazovani stručnjaci budu precizno definisani. Mi smo na tome insistirali i zbog toga što zakon predviđa da ljudi koji u sportu imaju veliko iskustvo i imaju licencu, a nemaju formalno obrazovanje, ne moraju da ga imaju za rad sa najvišim selekcijama, jer je tu potrebno iskustvo. Međutim, zakon predviđa, i zato nismo prihvatili vaše amandmane, da sa decom rade isključivo najviše obrazovani kadrovi u zemlji, koji pored sportskog iskustva imaju i druge elemente koje uče po četiri godine na fakultetu. Naprosto, deca i školski sport u Srbiji zaslužuju najveću brigu države. Hvala.
Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arpad Fremond i Elvira Kovač. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 26. stav 4. u predloženom zakonu kaže: „Nadležni nacionalni granski sportski savez u saradnji sa visokoškolskom ustanovom izdaje, obnavlja i oduzima dozvolu za rad sportskim stručnjacima u skladu sa ovim zakonom, pravilima tog saveza i pravilima međunarodnog sportskog saveza i vodi evidenciju izdatih, obnovljenih, odnosno oduzetih dozvola za rad.“ Naš predlog je da se reči „u saradnji sa visokoškolskom ustanovom“ brišu. Takođe, da se stavovi 5, 6, 7, 8, 9, 10. i 11. brišu, s obzirom na to da smatramo da nisu u skladu sa našim stavom i mišljenjem. Brisanje reči „u saradnji sa visokoškolskom ustanovom“ u stavu 4. je predloženo jer je propisivanje takve obaveze sportskih saveza lišeno svakog smisla, imajući u vidu da je izdavanje dozvola izvorna nadležnost sportskog saveza, koju oni utvrđuju svojim pravilima u skladu sa pravilima međunarodnih federacija. Odredba o saradnji sa visokoškolskim ustanovama je krajnje nejasna i podložna proizvoljnom tumačenju, što je neprihvatljivo sa stanovišta načela pravne sigurnosti. To je ovaj prvi deo. Stavovi 5, 6, 7, 8, 9, 10. i 11. su nepotrebni, jer se njima zakonodavac meša u međusobne odnose sportskog stručnjaka i njegove organizacije, koji se uređuju pravilima sportske organizacije, opštim obligacionim propisima i ugovorima. Propisivanje obaveze saglasnosti Ministarstva na troškove izdavanja i produženja važnosti dozvole za rad je pravno neutemeljeno, jer se ne radi o poverenim poslovima državne uprave; to je nadležnost sportskog saveza, koja je najčešće uređena i obavezujućim pravilima međunarodne federacije. Stav 11. takođe treba brisati, jer je pitanje diskriminacije uređeno odgovarajućim zakonom, pa nema potrebe da se uređuje ovim zakonom, a iz sadržaja ovog člana nije moguće utvrditi u čemu bi se mogla sastojati diskriminacija. Ako bi se prihvatio ovakav princip, trebalo bi da se u svaki član svakog zakona koji uređuje neka prava unese posebna odredba o zabrani diskriminacije, što bi bitno opterećivalo tekst ovog zakona. Smatrali smo da ovo treba uvažiti, s obzirom na to da je objašnjenje bilo dovoljno jasno, a vi ste ovaj amandman odbacili.
Na član 27. amandman sa ispravkom podnela je grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.)
Tražimo da se stav 1. menja i da glasi: „Poslove osposobljavanja za obavljanje određenih stručnih poslova u sportu mogu vršiti visokoškolske ustanove, nacionalni sportski savezi, stručna sportska udruženja i druga pravna lica koja ispunjavaju uslove u pogledu prostora, stručnog kadra i opreme propisane od strane Ministarstva ili nadležnih međunarodnih sportskih federacija.“ Predlažemo da se stavovi 2, 3. i 4. brišu. U stavu 5, koji postaje stav 2, reči „iz st. 2. i 3.“ zamenjuju se rečima „iz stava 1“, odnosno ono što sam malopre pročitao.
Na član 28. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.)
Izgleda da kasnim sa prijavljivanjem. Tražili smo da se član 29. briše. U obrazloženju kažemo da je potpuno (i stojimo iza toga) nepotreban, jer se njime samo upućuje na primenu drugih zakona i propisa, kao i pravila sportskih organizacija i ugovora, koji i bez ove odredbe uređuju odnose stranaka. Dodatno se pokušavaju propisati ograničenja u primeni nekih od tih propisa, što sa stanovišta prava nije prihvatljivo, naročito ako se time ograničavaju prava i slobode zajemčene Ustavom. Mislim da je ovo dovoljno jasno.
Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arpad Fremond i Elvira Kovač. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj naš amandman u vezi sa članom 30. stav 3. je nešto što smo mi započeli kada smo govorili o članu 3. Zapravo, nama je jasno, vi ste ovde u članu 3. u tač. 21) i 22) lepo objasnili šta radi sportski inspektor, a šta stručni sportski nadzornik; mi i dalje mislimo da je vrlo moguće da ceo taj posao obavlja jedan čovek. Mi smo mu dali funkciju stručnog sportskog inspektora. Zašto to mislimo? Prosto, zato što smo napravili analogiju sa školskim inspektorom. Školski inspektor ima određeno obrazovanje, ako uzmemo iz oblasti biologije, ali je i te kako stručan da pregleda dokumentaciju u vezi s tim. Nekome ko ima visoko sportsko zvanje, ko ima iskustvo, ko ima sportsko znanje jako je lako da prati dokumentaciju zakona, podzakonskih akata i slično, zato što je u materiji, kao što su u materiji i neki drugi ljudi koji su zainteresovani za tu oblast, a nisu ni visoki sportski funkcioneri, niti bilo šta. Meni se čini da to jeste nagomilavanje administracije: imate jednu grupu ljudi, koja će raditi samo papire i drugu grupu ljudi, koja će raditi samo stručni nadzor nad sportskim radnicima. Čini mi se da u ovom trenutku ova država i ovo društvo nisu sposobni da to izdrže. Hvala.
Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 33. Predloga zakona o sportu. Član 33. odnosi se na sportske aktivnosti i delatnosti. U stavu 1. tačka 4) navedeno je da je, između ostalog, potrebno da sportska organizacija ima odgovarajuću unutrašnju organizaciju i finansijska sredstva, ako učestvuje u sportskim takmičenjima. Amandmanom je predloženo da se ova tačka izmeni i da glasi – odgovarajuću unutrašnju organizaciju, finansijska sredstva, sportsku opremu i rekvizite, za trenažni i takmičarski proces. Ovaj amandman smo podneli jer smo mi u SRS smatrali da neka od sportskih organizacija koja nema takmičarski ciklus u jednoj takmičarskoj sezoni, već samo trenažni, ne može da funkcioniše bez unutrašnje organizacije, finansijskih sredstava i adekvatne opreme i rekvizita. Događa se da pojedini klubovi u jednoj takmičarskoj sezoni ne učestvuju u takmičenju, potrebno im je da premoste tu jednu sezonu ili možda više, pa da opet steknu uslove da se takmiče. Da bi to mogli, potrebno je da u kontinuitetu treniraju. To je razlog zbog koga smo ovaj amandman podneli. Obrazloženje za neprihvatanje amandmana pokazuje da se radi o nesporazumu, jer suština ovog amandmana nije u tome da se definišu uslovi u pogledu sportske opreme i rekvizita, već period kada sportska organizacija nema takmičarski već samo trenažni proces. Cilj ovog amandmana upravo je poboljšanje teksta zakona i mislim da je prihvatljiv. Hvala.
Na član 33. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Borislav Pelević. Izvolite.
Uvažena gospođo ministre, Poslanička grupa Napred Srbijo SNS je predložila brisanje stava 3. koji glasi: „Reč ,klubʼ može biti korišćena u nazivu samo sportske organizacije koja učestvuje u takmičenjima u okviru nadležnog granskog sportskog saveza.“ Mislimo da to nije dobro rešenje zato što postoje sportovi koji se ne takmiče, klubovi u neki sportovima se ne takmiče. Da li to znači da treba da im oduzmemo naziv klub? Osim toga, neki klubovi u sportovima koji se takmiče u nekom periodu nemaju takmičenje, ne takmiče se iz raznoraznih razloga. Da li to znači da se mora preimenovati njihova namena ili se jednostavno oni brišu? Mislim da to nije dobro rešenje, a posebno zato što se danas dozvolilo u našem sistemu da se reč „klub“ upotrebljava za mnoge druge ustanove, organizacije itd. Imamo noćne klubove, nažalost, itd. Ali, mislim da reč „klub“ ne sme u sportu da se upotrebljava samo za one klubove i samo za one sportske grane koje imaju svoje takmičenje. Mislim da je to razumljivo rešenje. Hvala.
Na član 37. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Pelević.
Kao i u mnogim drugim članovima ovog zakona, nažalost, pojavljuju se rešenja koja su već utvrđena drugim zakonima. Ovde se radi o rešenju koje se nalazi u Zakonu o udruženjima, postupak i uslovi za osnivanje udruženja su regulisani postojećim Zakonom o udruženjima. Posebnu konfuziju stvara i činjenica da su ovde prepričani uslovi za osnivanje udruženja, i to nije dobro, uz manje izmene koje nisu sasvim jasne, što će izvesno dovesti do nejasnoća u primeni oba zakona. Ovaj zakon propisuje i dodatne uslove za osnivanje udruženja, što je u suprotnosti sa članom 18. Ustava kojim je propisano da se ljudska prava neposredno primenjuju, a da se način ostvarivanja može propisati samo kada je to Ustavom izričito predviđeno. Praksa pisaca ovog predloga zakona je bila da se prepričavaju stavovi sadržani u onim zakonima koji su već usvojeni. Hvala.
Na član 38. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Pelević ima reč.
Ovde sam reagovao, uvažena gospođo ministre, samo zato što se država i suviše meša u autonomiju i u rad sportskih udruženja. Ne može država, odnosno u ovom slučaju Ministarstvo, da propiše visinu članarine koju pojedini klubovi propisuju za svoje članove. To nije dobro. Država se, naravno, ne meša ni u cene trgovinskih usluga, ni u cene robe, ni u cene usluga itd., tako da nije primereno, a nije, na kraju krajeva, ni dozvoljeno da država propisuje članarinu u pojedinim klubovima. Neki klubovi žive samo od te članarine i ukoliko se to ograniči oni neće moći da egzistiraju. Znam da ste u tom članu u poslednjem stavu propisali da ukoliko se radi o klubovima koji imaju visoke troškove, vi kao ministar možete propisati i veću članarinu od one koja je određena ovim članom zakona, ali u principu ovo nije dobro, jer to pokazuje da se država zaista meša u autonomni rad sportskih udruženja, sportskih klubova, odnosno sportskih saveza. Mislim da bi bilo dobro da se ovaj član briše. Hvala.
Gospođo ministre, izvolite, imate reč.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Prilika je da kažem da to što su prethodni članovi detaljnije obrazlagali neke elemente prilikom registracije i regulisali možda ponešto što je poznato u drugim zakonima, ali je preciznije doneto što se tiče samog sporta, to svakako nismo radili zbog toga što nam je u Ministarstvu eventualno dosadno ili zbog toga što nemamo drugog posla, nego zato što zaista postoji objektivna potreba, koja se u praksi pokazala. Vi imate tu sreću ili zadovoljstvo da vaš savez radi kako treba i ja sam veoma zadovoljna što je tako, možda zato što njegovo rukovodstvo ima svest o ukupnoj zakonskoj regulativi, međutim, veliki broj praktičnih problema na koje dnevno nailazi Ministarstvo omladine i sporta leži upravo u tome što statuti nisu dovoljno razrađeni i što svi ti registracioni dokumenti em nisu dovoljno detaljno urađeni, em nisu primenjeni. Zato smo morali u zakonu da ponovimo možda ponešto što postoji u drugim zakonima, ali pre svega da preciziramo u korist funkcionisanja klubova i sporta. Reći ću vam da se često dešava da u statutima završne račune ne usvajaju skupštine, što bi bilo demokratski opravdano i što je nužda, nego se dešava, nažalost, da ni delegatski sistem u okviru formiranja skupštine nije statutom preciziran kako treba. Na kraju krajeva, dešava se da u statutu postoji mogućnost da ponekad predsednik kluba ili upravni odbor usvaja završni račun. Zato smo se mi opredelili... Još jednom ponavljam, to nije slučaj u vašem savezu, na vašu sreću i moje zadovoljstvo, međutim, u nekim drugim sportovima verujte mi da jeste, i to je razlog zašto smo se opredelili za detaljnije regulisanje. Apropo pitanja prosečne zarade, odnosno pitanja ograničavanja članarine, vi ste videli da je to jedna desetina prosečne zarade u Srbiji. Kažete da je to mešanje države u autonomiju u sportu. Ja se sa tim duboko ne slažem, zato što tokom javne rasprave, u kojoj sam i lično učestvovala i koju smo imali prilike da vodimo na celoj teritoriji Srbije i u mnogim gradovima, ovakvo opredeljenje u zakonu najviše su pozdravili pre svega roditelji. Sport je na neki način postao privilegija bogatih i roditelji smatraju da je veoma celishodno što se ograničavaju članarine u klubovima. Sami klubovi, osim što imamo slučaj sa jednim sportom, reč je o ronilačkom sportu, koji je veoma skup... Sami klubovi nisu postavljali posebno pitanje ili negodovali povodom ovog opredeljenja u zakonu. Nažalost, ili na sreću, kao što rekoh, u ovom trenutku jedna desetina prosečne zarade je oko tri hiljade dinara, članarine, i to je, po mom mišljenju, dosta pristojna kontribucija. Ukoliko neko želi da pomogne svom klubu, to može da učini i donacijom, ukoliko ima sredstava, kao roditelj ili kao član kluba, za tako nešto. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Pejčić ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, morate primetiti da smo mi Leskovčani danas jači ovde u parlamentu – stigao nam je novi poslanik iz Leskovca i ja ga ovog puta pozdravljam. Dakle, kada je reč o ovom članu zakona, mislim da je trebalo da prihvatite ovaj amandman kolege iz Napred Srbijo i amandman gospođice Lidije Vukićević. Kao razlog želim da vam navedem slučajeve iz prakse. Dakle, ja sam svestan šta ste vi hteli ovim da postignete, međutim, u praksi je sasvim drugačije. Mi imamo lokalne sredine, poput Leskovca, gde vi participirate u vlasti, gde je lokalna samouprava za sport, a ima preko 140 klubova, izdvojila svega 20.000.000 dinara. Znači, rečima, dvadeset miliona dinara, iako smo imali državnog sekretara za sport, dvadeset miliona dinara. A sam kabinet gradonačelnika – 46.000.000 dinara. E, sad objasnite vi meni kako će tih 140 klubova da se finansiraju ako nemaju članarine, ako im lokalna samouprava ne uplaćuje i servisira iz budžeta ono što im treba, a to je da mogu da se takmiče mlađe kategorije, da plaćaju studije, da plaćaju delegate? Ne mogu ni na jedan drugi način, osim ako ne skupe članarinu. Zbog toga mislim da je ovde država intervenisala na jedan neprikladan način, da država, tj. vi kao ministar koji predstavlja Vladu, mora adekvatno da odgovori potrebama tih malih klubova, koji će se ugasiti ako nemaju donacija, odnosno ako nemaju članarine koje plaćaju članovi kluba. To je otprilike ono što su htele kolege i s jedne i s druge strane da napišu u ovom amandmanu, a vi ga niste prihvatili. Zahvaljujem.
Gospođo ministre, izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Samo bih da vas pitam, ukoliko imate dvoje dece i ukoliko je minimalna članarina tri puta dva, znači šest hiljada dinara mesečno, vi smatrate da bi trebalo da roditelji izdvajaju više, ako sam dobro razumela? Dobro, hvala. Ja ne smatram.
Gospodin Pejčić želi reč.
Nismo se razumeli. Znači, smatram da lokalne samouprave treba da izdvajaju više sredstava, a da vi nađete mehanizam u zakonu na koji način će se finansirati ti klubovi.
Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Da.)
