Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Osmu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 49. Zakona o Narodnoj skupštini predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom svakog odlučivanja postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna u ovom trenutku 172 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici – Milan Urošević i dr Vesna Ivković. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvao da današnjoj sednici prisustvuje Maja Popović, ministar pravde, sa saradnicima. Poštovani narodni poslanici, sa nama su i članovi Radne grupe za izradu Akta o promeni Ustava Republike Srbije, koji sednicu Narodne skupštine prate sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine, pa ih pozdravljam. Poštovani narodni poslanici, za Osmu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu, utvrdio sam sledeći D n e v n i r e d 1. Predlog akta o promeni Ustava Republike Srbije, koji je podneo Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo; 2. Predlog ustavnog zakona za sprovođenje akta o promeni Ustava Republike Srbije, koji je podneo Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo i 3. Predlog odluke o raspisivanju republičkog referenduma radi potvrđivanja Akta o promeni Ustava Republike Srbije, koji je takođe podneo Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Narodni poslanik Ivica Dačić, tj. ja, na osnovu članova 92. stav 2, 157. i stav 1. i 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, predložio je da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o sve tri tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 174, za – 168, uzdržan – jedan, nije glasalo pet narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članovima 146. stav 1, 157. stav 1. i 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu akta o promeni Ustava Republike Srbije, Predlogu ustavnog zakona za sprovođenje Akta o promeni Ustava Republike Srbije i Predlogu odluke o raspisivanju republičkog referenduma, radi potvrđivanja Akta o promeni Ustava Republike Srbije. Dajem reč predstavniku predlagača, narodnom poslaniku Jeleni Žarić Kovačević, predsednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo.
Hvala vam, predsedavajući, uvaženi gospodine Dačiću, što ste mi dali reč. Gospođo Popović, gospodine Vinš, dame i gospodo narodni poslanici, a namerno sam za kraj ostavila i goste na galeriji, članove Radne grupe za izradu Akta o promeni Ustava Republike Srbije. Posebno mi je zadovoljstvo što ste vi danas ovde da ispratite današnju raspravu. Uvaženi građani Srbije, kao što je svima poznato, Vlada Republike Srbije je 4. decembra 2020. godine podnela Narodnoj skupštini Predlog za promenu Ustava Republike Srbije. U skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo je na sednici održanoj 6. maja utvrdio da je navedeni predlog podnet od strane Ustavom ovlašćenog predlagača i u propisanom obliku i o tome podneo izveštaj Narodnoj skupštini, koja je 7. juna na posebnoj sednici razmotrila i dvotrećinskoj većinom od ukupnog broja narodnih poslanika, naravno, usvojila predlog Vlade za promenu Ustava Republike Srbije. Imajući u vidu značaj ustavnih promena, imajući u vidu ulogu Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo u tom postupku, ovaj odbor je u više navrata organizovao javna slušanja na temu „Promene Ustava Republike Srbije u oblasti pravosuđa“, a radi pribavljanja informacija, mišljenja i stavova o promenama Ustava različitih relevantnih institucija, udruženja i stručnjaka u oblasti pravosuđa. Na ovim javnim slušanjima koja su održana ne samo u Beogradu, već i u Nišu, Novom Sadu i Kragujevcu, učestvovali su predstavnici pravosuđa, predstavnici strukovnih udruženja, predstavnici nezavisnih državnih organa, predstavnici stručne javnosti, advokatskih komora Srbije, Vojvodine, Niša, Novog Sada i Kragujevca, predstavnici civilnog društva, predstavnici ambasada zemalja članica EU, Velike Britanije, SAD i Kanade, kao i predstavnici međunarodnih organizacija, delegacije EU u Srbiji, Misije OEBS-a u Srbiji i Kancelarije Saveta Evrope u Beogradu, kao i svi zainteresovani činioci, pravna lica ili građani koji su pokazali želju da uzmu učešće i da iznesu svoj pogled ili svoje stanovište na ustavne promene. Javna slušanja su bila prenošena, dakle, imala su svoj lajv strim, snimljena su, nalaze se na zvaničnim skupštinskim kanalima, dostupna su javnosti. Sa tih javnih slušanja takođe postoje zapisnici koje je Radna grupa koristila upravo zbog primedbi ili predloga koji su razmatrani kako bi se našli u aktu o promeni Ustava Republike Srbije. Na svim javnim slušanjima bili su prisutni članovi Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, učestvovali su u diskusijama kako bi mogli sutradan da o ovim aktima glasaju na sednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Ovaj odbor formirao je Radnu grupu sa zadatkom da izradi akt o promeni Ustava Republike Srbije. Želim da kažem i ko je tu radnu grupu činio. Dakle, činili su je: prof. dr Vladan Petrov, redovni profesor Pravnog fakulteta Univerziteta u Beogradu, sudija Ustavnog suda i član Venecijanske komisije za Srbiju, Branko Marinković, zamenik generalnog sekretara Narodne skupštine, Jovan Ćosić, pomoćnik ministra pravde, Darko Radojičić, pomoćnik direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, Vladimir Vinš, viši savetnik u Ministarstvu pravde, dr Miloš Stanić i dr Miroslav Đorđević, naučni saradnici u Institutu za uporedno pravo, Dragana Boljević, sudija Vrhovnog kasacionog suda i počasni predsednik Društva sudija Srbije, dr Goran Ilić, zamenik republičkog javnog tužioca i zamenik predsednika Državnog veća tužilaca, Bojan Milisavljević, redovni profesor Pravnog fakulteta Univerziteta u Beogradu i ja kao predsednik Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Članovi Radne grupe su prisustvovali javnim slušanjima, kako bi čuli različite predloge i stavove zainteresovanih činilaca ili kako bi na samom javnom slušanju obrazložili razloge zbog kojih smo se kao Radna grupa koja radi na izradi akta o promeni Ustava odlučili za neko rešenje. Još jedna informacija o Radnoj grupi, jer sam više puta pitana u nekim neformalnim razgovorima - članovi Radne grupe nisu imali nikakvu naknadu za ovaj rad. Dakle, građane Srbije nije ništa koštala Radna grupa. Skupština je imala određene troškove koji su se ticali javnih slušanja i koji su se odnosili isključivo na prevoz na članove odbora i ništa više, a Radna grupa je svoje sednice održavala u skupštinskim odborskim salama. Radna grupa je svoj rad završila 3. septembra, nakon čega je sproveden još jedan krug javnih slušanja, na kojima je predstavljen akt koji je Radna grupa izradila i koji je posle toga bio upućen Venecijanskoj komisiji na pozitivno mišljenje. Ono što javnost treba da shvati, a što se tiče Venecijanske komisije, jeste da su nam njihovi eksperti zaista mnogo pomogli da ostanemo dosledni cilju koji smo imali na početku ovog postupka, a to je da sprovedemo ovaj deo reformi na najbolji mogući način, u smislu implementiranja njihovih preporuka, kao pravila koja važe u EU, a da sa druge strane to bude i uklopljeno u naše zakonodavstvo i sutradan primenjivo. U ovoj godini je dva puta zatraženo mišljenje Venecijanske komisije o usklađenosti Predloga akta o promeni Ustava sa međunarodnim standardima i dva puta je Venecijanska komisija nama dala svoje mišljenje. U prvom mišljenju koje smo dobili posle njihove plenarne sednice, održane 15. oktobra, date su preporuke koje je trebalo prihvatiti radi unapređenja konačnog teksta Akta o promeni Ustava. Preporuke su prihvaćene i na najbolji mogući način implementirane. Uvek kažem da je Radna grupa imala težak zadatak, jer je tokom postupka bilo potrebno da i mi razjasnimo neke stvari predstavnicima Venecijanske komisije, upravo zbog različitosti koje postoje u našim pravnim sistemima. Navešću vam samo jedan primer. Izvestioci nisu dobro razumeli, recimo, razliku između dva pravna sredstva koja se podnose Ustavnom sudu. Radi se o ustavnoj žalbi i o žalbi Ustavnom sudu. Ustavna žalba se podnosi kada su iscrpljena sva pravna sredstva i služi zaštiti Ustavom zajamčenih prava, pa smo, recimo, iz tih razloga dobili preporuku da jedan član