Hvala. Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ima jedna stvar koja ovu vladajuću koaliciju, kao i Vladu Srbije, apsolutno podseća na koaliciju i Vladu Srbije iz prethodnog mandata. Ta činjenica ili stvar se tiče usvajanja nekih zakonskih predloga koji mogu da budu dobri, koji su donekle usaglašeni sa evropskom praksom, ali kasnije, kada treba da se implementira to, da se sprovede, dolazi do ogromnih poteškoća sa jedne strane a sa druge strane, apsolutno se taj zakon ne sprovodi. Zašto je to problem? Problem je iz jednostavnog razloga, što na taj način mi dovodimo do problema ceo jedan aspekt evropskih integracija, problema u ekonomiji itd. Gromoglasno najavljeni Zakon o javnim preduzećima, koji je usvojen u decembru mesecu od strane ove skupštine, apsolutno se ne primenjuje. Zato postavljam pitanje premijeru, odnosno ministru finansija i privrede – da li Vlada Srbije sprovodi Zakon o javnim preduzećima? Naime, prošlog četvrtka, na sednici Vlade Srbije, Vlada je imenovala Upravne odbore u četiri javna preduzeća. Zbog javnosti ću da podsetim da po novom Zakonu o javnim preduzećima Upravni odbori ne postoje, već postoje Nadzorni odbori, sa tačno određenim brojem članova. Svaki Nadzorni odbor državnog javnog preduzeća ima pet članova, od čega je jedan član obavezno ekspert koji ne pripada ni jednoj političkoj partiji, ima određeni broj godina radnog iskustva. Dobili smo rešenje o imenovanju po devet članova Upravnih odbora -"Srbijagasa", Elektroprivrede Srbije, Transnafta, i Elektromontaža Srbije, pri čemu se Vlada Srbije u ovome rešenju apsolutno ne poziva na Zakon o javnim preduzećima, već se poziva na odluku o osnivanju tih javnih preduzeća. Kada smo već kod odluka o osnivanju javnih preduzeća, takođe postavljam pitanje premijeru i ministru finansija i privrede – zašto Vlada već mesec i po dana po isteku roka nije usaglasila osnivačka akta javnih preduzeća sa novim Zakonom o javnim preduzećima? Koja je to viša sila je onemogućila Vladu Srbije da usaglasi ta akta? Znate šta, veoma je mala razlika između ovoga o čemu sada razgovaramo, odnosno postavljam pitanje oko nefunkcionisanja Zakona o javnim preduzećima ili oko onoga što nam se desilo sa mlekom. Takođe je Vlada Srbije, neko ministarstvo, usvojilo standarde za nivo aflatoksina. To se nije primenjivalo, pa smo imali ogroman problem. Tako dolazimo i ovde. Ako Vlada Srbije ne poštuje zakone koje je usvojila Skupština Srbije, kako možemo očekivati i tražiti od bilo koga, ili građana Srbije, drugih nekih institucija, privrednih organizacija da primenjuju bilo koji drugi zakon? Takođe, postavljam pitanje Vladi Srbije – da li postoji neki monopolista javnog preduzeća, a koji se u međuvremenu, od stupanja na snagu Zakona o javnim preduzećima, reklamira u sredstvima informisanja ili na bilo koji drugi način plaća svoje reklamiranje? Mislim da je to isto važno pitanje, jer po tom Zakonu o javnim preduzećima monopolisti to ne smeju da rade. Takođe, po Zakonu o javnim preduzećima, sva javna preduzeća koja koriste državnu pomoć, bilo na direktan ili indirektan način, moraju da usvoje plan trošenja i plan racionalizacije u narednom periodu svog poslovanja.Koje je javno preduzeća to usvojilo? Ako su usvojili, da li su taj svoj usvojeni plan trošenja tih sredstava i racionalizacije dostavili određenim ministarstvima? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici,od kada je objavljena informacija da ako Srbija želi da pristupi Svetskoj trgovinskoj organizaciji, mora da otvori svoje granice za GM hranu. Građani Srbije su vrlo uznemireni, i s pravom su uznemireni, kao što su uznemireni i svi građani sveta koji vide da njihove vlade hoće da ih počastvuju ovim zlom. Već dugo DSS upozorava i vlasti, ali i građane na ovo što se događa sa GM hranom, upravo zbog toga što je svesna da neko namerno ili slučajno ne daje potpune i istinite informacije o tome, da pristupanje Svetskoj trgovinskoj organizaciji istovremeno znači i GM hrana – naravno, ne znači. Genetski modifikovana hrana, sama po sebi, uopšte nije predmet pravila Svetske trgovinske organizacije. To znači da države članice mogu da donose potpuno samostalno regulativu u ovoj oblasti. Primer za to su nam Francuska, Nemačka, Italija, Švajcarska, mogu da nabrajam jako dugo. Uostalom, to je priznao i sam ministar Ljajić. Dalje, pravila Svetske trgovinske organizacije kažu da njene članice mogu da donose sopstvenu regulativu radi svoje bezbednosti, recimo, zdravlja građana, uključujući i zabranu i privremeni moratorijum na specifične proizvode, čitajte, GMO, na osnovu procene rizika. Vratiću se na rizik, samo da završim još jednu rečenicu. Najzad, pravila Svetske trgovinske organizacije su trgovinska pravila, iznad zdravlja i bezbednosti građana. Primer je bakterija koja uništava truljenje mesa, sprečava truljenje mesa i Kodeks Alimentarijus. Da se vratim na rizik. To je razlog zbog kojeg hoću upravo da pitam i ovo što hoću da pitam je nešto što sam pročitala, a izjave su naših zvaničnika, u "Novosadskom dnevniku", u članku "GMO ulaze u Srbiju, ali obeleženi". U tekstu se kaže – "Neka zemlja može zabraniti GMO, ali tek ako postoje naučni dokazi da je genetska modifikacija loša, a takvi dokazi za sada ne postoje". Opet je poluinformacija koja znači mnogo. Znači, jer nam tumači namere. Naravno da postoje dokazi, naravno da su dostupni svakome. Na kraju krajeva, internet je dostupan svakom, ako baš ne čita naučne časopise i ne prati šta se dešava u svetu nauke. Upozoravam da postoje istraživanja naučnika koji se zove Pustaj, naučnika koji se zove Fagan. Na kraju, u septembru 2012. godine, dugotrajno istraživanje Seralinija i njegovog tima, francuske nauke, koji su potpuno jasno rekli – u prvoj generaciji problemi sa organima, u drugoj generaciji tumori, u trećoj generaciji sterilitet i visoka smrtnost vrlo rano. Dalje je dokaz i to što se u upravo stanovnici EU pripremaju za referendum na kome će reći da li žele genetsku modifikaciju ili ne. Dokaz je i to što 800 naučnika, zaista velikih naučnika i velikih imena iz sveta iz 83 zemlje su uputile javno pismo svojim vladam Američkom Kongresu, UN i Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Molim vas, dokazi postoje da su GMO loši. Dalje je dokaz to što te velike kompanije, koje proizvode genetsku modifikaciju, upravo rade na tome, ulažu ogromna sredstva da na deklaracijama ne obeleže da je nešto genetska modifikacija. Zašto ako je to dobro? Zašto ako je to prednost? Dalje se u tekstu kaže – "Ukoliko neka država zamoli drugu zemlju, koja je u procesu pristupanja, da promeni propise o genetskoj modifikaciji, ova to ne mora da prihvati, ali neće postati članica, sve dok se sve zemlje članice sa tim ne saglase". Ovde imamo dve jasne stvari. Prvo, da se radi o vrlo finim manirima – mora da se zamoli. Drugo, jasno je koju vrstu ucena će trpeti ove zemlje. Moje pitanje premijeru – da li je genetski modifikovana hrana put kojim on i njegova Vlada žele da vode Srbiju? O tome nije rekao ni reč. U ekspozeu se više puta zakleo da neće, ali naslovi govore drugo. Drugo pitanje – na osnovu kog to zakona genetski modifikovani organizmi ulaze u Srbiju, ali obeleženi? Takvog zakona u Srbiji nema? Hvala.
Narodni poslanik Dušan Milisavljević.
Poštovani predsedniče, koleginice i kolege narodni poslanici, moje pitanje je iz oblasti ekonomije. Mene interesuje i pitam republičku Vladu - šta će uraditi na osnovu činjenica koje smo dobili, koje je DS dobila, da je ova republička Vlada u svom mandatu zadužila građane Srbije sa četiri milijarde evra, da je prosečna zarada bez poreza i doprinosa u Republici Srbiji isplaćena u januaru 2013. godine, iznosila za šestinu procenata manje nego što je to plata bila u decembru mesecu? Prevedeno na jezik građana Srbije - to je 100 evra manje plate građana Srbije na mesečnom nivou. Kada podelimo ovaj dug od četiri milijarde dobijemo da su 1.400 evra građani po glavni stanovnika zaduženi u ovom mandatu ove vlade. Moje pitanje je sledeće – zašto je neko u republičkoj Vladi dao 10 miliona evra za gondolu, zašto je dao 15 miliona za subvencije "Fijatu", zašto subvencionišete "Fijat" kada građani Srbije nemaju para? Moje mišljenje je da nemaju para da kupuju nove automobile. Zašto subvencije od "Fijata" ne usmerite za lečenje pacijenata koji nemaju para da odu u inostranstvo? Zašto te pare ne usmerite ka trudnicama? Zašto taj novac ne usmerite ka talentovanim građanima Srbije, studentima koji bi se školovali u inostranstvu? Moj predlog kroz današnje pitanje, predlog republičkoj Vladi, ako favorizujete "Fijat", ako kažete da je "Fijat" nacionalno vozilo, da je "Fijat" toliko dobro vozilo, dajem predlog u ime poslaničkog kluba DS republičkoj Vladi - prodajte sva vozila u parku republičke Vlade, prodajte "Mercedese, Audije, Opele i BMV" i svi vozite kao odgovorna Vlada, kao što rade odgovorne vlade u Francuskoj ili Engleskoj, vozite svoje nacionalno vozilo, vozite 500 L. Ista preporuka je i za sve lokalne samouprave, vozite to vozilo koje se proizvodi u našoj državi a nemojte da veštački subvencionišete kupovinu tog vozila, da građanima koji nemaju pare da prežive od danas do sutra, kažete – imate subvenciju samo za taj 500 L. Vratio bih se sada na građane Niša koji su najviše pogođeni unazad neko vreme lošom politikom i ove vlade. Sve privatizacije u Nišu su propale. Postavljam pitanje i tražim odgovornost ljudi koji su uradili privatizacije svih niških firmi od 25 spornih privatizacija, koje se ispituju na nivou države Srbije, dve sporne privatizacije su u Nišu i mene interesuje da se ne ispituju samo te dve već sve privatizacije koje su bile neuspešne, a bukvalno su sve u Nišu neuspešne. Šaljem vam protest radnika Niša, njih 40.000 bukvalno je izgubilo posao. Na birou u Nišu imamo 40.000 nezaposlenih, gladnih radnika koji slušaju svakog dana neke banke o nekom boljem životu, a oni svakog dana žive sve gore i gore. Pozivam gospodina Dinkića, pozivam gospodu iz republičke Vlade – dajte tim građanima Niša, radnicima Srbije kojima su neisplaćene plate i neisplaćene obaveze, namirite te obaveze koje su u visini minimalca kako bi ti radnici iz Srbije, kako bi ti radnici iz Niša živeli dostojanstveno, kako bi mogli da plate račune za struju, kako bi mogli da plate račune za vodu, kako bi mogli svojoj deci da kupe patike i daju pare za užinu. Imate ogroman broj radnika elektronske, mašinske, "Jastrebca", građevinara koji i danas štrajkuju u Nišu, koji pokušavaju da skrenu pažnju na sebe. Šta je skrenulo pažnju ovoj javnost u Srbiji? Pečat jednog radnika koji je gubitnik u tranziciji koji više ne veruje nikome, ne veruje ovoj republičkoj Vladi i traži pečat od ove republičke Vlade. Mislim da i taj pečat republičke Vlade ne govori ništa i ne daje garanciju radnicima u Srbiji i radnicima Niša. Molim vas da najozbiljnije shvatite problem gladnih ljudi kojih u Srbiji ima sve više iz dana u dan, da nas pustite gondola, velikih hotela gde ne mogu da letuju i zimuju građani Niša i građani jugoistočne Srbije i građani naše države zato što bukvalno nemaju para da žive i njih interesuje glavna tema za sve građane Srbije – kako da prežive od danas do sutra. Sve ostale teme nisu toliko bitne. Na kraju još jedanput ponavljam da prodate vozni park vaše vlade, počnite da vozite svi 500 L kao nacionalno vozilo kao odgovorna Vlada kao što to rade Francuzi i Englezi, a od prodaje automobila pare koje se zarade subvencionišite i poboljšajte život radnika i život trudnica. Hvala puno.
Narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, imam pitanje za republičku Vladu koje se tiče daljeg angažmana koje se tiče problema i pokretanja ponovnog proizvodnje u akcionarskom društvu "Tigar" i moram da na početku ovog mog pitanja kažem da je zaista velika dilema za one koji danas kritikuju rad Vlade zbog čega su radnici između ostalih i firme akcionarskog društva "Tigar" dovedeni u ovakvu situaciju nakon 12 godina vlasti DS da izgube posao, da izgube tržište. Da li su imali podršku republičke Vlade u vreme kada je DS bila na vlasti ili su upravo zbog takve neaktivnosti republičke Vlade i ostalih nosioca vlasti na lokalnom nivou dovedeni u situaciju da budu prepušteni sami sebi i da nemaju mogućnosti da rade i da zadrže svoja radna mesta? Pozitivan primer na početku mog pitanja moram da kažem, a to je angažman republičke Vlade na pomaganju akcionarskom društvu "Tigar" kada je na početku te pomoći republička Vlada najpre izdvojila oko 200 miliona dinara za pomoć radnicima AD "Tigar" za uplatu preostalih plata i doprinosa kako bi radnici koji su dovedeni tom nebrigom prethodne vlasti imali uplaćene doprinose i overene zdravstvene knjižice. Dalje, ova republička Vlada je preko Ministarstva finansija plasirala kreditnu liniju Fonda za razvoj od 15 miliona evra kao garanciju za restrukturiranje akcionarskog društva "Tigar", a takođe se preko Ministarstva finansija založila i da se obezbedi kreditna linija od preko 4 miliona evra preko Evropske investicione banke. Dakle, to su pozitivni primeri kako republička Vlada može da utiče na poboljšanje funkcionisanja privrednih subjekata i kako država kada se na njenom čelu nalaze odgovorni ljudi može da doprinese boljitku svih, a posebno onih koji su dovedeni u ovakvu vrlo tešku situaciju zbog nebrige prethodne vlasti. Nažalost, u Pirotu postoji onaj drugi negativni primer da se još uvek na lokalnom nivou zadržala ta stara politika da se vlast ne meša ili ne želi da se obazire na probleme privrede pa i dan danas lokalna vlast u Pirotu na čijem se čelu nažalost nalazi predstavnik URS nije htela da prihvati predlog da se na sednici lokalnog parlamenta razmatra o mogućnostima za nalaženje načina za pomoć akcionarskom društvu "Tigar", već je nastavljajući tom bahatom i oholom politikom okrenula glavu i okretala se onome što je činila proteklih osam godina, što je činila i prethodna vlast gradeći trotoare, šminkajući trgove, a ne vodeći računa o tome da se mora stvarati nova vrednost i ne vodeći računa o tome da se iz budžeta moraju finansirati projekti koji će doneti boljitak, ali i nova sredstva u budžet. Zbog toga apelujem na republičku Vladu i postavljam pitanje – da li će republička Vlada, a najviše oni koji su bili najagilniji na tom polju prvenstveno prvi potpredsednik Vlade Aleksandar Vučić da se i dalje angažuje na pomoći akcionarskom društvu " Tigar" naročito imajući u vidu da su izvozni poslovi od preko 65 miliona evra već zaključeni za ovu godinu. Takođe, imajući u vidu da se u izgledu nalaze veoma lukrativni poslovi vezani za plasman domaćih proizvoda na strana tržišta, što moramo da prihvatimo da je rezultat najvećeg angažovanja prvog potpredsednika Vlade, Aleksandra Vučića. Takođe, moram da istaknem da je, kada smo već u situaciji da se okrećemo problemima koji tište građane, na vlasti, na lokalu mnogo ljudi koji se bahato ponašaju, bez obzira iz koje su stranke, pa tako i oni koji su iz URS-a. Bez obzira na proklamovanje potparola URS-a da će URS imati nultu toleranciju prema bahatosti i oholosti onih koji se nalaze u lokalnoj vlasti, bilo da su članovi URS-a ili neki drugi, ne reaguje na činjenicu da je predsednik opštine Vladan Vasić, ne vodeći računa o tome kako žive ljudi, 30. decembra, u 3,30 časova, službenim autom opštine Pirot izazvao saobraćajnu nesreću polomivši metalni stub koji drži polubranik i semafor treptač na pružnom prelazu u susednoj opštini Dimitrovgrad. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Imam pitanje za gospodina Milutina Mrkonjića, ministra saobraćaja, a tiče se železnice. Prvo pitanje – da li se gospodin Mrkonjić u skorije vreme vozio vozom, recimo, od Šida do Novog Sada i da li je upoznat sa nekim podacima, jer da je upoznat sigurno ne bi davao izjave da ukoliko bi Vojvodina imala svoje železničko transportno preduzeće, kao što je imala nekad, to bi dovelo do otcepljenja Vojvodine i da on to neće dozvoliti? Moram pitati gospodina Mrkonjića da li je upoznat sa podacima? Siguran sam da nije, jer da jeste, takve izjave ne bi davao. Vojvodina dok je imala svoje železničko transportno preduzeće u njemu je bilo 44 elektro lokomotiva, 10 elektro motornih vozova, 94 dizel lokomotive, 67 šinobusa, 161 putnička kola sa 17 hiljada sedišta i šest hiljada teretnih vagona. Vojvodina kada je ulazila u Kraljevinu Srba, Hrvata, Slovenaca unela je, kao miraz, 2.250 kilometara pruge. Danas voz od Subotice do Beograda saobraća sporije nego što je saobraćao 1926. godine, a prosečna brzina vozova u Srbiji je 40 km/h, što znači da se Franc Jozef brže vozio, nego što se danas, ako bi to pokušali, vozi gospodin Mrkonjić. Takođe, ne znam da li je upoznat sa podatkom da se u Vojvodini nekada šinobusima vozilo 20 hiljada ljudi, a danas se prevozi 400, s obzirom da ti šinobusi ni ne dolaze. Imam pitanje za gospodina Simeunovića, direktora Železnica Srbije, da li je ikada pročitao Ustav, s obzirom da je rekao da Vojvodina ne može imati svoje železničko transportno preduzeće, jer je to isto kao kada bi svaka lokalna samouprava želela da ima svoje? U Ustavu lepo piše da je Vojvodina autonomna pokrajina u sastavu Republike Srbije, te samim tim nije isto što i lokalna samouprava. Ono što izuzetno zabrinjava je to što na svaki pokušaj pokrajinske administracije i pokrajinske Vlade jedini argument koji čujemo u pravcu bilo kakve decentralizacije, pa čak i nečega što je železnički saobraćaj, uvek se vrlo lako okrene etiketiranju. U slučaju železnica, nadam se da informacije koje se objavljuju na pojedinim portalima nisu tačne, a to je da će Železnice Srbije uskoro preći na julijanski kalendar, kako bi anulirali sva kašnjenja, zato što se velika sredstva ulažu u taj sektor. Siguran sam da je to nešto što će, poput Pravilnika o mleku, dati velike rezultate, jer bi se na taj način železnice konačno dovele u red. Umesto da se pristupi ozbiljniji reformama i po prvi put uzme u razmatranje ono što pokrajinska administracija predlaže već duže vreme, a to je da se Vojvodini vrati nadležnost, makar, u oblasti železničkog transporta.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospodine predsedniče, molio bih da založite vaš autoritet i da Vlada počne da odgovara na pitanja narodnih poslanika i da odgovaraju ministarstva kojima smo pitanja postavili, kao i da odgovore na jasno postavljena pitanja takođe budu jasna. Tri puta sam Vladi postavio jedno te isto pitanje, odnosno jedna te ista pitanja i tri puta, umesto Vlade, odgovara nenadležnom Ministarstvo rada, zapošljavanja i socijalne politike. Radi se o pitanjima naknade ratne štete od strane fašističke Nemačke učinjene tokom Drugog svetskog rata. Kakve veze ima Ministarstvo rada, zapošljavanja i socijalne politike? Usput, ne dobijam nikakve konkretne odgovore, a moja konkretna pitanja su – da li Vlada planira da formira novu komisiju za razmatranje pitanja procene ratne štete, a pričinjene žrtvama Drugog svetskog rata, jer je komisiji, koja je bila formirana 2008. godine, mandat istekao 2010. godine? Drugo pitanje – da li postoji sporazum Josip Broz Tito – Vili Brant iz 1973. ili 1974. godine i da li je taj sporazum državna tajna? Znači, sporazum postoji ili ne postoji. Da li je po tom sporazumu tadašnja SFRJ naplatila oko milijardu tadašnjih dojč maraka od strane Nemačke na ime ratne štete? Da li je naplatila ili nije naplatila?Da li je time pitanje ratne štete između dve zemlje konačno rešeno? Da li će Vlada odgovarati na konkretna pitanja? To pitam i zbog sledećih razloga. Ovo pitanje, pored Vlade, postavljam i Ministarstvu inostranih poslova. Ako pitam Vladu, zašto mi odgovara Ministarstvo rada, zapošljavanja i socijalne politike? Ovo pitanje nema nikakve veze sa nadležnostima tog ministarstva. Kako je moguće da decenijama mediji znaju više od Vlade o svim okolnostima vezanim za tok pregovora oko isplate ratne štete, za pregovore koji su obavljeni na Brionima između Tita i Vili Branta, za isplatu 300 hiljada dojč maraka u kešu i 700 hiljada dojč maraka u kreditu? Kako je moguće da udruženja žrtava i ratnih zarobljenika Drugog svetskog rata znaju više o svemu ovome od Vlade Republike Srbije? Ono što je, po meni, jedan politički zaključak, to je da li Vlada upornim odbijanjem da odgovori na ova pitanja i dalje, u skladu sa onim što se medijski promoviše, pre svega na televiziji sa nacionalnim frekvencijama, poput serije "Otpisani" u kojima su "Otpisani" pobili maltene sve Nemce u Beogradu, a znamo da je tokom Drugog svetskog rata u Beogradu poginuo samo jedan Nemac i to u saobraćajnoj nesreći. Nisu postojali ni "Otpisani", ni Prle, ni Tihi. Da li ovim izbegavanjem odgovora Vlada želi i dalje da sačuva narušeni kult Josipa Broza Tita, koji je najmanje bio državnik, najmanje bio pravi političar? To je bio jedan tipičan staljinistički, komunistički diktator koji je najviše zla naneo srpskom narodu.
Potpuno ću podržati vašu inicijativu da se članovi Vlade što pre i što češće izjašnjavaju o pitanjima koja im postavljaju narodni poslanici. U ovom konkretnom slučaju moram samo reći da je, s obzirom da je u Ministarstvu za rad i boračka pitanja poseban odsek koji se bavi ovim pitanjima za koja su nadležni, iz oblasti pitanja koja ste vi postavili, smatram da je odgovor koji je uputilo Ministarstvo rada u stvari odgovor Vlade. Dakle, nigde se nije dešavalo da Vlada direktno odgovara, već njeni ovlašćeni predstavnici, odnosno ministarstva koja se resorno bave tim pitanjima. Naravno, ako vi niste zadovoljni sadržajem tog odgovora, uvek ćemo tražiti novi odgovor i tu sam u potpunosti na strani narodni poslanika. Svaki odgovor koji mislite da treba da bude detaljniji, bolje obrazložen, podržaću da Vlada pošalje novi odgovor, ali mislim da je u ovom slučaju Ministarstvo rada bilo resorno nadležno zbog Odseka za boračka pitanja, koji se resorno bavi pitanjima iz domena pitanja koja ste vi postavili. Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, upućujem pitanje ministarstvu, odnosno ministru za rad i socijalna pitanja. To je pitanje koje je poslanička grupa Nove Srbije postavljala i u prošlom mandatu, ali novonastale okolnosti u Srbiji i veliki broj obraćanja naših građana, traži da to pitanje postavimo ponovo. Najstariji naši sugrađani, to su penzioneri, politikom Vlade, u ovom slučaju kada su njihove penzije ispod 15.000 dinara, stiču pravo na jednokratnu novčanu pomoć. Ono što nas interesuje, to je - da li je moguće napraviti iskorak u toj odluci, u tom podzakonskom aktu, i pomoći onim penzionerima koji imaju 15.070 dinara penziju, 15.200 dinara penziju, a pri tome je to jedina penzija u kući i jedini izvor prihoda, pri tome ta penzija se obično troši, obzirom na starosnu dob, na lekove, najvećim delom na lekove koji su veoma skupi, moram da vas podsetim da su na Kosovu, gde imamo upravo takih penzionera, lekovi duplo skuplji neko u Srbiji, da se napravi iskorak i da se i tim penzionerima omogući da prime tu pomoć? Za njih je to zaista velika pomoć države i velika briga države. Očekujem odgovor, u što bržem roku, od Ministarstva rada i socijalne politike.
Hvala. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sampozvao da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Nikole Selakovića, ministra pravde i državne uprave, prisustvuje i dr Danilo Nikolić, državni sekretar u Ministarstvu pravde i državne uprave, mr Milisav Čogurić, pomoćnik ministra pravde i državne uprave i Jovan Ćosić, načelnik Odeljenja za normativne poslove u oblasti pravosuđa u Ministarstvu pravde i državne uprave. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o drugoj tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O POSEBNIM MERAMA ZA SPREČAVANjE VRŠENjA KRIVIČNIH DELA PROTIV POLNE SLOBODE PREMA MALOLETNIMLICIMA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Srđan Miković, Snežana Stojanović Plavšić, Jelena Travar Miljević, Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik, Dragan Andrić, Teodora Vlahović, Biljana Hasanović-Korać, Slobodan Homen, Milica Vojić Marković, Milica Radović, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić, Donka Banović, Olgica Batić, Judita Popović, Radmila Gerov, Bojan Đurić, Miljenko Dereta, Zoran Ostojić, Kenan Hajdarević, Neđo Jovanović, Stefana Miladinović i Zlata Đerić, kao amandmane Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o amandmanima. Pre prelaska na pretres u pojedinostima, podsećam vas da je narodni poslanik Olgica Batić pisanim putem povukla amandmane koje je podnela 4. marta 2013. godine na članove 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14. i 15. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv Predloga zakona i na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima gospodin Miković.