Radi se o istoj temi. Dakle, koleginica Lidija Vukićević je podnela amandman na član 38. da ni država kroz zakon, ni klub kroz statut ne mogu da određuju visinu članarine, jer se vrednost nekog rada menja sa činjenicom da se na određen način menja veoma nestabilna ekonomska situacija u zemlji. U nekim razdobljima, sećate se nekih razdoblja, ne samo da se menjala iz dana u dan, nego se menjala iz sata u sat. Šta to treba da znači? Da će neko svakog dana da donosi nove uredbe, novi pravilnik u svojim klubovima ili da će možda menjati čak i statut da bi mogao da propisuje određenu visinu članarine? Dakle, preterani državni intervencionizam u sportskim odnosima ide dotle da se u ovom Predlogu zakona o sportu propisuje limit visine članarine u sportskoj organizaciji, što ne postoji nigde u svetu i predstavlja nedopustivo mešanje države u rad i finansiranje klubova. Pošto država ne propisuje ni cene životnih namirnica, ni karata, recimo, za pozorišta ili bioskope, ulaznica za sportske priredbe, ne vidimo uopšte razlog zašto može da propisuje visinu članarine tamo gde neko trenira. Dakle, radi se o određenom tržištu. Svaki klub prema nečemu formira svoju cenu članarine. Neki klubovi imaju mnogo jake trenere; neki klubovi imaju trenere iz određenog sporta koji imaju iskustvo po 40 godina; neki su treneri postigli rezultate gde su pripremali, „pravili“ reprezentativce, a neki klub se tek otvorio, postoji godinu, dve, tri dana. Znači, prema nečemu se formira ta cena. Tržište je slobodno, ako vam je skupo... Ja razumem šta vi hoćete, ali postoje klubovi u kojima rade samo entuzijasti i kojima je jedini način finansiranja članarina. Ukoliko im oduzmete ili smanjite i ovu mogućnost, automatski zatvarate klubove. Znači, automatski ih zatvarate. Dakle, ako neko hoće da trenira tamo gde je jeftinije, nema problema, neka ide tamo gde je jeftinije. Neko ko može da plati i hoće kvalitet otići će tamo gde postoji određeni kvalitet. To je jednostavno. Hvala.
Na član 39. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Pelević.
Gospođo ministre, nije mi jasno zbog čega u članu 39. stavu 1. piše: „Odredbe opšteg akta sportskog udruženja podležu oceni ustavnosti i zakonitosti u skladu sa Ustavom i zakonom“. Ocenjivanje ustavnosti i zakonitosti svakog opšteg akta i dejstvo odluka Ustavnog suda su već regulisani Ustavom i naravno Zakonom o Ustavnom sudu, tako da nema mesta za jedan ovakav stav. U ovom slučaju nadležnost Ustavnog suda u oceni zakonitosti i ustavnosti uređena je u celosti Ustavom, bez mogućnosti da se to pitanje može uređivati i ovim zakonom. Hvala.
Na član 40. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Oto Kišmarton ima reč.
Kolege narodni poslanici, u ime SNS smo pokušali u našim amandmanima na ovaj zakonski predlog da zakon učinimo prihvatljivim za građane i sportiste. Ovaj predlog zakona bi trebalo da pretrpi velike izmene sudeći po brojnim amandmanima koje su poslanici podneli na ovaj zakon. Cilj naših amandmana je da se poboljša ovaj zakonski predlog, da se zakon učini prihvatljivim i olakša primena zakona u praksi. Srpska napredna stranka je podnela skoro sto amandmana na Predlog zakona o sportu. To pokazuje da smo veoma zainteresovani da Srbija dobije zakon o sportu po meri naših građana i sportista. Cilj nam je razvoj amaterskog i profesionalnog sporta. Posebno je, po meni, važan školski sport, kako bi se više dece i omladine uključilo u zdrav sportski život. U školskom sportu postoji problem u Srbiji zbog nedostatka opreme, prostora i rekvizita. To se mora promeniti, u cilju očuvanja i poboljšanja zdravlja dece, jer nema zdravog naroda ako nema zdrave dece. Mnogi članovi u ovom zakonu su nepotrebni, jer samo povećavaju obim zakona, a ne rešavaju ništa što se drugim zakonima već nije rešilo. Zato je i član 40. nepotreban, jer to što rešava ovaj član je već rešeno Zakonom o obligacionim odnosima, opštim privrednim propisima i Zakonom o udruženjima. Zato predlažem da se član 40. ovog zakona briše. Hvala.
Na član 47. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Zoran Babić ima reč.
Hvala vam, gospođo Đukić Dejanović. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, amandman Poslaničke grupe Napred Srbijo SNS odnosi se na brisanje člana 47. Predloga zakona o sportu. Taj, za nas sporni, član 47. definiše članstvo u sportskim udruženjima i kao takav, osim voluminoznosti, kao što kaže kolega Poskurica, ne donosi nikakav drugi kvalitet ovom Predlogu zakona o sportu. Pre podnošenja ovog ali i ostalih amandmana potrudio sam se da se informišem. Detaljno sam pročitao Zakon o sportu, ali i druge zakone, među kojima i Zakon o udruženjima, gde se jasno kaže, citiraću vam član 19. Zakona o udruženjima: „Svako lice može pod jednakim uslovima utvrđenim statutom da postane član udruženja. Fizičko lice može biti član udruženja nezavisno od godina starosti, u skladu sa ovim zakonom i statutom. Izjavu o pristupanju, odnosno učlanjenju u udruženje za maloletno lice do 14 godina života daje njegov zakonski zastupnik u skladu sa zakonom...Izjave iz stava 3. ovog člana moraju da sadrže potvrdu o overi potpisa, u skladu sa zakonom. Udruženje vodi evidenciju o svojim članovima“. Kraj citata i kraj člana 19. Zašto sam vam ovo pročitao? Zato što su postupak i uslovi za osnivanje udruženja celovito uređeni ovim Zakonom o udruženjima, tako da smatram da ne postoji nikakvo opravdanje da se ista ta pitanja uređuju nekim posebnim zakonom, odnosno zakonom o sportu. Komparacijom člana 47. Predloga zakona o sportu i člana 19. Zakona o udruženjima vidi se da se definisanje članstva u sportskim organizacijama u ovom Predlogu zakona o sportu čini odredbama koje su u suštini istovetne sa odgovarajućim odredbama Zakona o udruženjima, samo što su te odredbe u ovom predlogu zakona prepričane uz manje izmene, koje nisu sasvim jasne, što će izvesno dovesti do nejasnoća u primeni oba ova zakona, o čemu vam je već govorio uvaženi kolega Pelević. Da bi se u budućnosti sportska udruženja osnivala i registrovala pod istim opštim uslovima propisanim za sva udruženja, pozivam vas da prihvatite ovaj amandman Srpske napredne stranke i izvršite brisanje člana 47. Hvala vam.
Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Gospodin Prelić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo kratko, Srpska radikalna stranka smatra da u ovom članu reč „knjigu“ treba menjati rečju „evidenciju“. Mislimo da na svakom propisanom obrascu može da se vodi evidencija članova, bilo u pisanom obliku bilo u elektronskoj formi. Mislim da je amandman sasvim logičan i da možete da ga prihvatite. Gospođo predsedavajuća, interesuje me, ako možemo da čujemo, koliko poslanička grupa ima još vremena?
Još dvanaest minuta. Ovlašćeni predstavnik ima još tri i po minuta. Na član 48. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Gospodin Mijatović.
Zahvaljujem, gospođo Slavice Đukić Dejanović. Gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 48. je u vezi sa članom 47, o čemu su kolege Babić i gospodin Pelević govorili, tako da je i obrazloženje relativno slično. Član 48. govori o tome ko može da postane član udruženja i koliko traje otkazni rok. Smatramo da ovaj član 48. treba da se briše, jer uslovi i postupak učlanjenja u udruženje treba da se propisuju isključivo aktima udruženja. Zakonskim propisivanjem uslova za prijem članova ograničava se sloboda udruživanja, koja je jedno od osnovnih ljudskih prava zagarantovanih Ustavom i međunarodnim pravom, jer ta sloboda uključuje i pravo na samostalno uređenje ovih pitanja. Propisivanje takvih uslova je sporno i sa stanovišta člana 18. Ustava, koji je ovde već citiran, kojim je propisano da se ljudska prava neposredno primenjuju i da se način ostvarivanja može propisati samo kada je to Ustavom izričito predviđeno. Nezavisno od toga, ova pitanja su celovito uređena Zakonom o udruženjima, tako da ne postoji opravdanje da se ista pitanja uređuju i ovim zakonom. Dodatni problem predstavlja činjenica da se to čini odredbama koje su u suštini istovetne sa odgovarajućim odredbama Zakona o udruženjima, samo su te odredbe prepričane uz manje izmene, koje nisu sasvim jasne, što će izvesno dovesti do nejasnoća u primeni oba zakona. Zahvaljujem.
Na član 49. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Na član 59. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Na član 60. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Na član 63. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Pelević.
Gospođo predsedniče, gospodine ministre, malo ste se odmorili od nas. Da nastavimo, član 63. u stavu 1. kaže: „Sportska udruženja se upisuju u registar koji vodi Agencija za privredne registre, kao povereni posao.“ Naš amandman je propisao sledeće: „Sportska udruženja upisuju se u registar koji vodi ministarstvo nadležno za sport. Ministarstvo uređuje način vođenja registra. Na postupak upisa sportskih udruženja u registar shodno se primenjuje zakon kojim se uređuju udruženja“. Upis sportskih udruženja u registar Ministarstva sporta je sasvim prirodan kada se radi o ovoj oblasti. Ne vidim razloga da se sportska udruženja preregistruju, odnosno registruju u Agenciji za privredni registar, kada iste podatke već ima Ministarstvo sporta za sve sportske organizacije. Ovo znači da se istovremeno vode dva registra, jer, kako je regulisano članom 68. Predloga, Ministarstvo sporta takođe vodi ovakav registar. Ovo iziskuje veće troškove i odgovarajući broj novih službenika. Takođe, nameće postupak registracije sportskih organizacija u Agenciji, što za klubove stvara dodatne troškove. Slobodna procena nekih sportskih stručnjaka, među kojima sam i ja, jeste da će to klubove opteretiti sa više stotina miliona dinara, što je potpuno nepotreban trošak, posebno u ovoj finansijskoj situaciji u kojoj se nalazi naša zemlja. Mislim da ovo nije toliko bitno i mislim da je jako bitno da registar vodi Ministarstvo sporta, a ne da registar sportskih udruženja vodi Agencija za privredne registre. Hvala.
Gospođo ministre, izvolite, imate reč.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Prvo, ja se najtoplije zahvaljujem na poverenju koje vi ovim iskazujete Ministarstvu, koje bi moglo da vodi registar. Međutim, moram da vas podsetim da ste se malopre pozivali na Zakon o udruženjima građana, a po tom zakonu upravo Agencija za privredne registre vodi registar udruženja, tako da nisam sigurna, u stvari, koji vam je zakon... da li želite ili ne želite da se usklađujemo sa Zakonom o udruženjima građana. To je pod jedan. Pod dva, malopre je bilo govora o tome da se udvostručuje birokratija, ili ne. Mi smo mislili da oni koji već rade slične poslove treba da nastave da rade slične poslove, tačnije da Agencija za privredne registre radi ono što inače radi, što je novim Zakonom o udruženjima njoj pripalo u nadležnost. Zašto ovo kažem? Imamo tu situaciju da se ponekad, na moje veliko nezadovoljstvo i žaljenje klubova, kasni prilikom registracije, ali to je zato što u Ministarstvu za nekih 18.000 klubova rade ukupno tri zaposlena pravnika na registraciji. Ponekad to dovodi do kašnjenja. Ukoliko se predviđa, a predviđa se, da Ministarstvo vrši nadzor, odnosno da ti isti pravnici vrše nadzor, da zapravo pregledaju sve programe, redovne programe, stipendije, kampove, nacionalna priznanja, nagrade, potom da sutra pogledaju dobra pravdanja budžetskih sredstava, da rade podzakonska akta i proveravaju primenu tih podzakonskih akata, a pri tom zajedno sa sekretaricom i pomoćnikom ministra u Ministarstvu za ovaj deo, recimo, za sport, radi ukupno 11 zaposlenih ljudi, smatrali smo da je celishodno, da bi se ubrzao proces registracije klubova i da bi se ispoštovala regulativa Republike Srbije (kao što rekoh, po Zakonu o udruženjima to već radi Agencija za privredne registre), da to radi Agencija, koja ima neuporedivo više zaposlenih, i nadamo se da radi još brže i efikasnije nego što Ministarstvo radi. Hvala.
Reč ima gospodin Pelević. Izvolite.
Gospođo ministre, očigledno se nismo razumeli. Kada smo govorili o osnivanju sportskih udruženja govorili smo o Zakonu o udruženjima, ali ovo je upis u registar Ministarstva, koje mi preferiramo, a protiv smo upisa u privredni registar. Činjenice koje ste naveli mogu da budu zaista relevantne i mogu da budu tačne, ali u svakom slučaju ne mislimo da je potrebno da postoje dva registra: jedan u Ministarstvu, a jedan u privrednom registru. Tako govori član 68. vašeg predloga. Hvala.
Izvolite, gospođo ministre.
Da ne bi bilo nesporazuma, samo jedan registar će biti i on će biti u Agenciji.
Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 64. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Zlata Đerić i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 65. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Zlata Đerić i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 66. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Zlata Đerić i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 68. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 76. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 77. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momčilo Duvnjak.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je predložila da se član 77. stav 1. menja. Pročitaću predloženi član 77. stav 1: „Za slučaj prestanka sportskog udruženja kao primalac njegove imovine statutom se može odrediti samo domaća nedobitna organizacija u oblasti sporta“. Srpska radikalna stranka predlaže: „Statutom sportskog udruženja određuje se primalac njegove imovine u slučaju prestanka sportskog udruženja“. Srpska radikalna stranka smatra da je primereno da se ostavi sportskom udruženju da samo reguliše svoju imovinu u slučaju njegovog gašenja ili stečaja. Gospođo ministre, očevici smo svakog dana da se gasi po jedno udruženje ili neki klub. Jedan problem je finansiranje klubova. Danas sam čuo od narodnih poslanika koji su predlagali amandmane da se različito, zavisno od lokalnih samouprava, finansiraju klubovi. U načelnoj raspravi sam govorio da država mora da donese zakon gde lokalne samouprave moraju da izdvajaju da li 3 ili 5% za sport u tim lokalnim samoupravama ili gradovima. Navešću vam jedan primer. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci smo se izborili u Kruševcu da to funkcioniše. Naš predlog je bio da se izdvoji za sport sto miliona dinara. Lokalna vlast, koju čini druga koalicija, prihvatila je da to bude 63.000.000 od budžeta. To je oko 3%, ali je tu nastao drugi problem: od 63.000.000, 37.000.000 ide fudbalskom klubu „Napredak“, a Savezu za školski sport ide 300.000 dinara na godišnjem nivou. Vi ćete mi sada reći da treba da se pišu programi da bi sportski klubovi dobili pare. Verovali ili ne, napiše se program... Navodim vam primer: vaterpolo klub napiše program da mu treba 1.600.000 dinara za jednu takmičarsku sezonu, od tih 1.600.000 dinara dobije 380.000 dinara, a fudbalski klub napiše da mu treba 39.000.000, dobije 37. Pitao sam vas, po kom zakonu može profesionalni klub da dobija novac? Mi se zalažemo za školski sport. Rekao sam kako to treba da funkcioniše i predlog Srpske radikalne stranke broj jedan je – profesori DIF-a moraju od prvog osnovne da predaju fizičko u školama. Ovim novcem, kako smo mi raspoređivali na predlog Srpske radikalne stranke u Kruševcu, mogu svi da raspolažu, po svim lokalnim samoupravama; problem je samo ko je na vlasti, jer svaka politička partija ima uticaj na to kom klubu će se davati novac. Ovo država mora zakonski da reguliše. Ne smemo ovo da dozvolimo, da nam ne funkcioniše školski sport. Vi ste malopre rekli, ministre, da su deca i školski sport nešto najbitnije. Svi se slažemo, ali kako? Rekao sam vam, da li ćete vi preko Ministarstva prosvete ili kako god hoćete, profesori fizičkog vaspitanja od prvog osnovne moraju da predaju fizičko u školama, i to najmanje dva puta nedeljno, i imaćemo zdravu decu, nema ni gojaznosti, ni krive kičme, ni ravnih tabana. Nijedan profesor fizičkog neće biti na birou. Školske sale će nam biti pune dece, sekcija, a neće biti rekreativci, kao do sada, i da se izdaju sale za 1.000-2.000 dinara na sat vremena.