promenimo. I članovi Radne grupe i članovi Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo imali su on-lajn sastanke sa predstavnicima Venecijanske komisije, uvek je bila tu ili gospođa Popović kao ministar pravde ili Vladimir Vinš ili bilo koji predstavnik ministra pravde, zato što smo i na početku i na prvom sastanku dogovorili sa premijerkom Brnabić i sa predsednikom Skupštine Dačićem da ćemo zajedno, timski raditi na ovom zadatku. Mi smo zajedno sa predstavnicima Venecijanske komisije dolazili do rešenja koja će imati najbolje efekte u našem pravosudnom sistemu ubuduće. Na plenarnom zasedanju Venecijanske komisije u Veneciji, oktobra meseca, 15. oktobra, delegacija Srbije je bila prisutna i ono što je negde bila možda i naša lična satisfakcija ali svakako satisfakcija za našu državu jeste da smo tada mogli da čujemo reči hvale od strane izvestioca za našu tačku dnevnog reda, ali ne samo od strane jednog izvestioca, već i od svih predstavnika Venecijanske komisije koji su naročito istakli važnost stepena transparentnosti i inkluzivnosti koji smo postigli u toku celog postupka. Od Venecijanske komisije dobili smo pozitivno mišljenje odmah posle toga. Iako kasnije, recimo, nismo bili formalno u obavezi da ponovo tražimo pozitivno mišljenje, mi smo zbog dobrih odnosa sa predstavnicima Venecijanske komisije odlučili da posle implementiranja preporuka još jednom pošaljemo Venecijanskoj komisiji tekst Nacrta akta o promeni Ustava, kako bismo dobili još jedno tzv. hitno mišljenje Venecijanske komisije, koje je takođe bilo pozitivno. Na taj način smo postupak pred Venecijanskom komisijom i okončali. Kao što vidite, ove promene se nisu desile preko noći. Iza nas je postupak koji je trajao sasvim sigurno od početka ovog saziva, ali možemo da se vratimo još dalje u prošlost, ako se setimo da je i 2018. godine, čini mi se, Venecijanska komisija dala određeno mišljenje na tzv. ustavne amandmane i tome je prethodio jedan dugotrajan postupak u svakom slučaju. Srbija je spremna da radi na unapređenju zakonodavnog sistema. Srbija je spremna da radi na unapređenju zakonodavnog sistema u celini, ali konkretnije kasnije i zakonodavnog okvira koji obuhvata zakone koje bi trebalo promeniti, odnosno uskladiti sa Ustavom posle ovih promena, ukoliko ih građani Srbije budu potvrdili, i to smo i istakli na sastancima da je od velikog značaja kada smo razgovarali sa evropskim ekspertima. Nadam se, sa druge strane, da će svi koji su pozvani u ovom postupku iz EU da ocenjuju naš rad, da će objektivno sagledavati sve i da će reći da smo uspeli. Jer, mi smo posvećeni ovom postupku ne da bismo pričali kako nešto radimo ili da bismo odglumili neku ulogu, već zato što smo rešeni da se i na ovaj način borimo za građane Srbije, ako će to značiti sutradan otvaranje klastera ili bolji položaj Srbije generalno na međunarodnoj sceni. Nadam se, takođe, da smo postigli širi društveni konsenzus po ovim pitanjima, jer to je bio takođe jedan od ciljeva sa kojim smo krenuli sa prvog sastanka na kome smo se o tome dogovarali sa predsednikom Dačićem i sa premijerkom Anom Brnabić. Danas se pred vama nalazi Predlog akta o promeni Ustava, sa obrazloženjem. Ja se nadam da će posle konstruktivne rasprave biti i usvojen. Rekla bih da je to dobro za naš put ka formalnom punopravnom članstvu u EU, rekla bih da je to dobro za naše pravosuđe, čiji će organi i nosioci pravosudnih funkcija dobiti veće nadležnosti, ali to će za njih svakako značiti i veću odgovornost. Rekla bih da je dobro za rejting Srbije, koja svakodnevno pokazuje da može da stane rame uz rame sa najrazvijenijim zemljama u mnogim oblastima. Ovo će svakako popraviti status naše zemlje u međunarodnoj zajednici. Dobro je da pokažemo da smo spremni da možemo da idemo do kraja, da smo spremni da ne odustajemo, da ćemo se boriti, jer sve ovo će na kraju značiti bolje uslove za život građana Srbije. Sa ovim bih završila, a kasnije ću svakako nastaviti u delu u kome ću govoriti kao ovlašćeni predstavnik ovlašćene grupe. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka pravde, Maja Popović. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, danas su na dnevnom redu Posebne sednice Narodne skupštine Predlog akta o promeni Ustava Republike Srbije, Predlog ustavnog zakona za sprovođenje Akta o promeni Ustava Republike Srbije i Predlog odluke o raspisivanju republičkog referenduma o potvrđivanju Akta o promeni Ustava. Kao predstavnik Vlade koja je bila podnosilac Predloga za promenu Ustava, upoznaću vas o razlozima za promenu Ustava u oblasti pravosuđa i predloženim rešenjima. Predložene promene Ustava primarno imaju za cilj povećanje pravne sigurnosti građana Republike Srbije. Samo nezavisno sudstvo i samostalno javno tužilaštvo garantuju građanima adekvatno ostvarivanje zaštite prava u sudskim postupcima. Neophodno je da građani imaju efikasne pravosudne organe kako bi svoja prava mogli da ostvare i zaštite u razumnom roku. Predložene promene Ustava predviđene su kao aktivnost u Akcionom planu za pregovaračko Poglavlje 23. Promena Ustava u oblasti pravosuđa je uslov za dalju reformu pravnog sistema i najznačajnija reforma u oblasti vladavine prava koja predstavlja osnovnu vrednost svakog demokratskog društva i jedan od prioriteta politike EU. Imajući to u vidu Republika Srbija posvećuje veliku pažnju ispunjavanju obaveze sadržanog u Poglavlju 23, pravosuđe i osnovno pravo. Upravo zbog svoje važnosti prve aktivnosti u revidiranom akcionom planu za Poglavlje 23 posvećene su promenama Ustava u cilju jačanja vladavine prava koja kao najviše ustavna vrednost ima za svoju pretpostavku unapređenje kvaliteta pravde, kao i povećanje nezavisnosti sudija i samostalnosti javnog tužioca, ali i njihovu veću nepristrasnost, stručnost, odgovornost i efikasnost. Od ispunjavanja ovih aktivnosti zavisi ispunjenje brojnih drugih aktivnosti u okviru ovog pregovaračkog poglavlja. Ukoliko do promena Ustava dođe to će svakako značiti jačanje vladavine prava i napredak Srbije u jednoj važnoj oblasti, a samim tim i bolje ocene u procesu pregovora za članstvo u EU. To će istovremeno omogućiti i ubrzani nastavak ovog procesa budući da je napredak u oblasti vladavine prava uslov za otvaranje druge pregovaračkih poglavlja, odnosno sada klastera. Zato, očekujem da će Evropska komisija ceniti napore koje Srbija ulaže da bi promenila ustavne odredbe o pravosuđu. Pored toga, promene Ustava u oblasti pravosuđa su uslov za ispunjavanje značajnog broja preporuka grupe država protiv korupcije, GREKO, u okviru četvrtog evolucionog kruga, čime bi se omogućilo da Srbija više ne bude na listi globalno nezadovoljavajućih zemalja u oblasti sprečavanja korupcije. Međutim, odredbe Ustava u oblasti pravosuđa treba da promenimo, pre svega zbog građana Srbije, jer je to u našem interesu, a ne zato što EU i neka druga međunarodna organizacija to od nas zahteva. U interesu građana Srbije je da imamo pravosuđe koje je nepristrasno, stručno, odgovorno i efikasno. Tako pravosuđe moći će najbolje da štiti ustavom zajamčena ljudska prava i slobode naših građana i sudi pravično i u razumnom roku. Samo takvo pravosuđe je pravosuđe u koje će građani imati poverenja. Upravo će građani Srbije u čijem su interesu promene ustava u oblasti pravosuđa dati konačan sud o njima na referendumu, ukoliko Narodna skupština dvotrećinskom većinom od ukupnog broja narodnih poslanika usvoji akt o promeni Ustava. Izražavam čvrsto uverenje da će se to desiti u danu kada se sprovodi referendum. Predloženim promena Ustava biće isključeno učešće politike u izboru sudija, predsednika sudova i javnih tužilaca što će omogućiti veću nezavisnost sudija i veću samostalnost javnih tužilaca, a to će značiti i njihovu veću odgovornost koja će, ne samo ojačati vladavinu prava, već i povećati pravnu sigurnost, a veća pravna sigurnost uticaće i na priliv naročito stranih investicija. To će voditi ka povećanju standarda građana Republike Srbije. Predlogom akta o promeni Ustava o kome će se danas raspravljati predviđeno je da sudije i predsednike sudova bira isključivo Visoki savet sudstva čiji sastav i način izbora članova se menja, tako da će ubuduće imati šest članova, koje biraju sudije iz redova sudija, četiri člana iz reda