Poštovani predsedniče, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo, koleginice i kolege narodni poslanici, pre izvesnog vremena uspeli smo ogromnu stvar da uradimo u Srbiji, a to je da usvojimo Krivični zakonik, upravo da bi se time obezbedila celovitost i koherentnost krivično-pravnog sistema. Nije prošlo mnogo i bez predloga da se izmene odredbe Krivičnog zakonika, iz najboljih motiva, ušlo se u regulisanje jednog dela krivično-pravne materije, praktično sa pokušajem regulisanja samo jednog segmenta u oblasti krivično-pravne materije. Ne sporim da su motivi da se posebno zaštite maloletnici od izvršenja krivičnih dela protiv polne slobode, da je to apsolutno za pohvalu. Međutim, kao što sam izneo to i na nadležnom odboru, još bi bolje bilo da je to ušlo u odredbe Krivičnog zakonika, odnosno da je izmenama Krivičnog zakonika ta oblast regulisana. Upravo time bi obezbedili veću koherentnost celog pravnog sistema i ne bi došli u situaciju da određene odredbe, i opšteg i posebnog dela krivičnog prava, na različit način će sada biti regulisane. U tom smislu, imajući u vidu da upravo postoje zahtevi javnosti da se posebnim merama spreči vršenje krivičnih dela protiv polnih sloboda, smatram da bi naziv samog zakona trebalo da glasi upravo tako, a da bi se tim zakonom propisale posebne mere koje se sprovode prema počiniocima krivičnih dela protiv polne slobode i uređuje vođenje posebne evidencije lica osuđenih za ta krivična dela. Usvajanjem ovog amandmana doprineće se jednakoj zaštiti svih, a naročito zaštiti posebno osetljivih lica, među kojima su i maloletnici. U redu je da na poseban način zaštitimo maloletnike. Još je potrebnije na poseban način zaštititi pre svega decu, jer postoji razlika između krivično-pravnog termina maloletnika i krivično-pravnog termina deteta. Dete je do 14 godina, a maloletnik do 18 godina. Ali, pored toga postoje i određena lica koja, s obzirom na uzrast, životno iskustvo, način života, pol, zdravstveno stanje, prirodu, način ili posledice izvršenog krivičnog dela, odnosno druge okolnosti u slučaju, mogu da budu posebno osetljivi. U mišljenju Vlade kojim se Vlada određivala po pitanju toga da li je taj termin – posebno osetljivih lica – definisan ili nije definisan, u samom ovom predlogu zakona, kao taj termin, nije definisan, istina, ali u tekstu Predloga zakona se izričito govori da, ako odredbama ovog zakona nije drugačije propisano, shodno će se primenjivati odredbe Krivičnog zakonika, Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, Zakona o maloletnim učiniocima krivičnih dela i krivično-pravne zaštite maloletnih lica i Zakonika o krivičnom postupku. To je regulisano u članu 4. Predloga zakona. Nesporno je da će se u tom smislu primenjivati i Zakonik o krivičnom postupku, a Zakonik o krivičnom postupku definiše u članovima 103. i 104. pitanje posebno osetljivog lica, odnosno posebno osetljivog svedoka. U tom smislu, postoji mogućnost analognog tumačenja tih propisa i mislim da je, u svakom slučaju, potrebno zaštititi i trudnice, zaštititi i one koji imaju određene posebne potrebe, lica koja su štićenici posebnih domova, bez obzira da li su punoletna ili maloletna lica. Postoje punoletna lica, kao štićenici određenih domova, koji su upodobljeni kao maloletnici. Da li i te grupe lica treba na poseban način zaštititi? Upravo zbog toga govorim sada o ovom prvom amandmanu, ali na određen način svi ti amandmani koje sam podneo, a podneo sam ih osam, su povezani. Zašto? Potrebno je obezbediti zaštitu maloletnika i time što ćemo pratiti sva ona lica koja su izvršila ozbiljna, teška dela protiv polne slobode. Ukoliko se negde desilo krivično delo silovanja prema punoletnom licu ili prema devetnaestogodišnjakinji ili prema nemoćnom licu, prema staroj osobi, da li takva lica, kao potencijalno opasna da će izvršiti krivično delo protiv maloletnika, treba na određen način evidentirati i za njih imati posebnu evidenciju? S druge strane, idemo u širi obim nego što je verovatno to potrebno, da i određena dela koja jesu u toj grupi krivičnih dela protiv polne slobode, ali za koje su zbog manje društvene opasnosti propisane novčane kazne ili vrlo male kratkotrajne kazne zatvora. I za ta dela, ukoliko zakon bude u nepromenjenom obliku usvojen, doći ćemo u situaciju da za takva dela nema zastarevanja, gde je novčana kazna ili izvršenje novčane kazne neće nikada zastariti. Znači, zastareva nam u krivičnom postupku osuda na 40 godina zatvora, 25 plus 25, znači može da zastari, ali novčana kazna za određena krivična dela protiv polne slobode nikada neće zastariti. Za krivično delo ubistva, ne maloletnika, ubistva deteta će zastarevati, a krivično delo nedozvoljenih polnih radnji, koje je lakši oblik u ovoj grupi krivičnih dela, za to ne postoji zastarevanje krivičnog gonjenja. U tom smislu, pozivam vas, sada kada budemo razmatrali sve pojedinačne amandmane, da još jednom porazmislimo da plemenit motiv, najbolji motiv u pogledu zaštite maloletnih lica od izvršenja krivičnih dela, da upravo usvajanjem amandmana ostvarimo tu svrhu koju smo hteli, da evidentiramo sve one koji mogu da budu potencijalno opasni izvršioci, ali da se to, s druge strane, ne pretvori u karikaturu i da za nešto za šta je predviđena novčana kazna zbog male društvene opasnosti, da za to bude gore nego teško ubistvo u rangu ratnih zločina ili nečega što ne zastareva, što je predviđeno samim Krivičnim zakonom. Ovde treba vrlo pažljivo pratiti šta usvojiti, šta ne usvojiti, upravo zato da bi ostvarili veću zaštitu onih koje treba da zaštitimo. Tu pre svega mislim na decu, tu mislim i na ostale maloletnike, ali mislim i na druga posebno osetljiva lica. U tom smislu, predlažem i mislim da bi amandman na naziv zakona i na član 1. valjalo usvojiti. Hvala.
Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Snežana Stojanović Plavšić i Jelena Travar Miljević. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine ministre, o ovome smo nešto malo govorili i kada je bila rasprava u načelu. Predlog moj i moje koleginice, kao i URS, bio je da se iz ovog zakon, koji podržavamo u punoj meri, za koji smatramo da je bio neophodan našem pravnom sistemu, u cilju prevencije vršenja dela protiv polne slobode nad maloletnim licima, izuzme jedna kategorija maloletnih počinioca ovih dela. Zašto smo to predložili? Zato što svi uređeni pravni sistemi imaju posebne zakone koji se odnose na maloletne počinioce krivičnih dela, zato što prosto postoji tendencija da se maloletnim licima, koja su učinila neka krivična dela, pruži šansa da se rehabilituju, da se primenom vaspitnih mera, mera bezbednosti i drugim merama učine mogućim vrednim građanima svakog društva. Ideja, naravno, nije nova, davno se zna da u periodu odrastanja postoje različite turbulencije, da je to jedan vulnerabilan period za sazrevanje svake ličnosti, da su vršnjačke grupe u tom periodu dominanta i referentna grupa za modele ponašanja i da usled svega toga može doći do različitih poremećaja u ponašanju, pa samim tim i do povodljivosti u činjenju nekih čak i krivičnih dela. Ideja je da tim mladim ljudima pružimo šansu da odrastu u zdrave ličnosti i da mogu jednog dana da budu, kao što sam rekla, vredni građani, da završe fakultete i, kako bismo rekli u porodičnom žargonu i društvenom, da tu decu izvedemo na neki pravi put. To je bila ideja i donošenja zakona o maloletnim počiniocima krivičnih dela, a i ovog amandmana koji sam predložila, zato što možemo da zamislimo situacije u kojima će neki maloletnik od 14 ili 15 godina počiniti neko od lakših, naglašavam – lakših dela, koja su predviđena ovim zakonom, recimo - nedozvoljene polne radnje, navođenje na prisustvovanje polnom činu, pornografski sadržaj itd. Dakle, možemo pretpostaviti da mogu biti osuđeni za ta krivična dela i da onda dejstvom ovog zakona, usled takvog čina, njima budu izrečene mere kojima oni jednom kada budu imali, recimo, 25 godina, završe neke škole ili fakultete, imaju priliku da rade u nekoj svojoj struci, to bude onemogućeno ovim zakonom. To je bila ideja naše intervencije. Pri tome, imali smo u vidu starije maloletnike, one od 16 do 18 godina, kojima i po zakonu može biti izrečena kazna zatvora, ukoliko se radi o najtežim krivičnim delima za koje je zaprećena kazna zatvora preko pet godina. I dalje mislim da ovi stariji počinioci ovakvih najtežih krivičnih dela, i kada su dela protiv polne slobode u pitanju, da njima treba da ostane ovaj zakon koji će ih nadzirati u narednih 20 godina. Zašto? Zato što, ako neko ima 17 ili blizu 18 godina i počini teško delo obljube maloletnika, odnosno deteta, možda čak i sa smrtnim ishodom, smatram da na njega, svejedno, u narednih 20 godina treba da se odnose mere nadzora. Dakle, obrazloženje koje je Vlada dala mislim da je greška, ali ono što smo u razgovoru saznali je da je odbor predložio jedan amandman koji je sličan ovom, koji izuzima sve počinioce maloletnih dela. I dalje smatram da treba izuzeti samo one maloletnike koji su mlađi maloletnici i koji su počinili lakša krivična dela protiv polne slobode. Ukoliko se radi o starijim maloletnicima, koji imaju 17 godina, a počinili su najteža krivična dela, ponavljam, recimo silovanje deteta sa smrtnim ishodom, taj treba da snosi posledice i narednih 20 godina i mora da bude pod nadzorom društva, što se na nekog četrnaestogodišnjaka, koji je počinio lakše krivično delo protiv polne slobode, ne treba primenjivati. To je ono što predlaže naš amandman i mislim da ovaj amandman treba da bude usvojen, a ne amandman odbora, koji je modifikovao blago naš amandman i našu ideju, što takođe možda nije loše. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čiziki Dragan Andrić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Teodora Vlahović, Biljana Hasanović Korać i Slobodan Homen. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać.
Hvala gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan u nizu amandmana koje smo moje kolege poslanici iz DS i ja podneli u cilju da, po našem mišljenju, poboljšamo ovaj tekst zakona, zato što je tema veoma važna i to se videlo iz rasprave u načelu. Konkretno, ovim amandmanom smo predložili izmenu člana 2. U Predlogu zakona on glasi: "Svrha ovog zakona je da se učinioci krivičnih dela protiv polne slobode izvršenih prema maloletnim licima onemoguće da vrše ova dela". Naš predlog je da ovaj član glasi: "Svrha ovog zakona je da se učinioci krivičnih dela protiv polne slobode onemoguće da vrše ova dela prema maloletnim licima". Obrazloženje Vlade zašto nije prihvaćen amandman jeste da je svrha donošenja ovog zakona da se učinioci krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima spreče da to ponovo učine, a ne i ostali učinioci krivičnih dela protiv polne slobode koji nisu učinili to prema maloletnim licima. Naše je mišljenje da svrha ovog zakona jeste da se zaštite pre svega maloletna lica od činjenja krivičnih dela protiv polnih sloboda prema njima. Ovim bi omogućili ustvari i sledeći amandman da se realizuje, pod udar ovog zakona da potpadnu i učinioci krivičnih dela protiv polnih sloboda koji nisu učinili prema maloletnim licima, a koji su pri tome pokazali nasilničko ponašanje i koji predstavljaju potencijalnu opasnost i za maloletna lica, da se primenom ovog zakona spreče da oni dođu u mogućnost da rade sa maloletnim licima i da eventualno učine krivična dela prema maloletnim licima, iz ove oblasti. Imali smo u praksi slučajeve da su povratnici koji su prvi put učinili jedno od navedenih krivičnih dela u Predlogu ovog zakona prema punoletnom licu, to posle ponovili i prema maloletnom licu. Znam da negde mora da se povuče granica, i punoletstvo je jedna granica koja se primenjuje za sticanje i gubljenje mnogih prava i zaštita, ali u ovom slučaju je to veoma diskutabilno. Ako se učini krivično delo protiv polne slobode prema licu, mada su to uglavnom ženska lica, koje ima 18 godina i dva meseca, znači, učinilac ne bi potpadao pod udar ovog zakona i prema njemu ne bi bile primenjene mere koje su predviđene ovim zakonom, a ako bi se učinilo takvo krivično delo prema licu koje ima 17 godina, 17 i po, potpadalo bi. Mislim da je to veoma mala razlika i da je zato potrebno izbrisati tu razliku i ne praviti razliku kod učinioca koji su već pokazali nasilničko ponašanje samo u odnosu na to. Zato smo i predložili izmene ovog člana, a dalja objašnjenja ćemo videti kroz ostale amandmane koji su vezani za ovaj. Hvala.
Narodni poslanik Slobodan Homen ima reč.
Hvala. Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, dame i gospodo iz ministarstva, ovaj amandman, kao što je moja koleginica pričala, vrlo je značajan pre svega u smislu sledećeg, jer pretpostavljam da je intencija ove Skupštine i, naravno, samog zakona, da se što je više u mogućnosti smanji broj ovakvih najtežih, najgnusnijih krivičnih dela kao što su pedofilija i silovanje. Nažalost, u samom tekstu zakona, što ne mogu da krivim sadašnje ministarstvo, jer smo mi kao Vlada predložili ovaj zakon, a koncipirano je da se on pre svega odnosi na pedofile, čime bi bili u jednom ozbiljnom problemu, o čemu ću kasnije pričati, da naša država neće, po uzoru na druge zemlje Evrope, da dobije i registar silovatelja. Zašto je to važno? Zašto apelujem na sve poslaničke grupe, kad već Vlada nije imala razumevanja da usvoji ovaj amandman, da se dobro zamisle i da učinimo nešto korisno i nešto što će biti dobro jer ćemo u suprotnom morati još jednom da radimo isti posao? Sve zemlje Evrope, pa tako i Srbija, moraju da imaju ovakve registre jer nije samo suština postojanja registara da se neko naknadno kažnjava nakon odslužene zatvorske kazne, odnosno da postoje pravne posledice osude, već da se spreči činjenje ovakvih krivičnih dela. Podsetiću vas, ako ostane zakon u tekstu u kome jeste, on će se pre svega odnositi na pedofiliju, znači one osobe koje su učinile krivično delo pedofilije prema maloletnom licu, trpeće sankcije. Postavlja se pitanje - šta ukoliko neka osoba siluje devojku od 18 godina? Na njega se ovaj zakon neće odnositi. Ako je to uradio sa osobom od 17 godina, on će se primenjivati. Mislim da su ovde u pitanju bolesne osobe, da su u pitanju višestruki povratnici, što mislim da vrlo dobro znate i da sigurno uzrast osobe njih ne sprečava u svojim zločinačkim namerama. Usvajanjem ovog amandmana, preduslov da se usvoji sledeći amandman, čime bi se ovaj zakon odnosio ne samo na pedofile, već i silovatelje i Srbija bi dobila i bazu podataka o silovateljima, njihovu DNK analizu, sprečavalo bi se njihovo putovanje u inostranstvo i ovaj zakon bi zaista u punoj meri mogao da ispuni svoju svrhu. U tom smislu, apelujem, pričaću kasnije oko drugog amandmana konkretno na šta se odnosi, na koji način bi se to postiglo, ali da shvatite ozbiljnost, jer ukoliko ostane zakon u neizmenjenom tekstu kakav je sada, mislim da će se pred Narodnom skupštinom vrlo brzo naći neki sličan zakon koji će napraviti registar samih silovatelja. Ovim sprečavamo jedno dugoročno zlo, činimo jedno dobro delo za društvo i mislim da ne treba nikome da bude sporan ovaj amandman i sledeći. Mislim da ovo uopšte ne treba da bude tema bilo kakvog politikanstva jer ono što je problem za sadašnju Vladu i vladajuću većinu, ukoliko ne usvoji ovaj amandman, prilikom prvog sledećeg krivičnog dela silovanja, neko bi mogao zlonamerno da kaže - da ste hteli da napravite registar, ovako nešto se ne bi desilo, pogotovo kada pričamo o povratnicima. Apelujem da dobro razmislite i da u danu za glasanje odlučite da se usvoje ova dva amandmana koja su pre svega izuzetno korisna za građane Srbije. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Gospodine Mikoviću, izvolite.
Ovaj amandman je sličan amandmanu koji su kolege podnele, a to je da se član 2. izmeni tako da glasi: "Svrha ovog zakona je da se učinioci krivičnih dela protiv polne slobode, a naročito da se učinioci dela protiv polne slobode izvršeni prema maloletnim licima, onemoguće da vrše ova dela". Znači, mi treba da sprečimo sve koji vrše ovu vrstu krivičnih dela, da vrše ta krivična dela, između ostalog, da ta dela vrše i prema maloletnim licima, prema deca i prema posebno osetljivim osobama. U tom smislu, smatram da, ukoliko se usvoji ovaj amandman, idemo ka onim stvarima koje su pokušane i Krivičnom zakoniku da se celovito neka materija reši, da se na jednoobrazan način neka materija reši. Ispred sebe imam Krivični zakonik kome je predgovor pisao upravo prof. dr Zoran Stojanović, krivičar. Gospodin ministar je za njega rekao da slovi za najboljeg krivičara u zemlji. Njega smo izabrali za člana Visokog saveta sudstva, upravo zato što se u ovu materiju dobro razume. Dajte da pročitamo malo bar predgovor za Krivični zakonik, pa ćemo videti da sve ovo što smo amandmanima praktično predložili upravo je na fonu onoga zašta se zalaže i profesor Stojanović i profesor Škulić i mnogi drugi koji se bave upravo krivično-pravnom materijom. Upravo zbog toga, pokušali smo, čitavim ovim nizom amandmana, da zakon koji je predložen sa najboljim motivima unapredimo, da bude realno primenjiv u praksi. Hvala.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milica Radović, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo predloga Zakona. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Hvala gospodine predsedniče, samo želim da se u ime poslaničke grupe DSS zahvalim ministru što je prihvatio ovaj amandman i što će se učinioci ovih krivičnih dela, ne stoji kako je predloženo bilo onemoguće, već da se spreče da vrše ponovo ova krivično dela. Neko od mojih kolega je izneo da je veoma visok procenat povratnika u izvršenju ovih krivičnih dela, zbog toga je DSS i predložila da se oni ne brišu iz krivične evidencije, da ova dela ne zastarevaju, da se onaj rok sa 20 godina produži na trajno. Nadam se da će kroz amandman Odbora, a možda danas u samoj raspravi ministar prihvatiti i ostale amandmane DSS, kako bi ovaj zakon dobio onakvu formu kakvu svi želimo da možemo u Danu za glasanje svi da ga podržimo i da stanemo iz njega čvrsto, kako bi se sprečili ljudi koji vrše ova krivična dela i da ih počine, a kamoli da budu povratnici i nakon odsluženja zatvorske kazne. Hvala vam najlepše.
Hvala. Na član 3. amandman je podnelo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodi poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Predložio sam da se član 3. Predloga zakona menja tako da ovaj zakon se primenjuje na učinioce koji su izvršili krivična dela protiv polne slobode. Znači, na sve učinioce koji su izvršili krivična dela protiv polne slobode, bilo prema punoletnim, bilo prema maloletnim, s tim da u daljem tekstu, daljim amandmanima pravljena je određena distikcija da li i koje su mere za izvršenje prema maloletnim i punoletnim licima. Ali, gde je pravljen izuzetak? Osim za dva krivična dela. I to su za krivično delo ne dozvoljene polne radnje iz člana 182. stav 1. Krivičnog zakonika i za krivično delo prikazivanja, pribavljanja i posedovanja pornografskog materijala i iskorišćavanje maloletnog lica za pornografiju iz člana 185, ali samo stav 1. To su najlakši oblici ova dva krivična dela. U delu Krivičnog zakonika koji definiše krivična dela protiv polne slobode, definisali su krivično delo silovanja, obljube na nemoćnim licem, obljuba sa detetom, obljuba zloupotrebom položaja, zatim, podvođenjem i omogućavanje vršenja polnog odnosa, posredovanje u vršenju prostitucije, navođenje maloletnog lica da prisustvuje polnim radnjama, iskorišćavanje računarske mreže za izvršenje krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnom licu i to su ozbiljna krivična i teška krivična dela. Ova dva krivična dela koja su navedena mogu da budu u lakšem ili težem obliku. Ovde polazim od toga da oni oblica zašta je zaprećena novčana kazna, ne treba da budu tretirani ovim zakonom, nego treba da budu tretirani Krivičnim zakonikom, sa mogućnošću pravnih posledica osude do 10 godina, a ne obavezno 20 godina. Jer, ne dozvoljene polne radnje, mogu da budu izvršene aktom izvršioca, u cilju zadovoljenja polne požude, tako što je jedno lice dodirnulo drugo u zoni koja nije pristojna, za donji deo leđa koji je izgubio svoje časno ime. I to je krivično delo. To može da bude krivično delo. Za to krivično delo je zaprećena, na primer novčana kazna, ali pravna posledica ukoliko neko sa 18 godina i jedan mesec to izvrši prema nekom od 17 godina i 11 meseci u situaciji koja može da bude. Izaziva pravne posledice 20 godina. To delo ne zastareva nikada. Ubistvo deteta zastareva, ali to delo ne zastareva u Predlogu zakona. Izvršenje te novčane kazne, ukoliko ne izmenimo zakon, ne zastareva nikada, izvršenja te novčane kazne. Izvršenje kazne zatvora od 40 godina zastareva, ali ne zastareva izvršenje novčane kazne. Pa, mi time narušavamo pravni sistem. Upravo zbog toga moj predlog da se iz ovog zakona izdvoje ta dva osnovna oblika ili pretpostavljeni slučaj prikazivanja određenog pornografskog materijala. Prodavačice u kiosku, ne znajući i ne obraćajući pažnju šta je na nekom i u dnevnom listu ili nekom tabloidu stavljeno na naslovnu stranu, okači to na kiosk, maloletnik prođe, jer je stavila, prikazala nešto što je to, izvršeno krivično delo. Novčana kazna. Ali, ukoliko ta osoba dobije otkaz ne može da se zaposli u narednih 20 godina ni kao spremačica u školi, jer se radi o ustanovi gde su deca. U tom smislu smatram da bi trebalo pojačati primenu zakona na sva krivična dela protiv polnih sloboda i prema maloletnicima, i prema punoletnim, a izdvojiti samo ove oblike krivičnog dela gde je zaprećeno novčana kazna, upravo zbog manje društvene opasnosti takvih dela. Time ćemo se približiti onim stavovima koji su prisutni, krivično pravni stavovima u Krivičnom zakoniku. Hvala.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Dragan Andrić.
Hvala gospodine predsedniče, gospodine ministre, predstavnici ministarstva, mi iz LSV ovaj amandman smo podneli u dva pravca. Prvo ću se osvrnuti na ovaj, kako bih rekao prvi deo, s obzirom na to da Vlada nije ni obrazložila razloge zašto ovaj amandman nije prihvatila. Naime, radi se o tome da smo mi u ovom amandmanu predložili da se zakon primenjuje na učinioce koji su prema maloletnim licima izvršili sledeća krivična dela, pa smo naveli da se radi o krivičnom delu silovanje i obljube nad nemoćnim licem u celosti. U Predlogu zakona stoji da se ovaj zakon primenjuje, isključivo ukoliko su ispunjeni kvalifikatorne okolnosti, odnosno da je nastupila teška telesna povreda lica, koja se svakako pripisuje nehatu učinioca, odnosno da je delo izvršeno od strane više lice ili na naročito svirep ili naročito ponižavajući način ili prema maloletniku itd, odnosno u stavu 4. je propisano ukoliko je nastupila smrt. Takođe se, isto to odnosi na obljubu nad nemoćnim licem, gde se izostavlja, po našem mišljenju neopravdano stav 1, kao što je to u slučaju silovanja, gde se izostavlja stav 1, odnosno stav 2. Po našem mišljenju ove kvalifikatorne okolnosti, s obzirom na to da je izvršenje ovih krivičnih dela pripisano nameri učinioca mogu da predstavljaju samo otežavajuće okolnosti, ali nema apsolutno nikakvih razloga da se prema učiniocima krivičnih dela silovanja i obljube nad nemoćnim licem uopšte primenjuje ovaj zakon. To je što se tiče ovog prvog dela. Predložili smo da se ovaj zakonik primenjuje i prema učiniocima krivičnog dela roda skrnavljenje, što smo kada smo razgovarali o Predlogu zakona u načelu isticali. Naime, bez obzira što se radi o krivičnim delima koji ne spadaju u grupu ovih krivičnih dela, nego u grupu krivičnih dela protiv braka i porodice, zaštitni objekti od takođe maloletno lice. Po našem stanovištu još je opasnije kada se radi o srodniku u pravoj liniji. Tako da smatramo da ima mesta da se ovaj zakon primeni i prema učiniocima ovog krivičnog dela, bez obzira što je iz različite grupe. Toliko, hvala.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Teodora Vlahović, Biljana Hasanović Korać i Slobodan Homen. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Slobodan Homen. Izvolite.