Izvolite, gospođo ministre.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Po pitanju lokalne samouprave i bolnih elemenata raspoređivanja sredstava iz budžeta, koji je inače mali i nedovoljan u lokalnim samoupravama, naći ćete odgovor u članu 137. zakona gde prilično precizno definišemo opšti interes u oblasti sporta na lokalu. Takođe, dodaću da je Ministarstvo, u želji da još više precizira rešavanje tog problema raspodele sredstava na lokalu, prihvatilo amandman koji su na član 142. predložili narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević – da jedinica lokalne samouprave, u roku od šest meseci od usvajanja nacionalne strategije, utvrđuje program razvoja sporta na svojoj teritoriji. Tako ćemo imati bar dva mehanizma: jedan je opšti interes definisan u zakonu, a drugi je definisanje strategije na nivou Republike a potom i obaveza za lokal iste prirode. Hvala.
Na član 77. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 78. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević. Izvolite.
Gospođo predsedniče, gospođo ministre, mi smo podneli 98 amandmana, ali nećemo sve obrazlagati. Ukoliko su oni povezani i ukoliko se amandman na jedan član ne prihvati, onda je bezrazložno obrazlagati sledeće amandmane. Iz tog razloga se nećemo javljati po svakom amandmanu. Hvala.
Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 78. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 79. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Na član 80. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 81. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 82. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 83. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 84. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 85. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Amandman kojim se posle člana 85. dodaje novi član podneli su narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman sa ispravkom na član 85a podneo je narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se posle člana 85. dodaje član 85a podneo je narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Na član 86. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović i Nikola Lazić. Gospođa Vojić Marković ima reč.
Gospođo predsednice, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, član 86. st. 2. i 3, pošto su amandmani jedan za drugim napravljeni u ime naše poslaničke grupe, obrazložiću i jedan i drugi, jer su povezani, pa nema razloga da se javljam više puta. Dakle, kako je predlagač napisao u stavu 2: „Sportsko udruženje prestaje brisanjem iz registra“. Stav 3: „O brisanju iz registra donosi se rešenje koje je konačno u upravnom postupku. Protiv rešenja o brisanju iz registra može se pokrenuti upravni spor“. Mi smo smatrali da stav 3. treba brisati, ali smo u stavu 2. napisali sledeće: „Uslovi i slučajevi iz stava 1. ovog člana utvrđuju se donošenjem rešenja o brisanju iz registra, protiv koga se ne može izjaviti žalba, ali se može pokrenuti upravni spor“. Dakle, mi smo pokušali da stav 2. i stav 3. iz člana 86. spojimo u jedan stav, ali da taj stav dobije glavu i rep. Ono što ste vi nama napisali u obrazloženju je sledeće: „Amandman se ne prihvata jer se navedenim stavom daje pouka o pravnom leku u odnosu na doneto rešenje“. Šta ste mislili da smo mi želeli da postignemo ovim što smo napisali da se može pokrenuti upravni spor? Upravo to. Mi nudimo pravni lek i kažemo – može se pokrenuti upravni spor. Ali, razlika između ovoga što ste vi napisali i ovoga što smo mi napisali jeste da se u ovom našem slučaju pravno potpuno mogu slediti koraci i, što sam već rekla, ovako napisano ima glavu i rep. Način na koji je to napisano kod vas, pravnici se slažu, nije u redu. Hvala vam.
Izvolite, gospođo ministre.
Ja se izvinjavam, ali zaista ne možemo ukinuti pravo žalbe. Znači, shodno tome, prvo, po donetom rešenju imaju pravo žalbe, a potom tek sledi upravni spor. Mi smo takođe predvideli da bude upravni spor, pri čemu postoji mogućnost da se podnese i žalba. Hvala.
Na član 86. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević. Da, vi ste to obrazložili. Na član 87. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Mileta Poskurica ima reč. Izvolite.
Kao i kod člana 82, gde smo hteli da govorimo o tome šta znači kada se delegiraju nadležnosti u ovom zakonu iz drugih oblasnih zakona koji pokrivaju problematiku kojom se ovaj zakon bavi, mi smo sada u prilici da u članu 87. to isto pokažemo. Hteli smo to da brišemo. Ovde i sam zakonopredlagač u stavu 2. kaže da će se proces likvidacije društva sprovesti na način kako to kaže zakon iz nadležne oblasti. Još je to bilo uverljivije uvođenjem novih instituta u članu 82. Međutim, vidimo da nema namere da se ovaj zakon rastereti pridruženih efekata drugih zakona koji su inače u pravnom opticaju. Prema tome, samo smo hteli da alarmiramo javnost da smo o tome govorili, zbog budućih komplikacija koje će možda nastupiti u rešavanju statusa institucija sportskih organizacija. Zahvaljujem.
Na član 88. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 89. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Na član 90. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Na član 91. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Na član 92. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Pelević ima reč.
Gospođo predsedniče, gospođo ministre, u članu 92. Predloga zakona u prvom stavu se kaže: „Nad sportskim udruženjem koje je nesposobno za plaćanje sprovodi se stečajni postupak u skladu sa zakonom“. Mi smo predložili brisanje ovog člana zato što je sve to uređeno Zakonom o stečaju. Zakonom o stečaju su uređena pitanja i nema potrebe da se ovako delimično i nejasno pojedina pitanja regulišu ovim zakonom. To je, na kraju krajeva, i suprotno jedinstvu pravnog poretka iz čl. 4. i 194. Ustava, o čemu već postoji jedna odluka Ustavnog suda Srbije, tako da nije bilo potrebe da se ovaj član nađe u Predlogu zakona. Hvala.
Na član 96. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, narodni poslanik Nebojša Ranđelović, Đorđe Milićević i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 102. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 104. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Pelević.
U članu 104. u Predlogu zakona pisalo je: „Teritorijalni sportski savezi“. Mi smo smatrali da ovaj naslov treba promeniti i da treba staviti naslov „Sportski savez Srbije i drugi teritorijalni savezi“, zato što je u sledećim članovima naslov dobio Olimpijski komitet, Republički zavod za sport i svi ostali osim Sportskog saveza Srbije. Sportski savez Srbije, to moram da kažem, ne zato što sam član predsedništva već zato što se čini nepravda prema Sportskom savezu, postoji još od 1945. godine. Prvo kao Fiskulturni odbor Srbije, a već od 1946. kao Fiskulturni savez Srbije, zatim kao Savez sportova Srbije, a od 1961. godine kao SOFK, koju svi mi koji se bavimo sportom dobro poznajemo. Od 1992. godine postoji pod sadašnjim imenom Sportski savez Srbije. U Strategiji razvoja sporta u Srbiji Sportski savez Srbije, pored Olimpijskog komiteta i Ministarstva sporta, igra jednu od najznačajnijih uloga u razvoju sporta u Srbiji. Sportski savez Srbije je jedina organizacija koja je izvršila razvrstavanje sportova, sportskih saveza i sportskih stručnjaka. Dakle, Sportski savez Srbije je jedina sportska organizacija koja je napravila kategorizaciju, odnosno razvrstavanje i sportista, i sportova i sportskih stručnjaka, i to treba ceniti. Na osnovu postignutih rezultata, Sportski savez Srbije vrši još uvek kategorizaciju sportista i sportskih radnika Srbije. Ovim zakonom će im to pravo biti oduzeto, odnosno biće samo članovi stručne komisije koju sačinjavaju i Olimpijski komitet, Republički zavod za sport i Ministarstvo sporta. Sportski savez Srbije je predlagao Ministarstvu omladine i sporta finansiranje programa priprema i nastupa sportista Srbije. To pravo imaće sada, ali samo za neolimpijske sportove. Sportski savez Srbije, nažalost, jedini organizuje u ovoj zemlji dodeljivanje sportskih nagrada, kao što je Majska nagrada Srbije, najuspešnijim sportistima, sportskim radnicima i organizacijama u Srbiji. Kao poverene poslove, koje je pre godinu dana dobio od Ministarstva sporta i omladine, Sportski savez Srbije vrši kontrolu i stara se o razvoju sporta na Kosovu i Metohiji. Takođe se brine o razvoju školskog i studentskog sporta. Dakle, na osnovu svega što sam rekao zaista je potrebno da ovaj naslov bude promenjen i da Sportski savez Srbije u ovom zakonu zauzme mesto koje mu pripada. Srećan sam što je amandman Poslaničke grupe SPS - JS, koji je istovetan sa mojim amandmanom, usvojen i uopšte me nije briga što je to amandman vladajuće koalicije, bitno je da se nepravda ispravi i da Sportski savez, koji je zaista značajno doprineo razvoju sporta, i olimpijskog i neolimpijskog, i svih ostalih sportskih saveza, znači, opštinskih, regionalnih itd., zauzme mesto u zakonu koje mu pripada. Drago mi je što je taj amandman usvojen. Predložio sam isti amandman, odnosno Poslanička grupa Napred Srbijo, ali dobro je da je Ministarstvo sporta imalo sluha da ovaj amandman bude usvojen i da Sportski savez Srbije dobije svoj naslov i svoje ingerencije, kakve i zaslužuje, doduše, znatno umanjene nego što je bilo do sada, ali tako je kako je. Hvala.
Gospođa Samardžić Marković, izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Zbog tehnike pisanja nismo bili u prilici da usvojimo i vaš amandman, mada ga smatramo opravdanim, te smo usvojili amandman koji je nešto prošireniji, o tome ćemo nešto kasnije razgovarati, koji je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Rekli ste da je smanjen obim aktivnosti i dužnosti koje se predviđaju za Sportski savez Srbije. Želim samo da vam kažem da je predviđeno da Sportski savez Srbije delegira, kao nevladina organizacija, svog predstavnika u upravni odbor jedne vladine organizacije, reč je o Republičkom zavodu za sport. To je novina u zakonu i mislim da je to slika kako se međusobna saradnja između Sportskog saveza Srbije i Ministarstva, odnosno države, dobro pokazala, kao partnerstvo i nemešanje države u autonomiju sporta i kao otvaranje vrata državnih institucija predstavnicima nevladinih organizacija. Takođe niste naveli jednu stvar koja je vezana za Sportski savez Srbije, a koja meni kao ministru veoma imponuje, pa pošto ste vi aktivni u Sportskom savezu, koristim priliku da vas o ovome obavestim. Naime, kada je Ministarstvo omladine i sporta za potrebe izrade Strategije razvoja sporta od Zavoda za vrednovanje kvaliteta nastave naručilo istraživanje o stanju školskog sporta, sportskih objekata, najveći broj škola kao organizatore školskih takmičenja nije naveo, na primer, stručni aktiv opštine ili sekretarijat za fizičku kulturu, nego sportski savez opštine. To je jedan od razloga što smo se opredelili da tu izvanrednu mrežu koju ima Sportski savez Srbije po opštinama u Srbiji očuvamo i damo joj dodatni legitimitet i značaj upravo u ovom zakonu. Hvala.
Zahvaljujem gospođi ministru. Na naslov iznad člana 104. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Milićević. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 107. i član 107. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 107. amandman su zajedno podneli poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, koja želi reč.
Hvala, gospođo predsednice, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dakle, Poslanička grupa Demokratske stranke Srbije je podnela amandman na član 108. na stav 1. i stav 2, pa ću… Izvinite, 108…
Onda reč ima gospodin Milan Dimitrijević. On se javio, ali ja sam vama dala prednost kao dami.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dakle, radi se o amandmanu koji je u vezi s amandmanom na član 24, o tome sam u prepodnevnom delu govorio, gde smo predložili da u uvođenju nomenklature sportskih zanimanja i zvanja aktivno učestvuje Zavod za sport i medicinu sporta. Vidite, pošto se radi o istoj temi, vi ste na ovaj amandman na član 24. odgovorili da se amandman ne prihvata zato što je rešenje u tekstu Predloga zakona preciznije. Ako se radi o istoj temi... Obrazloženje za neprihvatanje ovog amandmana na član 107. je ovakvo: „Amandman se ne prihvata iz razloga što Republički zavod za sport kao stručna ustanova u oblasti sporta nije nadležan za ovu vrstu poslova, u skladu sa zakonom, pri čemu nema smetnji da učestvuje u pripremi tog akta“. Ne mogu biti dve vrste obrazloženja na istu temu. Možda on nije nadležan, ali mi tražimo da on bude nadležan, a vi kažete da može. Ako može, zašto ne obavlja? Jer, to je krunska institucija, to je kapa. Smatramo da ovaj amandman treba prihvatiti, jer je potpuno normalan i logičan. Zavod za sport i medicinu sporta je kapa, krov, i treba da učestvuje, a ne da vi propisujete u Ministarstvu. Tamo ima stručnih ljudi. Pitanje je da li vi u Ministarstvu imate stručne ljude da se bave tom vrstom problema. Mislim da bi bio red da prihvatite ovaj amandman.
Reč ima gospodin Mileta Poskurica.
Mi smo u našem predlogu dali izmene da se svuda gde se pojavljuje reč „zavod“ zameni rečju „institut“, više gledajući to sa aspekta organizacije zdravstvene mreže, zdravstvenog sistema, jer, konačno, nadležnost tog krovnog, Republičkog zavoda (odnosno instituta) za sport i medicinu sporta je opisana u brojnim tačkama. Recimo, mi osporavamo taj nadzor nad stručnim radom u oblasti sporta. Doduše, možda i ne bismo toliko osporavali kada bismo znali koga on nadzire. Mi ne vidimo sada distributivnu mrežu i koje bi to institucije bile na nivou nižem od republičkog, gradske, opštinske, ili kako bi se to zvalo. Kada se gleda Zakon o zdravstvenoj zaštiti, deli se na nivoe: dakle, u prvom nivou, osnovnom nivou, sekundarnom i tercijarnom nivou. Institucija, zavod, kako ste vi to predvideli u zakonu, postoji na svim nivoima, može se koristiti kao termin, kao organizaciona mogućnost na svim nivoima zdravstvene zaštite, ali nje kao takve nema u zdravstvenom sistemu kakav je predviđen zakonom. Može se koristiti na nivou primarne zdravstvene zaštite, ali tamo gde postoje visokoškolske institucije, fakulteti, odnosno univerziteti sa sedištem. Kada je reč o onome što mi predlažemo, da to bude institut, on potpuno objedinjuje u sebi i tu potrebu da se zadrži sedište institucije medicinskog fakulteta ili srodnih fakulteta i, naravno, naučnoistraživačku delatnost i sve drugo što bi pokrio zavod, dajući mogućnost raznolikosti u radu: i polikliničkog rada, čak i zdravstvene delatnosti i mnogo toga što je inače zakonopredlagač dao njemu u opisu radnog mesta. U okviru naučnoistraživačke delatnosti moglo bi da ide i razmatranje strategije, antropoloških mera, uopšte praćenje zdravstvenog stanja sportske populacije. Postoji jedna nejasnoća u stavu 2. u tački 8) – utvrđivanje zdravstvenog stanja i funkcionalnih sposobnosti učesnika u fizičkim aktivnostima. Prosto, sad izdvajamo sport od fizičkih aktivnosti. Ne znam da li je to namerno tako stavljeno ili se to proširuje nadležnost za neke druge koji bi došli da se okoriste. Jer, opšti je trend sad u reorganizaciji zdravstvenog sistema da kad ne znaju šta će sa institucijama (recimo, medicine rada itd.) onda im u lokalnim samoupravama na primarnom nivou daju neke nadležnosti – izdajte lekarska uverenja, izdajte ovo, izdajte ono, radite ovo, radite ono, da bi od nečega mogli da se izdržavaju i da žive. Jer, lokalne samouprave, koje su pristale i glasale za ovakvu reformu zdravstvenog sistema, dobile su kamen oko vrata i ne znaju kako će da se snađu. Da li sad i ova krovna institucija radi proveru fizičke aktivnosti „učesnika u fizičkim aktivnostima“? Ne znamo na koga se to odnosi. Možda su to i sudije, oni nisu sportisti, ali su deo sportskog sistema. Možda se to moglo preciznije definisati. No, ono što smo mi tražili je promena u nazivu, da bude institut, koji pokriva više i daje pravo da dalje, distalnije, po opštinama i regionima to možete zvati čak i zavodima, ako kao krovno stavite – institut, da bi se uklopilo u Zakon o zdravstvenoj zaštiti. To je bila naša namera sa tom ispravkom. To je sve, zahvaljujem se.