istaknutih pravnika, koje bira Narodna skupština na predlog nadležnog Odbora i posle sprovedenog javnog konkursa dvotrećinskom većinom glasova svih narodnih poslanika i predsednika Vrhovnog suda, po položaju. Takođe, ovim nacrtom predviđeno je da se promeni i sastav i način izbora članova Državnog veća tužilaca koje će se ubuduće zvati Visoki savet tužilaštva. Ovaj organ će biti nadležan za izbor glavnih javnih tužilaca, kako će se ubuduće zvati sadašnji javni tužioci, i javnih tužilaca, kako će se ubuduće zvati sadašnji zamenici javnih tužilaca. Predviđeno je da Visoki savet tužilaštva ubuduće ima 11 članova, i to: pet članova koje biraju glavni javni tužioci i javni tužilac iz reda javnih tužilaca, četiri člana koje bira Narodna skupština iz reda istaknutih pravnika na predlog nadležnog Odbora i posle sprovedenog javnog konkursa dvotrećinskom većinom glasova svih narodnih poslanika, dok će vrhovni javni tužilac, kako će se ubuduće zvati republički javni tužilac, i ministar nadležan za pravosuđe biti članovi Visokog saveta tužilaštva po položaju. Vrhovnog javnog tužioca Narodna skupština bira tropetinskom većinom svih narodnih poslanika. Imajući u vidu da je ponekada teško postići dvotrećinsku, odnosno tropetinsku većinu u Narodnoj skupštini za izbor člana Visokog saveta sudstva, Visokog saveta tužilaca i vrhovnog javnog tužioca previđen je mehanizam kako bi se sprečila blokada rada ovih organa. Ako za njihove članove, odnosno vrhovnog javnog tužioca ne glasa dve trećine, odnosno tri petine od svih narodnih poslanika članove ovih organa iz reda istaknutih pravnika ili vrhovnog javnog tužioca bira komisija koju čine predstavnici organa koji su ustavna kategorija: predsednik Narodne skupštine, predsednik Ustavnog suda, predsednik Vrhovnog suda, vrhovni tužilac, Zaštitnik građana. Ovakav sastav komisije predviđen je zato što ona predstavlja telo koje treba da zameni nadležnost Narodne skupštine kada Narodna skupština nije u mogućnosti da donese odluku o izboru istaknutih pravnika ili vrhovnog javnog tužioca. Zato je najpodobnije da ona bude sastavljena od nosioca najviših javnih funkcija koji su istovremeno i ustavna kategorija. Promenjen je i naziv najvišeg suda u zemlji, pa će se ubuduće zvati Vrhovni sud, jer je sadašnji naziv najvišeg suda, Vrhovni kasacioni sud, sam po sebi kontradiktoran. Predviđeno je da se ukine postojanje probnog trogodišnjeg mandata za sudije ili zamenike javnih tužilaca koji se prvi put biraju na sudijsku, odnosno javno tužilačku funkciju koje je kritikovano i u mišljenju Venecijanske komisije o Ustavu Republike Srbije koje je usvojeno u 2007. godini. Takođe, probni mandat sudija, odnosno zamenika javnih tužioca nije naišao ni na podršku stručne javnosti, niti Akademske zajednice u Republici Srbiji. Posebno bih naglasila da iz odredbi ustavnog zakona nedvosmisleno proističe da do ponovnog izbora sudija, predsednika sudova i javnih tužilaca, kao i njihovih zamenika neće biti, jer smo imali prilike da se uverimo kako je on izgledao u ne tako davnoj prošlosti prilikom tzv. reforme pravosuđa, bez jasnih kriterijuma i merila za ocenu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti i bez pravednog vrednovanja njihovog rada. Pored toga, potrebno je naglasiti da se u procesu promene Ustava insistiralo na dijalogu i kompromisu između politike, nauke i struke, koja je ključna karakteristika ovog procesa i presudni činilac za izradu kvalitetnog akta o promeni Ustava. Smatram da je najveći uspeh u postupku promene Ustava postignut načinom i stilom na koji je ovaj postupak vođen do danas. To je bio jedan sasvim otvoren i javni postupak, bilo je mnogo javnih slušanja širom Srbije u dva kruga, u maju i junu, a potom u septembru ove godine. Bile su redovne konsultacije sa Venecijanskom komisijom. Obrazovala je redna grupa koja je iznela možda i najveći teret ovog posla, jer je kroz njen rad stvoren kvalitetan tekst o promeni Ustava, iskazan potencijal da se postigne najširi mogući stepen društvenog konsenzusa u datim okolnostima, što ne samo da je standard Venecijanske komisije, već je nužan uslov svake ustavne reforme koje teža teži da bude trajna i ostavlja trajne pozitivne efekte u državi i društvu. Ovom prilikom bi se posebno zahvalila svima koji su učestvovali u izradu ovih ustavnih amandmana, posebno članovima radne grupe, Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo, i posebno predsednici Odbora Jeleni Žarić Kovačević, jer su oni podneli najveći teret ovih ustavnih reformi. Rad radne grupe, kao i transparentnost i inkluzivnost procesa promene Ustava do sada su pohvaljene od strane Venecijanske komisije, kao savetodavnog tela Saveta Evrope u ovoj oblasti. Upravo ovo telo je iznelo pozitivno mišljenje o Predlogu akta o promeni Ustava o kome danas raspravljamo. To je inače prvi put da se mišljenje u tekstu akta o promeni Ustava i Ustavnog zakona za njegovo sprovođenje pribavlja od Venecijanske komisije pre usvajanja Narodne skupštine, čime smo pokazali koliko uvažavamo ovo renomirano telo. Pribavljeno pozitivno mišljenje predstavlja dokaz da se nalazimo na pravom putu i da smo spremni da jačamo vladavinu prava u interesu naših građana. To će istovremeno predstavljati putokaz za rad na izradi zakona kojim ćemo morati da uskladimo s aktom o promeni Ustava ukoliko on bude danas usvojen, a potom i potvrđen od strane građana na referendumu. Ovo su samo neke od važnih promena koje će doneti akt o promeni Ustava o kome ćemo danas raspravljati i odlučivati. Važno je da i danas čujemo kvalitetne argumente za i protiv akta o promeni Ustava i Ustavnog zakona za njegovo sprovođenje. Važno je najviše zbog građana Srbije koji će možda biti podstaknuti današnjom raspravom i odlučiti da izađu na referendum, a potom, uverena sam i da glasaju za ove ustavne promene. U duhu svega navedenog pozivam vas da aktivno učestvujete u današnjoj raspravi i da u danu za glasanje podržite predložene akte. Hvala.
Zahvaljujem. Pre nego što pređemo na predsednike, odnosno predstavnike poslaničkih klubova, obaveštenje o današnjem radu. Saglasno članu 27. i članu 77. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovana ministrice sa saradnikom, pre nego što pređem na jako važan dnevni red koji je danas pred nama, želim da koleginice i kolege narodne poslanike upoznam sa jednim tekstom koji se pojavio na određenim portalima, koji glasi „Tandirov hvalospev Vučiću izazvao bes Bošnjaka“. Evo, to ovako izgleda. Ja nisam uputio nikakav hvalospev. Vlasnici ove sajber nesanitarne deponije su ljudi bliski bivšem ministru Rasimu Ljajiću i ja pitam kolege iz SNS ako o vama ovako pišu vaši partneri, šta vam tek misle vaši neprijatelji? Zbog sebe i zbog svoje stranke hoću da kažem da nikakav hvalospev nisam uputio. Ja sam jasno i glasno podržao politiku predsednika Aleksandra Vučića i to što je on održao reč i dogovor koji je napravio sa rahmetli našim predsednikom muftijom Muamerom Zukorilićem, puna podrška svim infrastrukturnim projektima koji treba da se realizuju na prostoru sandžačkih opština, kao što je gasovod, kao što je izgradnja auto-puta, kliničko-bolnički centar i kao što je investicija u infrastrukturu, nove škole, bolnice, obdaništa itd. Cilj ovog teksta, poštovane koleginice i kolege, jeste predstaviti da su Bošnjaci protiv predsednika, što nije tačno. Drugi cilj jeste da svako ko pohvali politiku Vlade Republike Srbije on bude meta i da se izvrši njegova dehumanizacija. Znači, sve ono što mi smatramo da bi trebalo unaprediti, mi to jasno i argumentovano govorimo, ali ono što je dobro nemamo problem da pohvalimo, tako da je jako je važno da javnost i naši partneri budu upoznati šta se to priča ovde u sali, a šta se piše po portalima u Sandžaku. Što se tiče današnje teme dnevnog reda, hoću da kažem Akt o promeni Ustava, raspisivanje republičkog referenduma radi potvrđivanja Akta o promeni Ustava Republike Srbije, pa dovoljno je samo reći Ustav i jasno koliku važnost ima današnja sednica. Prije nego što se osvrnem na ono što je tema promene Ustava, hoću da pohvalim predstavnike Ministarstva, hoću da pohvalim resorni Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i Radnu grupu. Mislim da smo više puta ovde govorili o ustavnim promenama i malo je