Dame i gospod narodni poslanici dolazimo, do po meni najvažnijeg amandmana, možda do suštine samog ovog zakona i zaista smatram da treba da postoji razumevanje u Narodnoj skupštini, i na kraju, krajeva i Vlade Republike Srbije i da se ovaj amandman u danu za glasanje usvoji. Ponoviću još jednom ono što sam malo pre govorio. Konkretno amandman govori da se pored postojećih krivičnih dela, odnosno stavova krivičnih dela na koje se odnosi primena ovog zakona, doda još i silovanje u stavu 1. tačka 1, tačka 2. da bi se u potpunosti zaokružili svi učinioci krivičnih dela protiv polnih sloboda, kako bi u našoj zemlji jedinstveno bili sankcionisani svi izvršioci ovih najtežih krivičnih dela. Veliki je pomak i velika je stvar da mi dobijemo pravne posledice i kontrolu života nakon odslužene zatvorske kazne pedofila, ali smatram da je višestruko korisno da to bude i protiv silovatelja. Teško je izmeriti šta je teže krivično delo ili zločin, ne znam kako bih nazvao i pedofiliju i silovanje. Mislim da mi kao Narodna skupština ne treba da pravimo razliku. Smatram da je izuzetno korisno da se ove mere primenjuju na silovanje, pogotovo imajući u vidu da je mala razlika da li neka osoba, bilo muškog, bilo ženskog pola koja je silovana ima 17, 18, 19 godina. Na ovaj način bi se za sve silovatelje i pedofile napravila jedinstvena baza podataka. Imali bi DNK analizu, koja bi se nalazila u policiji, bio bi vrlo jednostavan način otkrivanja učinioca krivičnih dela nakon silovanja. Jer ako imate jedinstvenu bazu vi bi upoređivali podatke sa onim koji su već učinili krivično delo. Ako znamo, a mislim da vrlo dobro znamo da je veliki broj povratnika, ja verujem da bi se uveliko olakšalo otkrivanje ovih krivičnih dela. Zašto je to važno? Vi znate da danas u našoj zemlji, na žalost, već često i velika sramota da se prijavi silovanje, pogotovo pedofilija u porodici i da postojanje ovakve jedinstvene baze i za pedofile i za silovatelje bi mnogo olakšalo i procesuiranje i otkrivanje krivičnih dela, olakšali bi posao i policiji i tužilaštvu. Mislim da bi se i Srbija svrstala u red modernih evropskih zemalja koja sankcioniše ovakvu vrstu ponašanja na jedan poseban način. Ovo s jedne strane jeste umanjivanje određenih ljudskih prava, kad vi unapred nekome uzimate podatke i kada mu zabranjujete da putuje u inostranstvo, ali ne smemo da zaboravimo koliko su strašna i teška ova krivična dela. Usvajanjem ovog amandmana, kao i nekoliko prethodnika, vidim da su predložili vrlo sličan amandman i druge poslaničke grupe. Mislim da bi stavili jednom tačku na ovu celu oblast, da više ne bi morali da u parlamentu raspravljamo i da bi nadležni organi mogli na miru da primenjuju samo ovaj zakon. Ne treba, naravno zaboraviti, da je i potrebno neko vreme da i nadležni organi, da uprava za izvršenje zatvorskih sankcija, koji će tu verovatno najveći posao biti na njima da postave sistem. Ali jednom kad ga postavite vi u narednih nekoliko godina bi mogli zaista imati dobar preduslov i dobar osnov da se u što većoj meri onemogući ponavljanje ovih krivičnih dela. Zbog toga, evo na kraju samo još jednom da apelujem. Molim vas da dobro razmilite u danu za glasanje. Mislim da je koristan za sve, da nikom ne čini štetu, da je politički dobar i za Vladu i za opoziciju i da jednostavno, što je najvažnije, ako ovim registrom i silovatelja sprečimo jedno jedino silovanje, mislim da smo učinili veliki posao. Apelujem da razmislite da u danu za glasanje pritisnemo dugme i da učinimo veliku stvar.
Narodni poslanik Biljana Hasanović Korać.
Hvala gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici. Kolega Homen je veoma detaljno obrazložio zašto smo podneli ovaj amandman, koji je povezan sa prethodnim i čini jednu celinu. Želim ovim putem samo da apelujem na sve koleginice i kolege narodne poslanike da u danu za glasanje podrže ove amandmane i time omoguće potpuniju zaštitu maloletnih lica od vršenja krivičnih dela protiv polnih sloboda nad njima. Uvođenjem evidencije silovatelja zaista će se upotpuniti evidencija učinioca ovih krivičnih dela i sprečiti da oni u radu eventualno sa maloletnicima dođu u iskušenje da ponove to krivično delo, ali ovog puta prema maloletnim licima. Da bi ukazala na važnost ovih amandmana želim da ukažem na to da smo mi kao podnosioci ovih amandmana sa puno kredibiliteta razmatrali i podneli ove amandmane. Koleginica Vlahović je radila kao advokat, kolega Homen je advokat koji ima veoma bogato iskustvo u ovoj praksi. Ja sam takođe radila kao advokat, ali želim da ukažem i da sam radila krajem 90-tih i početkom 2000. godine u nevladinoj organizaciji Centar za prava žena u Vršcu, koji je prvi imao SOS telefon za žrtve nasilja, gde su nam se uglavnom javljale žene i deca koji su bili izloženi nasilju. Iz te prakse mogu da potvrdim da je neophodno uvesti ove mere zaštite i prevencije, kako ne bi došli oni koji su skloni nasilnom ponašanju u kontakt sa decom i ne bi došli na radna mesta gde bi bili u iskušenju da to nasilno ponašanje primene i prema deci. Hvala.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 3. Odbor za Ustavna pitanja i zakonodavstvo smatram da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Ministar Selaković. Izvolite.
U ime predlagača, prihvata se amandman koji je Odbor predložio.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Dejan Mihajlović, Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici ministarstva, mi smo ovaj amandman podneli i tražili smo njime da krivično gonjenje za krivična dela protiv polne slobode prema maloletnim licima ne zastarevaju. Naša amandman nije prihvaćen, ali je prihvaćen amandman Odbora za pravosuđe. Mi vam se ovim putem zahvaljujemo na tome. U stvari nije prihvaćen, ali će biti prihvaćen jer imali smo sednicu Odbora za pravosuđe, gde je taj amandman prihvaćen. Ostalo je samo da ga Vlada formalno prihvati. Razloga za ovaj amandman ima, naravno mnogo, ali ja ću da kažem da onaj koji je najvažniji. Svaki oblik seksualnog zlostavljanja nad decom je traumatično i bolno iskustvo za svaku žrtvu, a posebno za maloletno dete, koje naravno ostavlja traumatične posledice na njegovo, ne samo zdravlje, nego na njegov psiho-socijalni razvoj. U tom smislu smatramo da žrtva ovakvog seksualnog delikta ne treba da bude ograničena bilo kakvim vremenskim rokom u njenoj oceni da li će i kada da se obrati sudu i da pokrene krivični postupak protiv učinioca krivičnog dela. Zbog toga smatramo da dete treba da stekne određeni nivo zrelosti, određeni nivo samostalnosti, da bi moglo sasvim slobodno, da kažem bez ikakvog straha od odmazde, i bez ikakvog straha od ucene, da se suoči sa svojom prošlošću. Meni je drago što će amandman Odbora izaći čak i izvan okvira Lanzarot konvencije, koja predviđa da zastarelost za ova krivična dela počinje da teče od punoletstva. Drago mi je što će verovatno Vlada prihvatiti ovaj amandman, i što ćemo pokazati koliko smo mi svesni težine ovog krivičnog dela. Hvala vam.
Hvala. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na naslov iznad člana 5. i član 5. Odbor za Ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Za prethodni. Hajde, vratiću se zbog vas. Morate malo brže da reagujete. Gospođa Milica Vojić Marković.
Izvinjavam se, ali moja jedinica ne reaguje, i nekoliko puta mi se dešava da ja pokušam da dobijem reč, i da ne reaguje. Zbog toga se izvinjavam i hvala vam što ste mi dali reč. Ja ću se takođe pridružiti onome što je moja koleginica Milica Radović rekla u ime naše poslaničke grupe, ali mi se čini da je važno da kažem još nekoliko stvari, upravo zato što je naša poslanička grupa imala intenciju da zaštiti da se zapravo pridruži ovome što je Vlada izrazila želju, a to je da napravi jedan zaista kvalitetan pravni okvir koji treba da zaštiti decu u oblasti zlostavljanja i seksualnog iskorišćavanja. Moram da kažem da takav okvir, do tada pravni okvir nije postojao, niti je štitio decu, niti je zapravo kažnjavao one koji su izvršioci krivičnih dela. Naravno, ja ću pokušati da to obrazložim sa potpuno drugog aspekta, ja nisam pravnik i ja mogu samo da slušam ova obrazloženja koja su pravnici do sada davali. Moja oblast kojom se bavim i zbog koje ovde govorim, jeste zaštita prava deteta i zbog toga je ovo što je naša poslanička grupa napisala kao amandman zapravo vrlo značajno. Dakle, na član 4. mi smo napisali da krivično gonjenje za krivična dela izvršena na štetu deteta ili maloletnog lica ne zastarevaju. Dobro je što je ovaj amandman prihvaćen, nema veze da li smo ga mi, da li direktno piše da je to prihvaćeno ono što mi napisali ili Odbor, nema veze zaista, ali, čini mi se da treba reći još jednu stvar, da bismo ispunili ono što smo prihvatili potpisivanjem i ratifikacijom "Lanzarot" konvencije, potrebno je menjati Krivični zakonik. Vrlo je važno reći da je potrebno brzo ući u ove izmene, jer mi se čini da nećemo imati nikakvog efekta ako uradimo to u okviru jednog zakona, u okviru drugog zakona nešto ostane nerešeno. I upravo zbog toga što se stvari tako rade u našoj državi, ja moram da kažem i treću stvar na koju hoću da prosto prokomentarišem, a to je šta je to dete, a šta je to maloletno lice? Ova država je potpisnik Konvencije o pravima deteta i mora da se shodno tom što je ratifikovala i koristi tu definiciju - šta je dete? Dete je osoba do 18 godina i u svim zakonima to mora da stoji kao tako. Mi nažalost imamo definiciju u različitim zakonima, različito tumačenu i upravo zbog toga osoba do 18 godina, dakle dete, maloletno lice, ima različita prava i različitu zaštitu. Molim vas kao ministra da zaista razmislite kada budemo dolazili u situaciju da menjamo zakone i Krivični zakon, da se vodi računa o tome da Konvencija mora biti poštovana. Konvencija o pravima deteta mora biti poštovana. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedniče. Isto sam se javila po ovom amandmanu. Mi takođe podržavamo ovaj amandman i želim da kažem da je postojala opšta saglasnost i u načelnoj raspravi oko činjenica da ova krivična dela ne treba da imaju zastarelost ili bar da ona treba da bude u mnogo širem obimu nego što je bila do sada. Zaista je potpuno nelogično i ne znam kako se to dešavalo ranije da nakon šest godina može da zastari seksualni zločin nad detetom ili maloletnim licem, imajući u vidu činjenicu da ono apsolutno nije psihički zrelo, niti sposobno da prijavi ovakav zločin. Mi znamo da se veliki broj, ogroman broj, mada intencija ovog zakona kako je govorio kolega Cvijan jesu predatori, ali predatori jesu često članovi porodice, to su najčešće u ogromnom procentu ljudi koji zlostavljaju, seksualno zlostavljaju decu. Dakle, očevi, očuci, hranitelji, ljudi koji rade u ustanovama za zaštitu dece, itd, rođaci, komšije, dakle, ljudi koji su toj deci poznata. Deca su pod posebnim psihološkim opterećenjem da prijave nekog ko im je tako blizak ili koga dobro poznaju, a često nisu ni svesni situacije koja se dešava i šta je to seksualno zlostavljanje. Ako neko ima sedam ili osam godina, svi ćemo se složiti da ne može ni da pravilno rasuđuje o tome, da li je to nešto normalno što se možda dešava u svim porodicama, što je normalan odnos između, recimo, očeva i ćerki ili je to nešto što izlazi iz okvira dozvoljenog i što je društveno kažnjivo i nepoželjno. Deca koja odrastaju, zaista im dosta vremena treba da se odupru ovakvom načinu ponašanja odraslih, da steknu svest o tome da to mogu da prijave i da imaju sposobnost i snagu da budu i ekonomski i psihološki nezavisni od tih počinilaca, kako bi mogli da prijave ovakve zločine. U mom gradu Leskovcu, pre dva, tri dana, uhapšen je čovek, priveden, koji je vršio obljubu nad svojom pastorkom. On je očuh devojčice koja ima 13 godina i koja je pri tom mentalno ometena. Možete da zamislite monstruoznost tog zločina i da li ta devojčica može sada ili za šest godina da prijavi taj zločin. Mislim da je jako dobro što smo svi bili jedinstveni oko ovoga, što smo kao društvo postali svesni toga, što smo mi kao predstavnici građana poveli ovu, odnosno pridružili se inicijativi nekih nevladinih organizacija za koje su u svom iskustvu imala ovakve slučajeve i mislim da je jako dobro, da ćemo pokazati da smo društvo koje je svesno sopstvene odgovornosti, da zaštiti decu koja sebe ne mogu da zaštite sama. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
S obzirom da sam ja i na Odboru govorio, ako smo već prešli na amandman Odbora? Nismo još.
Hvala. Da li još neko želi reč o amandmanu na član 4? (Ne.) Naslov iznad člana 5. i član 5. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na naslov iznad člana 5. i član 5. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima ministar Selaković.
Takođe, prihvata se ovaj amandman.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Ja moram da kažem da sam o ovom amandmanu diskutovao i na Odboru za pravosuđe i na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Nije ništa sporno po pitanju samog naslova. Nije dobar deo sporan, nije sporan u pogledu samog krivičnog gonjenja i ne zastarevanja krivičnog gonjenja za dobar deo krivičnih dela koja su predviđena u toj glavi Krivičnog zakonika. Međutim, ja opet ponavljam da uvoditi, da ne zastareva krivično gonjenje i izvršenje kazne, novčane kazne za najlakše oblike krivičnih dela, za šta je predviđena novčana kazna. To predstavlja nonsens i time praktično na drugačiji način, dijametralno suprotan način definišemo pitanje zastarelosti u odnosu na Krivični zakonik. Mi u Krivičnom zakoniku imamo definisanu zastarelost krivičnog gonjenja. Tok i prekid zastarelosti krivičnog gonjenja, zastarelost izvršenja kazne, zastarelost izvršenja sporedne kazne mere bezbednosti, tok i prekid zastarelosti izvršenja kazne mere bezbednosti i nezastarelost krivičnog gonjenja i izvršenja kazne definisano od člana 103. do člana 108. Krivičnog zakonika. Mi ovde imamo, praktično predviđeno, da za dve godine od osude na novčanu kaznu, zastareva izvršenje novčane kazne. Sada dolazimo u situaciju da izvršenje novčane kazne ne zastareva nikad, a može da se desi da dođe do zastare izvršenja zatvora na 30 do 40 godina. Sistemski to nije u redu. Upravo zbog toga, ukoliko bi se prihvatio moj amandman na član 3. Predloga zakona gde krivična dela, gde je zaprećena novčana kazna, praktično, sklanjam, a za sva ostala krivična dela izvršena prema maloletnima, punoletnima, posebno osetljivima, primenjujemo ovaj zakon, približavamo se onome što je predviđeno u sada važećem Krivičnom zakoniku. Dolazimo u situaciju da na primer, zastarelost krivičnog gonjenja, znači za 25 godina od izvršenja krivičnog dela, za koje se može izreći zatvor od 30 do 40 godina, to zastareva. Gonjenje za krivično delo, gde je zaprećena novčana kazna, ne zastareva nikada. Nemojte to da radimo. Znači, tamo gde je novčana kazna zaprećena, dajte to da izvučemo. Za sve ostalo, ja sam spreman da glasam apsolutno da ne bude zastarevanja svega toga, bez obzira da li se time narušava ili ne, pravni sistem, ali nemojte takva, krivična dela koja upravo zbog male društvene opasnosti su predviđene novčane kazne. Mislim da time, ako prihvatimo tu razliku, onda će ipak koherentniji biti pravni sistem, ujednačeniji. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
U članu 5. Predloga zakona je definisano da učiniocu krivičnog dela iz člana 3. ovog zakona sud ne može ublažiti kaznu primenom člana 57. stav 1. Krivičnog zakonika i da takvo lice ne može uslovno otpustiti. Ovde se radi o zabrani ublažavanja kazne i uslovnog otpusta za one koji su izvršili krivično delo prema maloletnicima. Tražio sam strožiju priču, da se učiniocu krivičnog dela iz člana 3. koje je to krivično delo izvršilo prema maloletnom ili drugom posebno osetljivom licu, ne može ublažiti kazna i da se ne može uslovno otpustiti. Ponavljam da u našoj krivično-pravnoj teoriji i praksi u Zakoniku o krivičnom postupku je definisano da, na primer, posebno osetljivom svedoku pitanja u postupku se mogu postaviti samo preko organa u postupku koji će se prema njemu odnositi sa posebnom pažnjom, nastojeći da se izbegnu moguće štetne posledice krivičnog postupka po ličnost, telesno i duševno stanje svedoka. Zakonikom o krivičnom postupku definišemo da su to lica na koja posebno moramo da pazimo. Upravo zato smatram da bi trebalo da prema svim izvršiocima koja su dela izvršili, bilo prema maloletnom licu, bilo prema licu koje s obzirom na uzrast, životno iskustvo, način života, pol, zdravstveno stanje, prirodu, način i posledice izvršenog krivičnog dela, odnosno druge okolnosti, se smatra posebno osetljivim licem. Da li licu sa smetnjama u razvoju, koje je štićenik nekog doma, bez obzira da li je punoletno, da li izvršiocu takvog dela treba ublažiti kaznu primenom člana 57. stav 1? Vi kažete da treba, a ja smatram da ne treba ublažiti. Da li može taj izvršilac da se uslovno otpusti? Smatram da ne treba ili taj koji je izvršio silovanje trudnice. Recite mi ko može da glasa za tako nešto i da kaže da tom treba ublažiti kaznu ili da treba omogućiti uslovni otpust? Smatram da kada je delo izvršeno prema tako posebno osetljivim licima ne treba da se ublaži. Mislim da time doprinosimo pojačanoj zaštiti i maloletnim i posebno osetljivih i uopšte cele društvene zajednice. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Olgica Batić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, predstavnici Ministarstva pravde, kolege i koleginice, i ja sam podnela amandman kako na član 5, tako i na mnoge druge članove. Ima ih ukupno devet. Prijavila sam se ovom prilikom da kažem da nijedan od svojih amandmana neću usmeno obrazlagati jer, na kraju krajeva, kada podnesete amandman, ispod toga stoji tekst koji nosi naziv obrazloženja, pa je svima jasno ukoliko tako nešto čitaju. Ponoviću nešto što sam rekla. Nije mi manir da ubeđujem predlagača da prihvati nešto što Vlada nije prihvatila, niti ću postupati onako u ucenjivačkom maniru - pogledajte još jednom, pa ću razmisliti da li ću glasati za vaš zakon. Ova poslanička grupa kojoj pripadam već je rekla da će glasati za "Marijin zakonik". Sem toga, danas se mnogi pozivaju na izmene i na dopune Krivičnog zakonika, pa ako ništa drugo, imali su prilike da pročitaju bar one izmene i dopune Krivičnog zakonika koje sam ja dala, a nisu pogledali, niti pročitali, nisu čuli, nisu videli itd, pa mislim da ni nemaju prava sada mnogo da se na to pozivaju. Moje lično mišljenje je da o bilo kom predlogu nekog rešenja, pa makar to rešenje bilo i u formi amandmana, znate, mišljenje, na kraju krajeva, i svoj sud daće vreme, a ne bilo koji ovlašćeni predlagač, niti bilo koja Vlada, ma ko tu Vladu činio. Osim toga, važnije od ove teme i važnije od svakog amandmana bilo kog podnosioca, pa time svrstavam i sebe, budući da sam dosta amandmana podnela, jeste žrtva po čijem, nažalost, imenu ovaj zakon nosi svoje ime. Obrazlagati, mišljenja sam, i onako odbijene amandmane, koji neće biti prihvaćeni, verovatno neće većina biti prihvaćena i time samo sebi povećavati minutažu, a mnogi od poslanika to ovde svesno zloupotrebljavaju, mislim da neće doprineti ni unesrećenoj porodici Jovanović, ni mnogim drugim porodicama koje dele istu takvu tragičnu sudbinu, a koji s nestrpljenjem čekaju da upravo "Marijin zakonik" bude izglasan i koji znam da ovo izlaganje danas i ovu raspravu o pojedinostima pomno prate i prate sve ko šta izgovori i načinna koji se ponaša prilikom izlaganja svojih stavova. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Teodora Vlahović, Biljana Hasanović Korać i Slobodan Homen. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slobodan Homen. Izvolite.
Hvala. Drago mi je da je ovaj amandman usvojen, ne u formi kako smo ga predložili, što smatram da je potpuno nebitno ko je predlagač amandmana, nego Odbor za pravosuđe. Suština je da krivična dela ne zastarevaju. Ne bih mnogo pričao o tome.Već smo čuli zašto je to važno. Mislim da je ono što jeste suština da se ta krivična dela ne prijavljuju uvek nadležnim organima, da ne dolazi uvek do progona krivičnog i zbog toga vrlo često ona zastare. Vrlo često se deca, koja su bila predmet ovakve vrste najstrašnijih zloupotreba, tek kada postanu punoletna ili kada postanu ljudi, odvaže da pričaju o tome. U tom smislu mislim da je ovo vrlo važno i da je vrlo dobro što su Vlada ili Odbor našli razumevanje. Na kraju krajeva, ministar je prihvatio amandman. Mislim da kada su ovakve stvari u pitanju ne treba da vodimo računa ni ko je predlagač amandmana, ni da li je to vladajuća većina ili opozicija, da je potpuno nebitno. Važno je da dođemo do što kvalitetnijeg teksta zakona. U svakom slučaju, pozdravljam usvajanje ovog amandmana. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Hvala. Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, takođe sam, kao i moj kolega, htela da izrazim zadovoljstvo što jeovakav amandman prihvaćen, bez obzira da li je to naš amandman ili Odbora ili drugih kolega poslanika iz drugih poslaničkih grupa, jer vidimo da većina amandmana koji su podneti, mogu da se podele po članovima na koje se odnose i da iz više poslaničkih grupa imamo vrlo slične amandmane, što znači da smo svi na sličan način razmatrali ovaj predlog zakona. U toku rasprave koja je vođena u načelu moglo se čuti jedinstven stav, da je neophodno zaštititi maloletnike protiv kojih se vrše krivična dela protiv njihovih polnih sloboda i da je neophodno sprovesti ove posebne mere protiv učinioca krivičnih dela, s tim što mi insistiramo da to bude i protiv učinioca krivičnih dela protiv polnih sloboda ne samo maloletnika, nego i prema ostalim licima. Istraživanja koja su do sada vršena, a i iz ličnog iskustva koje sam imala u radu na SOS telefonu sa licima koja su bila izložena nasilju, jasno je da maloletna lica koja su bila žrtve vršenja ovakvih krivičnih dela protiv polnih sloboda, zavisno od uzrasta, često nisu ni svesna da su bila žrtve vršenja krivičnih dela. Ako su i u godinama da to mogu da shvate, onda je problem što su počinioci često iz njihovog okruženja ili iz porodice ili iz kruga prijatelja porodice, pa se onda ustručavaju da odmah prijave ovakvo krivično delo. Često su učinioci ovih krivičnih dela u svom nasilnom ponašanju spremne i da ucenjuju žrtve koje su bile podložne činjenju ovakvog krivičnog dela, da ucenjuju, ako prijave, da će učiniti nešto njima ili njihovim članovima porodice. Zbog toga ove žrtve se vrlo često povlače u sebe, ne pričaju o tome i trpe posledice za ceo život. Nekad je potrebno da prođu godine, da dostignu neku zrelost životnu da o tome tek progovore. Mislim da je zbog toga jako važno što je prihvaćeno da krivično gonjenje za ovakva krivična dela ne zastareva, jer učinilac ovakvog krivičnog dela, za koje slobodno mogu da kažem gnusnog krivičnog dela, mada ima i drugih strašnih, ali prema maloletnim licima je posebno strašno, jer se to odražava na ceo njihov dalji život, zaista treba da budu privedena pravdi kad-tad. Zato pozdravljam to što je ugrađeno da ta krivična dela ne zastarevaju. Hvala na pažnji.
Hvala. Dubravka Filipovski. Izvolite.
Za mene je ovaj zakon potpun sa prihvatanjem ovog člana i takođe želim da se zahvalim ministru i resornom ministarstvu koje je imalo sluha za ovaj amandman i za podršku svih poslanika i poslanica iz raznih poslaničkih grupa. Takođe smatram da je vreme značajan faktor za odrasle osobe koje su žrtve nasilja i da su maloletnici i maloletnice često u emotivnoj i ekonomskoj vezi sa silovateljem i da pre 18 godine nisu u mogućnosti, ni zdravstvenoj ni psihološkoj da pokrenu ceo proces. Ovom prilikom moram da se zahvalim Incest trauma centru koji je podneo i bio dosledan u inicijativi da se ova zastarelost seksualnog delikta ukine. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Teodora Vlahović.