Na član 107. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 107. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Na član 108. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović i Nikola Lazić. Gospođa Vojić Marković ima reč.
Izvinjavam se na maloj dekoncentraciji, prosto mi se učinilo da ste rekli 108. Sada je konačno taj amandman na član 108. stav 1. koji je Demokratska stranka Srbije podnela. Dakle, ovaj član 108. tretira organe Republičkog zavoda za sport i medicinu sporta Republike Srbije. Navodite da su ti organi direktor i upravni odbor. Mi smo smatrali da je sasvim u redu da se uvede i treći organ, da se zove nadzorni odbor. To smo i napisali ovde: „Organi Republičkog zavoda jesu: direktor, upravni odbor i nadzorni odbor“. Posle stava 4. dodali smo novi stav 5. koji glasi: „Nadzorni odbor broji tri člana koja imenuje i razrešava Vlada Republike Srbije. Za člana nadzornog odbora može biti imenovano lice koje ima visoko obrazovanje.“ Dakle, predvideli smo sve kriterijume na osnovu kojih bi mogla da radi Vlada Republike Srbije. Zbog čega smo smatrali da je potrebno da postoji nadzorni odbor, za razliku od predloga koji je predlagač ovde u tekstu Predloga zakona dao i kaže da to treba da radi Ministarstvo? Kao odgovor na naš amandman mi smo dobili da se amandman ne prihvata s obzirom na to da je istim članom Predloga zakona propisano da nadzor vrši Ministarstvo. Znate kako, mi amandmane i pišemo kako bismo menjali nešto u tekstu predloga zakona koji ste vi nama dostavili, tako da ne možete da odbijete nešto zato što u originalnom tekstu piše nešto drugo, nego morate da navedete razlog. Evo, ja ću da navedem razlog zbog koga mi smatramo da ne treba Ministarstvo da radi taj posao. Pre svega, zato što nema razloga da to radi Ministarstvo. Demokratija podrazumeva, između ostalog, i distribuciju moći i odgovornosti. Mi smo vrlo jednostavno predvideli ovde ko treba da bude; po kojim kriterijumima će se birati, to će već raditi Vlada, a Ministarstvo će na vrlo posredan način biti upućeno u to kako se radi. Za nas je, pošto je Republički zavod za sport i medicinu sporta ustanova od opšteg i velikog društvenog značaja, vrlo značajno da se samo društvo uključi u rad preko pojedinaca koji su članovi tog nadzornog odbora. Ne mora sve Ministarstvo da radi, prosto zato što mislim da Ministarstvo ima dovoljno drugih poslova da nadzire rad Republičkog zavoda za sport i medicinu sporta. Hvala.
Gospođo ministre, imate reč.
Hvala lepo. Zaista sam zahvalna ukoliko neko želi da Ministarstvo oslobodi viška rada, međutim, pošto je Republički zavod za sport indirektna budžetska institucija u okviru Ministarstva omladine i sporta, odnosno u okviru razdela u našoj glavi, mi zaista imamo obavezu, po zakonu, da vršimo nadzor, znači, po Zakonu o budžetu, na kraju krajeva, Republike Srbije. Ukoliko me sećanje ne vara, vi ste baš bili zagovornik toga da ne treba uvećavati administraciju. Moram da kažem da to svakako podržavam i to je jedan od razloga zašto, kad već radimo, nismo prihvatili vaš amandman. Hvala.
Na član 108. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević. Gospodin Dimitrijević.
Dakle, ovde se radi o tome da smo mi pokušali malo da prekomponujemo taj upravni odbor koji ste vi „skockali“ u Ministarstvu, iz dva razloga. U Republici Srbiji postoje dve autonomne pokrajine, AP Kosovo i Metohija i AP Vojvodina. Smatrali smo da njihovi predstavnici, znači teritorijalnih saveza, treba da budu članovi upravnog odbora, a ne da Ministarstvo ima dva predstavnika, dva ova i dva ona. Prosto je to jedna mera da sve držite pod svojom kontrolom. Zbog čega niste uključili predstavnike teritorijalnih saveza, kad u zakonu oni imaju svoju važnost, koja je definisana? Teritorijalni sportski savez i autonomna pokrajina, zašto ih nema u organima upravljanja? Vi ste hteli da ih eliminišete, ili smatrate da to uopšte nije potrebno? Zašto dva člana Ministarstva? Em držite nadzor... Što se tiče nadzora, znate, ima i drugih korisnika budžetskog sistema Srbije u oblasti zdravstva koji imaju nadzorne odbore, koje ne određuje Ministarstvo zdravlja, nisu predstavnici Ministarstva zdravlja, nego imaju svoj nadzorni odbor. Imate Republički zavod za javno zdravlje – budžetska ustanova; imate Gradski zavod za javno zdravlje – budžetska ustanova, pa imaju nadzorne odbore, ne obavlja nadzor Ministarstvo, nego imaju svoj nadzorni odbor. Ovako se bojim, i što se tiče upravnog odbora i nadzornog odbora, da je sve pod kapom Ministarstva, pa kako Ministarstvo odluči i kako Ministarstvo kroji kapu, tako ćete se vi ponašati. Malo to decentralizujte. Vreme je demokratije, nije vreme presije i represije.
Izvolite, gospođo ministre.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Samo da vas obavestim zašto nismo prihvatili da predstavnici Sportskog saveza AP Vojvodine ili sa Kosova i Metohije budu u upravnom odboru Republičkog zavoda za sport. Razlog je jednostavan: imamo predstavnike Sportskog saveza Srbije, koji je krovna organizacija i za ove dve organizacije. Još jedan, možda i važniji razlog, jeste to što postoje pokrajinski zavodi za sport; tamo je mesto predstavnika pokrajinskih nevladinih organizacija. Hvala.
Gospodin Milan Dimitrijević ima reč.
Stvarno ne mogu da prihvatim to vaše obrazloženje. Republički zavod za sport kao krovna ustanova treba da ima što širi sastav upravnog odbora. U redu je da postoji pokrajinski zavod za sport, niko nema ništa protiv toga, ali radi se o Republičkom; u toj republici treba da budu zastupljeni građani autonomnih pokrajina. Ako te autonomne pokrajine postoje u sastavu Republike Srbije, a ja mislim da postoje, nema razloga da ne budu uključene. To je bolje za vas. Dajem vam dobronameran savet. Vi ćete objasniti pokrajinskim savezima zbog čega nisu uključeni.
Na član 111. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 112. i član 112. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Dušanka Plećević želi reč, a onda ćete dobiti vi, gospodine Peleviću.
Ovim amandmanom smo želeli da poboljšamo tekst zakona i da iznad člana 112. stoji naslov – Dozvola za takmičenja. Takođe, u istom članu 112. u stavu 1. posle reči „dozvola za“ reč „sezonu“ zamenjujemo rečju „takmičenje“. Sasvim je logično da na nacionalnim ligaškim i sportskim takmičenjima mogu učestvovati samo sportske organizacije koje su dobile dozvolu za takmičenje, a ne za sezonu. Nejasno je šta se podrazumeva pod pojmom – dobile dozvolu za sezonu. Pod to mogu da se podvedu mnoge stvari, npr. da budu organizatori takmičenja u toj sezoni ili da koriste u zakup neki sportski objekat u sezoni, da iznajmljuju sportski objekat, da se bave trenerskim ili drugim stručnim radom u sportu, da budu privilegovani posmatrači sportskih takmičenja za tu sezonu itd. Sve te navedene aktivnosti mogu biti sadržane u poslednjoj rečenici stava 1. vašeg predloga, koja glasi: „U određenoj sportskoj sezoni mogu da učestvuju samo sportske organizacije koje su dobile dozvolu za sezonu“. Zakon mora da sadrži jasne odrednice. Zato smatram da je preciznije reći da u određenoj sportskoj sezoni mogu da učestvuju samo sportske organizacije koje su dobile dozvolu za takmičenja. U tom smislu, predlažem da se prihvati ovaj amandman. Sport stvara vrhunske takmičare kroz široku bazu amaterskog sporta, koja ima mnogo problema u materijalnom pogledu. Navešću primer iz Bora, iz koga dolazim. Strelci iz Bora, koji postižu odlične rezultate i na državnom nivou, imali su problema da nabave sredstva koja im služe za takmičenja, pre svega mislim na vazdušni pištolj. Najbolja među njima, Bobana Veličković, dobila je taj pištolj zahvaljujući odluci tadašnjeg predsednika opštine Bor, koji je bio iz SRS, gospodina Branislava Rankića. Zahvaljujući tome, kao i entuzijazmu i posvećenosti ovom sportu, ona postiže odlične rezultate i na međunarodnim takmičenjima. S tim u vezi bih želela da postavim pitanje ministru – da li sportisti dobijaju stipendije samo onda kad postignu vrhunske rezultate, a dotle neka se snalaze kako znaju i umeju, naročito u individualnim sportovima, kao u slučaju strelaca iz Bora, na primer? Niste me ubedili vašim obrazloženjem za neprihvatanje amandmana da ovaj amandman nije bolje rešenje od postojećeg predloga. Rekli ste da se amandman ne prihvata jer se dozvola odnosi na takmičarsku sezonu, u skladu sa međunarodnim sportskim pravilima. Prilično nemušto obrazloženje.
Na član 112. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Pelević ima reč.
Gospođo predsedniče, javio sam se da objasnim član 111. koji je Vlada usvojila, u svojstvu ovlašćenog predstavnika. Pritisnuo sam dugme na vreme, ali vi to niste registrovali, ali nije problem. U ovom članu Predloga zakona, koji govori o sportskim zadužbinama i fondacijama, u stavu 2. piše: „Republika Srbija može da osnuje nacionalnu sportsku federaciju, a odluku o osnivanju donosi Vlada“. Nažalost, mi već imamo Zakon o zadužbina i fondacijama i član 4. ovog zakona govori o tome da su zadužbine i fondacije nevladine organizacije. Dakle, ako su nevladine organizacije, onda ne može Vlada niti da ih osniva, niti da ih finansira. Ne tvrdim da je ova namera bila negativna, naprotiv, vrlo je pozitivna, ali nije pravno moguće tako nešto napraviti. Zato smo reagovali i zato je ovaj amandman Vlada usvojila, ali se postavlja pitanje da li je moguće da su pisci ovog zakona napravili ovakav propust? Već postoji Zakon o zadužbinama i fondacijama. Nije mi jasno kako pisci ovog teksta nisu konsultovali ovaj zakon koji kaže da se radi o nevladinim organizacijama, koje Vlada ne može ni osnovati, ni finansirati. Samo sam to hteo da pojasnim, javnosti radi. U svakom slučaju, dobro je što je Ministarstvo prihvatilo naš amandmana.
Da li želite po članu 112? (Ne.) Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Gospođica Nataša Jovanović, potpredsednica, ima reč.
Gospođo Đukić Dejanović, žao mi je što gospođa ministar nije tu. Nema problema, vi ćete da me saslušate. U svakom slučaju, smatram da nije bilo zgoreg da prihvatite ovaj amandman, iako se slažem sa vama. U obrazloženju ste rekli da je ova oblast, koju je gospodin Jeremić predložio, a to je da se prilikom izdavanja dozvola za sezonu na nacionalnim ligaškim sportskim takmičenjima i profesionalnim sportskim takmičenjima uzme u obzir i oblast bezbednosti, pa da to bude, pored ispunjenosti sportskih, infrastrukturnih, personalnih, pravnih i finansijskih kriterijuma, tačka 6) - i bezbednost... Tačno je da u članu 157. zakona regulišete sektor bezbednosti na samom događaju, kada se već dešava sportska manifestacija. To je i moralo da se inkorporiše u ovaj zakon zbog drugog zakona koji imamo, Zakona o sprečavanju nereda na sportskim priredbama i manifestacijama. Mi srpski radikali mislimo da je ovde trebalo da stoji da je i to jedan od faktora koji treba da se uzmu u obzir prilikom izdavanja dozvole. Veliki sportski klubovi u našoj zemlji, sportska društva „Partizan“, „Zvezda“, „Radnički“ itd., svi oni imaju osobe koje brinu o bezbednosti, a to su komesari za bezbednost na tim stadionima i u tim objektima. Obično su to lica koja su bila ranije zaposlena i imaju činove u MUP-u. Vi ste ovde u sledećem stavu rekli da sportska organizacija treba da ima jedno lice koje je angažovano, ali za bezbednost učesnika sportskog takmičenja, a to su dve odvojene stvari. Ovi komesari za bezbednost, kako se zovu ta lica, da ne govorim imena pojedinih, iako znam za pomenute klubove, nemaju samo odgovornost prema učesnicima takmičenja, već i prema svima koji su tu prisutni. Ne samo to, oni se staraju o kompletnom redu, od dolaska navijača, prilaska, oni su ti koji su šefovi redarskih službi na tim manifestacijama. Oni vode računa o učesnicima sportskih takmičenja, odnosno igračima u klubovima, ne samo kada se održavaju sportski događaji na domaćem terenu, već putuju sa njima, komesar za bezbednost i ljudi koje on izabere. Prema tome, mislimo da je bilo mesta za to ovde, jer tačno se i lepo nadovezuje ovaj sledeći stav koji govori o bezbednosti učesnika. Jednostavno, ne vidimo zašto se nije prihvatio amandman Srpske radikalne stranke, jer on baš jeste u korelaciji sa članom 157, koji reguliše precizno šta treba da se dešava, po ovom drugom zakonu koji sam malopre pomenula. Hvala.
Na član 113. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 113. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 113. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 114. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Gospođa Vojić Marković ima reč.
Hvala, gospođo predsednice. Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, član 114. govori o opštem interesu u oblasti sporta i navodi 13 važnih oblasti koje su od posebnog interesa u oblasti sporta. Mi smo stavili novu tačku, stavili smo je kao prvu i po nama ona treba da glasi: „Obezbeđivanje uslova za ostvarivanje sportskih programa svim građanima, bez obzira na uzrast, pol, socijalni status, versku i nacionalnu pripadnost, funkcionalne i druge razlike i specifičnosti“. Onda se svaka od sledećih tačaka prebacuje, tačka 1) kao tačka 2) i tako redom. Zaista smo smatrali da ovim amandmanom popravljamo ovaj predloženi član i to tako što uvodimo određenje koje eliminiše diskriminaciju. Nažalost, u sportu smo više puta bili svedoci, što preko medija, mogli smo da pročitamo i pogledamo, što ličnim iskustvom, prisustvujući raznim događajima, da je bilo mnogo diskriminacije. Da ne pominjem onu čuvenu aferu sa ulaskom na bazene i korišćenjem bazena, kada romskoj deci nije bilo omogućeno da to koriste. Čitam vaš odgovor zbog čega ne prihvatate amandman, kažete: „Amandman se ne prihvata jer je rešenje iz Predloga zakona preciznije u pogledu opšteg interesa.“ Verujte, u svih 13 tačaka koje ste ovde naveli ni u jednoj se ne pominje ovo što sam napisala. U kom delu ste vi precizniji? Stvarno to ne prepoznajem. Volela bih da mi na to odgovorite. Smatram, i DSS smatra da je društveni interes da u srpskom sportu i srpskom društvu nema diskriminacije. Zbog toga smo ovo predložili. Hvala.
Na član 114. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 114. amandman, sa ispravkom, podnela je grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Pelević.