toga danas ostalo novog što bi mogli da kažemo. Jasno je da promene Ustava su posledice zahteva našeg puta ka EU. To je nešto što je deo Poglavlja 23, koje se tiče pravosuđa i to je nešto, obzirom na naše strateško opredeljenje, da budemo deo EU, moramo i da ispunimo. Ono što je lično moj stav jeste da to što smo i do sada birali sudije, tužioce, predsednike sudova ovde u parlamentu, ja to nikada nisam doživljavao kao politiku, već kao stav naroda. Ljudi koji ovde sede nisu samo političari, oni su birani predstavnici naroda. Međutim, jasno je da su pred nas postavljeni određeni uvjeti koji za cilj imaju veću nezavisnost pravosudnih organa i mi ćemo ih, naravno, podržati. Stranka pravde i pomirenja kao najjača bošnjačka stranka i naš poslanički klub Stranke pravde i pomirenja i Ujedinjene seljačke stranke u danu za glasanje glasaće za sve predložene zakone i, naravno, kada je u pitanju referendum, građanke i građane ćemo pozvati da se odazovu na referendum i ono što mi danas usvojimo i da građani daju na referendumu podršku. Ono što je jako važno jeste da i ove promene Ustava i druge evropske zakone koje usvajamo, a važno je i da građani znaju jeste da mi to radimo zbog nas samih, zato što mi osećamo potrebu da naše društvo, našu državu, našu demokratiju, našu vladavinu prava učinimo još funkcionalnijom, a ne zato što je neki birokrata iz Brisela, iz Strazbura ili iz neke druge Evropske prestonice, Berlina, ne znam, postavio pred nas neke uvjete. To je naše opredeljenje i to je naša samostalna, potpuno neovisna odluka. Ono što hoću da kažem i što je jako važno jeste da je Venecijanska komisija dala svoj pozitivan stav ovim ustavnim promenama. Iako je Venecijanska komisija dala pozitivan signal, vidimo da određene političke grupacije, i desne i leve, opet imaju neke rezerve i vraćamo se na onu narodnu izreku da se svetu ne može ugoditi i da u stvari nije bitno da li vladajuća većina, da li predsednik države, da li Vlada radi dobre stvari, već, naprosto, mi ćemo po difoltu, po navici kritikovati što Vlada predlaže, bez obzira da li je to dobro ili je loše. Znači, neovisne međunarodne reprezentativne institucije su dale zeleno svetlo, pozdravile ovaj predlog i ja mislim da i za sve neke ljude koji su sumnjali, neverne Tome, kojih možda ima, da to treba da bude signal da je ovo prava stvar i da to treba podržati. Ono što je za mene jako važno jeste da Skupština kao najveće predstavničko telo, kao najveći izraz demokratije i mi kao predstavnici naroda ipak ćemo ostati delimično uključeni u izbor sudija i tužilaca. Što se tiče stanja u pravosuđu, hoću da kažem da ova Vlada i sve Vlade od 2014. godine jako puno rade i ja želim i vama da odam priznanje. Međutim, jasno je kakav smo jedan javašluk nasledili, pogotovo kroz onu reformu koju smo imali 2008. i 2009. godine i ono što je posebno važno jeste ta opredeljenost koju je naglasio i predsednik države i predsednica Vlade, borba protiv kriminala i korupcije. Zato su važne ove ustavne promene, da bi imali efektivniju i efikasniju borbu protiv kriminala i korupcije. To je pitanje od milion dolara i ne suočava se sa tim problemom samo naša zemlja i naše društvo. Videli smo da i napredne zemlje i zemlje EU i SAD imaju taj problem. Čak i sada kada smo imali posetu regionu Gabrijela Eskobara, predstavnika Stejt departmenta, on je naglasio da je problem kriminala, korupcije i problem neovisnosti pravosuđa jedan od prioriteta i administracije predsednika Bajdena. Ono što hoću da iskoristim vaše prisustvo da dam podršku da dalje nastavite na ovom kursu, jer jako je zabrinjavajuća situacija da mi u pojedinim delovima, a više puta je o tome govorio rahmetli predsednik akademik Muamer Zukorlić, da imamo samo gradove u našoj zemlji gde se zna cena presude, da imate advokate koji mogu da završavaju određene presude i da ste u jednom gradu čak imali nekog sudiju sa nanogicom, što je apsolutno neprihvatljivo. Ono što je za nas, pripadnike manjinskih zajednica, posebno za moj bošnjački narod, jako važno jeste službena upotreba jezika i pisma u postupcima pred nadležnim sudovima i procentualna zastupljenost Bošnjaka u sudovima, tužilaštvima i ja vas molim da o tome vodimo računa. Jasno je da smo nasledili brojne probleme, ali je jasna opredeljenost i predsednika države i predsednice Vlade da sve građanke i građani ovu zemlju doživljavaju kao svoj dom. Zato ja najkonstruktivnije vas upoznajem sa tim problemom i da radimo u narednom periodu da se to reši na zadovoljstvo svih građanki i građana. Ono što je jedan nonsens koji imamo za prostor Balkana, a i za našu zemlju, jeste ta sintagma da imamo dobre zakone, ali da fali implementacija. Znači, imamo zakon, ali fali implementacija. Znači, imamo zakon, ali fali primena. Ja se nadam, vi svakako imate podršku ovog parlamenta, to je nešto što moramo da ispravimo. Znači, šta je problem? Pa, problem je ljudski faktor. Jednostavno, ako imamo propis, ako imamo stručno osposobljene ljude, pa nisu sudije ljudi koji nisu u branši ili tužioci. Naprosto, to su ljudi koji imaju visoke kvalifikacije, koji su prošli određene provere i ne mogu da prihvatim to da mi sada imamo problem u implementaciji. Koliko imamo, kako da kažem, zaista širok dijapazon shvatanja šta je to zakon, podsetiću vas, poštovane koleginice i kolege, poštovani građani, na slučaj Zakona o crkvama i verskim zajednicama, po kome, zaista, jasno, decidno se kaže da može biti samo jedna tradicionalna crkva i verska zajednica, a da smo 2006. i 2007. godine, kada je na čelu ove države i Vlade bio čovek koji se predstavljao kao legalista, imali upisanu još jednu paraversku tvorevinu, tzv. Islamsku zajednicu i to je nešto što ističem kao pouku da nam se nešto tako više nikada ne sme dogoditi. Što se tiče same promene Ustava, ne postoji mala promena Ustava. Svaka promena Ustava je istorijska. Mi ono što sada radimo jeste jedna velika istorijska stvar i ja ovo naglašavam da bi svi bili svesni koliko važne stvari za ovu zemlju, za naš narod, za naše građane radimo. Primer dugotrajnog, funkcionalnog Ustava jeste Ustav SAD iz 1787. godina koji je naredne 1788. i ratifikovan i koji se nije u celosti menjao, ali se dopunjavao brojnim amandmanima. Hoću da podsetim i na neke ustave koji su dali i pečat našem društvu i našoj zemlji, kao što je Sretenjski ustav iz 1835. godine, jedan jako napredan Ustav, koji je, nažalost, trajao samo 55 dana, a koji je po prvi put uveo tu raspodelu vlasti na izvršnu, sudsku i zakonodavnu i koji je bio zaista jedan civilizacijski iskorak i jedan dah demokratije na ovim prostorima. Takođe, koliko donošenje novog Ustava zna da bude turbulentno i izazovno, jeste Oktroisani ustav, koji je nametnuo kralj Aleksandar 1931. godine, zbog koga su izbili brojni nemiri i naredne 1932. i 1933. godine. Možda Ustav koji se najviše u javnom diskursu komentariše jeste Ustav iz 1974. godine. Za mnoge je on uveo federalizaciju i da je to kamen temeljac razbijanja tadašnje države, a opet, za druge je dašak demokratije. Tako i ove promene o kojima mi danas govorimo, i one će se tumačiti na jedan ili drugi način, ali je važno da imamo iskrenu veru, da sve što radimo, radimo u interesu građana i da bi ovu našu zemlju, državu Srbiju učinili što funkcionalnijom. Još jedan kratak osvrt ću napraviti na Ustav iz 2006. godine. Kada se taj Ustav donosio, mi, na čelu sa tada muftijom Muamerom Zukorlićem, koji je bio na čelu Islamske zajednice, ja sam tada bio njegov saradnik u verskoj zajednici, izneli smo stav da nismo zadovoljni tim ustavnim rešenjem. Ono što hoću da istaknem jeste – podržavamo ovu promenu Ustava, ali mislim da ćemo u narednom periodu morati da uđemo u dublje promene Ustava. Ono što je naš stav jeste da se ne moramo oko svih stvari slagati, ali da sva neslaganja moramo da rešavamo dijalogom, moramo da rešavamo razgovorima. Isto tako, i 2006. godine smo isticali neke stvari i neke zamerke sa kojima nismo saglasni, i kao definicija države, građanske, kako mi to doživljavamo, i uvođenje srednjeg nivoa vlasti, smatramo da bi tako državni aparat bio funkcionalniji, ali, Bože moj, to sad ne možemo da postignemo. Ovo što sam govorio i što smo govorili te 2006. godine je nešto čemu ćemo stremiti. Poslanička grupa Stranke pravde i pomirenja i Ujedinjene seljačke stranke u danu za glasanje glasaće za predložene zakone. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Selma Kučević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se danas na dnevnom redu nalazi Predlog akta o promeni Ustava. Iako je nama kao jedinoj parlamentarnoj opozicionoj grupi jasno da evropske integracije nisu jedini spoljno-politički prioritet trenutno u Srbiji, a čemu u prilog svakako govore i ove parcijalne izmene Ustava, mi smatramo da je neophodno dati doprinos u harmonizaciji našeg domaćeg prava sa pravom i pravnim tekovinama EU. Kada govorimo o promeni Ustava u delu pravosuđa, smatram svakako da je osnovni argument za ovu promenu Ustava činjenica da današnji Ustav ostavlja preveliki prostor uticaja kako zakonodavne, takođe i izvršne vlasti u pogledu izbora nosilaca pravosudnih funkcija. Kada se radi o predlogu promene Ustava u oblasti pravosuđa, smatram da je važno spomenuti takođe da zbog izbegavanja debate o ustavnim rešenjima, a posebno zbog skretanja pažnje sa primarne teme kakva je nezavisnost sudstva, odnosno pravosuđa, stručna javnost je odustala, odnosno prekinula sa daljim učešćem u ovakvom procesu, što svakako umanjuje legitimitet samom procesu izmene Ustava u delu pravosuđa. Tu svakako mislim na Društvo sudija Srbije, zatim, Udruženje javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, Centar za pravosudna istraživanja, Udruženje sudijskih i tužilačkih pomoćnika Srbije i Komitet pravnika za ljudska prava. Takođe, kritike stručne javnosti kažu da Ministarstvo pravde nije bitno izmenilo sadašnji koncept ustavnih promena za oblast pravosuđa kojim se ova grana vlasti stavlja u podređen i kontrolisan položaj, isključivo iz razloga što je predložilo koncept vlasti koji omogućava da izvršna i zakonodavna vlast proveravaju sudsku, zbog čega je nezavisnost sudstva samo puka formulacija. Propustilo je definisanje sadržine sudske vlasti, zatim, izostavilo bitne garancije, kao što je to sudski budžet i plate koje odgovaraju dostojanstvu sudija i težini funkcije koju obnašaju. Uvelo je mogućnost preispitivanja svake sudske odluke od strane Ustavnog suda, koje, dakle, nema adekvatnu garanciju nezavisnosti, ugrozilo garanciju nepremestivosti sudija proširenjem situacija u kojima bi sudije i bez svoje saglasnosti mogle biti premeštene u drugi sud. Takođe, traži se vraćanje ranijeg naziva za najviši sud, odnosno Vrhovni sud. Ukinut je probni izbor sudija. Izbor sudija i predsednika sudova poveren je Visokom savetu sudstva, a sastav Visokog saveta sudstva sa neparnim brojem, u kojem je veći broj sudija. Dakle, koliko postoje ti relevantni razlozi za promenu Ustava u oblasti pravosuđa, takođe postoje i brojni drugi razlozi za promenu kompletnog Ustava. Ja ću vam ovom prilikom navesti samo neke od njih. Kada govorimo o članu 1. Ustava Republike Srbije, dakle, ovaj član definiše državu Srbiju kao državu srpskog naroda. Ovaj član problematičan je sa aspekta nacionalnih manjina. Republika Srbija je po nacionalnoj strukturi heterogena država, gde preko 20% stanovništva čine pripadnici nacionalnih manjina i zajednica, te njeno definisanje kao države jednog većinskog naroda snaži uverenje da su članovi drugih zajednica drugačijeg porekla zapravo građani drugog reda. U ovom slučaju mi se možemo ugledati i na primer Crne Gore, čiji Ustav u članu 2. propisuje da je nosilac suverenosti građanin koji ima crnogorsko državljanstvo, građanin vlast ostvaruje neposredno ili putem izabranih predstavnika. Obzirom da se Republika Srbija od jugoslovenske krize predstavlja pravnim naslednikom bivše SFRJ, mi u tom smislu tražimo potpunu promenu Ustava koji odgovara stanju na današnjoj teritoriji Republike Srbije. Razlog zbog kojeg smatramo da je neophodna celokupna promena Ustava svakako jeste i to što su Bošnjaci u bivšoj SFRJ imali status naroda i mi smatramo da to pravo ne može da se oduzme. Veoma je važno spomenuti i to da su tekst državne himne, kao i dizajn državnog grba isključivo simboli srpskog naroda. Mi tražimo da se sadržina himne i grba usaglasi sa stanjem na terenu, kako bi državni simboli bili prihvatljivi za sve građane koji žive na teritoriji ove države. Kada se osvrnemo na član 10, koji definiše jezik i pismo, saglasni smo sa mišljenjem Venecijanske komisije, u kojem stoji da je upadljivo da u poređenju sa Ustavom iz 1990. godine postoji umanjenje zaštite prava na jezik manjina, jer je u članu 8. tog Ustava izričito bilo predviđeno da je latinično pismo u službenoj upotrebi na način utvrđen zakonom. Ustav propisuje da ne umanjuje dostignuti nivo ljudskih i manjinskih prava, s obzirom da većina pripadnika nacionalnih manjina, čiji broj i teritorijalna rasprostranjenost nisu zanemarljivi, koristi mahom latinično pismo, te treba razmotriti da li ovakav član 10. Ustava na najbolji način uređuje službenu upotrebu jezika i pisma. Takođe, stručnjaci konstatuju da u Srbiji nije stvoren pravni okvir za ostvarivanje određenih garantovanih prava u skladu sa međunarodnim standardima zato što je u tekst Ustava uključen i suviše širok spisak socijalnih, ekonomskih i kulturnih prava, kao i tzv. prava druge i treće generacije, a zbog čega će njihovo sprovođenje zavisiti od sredstava koje obezbedi zakonodavac, da će se u obezbeđivanju tih sredstava uključiti i sudovi što će, dakle, ceo odeljak o ljudskim pravima pretvoriti u spisak težnji umesto primenjivih prava. Važeći međunarodni standardi u ljuskim pravima nisu direktno navedeni kao izvor prava i zato se u praksi sudovi i ne pozivaju na važeće međunarodne standarde ljudskih prava. Sporna je i odredba člana 20. koja govori o ograničenju ljudskih i manjinskih prava za koju stručnjaci smatraju da zbog nejasnoće te odredbe izaziva problem u tumačenju i implementaciji. Član 20. ne vezuje ograničenje prava i slobode za određeni legitimni cilj, već dozvoljava ograničenja u bilo koje svrhe, te takva formulacija člana 20. nije u skladu sa Evropskom konvencijom o ljudskim pravima koja govori o legitimnom cilju. Iako Ustav zabranjuje svaki oblik diskriminacije, problematičan je deo Ustava koji se odnosi na posebne mere, odnosno mere afirmativne akcije ili pozitivne diskriminacije koje se preduzimaju u cilju otklanjanja faktičke nejednakosti i ostvarivanja potpune ravnopravnosti lica koje su u nejednakom položaju sa ostalim građanima. Sa ovim merama je problem što se te mere ne smatraju diskriminacijom zbog toga što stavljaju u povoljniji položaj lica, odnosno grupe koja se nalaze u faktički nejednakom položaju sa drugima. Dakle, neophodno je u tekstu uključiti i njihov nediskriminatorski karakter kako one ne bi bile ocenjene kao neustavne. Iako se u članu 50. Ustava konstatuje da u Srbiji nema cenzure, cenzura se izričito ne zabranjuje, niti se propisuje njena kažnjivost. Zato se postavlja i pitanje – kolika ta njena deklarativnost bez sankcija ima ikakvog smisla? U članu 58. se garantuje pravo na imovinu, ali odredba koja propisuje mogućnost ograničenja uživanja prava na imovinu ne sadrži odredbu proporcionalnosti takvog ograničenja, te nije u skladu sa međunarodnim obavezama koje je Srbija preuzela. Kod člana 76, koji uređuje prava nacionalnih manjina, Ustav uređuje da se posebne mere preduzimaju radi postizanja pune ravnopravnosti nacionalnih manjina sa građanima koji pripadaju većini, ali je sam uslov upotrebe tih mera postavljen restriktivno. Preduzimanje takvih mera Ustav dozvoljava samo kod postojanja izrazito nepovoljnih uslova za život koje pogađaju i nacionalne manjine i zato se s pravom postavlja pitanje – da li samo postojanjem izrazito nepovoljnih uslova za život se mogu opravdati preduzimanje tih mera, a da se one ne smatraju diskriminatorskim? Dakle, ovo su samo neki od razloga zašto smatram da je neophodna potpuna promena Ustava, a ne samo parcijalna. Naš načelan stav je da su parcijalne izmene Ustava samo način udaljavanja od osnovnog cilja - punopravne integracije Srbije u EU. Iz tog razloga smatram da ovakva parcijalna izmena Ustava nije u kontekstu bržeg apliciranja Srbije za članstvo u EU i smatram da je sa potpunom promenom Ustava potrebno krenuti što hitnije. Zahvaljujem.
Javila se predlagač, narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević.