Poštovani ministre, uvažena potpredsednice, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, upravo se nadovezujem na reči moje koleginice Dubravke koja je pričala o ovome. Htela sam pored obrazloženja koje su dale kolege, koje su zajedno sa mnom ispred poslaničke grupe DS podnele ovaj amandman, nadovezala bih se na ovo što je gospođa Dubravka upravo govorila. To je da smo imali sluha kao žene parlamentarke koje su se uključile u žensku parlamentarnu mrežu, uključile smo se u aktivnosti koje vodi Incest centar, s obzirom da svetska statistika govori da jedno od petoro dece u svetu doživljava ovakvu vrstu nasilja. Davajući taj značaj i svesni da imamo mogućnost da izmenimo Krivični zakonik, hteli smo da pomognemo maloletnim licima da što pre jednom novom merom, iskoristeći Marijin zakon, ne čekajući dalje izmene Krivičnog zakona, smatrali smo da je veoma korisno da se ovakva mera implementira u ovom momentu i upravo u Marijinom zakonu. Sve moje kolege koje su imale amandman na član 4. ili na član 5, izražavam svoje zadovoljstvo i zahvalnost na prihvatanju amandmana odbora koji je tehnički ispravan a identičan je sa sadržajem svih nas koji smo u istom smislu predložili brojne amandmane. hvala.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, kolege poslanici, poslanička grupa SPS nedvosmisleno podržava ovakvo zakonsko i sistemsko rešenje, imajući u vidu da se na i te kako kvalitetan način menja ovaj zakon. Kvalitet zakona se poboljšava, a stepen krivično-pravne zaštite se podiže na izuzetno visoki nivo. Ono što je jako važno istaći u ovom smislu reči jeste da se nakon izmene u ovom delu definisanja zakona mora pristupiti i izmenama odredaba Krivičnog zakonika koje se odnose na zastarelost. Došli bi u situaciju da imamo koliziju Krivičnog zakonika kao postulata materijalnog krivičnog prava i posebnog zakona o kome danas raspravljamo. Ne sumnjam u to da će predlagač, Ministarstvo pravde pristupiti i izmenama i dopunama Krivičnog zakonika i u odnosu na ovu odredbu. Ono što je bitno za Marijin zakon jeste da se uvođenjem ove odredbe, eliminisanja zastarevanja, odnosno nezastarevanje, gonjenja učinilaca krivičnih dela i sa humanističkog aspekta stvara ono što je bitno, a bitno je da se preduzme sve na prevenciji kako bi se sprečila bilo kakva mogućnost ili otklonila bilo kakva mogućnost da bilo ko ko je u opusu onih koji vrše krivična dela, može da preduzme protivpravnu radnju, inkriminisanu radnju u kojoj bi se stekli svi elementi ili obeležja ovog krivičnog dela. Stoga, da budemo iskreni ovde je potpuno nebitno da li podržava SPS, DS, SNS, ovde je bitno da građani u ovome prepoznaju kvalitet. Bitno je da svi mi zajedno bez obzira na političku orijentaciju, bez obzira na stranačku pripadnost podržimo ovakvu izmenu i ona je nesumnjivo za prihvatanje. U tom smislu hvala ministarstvu kao predlagaču. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Judita Popović, Radmila Gerov, Bojan Đurić, Miljenko Dereta, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević zajedno su podneli amandman sa ispravkom kojim se predlaže da se posle člana 5. dodaju novi naslov iznad člana i člana 5a. Vlada nije prihvatila amandman u osnovnom tekstu, a o ispravci se nije izjasnila. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nije prihvatio amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovani gospodine ministre, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, kao prvo studentima čestitam Međunarodni dan studenata, a kao drugo osvrnula bih se na jednu dobru stvar koja se desila u parlamentu. To je da je Ministarstvo pravde prihvatilo argumentaciju narodnih poslanika kada smo govorili o tome koliko je bitno da se uvede ovaj institut nezastarevanja krivičnih dela protiv polnih sloboda prema maloletnim licima. To je odlično s obzirom da smo na neki način prevazišli određene ideološke razlike, određene razlike u našim političkim stavovima, a sve u nekom zajedničkom cilju, a to je zaštita maloletnih lica. Čini mi se da više nije potrebno obrazlagati zašto je dobro što je nezastarevanje postalo sastavni deo ovog zakona koji je na dnevnom redu. Mislim da će to u velikoj meri da unapredi tu vrstu zaštite maloletnih lica. Prema tome, mi iz LDP nemamo oko toga problema da prihvatimo činjenicu da je Odbor za pravosuđe i upravu predložio ovaj amandman a da pri tom nije usvojen amandman LDP, odnosno poslanika iz naše partije, jer mi taj amandman nismo ni podneli samo iz tog razloga da ostvarimo određene političke poene, nego smo prepoznali problem šta će biti ukoliko se ne spreči nezastarevanje ovih krivičnih dela koja su uperena prema maloletnim licima. Još jednom bih podvukla da smo mi postigli cilj. Argumentacija poslanika je prihvaćena kao validna i na neki način smo poboljšali i ovaj zakon. Ključno je istaći da je ovaj institut u velikoj meri podigao kvalitet i nivo predmetnog zakona. Dakle bez obzira što niko od poslanika ne može reći da je njegov amandman u vezi ovoga usvojen, svi su se saglasili oko toga da su pohvalili predlagača što je prihvatio naše sugestije i svi smo pohvalili i odbor koji je takođe našao za shodno da reaguje i podnese amandman. Dakle, ne radi se ovde o sujeti. Ne radi se ovde o politici. Radi se samo o jednom zajedničkom interesu koji je i te kako bitan za naše društvo, a pre svega, za one koji su najranjiviji deo ovoga društva, a to su maloletna lica, dakle, naša deca. Imamo jako loša iskustva u pogledu vođenja krivičnih postupaka, kada se radi o ovakvim krivičnim delima, kao što su ugrožavanje polnih sloboda maloletnih lica, pa upravo iz tog razloga, bitno je da mi kao društvo i mi kao deo ove države reagujemo i realizujemo neke dobre ideje, makar te dobre ideje dolazile iz redova opozicije. Hvala.
Da li neko još želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Mihajlov i Miloš Aligrudić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Mi smo planirali da prvo govori gospođa Radović, ali dobro. Ovaj amandman se odnosi na deo – pravne posledice osude. Dodali smo pored pravnih posledica osude koje stoje, a to je prestanak vršenja javnih funkcija i sve druge, još jednu, a to je – zabrana brisanja iz krivične evidencije. Mi u DSS i ja lično doživljavamo ovaj zakon kao poseban zakon u odnosu na postojeći sistem. Smatramo da ova krivična dela i predmet zaštite ovog krivičnog zakona mora da bude poseban. Imamo puno razumevanje zašto važe posebna pravila za ova krivična dela u odnosu na postojeća pravila i u Zakonu o krivičnom postupku i u samom Krivičnom zakoniku. Stoga predlažemo da se doda zabrana brisanja iz krivične evidencije. Zašto je to važno? Postoji sudska rehabilitacija, koja nakon isteka ili odsluženja kazne koja je predviđena presudom, posle određenog vremena dolazi do brisanja iz sudske rehabilitacije i do brisanja iz krivične evidencije počinioca ove vrste krivičnih dela. Šta to konkretno znači? Znači da to lice koje ponovi silovanja ili neko drugo krivično delo obljube maloletnog lica, odnosno deteta, nakon brisanja iz krivične evidencije i sudske rehabilitacije neće se smatrati kao povratnik. Znači, mi treba da ostavimo ovde mogućnost da lice koje nakon sudske rehabilitacije ponovi isto krivično delo može da se smatra kao povratnik, upravo zbog važnosti svih ovih krivičnih dela i objekta zaštite ovim zakonom. Smatramo da treba da se ubaci zabrana brisanja iz krivične evidencije, kako bismo sprečili da neko ko nakon sudske rehabilitacije izvrši, naravno, kada se on po svim ostalim krivičnim delima smatra da nikada nije bio osuđivan kada uđe u postupak ili izvrši novo krivično delo, smatramo da u ovom slučaju mora da se ubaci ovo i da on bude povratnik ukoliko ponovi isto krivično delo, a ne da se prema njemu zakon tretira kao prema neosuđivanom, jer su blaže kazne ukoliko on ponovi krivično delo. Ukoliko je on sudski rehabilitovan, blaža je kazna nego ako on ostane u krivičnoj evidenciji i smatra kao povratnik. S obzirom da ovaj zakon pooštrava zaštitu dece koja su polno zlostavljana, smatramo da ova oštrija sankcija preventivno deluje na sve one koji su već počinili krivično delo, koji su možda rehabilitovani ili nisu rehabilitovani ili su tek u postupku rehabilitacije i da na taj način doprinesemo činjenici da se spreči vršenje novih krivičnih dela. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Milica Radović. Izvolite.
Hvala vam, gospođo predsedavajuća. Samo ću vas zamoliti da mi oduzimate vreme od ovlašćenog predstavnika, ako može sad i za prethodno javljanje, da bi ostavili vreme poslaničke grupe. Kao što je moj kolega Mihajlov rekao, mi smo ovde predvideli novu pravnu posledicu osude. Pored prestanka vršenja javne funkcije, pored prestanka radnog odnosa, zabrane sticanja javne funkcije i zabrane zasnivanja radnog odnosa u institucijama gde se podrazumeva rad sa maloletnim licima, predvideli smo i zabranu brisanja osude iz krivične evidencije. Niste prihvatili ovaj amandman, sa obrazloženjem da se podaci koji se nalaze u posebnoj evidenciji vode trajno i da oni ne mogu da se brišu. Mi ovakvo obrazloženje ne prihvatamo, jer smatramo da se radi o dve potpuno različite stvari. Podaci koji se vode u posebnoj evidenciji su jedna stvar, a podaci, odnosno osude koje se vode u krivičnoj evidenciji su druga stvar i ne možemo da ih izjednačavamo. Rehabilitacijom se briše osuda, brišu se sve pravne posledice osude i ono što je najvažnije, lice se smatra neosuđivanim. Onda se postavlja pitanje – da li može uopšte da se smatra kao društveno opravdana činjenica da, recimo, lice koje je izvršilo jedno krivično delo protiv polne slobode prema maloletnim licima, bez obzira da li se radi o krivičnom delu silovanja, obljube nad maloletnim licem ili obljube nad nemoćnim licem, može bilo kad da se smatra neosuđivanim bez obzira na njegovo vladanje nakon izdržane kazne zatvora ili nakon zastarele ili oproštajne kazne, posebno ako znamo da su 70% učinilaca, ako ne i više, ovih krivičnih dela povratnici. Ako ono nije izvršilo krivično delo u trenutku ili u određenim vremenskom roku od izrečene kazne zatvora, to nije nikakva garancija da on to delo neće izvršiti nekada kasnije. Šta ćemo onda da dobijemo? Onda će da mu se sudi i to delo za koje je on ranije bio osuđen, a kazna mu izbrisana, neće se tretirati kao otežavajuća okolnost. Tu je upravo suština našeg amandmana i zbog toga smo predvideli ovako nešto i smatramo da za to ima osnova. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
U predgovoru Krivičnog zakonika od strane prof. dr Zorana Stojanovića je istaknuto – to znači da je načelo pravednosti i srazmernosti, koje danas doživljava svoju punu reafirmaciju u krivičnom pravu bilo jedan od kriterijuma i za zakonodavca kada je propisivao kazne za pojedina krivična dela. Kasnije, u tom njegovom predgovoru pominjem institut pravnih posledica osude, da je institut pravnih posledica osude zadržan, ali da nema mogućnosti prilagođavanja konkretnom slučaju i ističe da to može voditi i povredi načela pravednosti i srazmernosti. Profesor Stojanović, kao vrsan krivičar, po mišljenju ministra najbolji u zemlji, po mom mišljenju jedan od najboljih u zemlji, u svakom slučaju ističe da kod pravnih posledica osude treba omogućiti određenu individualizaciju pravnih posledica osude. Dalje, u delu Krivičnog zakonika koji definiše pravnih posledica osude kaže se da pravne posledice osude ne mogu nastupati kada je za krivično delo učiniocu izrečena novčana kazna, uslovna osuda, ako ne bude opozvana, sudska opomena ili kada je učinilac oslobođen od kazne. Definisano je i to da pravne posledice osude u Krivičnom zakoniku, koje se sastoje u zabrani sticanja određenih prava mogu se propisati u trajanju najviše od 10 godina. To je ono što nam kaže opšti Krivični zakonik, s tim da predviđa u članu 97. rehabilitaciju kojom se brišu osude i prestaju sve njene pravne posledice i osuđeni se smatra neosuđivanim. Činjenica je da u ovim delima koja su izvršena prema maloletnicima ili uopšte krivičnim delima koja su izvršena protiv polnih sloboda, što je moj stav da treba prema svima, naročito prema osetljivim licima, da pravne posledice osude traju duže nego što je propisano Krivičnim zakonikom i duplo duže nego što je predviđeno, znači, najduže do 20 godina. Moram opet da postavim pitanje – da li treba izričito da stoji da sve pravne posledice osude uključujući i zabranu zasnivanja radnog odnosa, odnosno obavljanje poziva ili zanimanja koja se odnose na rad sa maloletnim licima mora da traje najmanje 20 godina? Pominjao sam situaciju da, na primer, student sa 19 godina, na početku studiranja gde je opredeljen da se bavi medicinom ili je upisao Fakultet za fizičko vaspitanje, gde će raditi sa decom ili maloletnicima bilo u školi, bilo kao trener, slučajno ili namerno dodirne gde ne treba 17-godišnjakinju, na primer, možda i svoju devojku, ali protiv njene volje. Po prijavi, krivično delo kao kuća. Nedozvoljene polne radnje, prisutna namera za zadovoljenje polne požude, krivično delo, izrečena novčana kazna, ali taj momak ili devojka, na pragu punoletstva - 20 godina obavezno mora da ima zabranu za zasnivanje radnog odnosa, odnosno obavljanje poziva ili zanimanja koje se odnosi na rad sa maloletnim licima. Mislim da to nije suština ovoga i upravo zbog toga ponavljam, za one oblike krivičnih dela gde je zaprećena, između ostalog i novčana kazna, ne treba da bude izričito da pravna posledica osude bude 20 godina, nelogično je. Drugo, takav jedan slučaj dozvoljava moguće zloupotrebe, pošto to delo ne zastareva nikada, izvršenje krivične sankcije ne zastareva nikada, onaj ko je zlonameran ukoliko je uslikao tog mladića ili devojku na pragu punoletstva, koji je izvršio takvo delo može čak da ga ucenjuje u narednih ne 10, 20 godina nego 50 godina i kada hoće kaže – evo, delo. Zbog toga smatram da je korisno usvojiti amandman i omogućiti i obavezati pravosudne organe da od slučaja do slučaja i ovu stvar kontrolišu i vide da li treba 20, da li treba ovoliko ili onoliko. Ukoliko bi bio prihvaćen moj amandman na član 3. onda i to rešavamo zato što se onda na takvo delo za koje je zaprećena novčana kazna primenjuje Krivični zakonik, odnosno pravne posledice osude će biti do 10 godina. U svakom pojedinom slučaju će se meriti, pa ako treba i 10 godina da neko ne može da se zaposli na određenom mestu, ali nemojte da izričito bude 20 godina i za takva neka dela koja čim je zaprećena novčana kazna su takve društvene opasnosti, a ne bi Narodna skupština izglasavala takav zakon da je takva društvena opasnost. Zbog toga predlažem da usvojite moj amandman.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Radmila Gerov, Bojan Đurić, Miljenko Dereta, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnuupravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Hvala gospođo predsedavajuća. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo našim amandmanom predložili da trajanje pravnih posledica osude bude 40 godina umesto 20 kako je to u Predlogu zakona napisano. Smatrali smo da je potrebno 40 godina da se zabrani sticanje javnih funkcija, da se zabrani zasnivanje radnog odnosa, odnosno obavljanje poziva ili zanimanja koje se odnosi na rad sa maloletnim licima. Smatrali smo da bi to bila jedna dobra poruka da ne ostavljamo i teoretsku mogućnost i šansu da se neko lice koje izađe sa odsluženja zatvorske kazne nakon 20 godina bukvalno rehabilituje. Predvideli smo 40 godina kao jedan realni protok vremena nakon kojeg zaista više ne možemo da očekujemo da se neko bavi izvršenjem ovakve vrste krivičnih dela koje se tiču ugrožavanja polnih sloboda maloletnih lica. Smatramo da je 20 godina prekratak rok, da je to malo u jednom ljudskom veku i da je 40 godina zabrane i trajanja ovih pravnih posledica osude, koje su predviđene članom 6. Predloga zakona, zaista primeren vremenski okvir. Ne vidim razlog zašto ovaj amandman nije usvojen. Ne govorim iz pozicije nekoga ko se bavi politikom nego govorim iz pozicije majke i pozicije građanke ove države koja i te kako vidi i čuje šta se sve dešava svakodnevno i u kolikoj meri su maloletna lica ugrožena. Gotovo svakodnevno smo svedoci veoma ružnih dešavanja u pogledu ugrožavanja sigurnosti kao i polnih sloboda maloletnih lica. Prema tome, ako imamo već prilike i šanse da donesemo jedan dobar zakon zašto onda taj zakon ne napišemo tako da zaista služi svojoj svrsi, a mislim da imamo jedan zajednički cilj i to je nesporno među nama poslanicima, a to smo i pokazali kada smo govorili o zastarevanju. Ne vidim razlog zašto ne bismo i u ovom delu poboljšali kvalitet zakona. Ne radi se o tome da usvojite naš amandman. Neka bude to predlog Odbora za pravosuđe i upravu. Nemamo problem oko toga, ali treba malo promeniti ovaj stav, ovaj institut koji je deo člana 6. Predloga zakona što se tiče roka u kom prestaju pravne posledice.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnuupravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Hvala predsedavajuća. Onako kako je isticano i na sednici Odbora za pravosuđe u smislu utemeljenja amandmana na činjenicama, a na pozitivnom zakonodavstvu, to ću i sada da istaknem i tu ću se potpuno saglasiti sa kolegom Mikovićem koji je insistirao na individualizaciji. Zašto individualizacija? Zbog toga što u ovom delu zakona imamo primenu na različite pravne situacije, različite kvalifikacije krivičnih dela, različite načine izvršenja krivičnih dela, različite oblike stepena društvene opasnosti. Ako su sve ove različitosti prisutne, a jesu, onda ni u kom slučaju ne postoji mogućnost da odredimo fiksno vreme trajanja. Ono mora imati određenu amplitudu, ono mora imati određenu primenljivost u odnosu na sve ove različitosti na koje sam ukazao, odnosno u odnosu na ono što podrazumeva individualizacija. Bez toga primena ove odredbe će ostati na neki način životno neadekvatna. Zbog toga sam svojim amandmanom koji je kompatibilan sa amandmanom kolege Mikovića pokušao da ukažem na to da s obzirom na sve okolnosti koje sam sada istakao, stepen društvene opasnosti, način izvršenja krivčnog dela, naročito teških oblika, naročito teških kvalifikacija itd, treba imati u vidu da to može biti najduže 20 godina, a nikako fiksirati na određeni vremenski period. To je obrazloženje koje je dato i na Odboru za pravosuđe i to je obrazloženje za koje smatram da je prihvatljivo, pa bih zamolio predlagača da ga još jednom razmotri. Zahvaljujem se.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Snežana Stojanović Plavšić i Jelena Travar Miljević. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović Plavšić.
Zahvaljujem se, gospođo predsedavajuća. Koleginica Jelena Travar Miljević i ja smo u ime poslaničke grupe URS podnele amandman koji je sličan ili možda čak istovetan amandmanu koleginice Judite Popović, što govori o tome da smo na isti način razmišljali. Mi takođe mislimo da posledice ovog zakona treba da važe 40 godina. Zašto? Svi smo u načelnoj raspravi govorili puno o tome da su ljudi koji su skloni izvršenju ovih krivičnih dela u velikom procentu povratnici. Dakle, jako je velika verovatnoća da će neko ko je već osuđen za krivična dela ugrožavanje slobode maloletnih lica ponoviti to svoje delo u nekom vremenskom periodu. Mi zato smatramo da ove posebne mere treba da traju doživotno. Moram da kažem da kada sam komentarisala sa građanima da sam podnela amandman na 40 godina, oni su me pitali – zašto, zašto ne doživotno? Prosto, 40 godina je nešto što jeste u duhu sa našim pravnim sistemom, imajući u vidu da nemamo doživotne kazne. Mi smo se, imajući ovo u vidu, ograničili na 40 godina, ali verujemo da bi u praksi to značilo praktično doživotno. Zašto? Zato što ne želimo da neko ko je osuđen sa 20 ili 22, 23 godine, nakon izdržavanja kazne, kada prođe tih 20 godina u svojim recimo kasnim 40-im ili ranim 50-im godinama bude u prilici da radi sa decom ili da na bilo koji način bude blizu dece, kako bi mu pružili mogućnost da taj zločin ponovi. Za nas je potpuno prihvatljivo da to bude 40 godina i verujemo da za tako nešto ima puno opravdanja. Verujemo da to i jeste bila intencija ovog zakona. Mogu da se složim sa kolegama koje smatraju da treba na neki način razdvojiti ona krivična dela koja su najteža od onih krivičnih dela koja su lakša u ovoj oblasti. Ja sam i u načelnoj raspravi govorila o tome da mnoge zemlje stepenuju i trajanje ovih mera, kao što se stepenuju i kazne, u zavisnosti od toga o kojoj težini krivičnog dela se radi. Pa je tako moguće da mere traju 10 godina za lakša krivična dela, 20 za teža, 40 za najteža, itd. Ja lično mislim da je to bilo najbolje rešenje za ovaj zakon. Obzirom da zakon nije predvideo takvu mogućnost, mi je nismo predlagali dodatno, imajući u vidu da ne treba da vršimo možda prevelike zahvate u menjanju zakona, ali ostajemo pri tome da treba propisati praćenje izvršilaca ovakvih krivičnih dela odnosno posebne mere nadzora nad njima u periodu od 40 godina. Podsećam cenjene kolege i sve nas da sud na svake četiri godine donosi odluku o tome da li će mere da se nastave ili neće da se nastave. Imajući u vidu na koji način naši sudovi sude kada su u pitanju uopšte kazne za silovanje, pa i kazne za silovanje maloletnika, ja mislim da smo se takođe i u nekoj javnoj raspravi kao društvo svi saglasili oko toga da su te kazne neprihvatljivo male kada dođe do sudske prakse, da one traju nekoliko godina. I sam otac devojčice Marije govorio je o tome koliko su te kazne male i na koliko bi mogao biti osuđen počinilac ovog gnusnog dela nad Marijom. Molim vas da sve to imamo u vidu i da imajući sve to u vidu u punu primenu stavimo ovaj zakon, tako što ćemo onemogućiti one koji čine ovakva krivična dela da ikada u svom životu budu u prilici da ih ponove. Nemojte mi reći da će se neko popraviti sa 40 ili 50 godina, neće. Ako je spreman da to krivično delo izvrši sa 30, verovatno će biti spreman da to krivično delo izvrši i sa 50. Zašto bismo ga dovodili u priliku da tako nešto radi? Zašto kao društvo da preuzmemo odgovornost da će to krivično delo ponoviti radeći kao staratelj u domu za nezbrinutu decu ili radeći kao nastavnik u nekoj školi? Molim vas da sve ovo imamo u vidu i da propišemo 40 godina, a da nakon toga pružimo priliku sudovima da možda, imajući u vidu neke druge okolnosti, na svake četiri godine preispituju ovu kaznu. Ali, 40 godina je jedna snažna poruka i sudovima da onda ne oslobađaju olako počinioca ovih krivičnih dela ovih mera nadzora koje će ih onemogućiti da ponovo krivično delo. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović i Jovan Palalić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidimo da je ova materija izazvala široku polemiku poslanika. Jedni predviđaju da trajanje pravnih posledica treba da traju mnogo kraće od onog što je predviđeno Predlogom zakona, a neki smatraju da treba da traju duže. Mi imamo jedan amandman koji zaista pooštrava tekst zakona i predviđa da pravne posledice osude treba da traju trajno. Moram da pojasnim i da prosto javnosti objasnim o čemu se ovde radi. Ovde se radi samo o dve pravne posledice – zabrana sticanja javne funkcije i zabrana zasnivanja radnog odnosa u ustanovama gde se podrazumeva rad sa maloletnim licima. Znači, radi se samo o dve pravne posledice. Postavlja se pitanje da li je lice koje je izvršilo krivično delo silovanja ili krivično delo obljube nad maloletnim licem dostojno sticanja javne funkcije? Po našem mišljenju – naravno da nije. Sa druge strane, ako je ovo lice jednom izvršilo krivično delo protiv polne slobode prema maloletnim licima, koja je garancija da to lice neće izvršiti ponovo krivično delo ako znamo da je procenat povratnika izuzetno visok? Samim tim što mu omogućavamo da radi sa maloletnim licima, posle čak i određenog vremena od 20 godina, mi povećavamo rizik ponavljanja ovakvog krivičnog dela. I to je upravo ono o čemu mi danas govorimo. Moram da ukažem na još nešto. Mi smo među prvima ratifikovali Lanzarot konvenciju i ako želimo one pravne standarde koji su u njoj sadržani da dosledno pretočimo u zakonske odredbe, onda moram da ukažem na još jednu obavezu. U toj konvenciji se kaže da profesionalci u svim sektorima koji rade sa decom ne smeju da budu osuđena lica. I u tom pravcu naš amandman upravo predviđa da trajna posledica zasnivanja radnog odnosa sa maloletnom decom odnosno u ustanovama gde se podrazumeva rad sa maloletnom decom treba da traju trajno, jer na taj način apsolutno poštujemo međunarodne standarde predviđene u Lanzarot konvenciji koju smo mi i ratifikovali. Hvala vam.
Hvala. Narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, zaista je zanimljivo bilo slušati ovu diskusiju o trajanju pravnih posledica osude. Ja bih samo ukazao na činjenicu koju imamo danas u Narodnoj skupštini, da ipak raspravljamo o jednom posebnom zakonu koji izlazi izvan okvira opšteg krivičnog zakonodavstva. Ta činjenica je vrlo važna kada se razgovara i o ovom predmetu koji se tiče pravnih posledica osude. Ako već razgovaramo o tome da postoji poseban zakon, to znači da su postojale posebne okolnosti koje su dovele do donošenja ovog zakona i to znači da država treba na poseban način da reaguje na stepen društvene opasnosti koji postoji izvršenjem ovog krivičnog dela. Tako da, razmatranje kako da rešimo pitanje pravnih posledica osude u okviru opšteg zakonodavstva bi moglo biti predmet da se ova materija našla u okviru opšteg krivičnog zakonodavstva. Zato danas razgovaramo o produženom ili, kako mi predlažemo, trajnom trajanju pravnih posledica osude. Ono što je važno reći jeste na koji način država treba da reaguje na ovako visok stepen društvene opasnosti i šta u krajnjoj liniji ova norma može da znači. Ako želimo maksimalnu zaštitu maloletnika, a u ovom slučaju, kada se gledaju pravne posledice osude i javnog morala, norma mora biti tako koncipirana da ima i preventivno dejstvo. Norma mora da ima i preventivno dejstvo. Mi mislimo da je najjače preventivno dejstvo, saglasno stepenu društvene opasnosti krivičnog dela, upravo trajno trajanje posledica osude, jer štitimo javni moral tako što nikada takva osoba ne može da stekne javnu funkciju, nikad, za razliku od kolega koji misle da može nekad, mi smatramo da ne može nikad, kao što takva osoba nikada ne može da dođe u priliku da radi sa maloletnim licima. Moja koleginica Milica Radović je dosta o tome rekla. Želeo bih sam da kažem da, ako se pogledaju sve ostale mere koje se predlažu ovim zakonom, ova mera je konzistentna tim merama. Nema ublažavanja kazne, znači, nema ograničenja, nema uslovnog otpusta, nema zastarevanja, nema krajnjih rokova, pa hajde da onda uvedemo još jednu meru gde nema ograničenja i krajnjih rokova, a to je trajno trajanje pravnih posledica, odnosno trajnost ovoj meri. Tako ćemo dobiti jedan zaokružen sistem, moram da kažem, pooštrenih mera, na koji država treba da reaguje kada je u pitanju objekt zaštite. Nema uslovnog otpusta, nema uslovne osude, nema zastarelosti, nema roka za trajanje pravnih posledica osude. Još jednom podsećam, ovo radimo i ovo predlažemo, i sve ove ostale mere koje izlaze iznad opšteg zakonodavstva, zato što se radi o posebnom zakonu i zato što smatramo da takva lica ne mogu da stiču javne funkcije i ne mogu da dođu nikad u priliku da zasnuju radni odnos da bi radili sa maloletnim licima. Mislim da ćemo na taj način zaštititi i maloletna lica i javni moral. Hvala.
Narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Dame i gospode, osetljivost teme koju imamo pred sobom u raspravi o pojedinostima je taman toliko podložna teoriji krivičnog prava, koliko i našim vrednostima u društvu. Kada govorimo o tome da je neko pronađen, pravosnažno osuđen za jedno od najgorih krivičnih dela, obljube, zlostavljanja, silovanja maloletne osobe, odnosno deteta, onda naravno da nam se, u argumentaciji za davanje amandmana ili uopšte o zakonu, mešaju te dve stvari, šta kaže pravna teorija, a šta kažemo mi koji smatramo da broj počinilaca ovih dela bude smanjen na minimalan u nekom društvu. Moj doprinos je upravo u tome da, u dilemi između toga kako da gledamo odredbe ovog zakona kroz teoriju Krivičnog zakona, treba li nam poseban zakon, treba li onemogućiti sudsku praksu na zloupotrebu o trajanju nakon pravne osude ili ne, treba li određivati rok ili ne, da budemo skloni da ovaj zakon služi tome da prevencija bude maksimalno moguća. Kada već imamo žrtvu pred sobom i kad imamo počinioca koji je pravosnažno osuđen, tada je dilema koliko dugo on neće moći da radi sa decom ili da obavlja javnu funkciju, samo u domenu teorije Krivičnog prava. Ne verujem da je u domenu vrednosti kojima treba da budemo privrženi ovom društvu. Mi smo društvo koje mnoge teme drži kao tabu, drži temu incesta, drži tema zlostavljanja dece u okviru uže ili šire porodice, drži uopšte informacije o tome koliko ukupno slučajeva može biti, jer sigurne statistike nemamo, kada odrasle osobe zlostavljaju, seksualno ili na bilo koji drugi način, decu koja su sa njima u srodstvu ili nisu. Mi smo društvo koje je sklono da kaže – to se kod nas ne dešava. Donošenje ovog zakona, inicirano jednom tragedijom jedne porodice, treba da nam omogući da stvarno smanjimo broj slučajeva kada odrasla osoba zlostavlja maloletnu osobu, odnosno dete. To istovremeno treba da nam omogući prostor za dijalog, koliko se i kako često to u našem društvu dešava. Zabrana da nema uslovnog otpusta, zabrana da nema zastarevanja, zabrana da će biti oročeno ili trajno, kao po amandmanu kolega iz DSS, bavljenje javnom funkcijom ili rad sa decom, treba da bude jasna poruka i to dovoljno puta često ponovljena u medijima svima onima koji imaju ili ne znaju da imaju tu sklonost da počine zločin nad maloletnom osobom ili nad detetom. Ne znam da li će ovakva poruka dopreti do njih, jer ja ne mogu da zamislim šta je u glavi i šta je u emocijama i u svesti onoga ko čini obljubu ili seksualnu prisilu, zločin nad maloletnim detetom, ali nemamo mi šta drugo da uradimo osim da ovakvom odredbom i ovako specijalnim zakonom upozorimo da smo društvo, ili da hoćemo da postanemo društvo, gde će zlostavljanje bilo koje vrste maloletne osobe ili deteta biti sankcionisano tako da će počinilac na jako dug rok, ili trajno, biti obeležen time, da bi drugi mogli da sklone svoju decu od njega. Potpuno razumem kolege koji i u ovom slučaju gledaju više u teoriju Krivičnog prava i gledaju u to da se i u svakom sudskom procesu i svugde brani čovek, a ne brani delo, ali mislim da je ovaj zakon prilika da pokažemo i u ljudski otklon, o tome šta može da se desi, ako zaista stojimo čvrsto iza teorije krivičnog prava, drugoj deci, ako smo već istragom i u pravosudnom procesu pravosnažno osudili osobu koja je počinila ovako strašan zločin. Ono što meni jedino donosi dilemu su sudske greške. Znam da ne postoji način da se mi u zakonu ovakve vrste obezbedimo od sudskih grešaka, ali jednako tako kao što smatram da nam je svima dužnost da podignemo temu zlostavljanja dece u našoj neposrednoj okolini, bez obzira na vrstu zlostavljanja, tako mislim da nam je zajednička tema da, kao Narodna skupština ali i zajedno sa ministarstvom, razgovaramo i o tome šta se dešava i na koji način je moguće da se dese sudske greške. To je jedina moja dilema koju imam uz ovaj predlog zakona, uz zahtev i molbu, još jedanput, predstavniku Vlade da pažljivo razmotrim amandmane i da sve one amandmane, bez obzira da li nose potpis poslanika opozicione ili vladajuće stranke, zaista uzme u obzir, jer mislim da ovde postoji i zajednička volja da prekinemo sa jednom strašnom temom o kojoj nismo nikada dovoljno pričali i da kao snažnu preventivu sprečimo, da broj takvih tragedija i nesreća bude što manji u budućnosti. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Samo par reči po ovom članu. Generalno, ovo krivično delo ili krivična dela iz ovog zakona ne mogu da se učine slučajno. Prosto, ako neko kaže da je neko nekog slučajno potapšao po donjem delu leđa, prosto to nije krivično delo. Krivica postoji ako je počinilac, u vreme kada je krivično delo učinjeno, bio uračunljiv, ako je imao volju da to uradi i ne treba relativizovati ova krivična dela, kroz to što će da neko nekog potapše po donjem delu leđa. Prosto, postoji namera da se to krivično delo uradi. To je jedna stvar. Druga stvar, ne vidim da postoji problem i da neko od nas ovde treba da ima problem da se izvrši trajna zabrana vršenja javne funkcije onome ko je izvršio neko od ovih krivičnih dela i da mu se trajno zabrani, nekome ko je silovao decu, da mu se trajno zabrani rad sa decom. Ne znam šta je u tome sporno, nego treba sad tu da se ograničava, da cepkamo, da li je to pet, 10, 15, 20 godina. To znači da je prosto sama priroda ovog zakona takva da je on poseban, da su rešenja i kazne oštrije nego u postojećem Krivičnom zakoniku, odnosno Zakonu o krivičnom postupku i mi moramo toga da se držimo ovde. Prosto, naša namera mora da bude jasna, nedvosmislena, direktna i da preventivno deluje na sve potencijalne povratnike, učinioce ovih krivičnih dela ili one koji u svojim glavama imaju neku nameru, želju ili razmišljaju da učine ovo krivično delo. Znači, trajna zabrana, o kojoj mi ovde govorimo, odnosi se na javne funkcije i na pozive koji se bave maloletnicima. Ovde se ne zadire ni u ljudska prava, ni u bilo koje drugo pravo lica okrivljenog ili osuđenog, da je izvršio ovo krivično delo. Tako da, ne trebamo da relativizujemo i da banalizujemo sam ovaj zakon, zato što je vrlo jasno kada je izvršeno krivično delo, da mora da postoji volja i namera da se ovako krivično delo izvrši i da tapkanje po donjem delu leđa ne treba da se relativizuje - silovanje, obljuba maloletnog lica, nemoćnog ili trudnice, već treba krajnje direktno reći da nema zastarevanja, da nema bilo kakvog ublažavanja kazne i da trajno mora da se zabrani vršenje ove dve funkcije, a to je javna funkcija i bavljenje maloletnicima.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, podržavajući amandman poslaničke grupe DSS, apsolutno smatram da, bez obzira koliko je poseban trenutak u kom donosimo ovaj zakon, koliko je zakon poseban u odnosu na celokupnu zakonodavnu praksu, mislim da je upravo ova argumentacija koju su iznele kolege pre mene, a pre svega kolege iz DSS obrazlažući svoj amandman, potpuno dovoljna da ubedi gospodina ministra da ovaj amandman sada na sednici prihvati. Zašto? Zato što upravo član 6. govori o dve pravne posledice koje proističu ovim članom, a nikada niste imali na strani jednog ovakvog amandmana celokupnu javnost Srbije više složniju nego u ovom trenutku. Zaista svi smatramo i iskreno se nadamo da će ovaj zakon, koji treba da deluje i preventivno, biti ređe nego i jedan drugi korišćen u praksi zakonodavstva Srbije, to svi iskreno želimo. Upravo zbog toga jedna ovakva mera treba da se prihvati. Neko ko je učinilac ovakvog dela sigurno neće moći da se popravi i neće promeniti neki svoj stav. To je devijantno ponašanje. Psiholozi znaju o čemu govorim. Znači, jednostavno društvo mora da upozori svakog onog ko čini takvo delo, a o tome će se mnogo govoriti, ili ko je u nameri da učini takvo delo, jer pre svega mora postojati volja i namera, da će to delo trajno da ga obeleži i isključi, na jedan način odvede na marginu života. Dakle, delo treba da bude tako kvalifikovano i tako kažnjeno da mnogima nikada ne dođe čak ni u podsvest da ga učine. Ovde jeste govoreno o tome da se na sudu brani čovek, a ne delo. Čovek je taj koji je počinilac dela i mi ovde govorimo o ljudima koji čine jednu vrstu dela, odnosno nedela, odnosno zlodela, odnosno najtežih krivičnih dela, koje celokupno naše društvo, koje naša mentalitetska struktura ne može da prihvati i koje želi da osudi. Dakle, nikada nije jasnije iza jednog zakonskog projekta stajala cela javnost Srbije, u želji da ga donese na najbolji način. Upravo mislim da ovaj amandman treba prihvatiti. Mislim da nije bilo nikada ni veće volje u sali da se jedan ovakav amandman prihvati od svih poslanika. Zato želim da apelujem na gospodina ministra da nam se pridruži. Hvala lepo.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 6. su pravne posledice osude i u stavu 4. smo gospodin Petković i ja intervenisali. Stav 4. glasi: "Pravosnažna presuda iz stava 2) ovog člana obavezno se dostavlja i poslodavcu osuđenog lica". Mi smo izbrisali ovo: "i" i dodali: "kao i nadležno Ministarstvo za socijalnu politiku, koje ima obavezu da ove podatke odmah unese u jedinstvenu bazu dostupnu centrima za socijalni rad". Šta smo u stvari hteli ovim amandmanom da postignemo? Nama je potpuno jasno da Uprava za izvršenje krivičnih sankcija vodi poseban registar i posebnu evidenciju o licima osuđenim za krivična dela protiv polne slobode prema maloletnim licima. Ali, nama je potpuno jasno da ovaj zakon može zaista da se sprovodi u punom kapacitetu, kako to vi pravnici kažete, samo onda ako sve institucije u društvu budu umrežene. Ono što mi se nekako čini da se relativizuje i nekako mi se čini da se stavlja u drugi plan, jeste koliko su važni centri za socijalni rad u preventivi, pre svega. Da nismo zaboravili preventivni rad centara za socijalni rad, danas bi imali 30 žena i majki više, jer je u protekle dve godine ubijeno toliko žena zbog toga što smo zaboravili koliko su nam centri za socijalni rad ovde važni. Zašto nam je važno da centre za socijalni rad preko ministarstva, da se ne ide sad preširoko, uključite u ovo? Zato što jako mnogo učinioca ovih krivičnih dela upravo ima među onima koji su korisnici centara za socijalni rad i štićenici centara za socijalni rad. Volela bih da o ovome razmislite. Meni se čini da samo ako društvo bude nastupalo potpuno zajednički, sve institucije radile svoj posao i sve institucije imale svoju ulogu u sprovođenju ovog zakona, on će imati i kompletnu primenu. U slučaju da zaboravimo jednu kariku, a meni se čini da su centri za socijalni rad mnogo važna karika, mnogo važna karika iako se ponekad zaboravlja, nećemo imati kompletan uvid u ono što možemo da uradimo kao društvo i da zaštitimo decu. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87, stavovima 2) i 3) Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditii posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada, u skladu sa Poslovnikom, određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Srđan Miković i Stefana Miladinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Zahvaljujem se na razumevanju i smatram da je korisno što je prihvaćen amandman jer praktično time se obezbeđuje individualizacija, u skladu sa svim, i opštim principima iz Krivičnog zakonika. Činjenica je da, ukoliko bi bio prihvaćen i moj amandman na član 3, kojim bi se praktično obezbedilo da posebne mere mogu da budu izrečene svim učiniocima krivičnih dela protiv polnih sloboda, osim dva najlakša oblika, to bi bilo dobro zato što bi onda sva lica koja su izvršila ozbiljna krivična dela protiv polnih sloboda, prema njima bi bilo moguće da se izreknu posebne mere, kao što je obavezno javljanje nadležnom organu policije i Uprave za izvršenje krivičnih sankcija, zatim zabrana posećivanja mesta na kojima se okupljaju maloletna lica, vrtići, škole i slično, obavezno posećivanje profesionalnih savetovališta i ustanova, obavezno obaveštavanje o promeni prebivališta, boravišta i radnog mesta i obavezno obaveštavanje o putovanju u inostranstvo. Mislim da je to dobro da takve mere budu praktično propisivane svim izvršiocima ozbiljnih krivičnih dela protiv polnih sloboda. Na taj način bi se pojačano zaštitili i oni koji su najugroženiji, tu pre svega mislim na maloletna lica, na decu i na posebno osetljiva lica. Upravo zbog zaštite posebno osetljivih lica i maloletnika, kompletna zaštita bi bila ne samo ovo što je prihvaćen amandman na član 7, nego i kada bi bio prihvaćen amandman na član 3. Tek tada bi potpuno zaštita bila. Hvala.
Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Hvala. Član 9. ovako glasi, pročitaću ga da bi bilo jasnije i vama i meni. "Pod merom zabrane posećivanja mesta na kojima se okupljaju maloletna lica podrazumeva se dužnost učinioca krivičnog dela, iz člana 3. ovog zakona, da se uzdržava od posećivanja mesta na kojima se okupljaju maloletna lica, kao što su školske zgrade, školska dvorišta, vrtići, igrališta i slično". Prosto, meni, dok sam čitala ovaj član 9. akcenat je bio na ovom: "da lice", a znamo o kakvom licu se radi, "treba da se uzdržava". Nisam sigurna da način na koji ste vi formulisali ovaj član 9. može da ima u realnosti neku osnovu. Ovde se radi o licima koja su u najvećem broju, recimo, povratnici, ovde sam našla i psihološke profile, reč je o egocentričnim, narcisoidnim ljudima bez savesti i samilosti koji imaju poremećaj kontrole seksualnih nagona. Sada mi očekujemo od tih ljudi da se oni uzdržavaju da prilaze školskim dvorištima, učionicama i sličnim mestima. Mislim da to zaista može biti vrlo teško. Zapravo, nisam sigurna da uopšte u praksi može da se dogodi. Mi mislimo da država treba da bude ta koja će da preuzme odgovornost na sebe i da ona svojim službama mora da preduzme u stvari sve one radnje koje su neophodne kako bi sprečila lica koja vrše krivična dela iz ovog dobra 3, da izvrše dalje krivična dela. Kako smo mi sad zamislili? Mi smo napisali novi član 9. i napisali: "Pod merom zabrane posećivanja mesta na kojima se okupljaju maloletna lica podrazumeva se onemogućavanje činiocu krivičnog dela iz člana 3. ovog zakona da posećuje mesta na kojima se okupljaju maloletna lica kao što su školske zgrade, školska dvorišta, dvorišta, igrališta i slično". U obrazloženju vi nama kažete da je ovo nemoguće izvesti zato što ne znate način na koji bi se to kontrolisalo. Reći ću vam primer koji je vrlo jednostavan. Recimo, škole imaju školske policajce. Školski policajci treba da pomognu da se upravo ovo što ste vi zamislili i ostvari. Sa druge strane, nemaju sve škole školske policajce. Možda bi ovo bio jedan od razloga da pomognemo da se školama omogući da zapravo imaju mogućnost da neko nadzire njihovu bezbednost, da im pomogne da obezbede decu u tim školama, naročito iz razloga što je povećano nasilje u školama, što malo, malo pa imamo u medijima informacije o tome da je neko nepoznato lice upalo u školsko dvorište. U Kragujevcu su vam pretukli dečaka od 17 godina, pa pre toga dečaka od 16 godina. Znači, ovim što bi se povećao broj školskih policajaca koji bi pomogli ovom i te kako bi značilo i školama, a i nama koji hoćemo da pomognemo da se deca zaštite od seksualnog zlostavljanja i činjenja ovakvih krivičnih dela protiv polnih sloboda prema maloletnim licima. To je jedan od načina. S druge strane, kaže se da određen broj počinilaca upravo zloupotrebljava svoju profesiju jer tako može da ima fizički pristup detetu. Opet mi se čini, kada bismo ostavili ovako kako ste vi formulisali ovaj član, da se ništa naročito ne bi promenilo, mi ne bi imali kontrolu, niti bi mogli da nešto učinimo kao društvo, nego bismo ostavili na savesti ljudi koji zapravo nemaju savest da se sami uzdrže od posećivanja ovakvih mesta kao što su školska dvorišta i igrališta. Meni se čini da je to deo koji treba da preuzme država, da je to posao za državu, za institucije države. Prosto vidim mogućnost da školski policajac konačno počne da radi svoj posao. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Sličan amandman je podnela i narodna poslanica Olgica Batić. Mi se slažemo sa obrazloženjem i ovog amandmana, da jednostavno ne smemo prepustiti na savest tih ljudi da li će posećivati ili ne jer je ovo kao neka vrsta preporuke. Jednostavno, treba staviti zabranu posećivanja zbog sledećih razloga. Kao što znate, gospodine ministre, naša školska dvorišta su javne površine. Na javnim površinama je dozvoljeno kretanje svih ljudi, pa i pedofila. Sa druge strane, škole nemaju fizičko-tehničko obezbeđenje. U Novom Sadu, recimo, na 52 škole dolazi samo devet školskih policajaca, što znači da bukvalno ova kategorija ljudi može da vršlja, a nastavnici, učitelji, profesori, direktori škola, zaposleni u školskim ustanovama nemaju, ako ostane ovakva odredba kakva je predložena, nikakvu vrstu mogućnosti, čak ni da pozovu policiju jer se takvim licima stavlja preporuka da ne posećuju. Takvim licima jednostavno treba staviti zabranu, a da je ovo u skladu i sa evropskim rešenjima i sa rešenjima koja postoje u nekim drugim zemljama, primer je recimo, i Velika Britanija. Mi se možemo pozivati na ograničenost dostupnosti informacija o nekim ličnim podacima, što se tiče ličnosti. Ali, recimo, Velika Britanija je dozvolila jednostavno svakom građaninu, odnosno zakon je tako uređen da svaki građanin može da dođe u policijsku upravu bez ikakve procedure da usmeno pita da li u komšiluku u kome stanuje postoje registrovani pedofili i odmah da dobije sve potrebne informacije da bi mogao da zaštiti svoju porodicu. Pošto su školska dvorišta javna svojina, javne površine, pošto se školska dvorišta noću ne zaključavaju, pošto ne postoji ni fizičko-tehnička zaštita, ako ostane ovakva odredba zakona, ne postoji ni zakonska zabrana, nego samo preporuka da se ne posećuju škole. Mi sa ovakvim rešenjem nećemo postići efekte koji se očekuju i zbog toga preporučujem i ovaj amandman i amandman gospođice Olgice Batić koji je u istovetnom duhu da se prihvati.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Stefana Miladinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim vas prijavite se. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, kolege poslanici, pre svega da izrazim zadovoljstvo zbog prihvatanja ovog amandmana koleginice Stefane Miladinović, jer se zaista ovim amandmanom doprinosi što preciznijem tekstu člana na koji se amandman odnosi. S obzirom na aktuelnost ovog amandmana i činjenicu da nisam bio prisutan u sali kada se na dnevnom redu stavio i amandman koji je bio predmet rasprave i na sednici Odbora za pravosuđe, radi se o amandmanu na član 6. Želeo bih samo predlagaču da skrenem pažnju bez obzira na moguću nepreciznost da se razmotri jedna situacija u kojoj postoji tzv. rizična okolnost u kojoj bi se mogli naći svi oni koji predstavljaju potencijalne žrtve krivičnih dela o kojima mi raspravljamo. O čemu se radi? Na Odboru za pravosuđe isticao sam neke činjenice koje po mom dubokom uverenju ne bi trebale da budu prenebregnete. Potencijalni učinioci ovih gnusnih krivičnih dela mogu biti i oni koji obavljaju i određene aktivnosti koje ne podrazumevaju zasnivanje radnog odnosa, koje ne podrazumevaju radno pravni status ili radni angažman. U načelnoj raspravi sam takođe isticao da to mogu biti oni koji sprovode čak edukatorske aktivnosti, razni sportski treneri, fitnes treneri, pa čak i profesori koji pripremaju učenike ili studente za polaganje diplomskih radova, spremanje ispita i tome slično. Da li na taj način ova kategorija gde se potencijalno mogu naći učinioci krivičnih dela zaista može da obavlja ovakve aktivnosti. Po mom dubokom uverenju, ne. Smatram da ukoliko ne ovim zakonom, onda predlagač može da u odredbama postojećeg ili pozitivnog krivičnog zakonodavstva da prepozna i mogućnost da se i na ovaj način reaguje i predupredi ili preventivno deluje, prevenira izvršenje krivičnih dela. S toga bih ukazao još jednom na činjenice koje su svakodnevno prisutne, a ne odnose se samo na ono što smo već definisali ovom zakonskom regulativom kroz zabranu posećivanja mesta gde se okupljaju deca itd. Tamo gde se ne okuplja veći broj dece postoje ovakve mogućnosti na koje sam sada ukazao. Dakle, još jednom bih zamolio da se ove okolnosti posebno cene, ako ne kroz amandmane na zakon o kome danas raspravljamo onda svakako u okviru Krivičnog zakonika, pozitivnih propisa iz oblasti krivičnog zakonodavstva. Zahvaljujem se.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković i Dejan Mihajlov. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milica Radović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan vrlo važan amandman koji se nadovezuje na amandman koji je moja poslanička grupa podnela na isti član zakona. Naime, njime se predviđa ko vrši nadzor nad posebnom merom zabrane posećivanja mesta na kojima se okupljaju maloletna deca. Ako on ne bi bio prihvaćen, mislim da niko od nas ne bi bio zadovoljan sa efektom koji bi ovakva odredba zakona proizvela. Šta u stvari podrazumeva mera zabrane posećivanja mesta na kojima se okupljaju maloletna lica i ona kao takva predstavlja samo deklarativno ograničenje kretanja slobode ovih lica, ali nigde se ne predviđa ko je ovlašćen da sprovodi nadzor nad ovakvom jednom merom. Mi smo predvideli da nadzor nad ovom merom vrše pripadnici OUP i posebno školski policajci. Smatramo da je vrlo važno da ova odredba stoji u tekstu zakona, jer ne može da se očekuje od samih učinioca ovih krivičnih dela da se on uzdržava od posećivanja ovih krivičnih dela. Ne može da se očekuje zato što on to prosto nije u stanju. Da je u stanju, on verovatno ne bi odlazio na takva mesta. Znači, moramo da preuzmemo određene mere prevencije da bi upravo prevenirali ono što će kasnije da se desi. Mora da se zna ko vrši nadzor nad ovom posebnom merom zabrane posećivanja mesta na kojima se okupljaju maloletna deca. Mislim da ne možemo uspešnost sprovođenja ove mere, ona ne sme da zavisi od volje samog učinioca krivičnog dela, već država mora da preuzme kontrolnu ulogu i država mora da bude ta koja će da odredi ko vrši nadzor. U načelnoj raspravi sam rekla da postoje dve opcije. Jedna je da to budu predstavnici MUP i školski policajci. Pre neki dan imali smo toliko da kažem monstrouznih slučajeva vršačkog nasilja, čini mi se u Kragujevcu, gde smo mogli da čujemo da je jedan školski policajac nadležan za četiri škole, a to je potpuno neprihvatljivo. Znači, mi na ovaj način moramo da se suočimo sa tim da se posledica ne desi. Moramo da predvidimo jednostavno zaštitu od onoga što će da usledi kasnije i zato smo podneli ovaj amandman. Kažem, u načelnoj raspravi jedna od mogućnosti je bila ta da nadzor nad sprovođenjem ove mere vrše pripadnici MUP, a druga mera koju sam naravno samo u načelnoj raspravi pomenula jeste narukvice za elektronski nadzor. Znam da bi ona kud i kamo bila bolje, efikasnije rešenje, s obzirom na to da ne bi morali da se angažuju pripadnici MUP da 24 časa nadgledaju ova mesta o kojima je reč u ovom članu zakona. U svakom slučaju ona bi iziskivala određena finansijska sredstva. Imajući to u vidu, imajućiu uvidusituaciju u kojoj se država nalazi kada su u pitanju finansije, mi smo samo iz tog razloga predložili ovaj amandman. Ali, mislim da je neophodno da se o njemu još jedanput razmisli, jer čini mi se, ukoliko ne bi bio prihvaćen da bi ovakva odredba zakona imala samo deklarativno dejstvo koje bi se odnosilo na samo deklarativno ograničavanje kretanja učinilaca krivičnog dela.
Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Čini mi se gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da je možda trenutak da stvarno razmislimo o prihvatanju ovog amandmana zato što je on ključan sa stanovišta onog ko bi želeo da sve aktivnosti prebaci sa sprovođenja zakona na državu, a ne da je ostavi na savesti onih učinioca krivičnih dela. Moramo da kažemo da mnoge zemlje imaju iste probleme i moramo da pogledamo kakva su rešenja u tim drugim zemljama zato što možda nije trenutak da mi sami izmišljamo toplu vodu jer ona već postoji. Rekli ste u obrazloženju da ne vidite način kako bi ovo moglo da se izvede. Mi smo predložili ovim stavom 2. koji smo dodali jedan od načina na koji bi mogao da se mera zabrane posećivanja mesta na kojima se okupljaju maloletna lica. Vrlo je važno da kontrolišemo ko se tu okuplja jer kada smo razgovarali sa mnogim ljudima, kada sam ja razgovarala sa nekim ljudima u Valjevu koji rade u školama rekli su mi da mogu tačno da navedu jedan broj ljudi, čak imena i odakle dolaze, koji se uvek okupljaju oko školskih dvorišta, igrališta, terena za sport i ostalo. Školski policajac koji je jedan na mnogo škola nema pravo da im priđe niti na bilo koji način da kontroliše njihovo prisustvo ovde. Ovo je možda dobar način. Opet moram da ponovim ono što smo kao poslanička grupa govorili u načelu, možda je jedan od načina da uradimo prevenciju i jeste da razmišljamo o hemijskoj kastraciji jer to jeste jedna od mera u nekim drugim zemljama. Možda to deluje preozbiljno. Ne mislim da deluje preozbiljno. Mislim da deluje odgovorno. Neke zemlje traže saglasnost za ovako nešto za učinioca krivičnih dela. Neki se dobrovoljno podvrgavaju. Danas sam pogledala u novinama jedan od takvih slučajeva, skoro da nema dana da se ne pojavljuju. Čovek je rekao – ja sam bolestan i tražim pomoć. Mislim da država može da mu omogući tu pomoć i na ovakav način bi možda država izašla u susret tim ljudima koji traže pomoć od države da ne bi činili takva krivična dela. Neke države ne traže saglasnost i za njih je obavezna hemijska kastracija. Trenutak je da mi kao društvo se opredelimo šta ćemo da uradimo kako bismo zaštitili svoju decu od ovakvih dela i kako bismo ono što smo ratifikovali, a to su konvencije koje se bave zaštitom dece, Lanzarot konvencija u ovoj oblasti, na krajnji način podignemo standarde koje one od nas traže. Hvala.