Gospođo predsedniče, uvažena gospođo ministre, u članu 114. u stavu 1. tačka 1) kažete – obezbeđivanje uslova za pripremu, učešće i ostvarivanje vrhunskih sportskih rezultata sportista na olimpijskim igrama, paraolimpijskim igrama i drugim velikim međunarodnim sportskim takmičenjima. Naš amandman je samo želeo da izdvoji evropska i svetska prvenstva od ovog pojma „druga velika međunarodna sportska takmičenja“. Zašto? Mislim da je opšti javni interes da se osvaja što više medalja na evropskim i svetskim prvenstvima i da ta prvenstva po značaju treba izdvojiti od drugih velikih međunarodnih takmičenja, jer druga velika međunarodna takmičenja ste u članu 160. definisali i nabrojali. Tu spadaju i regionalna takmičenja, kao što su balkanska prvenstva, i ulične trke, ulični maratoni, kvalifikacioni turniri, ali verovatno i međunarodne utakmice dva kluba ili međunarodni sportski mečevi. Dakle, od svih ovih takmičenja zaista su, posle olimpijade, za nas najveća evropska i svetska takmičenja. Zato smo želeli, ispred Poslaničke grupe SNS Napred Srbijo, da posebno apostrofiramo evropska i svetska prvenstva, kako bi se rangirala. Mislim da je ovo zaista jasno svima koji se bave sportom, naročito vama. Ne vidim razlog zašto je Vlada odbila ovaj amandman, sa obrazloženjem da je rešenje u predlogu celishodnije. Nije celishodnije. Zaboravili ste ovde evropska i svetska prvenstva i to nije dobro. U drugom delu takođe smo predložili da se razdvoji međunarodna i međudržavna saradnja od organizacije međunarodnih i nacionalnih sportskih takmičenja, jer ne postoji nikakva veza između međunarodne i međudržavne saradnje i nacionalnih sportskih takmičenja. Nacionalna se dešavaju u Srbiji, a međunarodna saradnja je nešto drugo, saradnja između naše i neke druge zemlje. Prema tome, smatramo da smo ovim amandmanom to posebno izdvojili. Mislim da bi ovo trebalo da bude prihvaćeno. Hvala.
Na član 114. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 114. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević. Gospodin Dimitrijević ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Zamolio bih gospođu ministar da uzme zakon i da ga, ako je moguće, okrene i da drži na članu 114. i članu 134. Dakle, govori se o opštim interesima. Ovim amandmanom smo predložili da tačka 12) bude tačka 2) a da se redosled tih tačaka pomera po redu, smatrajući da kada je u pitanju opšti interes postoje važnije stvari, pa manje važnije i tako redom. Tačka 12) kaže: „unapređenje rekreativnog sporta, promocija i podsticanje bavljenja sportom svih građana Republike Srbije, a naročito dece, žena, omladine i osoba sa invaliditetom“. Smatramo da je to opšti interes od međunarodnog značaja. Kada pogledate član 134, interesi građana u oblasti sporta u autonomnoj pokrajini, na drugom mestu kaže – promocija i podsticanje bavljenja građana sportom, posebno dece, omladine, žena i osoba sa invaliditetom, na teritoriji AP Vojvodina. Kako to da AP Vojvodina prepoznaje taj opšti interes na svojoj teritoriji, a u krovnom zakonu ga stavljate na 12. mesto? U obrazloženju kažete: „Amandman se odbija jer je predloženo rešenje celishodnije“. Objasnite nam kako je to predloženo rešenje celishodnije. Mi vam nudimo tehničko rešenje, ne menja suštinu zakona, ali ređa tačke po prioritetu, a vi kažete da je ovo celishodnije. Ovo je apsurd. AP Vojvodina prepoznaje opšte interese za svoje građane i stavlja ih na visoko prioritetno mesto, a vi opšti interes građana kompletne Republike Srbije stavljate na 12. mesto. Mi vam to kažemo, a vi kažete da je predloženo rešenje celishodnije. To nema logike, elementarne logike. Ovo je tehničko pitanje, ne menja zakon. Ništa se tu ne dešava. Stavite taj prioritet na drugo mesto, jer to je opšti interes, da se i žene, i deca, i omladina i osobe sa invaliditetom bave sportom. To je interes građana Republike Srbije. Stvarno ne vidim razlog zbog čega ovaj amandman ne prihvatate.
Izvolite, gospođo ministre.
Nisam mislila da se javljam da ne bismo trošili vreme, ali moram da vam kažem da ovo nije samo nivo prioriteta nizanja, nije samo nivo šta je prvi, šta je poslednji prioritet. Ukoliko obratite pažnju, videćete da mi i paraolimpijske, recimo, navodimo među prvim prioritetima. To je pod jedan. Pod dva, obratite pažnju na član 115. Razlog zašto smo stavili, između ostalog, i u republičke prioritete na ovom nivou žene i osobe sa invaliditetom je taj što su onda oni u prilici da pored granskih saveza koji ih objedinjuju na republičkom nivou imaju mogućnosti da pojedinačno konkurišu na otvorenim konkursima. Između ostalog, takav je konkurs sada otvoren, koji ispunjava prioritete strategije. Da bismo za njih ostvarili mogućnost dvostrukog, da kažem tako, republičkog finansiranja, zato smo ih posebno apostrofirali na ovom mestu. Oni su na prvom mestu i na lokalu i što se tiče Vojvodine, zato što im to dođe kao treći, odnosno četvrti način mogućnosti pojedinačnog finansiranja.
Na član 115. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Milićević i Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 118. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović i Nikola Lazić. Gospođa Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Gospođo ministre, dame i gospodo poslanici, Demokratska stranka Srbije je podnela amandman na član 118. stav 1. Taj član 118. stav 1. glasi u zakonu: „Ministar obrazuje stručnu komisiju za izbor programa i projekata koja analizira i ocenjuje podnete predloge godišnjih programa.“ Smatrali smo da ovo „1. jul – ministar obrazuje stručnu komisiju za izbor programa i projekata koja analizira i ocenjuje podnete predloge godišnjih programa“ treba izbrisati. Zbog čega smo to smatrali? Interesantno je da Ministarstvo u članu 119. kaže da ministar ima nadležnost da bliže uređuje kriterijume i način odobravanja programa i dodele sredstava, tako da zaista smatramo da je ovo formalnost, praviti komisiju koja treba da analizira i ocenjuje programe. Evo kako sada to izgleda pošto ste odbili naš amandman koji se odnosi na formiranje nadzornog odbora kod Republičkog zavoda za sport i medicinu sporta. Tamo nadzorni odbor, kome treba da delegirate moć i odgovornost, nije bio potreban, jer vi kažete, shodno tome, da su oni budžetski korisnici, vi treba da imate nadležnosti, iako to ne stoji, ali ovde, kada treba da se formalno kaže da nešto postoji kao demokratska institucija, to je ta komisija, ona se formira. Dakle, za mene bi decentralizacija i prava demokratija bila da formirate komisiju, prema kriterijumima koje su odredili ministar i Ministarstvo, ali isto tako i da podelite odgovornost i moć, da predate moć zapravo nadzornom odboru Republičkog zavoda za sport i medicinu sporta. Ovako kako ste rekli, znači, tamo gde je važno, gde postoje velika sredstva, tu apsolutno želite da imate uticaj, a tamo gde komisija treba da procenjuje nešto dajete im mogućnost da oni procenjuju, a vi o tome odlučujete. Bojim se da to nije suština ni demokratije, ni decentralizacije za koju se zalažete, i vi kao pojedinac i stranka. Hvala.
Na član 118. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 118. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević.
Izvinjavam se, samo jednu rečenicu da kažem. Ono što se odnosilo na prethodni amandman odnosi se i na ovaj, samo što su ovde drugi datumi. Prosto, to je to.
Zahvaljujem. Na član 122. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 122. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Dimitrijeviću, imate reč.
Vidite, mi smo u ovom članu predvideli da se žalba, umesto osam dana, može podneti u roku od 15 dana. Zbog čega je to važno? Pogledajte član 118, gospođo ministre. Datum 30. decembar – Ministarstvo obaveštava nosioce programa o visini odobrenih sredstava po programima i projektima. Dakle, to je 30. decembar. Vi znate da se 31. decembra ne radi; prvi i drugi januar je Nova godina, pa idu ostali praznici, i tako do Božića, a vi ste ostavili rok od sedam dana. Da li vi to u stvari hoćete da se niko ne žali? Je lʼ to cilj? Mi vam predlažemo da to bude petnaest dana, iz razumljivih razloga – većina dana su neradni dani i zato niko neće moći da se žali. Čisto praktična stvar. Nekoliko dana od tog 30. decembra su neradni dani. Kad da podnesu prigovor i kada da se žale na eventualnu visinu dodeljenih sredstava po programima? Hoćete li prihvatiti ovaj amandman? Ne? Znači, neće niko da se žali.
Gospođa Marković Samardžić.
Gospođo predsedavajuća, hvala vam što ste mi dali reč. Reč je o tome da se što efikasnije radi i da se što više skrati rok kako bismo mogli što pre da otpočnemo, od samog početka godine, isplatu budžetskih sredstava. Hvala.
Gospodin Milan Dimitrijević.
Razumem vaše razloge da skratite rok, ali vam govorim o neradnim danima jer je to prosto nemoguće.
Na član 123. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović. Dozvolite da vas obavestim da smo u direktnom prenosu do 17.55 časova, a onda će ići odloženi prenos kasnije. Izvolite, gospodine Kasaloviću.
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, članom 123. regulišu se nacionalna priznanja, nagrade i stipendije vrhunskim sportistima. Smatramo da je ovaj član vrlo bitan kada je u pitanju zakon o sportu. Ono što želimo ovim amandmanom da naglasimo i da iznesemo kao naš stav jeste da smatramo da nosioci nacionalnih priznanja, pored onog što je predviđeno članom 123, treba da budu i osvajači evropskih rekorda u sportu. S obzirom na to da se nacionalnim priznanjima vrednuju i osvojene medalje na tim prvenstvima, a uvažavaju se samo svetski rekordi, smatramo da i osvajači evropskih rekorda treba da budu nosioci evropskih priznanja, pogotovo ako uzmemo u obzir da u mnogim sportovima evropski rekordi imaju poseban kvalitet i veću vrednost nego neki drugi rekordi. Kada govorimo o tome, pošto i ovaj član govori o najuspešnijim sportistima, zaista smatramo da je osvajanje evropskog rekordau bilo kom sportu i grani vrhunski rezultat i da su ti sportisti najuspešniji, da popularizuju sport, što pojedinačno tako i kolektivno, da su najbolji ambasadori naše zemlje i da zaista zavređuju pažnju i treba ovim članom da budu uključeni kao nosioci priznanja iz oblasti sporta. Ako je obrazloženje zbog čega se odbija moj amandman, a smatram da još ima vremena i prostora da se pokuša iznaći rešenje i prihvati ovaj amandman, navodno širenje kruga lica koja mogu biti nosioci ovih nacionalnih priznanja, zaista nemam dilemu da mi imamo veliki broj nosilaca evropskih rekorda, ali čak da je to tačno, da je širenje, smatram da ta sredstva, koja su ograničena, treba da iskoristimo i proširimo i na ovaj krug naših sportista koji su postigli evropski rekord. Zahvaljujem se.
Gospođo ministre, imate reč.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Uz sve uvažavanje argumentacije da su naši sportisti među najboljim ambasadorima koje ova zemlja ima, to nipošto neću sporiti, jedini problem koji se pojavljuje u vezi sa rekordima, kako evropskim tako i svetskim, jeste niz primera koji smo imali na prethodnoj Olimpijadi u Pekingu, naime, da se i tokom kvalifikacija obaraju i evropski, i svetski i olimpijski rekordi i na kraju oni koji su oborili sve te rekorde ni ne osvoje medalju, nego se samo kvalifikuju, ne uđu u finale ponekad. Rekord, nažalost, nije više isti onaj nivo sportskih rezultata koji je bio, već se obori za dva minuta nakon što se uspostavi. Hvala.
Na član 123. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević.
Gospođo predsedniče, gospođo ministre, reagovali smo na ovaj član predloga jer smo želeli da ispravimo jednu pojavu koja provejava ovim članom, a to je diskriminacija prema sportistima iz neolimpijskih sportova. Ovaj član ima dva stava. U prvom stavu se govori o tome da nacionalna priznanja dobijaju olimpijci, paraolimpijci, šahisti sa šahovske olimpijade i osvajači medalja sa prvenstva Evrope i prvenstva sveta u olimpijskim sportovima. Znači, radi se o doživotnim nacionalnim priznanjima, odnosno, kako mi to kažemo u sportu, o sportskim penzijama posle 40. godine starosti. To je u redu, nemamo ništa protiv toga. U drugom stavu se govori o novčanim nagradama koje takođe dobijaju svi osim sportista i trenera neolimpijskih sportova. Mislim da to nije pošteno. Ostavićemo šahiste po strani, pošto vidim da ih strašno branite. U redu je, neka Evropska sportska povelja ne priznaje šah kao sport, vi priznajete, neka to bude tako, ali da li je pošteno da šahisti osvoje i nacionalna priznanja, doživotne penzije i novčane nagrade, a takmičari neolimpijskih sportova ništa? Prošle godine ste bili predsednik Organizacionog odbora Svetskog prvenstva u karateu u Beogradu. Naši su osvojili četiri medalje, od toga jednu ekipnu, prvaci sveta. Ti momci i te devojke neće dobiti čak ni novčanu nagradu. (Snežana Samardžić Marković, s mesta: Dobiće.) Dobili su po starom zakonu, po novom neće dobiti. Tako piše ovde, ako ne budete usvojili moj amandman. Još nešto je tu sporno. Takođe kažete, odnosno Vlada, u odbijanju ovog našeg amandmana: „Amandman se ne prihvata jer je krug lica utvrđen navedenom odredbom u pogledu nagrađivanja nacionalnim priznanjem najuspešnijih sportista.“ Mislim da je ovde napravljena greška jer se u vašem obrazloženju govori samo o nacionalnim priznanjima. Ne govorim o tome. Sportisti neolimpijskih sportova i ne očekuju da dobiju doživotne nacionalne penzije i nacionalna priznanja kakva su propisana u stavu 1. ovog člana, ali će biti veoma nesrećni, potišteni i diskriminisani, moram da kažem, ukoliko budu izostavljeni i u pogledu davanja novčanih nagrada, kako je to regulisano ovim predlogom zakona. Pored toga što karatisti postižu rezultate, karate je i najmasovniji sport. Karate je najmasovniji sport, posle fudbala, u Srbiji. Neću govoriti mnogo o mom sportu, koji vodim, ali moram reći i to da smo najtrofejniji sport u Srbiji po osvojenim medaljama u konkurenciji 160 zemalja sveta. Sasvim sam siguran i svestan, pošto radim u Sportskom savezu Srbije kao član predsedništva, da ne treba svi neolimpijski sportovi da dobiju novčane nagrade, ali za one koji su kategorisani u prvu ili drugu kategoriju zaista se ne može prenebregnuti da oni to zaslužuju. O tome se radi. Dakle, svesni su ti momci i devojke koji proslavljaju ime, himnu i zastavu naše zemlje širom Evrope i sveta da ne mogu da budu isti kao i sportisti koji osvajaju medalje u olimpijskim sportovima, ali ne možete im uzeti ono za šta se oni bore. Nije njima bitna novčana nagrada., čak ni visina, uopšte, ali im je bitno priznanje države za koju se bore. O tome govorim. Verujte mi, takvih sportova ima mnogo. Po evidenciji Sportskog Saveza Srbije, postoje 32 olimpijska sporta, letnja i zimska, i čak 59 neolimpijskih sportova. Ne govorim ja da svi oni treba da imaju isti tretman, ali oni koji zaista pronose slavu naše zemlje širom sveta bi trebalo na ovaj skroman način da budu nagrađeni. Dakle, ne nacionalnim priznanjima, ne doživotnim sportskim penzijama, ali novčanim nagradama za postignut uspeh na prvenstvima Evrope i sveta svakako da. Eto, to je ono o čemu sam hteo da vas obavestim. Verujte mi da ovih mesec dana trpim veliki pritisak od strane predstavnika mnogih neolimpijskih sportova. Mislim da ne bi trebalo da ogrešite dušu o njih, jer oni pronose slavu naše zemlje, ponekad čak mnogo više nego neki olimpijski sportovi. Hvala.