Hvala vam, predsedavajuća. Bez ikakve namere da ulazim u replike ili da otvaram diskusiju po nekim pitanjima, samo želim da obavestim građane Srbije o nečemu što zaista jesu činjenice. Mi danas govorimo o ustavnim promenama u oblasti pravosuđa i smatram da je, sa jedne strane, zaista dobro da možda proširimo diskusiju na ostale delove Ustava. Reći ću vam da je utoliko bilo teže radnoj grupi da menja samo jedan deo Ustava koji se odnosi na pravosuđe zato što je Radna grupa uvek morala da ima na umu da te odredbe, koje mi stvaramo na toj Radnoj grupi, moramo da stvorimo na takav način da budu komplementarne sa ostalim delovima Ustava, ali i da usvojimo neka pravila koja se primenjuju u zemljama EU. Dakle, mi možemo govoriti u nekom budućem periodu o tome da se menja ceo Ustav, odnosno da se donese ceo Ustav, ali to danas nije tema. Svakako su tema ustavne promene u oblasti pravosuđa. Što se tiče nacionalnih manjina, pripadnici nacionalnih manjina u Srbiji nikada nisu bili diskriminisani, a naročito ne od strane vlasti koju čini ili predvodi SNS. To pokazujemo ovde u Narodnoj skupštini kada donosimo zakone. Imamo Zakon o zabrani diskriminacije, Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina itd. Ne bismo usvajali u Narodnoj skupštini zakone koji se tiču položaja ili popravljanja položaja nacionalnih manjina… U svakom slučaju, stoji činjenica da je po poštovanju ljudskih i manjinskih prava Srbija među prvima u Evropi. Ostalo mi je samo da zarad javnosti kažem, a i zbog kolega i koleginica koji sede na galeriji danas da je odnos sa predstavnicima civilnih društava, tokom javnih slušanja, zaista bio dobar i kvalitetan. Znate, mi smo prihvatili to da svi oni imaju neka različita mišljenja, različita stanovišta i da će dati svoje predloge. Mnogo tih predloga koja su dala strukovna udruženja i Udruženje sudija i tužilaca i CEPRIS i Jukom itd. je zaista prihvaćeno i implementirano u ovaj tekst koji se danas pred vama nalazi. Sa druge strane, mnogo predstavnika civilnog sektora ili strukovna udruženja sam ja lično čula kada su u gostovanjima na televizijama hvalili bez ikakve potrebe da ja sada imam potrebu da hvalim ovaj nacrt akta o promeni Ustava, ali zapravo sedeli smo i zajedno radili. To je ono bitno da se kaže i ono što građani Srbije treba da znaju je da smo sa predstavnicima civilnog društva, koji su ovde učestvovali na javnom slušanju, koje je trajalo od 11 ujutru do pola osam uveče, davali svoje predloge i svoja mišljenja. Iskoristiću priliku da se predstavnicima civilnog društva na tome i zahvalim. Hvala.
Hvala. Za reč se javila i ministarka. Pre nego što dam reč ministarki, povreda Poslovnika Đorđa Milićevića.
Uvažena predsedavajuća, povređen je član 106, poslanik bi trebalo na sednici da govori o tački dnevnog reda, i povređen je član 107, a to je dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije. Uvažena koleginica, bez obzira na njen identitet, mi poštujemo identitet svakog narodnog poslanika, ali ono što govori mora biti upodobljeno sa onim što smo činili na početku ovog mandata, a to je da smo položili zakletvu i potpisali da ćemo poštovati Ustav Republike Srbije. Ovde je izrečen, uvažena predsedavajuća, ogroman broj neistina, da ne kažem notornih laži. Ponovo dolazimo u situaciju da govorimo o punoj ravnopravnosti nacionalnih manjina. Naravno da postoji puna ravnopravnost nacionalnih manjina u Srbiji i kao što je koleginica Žarić Kovačević rekla – Srbija je po tome prva u Evropi. Na ovakav način se želi postići samo jedno, a mi znamo šta je. To je secesija i to je podela Srbije. Neće se uspeti u toj nameri i neće se menjati preambula i nije preambula tema. Možda su o tome mogli da razgovaraju 2009. i 2011. godine, pa su zastali 2011. godine, jer bila je radna grupa koja je radila, ispravite me ako grešim, koleginice Žarić Kovačević, koja je radila na ovome, pa je stala 2011. godine, jer je preambula bila problem, a 2012. godine su bili izbori, pa zbog toga nisu nastavili sa radom. Godine 2017. je napravljena nova radna grupa koja je radila do 2018. godine. Nije postignuta je saglasnost sa strukovnim udruženjima, iako Venecijanska komisija jeste dala pozitivno mišljenje i tada se nije išlo na izmene. Godine 2019. imamo novu radnu grupu, potpunu saglasnost Venecijanske komisije, potpunu saglasnost strukovnih udruženja, civilnog sektora i ne vidim ni jedan razlog da danas govorimo mimo onoga što jeste tema. Nemojte, koleginice, da brinete da li će Srbija parcijalnim promenama ići ubrzano putem evropskim integracija, pa mi ovo upravo i činimo i radimo zbog evropskih integracija. Svaki izveštaj Evropske komisije uglavnom spočitava Srbiji, uglavnom se spočitava Srbiji da ne postoji politička volja da se radi nešto na vladavini prava. Ovim izmenama mi ćemo osnažiti i ojačati naše pravosuđe i ovo je suštinski glavni reformski proces danas u Srbiji. Dakle, imaćemo efikasnije i imaćemo nezavisnije sudstvo i tužilaštvo. Nemojte da od ovoga pravite drugačiju priču i molim vas da se usmerite bar kroz diskusiju, budite toliko korektni, usmerite se kroz diskusiju ako već ne poštujete ono što ste potpisali, usmerite se kroz diskusiju na ovom što je danas tačka dnevnog reda. Zahvaljujem, predsedavajuća. Ne tražim da se Skupština izjasni u Danu za glasanje o ukazanoj povredi Poslovnika.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Popović.
Ja moram samo da kažem da je gospođa Kučević iznela niz neistina u svom obraćanju, a to je da je isključena stručna javnost iz donošenja odluka. Ovde upravo na galeriji sede predsednici najvećih udruženja, Udruženja sudija i Udruženja tužilaca, koji su takođe bili članovi Radne grupe. Takođe, ovim ustavnim amandmanima otklonjene su sve primedbe od strane opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda. Pa, ko bi po vama, gospođo trebao da predstavlja drugu stručnu javnost, ako su se profesori pravnih fakulteta, najveći eksperti u domenu uporednog prava, saglasili sa ovim tekstom, ko je za vas ta stručna javnost koja se nije saglasila? I pored svega toga, dva puta smo dobili pozitivna mišljenja Venecijanske komisije. Predstavnici parlamenta i predsednik parlamenta su bili na Venecijanskoj komisiji. Kada vam čestita predsednik Venecijanske komisije, kada vam čestitaju izvestioci iz zemalja Saveta Evrope, koji sigurno nisu previše blagonakloni ka nama, to je onda veliki uspeh. U tom smislu vaših primedbi koje ste dali vezano za deo pravosuđa, jer to je tema današnje sednice, moram da vam kažem da sve kompletno ne može da se reši Ustavom i da bude ta materija „konstitucioni“, nešto ostavljamo i za zakone. Nakon usvajanja, ukoliko za to bude glasalo dve trećine narodnih poslanika, mi odmah krećemo, odnosno nakon što ga narod potvrdi na referendumu, mi krećemo sa izradom seta zakona koji će biti u stvari implementacija ovih ustavnih reformi. Takođe, istim principom ćemo ići - uključićemo struku, uključićemo nauku, uključićemo normativu, uključićemo naravno i skupštinski odbor. U tom smislu, molim vas, nemojte iznositi neistine koje će umanjiti značaj uspeha sa ovim ustavnim amandmanima.
Zahvaljujem. Replika, Selma Kučević.
Zahvaljujem. Ministarka, dakle, ja sam se jasno ogradila i tačno sam navela na koju to stručnu javnost mislim. Dakle, Društvo sudija Srbije, Udruženje javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, Centar za pravosudna istraživanja, Udruženje sudijskih i tužilačkih pomoćnika Srbije i Komitet pravnika za ljudska prava. Što se tiče definisanja, odnosno celokupne promene Ustava, ja sam tačno navela koji članovi su nama sporni i iz kojih razloga mi zahtevamo tu celokupnu, odnosno kompletnu promenu Ustava. Ja sam ovde optužena za nekakvu secesiju pa bih cenila kada bi mi kolega odgovorio na koji način sam ja to ili kako sam ja to obrazložila da je on to shvatio kao pozivanjem secesiju? Zahvaljujem.
Reč ima ministarka Maja Popović.
Ja moram samo da ponovim da su upravo Društvo sudija i Udruženje tužilaca bili članovi Radne grupe, tj. predsednici njihovi i da su apsolutno podržali ove ustavne amandmane. Postignut je najveći mogući stepen konsenzusa, imajući u vidu da su zaista radili u jednom demokratskom duhu, jednom pozitivnom duhu, da se zadovolje svi aspekti i potreba naše države Republike Srbije, koja je bila osnovni element, ali i ti standardi međunarodne zajednice. Hvala.
Zahvaljujem. (Đorđe Milićević: Replika.) Osnov za repliku ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Dakle, ne postoji država u kojoj se koristi više manjinskih jezika nego kod nas. Kada je reč o secesiji, mislio sam na ono, koleginice, kada kažete „imamo grb, imamo himnu“. Koju to himnu imate? Koji to grb imate? Imate uvažavanje Republike Srbije kao predstavnici nacionalne manje, ali poštujte zakone i Ustav Republike Srbije. Republika Srbija ima svoju himnu i ima svoje nacionalne i državne simbole koje vi očigledno ne poštujete. Očigledno ne poštujete. (Selma Kučević: Čime?) Pa upravo ovakvim izlaganjem kada kažete da imate vašu himnu, kada kažete da imate vašu zastavu. (Muamer Bačevac: On se obraća poslanicima.) Dakle, ja mogu da se obraćam koleginici, postavila mi je pitanje. U čemu je problem? Vi možete da se javite pa da kažete, javite se.