Narodni poslanik Neđo Jovanović podneo je amandman kojim se predlaže da se posle člana 9. doda novi naslov iznad člana i član 9a. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Gospodine predsedavajući, uvaženi ministre, imajući u vidu da sam već dao uvodno obrazloženje u odnosu na član 6. koji se odnosi na vreme trajanja važenja posebnih mera, neću posebno obrazlagati i neću isticati ponovo one okolnosti na koje sam malopre ukazao. Ostavljam predlagaču da ove okolnosti na koje sam više puta ukazivao oceni prilikom donošenja ili budućih zakona u oblasti krivičnog zakonodavstva ili eventualno razmotri ovaj predlog koji je stavljen. Hvala.
Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Neću obrazlagati svoj amandman. Želim da ukažem na jednu činjenicu, a vi me opomenite ako zloupotrebljavam ovo vreme, a to je da se nadam da će kao u prethodnim sazivima konačno Odbor za pravosuđe i podnosioce amandmana pozivati na svoju sednicu, što do sada u ovom sazivu nikada nisu učinili, posebno kada sam ja u pitanju. Ako me toliko vole, molim ih da me što manje vole i da me ubuduće pozivaju.
Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milica Radović, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je poslednji amandman koji smo podneli na ovaj predlog zakona. Tražili smo da nadležna organizaciona jedinica policije je dužna da inostranim organima dostavlja obavezno izveštaj iz krivične evidencije lica koje je učinilac dela protiv polne slobode. Smatramo da ovakva dužnost države mora da postoji. Vlada nije prihvatila amandman jer je rekla da je to već regulisano jednim drugim članom ovog predloga zakona. Mi jednostavno ne smatramo da je to dovoljno dobro obrazloženje iz razloga što insistiramo na obaveznosti dostavljanja izveštaja ISK, a ne o mogućnosti dostavljanja jer zemlja u kojoj lice putuje mora da bude informisana o tome koje je krivično delo lice učinilo, koja je kazna na koju je lice osuđeno jer s obzirom na to da se radi u ogromnom procentu o povratnicima kada su u pitanju ova krivična dela, ta lica predstavljaju potencijalno opasne kategorije lica i treba da postoji jedno budno oko javnosti i državnih organa nad njima i njihovim ponašanjem. To je suština ovog našeg amandmana gde se insistira na obavezi dostavljanja izveštaja ISK. Ovo je poslednji amandman koji smo podneli na ovaj set zakona. Želim da kažem da je ovaj zakon u svakom slučaju nešto što je potrebno našem društvu. Pozdravljamo i podržaćemo ovaj predlog zakona. On predstavlja prvi korak u zaštiti dece protiv seksualnog zlostavljanja i sa razradom određenih amandmana o kojima smo danas imali prilike da raspravljamo mislim da će on predstavljati dobru osnovu i zakonsku branu za ponavljanje ovih krivičnih dela. Skupština je dala svoj prvi korak kada je u pitanju ovaj pokušaj. Na svim drugim državnim organima je, mislim na sudstvo, MUP, da svi zajedno, Skupštinu koja ima nadzornu ulogu kada je u pitanju sprovođenje ovog zakona, treba da damo svoj maksimum da se ovaj zakon apsolutno i maksimalno primenjuje. Hvala.
Narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Naravno da ostajemo pri tome da treba nadležna organizaciona jedinica odnosno policija da bude dužna da državi u koje lice ide da dostavi izveštaj iz krivične evidencije. Imali smo slučajeve na prostoru bivše Jugoslavije, mislim da se zove Paravinja, koji je silovao u jednoj državi, pa otišao u drugu državu, pa ne može da se nađe telo devojčice koja je silovana. Postoje lica naročito u bivšoj Jugoslaviji i u okolnim zemljama koja mogu da vrše više krivičnih dela silovanja a da nisu registrovana u Srbiji, da su registrovana u Hrvatskoj ili u Bosni ili u nekoj drugoj zemlji. Naša namera je bila da se spreči i u tim drugim državama, pa se nadam da će samim tim i u našoj državi njihova evidencija da bude dostupna i našim organima prilikom dolaska tih lica u našu državu i da se spreči mogućnost ponavljanja krivičnih dela u drugim državama u okruženju. Ne vidim da postoji problem da se na ovaj način precizira ovlašćenje policije i po obrazloženju koje smo dobili od strane ministarstva predstavlja nepotrebno ponavljanje. Naprotiv, mislim da je ovo direktno ovlašćenje policije i države, koja mora da se angažuje i država mora da preuzme odgovornost zaštite ovih lica kao i u slučaju školskog policajca, kao i u ovom slučaju država mora da ima mnogo jaču i važniju ulogu i da se angažuje, ne samo kroz donošenje ovog zakona, što je ministarstvo uradilo, predložilo, što ćemo svi da podržimo, već i sama država mora da preuzme odgovornost i krajnje ozbiljno da doživi potrebu da se ovaj zakon i odredbe ovog zakona sprovedu u delo i da u narednim godinama se broj ovih krivičnih dela smanji i da dođe, naravno, nažalost, nikada nećemo biti u situaciji da kažemo da ih nema, ali da se smanji i da naša deca, govorim sada kao roditelj budu što manje izložena mogućnosti da budu žrtve nekoga od ljudi koji su inkriminisani ovim zakonom.
Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Ja bih ovde, pošto je prisutna tu predlagačica amandmana, samo postavio pitanje da li se tu radi o podacima od značaja za fizičko prepoznavanje osuđenog i njegove fotografije ili o podacima o značaju za fizičko prepoznavanje, znači, jezički, samo zbog toga da se ispravi, da sam tekst zakona ne bi izašao, i zato vas prozivam.
Reč ima narodna poslanica Olgica Batić.
Hvala, gospodine Mikoviću na prozivci, usvojen je amandman upravo u onom tekstu, imali ste obrazloženje i nije nikakva gramatička greška, znači nije "od", nego " o značaju".Toliko samo.
Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Podnetim amandmanom, ja sam predložio da se izmeni predloženi član 14. Predloga zakona, da posebnu evidenciju iz člana 13. ovog zakona, ne vodi Uprava za izvršenje krivičnih sankcija, već MUP. U tom smislu da se izmene odredbe i da ministar nadležan za poslove unutrašnjih poslova bude nadležan da bliže uredi način vođenja posebne evidencije. Iz kojih razloga? Činjenica da ćemo mi imati očigledno veliki pritisak na Upravu za izvršenje krivičnih sankcija, da dostavljaju podatke o posebnoj evidenciji. Ukoliko nepromenjen bude član 15. Predloga zakona, to podrazumeva da svako ko zapošljava lice, koje može da radi sa maloletnim licima, prosvetnog radnika, ko zapošljava trgovca, koji u radnjama može da prodaje nešto maloletniku, imate ogroman broj pojedinačnih slučajeva gde će poslodavac biti dužan da zatraži podatak da li lice koje treba da zasnuje radni odnos, koji obavlja poslove sa maloletnim licima, upisan u posebnoj evidenciji. To će se raditi o stotinama hiljada zahteva koji će Uprava za izvršenje krivičnih sankcija morati da odgovori u nekom roku. Istina, nije predviđeno u kom roku, nije prihvaćen predlog Zlate Đerić da se odredi rok, da to bude blagovremeno, to može da traje, ali stajaće obaveza pred Upravom za izvršenje krivičnih sankcija da u nekom periodu odgovori na to. Upravo, u tom smislu, ukoliko već MUP ima i ovu kaznenu evidenciju, smatram da ovog trenutka MUP raspolaže resursima da vodi posebnu evidenciju, pogotovo što podaci o DNK i sve to, mislim da je potrebnije MUP. Još jedna stvar, Uprava za izvršenje krivičnih sankcija će biti u obavezi da drži posebnu evidenciju i za one koji se novčano kažnjavaju, ne samo onima kojima je izrečena kazna zatvora ili bezuslovna kazna zatvora, svi koji su osuđeni i u tom smislu je moj predlog da to bude MUP. Ukoliko Ministarstvo pravde smatra da može, zajedno sa Upravom za izvršenje krivičnih sankcija to da uradi, u redu je, ali plašim se da ćemo posle izvesnog perioda proveravati da li i koliko je to ažurno.
Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Teodora Vlahović, Biljana Hasanović-Korać i Slobodan Homen. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Teodora Vlahović.
Poštovani ministre i predstavnici ministarstva, u ovom delu člana 15. podneli smo amandman, ne zato što je član 15. sporan, radi se o dostupnosti podataka iz posebne evidencije, nego samo radi preciziranja u delu koji se odnosi na lica koja treba da budu imenovana ili postavljena na funkciju ili je već imenovano i postavljeno pre početka primene ovog zakona. Ovo smo podneli iz razloga što član 6. jasno kaže da posledice pravne se odnose i na prestanak vršenja javne funkcije, kao i na zabranu sticanja javnih funkcija. Ono na šta bih htela da skrenem pažnju u odgovoru ministarstva se sumnja na deo retroaktivnosti našeg predloženog amandmana. On ne može biti retroaktivan, funkcije su u toku, a neke funkcije dugo traju, četiri, pet, osam godina, a po svemu sudeći i računajući sve rokove koji su dati i računajući da će uskoro biti i dan za glasanje, zakon će do polovine aprila biti, stupiti na snagu, u roku od 90 dana će se uspostaviti evidencija, a funkcija će trajati, a nekome može da krene funkcija i juče, ako se desi, jer ovakvim odgovorom dolazi do toga da lica čije su funkcije u toku, su amnestirana od primene ovog zakona, ako gledamo samo odgovor na naš amandman, a mislim da to nije bila intencija predlagača. Sam član 15 je veoma precizan u onom delu kada se radi o licima koja rade sa maloletnicima, a nije jasno definisan odnos dobijanja posebnih podataka, odnosno iz posebne evidencije kada se odnosi na lica koja obavljaju javne funkcije.
Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović-Korać.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pridružujem se koleginici Vlahović u obrazloženju i samo da dopunim da članom 15. u stavu 3. je precizirano da se ovim podaci obavezno traže kada se zapošljava lice, zasniva radni odnos u ustanovi, u državnom organu, kod preduzetnika koji radi sa maloletnom decom. Međutim, u stavu 2. je vrlo neodređeno za koga se traže ti podaci iz evidencije, a nigde ne stoji decidirano za imenovana i postavljena lica, za funkcionere, za koje na osnovu člana 6. osudom za krivična dela iz člana 3. obavezno nastupaju pravne posledice, pa između ostalog, i prestanak vršenja javne funkcije. U razmišljanju, pitali smo se šta sa direktorima vrtića, direktorima škola i drugim postavljenim imenovanim licima i došli smo do zaključka da je najbolje da se to ugradi u stav 2. ovog člana, da se precizira da se za vršioca tih funkcija, prilikom stupanja na funkciju ili po stupanju na snagu zakona, ukoliko je već na funkciji, traže podaci iz ove evidencije. Zbog toga se ne slažem sa obrazloženjem da je ovaj stav dovoljno precizan i da nije potrebno više precizirati. Smatramo da jeste i, kao što je koleginica već objasnila, ne slažemo se sa konstatacijom da bi to dovelo do retroaktivne primene, jer, kada se ustroji evidencija, neće se u nju unositi unazad ko je kažnjavan, nego samo od momenta ustrojavanja evidencije. Tako da, ne može da se retroaktivno primenjuje na nekog ko je kažnjen pre ustrojavanja evidencije. Hvala na pažnji.
Hvala. Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Naslov iznad člana 17. i član 17. Na naslov iznad člana 17. i član 17. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Moram da ukažem da kod propisivanja prekršajne odgovornosti, nije propisana nikakva prekršajna odgovornost za onoga ko ne izvrši svoju obavezu, a radi, na primer, u Upravi za izvršenje krivičnih sankcija ili radi u MUP, ukoliko prihvatite moj amandman da to vodi MUP. Činjenica da je prekršajna odgovornost za sve one koji ne zatraže podatak, takva da su vrlo strogo postavljene prekršajne kazne i to blizu maksimuma. Činjenica je da država, na primer, ukoliko njeno odgovorno lice ne postupi u određenom roku, ne može da plati prekršajnu kaznu kao pravno lice, ali to može bilo koje drugo pravno lice, govorim kod prekršajne odgovornosti. S druge strane, postavlja se pitanje, da li prekršajnu odgovornost, ukoliko sudija ili onaj koji postupa u državnom organu, znači nadležni službenik u sudu, ako ima obavezu da u roku od tri dana dostavi podatke Upravi za izvršenje krivičnih sankcija, to ne uradi treći dan nego uradi četvrti dan, to podrazumeva plaćanje protivvrednosti od blizu 1000 do 1500 evra pod obavezno, za počinjeni prekršaj. Činjenica je da s jedne strane imamo u članu 15. predviđeno da svako može, odnosno treba da zatraži podatak od Uprave, a nemamo obavezu da Uprava u određenom roku dostavi odgovor. Zbog toga, baš u pogledu primene samog ovog zakona, smatram da bi bilo potrebno zadržati maksimalne prekršajne kazne, kao gornji okvir prekršajnog kažnjavanja za slučaj bahatog i neodgovornog ponašanja svakog ko čini prekršaj. Smatram da naročito u situaciji nepoznavanja određenih činjenica, treba samo prekršajno kažnjavanje pomeriti na onaj iznos koji je predviđen Zakonom o prekršajima, upravo zato da bi se individualizovala prekršajna odgovornost svakog počinioca prekršaja. U protivnom, imamo obavezu da na primer, oni koji nisu dobro informisani, na primer, bračni par ili napravi pravno lice u nekom malom mestu, pitanje je koliko su informisani i hoće da u svom pravnom licu zaposle svoju ćerku, koju znaju da nije krivično odgovarala. Ne krivično odgovarala za ova dela, nego nije uopšte krivično odgovarala. Međutim, nisu znali da treba da se pribavi podatak iz posebne evidencije. U tom slučaju, to pravno lice mora da plati minimum 500 hiljada dinara prekršajnu kaznu, a odgovorno lice mora da plati još 100 hiljada. Znači, 600 hiljada dinara mora da plate ti koji imaju možda malu firmicu u koju hoće da zaposle nekog člana porodice ili bilo koga. Upravo zbog toga ističem, čak ukoliko se ne prihvate ovi amandmani koji koriguju, odnosno proširuju dijapazon mogućih prekršajnih kazni, smatram da je obaveza svih nas, a pogotovo Ministarstva pravde, da sve građane u Srbiji i sve poslodavce u Srbiji obavesti da su dužni odmah da od Uprave za izvršenje krivičnih sankcija traže podatak iz posebne evidencije za sve zaposlene, koji dolaze u kontakt sa maloletnicima. Ovog trenutka nema nikog u toj posebnoj evidenciji, ali rok počinje od kada zakon stupi na snagu, upravo zbog toga vam govorim o praktičnoj primeni ovog zakona. Hvala.
Hvala. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Radmila Gerov, Bojan Đurić, Miljenko Dereta, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon je stigao u skupštinsku proceduru 12. februara. Danas je 4. april. Dok bude stupio na snagu biće negde polovina aprila. Dakle, puna dva meseca od početka kako je zakon stigao u Skupštinu do njegove primene. Dakle, to je 60 dana. Vi, gospodine ministre, u Predlogu zakona, ovim članom tražite rok od 90 dana, kako bi ste uredili propis za vođenje posebne evidencije koja evidencija je predviđena članom 14. ovog Predloga zakona. Radi se o posebnoj evidenciji koja je definisana članom 13. ovog Predloga zakona, to su ime i prezime osuđenog, JMBG osuđenog, adresa prebivališta, podaci o zaposlenju, podaci o osobnim znacima, itd. Vi tražite punih 90 dana da bi ste uradili nešto što ste već trebali da uradite, a imali ste vremena. Mi smo predložili, poslanici LDP, da vi skratite to vreme 30 dana. Zaista je 30 dana dovoljno da vi podzakonskim aktom uredite nešto na šta ste se obavezali ovim članom 14. Zaista ste preterano uviđavni prema sebi i preterano komotni, s obzirom na potrebu donošenja ovog zakona. Mislim da ste imali prilike u parlamentu da vidite kako to izgleda kada poslanici, skoro jednoglasno potvrđuju da jesu za primenu ovog zakona, da jesu za donošenje ovog zakona. Svi su se složili oko toga koliko je potrebno da se unese i taj institut nezastarevanja. Dakle, složili smo se svi oko toga da nema velike diskusije oko toga da li je ovaj zakon potreban ili ne. Pokazali smo dobru volju, pokazali smo kooperativnost i vi sada prosto tražite 90 dana. Predugo je to vreme, gospodine ministre, prosto je nedopustivo dugo vreme. Nažalost, mi smo svedoci svakodnevno da se ovakva krivična dela protiv polnih sloboda prema maloletnim licima dešavaju u kontinuitetu. Skoro svaki dan i imamo neku priču o tome. Evo prilike da se što pre reaguje. Evo prilike da se što pre primene neka dobra rešenja iz ovog predloga zakona. Mislim da, kada govorite o tome da treba da se donesu neki podzakonski akti, trebate da imate u vidu da ti podzakonski akti imaju značaj u tom smislu da sprovode jedan dobar zakon. Prema tome, ako smo se složili oko toga da nemamo veće zamerke na ovaj zakon i vi biste trebali da pokažete neku svoju kooperativnost u tom smislu da ćete ubrzati neki posao koji trebate da uradite da bi uopšte mogao ovaj zakon da se primenjuje. Tu se u stvari vidi da li postoji neka vrsta sinergije između zakonodavne vlasti i izvršne vlasti. Dakle, nije dovoljno samo da zakonodavna vlast pokaže svoju zrelost i svoju spremnost na neke dobre odluke. Potrebno je da i izvršna vlast isto tako pokaže. Nažalost, u proteklih osam meseci, od kada ste vi ministar pravosuđa, nismo primetili takvu vrstu spremnosti na saradnju sa zakonodavnom vlašću i uopšte niste pokazali neku spremnost da nešto bitnije promenite u tom pravosuđu, a vi ste na čelu Ministarstva pravde i državne uprave. Prosto nekako puštate po strani i stavljate u pozadinu i sve one primedbe koje dolaze od Evropske komisije, od OEBS, od Venecijanske komisije, a primedbe su ozbiljne i tiču se toga da ste spremni da uradite neke tehničke promene, a teško se usuđujete i teško se odlučujete da uradite nešto ključno. Evo vam prilike da pokažete dobru volju. Hajde malo da ubrzate i svoj rad. Dakle, potrebno je da pokažete tu neku vrstu spremnosti, koju nismo baš primetili u dosadašnjem vašem ponašanju.
Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ODUZIMANjU IMOVINE PROISTEKLE IZ KRIVIČNOG DELA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zlata Đerić, Judita Popović, Radmila Gerov, Svetislava Bulajić, Bojan Đurić, Zoran Ostojić, Kenan Hajdarević, Slobodan Veličković, Ljubica Milošević, Slobodan Jeremić, Olgica Batić, Nenad Konstantinović, Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik, Dragan Andrić, Srđan Spasojević, Dejan Mihajlov, Milica Radović, Jovan Palalić, Zoran Babić, Irena Aleksić, Zoran Antić, prof. dr Marko Alatić, Nebojša Berić, mr Igor Bečić, dr Branislav Blažić, Zoran Bojanić, Jovana Budimirović, Irena Vujović, prim. dr Ninoslav Girić, Maja Gojković, mr Milovan Drecun, Aleksandra Đurović, Milinko Živković, Stefan Zankov, Biljana Ilić Stošić, Milanka Jevtović Vukojičić, Jadranka Joksimović, Bojan Jakovljević, Dragomir J. Karić, Oto Kišmarton, dr Milan Knežević, Milan Kovačević, Radmilo Kostić, Miodrag Linta, Saša Maksimović, Mirjana Marjanović, Vesna Marković, Pavle Markov, Jelena Mijatović, dr Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Ljubica Mrdaković Todorović, Mujo Muković, Miodrag Nikolić, Dragan Nikolić, Jasmina Obradović, Marija Obradović, Biljana Pantić Pilja, prof. dr Mileta Poskurica, Zoran Pravica, Tanja Radovanović, dr Aleksandar Radojević, Katarina Rakić, Marijan Rističević, Mićo Rogović, Vesna Rakonjac, Mile Spirovski, Momir Stojanović, prof. dr Ljubiša Stojmirović, Željko Sušec, Dragan Todorović, dr Aleksandra Tomić, Vučeta Tošković, Vladimir Cvijan, Dragan Čolić, Srđan Šajn i Dragan Šormaz, kao i Odbor za pravosuđe, državnuupravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo kao i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela grupa od 59 narodnih poslanika poslaničke grupe SNS. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnuupravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnuupravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Radmila Gerov, Svetislava Bulajić, Bojan Đurić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnuupravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da l i neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam. Gospodine predsedavajući, poštovani gospodine ministre, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ovde mi razgovaramo o Zakonu o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela. Mi smo našim amandmanom predložili da se dopuni spisak ovih krivičnih dela na koje se odnosi ovaj zakon kojim se oduzima imovina proistekla iz krivičnog dela. Dakle, posle tačke 9. da se doda jedna tačka, pa da se sledeća krivična dela takođe smatraju profitabilnim krivičnim delima i onda smo naveli da se to odnosi na podvođenje i omogućavanje vršenja polnog odnosa, na posredovanje u vršenju prostitucije, na prikazivanje i pribavljanje i posedovanje pornografskog materijala i iskorišćavanje maloletnih lica za pornografiju. Dakle, to su krivična dela predviđena članovima 183, 184. i 185. Krivičnog zakonika. U obrazloženju zašto ste odbili ovaj naš amandman vi ste naveli da se ovde ne radi o delima koja se vrše radi sticanja imovinske koristi. Gospodine ministre, skrenula bih vam pažnju da je podvođenje radi prostitucije, podvođenje i omogućavanje vršenja polnog odnosa, posredovanje u vršenju prostitucije i slično, što sam već ovde navela, i te kako profitabilno. Dovoljno je samo da zapitate sve one žrtve trafikinga, koje su u stvari bile žrtve posredovanja u prostituciji, odnosno u vršenju tog krivičnog dela. Jako je bitno da, kada govorimo o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela, uzmemo u obzir i ovu vrstu krivičnih dela. Dakle, nije dovoljno da se tu radi o organizovanom kriminalu, otmici. Inače, organizovani kriminal i te kako je umešan u pogledu podvođenja i prostitucije i sličnih krivičnih dela sadržanih u članovima 183, 184. i 185. Nije dovoljno da vi samo u pogledu krivičnog dela protiv imovine iz člana 208, 208b, 214. primenjujete ovaj zakon i oduzimate imovinu. Ukoliko ste se odlučili da reformišete ove pravosudne zakone, a i ovaj zakon o kome smo malopre razgovarali spada u taj korpus, onda biste trebali malo šire da gledate i da vodite računa i o tome da upravo posredovanje u prostituciji i te kako može da donese određenu korist onom koji vrši to krivično delo. Prema tome, smatram da ne stoji obrazloženje koje ste dali kada ste odbili ovaj amandman. Bilo bi dobro da razmislite o tome, malo šire da razmislite i ukoliko smatrate da postoje određene prepreke da u tom smislu proširite ovaj spisak iz člana 2. ovog zakona. Zašto ne biste onda u tom smislu menjali i Krivični zakonik? Mislim da ukoliko zaista mislite da promenite nešto suštinski u Krivičnom zakoniku, u ZKP, a zaista ozbiljno mislite da i ovaj zakon o oduzimanju imovine bude nešto novo u odnosu na prethodni zakon, onda imate zaista dovoljno prostora da malo suštinskije razmišljate i u tom smislu donosite i odluku. Prema tome, još jednom vas podsećam da su to krivična dela koja se tiču polne slobode, podvođenje i omogućavanje vršenja polnog odnosa, dozvolićete, veoma je ozbiljno krivično delo kao i posredovanje u vršenju prostitucije, kao i prikazivanje i pribavljanje i posedovanje pornografskog materijala. Ne znam zašto smatrate da to nije dovoljno ozbiljno, da nije dovoljno profitabilno za onog koji vrši ta krivična dela? Hajde malo da iskoraknete iz onog začaranog kruga u koji ste stavili samog sebe. Malo bi trebalo da razmišljate i realno malo bi trebalo da vodite računa i o životu. Nije pitanje samo borba protiv organizovanog kriminala ili protiv korupcije. Ono što tišti ovu državu su daleko ozbiljniji problemi i širi od onoga što vi percepirate kao neku ozbiljnost i kao neki problem. Razmislite još jednom ili ćete možda u nekoj sledeći izmeni i dopuni uvrstiti i ova krivična dela kao jedan od spiska iz ovog člana 2. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Igor Bečić.
Poslanička grupa DS je podnela amandman na Predlog zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela kojim je predložila da se u članu 2. stav 1. tačka 9) osim krivičnih dela koja su obuhvaćena Predlogom zakona uvrste i krivična dela iz člana 391-391g. uz krivična dela terorizma, javno podsticanje na izvršenje terorističkih dela, vrbovanje, obučavanje i izvršenje terorističkih dela, upotrebe smrtonosnih naprava, uništenje i oštećenje nuklearnog objekta, kao i krivično delo iz člana 393a. terorističko udruživanje. Amandman koji je podnet kako je navedeno u obrazloženju kako bi se u potpunosti ispunile obaveze koje je naša zemlja preuzela po Rezoluciji Saveta bezbednosti 1373 koja, između ostalog, teži da članice UN u svom zakonodavstvu propišu i obavezno konfiskovanje imovine za pripadnike terorističkih organizacija i izvršioce krivičnih dela terorizma. Kako naš pravni sistem ne poznaje konfiskaciju imovine, predloženo je da kroz ovaj predlog zakon iskoristi mogućnost i proširi se primena zakona… (Predsedavajući: Gospodine Bečiću, molim vas, ne razumem o čemu se radi?) To je amandman na član 2. (Predsedavajući: Amandman koji su podneli poslanici LDP, Judita Popović i Radmila Gerov?) Javljam se na amandman koji je podnela DS.
Ne možete, on nije na dnevnom redu. Sada je na dnevnom redu ovaj član. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Antić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Igor Bečić.