Gospođa ministar će dati obrazloženje.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Prilika je da vas podsetim da pročitate član 125. zakona o sportu, koji kaže sledeće: „Nagrade za poseban doprinos razvoju i afirmaciji neolimpijskog sporta i kriterijumi za njihovu dodelu uređuju se posebnim aktom Vlade, pri čemu visina iznosa nagrada ne može da prelazi iznose utvrđene za olimpijske sportove.“ Kao što vidite, u zakonu je predviđeno da se nagrade upravo oni sportisti koji zaslužuju svaku pažnju države. Veoma mi je drago što će sve ove reči koje ste pomenuli, o visini, očekivanjima i o želji da se nagrade, ući u stenogram, zato što kada budemo radili pravilnik, odnosno akt Vlade o nagrađivanju ovih sportista, Ministarstvo omladine i sporta će vam uputiti i pismeni poziv, a ja vam sada upućujem javni poziv da budete član komisije koja će raditi na izradi ovog akta i sve ove vaše reči ugradićemo u taj akt. Hvala. To će, naravno, posle usvajanja zakona uslediti.
Gospodin Pelević ima reč.
Gospođo ministre, ohrabrujuće je ovo što ste sada rekli, mislim da će to biti satisfakcija za mnoge sportiste i sportske radnike u neolimpijskim sportovima, ali to ne garantuje da će oni biti nagrađeni adekvatno jer u članu 125. piše – nagrade za poseban doprinos razvoju i afirmaciji neolimpijskog sporta. Tu se ne govori o rezultatima, a član 123. u stavu 2. govori upravo o sportskim rezultatima koje postižu takmičari. Ovo se više odnosi na funkcionere. Ne treba funkcioneri neolimpijskih sportova da osvoje ništa. Nemojte se smejati, znam da vi imate jako lep osmeh, ali mislim da nije primereno, ovo je tužna tema. Tužna tema, evo zašto. Ne piše o sportistima, nego piše samo: „Nagrade za poseban doprinos razvoju i afirmaciji neolimpijskog sporta i kriterijumi za njihovu dodelu uređuju se posebnim aktom Vlade.“ Dakle, ne govori se o sportistima. Ovo izgleda kao da se govori o onima koji su zaslužni za afirmaciju nekog neolimpijskog sporta. O tome se radi i to je ono što me zbunjuje. Naravno da pozdravljam član 125, ali, verujte mi, ako se ne odnosi na sportiste i na sportske trenere koji su postigli zlata na prvenstvima Evrope i sveta, onda to nije dobro, ali to ovde ne piše, morate priznati. U svakom slučaju, ja sam zahvalan za vaš javni poziv da budem član te komisije i prihvatam sa zadovoljstvom. Hvala.
Izvolite, gospođo ministre.
Još jednom, podsetiću vas da se i trenutne nagrade i nacionalna priznanja koja dobijaju sportisti u olimpijskim disciplinama nazivaju – nagrade za poseban doprinos i afirmaciju olimpijskih sportova. Znači, reč je o imenu, a odnosi se, naravno, na sportiste, to je pod jedan. U praksi se vidi kako se to radi. Pod dva, eto, imaćete priliku, vi lično, da utičete na to da ne budu funkcioneri nego baš sportisti, u šta možete biti sigurni.
Dobro. Na član 124. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 124. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 134. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Pejčić ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena ministarka, predstavnici Vlade, ovaj član 134. Zakona o sportu faktički povlašćuje položaj sporta u pokrajini, pošto znamo da se sport i sportske aktivnosti finansiraju iz tri izvora; to su, pre svega: budžet lokalne samouprave, budžet autonomnih pokrajina i budžet Republike Srbije. Ovde imamo asimetrično finansiranje, odnosno sportisti iz AP Vojvodine su u povlašćenom položaju jer imaju jedan izvor finansiranja više. Tako ćemo imati slučaj da velika koncentracija kvalitetnih sportista i igrača bude u Vojvodini. S obzirom na to da smo velika ovlašćenja, to sam pričao i kada je bila rasprava u načelu, dali, po osnovu Statuta, AP Vojvodini iz 160 oblasti, između ostalih i sporta, bojim se da će u nekom trenutku neke reprezentacije Vojvodine biti čak jače i od reprezentacije Srbije. Zahvaljujem se.
Samo mi recite da li je od vremena ovlašćenog predstavnika? Da. Zahvaljujem. Na član 136. amandman je podnela Vlada. Odbor za omladinu i sport je prihvatio amandman. Zakonodavni odbor kaže da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 137. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 138. amandman je podnela Vlada. Odbor za omladinu i sport je prihvatio amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 142. i član 142. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Pelević ima reč.
Dame i gospodo, samo sam želeo da strategija razvoja sporta u Republici Srbiji dobije prefiks – nacionalna. U obrazloženju Vlade piše da se ona naziva „Strategija razvoja sporta u Republici Srbiji“. U nazivu – da, ali u daljem tekstu – ne. Govorim o daljem tekstu. Bilo bi primereno da se ne govori samo o strategiji, nego da se govori o nacionalnoj strategiji. To ima mnogo veći značaj, verujte mi. Dakle, ne govorim samo o nazivu, nego govorim o daljem tekstu, u kojem se ne upotrebljavaju reči „nacionalna strategija“, nego samo „strategija“. To nije dobro. Mislim da postoji jedna jedina, nacionalna, strategija u Republici Srbiji. Hvala vam.
Na član 142. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Vojić Marković ima reč. Izvolite.
To je član 142. stav 2. tačka 5). Odnosi se na strategiju razvoja sporta u Republici Srbiji. Vi kažete: „Strategijom se utvrđuje...“, pa ređate u tačkama od 1) do 6). Tačka 5) glasi: „obaveze i zadaci nosilaca javne vlasti svih nivoa i nosilaca sportskih programa na realizaciji postavljenih sportsko-razvojnih ciljeva.“ Mi smo smatrali da ovo „javne vlasti“ treba izbrisati i da to budu nosioci državnih funkcija. Kada napišete u nekom zakonu „javne vlasti“ onda to implicira da postoji tajna vlast. U Srbiji je to moguće, zato što kada posmatramo javnu vlast Srbije javni premijer je Mirko Cvetković, ali svi u Srbiji znaju da postoji i tajna vlast i da se taj tajni premijer zove Boris Tadić. Znači, mogu da razumem zbog čega ste ovo ovde stavili. Šalu na stranu, pravni sistem Srbije ne poznaje termin „javna vlast“. Poznaje termin „državna funkcija“. Mi smo zbog toga promenili to – nosioci javne vlasti, u – nosioci državnih funkcija. Smatram da time doprinosimo tekstu zakona, jer ovo je pravni sistem Srbije, on poznaje termin „državna funkcija“, „državni funkcioner“. Ne poznaje javnu vlast. Hvala vam.
Na član 142. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 143. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospođo ministre, dobro je što je u ovom predlogu zakona po prvi put apostrofiran školski sport. To je dobro zbog mnogo razloga. Mi znamo da se samo 15% naše dece bavi sportom kroz školsko sportsko takmičenje. Škole uglavnom imaju ili ruinirane sale ili uopšte nemaju sportske sale. Naša deca se manje od dva sata nedeljno bave fizičkom kulturom, sportom u školama. To svakako nije dobro i zato je dobro da se više govori, a sada i piše u zakonu o sportu, o školskom sportu, jer znamo koje su posledice nedovoljnog bavljenja sportom u školama, bilo osnovnim, srednjim, ili na fakultetima – naša deca, naša omladina ima brojne deformitete kičmenog stuba, ravne tabane i pati od gojaznosti i svega ostalog što nije dobro za našu omladinu. Ali, mi smo reagovali, hteli samo da poboljšamo ovaj član samo jednom rečju – predškolski sport, da se ubaci predškolski sport. U Srbiji postoji 1670 predškolskih ustanova. Oko 39,2% naše dece se nalazi u tim predškolskim ustanovama. To je odlična osnova za školski sport i kasniji sport uopšte, međutim, imamo tu puno problema. Nemamo sale gotovo ni u jednoj ustanovi, a nemamo ni adekvatno osoblje; ti vaspitači, kojih ima oko 9.000, nisu obučeni za fizičko vaspitanje. Imamo preko 3.000 medicinskih sestara, oko 400 saradnika. Ukupno 173.000 naše dece pohađa, zato smo mi iz Poslaničke grupe SNS smatrali da se u zakon mora ubaciti makar jedna reč: „predškolski“ sport.
Na član 143. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Vojić Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da zaključim i da kažem nešto zajedno, pošto imamo amandmane na član 143, st. 6. i 7, jedan za drugim, nema razloga da posebno govorimo o jednom i o drugom amandmanu. Dakle, član 143. govori o školskom sportu. Stav 6. kaže: „Bliže uslove i pravila za organizovanje školskog sporta propisuje ministar nadležan za obrazovanje, po pribavljenom mišljenju Ministarstva.“ Mi zaista podržavamo priču o školskom sportu. Kada sam govorila u načelu govorila sam koliko je to važno. Smatrala sam da je ovo jako malo za jedan zakon koji je obiman i ima 194 člana, da se samo jedan član bavi školskim sportom i da se još u dva pominje, jer mislim da to treba da bude uređeno ovim zakonom. Tada sam rekla da Ministarstvo obrazovanja takođe mora da učestvuje u donošenju svega ovoga, ali takođe smatramo da i Republički zavod treba da bude uključen i da učestvuje u procesu određivanja uslova i pravila za organizovanje školskog sporta. Ovo je jedan širi okvir, Republički zavod prati kako izgleda zdravstvena slika naših osnovaca i srednjoškolaca. Mislim da treba iskoristiti njihovo znanje i iskustvo i treba da učestvuju u procesu određivanja uslova i pravila za organizovanje školskog sporta. Kada smo već kod svega, ne mogu da ne pomenem i ovaj stav 7. gde smo posle reči... Pročitaću taj stav 7. da biste mogli da pratite, stav 7. kaže: „Učenici i studenti ne mogu biti uključeni u vannastavne sportske aktivnosti i sportska takmičenja ako nije prethodno utvrđena njihova zdravstvena sposobnost za bavljenje školskim sportom.“ Naglasila sam i u načelu da je i te kako važno da bude zaista utvrđena njihova zdravstvena sposobnost za bavljenje školskim sportom, pre svega zbog činjenice da se ti formalni lekarski pregledi koji se obavljaju za nastavnu aktivnost, za učešće na časovima fizičkog, zaista obavljaju vrlo rutinski i zaista ne mogu da ustanove ništa. Rekla sam vam da sam radila u školi 18 godina i da imam primere kojima mogu da potkrepim ovo što sam rekla. U stavu 7. člana 143. posle reči „uključeni u vannastavne“ dodali smo – i u nastavne aktivnosti. Kako izgleda primena onog čuvenog recepta – tri časa fizičke aktivnosti u školama najbolje pokazuje zdravstveno stanje naših osnovaca; znači, formalizovano do kraja. Nije nemoguće da to pratite kao činjenicu koja dalje sledi, a to je da je tendencija Ministarstva obrazovanja (to vama govorim zato što zaista treba da sednete sa ministrom obrazovanja pa da porazgovarate o tome) da iz redovne nastave u nižim razredima od prvog do četvrtog razreda izbaci stručne ljude, profesore fakulteta, koji su i te kako stručni da rade sa tim uzrastom. I sami ste naglasili da ste insistirali da uzrast dece prati odgovarajući stručni rad. Sada predaju učiteljice. Zbog manjka kadra došli smo u situaciju, odnosno zbog manjka sredstava, kadra ima, da ceo proces koji je uznapredovao vratimo na početak i da imamo probleme sa potpuno nestručnim ljudima koji treba da vode ovu oblast. Molim vas da prihvatite naš amandman i da na neki način utičete na ovaj razgovor sa ministrom obrazovanja, jer ministar obrazovanja kome škole štrajkuju, ulaze u devetu nedelju u ponedeljak, a za sutra je zakazan veliki štrajk, ne pokazuje nimalo sluha za to da sedne i porazgovara sa prosvetnim radnicima o tome šta će da se desi, a ne daj Bože da razgovara sa roditeljima čija deca idu u škole i čija deca trpe to što on nema sluha da reši problem. Hvala.
Izvolite, gospođo ministre.
Povodom mogućnosti iz člana 143. stav 6. da Zavod za sport daje mišljenje, još jednom ponavljam da je Republički zavod za sport indirektni budžetski korisnik i da je, shodno tome, u nadležnosti Ministarstva omladine i sporta i mi njih uvek delegiramo kada je u pitanju davanje mišljenja. Istraživanje vezano za ove elemente o stanju u školskom sportu, odnosno zdravlju dece školskog uzrasta, upravo su na inicijativu Ministarstva omladine i sporta ljudi iz Republičkog zavoda ponovo počeli da rade, što 16 godina nisu radili. Uglavnom, mi ostajemo pri ovome. Pretpostavljam da će svaki budući ministar delegirati ljude ne samo iz Zavoda za sport nego i iz drugih ustanova da učestvuju u kreiranju politike u školskom sportu. Što se tiče pitanja – uključeni u vannastavne i nastavne aktivnosti, Ministarstvo omladine i sporta nije nadležno za nastavne aktivnosti i nismo mislili da je moguće da u zakonu o sportu stoji nešto što nije nadležnost ovog ministarstva. Želim da kažem da sam sa ministrom prosvete u više navrata imala sastanke povodom mogućnosti da se poboljša stanje u školskom sportu. Tokom rasprave u načelu govorila sam šta je ovo ministarstvo učinilo zarad popravljanja školskog sporta. Ono što mogu da kažem u ime svog kolege jeste da je on imao sluha, ali moraju neke procedure da se ostvare. Imao je problem sa budžetom i postoji potreba da se o svemu tome konsultuje i sa Nacionalnim savetom, Prosvetnim savetom, tako da je to jedan od elemenata za koje se nadam da će biti unapređeni u budućnosti.
Gospođa Vojić Marković.
Hvala, gospođo ministre. Meni je jako drago i pretpostavljam da ste tražili mišljenje, vezano za ova istraživanja koja je naručilo Ministarstvo sporta. Ja sam, na kraju krajeva, skupila sve ove stvari koje me interesuju upravo iz ovih istraživanja. Znači, jedna je stvar kada vi u zakonu imate jasnu odrednicu da je bilo koje ministarstvo dužno da traži mišljenje Republičkog zavoda za sport i medicinu sporta, a druga je stvar kada ministar smatra da je to potrebno, pa će tražiti. Dakle, ono što smo mi hteli jeste da u zakon uđe odrednica da se zaista traži mišljenje Republičkog zavoda za sport i medicinu sporta, zato što je to zaista obaveza onog ko je ministar. Razumem da vi razumete zašto treba da tražite to mišljenje, ali se bojim da to ne treba ostavljati na savest svakom budućem ministru. Zbog toga smatramo da je nužno da to uđe u ovaj zakon. S druge strane, poštujem vaš kolegijalan odnos, naravno, vezan za onaj čuveni član koji se u narodu zove „omerta“. Znate, to je pravilo koje je sicilijanska mafija koristila da se nijedna vest iz kruga slučajno ne bi pustila negde. Tako narod zove taj čuveni član, zavet ćutanja, kojim se zabranjuje da ministri govore van onoga što premijer odredi. Dakle, te čuvene procedure koje vi hoćete da nazovete tim imenom, a prosto nisu tako, traju već punih osam nedelja. Te čuvene procedure mnoge roditelje učenika osmog razreda i završnih razreda srednje škole mnogo koštaju. Bogami, koštaju i ceo sistem. Bilo bi dobro da se procedure malo ubrzaju, jer je najavljen generalni štrajk za ponedeljak. Ja sam majka gimnazijalaca, dakle, najavljeno mi je da će se to produžiti i sledeće nedelje. Ne bih volela da deca ispaštaju. Očigledno je da decu smatramo kolateralnom štetom svi, i Ministarstvo i prosvetni radnici. Molim vas, na prvom mestu se nalaze deca. Hvala vam.
Još tri minuta ima ovlašćeni predstavnik. Na član 143. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 148. amandman, u istovetnom tekstu, zajedno su podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić, grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo, narodni poslanik Nebojša Ranđelović i narodni poslanik Đorđe Milićević. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 148. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 149. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima gospodin Milan Dimitrijević.