Molim kolegu Milićevića da koristi vreme za repliku, a da se ne raspravlja sa drugim poslanicima. Molim vas. (Muamer Bačevac: Poštujte poslanika.)
Poštujem, odgovaram koleginici, naravno. (Muamer Bačevac: Odgovarajte predsednici Skupštine.) Ja ne moram predsednici Skupštine da odgovaram na repliku. Znači, jedno je replika, jedno je povreda Poslovnika. Koleginica je postavila meni pitanje. Ne znam odakle vi u ovoj priči uopšte?
Kolega Milićeviću, molim vas meni se obraćajte, pustite kolege sa strane koji vas ometaju, obraćajte se meni. Ja se staram o redu ove Skupštine, obraćajte se meni, javili ste za repliku. Izvolite.
Koleginica je meni postavila pitanje, sve je uredu. Sve je uredu, ne znam odakle nervoza kolegi, ja se obraćam koleginici jer je postavila meni konkretno pitanje i ja sam odgovorio na to pitanje.
Obraćajte se preko mene, molim vas. Znate vi, bili ste na ovom mestu, znate kako to ide.
Evo, ja se obraćam sada vama, a vi prenesite koleginici sve ono o čemu sam rekao, sve ono o čemu sam govorio. Dakle, još jednom ću ponoviti, nećete uspeti u nameri, prenesite to koleginici. Ne postoji Sandžak, postoji Raški upravni okrug. Tako je definisano Ustavom Republike Srbije. Ukoliko pokrenete inicijativu za promenu celovitosti Ustava, spremni smo da i o tome razgovaramo ovde u plenumu. Apsolutno nemamo ništa protiv, ali u ovom trenutku molim vas poštujte Ustav Republike Srbije, na to vas obavezuje i zakletva koju ste potpisali u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nemojte se stalno predstavljati kao neko ko predstavlja Bošnjake. Ne predstavljate sve Bošnjake i ne misli svi Bošnjaci isto. Verujte mi da ne misle. Bio sam protekle nedelje i u Sjenici i u Novom Pazaru i ne misle svi isto i ne misle svi, ne iznose svi konstataciju da je danas biti teško Bošnjak u Srbiji. Da li je tako kolega Tandir? Zahvaljujem, a vi prenesite koleginici ovo.
Znate kolega kako ovde ide, rekla sam vam, vi ste vodili Skupštinu u prošlom mandatu, bili ste potpredsednik, tako da ne morate da se šalite na taj način. (Jahja Fehratović: Povreda Poslovnika.) Po Poslovniku, reč ima kolega Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Mnogo puta smo ovde govorili o predstavnicima manjinskih naroda i o manjinama i malo je degutantno i dalje ponavljati sve ovo, ali ono što jeste definitivno da različito razumevamo i pojmove kulturološke, istorijske i teritorijalno administrativne. Dakle, Sandžak postoji. On nije teritorijalno-administrativna kategorija trenutno, ali postoji kao kulturološka, kao istorijska činjenica, kao geografska činjenica. Isto tako, nije dobro mešati ove stvari ustavne sa svim ovim iz razloga što postoje i među Bošnjacima oni koji su glasali za taj Ustav takav kakav jeste, za tu himnu takvu kakva jeste. Mi, stranka Pravde i pomirenja, nismo glasali za to i naravno oni koji su glasali, sada najglasniji protiv takve himne i takvog Ustava, oni čak i pevaju tu himnu, nemaju problema da je pevaju. Dakle, govorimo jednom populističkom odnosu, jednom odnosu koji bude u Pazaru, Sandžaku, a drugom ovde. To nije odraz Bošnjaka, to nije odraz ni muslimana. Mi Bošnjaci poštujemo sve ono što jeste Republika Srbija uradila, poštujemo sve različitosti, poštujemo zakone, Ustav. Tvrdimo, to smo tvrdili, da po zakonima i po Ustavu Republika Srbija ima najbolji odnos spram manjinskih naroda. Problem jeste u implementaciji i problem jeste u tome da se mi izborimo za sva ta prava koja nam Ustav i zakoni garantuju, ali ne populizmom, ne dvostrukim aršinima, ne dvostrukim standardima, već onako kako treba – dosledno, transparentno, tamo gde se treba boriti, a to je ovde u ovoj Skupštini. Takav stav zauzimamo i u Pazaru, u Beogradu, u Sarajevu i bilo gde. Zato bih molio da svi oni koji govore o ovim stvarima vode računa o osećanjima i manjinskih, ali i većinskog naroda, da nas ne uvode u poziciju populističkih rasprava jer to nikome ne donosi dobro. Hvala.
Zahvaljujem. Da li kolega Fehratović želi da se Skupština izjasni u Danu za glasanje? (Jahja Fehratović: Ne.) Po Poslovniku reč ima Jelena Žarić Kovačević.
Hvala vam predsedavajuća. Iskoristila sam priliku da se ipak javim po Poslovniku zato što želim da napomenem, da vam kažem da je Ustav najviši akt Republike Srbije, u kojoj pored Srba žive i pripadnici nacionalnih manjina. Danas raspravljamo o pitanjima koja se odnose na sve građane Srbije. Molim vas da u tom duhu danas i raspravljamo, da danas govorimo o ustavnim promenama u oblasti pravosuđa koje će pogoditi sve građane Srbije. Potpuno mi je jasno da kolege žele da kroz povredu Poslovnika repliciraju jedni drugima, ali smatram da bi danas ova sednica trebalo da ima drugačiji karakter i da bismo mogli da se usredsredimo na ove ustavne promene u oblasti pravosuđa kako bismo znali da će to biti najbolje što smo mi uradili za građane Srbije koji prate ovu sednicu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe Života Starčevičć. Izvolite.
Zahvaljujem poštovana predsedavajuća. Uvažena ministarka, gospođo Popović, dame i gospodo narodni poslanici, nisam hteo da se javim po Poslovniku, iako se slažem sa kolegom Milićevićem da je Poslovnik povređen, ali ću pre nego što krenem na raspravu o temi zaista morati da se osvrnem na niz vrednosnih ocena koje je dala kao ovlašćena predstavnica svoje poslaničke grupe naša koleginica narodni poslanik. Naime, prvo je rečeno da evropske integracije nisu prioritet ove vlasti i da mi ovo što radimo, ove ustavne promene su, eto, tek, da parafraziram, ne citiram, neki način da mi zamaglimo oči Evropskoj uniji na tom evropskom putu. To naravno nije tačno. Ali, znate šta je razlika između ove vlasti i prethodnika i možda želja predstavnika te poslaničke grupe? Mi idemo evropskim putem, ali mi u EU ne želimo da srljamo, već želimo da idemo sistematično i temeljno. Možda neko želi da srlja u EU. ali evropski put jeste put stvaranja ozbiljnih sistemskih zakona državnih sistema itd. i to nije put srljanja, već sistematičan i temeljan put. Drugo, ovde je izneta vrednosna ocena da su pripadnici nacionalnih manjina građani drugog reda u našoj državi i ja zaista postavljam pitanje – a po čemu su to pripadnici nacionalnih manjina državljani drugog reda u našoj zemlji? Ovde imamo dve poslaničke grupe koje su predstavnici iste te nacionalne manjine koju predstavlja i koleginica koja je pričala i dala takav vrednosni stav, koji imaju dijametralno suprotno stanovište od nje, koji poštuju ovu državu, koji smatraju da su uvaženi od strane države, koji zastupaju i svoje interese nacionalnih manjina i to ih uspešno zastupaju i poboljšavaju kvalitet života svojih građana i bore se za kvalitet svojih građana i učestvuju u radu državnih organa. Uostalom, da su prava nacionalnih manjina na najvišem mogućem nivou govore i izveštaji Evropskog parlamenta, govori, na kraju krajeva, šta su reči Viktora Orbana kada je u pitanju položaj mađarske nacionalne manjine i svih drugih nacionalnih manjina. Mi prosto nemamo primedbe iz inostranstva. Jedina primedba koja je, to je, eto, od poslaničke grupe koja je opoziciona i koja bez argumenata daje neke vrednosne ocene koje u najmanju ruku ne stoje, da ne kažem da su laž. Pozivajući se na Ustav Crne Gore, ja znam zašto je Ustav Crne gore tako koncipiran - zbog svog identitetskog problema, ali imamo i ustave drugih republika. Ustav Slovenije koja je članica Evropske unije, srpska nacionalna manjina tamo ne postoji. Pa, da li je Ustav Slovenije demokratskiji kada je pitanje nacionalnih manjina od srpskog? Pa, naravno da nije. Znači, svaka država suvereno uređuje svoj Ustav i položaj i naroda i nacionalnih manjina i zaista sve te vrednosne ocene koje su iznete u prethodnom izlaganju zaista nisu tačne. Da pređem na ono što sam danas i nameravao da govorim. Danas raspravljamo o Predlogu akta o promeni Ustava Republike Srbije, o Predlogu ustavnog zakona za sprovođenje akta o promeni Ustava Republike Srbije i o Predlogu odluke o raspisivanju republičkog referenduma radi potvrđivanja Akta o promeni Ustava Republike Srbije. Time nastavljamo proceduru koju smo započeli, proceduru za promenu Ustava