Pošto mi niste dozvolili da obrazložim amandman DS a bio je amandman na koji sam se javio ali mi niste dali reč po prethodnom amandmanu… (Predsedavajući: Gospodine Bečiću, nemojte sada mene da krivite.) U redu je. Reći ću da amandman koji je podnela poslanička grupa LSV kojim je predložila da se u članu 23. posle stava 2. doda stav 3. koji glasi: "Zahtevom iz stava 1. ovog člana ne može biti obuhvaćena imovina stečena u izvršenju krivičnog dela". U obrazloženju amandmana je navedeno da u ovom članu nije definisano da predmet zahteva javnog tužioca za privremeno oduzimanje imovine ne može biti imovina koja je stečena pre izvršenja krivičnog dela, odnosno perioda za koji se okrivljeni tereti. Smatram da nije potrebno da se u članu 23. precizno definiše dapredmet zahteva javnog tužioca za privremeno oduzimanje ne može da bude imovina stečena pre krivičnog dela, budući da je u članu 3. ovog predloga zakona precizirano i definisano šta se smatra imovinom koja je predmet oduzimanja i da se radi o imovini koja je proistekla iz krivičnog dela koja su navedena u predlogu, a iz samog naslova Predloga zakona stoji da se radi o imovini koja je proistekla iz krivičnog dela. Sasvim je logično da ona koja je stečena pre krivičnog dela, ovim odredbama nije obuhvaćena, pa stoga ni u ovom članu, a ni u drugim članovima, nije potrebno to posebno navoditi. Hvala.
Ipak da ja vas ispravim, vi morate pratiti tok rasprave. Diskutovali ste o članu koji nije bio na dnevnom redu. Nadam se da smo sada to ispravili. Marijan Rističević ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po amandmanu, ukoliko mi to pravo nije uskraćeno. U dilemi sam da li da podržim ovaj amandman i voleo bih da mi tu dilemu razjasni ministar pravde. U amandmanu piše: "Zahtevom iz stava 1. ovog člana ne može biti obuhvaćena imovina stečena pre izvršenja krivičnog dela." Kod mene se dilema sastoji u tome da mi još ne znamo koja je sve imovina stečena krivičnim delima i imam veliku dilemu oko zalaganja takve vrste imovine. Dakle, ukoliko neko ko je do imovine došao krivičnim delom, a posebno se to odnosi na funkcionere i na vladajuću elitu, ukoliko da hipoteku na takvu imovinu, da li takva imovina može biti oduzeta? U praksi se može desiti sledeće – da određene banke koje su olako dale kredite dobiju u hipoteku imovinu koja je stečena krivičnim delom. Sad, ministre, zamislite sledeću situaciju. Takva vrsta imovine, pošto je stečena krivičnim delom, a na nju data hipoteka, takva imovina bude predmet privremenog ili trajnog oduzimanja po ovom zakonu, onda su naše banke u opasnosti da, recimo, izgube 3,5 miliona evra koje su olako dale kreditima i za to dobile hipoteku, a ta hipoteka je, recimo, nekretnina koja je stečena za vreme vršenja određene javne funkcije, stečena krivičnim delom. Takva nekretnina data pod hipoteku, ukoliko dođe do oduzimanja te imovine, u tom slučaju će ona banka koja je dala kredit ponovo, što naš narod kaže, izvisiti. Dakle, takvu, gotovo konkretnu situaciju imamo u našem društvu. Ne znam da li je predlagač mislio na takvu situaciju, pa sam u velikoj dilemi da li to da podržim ili da ne podržim. Meni je drago kad neko hipotekom založi svoju imovinu i time obezbedi banku, ali se može desiti da je ta imovina koja je založena proistekla iz vršenja krivičnog dela i ukoliko banka prihvati takvu hipoteku, šta će se desiti? Da li Direkcija za oduzetu imovinu može takvu imovinu da oduzme na predlog tužioca, dakle, da raspolaže njom ili će ona biti data banci, s obzirom da ona treba da obezbedi kredit koji je, a u praksi već znamo, vrlo olako dat u vrednosti od 3,5 miliona na časnu reč – vratiću, verujte, vratiću, pa se kasnije prilaže neka hipoteka koja stvarno može da bude veoma problematična? Zato bih voleo da dobijem odgovor -šta se dešava u takvim uslovima, ukoliko se založi imovina koja je predmet krivičnog dela, ko onda izvisi, banka ili organ koji se bavio oduzimanjem imovine? Hvala.
Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Veličković, Ljubica Milošević i Slobodan Jeremić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Ljubica Milošević.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega želim da se zahvalim odborima, ministru i samoj Vladi što je prihvatila naš amandman koji se tiče oduzimanja imovine proistekle iz krivičnog dela, gde smo u članu 24. posle stava 4. predložili novi stav koji glasi: "Naredba iz stava 1. ovog člana se bez odlaganja dostavlja bankama i drugim finansijskim organizacijama kod kojih su deponovana novčana sredstva i hartije od vrednosti vlasnika". Postojeći stav 5. postaje stav 6. Ne bih više obrazlagala, da oduzimam vreme, zato što je ovaj amandman prihvaćen i biće sastavni deo zakona. Želim da kažem da će PUPS u danu za glasanje glasati za ovaj zakon. Hvala.
Na član 25. amandman je podnela grupa od 59 narodnih poslanika poslaničke grupe SNS. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela grupa od 59narodnih poslanika poslaničke grupe SNS. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Osnovni motiv zbog čega smo podneli ovaj amandman je izuzetno teška ekonomska situacija u našoj zemlji. Uzeli smo u obzir i prosečan nivo mesečnih primanja najvećeg broja građana i smatramo da je Predlogom zakona propisana granica za eventualno usvajanje prigovora vlasnika imovine u ovom članu zakona previsoka. Predlažemo ovim amandmanom njeno spuštanje na pola miliona dinara. Istom idejom smo se u parlamentu rukovodili kada je sa 15.000 na 10.000 dinara spuštena granica za inkriminisanje krađe male vrednosti. Zbog javnosti Srbije želim da kažem da smo ovaj amandman podneli samo iz razloga teške ekonomske situacije i niske prosečne plate građana Srbije.
Hvala. Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Vlada je prihvatila amandman. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nijeprihvatio amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 54. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima ministar Nikola Selaković.
Prihvata se amandman.
Konstatujem da je ministar prihvatio ovaj amandman. Na član 55. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Mihajlov, Milica Radović i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Poštovani ministre, uvaženi dame i gospodo narodni poslanici, članom 55. reguliše se da privremeno oduzetoj pokretnoj i nepokretnoj imovini Direkcija može da njome raspolaže kako bi se namirili troškovi čuvanja i održavanje te iste pokretne i nepokretne imovine. Poučeni iskustvom iz ranijeg perioda i načinom na kojim se raspolagalo što pokretnom,što nepokretnom imovinom, gde su kola lupana, stanovi davani u zakup poslanicima u Skupštini, a ne onako kako bi to trebalo da bude i kako će to, nadam se, biti nakon donošenja ovog zakona, da sva ta imovina stečena vršenjem teških krivičnih dela bude stavljena na raspolaganje onima kojima je najpotrebnija. Smatram da ovaj član 55. treba da se briše, jer ukoliko privremeno oduzetu imovinu održavate prodajom te iste privremeno oduzete imovine, možemo da dođemo u situaciju da neko ne bude oglašen krivim ili slično, može da se prouzrokuje velika šteta za budžet Republike Srbije, samim tim i za građane. Ono što je naša ideja, to je da brisanjem ovog člana dolazimo do rešenja da Direkcija iz svojih sredstava može da održava tu imovinu i da sačeka pravosnažnu odluku i po pitanju sudbine ove imovine, s obzirom da se Direkcija prema svoj imovini koja je oduzeta stara kao dobar domaćin, znači, sa posebnom pažnjom. Tako da smatramo da ovaj član, koji omogućava da se prodaje imovina da bi se održavala ta ili neka druga imovina, nije dobar pre pravosnažne odluke i da otvara mogućnost da kasnije budžet Republike Srbije mora da nadoknadi te troškove. Mi smo Direkciju, koliko je meni poznato, formirali sa ciljem da se ona stara o toj imovini i da ona u svojstvu dobrog domaćina vodi računa i da iz sredstava koja će svakako Direkcija imati od samog osnivanja, i već sad ima, može da održava imovinu do pravosnažne presude, bez prethodnog prodavanja. To je naša intervencija ovim amandmanom, ne bi li se sprečila šteta po budžet ukoliko se neka imovina proda, a lice od koga je oduzeta imovina ne bude osuđeno i bude oslobođeno, jer doći ćemo u situaciju da će Direkcija, odnosno budžet Republike Srbije, morati da nadoknadi štetu koja je nastala prodajom imovine. Hvala.
Hvala. Na član 55. amandman je podnela grupa od 50 narodnih poslanika poslaničke grupe SNS. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Mihajlov i Milica Radović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Ako se već ulazi u postupak očuvanja vrednosti privremeno oduzete imovine i Direkcija može da proda tu imovinu, znači, govorimo o licima koja nisu još osuđena i presuda nije pravosnažna. Ako se već ide u postupak prodaje neposredno, ili preko određenog fizičkog ili pravnog lica, smatramo da u odnosu na prirodu imovine treba tražiti saglasnost samog vlasnika imovine ili njegovog punomoćnika, kako ne bi došli u situaciju da opet budžet Republike Srbije bude izložen nepotrebnim troškovima.
Hvala. Na član 57. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, naš amandman, naša intervencija u članu 57. se odnosi, naravno pod pretpostavkom da se uđe u čitav ovaj postupak koji smo mi po prvobitnom predlogu i osporili, tražimo da se briše član 55, ali u situaciji da Vlada ne prihvati ovo rešenje i da se uđe u postupak prodaje privremeno oduzete imovine. Kada je u pitanju prodaja pokretne imovine, predlažemo u članu 57. stav 2. lako kvarljiva roba, znači, ovde se definiše u članu 57. da se čitav postupak obavlja usmenim javnim nadmetanjem, i to je dobro rešenje. Međutim,u stavu 2. se govori o lako kvarljivoj robi i životinjama. Govori se da se oni mogu prodati bez usmenog javnog nadmetanja. Razumemo i tu situaciju, no smatramo da ipak to treba da bude učinjeno po tržišnim cenama. Ako insistiramo da se spreči svaka mogućnost korupcije u ovoj situaciji koja može da se dogodi, jer, prosto, ne znamo koja je cena, neposredna je pogodba. Smatramo da je najbolje rešenje da se time, u krajnjoj liniji, sva ta imovina namirila na način na koji je neophodno, a to je da se postigne puna vrednost te imovine, da se prihvati jedno ovakvo rešenje. Sve drugo može proizvesti probleme. Kažem, može dovesti i do korupcije u postupku, a s druge strane, obezbediće se i sama ta vrednost imovine. Da ne govorimo kakve to može imati posledice u situaciji da se donese oslobađajuća presuda i da je ta imovina prodata ispod tržišne cene. Hvala.
Narodni poslanik Dejan Mihajlov je podneo amandman kojim predlaže da se posle člana 57. doda novi član 57a. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Član 57a se odnosi na lako kvarljivu robu i životinje, o kojima je govorio poslanik Palalić pre toga, koje mogu da se prodaju bez javnog nadmetanja i, kako stoji u Predlogu zakona, bez tržišne cene, odnosno, po ceni koju bi Direkcija verovatno utvrdila ili neko koga Direkcija angažuje bi to izvršio. Stavljamo ovde da se u članu 57. definiše da se lako kvarljiva roba i životinje mogu uz saglasnost vlasnika pokloniti u humanitarne svrhe.Ukoliko se radi o kvarljivoj robii robi koja se brzo kvari, uzmimo na primer neko voće i povrće, životinje ili nešto slično, da ukoliko se i samo lice kome je ta imovina oduzeta se saglasi ili predloži da ta imovina ne treba da se prodaje već da se pokloni u humanitarne svrhe. Smatramo da postojanje ovakve mogućnosti može da dovede da određena imovina i robe se poklone u humanitarne svrhe i time se izbegne prodaja koja je predviđena prethodnim stavom i prethodnim članom, bez javnog nadmetanja i na taj način se spreči šteta koja može da nastane ukoliko se roba proda ispod tržišne cene. S druge strane, isto tako, ta roba može dobro da dođe nekima, ukoliko imamo u vidu način na koji bi trebala da se koristi sva imovina, i privremeno i trajno oduzeta, a to je da se stavi na raspolaganje onima kojima je najpotrebnija. To su upravo oni koji su najugroženiji u našem društvu. Na taj način bi mogli određene robe njima da doniramo, da to budu humanitarno date - da li je to Crveni krst, da li se radi o nekim školama, vrtićima, prosto, da ta roba završi kod onih kojima je najpotrebnija i kroz ovaj amandman se otvara ta mogućnost. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podržao bih ovaj amandman delimično da može, ali ne može delimično da se podrži ovaj amandman. Podržao bih ga da piše - uz saglasnost vlasnika, kvarljiva roba može da bude poklonjena u humanitarne svrhe, ali ovde ima još jedna reč i kaže se – lako kvarljiva roba i životinje. Meni kao vlasniku, kao čoveku koji drži životinje, veoma je teško poklanjati životinje u humanitarne svrhe. Obično ti krajnji korisnici mogu da prime hranu, mogu da prime novac, mogu da prime odeću, obuću, aliprimiti životinje, da sad navedem primer Šarića. Recimo, imao je farmu sa hiljadu grlakrava, sa hiljadu goveda itd. i oduzmete tu imovinu. S obzirom da se radi o životinjama, vi ih poklanjate u humanitarne svrhe kome i ko to može da primi, ko to može da hrani, ko to može, recimo eventualno, da kolje i prerađuje? Mislim da korisnik tih humanitarnih usluga to ne može. To je razlog zašto ne mogu ipak da podržim ovaj amandman, a da se sastoji samo od lako kvarljivih namirnica svakako da bih ga podržao. Hvala.
Hvala. Na član 58. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Mihajlov i Milica Radović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Ovako u članu 58. govori se o pokretnoj imovini koja ne može da se proda, odnosno imovini koja će možda se pokvari i koja će da bude uništena. Stavili smo da odluku o poklonu imovine donosi Vlada na predlog direktora direkcije, po pribavljenom mišljenju ministra nadležnog za zdravstvenu i socijalnu zaštitu, onda u stavu 3. odluku o uništenju imovine iz stava 1. ovog člana donosi direktor. To je nelogičnost. Odluku o imovini koja se poklanja donosi Vlada, a odluku o imovini koja se uništava donosi direktor sam. Naša intervencija odnosi se na to da na predlog direktora Vlada donosi odluku, a sprovodi je direkcija. Znači, prosto treba predvideti jednu proceduru koja postoji i kod drugog osnova po kojima se raspolaže privremeno oduzetom imovinom i imovinom uopšte, a to je da direktor predlaže Vladi, Vlada donosi odluku, i nakon toga direktor i direkcija sprovode odluku Vlade. Ne vidim razlog da kod uništenja imovine postoji izuzetak kod pravila utvrđenog ovim zakonom, a to je da odluku donosi Vlada. S toga, smatramo da bi bilo dobro u ovom slučaju da bi se sprečila mogućnost i zloupotreba i uopšte sama ideja i razmišljanje da imovina koja se uništava može da bude razna i da tu može da bude raznih pretpostavki. Ostavimo proceduru koja je predviđena ovim zakonom, a to je da Vlada donosi odluku kao u svim drugim slučajevima - raspolaganje imovinom. Tako da je to naš predlog da odluku o uništenju donosi Vlada na predlog direktora, a sprovodi je direkcija. Hvala.
Na član 59. amandman je podnela grupa od 59 narodnih poslanika poslaničke grupe SNS. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 77. amandman je podnela grupa od 59 narodnih poslanika poslaničke grupe SNS. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 82. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 82. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Mihajlov, Milica Radović i Jovan Palalić. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu je prihvatio amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima ministar Nikola Selaković. Izvolite.
Prihvata se amandman na član 82. Predloga zakona, koji su podneli narodni poslanici Mihajlov, Radović i Palalić.
Konstatujem da je amandman prihvaćen. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA, KORUPCIJE I DRUGIH POSEBNO TEŠKIH KRIVIČNIH DELA Primili ste amandman koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dejan Mihajlov i Milica Radović. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Mihajlov i Milica Radović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Ovaj član zakona govori o krivičnom delu terorističkog udruživanja. Predlažemo da se samo biće ovog krivičnog dela, pošto se govori o terorističkom udruživanju, dopuni rečima: "i krivično delo krađe oružja i dela borbenog sredstva", s obzirom da navedeno delo inkriminiše krađu oružja, municije, eksplozivnih borbenih sredstava koje služe potrebama odbrane. Jasno je da može u kontekstu terorizma ugrožavanje zaštićenog dobra koje se štiti ovim delom da se proširi biće ovog krivičnog dela. Krađa oružja i borbenog sredstva može da bude u funkciji terorizma. Kroz ovaj amandman tražimo da se precizira definicija ovog krivičnog dela, da se ona proširi, kako bi se omogućilo tumačenje ovog krivičnog dela i uopšte biće ovog krivičnog dela na način koji bi zaštitio krađu oružja i borbenog sredstva, a koje može da bude u funkciji terorizma.
Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONIKA O KRIVIČNOM POSTUPKU Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milica Radović, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić, Slobodan Veličković, Ljubica Milošević, Slobodan Jeremić, Judita Popović, Radmila Gerov, Svetislava Bulajić, Bojan Đurić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić.Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Milica Radović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Mi smo podneli jedan jedini amandman na ovaj predlog zakona, smatrajući da je rešenje koje je predviđeno u važećem zakonu mnogo bolje od ovog rešenja koje predviđa predlog zakona. Naime, smatrali smo da branilac u složenim krivičnim predmetima treba da poseduje određene godine staža, kao ispunjavanje osnovnog formalnog uslova za kvalitetniju odbranu. Naravno da će moja sada diskusija izazvati verovatno gnev mnogih advokata koji su u sali, jer će tumačiti ovo vladino rešenje kao otklanjanje diskriminacije koja je ranije postojala između advokata. Ja jednostavno tako mišljenje ne prihvatam. Smatram da nije svejedno da li okrivljenog u krivičnom postupku, i naglašavam, u složenim krivičnim postupcima, zastupa neki advokat koji je , primera radi, juče položio pravosudni ispit, ili neki advokat koji već ima određene godine staža. Naravno, mlade kolege advokati treba da stiču iskustvo u manje složenim krivičnim predmetima, a ne da stiču svoje iskustvo u složenim krivičnim predmetima, gde bi došlo i moglo da dođe u pitanje kvalitet odbrane koju oni pružaju okrivljenom. Prosto, ako ovu odredbu stavimo u kontekst Zakonika o krivičnom postupku koji treba da stupi na snagu 1. oktobra 2013. godine, onda ćemo uvideti sve njegove mane. Jer, znamo da taj izuzetno loš, ponavljam, Zakonik o krivičnom postupku, pored niza loših karakteristika, odlikuje i ta karakteristika da je iz njega potpuno eliminisano načelo ističe, potpuno imala pasivnu ulogu suda i neravnopravnost stranaka u postupku, koje se iskazuje kroz inferiornu ulogu branioca u odnosu na tužioca koji na svojoj strani ima kompletan državni aparat. Mi smo, naravno, očekivali, kada je reč o ovom predlogu zakonika, da će u skupštinsku proceduru ući onaj predlog, odnosno onaj nacrt koji se nalazi već duže vreme na sajtu Ministarstva pravde, koji je kud i kamo bolje rešenje od onog koji će se primenjivati 1. oktobra 2013. godine. Iz tog razloga smo očekivali da će doći do njegovih radikalnih promena izuzetno lošeg Zakonika o krivičnom postupku, ali se nada da se od njega nije odustalo. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Veličković, Ljubica Milošević i Slobodan Jeremić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Slobodan Jeremić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, članovi Vlade i ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, grupa poslanika iz PUPS podnela je ovaj amandman. On je, uglavnom, više terminološki, ali je bitan za uređenje ovakvog jednog zakona. U postupku za krivična dela za koja je propisana kazna zatvora do pet godina, reč "branioca" zamenjuje se rečju "advokata",može da zameni advokatski pripravnik. Ovaj stav 2. u članu 73. ima i novi kvalitet, gde se daje mogućnost da advokatski pripravnik svoj pripravnički staž obavlja kvalitetno i poučno i da se za vreme advokatske pripreme za advokata osposobljava kao advokatski pripravnik. Ovde smo mi insistirali da se branilac, koji u funkciji sudskoj ima svojstvo u postupku, a advokat, odnosno advokatski pripravnik, to je profesija ili zanimanje i u tome je bitno uređenje kompletnog zakona. Zamolili bi ministra, a nadam se da će Skupština ovaj amandman usvojiti, da se u celom zakonu pretrese i ovo usaglasi po usvajanju ovog amandmana. Recimo, imamo odmah u ovom članu – branilac možem biti samo advokat. U ovom slučaju, branilac može biti i advokat i advokatski pripravnik. Toliko, hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Dame i gospodo, poštovane koleginice i kolege, podržao bih ovaj amandman, kao što sam ga podržao i na Odboru za pravosuđe, jer jezički je ispravnije, a takođe bih hteo da kažem da je dobro rešenje za koje se jedan broj nas narodnih poslanika zalagao i kada su bile razmatrane poslednje izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku, upravo da advokati, u skladu sa Ustavom Republike Srbije, budu izjednačeni. Ko je taj koji može da vrednuje da li jedan advokat ima dovoljno znanja ili nema znanja ili iskustva i nije samo godine obavljanja određenog posla garancija da neko dovoljno dobro zna da obavi posao ili eventualno nedostatak godina na obavljanju nekog posla ne znači da neko nije osposobljen i obrazovan dovoljno stručno da može da brani interese onih koje brani na sudu. Svi mi znamo da upravo branjenik se opredeljuje u koga ima poverenja, a dosadašnje zakonsko rešenje je imalo prepreku da, ukoliko čovek se opredeli za nekog sa manje radnog iskustva, ne može da ga angažuje kao branilac za određena dela. U tom smislu smatram da nije u redu i da je upravo ovo predloženo zakonsko rešenje u skladu sa ustavnom obavezom o zabrani diskriminacije između pojedinih advokata. Konkretno, ovo predloženo rešenje, u smislu dozvoljavanja advokatskom pripravniku da zameni advokata u odbrani, to je izuzetno važno. Svi oni koji su bili u prilici da prate diskusiju kada smo poslednji put razmatrali izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku, znaju da sam ovde pokušavao da obrazložim zašto jevažno omogućiti onima koji su rešeni da egzistenciju zasnivaju radom u advokaturi, da se tim mladim ljudima omogući da pod kontrolom svojih principala, pod kontrolom advokata kod kojih obavljaju advokatsku praksu, polako ulaze u problematiku krivičnog prava i postupanja pred sudom. Jer, po onom rešenju koje bi bilo u primeni, došli bi u nelogičnu situaciju da, pre svega, advokatski pripravnici koji su do jednog trenutka u vremenu mogli da zamenjuju advokata, odjednom su postali nedovoljno osposobljeni da menjaju advokata. Tu bi, praktično, došlo do nekog prekida, neko ko je juče mogao, sada ne može zato što je došlo do određene promene u ZKP. Druga stvar, došli bi u situaciju da svi oni advokatski pripravnici koji nisu na praksi kod nekog svog prijatelja ili kod rođaka, advokat ne bi bio zainteresovan da osposobljava advokatskog pripravnika ako on do kraja svog pripravničkog staža ne može ništa da uradi samostalno u krivičnom postupku. Šta bi to značilo? Mogao bi da ide samo kao publika, da gleda i da ni jednog trenutka u praksi to ne sprovede. Ko bi bio, realno, zainteresovan da takve pripravnike osposobljava i obučava? Jedino, eventualno, rođak ili prijatelj. Svi ostali advokati bili bi simulisani da takvog advokatskog pripravnika pošalju po burek ili da plati taksu ili da nešto drugo radi ili da sedi u kancelariji i da čeka klijenta, a ne da ga osposobljava, da bi do kraja pripravničkog staža bio u prilici da odbrani bar nešto, ili da ga zameni na određenim radnjama. Mi smo do sada imali situaciju, praktično, po zakonskom rešenju, da advokatski pripravnik nije mogao da ode ni na pretres gde se eventualno oštećeni samo izjašnjava da li se pridružuje krivičnom gonjenju ili postavlja opredeljen ili neopredeljen imovinski zahtev. Čak ni takvu radnju. Ovog trenutka usvajanjem predloženog rešenja omogući će se da svaki advokatski pripravnik polako uz svog principala ulazi u posao. Pre svega, sigurno će ulaziti prvo kod lakših krivičnih dela i kod jednostavnijih radnji, kod saslušanja određenih svedoka, pa zatim prilikom veštačenja i svih drugih procesnih radnji, da bi kasnije bio osposobljen i da sam drži završnu reč i da praktično tu odbranu dovodi do kraja. Onda ćemo biti u situaciji da kada advokatski pripravnik položi pravosudni ispit, kada sa te strane stekne uslove za samostalno bavljenje advokaturom, ne dođe u situaciju da, kada dobije da brani po službenoj dužnosti neki predmet, ukoliko se radi npr. o nekoj ozbiljnoj stvari, ne bi znao da uđe na vrata. Ovako, osposobićemo ga da će se brže praktično uključivati uz svog principala u stručnu odbranu i bićemo u prilici da imamo stručniju advokaturu, kvalitetniju, a samim tim biće na adekvatan način zaštićena prava građana. To je ono što je bitno, jer u postupku postoji i tužilačka strana, postoji i strana odbrane i postoje oni koji presuđuju. U ovom delu, osim što je uvedena mogućnost dodatnog osposobljavanja advokata u okviru Advokatske komore, na ovaj način i u praksi se omogućava unapređenje rada advokata. Upravo zbog toga smatram da je predloženo zakonsko rešenje, sa dobrim, pravilnim, kvalitetnim amandmanom, što su dale kolege iz PUPS, apsolutno dobro i mislim da je u interesu, ne advokature, nego pre svega ostvarivanja prava na pravnu zaštitu svakog građanina. Hvala.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Radmila Gerov, Svetislava Bulajić, Bojan Đurić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prethodni predlagač amandmana je poznat po reklamiranju čl. 127. i 128. – poslanik koji ulazi u salu je dužan da ubaci karticu u identifikacionu jedinicu, kada napušta salu dužan je da izvadi i da je, po članu 128, ponese sa sobom. Imajući u vidu da je gospođa posebno i revnosno reklamirala Poslovnik, da ga je reklamirala najmanje 10 puta, reklamiram da je povređen član 127. i član 128. Poslovnika Narodne skupštine i ne tražim da se o tome glasa. Zahvaljujem.