Kada se govori o sportskim objektima došli smo do pojma – javni sportski objekti. To ste sve lepo definisali, ali mi smo predložili da posle stava jedan ide novi stav gde se govori da javni sportski objekti ne mogu biti predmet privatizacije, jer dalje u članovima zakona propisujete način korišćenja, kako se koristi, da je dostupno za sve građane jednako itd. Zbog čega vam ovo govorimo? Govorimo zbog lokalnih samouprava koje je ova nesposobna vlada dovela u situaciju da jedva preživljavaju nudeći transferna sredstva i smanjujući ih na krajnji minimum. Doći ćemo do toga da javni sportski objekti, koje treba da koriste svi građani u podjednakim uslovima, budu predmet privatizacije, da onaj prljavi novac, koji se sad vraća polako u privatizaciju, s obzirom na veliku pomoć ove vlade da se ti javni sportski objekti privatizuju i da se tu nešto gradi... evo ga, fino građevinsko zemljište. Kad vam predložimo jednu odbrambenu meru od takve vrste kriminala vi taj amandman odbijete smatrajući da to nije potrebno. To je politika ove vlade, čiji ste vi predstavnik ovde i branite ovaj zakon.
Zahvaljujem. Na član 150. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Milica Vojić Marković.
Gospođo predsednice, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, približava se kraj ovim našim amandmanima. Znam da ste umorni od nas koliko i mi od vas. U članu 150. u stavu 2. predlagač je napisao: „Školski sportski objekti mogu se, u skladu sa ovim zakonom, davati na korišćenje drugim licima samo kada su zadovoljene potrebe nastavnih i vannastavnih sportskih školskih aktivnosti, u skladu sa godišnjim programom rada škole“, što bi bila ingerencija Ministarstva obrazovanja, ali kad vam treba taj argument vi se pozovete na njega, a kad vam ne treba takođe se pozovete na njega. Mi smo napisali amandman koji se odnosi na nešto što treba da stoji posle ovog, stav 3: „Način i uslovi korišćenja sportskih objekata od strane drugih lica biće propisani podzakonskim aktom od strane Ministarstva u saradnji sa Ministarstvom prosvete.“ Uporno insistiramo na tome da Ministarstvo obrazovanja i Ministarstvo sporta moraju da sarađuju u ovoj oblasti. I te kako je važno ovo što smo mi ovim amandmanom pokušali da regulišemo ovu oblast do kraja. Ovako, ta podzakonska akta su (imala sam prilike da zaista budem upućena u njih) potpuno neregulisana, ništa ne regulišu zapravo. Pošto škole zaista nemaju sredstava da se izdržavaju na bilo koji drugi način, u mnogim školama je jedini način da iznajmljuju svoje sportske terene, svoje sportske sale. Onda prioritet zapravo imaju građani i razni sportski klubovi, a na uštrb učenika te škole i njihovih vannastavnih aktivnosti. Kad god se žalite školskom odboru obrazloženje je – pa, moramo od nečega da živimo. Hvala vam.
Na član 151. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 153. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 154. amandman, u istovetnom tekstu, zajedno su podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić, grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Narodna poslanica Marija Bugarčić ima reč. Izvolite.
Uvažena predsednice, uvažena ministarka, poštovane koleginice i kolege, htela bih da izrazim žaljenje zbog toga što nije prihvaćen amandman Liberalno-demokratske partije na član 154, u kome smo predložili da se iz člana 154. izbrišu stavovi od 1. do 4, jer nije dobro što se u njima stvara osnov za donošenje diskrecione ocene Ministarstva o opstanku ili nestanku određenog sportskog objekta. Kriterijumi za donošenje odluke o promeni namene sportskog objekta su previše uopšteni i mogli bi da podstaknu na korupciju i zloupotrebu, pogotovo ako se uzmu u obzir dokumenti Saveta Evrope i EU, koji navode da je postojanje mogućnosti donošenja diskrecionih ocena od strane nosilaca izvršne vlasti najčešći generator korupcije u svakoj državi. Osim toga, u našoj zemlji nedostaju sportski objekti, tako da bi bilo loše da zakonodavac ovakvim rešenjem podstiče promenu namene objekata koji trenutno postoje, a koji su malobrojni u Srbiji. Recimo, u mojoj opštini, opštini Lučani, nemamo fiskulturnu salu, tj. nemamo sportsku dvoranu u Lučanima. Počela je da se gradi pre nekoliko godina, Ministarstvo za NIP je obećalo određena sredstva, a nismo ih dobili. Ministarstvo za omladinu i sport je takođe obećalo da će pomoći u izgradnji teniskih terena u Guči, pa bih pitala ministarku dokle je to stiglo i da li možemo nešto na tu temu da vidimo? Podsetila bih vas, gospođo ministre, da su Lučani rasadnik sportskih talenata, od odbojkaša Tanaskovića, Ilića, Poluge i ostalih, preko fudbalera Matijaševića, preko novog plivača, malog Dimitrija Komadinića; nemamo čak ni zatvoreni bazen, a deca toliko dobre rezultate ostvaruju u našoj opštini. Molila bih vas da pri nekoj budućoj raspodeli namenskih transfera za lokalne samouprave kriterijumi budu rezultati određenih sportista, a ne neka politička podobnost lokalnih funkcionera. Hvala.
Izvolite, gospođo ministre.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Moram veoma da se potrudim da vidim gde ste vi to pročitali u članu 154. diskrecionu mogućnost Ministarstva. Vrlo transparentno stoje jasno iskazani kriterijumi, koji pri tom moraju biti kumulativni, moraju se kumulativno ispuniti svi navedeni kriterijumi. Ne vidim gde je tu ikakav diskrecioni prostor, bilo za mene kao ministra, bilo za nekog budućeg ministra. Razlog zašto smo uopšte ostavili mogućnost da se ti kriterijumi jednoga dana ispune je taj što se može dogoditi u budućnosti da tokom planiranja u nekoj lokalnoj samoupravi npr. mora proći put ili neka saobraćajnica, neko proširenje. Ukoliko u zakonu ne postoji nijedna mogućnost da se promeni nešto, onda se toj lokalnoj samoupravi vezuju ruke. To je jedini razlog zašto smo uopšte ostavili mogućnost da se promeni namena, pri čemu se, još jednom podvlačim, kao što sam u više navrata podvlačila, moraju ispuniti kumulativni kriterijumi da bi uopšte do toga došlo. Hvala.
Očigledna je inicijativa koleginice Bugarčić da se posveti što je moguća veća pažnja mladim talentima. Na član 154. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 157. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 158. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Pelević ima reč.
Gospođo predsedniče, gospođo ministre, ovde se radi o st. 4. i 5. Piše: „U ekipama sportskih organizacija na sportskim takmičenjima koje je nadležni nacionalni granski sportski savez označio kao amaterska takmičenja može nastupiti najviše 20% sportista sa statusom profesionalnih sportista“. U sledećem stavu piše: „U ekipama sportskih organizacija na profesionalnim sportskim takmičenjima mogu nastupati samo profesionalni sportisti“. Mislim da je nedopustivo praviti ovakvu razliku između profesionalnih i amaterskih takmičara i uvesti ograničenja za nastupanja na profesionalnim takmičenjima, odnosno profesionalaca na amaterskim takmičenjima. Još u Barseloni, na Olimpijskim igrama 1992. godine, MOK je doneo odluku da na olimpijskim igrama, koje su amaterske, pravo nastupa mogu imati profesionalci. Time je, praktično, izbrisana linija između profesionalnog i amaterskog sporta, odnosno amatera i profesionalaca, kada se radi o učešću na takmičenjima. Takmičari iz profesionalne NBA lige takmiče se na olimpijskim igrama, svetskim i evropskim takmičenjima. Isto je i sa našim Novakom Đokovićem, Jelenom Janković, Anom Ivanović, koji su profesionalci, ali nastupaju za Srbiju na Dejvis kupu. Prema tome, mislim da ovo nije dobro i da je u suprotnosti sa odlukom MOK-a donetom 1992. godine u Barseloni. Ono što želim da pohvalim, a imam nešto da pohvalim, već sam to rekao pomoćniku ministra gospodinu Draganu Atanasovu, koji sedi pored vas, jeste poslednji stav u ovom članu, a to je: „Zabranjeno je organizovanje bilo koje sportske priredbe koja se temelji na tzv. slobodnoj borbi dva ili više lica (borbe u kavezu i slično), kao i učešće u takvim priredbama“. Potpuno je jasno da je ovo dobar stav, jer se radi o modernim gladijatorskim igrama, bez ikakvih pravila, koja više liče na tuču nego na sportsko takmičenje i na sportske borbe. Prema tome, ovo je dobro i ovo treba podržati. Nama ne trebaju takve borbe, naša deca ne treba da se bore bez pravila, ne treba da budu žrtveni jarci nekim menadžerima koji samo na osnovu njihove krvi i njihovog zdravlja zarađuju novac. To je ono što sam hteo da pohvalim. Vraćam se na odnos profesionalaca na amaterskim takmičenjima i amatera na profesionalnim takmičenjima. Uzmite u obzir da je to odluka MOK-a, doneta u Barseloni 1992. godine, gde se briše linija između amatera i profesionalaca što se tiče takmičenja. Naravno, ostaje razlika, koja je u ovom zakonu apostrofirana, kada se radi o razlikama između profesionalaca i amatera, ali ovde se govori o takmičenjima i to ne treba ograničavati.
Gospođa ministar ima reč. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Želela bih da otklonim jedan nesporazum, možda nije dovoljno jasno. U okviru stavova člana 158. ne radi se o nastupima reprezentacije. Uopšte nije sporno da bilo koji član naše reprezentacije bude u biti profesionalac. Ovde nema govora o međunarodnim takmičenjima. To je nešto što je samo u okviru granskih sportskih saveza koji se organizuju na našoj teritoriji.
Na član 158. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Živkov je u ime Srpske radikalne stranke podneo ovaj amandman. Mi smo hteli da na neki način limitiramo nadoknade za službena lica na takmičenjima. Svi znamo da su najveći problem finansije u našim klubovima, a pogotovo su nadoknade za sudije, delegate i ostala službena lica jako visoke. Posebno je to izraženo u manjim sredinama. Znate i sami da svaka opština ima svoj sportski savez i preko njega pomaže svoje sportske organizacije, ali ukidanjem transfera lokalnim samoupravama one su onemogućene da više pomažu sport. Bukvalno su sportski kolektivi prepušteni sami sebi. Jedino u čemu možemo da se složimo sa vama, to smo rekli i u načelnoj raspravi, SRS smatra da je budžet za sport trebalo da bude veći, 17. je po veličini, ako se ne varam, a sada imamo 17 ministarstava. Mislim da je i ovo dokaz da je ova rekonstrukcija Vlade, pre svega, jedna jeftina šminka sa buvljaka. Kao što ni građani Srbije neće osetiti apsolutno ništa bolje od rekonstrukcije Vlade, ni naši sportski kolektivi neće imati velike koristi, pre svega u finansijama, kada je u pitanju Ministarstvo sporta, bez obzira na to što ne sumnjamo u vaše dobre namere. Zahvaljujem.
Gospođo ministre, izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Bez obzira na uvrede koje ste pomenuli, u vezi s kozmetikom i nekim elementima šminke, želim da vam kažem da na licu mesta prihvatam ovaj amandman.
Gospodin Prelić ima reč.
Gospođo ministre, stvarno nisam imao nameru da uvredim vas lično, pričao sam o Vladi. Vi ste deo te vlade. Ako ste me pratili i ako se sećate načelne rasprave, rekao sam da jedino gde možemo da se složimo, da SRS smatra da je vaše ministarstvo zaslužilo mnogo više pažnje i da je trebalo da ima više sredstava, jer smatramo da je sport nešto gde treba ulagati, jer to zaslužuju naši sportisti, to zaslužuje naša nacija. Lično smatram da smo mi natprosečno talentovana nacija kada je sport u pitanju. Takođe, SRS smatra da je i Ministarstvo poljoprivrede trebalo da dobije veći budžet. Figurativno sam rekao šta smatram da su ove promene, kada je smanjenje broja ministarstava u pitanju. To je moj politički stav, stav moje stranke i mislim da nemate razloga da se ljutite.
Na član 158. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 158. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 162. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Pelević želi reč.
Da, gospođo ministre, želimo da povučemo ovaj amandman. O ovome sam razgovarao sa gospodinom pomoćnikom ministra Draganom Atanasovim i upravo sam rekao da je ovaj član u redu. Greškom je došlo do slanja ovog amandmana, tako da ga povlačim. Hvala.
U redu. Na član 164. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 165. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 165. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović, koji želi reč. Izvolite, gospodine Stojanoviću.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, gospođo ministre, na osnovu člana 161. Poslovnika Narodne skupštine podnosim amandman u ime Srpske radikalne stranke na Predlog zakona o sportu. U članu 165. stav 1. tačka 1) reči „kategorisanih i drugih“ brišu se. U cilju potpune evidencije svih sportista na teritoriji Republike Srbije, mora se voditi evidencija za sve sportiste takmičare. Ali, pored toga što ćemo voditi statistiku da bismo ih na neki način zaštitili, nameće se jedna veoma važna tema, koja se ne može zaobići. Kako država može da zaštiti domaći sport od invazije televizijskih prenosa stranih liga koje plaćaju javna preduzeća? To ne postoji nigde u svetu. To je regulisano po principu – plati, pa gledaj. Čak i u zaštićenim terminima koje obezbeđuje UEFA televizija prenosi strane utakmice, a država to ne može da spreči. Čiji je interes da uništava srpski sport našim parama? Ovo mora da se spreči na svaki način. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 166. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 167. amandman je podnela grupa od 21 poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Knežević, izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 167, ovo više radi javnosti, pošto su poslanici upućeni u ove članove, odnosi se na vršenje inspekcijskog nadzora i na to u kojim uslovima sportski inspektor donosi rešenje, po ovim tačkama od 1) do 6), šta ta rešenja sadrže i na šta se odnose. Pošto se taj član odnosi na inspekcijski nadzor, mi smo podneli amandman koji se odnosi na dva stava, na stav 1. i stav 3. Predlažemo da se u ovom članu 167. u stavu 1. tačka 3) briše zato što se tu kaže da „nalaže uspostavljanje stanja sportskog objekta koje odgovara njegovoj nameni, o trošku vlasnika sportskog objekta“, da ne čitam dalje. U suštini, opravdani razlozi sigurno postoje i sigurno da ova tačka govori o dobroj nameri, ništa nije sporno. Ali, ono što je praktična stvar jeste da su pravno sigurno slabe mogućnosti da može to da se naloži vlasniku zato što to može da bude u sukobu i sa interesom i sa voljom vlasnika, a pogotovu što su druge tačke u ovom 1. stavu rešile neke situacije. Naravno, ovaj naš komentar ne treba mešati sa potrebom otklanjanja nedostataka da bi objekat mogao da se koristi. Ponavljam, to je sadržano u st. 4. i 5, u tim situacijama kada je potrebno da se mogu otkloniti odgovarajući nedostaci, kako bi se objekat koristio. To je prvi deo amandmana. (Predsednik: Upravo ste potrošili vreme, ali završite rečenicu.) Drugi deo amandmana se odnosi... samo da pročitam: „Žalba iz stava 2. ovog člana ne zadržava izvršenje rešenja“. Smatramo da to nije u skladu sa Ustavom, Zakonom o državnoj upravi i opšteprihvaćenim pravima i Konvencijom o ljudskim pravima, tako da mora da postoji dvostepenost, mogućnost žalbe. Hvala.