Molim službu Skupštine da pokupi poslaničke kartice iz elektronskih jedinica. Pošto smo završili pretres po svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Određujem pauzu od 20 minuta. Nastavljamo u 17,20 časova.
Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda - RAZMATRANjE PREDLOGA ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADU, u pojedinostima. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Olgica Batić, Elvira Kovač, Laslo Varga, Balint Pastor, Arpad Fremond, Zoltan Pek, Branka Karavidić, prof. dr Dušan Milisavljević, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Bojana Božanić, Milan Lapčević, Aleksandar Pejčić, Biljana Pantić Pilja i Ranka Savić. Primili ste izveštaje Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva; Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo; kao i mišljenje predlagača, narodnog poslanika mr Nebojše Stefanovića o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Olgica Batić. Predlagač i Odbor za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Elvira Kovač, Laslo Varga, Balint Pastor, Arpad Fremond i Zoltan Pek. Predlagač i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Branka Karavidić. Predlagač i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, namera mi je bila da mi ovim zakonom napravimo razliku između žene koja rodi jedno dete i žene koja ima tu sreću da rodi blizance ili više dece, tako da mi je namera bila da vreme koje je određeno ovim članom 1, odnosno izmenama ovog zakona, sa 90 minuta povećam na 120 minuta. Hvala.
Nebojša Stefanović ima reč.
Ceneći ovo što je rekla gospođa Karavidić, istakao sam da je vreme koje se dodaje trudnoj ženi, majci, odnosno porodilji, na ovih 90 minuta koje predviđa izmena i dopuna ovog zakona i dodaje se onih 30 minuta koje ona ima po osnovu redovne pauze, što je vreme od 120 minuta. Opet ponavljam, radi se samo o onim ženama koje u prvoj godini dobrovoljno odluče da se vrate na posao. Njima zakon omogućava da tih godinu dana provedu kod kuće, dakle, ne moraju se vraćati na posao i ne moraju sebe izlagati takvoj vrsti problema. Naravno, potpuno svestan da je nekad, kao što sam rekao na sednici Odbora, i 120 i 150 i 180 minuta nedovoljno da se obavi i dojenje i određena briga o detetu, ali i ovaj zakon će zahtevati da mi kao Narodna skupština u narednih nekoliko meseci do godinu dana vršimo jedan ozbiljan uvid šta se dešava sa ovim zakonom i da sve ono što budemo uočili kao potencijalne smetnje ili mogućnosti da unapredimo zakon, učinimo i čak i po ovoj osnovi, ako treba da produžimo to vreme, ako shvatimo da je to vreme potrebno produžiti, da ga produžimo. Međutim, mislim da je u ovom periodu to vreme od 120 minuta koje se dobija, kažem, 90 minuta koje predviđa izmena i dopuna zakona i 30 minuta redovnog rada, mislim da je to vreme optimalno, da pokušamo sa tim vremenom da poboljšamo taj položaj, a da time na neki način ne oštetimo ni poslodavca jer je to isto dva sata od radnog vremena. Dakle, to nije malo vreme koje se oduzima od ukupnog radnog vremena. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević. Predlagač i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Bojana Božanić, Milan Lapčević i Aleksandar Pejčić. Predlagač i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvinite, molim vas, prvo želi Aleksandar Pejčić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, uvaženi predlagači zakona, kada je reč o izmenama i dopunama Zakona o radu, DSS je amandmanski reagovala, ukupno smo podneli četiri amandmana na ovaj zakon. Oni su i te kako suvisli, osnovani. Naša ideja, kada je reč o ovim amandmanima, bila je pre svega ne da ulazimo u sukob predlagačem, već da ponudimo kvalitetna zakonska rešenja, da promenimo tekst zakona i da preciziramo određene zakonske odredbe. Tako u članu 1, hteli smo pre svega, po povratku sa porodiljskog bolovanja, da se trudnica u dogovoru sa poslodavcem pismenim putem izjasni kako će koristiti 90 minuta, da li će to biti u kontinuitetu ili će, pak, napraviti pauzu. To je bila naša ideja, kada je reč o ovom amandmanu. Inače, kada je reč o samom zakonu, sam poslodavac je rekao, a to želim da istaknem ovde, da je cilj zakona pre svega da se pomogne ovoj kategoriji žena, ujedno i borba protiv bele kuge. Podsetiću sve narodne poslanike, to sam rekao i u raspravi u načelu, da je naša nacija jedna od najstarijih nacija u Evropi, četvrta po starosti po strukturi stanovništva, a deseta u svetu i da mi moramo određenim zakonskim rešenjima, pre svega boreći se protiv bele kuge, da podstaknemo mlade parove da ulaze u bračne zajednice, te da žene shvate trudnoću kao nagradu, a ne kao greh, u onom slučaju kada rade. Takođe smo istakli ovde da je ovaj predlog zakona trebalo da predloži samo resorno ministarstvo, Ministarstvo rada, zapošljavanja i socijalne politike jer taj zakon o radu čekamo već skoro dve godine i nikako da dođe u ove skupštinske klupe, a imamo najave da će doći. U tom kontekstu, očekujemo da taj zakon o radu što pre dođe u ove skupštinske klupe jer je to jedna od sistemskih borbi protiv bele kuge. Takođe smo istakli da je ovaj zakon trebalo da prođe jednu javnu raspravu i da imate impute i od strane poslodavaca i od samih sindikata, na koji način treba rešiti ovaj problem jer je stvarno bilo puno problema, puno prigovora i sama Asocijacija za evropske integracije govori da su žene upravo najviše dobijale otkaz kada su ostajale trudne. To je ono čemu ćemo mi, kao narodni poslanici, određenim zakonskim rešenjima stati na put. Ta zakonska rešenja moraju pre svega biti konsekventna prema neodgovornim društvenim poslodavcima. Takođe, ta zakonska rešenja moraju da motivišu mlade bračne parove, a i žene i da samim tim zakonskim rešenjima menjamo svest poslodavaca. Dakle, ovo je samo jedan mali korak u borbi protiv bele kuge. Treba načiniti stotinu njih da bi se promenila demografska struktura stanovništva u Srbiji. Zahvaljujem.
Hvala. Narodna poslanica Milica Vojić Marković ima reč. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospodine predsedniče Skupštine, predlagača ovog zakona i dame i gospodo narodni poslanici, DSS je shvatila intenciju ovog zakona i što se nas tiče, mi ćemo zakon podržati, iako smo amandmanski reagovali na svaki član. Naša namera je bila da popravimo ono što nam se činilo da je nedorečeno. Naravno, potpuno smo svesni da je zakon došao možda i u zadnji čas, iako smo očekivali da kompletan paket Zakona o radubude pred nama, pa u okviru tog paketa da raspravljamo i o ovoj tematici, ali ovo je pred nama, o njemu možemo da raspravljamo. Naravno da razumemo da zakon treba da unapredi položaj žena i da doprinese promovisanju rodne ravnopravnosti u oblasti rada i s te strane pokušali smo da sagledamo ovaj član 1. Član 1. kaže ovako – poslodavac je dužan da zaposlenoj ženi koja se vrati na rad pre isteka godinu dana od rođenja deteta obezbedi pravo na jednu ili više dnevnih pauza u toku dnevnog rada, u ukupnom trajanju od 90 minuta ili na skraćenje dnevnog radnog vremena u trajanju od 90 minuta, kako bi mogla da doji svoje dete, ako dnevno radno vreme zaposlenoj ženi iznosi šest ili više časova. Dakle, potpuno je jasno, ovo su stvari koje, na kraju krajeva, možemo pročitati u nekim drugim zakonima koji se odnose na oblast rada i to je za mene sasvim prihvatljivo. Bojim se da mnogi problemi u praksi nastaju upravo kada se dogodi da je zakon neprecizan u nekom delu ili kada se, sa druge strane, ne dogovori sa svim akterima koji treba da ovaj zakon praktično sprovedu u delo. Hoću da kažem da meni i mojoj poslaničkoj grupi nedostaje saradnja sa Unijom poslodavaca, jer će poslodavci biti u situaciji da treba da omoguće ženi da praktično dva sata dnevno izostaje sa posla. Ovom prilikom, stvarno moram da kažem da je ovo jedno od prava koje je u EU već standard i tamo se zna kako se ono sprovodi, ali ako mi ne budemo u svoj zakon uneli i te uslove pod kojima će se sprovoditi ovo pravo, bojim se da će poslodavci koristiti svaku priliku, a imamo istraživanja koja kažu da se zaista vrši velika diskriminacija i kršenje ljudskih prava upravo kod privatnih poslodavaca. Oni su i reagovali, na kraju krajeva, na ovaj zakon, jer praktično računaju da će se sav teret socijalnih usluga prebaciti na njihova pleća i da budemo pošteni, dva sata dnevno kada radnica odsustvuje sa posla, to je prilično vremena, ako radi šest sati, to je trećina vremena. Bilo bi sasvim logično da smo u ovom delu obezbedili i podršku poslodavaca i dali neku mogućnost da i oni regulišu taj status žene, ali pošto nismo, nama se čini da bi bilo dobro da razjasnimo odmah u startu pod kojim uslovima će žena koristiti ovo svoje pravo. To pravo je, naravno, prirodno, sjajno što se država koja ima problema sa demografijom tiče zaista potrebno i nužno, ali šta mislite da li je potrebno da žena koja se posle sedam dana vrati na posao sa svojim poslodavcem dogovori, naravno pisanim putem, jer je to ozbiljan način i ozbiljan pristup, pod kojim uslovima će ona koristiti ovo svoje pravo? Pri tome, ako imamo u vidu, to će biti problem. U nekim zemljama EU postoji mogućnost da pri fabrici, ili ustanovi u kojoj radi, postoje prostorije gde će doći neko sa detetom, gde će neko čuvati dete i slično. To u Srbiji nije reč. Šta mislite da li je ženi, koja živi u Beogradu i radi, recimo, na jednom kraju grada, a na drugom kraju grada stanuje, da li joj je 90 minuta u jednom paketu, u jednoj celini, dovoljno da to uradi? Da li će moći da to podeli u više delova? Da li će poslodavac da kaže – ja tražim samo da znam pod kojim uslovima ćeš ti koristiti svoje pravo? Zato je naš amandman, što se DSS tiče, vrlo smislen. Jednostavan je jer poslodavac i žena, majka, će vrlo jednostavno rešiti svoj ugovor, dogovor, jednim dogovorom koji je ozvaničen pisanim putem. Bojim se da ako ovako ostane, to je divno pravo, potpuno podržavam predlagača. Ali, se bojim da ako ostane ovako neregulisano, jednostavno će doći do situacije da će biti najčešće kršeno i žene koje imaju pravo na to, svojih 120 minuta u toku dana, neće imati to pravo, jer će poslodavac od danas do sutra tumačiti to pravo na razne načine. Zato vas molim da još jednom razmislite, jer mi se čini da ovo pokušava da bude na tragu onog što ste vi želeli. Hvala.
Hvala. Reč ima Nebojša Stefanović. Izvolite.
Razumeo sam nameru podnošenja amandmana i kada smo govorili o ovom vremenu, kao što sam svestan činjenice da nekim majkama neće biti dovoljno ne samo 90, nego svih 120 minuta na koje imaju pravo tokom dana, a nekima možda ni duplo od toga. Međutim, još jednom želim da podsetim da žene imaju pravo da uopšte ne idu na posao tih godinu dana. Imaju pravo da budu kod kuće i da se staraju o svom detetu i to je dobro što smo im omogućili takvu vrstu prava. Naša sledeća borba treba da bude da obezbedimo dovoljno novca da ima to pravo bude zagarantovano, da im bude u potpunosti plaćeno i da onda imaju i tu ekonomsku sigurnost. Ono što hoću da kažem o ovome, u ostalom kao i neko ko sam kod kuće ima trinaestomesečnu bebu, navike dece u tih prvih godinu dana se tako brzo i tako često menjaju da se plašim da bi poslodavac mogao da, isto tako ako hoćemo da uzmemo, zlonamerno tumači taj prvi sporazum koji bi postigli sa tom majkom, a koji kaže – evo, ja želim da koristim svoje vreme na kraju radnog vremena, a onda da joj se ukaže potreba da jednom napusti posao, pa da on kaže – izvinite, vi ste se pisano izjasnili da hoćete krajem radnog vremena, i sad više ne može. Naravno da je potrebna komunikacija sa poslodavcem, ali isto tako želim da verujem da prvo, nažalost, mi smo zemlja u kojoj takvih majki koje rade na ovakav način nema tako puno. Radi se o ženama koje su zaposlene na određeno vreme, radi se o ženama koje koriste godinu dana ili kraće u periodu povratka na posao, manje od godinu dana. `Dakle, ne mogu da zamislim kakvi bi ljudi bili ti poslodavci koji bi takvoj ženi uskratili da najoptimalniji način koristi to svoje pravo. Naravno, opet kažem, da li će sve biti, možda sam naivan u svom verovanju da će poslodavci na najbolji mogući način omogućiti mladim majkama da to pravo koriste, ali želim da budem i jedan od vas koji ćemo na svaki mogući način, i u javnosti, i u parlamentu, i pritiskom na državne institucije, i inspekcije i na sve ostale kontrolne organe, da uverimo poslodavce da će i te kako morati da poštuju odredbe ovog zakona, da će i te kako morati da poštuju pravo i trudnica i porodilja i da ćemo mi, kao Narodna skupština, i te kako pritiskati da se to poštuje i tražiti da oni koji budu zlonamerno ili pokušavati da ne poštuju ovaj zakon, da snose posledice. Tu poruku, kada pošaljemo dovoljno jasno, ne verujem da će neko želeti da se usudi da prvo nosi javnu stigmu koja će biti užasna, da se jednoj majci, da se jednoj ženi koja se vratila na posao da radi, pri tom ima malu bebu, onemogućuje da koristi svoje zakonsko pravo. Drugo, kakav je to moralni potez bilo koga od tih ljudi? Uveren sam da ćemo imati puno posla. Uveren sam da postoje dobra i kvalitetna rešenja koja će tek da se primene i u ovom i u drugim predviđenim rešenjima Zakona o radu. Međutim, tu se pojavljuje opet naša nova uloga, mislim naša uloga koja postoji, da pratimo sve ovo. Prvi ću biti, nije mi problem da u konsultacijama sa svima sa kojima je potrebno to učinimo, kažemo – došli smo do još preciznijeg rešenja, do rešenja koje je praksa pokazala kao neophodno da se primeni i da ovde ako treba i za šest meseci, za tri meseca, za godinu dana, kada god bude neophodno promenimo novu izmenu ovog rešenja kojim ćemo bolje definisati u skladu sa rezultatima koji se pojavljuju u praksi ovo postojeće rešenje. U ovom trenutku, dozvolite da verujem, da je dogovor između zaposlenog, mlade majke i poslodavca, u ovom trenutku najbolje rešenje kojim neće biti iritiran poslodavac, a istovremeno ćemo uzeti u obzir mnoge različite situacije u kojim se zaposleni nalaze. Znate, neko radi na otvorenom, neko radi kao kondukter gradskog prevoza, neko radi u kosku, neko radi u firmi koja ima nekoliko hiljada kvadrata. Njihovi uslovi nisu isti, ali to nažalost zakon ne može da tretira. Zakon ne može da reši stvari koje nisu u njegovom domenu. Dakle, mislim da je ovo za sada i to je moje mišljenje, da je ovo optimalno rešenje. Naravno, potpuno cenim vaše napore i vaše lične napore u Odboru za prava deteta. Sve što smo radili zajedno do sada je pokazalo da smo pokušavali da uradimo u interesu majke i dece. U tom duhu, a mislim i na kolegu koji je govorio pre vas, potpuno sam pozitivno shvati sve ove amandmane, dakle, ne kao nešto loše, već upravo kao pokušaj da se dođe do što kvalitetnijih rešenja. PREDSEDAVAJUĆA: Milica Vojić Marković, replika.
Hvala gospođo predsedavajuća, gospodine Stefanoviću, dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da ne kažem jednu rečenicu. Malo je bojim se poslodavaca uradilo nešto slično, pa moram da istaknem kao dobar primer, iako bi možda bilo ružno što je to čovek koji je iz moje stranke. Bivši ministar Aleksandar Popović je u Ministarstvu nauka zaposlio ženu koja je bila u osmom mesecu trudnoće. Malo sam pipkala po internetu i tražila podatke koliko je ko zaposlio žena koje su bile trudne u nekom kasnijem periodu trudnoće. Verujte mi da sam našla samo dva slučaja. Sad ću da vam odgovorim. Govorim o javnim preduzećima, govorim o onim državnim institucijama koje bi trebalo da se bore za natalitet ako privatni poslodavci imaju neke druge opcije. Sad ću da vam odgovorim na vaše pitanje. Potpuno razumem vašu nameru, ona mi je jasna. Ali, ću vam odgovoriti istraživanjem. Kad se spremamo za zakone, pretpostavljam da i vi kao predlagač ste gledali istraživanja kako se kreću i šta je intencija poslodavaca. Rekli ste – kakvi su to ljudi, da li su poslodavci ljudi koji će nositi stigumu. Njih stigma ne interesuje preterano. Sada u zakonima o radu, o rodnoj ravnopravnosti koje sprečavaju diskriminaciju, a ovde se radi o diskriminaciji na osnovu pola kada je u pitanju trudnoća i porođaj, sada imaju žene prava koja ima osporavaju. Istraživanja kažu ovako. Poslodavci su vam ljudi koji ih otpuštaju dok su trudne i onda kada imaju malu decu. Poslodavci su ljudi koji prema istraživanju traže u 53,5% slučajeva da se žena prilikom zapošljavanja već odredi da li će imati porodicu, kada je planira, da li će imati decu. Znači, zadiru unjihove privatne planove. Poslodavci su oni ljudi koji od njih traže da potpišu blanko ostavke pa ako ostanu trudne slučajno u tom periodu, onda gube pravo da rade, gube posao. Razumem da gledate na najlepši mogući način. Nažalost, ja gledam kroz istraživanja. Istraživanja su na strani onoga što smo mi napisali. Hvala.
Hvala. Reč ima Aleksandar Pejčić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospodine Stefanoviću, ja razumem vašu dobru nameru, ali vidim razliku između usmenog i pismenog dogovora sa poslodavcima. Usmeni dogovor isto ne mora da važi za poslodavca. Ali, pisanim putem, žena koja se dogovara ima bar neki pisani dokument za koji može da se veže. Ja sam ovde naveo na desetine primera iz preduzeća koje se zove "Jura", fabrike koja je izgrađena u Leskovcu. Naime, na desetine žena je dolazilo kod mene upravo da mi sugerišu da su dobile otkaz u radnom odnosu zato što su ostale trudne, iako imamo već Zakon o radu koji štiti te žene. Jednostavno, poslodavac se ne pridržava tog zakona iz jednog prostog razloga – zato što inspekcijski organi ne rade dobro svoj posao i zato što je sindikat u tim preduzećima fiktivan, zato što smo smi siromašno društvo i sindikat ne želi da diže halabuku oko toga. Zato mislimo da ovaj naš amandman tačno precizira na koji način će žena u dogovoru sa poslodavcem rešiti da koristi tih 90 minuta i trebalo bi ga prihvatiti. Opet kažem, razumem vašu dobru nameru, razumem vašu ideju, ali mislim da je naša ideja sugestivna i tačno precizira na koji način žena može da koristi ovu pauzu. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Nebojša Stefanović.
Želim da kažem da je ovaj primer upravo razlog zbog čega sam predložio zakon. Neće moći da se desi da jedna žena ostane bez posla zato što joj je istekao ugovor o radu. To je do donošenja ovog zakona u skladu sa zakonom, nažalost. Kada joj istekne ugovor o radu, a poslodavac odluči da ga ne produži, on time nije prekršio zakon. On je time prekršio najdublji moral – udario je na ovu državu, udario je na trudnice. Ali, pošto smo uočili da neke od poslodavaca, ne želim da verujem da su svi poslodavci takvi, neke od poslodavaca to ne obavezuje, predložio sam donošenje zakona u kojem će se onemogućiti da žene u tom periodu mogu da izgube posao time što će im prosto isteći ugovor o radu. On će morati po sili zakona da se produžava sve do onog 12. meseca posle rođenja deteta, što garantuje Zakon o radu i mislim da smo se oko toga dobro razumeli.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Hvala. Ja ću koristiti vreme grupe, a govorim o amandmanu. Dakle, nije replika, mada se odnosi na isti član. Moram da kažem, mada pretpostavljam da je drugačija procedura kada je predlagač zakona narodni poslanik, ali mi smeta što nismo dobili u pisanom obliku obrazloženje koji su amandmani prihvaćeni. Mislim da na ovaj predlog zakona ima negde oko 12 amandmana, uključujući i ova četiri iz DSS, pa ste vi ova obrazloženja koja ste nam sada usmeno saopštili, ali, možda bi bilo dobro da i mi porazmislimo da li imate pravo za odbijanje sada konkretno i ovog amandmana. Razumela sam vašu argumentaciju da se menjaju navike i da se u tom periodu mogu pojaviti drugačije potrebe za načinom korišćenja ovih 90 minuta. Međutim, moj kolega vam je takođe rekao i to da taj usmeni dogovor takođe ne mora da se poštuje. Takođe, može se reći – mi smo se dogovorili usmeno, to i to, recimo, na početku tog perioda i da to bude takođe nešto što ne mora da obavezuje niti poslodavca niti majku. Lepo je od vas, vi ste u stvari rekli, možda je to naivno, da mi verujemo u dobre namere svakog poslodavca u Srbiji ili da govorimo o njihovom moralu. Mislim da ste vi upotrebili tu reč. Poslodavci, odnosno oni koji zapošljavaju, uglavnom imaju na umu visoku produktivnost, odnosno profit. Ovde je kolega izneo primer jednog preduzeća koje radi i zapošljava veliki broj ljudi, uključujući i žene u Leskovcu. Dakle, oni su značajan poslodavac. Međutim, mislim da se ne možemo pouzdati u to da će svaki poslodavac ili da će poslodavci u Srbiji pre ličnog, ne ličnog, nego ostvarivanja profita i visoke produktivnosti, se odlučiti za ovo drugo. Volela bih da nije tako, ali nas prosto praksa i sve što se dešava kod nas kada je ovo u pitanju, to nas demantuje. Dakle, svakog dana kada god otvorite novine možete da pročitate priču neke mlade žene koja ili nije mogla da bude primljena na posao, dakle, zaposlena ili koja je dobila otkaz ili koja je doživela to da mora da budućem ili potencijalnom poslodavcu mora da priča i obrazlaže svoje privatne planove, tako da je to nešto što se svakodnevno dešava. Nas prosto realnost demantuje da tu sada vlada neka visoka svest ili moral kada je bela kuga u Srbijiu pitanju. Druga stvar koju ste rekli, mene raduje i nemam razloga da ne verujem da vi kažete da ćemo mi, dakle, Skupština, pratiti sprovođenje ovog zakona. Znate, mi smo doneli, i ovaj saziv i prethodni sazivi, mnogo zakona, pogotovo zakona koji se tiču zaposlenih. Sećam se Zakona o sprečavanju zlostavljanja na radnom mestu, odnosno o sprečavanju mobinga ili Zakon o ravnopravnosti polova. Sve su to sistemski jako važni zakoni s kojima se Srbija nije susretala. Dakle, to je bilo nešto potpuno novo u našoj pravnoj praksi, štoapsolutno ne govori da nije bilo volje od narodnih poslanika, ali da prosto tu mi kao Skupština nemamo razvijene instrumente, mere i aktivnosti kojima bismo pratili sprovođenje određenih odredaba određenih zakona. Mi ćemo sutra govoriti u pojedinostima o Zakonu o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom. To je takođe nešto što ova skupština ili sprovođenje tog zakona kao skupština nije mogla da prati njegovu primeni, pa smo se svi u diskusiji u načelu pozivali na podatke iz poreske uprave, pa smo preko poreske uprave mogli da pratimo kako su poslodavci primenjivali odredbe iz tog zakona. Prosto, ne vidim način. Način da nam dođe osoba, da li je ministar ili državni sekretar iz nadležnog ministarstva, ovo će biti Ministarstvo za rad i socijalnu politiku, i donesu nam kvartalno prilično kvalitetne izveštaje, to je samo izveštavanje. Kao parlament nemamo mogućnost da zaista pratimo šta se u stvarnom životu dešava. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević. Predlagač i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman su podneli narodni poslanici Bojana Božanić i Milan Lapčević. Predlagač i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Momo Čolaković, izvolite. Slučajno ste se prijavili? Dobro, ništa. Da li neko želi reč povodom amandmana? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Predlagač i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Baš sam mislila da žestoko branim ovaj naš amandman, kada me je predlagač iznenadio. Hvala što ste prihvatili naš amandman, mi smo zaista posmatrali malo fiziologiju, pa smo došli do ovog amandmana i dobro je što ste ga prihvatili. Volela bih da prokomentarišem ovo što je bilo u prethodnom amandmanu koje su moje kolege Lapčević i Bojana Božanić podneli, postojanje okolnosti iz stava 1. ovog zakona, a to je zapravo trudnoća. Treba da potvrde ovlašćeni lekar ili drugi nadležni organ. Prosto smo se pitali koji je drugi nadležni organ osim lekara taj koji treba to da potvrdi, jer bojim se da će ovo izazvati nedoumice, pa smo tražili razjašnjenje, jer prosto nismo razumeli i uspeli sami da dođemo do toga.
Izvolite, reč ima Nebojša Stefanović.
Ja sam se malo konsultovao oko toga i bio na ivici da prihvatim i taj amandman, ali onda su mi rekli da postoji komisija koja je određena i u slučaju, utvrđuje te okolnosti, pod određenim uslovima se ne izjašnjava samo jedan lekar, već se formira komisija. Samo zbog toga, inače, ja sam u pravom momentu rekao, kakav bi to drugi nadležni organ bio, ali da ne bismo isključili te žene koje moraju komisijski da utvrđuju, i samo je to razlog.
Hvala. Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Biljana Pantić Pilja. Predlagač i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujemo da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Ranka Savić. Predlagač i resorni odbor nisu prihvatili amandman sa ispravkom, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sa radom nastavljamo sutra u 10,00 časova. Hvala. Poštovani dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 92 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom današnje sednice, pored predstavnika predlagača dr Jovana Krkobabića, potpredsednika Vlade i ministra rada zapošljavanja i socijalne politike, pozvala da prisustvuji i: Zoran Martinović, državni sekretar u Ministarstvu rada, zapošljavanja i socijalne politike i Ljiljana Džuver, pomoćnik ministra rada, zapošljavanja i socijalne politike. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 7. tački dnevnog reda - PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PROFESIONALNOJ REHABILITACIJI I ZAPOŠLjAVANjU OSOBA SA INVALIDITETOM Narodni poslanik Srđan Milivojević reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.