Na član 169. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Pejčić ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospođo ministre, predstavnici Vlade, došli smo do krunskog člana ovog zakona, to je član 169. Ovim članom zakonopisac želi da transformiše klubove, saveze, tj. udruženja građana u privredna društva ili u akcionarska društva. Nijedan pravni sistem nijedne zemlje ne poznaje način koji ste hteli da primenite. Hteli ste da društvenu imovinu prevedete u državnu imovinu i na taj način naše klubove, saveze prodate kao preduzeća ili kao neke fabrike. Da bi se napravila transformacija kluba iz udruženja građana u neko privredno društvo mora skupština kluba da donese odluku. I sami ste svesni toga. Međutim, vi pokušavate jednim leks specijalisom, ovim zakonom, da to uradite na mala vrata. Smatramo da je ovaj član ovog zakona protivustavan i da će Ustavni sud pravovremeno reagovati, što se tiče ovog zakona, a i ovog člana 169. U pitanju su, kao što rekoh, transformacije klubova, saveza u privredna društva. Ima naš narod jednu izreku, gospođo ministre: „Što se grbo rodi, vreme ne ispravi“. Ili će Ustavni sud ispraviti ovaj zakon ili neka nova vlada, neki novi ministar kada bude došao sa novim nacrtom zakona ili izmenom i dopunom zakona. Ovaj zakon sigurno nije dobar za naš sport. Na to smo pokušavali da ukažemo sve ovo vreme, i u raspravi u načeli i u raspravi u pojedinostima. Nismo uspeli da vas ubedimo. Žao nam je zbog toga, ali najviše će zbog ovakvih stvari trpeti sportisti Srbije. Zahvaljujem se. Neću više koristiti vreme, pošto mi je isteklo vreme ovlašćenog predstavnika. Zahvaljujem.
Na član 170. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 171. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 172. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Na član 173. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Na član 174. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Na član 174. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Vlada i Odbor za omladinu i sport su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Amandman, sa ispravkom, kojim se posle člana 174. dodaje član 174a podneo je Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 175. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Amandman, sa ispravkom, na članove 175, 176, 177, 179, 180, 181. i 182. podneo je narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 176. amandman u istovetnom tekstu podneli su grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik, potpredsednica, Nataša Jovanović, koja želi reč. Izvolite.
Gospođo Đukić Dejanović, gospođo ministre, meni je zaista žao što nismo u direktnom televizijskom prenosu, ali se nadam, kad god da bude ovo, da će građani da gledaju, pre svega ljudi koji će biti učesnici u postupku privatizacije sportskih klubova. U ime Poslaničke grupe SRS tražila sam da se član 176. briše zbog toga što smatramo da je ova oblast već regulisana postojećim zakonom. Za nas je apsolutno neprihvatljivo da u materiji privatizacije i prodaje kapitala, kako ste vi ovde predložili, učešće ima bilo koji predstavnik Ministarstva. Ja sada moram da otvorim jednu temu; da li ćete vi meni da odgovorite ili ne, to je na vama, međutim, moram zbog javnosti i zbog činjeničnog stanja. Cela Srbija zna da smo mi u rukama tajkuna, pre svega dvojice tajkuna, Miškovića i Beka, i da je njihov najveći interes, kao i onih za čiji interes oni rade, da se što pre i na brzinu privatizuju dva najveća sportska društva. Veoma je poznata činjenica da Miroslav Mišković i te kako želi da kupi „Crvenu zvezdu“ i da je uveliko „pustio pipke“ da to uradi, da bi mogao da ostvaruje svoje interese. S druge strane, o tome je dosta govorila i u posebnim obraćanjima medijima gospođa Verica Barać, ali to su činjenice, Mišković i Beko su na području Autokomande, gde će umesto autobuske stanice graditi nekakav svoj tržni centar, direktna konkurencija sportskim društvima „Partizan“ i „Crvena zvezda“. Objasniću vam kako, mada vi to znate. Naime, oni su za bagatelu, što bi se reklo, i gospođa Barać je više puta iznosila konkretne podatke, kupili to zemljište. S druge strane, radnici preduzeća kome to pripada nalaze se u nezavidnom položaju jer njihova sudbina je u pitanju. Sada dolazimo u situaciju, gospođo ministre, a vi ste žena koja je mnogo proputovala od kada je ministar sporta i omladine, i videli ste kako izgledaju novi multifunkcionalni stadioni velikih klubova širom sveta, da će u budućnosti dva najveća stadiona, stadion „Partizana“ i stadion „Crvene zvezde“ očigledno imati samo namenu za održavanje sportskih priredbi, a neće imati tu tzv. multifunkcionalnost. Ko to sprečava? Pa, upravo ova dvojica koja zaustavljaju, do trenutka dok se za njih povoljan zakon ne izglasa, proces privatizacije da bi sve prigrabili za sebe. Ako jedno sportsko društvo kao što su „Partizan“ i „Crvena zvezda“ treba u budućnosti, kakav god model da bude i kako god proces privatizacije da se završi... Da je to normalno kao u svim zemljama, kao što rekoh, onda bi ti novoizgrađeni objekti imali sve druge prateće sadržaje, pored igrališta i svih pratećih terena: i tržni centar, i restorane i sve ono što je potrebno da bi novi vlasnik mogao da se izdržava. Videćemo kako će taj proces da se završi. Ja vas samo upozoravam, u ime SRS, iako smo mi već dvadeset godina, od kada pričamo ovde u parlamentu, za privatizaciju velikih sportskih društava, da to ne uradite na brzinu. Vi nećete puno tu da se pitate. Oni koji su u vrhu državne vlasti, koji su povezani sa Miškovićem i Bekom i sa ostalim tajkunima i te kako će imati interesa da to urade. Ne vi lično, kao ministar omladine i sporta. Zaista, moram da alarmiram sada ovim putem sve one ljude koji mogu da dignu svoj glas posle usvajanja ovog zakona da se tako nešto ne uradi. Što se nas tiče, mi ćemo konkretne podatke, kao što su ovi o mafijaškoj delatnosti ove dvojice koju sam pominjala, oko Autokomande, da iznosimo u javnost. S druge strane, moram da vam kažem da je sudbina SD „Partizan“ i te kako bila ugrožena pre nekoliko godina kada je generalni sekretar bio Slavko Zečević, koji je vrli prijatelj Tomislava Nikolića, koji je ukrao mandate SRS i osnovao stranku. Vi znate da je on svojim mafijaškim potezima hteo da uradi isto što i Mišković namerava u „Crvenoj zvezdi“. Na svu sreću, on je oteran iz Sportskog društva „Partizan“ i to je zaustavljeno. Međutim, opasnost sada vreba od drugih tajkuna sa kojima su on i mnogi drugi povezani. Jednostavno, moramo to da govorimo građanima. Srbija je tako podeljena što se tiče onih koji vole jedan ili drugi klub, ali svakako građani Srbije ne bi voleli da u ruke takvih, u pravom smislu reči, institucionalnih kriminalaca, koje vrh državne vlasti štiti, koji ne plaćaju porez državi, poput Miškovića, koji otpuštaju radnike, koji se bahato ponašaju svuda, gde god su kupili sve za male pare, dođe jedan ili oba naša najveća kluba. Što se tiče ovog dela koji je vezan za tretiranje već izgrađenih objekata na građevinskom zemljištu, što posebno ne tretira ovaj zakon, ali to je činjenično stanje, prilikom rasprave o drugom zakonu smo imali mogućnosti da o tome govorimo, to je zaista još jedna besmislica, jer ne može jedan prostor, jedna parcela da se tretira kao građevinsko zemljište ako tu postoje objekti, kakvi god da su i u kakvom god da su stanju. Moram još da vas podsetim i na to da je grad Beograd tendenciozno, upravo zbog takvih tajkuna, godinama stopirao, a to rade i dan-danas, kažu da se čeka proces privatizacije, izgradnju novog stadiona tamo gde je sadašnji stadion „Partizana“. Bio je to „projekat Švajcarac“ (to je bilo pre vašeg mandata), koji je propao upravo zbog toga što su oni kojima odgovara da za male pare kupe ove velike klubove to stopirali. Hvala.
Na član 176. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 177. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 177. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, ovo je isto jedan važan amandman, koji se tiče budućeg procesa privatizacije i opasnosti koje slede, o kojima sam malopre govorila. Mi smo dodali tačku 7) - fizičko lice koje je imalo ili ima status svedoka saradnika ne može da učestvuje u procesu privatizacije. Ja ću da vam navedem najočigledniji primer bahatosti Ljubiše Buhe Čumeta, koji je zaštićeni svedok, koga u ovom momentu čuva 47 policajaca MUP-a Republike Srbije zato što ima taj status, a on u ovom trenutku najveće poslove dobija i završava. Znači, kao svedok saradnik Ljubiša Buha Čume stiče ogroman kapital, ima zaštitu države, ima zaštitu policije. Znate, 47 policajaca dnevno, pa da je to samo 47.000 dnevno, pomnožite sa brojem dana u mesecu, sa brojem dana u godini, koliko je to mogućnosti da se kupi oprema za policiju koja je potrebna, koliko mogućnosti da se da nekome kome je život ugrožen? Njemu svakakonije, jer vidite da nesmetano sve to radi. Upravo zbog toga smo predložili da takva lica, koja stiču ogroman kapital i koja su na kriminogeni način došla do kapitala, ne mogu da učestvuju u procesu privatizacije. Mi ćemo imati na narednoj sednici Odbora za odbranu i bezbednost raspravu o tome, o tim licima koja su zaštićeni svedoci, međutim, o tome ne mogu da govorim zato što je taj izveštaj označen kao državna tajna. Ono što svakako u budućnosti mora da bude intencija države jeste da svi oni koji su sarađujući sa državom dobili mogućnost da sebe zaštite, a da okrive one iz kriminalnih klanova sa kojima su i te kako imali veze, budu i da mogu da budu krivično gonjeni i procesuirani. Da je pravde u ovoj državi i da postoji uvid u sve to što je neko radio, jedan takav čovek ne bi mogao da dobije takav status i ne bi mogao i dalje nesmetano da radi…
Vreme. Očigledno je da ste bili razložni. Izvolite, gospođo ministre.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Isprva, u razmatranju ovog amandmana nismo ga prihvatili zbog eventualne nesaglasnosti za zakonom o borbi protiv diskriminacije, međutim, s obzirom na to da se ovaj član odnosi samo na ograničavanje onoga ko može da učestvuje u privatizaciji, a ne u članstvu u klubovima ili nešto slično, mi prihvatamo ovaj amandman.
Zahvaljujem gospođi ministar. Na član 178. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 178. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 178. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Kasalović i Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 179. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 180. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Pelević želi reč. Izvolite.
Gospođo predsedniče, uvažena gospođo ministre, u ovom članu se kaže da se sredstva od prodaje sportskih klubova, sportskih društava i ostalih sportskih organizacija posle izmirenja troškova prodaje, isplate provizije i namirenja poverilaca uplaćuju u budžet Republike Srbije, a mogu se usmeriti u budžetski fond za finansiranje sporta, za izgradnju sportskih objekata i sportske infrastrukture. Ovde nas bune samo reči „mogu se usmeriti“. Trebalo bi da piše: „moraju se usmeriti“, ili: „usmeravaju se“, bez „može“ i bez „mora“, jer to „može“ znači može, ali ne mora. Ne bih želeo da verujem, i siguran sam da tako neće biti, da će ta sredstva služiti za podmirenje javne potrošnje, recimo, da će ići za smirenje socijalnog bunta, za socijalni mir praktično, za plate, penzije itd. Mislim da bi to bilo zaista neadekvatno i da to niko ne bi smeo da uradi. Želim da verujem da je tako. Želim samo da ukažem na to da je ovde napravljena greška, pretpostavljam tehnička, ne: „mogu se uplatiti“, nego je trebalo: „moraju se uplatiti“. Zato smo uložili amandman na ovaj član. Dakle, sasvim je jasno i mislim da se i vi slažete sa mnom. Hvala.
Gospođo ministre, izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Naravno, prvobitna ideja Ministarstva omladine i sporta jeste bila da se eventualni prihod od privatizacije u sportu na kraju usmerava upravo u neki budžetski fond za sportsku infrastrukturu. Ta naša ideja je potekla kao vrsta vapaja jer mislimo da sportska infrastruktura u Srbiji ni izbliza nije adekvatna potrebama, pa, na kraju krajeva, ni talentima naših sportista. Međutim, Ministarstvo omladine i sporta ima taj mandat da brine o sportu, ali Ministarstvo finansija ima svoj mandat da budžet na neki način drži sistemski. Na kraju krajeva, jedan zakon jeste proizvod usaglašavanja sa svim relevantnim institucijama, između ostalog i sa Ministarstvom finansija, koje je smatralo da bi, da tako kažem, bojenje sredstava, usmeravanje sredstava od bilo koje privatizacije narušilo sistem. U tom smislu, zajednički kompromis, pošto i u Ministarstvu finansija postoji dobra volja i želja da se sportu izađe u susret, bio je taj da se pojavi izraz – mogu se usmeriti. Plan je, kada i ukoliko ovaj zakon stupi na snagu, da onda ministar sporta uvek ima prostor da eventualno pregovara za svaki zakon o budžetu sa ministrom finansija u budućnosti da se ova sredstva usmeravaju onako kako smo mi želeli i planirali, ali trenutno, u skladu sa sistemom, nažalost, nismo u mogućnosti da prihvatimo vaš amandman.
Na član 180. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 180. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 180. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Kasalović i Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 181. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić, kao i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 182. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 183. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 184. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 186. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 188. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 189. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Momo Čolaković i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 190. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Momo Čolaković i narodni poslanik Nebojša Ranđelović, zajedno narodni poslanici Đorđe Milićević i Zoran Kasalović i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 194. amandman, sa ispravkom, podnela je Vlada. Odbor za omladinu i sport je prihvatio amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 194. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Izvinite, gospođo ministre, da li vi možda želite reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. (Slađan Mijaljević, s mesta: Ostala su nam tri minuta.) Možete da govorite po poslednjem amandmanu, samo se javite, pa iskoristite vreme. Znači, u vezi s amandmanom na član 194, izvolite. Slađan Mijaljević ima reč.
Uspešno ste odbranili zakon, gospođo ministre – osim ovog jednog amandmana, niste prihvatili ostale – a koliko će vaša današnja odbrana da se pokaže uspešnom u praksi, videćemo. Danas ste zaista dobili veliki broj dobronamernih saveta kroz amandmane, jer amandmane su podnosili i poslanici vladajuće koalicije i opozicije. Ne znam zašto se ovi iz vladajuće koalicije ili iz vlasti nisu javljali, valjda da ne naruše dobre odnose u koaliciji, pa zbog toga nisu branili svoje amandmane. Mi smo se zaista zdušno borili da vam pokažemo šta treba prihvatiti. Većina amandmana je smislena i upotrebljiva. Jedan broj amandmana je i smislen i ne bi promenio smisao zakona, a sve poslaničke grupe su stale iza njih, a vi ih opet niste prihvatili. No, dobro. U Skupštini postoji i mogućnost izmene i dopune zakona, ta praksa je veoma živa u parlamentu, tako da vam i ubuduće stojimo na raspolaganju. Hvala.
Gospođa ministar ima reč. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Još jednom, u ime Ministarstva omladine i sporta i u svoje lično ime zahvaljujem se pre svega Odboru za omladinu i sport, sa kojim ovo ministarstvo ima izuzetnu saradnju. Zahvaljujem se svim poslanicima, još jednom, koji su uložili amandmane na ovaj zakon, zato što ih čitam kao stvarni pokušaj da se ovaj izuzetno važan sistemski zakon i ceo sport unapredi. Zahvaljujem se i onim poslanicima koji nisu podneli amandmane jer su time pokazali poverenje u stručnost i znanje cele Vlade koja je u ovome učestvovala, naravno i nas u Ministarstvu omladine i sporta. Nadam se da ovaj zakon neće biti u izmenama i dopunama previše često prisutan u ovoj Narodnoj skupštini i još jednom se zahvaljujem svima koji su svoj doprinos dali u ovom visokom zakonodavnom domu Republike Srbije. Hvala.
Gospođi ministar i njenim saradnicima zahvaljujemo na izuzetno uspešnoj raspravi i dijalogu koji je vođen, na jednom aktivnom odnosu. Dozvolite da zaključim pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem i svim narodnim poslanicima koji su učestvovali u radu, posebno onima koji su aktivno učestvovali obrazlažući svoje amandmane danas. Dozvolite da vas obavestim da ćemo rad nastaviti 29. marta, u 11.30 časova, posebnom sednicom na kojoj će nam se obratiti gospodin Štefan File. U 13.00 časova ćemo nastaviti naš uobičajeni rad. Hvala.