Republike Srbije u delu koji se tiče našeg pravosudnog sistema. Ova procedura će biti krunisana referendumom koji će biti održan 16. januara i potvrđivanjem rezultata referenduma od strane ovog saziva, postojećeg saziva Narodne skupštine Republike Srbije. To čini ovaj saziv Narodne skupštine Republike Srbije takođe veoma važnim, jer pored niza veoma bitnih zakona koje smo doneli u prethodnih godinu dana, mi smo za godinu dana saziva, ovog, postojećeg skupštinskog saziva uspeli, odnosno uspećemo da iznesemo između ostalog i ustavne promene, koje neki raniji sazivi nisu uspeli. Mi iz JS smatramo da princip sudske nezavisnosti predstavlja centralni postulat demokratskog poretka zasnovanog na vladavini prava, ali mi smatramo da sudska nezavisnost međutim nije vrednost za sebe i nije i ne može biti posmatrana kao privilegija jedne grane vlasti već isključivo i samo kao institucionalno sredstvo za zaštitu ljudskih prava i sloboda. S obzirom da ova nova ustavna rešenja daju veći stepen nezavisnosti pravosudnoj grani vlasti, pre svega veći stepen nezavisnosti od zakonodavne vlasti, odnosno od Narodne skupštine Republike Srbije jer je i po postojećem Ustavu sudska grana vlasti potpuno odvojena od izvršne grane vlasti i s obzirom da taj povećani stepen nezavisnosti sudske grane vlasti može biti i treba da bude to institucionalno sredstvo za zaštitu ljudskih prava i sloboda, mi iz JS ćemo podržati i Predlog akta o promeni Ustava Republike Srbije, kao i Predlog ustavnog zakona o promeni Ustava Republike Srbije, kao i Predlog odluke o raspisivanju republičkog referenduma radi potvrđivanja Akta o promeni Ustava. Dve su, da tako kažem, grupe razloga zbog kojih menjamo Ustav Republike Srbije u delu koji se tiče našeg pravosudnog sistema. Prva grupa razloga jeste ova o kojoj sam i maločas pomenuo, a to je da su to razlozi koji su vezani za pristupanje i proces pridruživanja Srbije i EU i preuzetih obaveza Srbije kroz Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i kroz Pregovarački okvir EU za Republiku Srbiju, da svoj pravni okvir i zakonodavni okvir usklađujemo sa zakonodavnim okvirom i pravnim tekovinama EU. Drugi razlozi su pre svega što mi, i oni su nam mnogo važniji i bitniji jesu što mi zaista želimo da na kvalitetan i dobar način uredimo našu državu, uredimo naše društvo pa samim tim da uredimo i pravosudni sistem. Mi smo i doneli strategiju, nacionalnu srategiju o reformi pravosuđa koja predviđa pet osnovnih načela reforme pravosuđa, a to su nezavisnost, nepristrasnost, stručnost, odgovornost i efikasnost pravosuđa i u skladu sa tim s obzirom da je Ustav davao neka rešenja koja su, kako bi rekao, bila nedorečena i manjkava i mi ćemo ih ovim amandmanima, da tako kažem, ispraviti i popraviti, otuda i potreba za promenom Ustava Republike Srbije u delu koji se tiče pravosuđa. Znači, mi ovo ne radimo samo zbog EU, već pre svega zbog toga da bolje i kvalitetnije uredimo i naše pravosuđe koje će time biti i efikasnije. Ova vladajuća većina se jeste opredelila za evropski put i na tom putu istrajava uprkos problemima koji pre svega proizilaze iz dvostrukih standarda koji često isplivavaju na površinu evropske politike kada je Srbija u pitanju. Evropski put i evropski standardi su nešto na čemu ova vladajuća većina stremi, naravno, uz očuvanje elementarnog dostojanstva države Srbije i uz očuvanje najvažnijih državnih i nacionalnih interesa. Ova vladajuća većina i njeni predstavnici ne vode dve politike, onu usmerenu ka domaćem biračkom telu i drugu, spoljnu koja je usmerena prema međunarodnoj zajednici, kako su to neki radili ranije. Politika današnje vlasti nije ni prozapadna, nije ni proruska, ni prokineska, ova vladajuća većina vodi jednu politiku i to je prosrpska ili srpska politika. Imamo jasno postavljene ciljeve kada su u pitanju državni i nacionalni interesi, jasne ciljeve u razvoju naše ekonomije i životnog standarda stanovništva. Mi unapred kažemo građanima kojim ćemo tempom rasti, kojim će im tempom rasti životni standard, koji su ciljevi kojima stremimo itd. Zato i ove ustavne promene mi iz Jedinstvene Srbije posmatramo isključivo kao naš, pre svega, srpski interes. Po nama iz Jedinstvene Srbije od 29 amandmana na Ustav Republike Srbije, koliko sadrži akt o promeni Ustava, među najvažnijima jeste amandman 2. na član 99. postojećeg Ustava u čijem trećem stavu menja nadležnost Narodne skupštine, umesto da bira predsednika Vrhovnog kasacionog suda, predsednike sudova, Republičkog tužioca i javne tužioce, sudije i zamenike tužioca, kao što je do sada stajalo u Ustavu. U nadležnost Narodne skupštine se stavlja da bira četiri člana Visokog saveta sudstva i četiri člana Vrhovnog javnog tužioca i odlučuje o prestanku njegove funkcije. Da pojednostavim. Narodna skupština više neće birati sudije, već samo četiri člana Visokog saveta sudstva iz redova istaknutih pravnika. Ostalih šest članova i predsednika Visokog saveta sudstva biraće struka. Isto to važi i za tužioce, odnosno za Visoki savet tužilaštva. Time se Narodnoj skupštini Republike Srbije, kao odrazu volje naroda, smanjuje nadležnost u oblasti pravosuđa. Ja bih postavio jedno pitanje, obzirom da su u preambuli čitanja svake presude sudije do sada čitale, u ime naroda, jer su birani od predstavnika naroda, odnosno od nas narodnih poslanika, da li će se i ta preambula promeniti, pa da kažu sada – u ime zakona ili u ime osnovnog ili višeg ili kakvog drugog suda? Ali, u svakom slučaju taj amandman jeste način da se poveća stepen pravosudne grane vlasti od zakonodavne grane vlasti. Takođe za nas iz Jedinstvene Srbije važan je i amandman 3. kojim se menja član 105. Ustava, kojim se većinom od dve trećine od ukupnog broja narodnih poslanika, tzv. kvalifikovanom većinom bira četiri člana Visokog saveta sudstva i četiri člana Visokog saveta tužilaštva, a većinom od tri petine od ukupnog broja poslanika bira Vrhovni javni tužilac i odlučuje o prestanku njegove funkcije. Vrhovni kasacioni sud se ovim izmenama Ustava preimenuje u Vrhovni sud. Ubuduće će umesto Narodne skupštine Republike Srbije sudije birati Vrhovni savet sudstva koji će imenovati i predstavnike sudija, a tužioce i zamenike tužioca će birati Vrhovni savet tužilaštva. Da posetim i da ponovim. Mi ovde možemo napraviti i pravimo i cilj nam je da napravimo što bolji sistem, idealan sistem izbora sudskih organa vlasti, ali da taj sistem bude i najidealniji mogući i da omogućimo najviši mogući stepen nezavisnosti nosioca pravosudnih funkcija, on može biti obesmišljen iz jednog prostog razloga, a to je da nije sve do sistema, već je dosta toga i do ljudi, odnosno do svakog pojedinačnog nosioca pravosudne funkcije, do njegove stručnosti, do njegovih moralnih nadzora i načela i do drugih kvaliteta. Još sam nedavno rekao, dobar je sudija onaj koji je položio zakletvu da će suditi po pravu i zakonu. Ako je posvećen svom poslu, stručan i veran zakletvi koju je dao, koji poštuje opšteprihvaćene vrednosti u društvu, takav je sudija bio i biće nezavistan u svakom pravosudnom sistemu. Oni pojedinci, kojih je na sreću jako malo i koji u svemu gledaju svoj lični i politički interes nisu, niti će biti nezavisne sudije, jer se nisu vezali za pravo i položenu zakletvu već su se vezali za lični interes ili interes političke opcije koju podržavaju. Da bi se u potpunosti ostvario taj cilj, nezavisno i nepristrasno sudstvo bazirano na temeljima poštovanja i zaštite ljudskih prava, neophodno je da tome doprinesu i same sudije svojom stručnošću, osposobljenošću i posvećenošću. Skupštinski odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo odlučio je danas i da pitanje na referendumu za ustavne promene glasi – da li ste za utvrđivanje akta o promeni Ustava Republike Srbije? Pitanje je jasno i nedvosmisleno, rekao bih pravo referendumsko pitanje na koje će građani da se odluče jednostavnim odgovorom sa da ili sa ne. Ustavni zakon za sprovođenje akta o promeni Ustava definiše se da se amandmani od 1. do 29. primenjuju od dana kada ih proglasi Narodna skupština i ovim zakonom je predviđeno da pravosudni zakoni se usklade sa amandmanima u roku od godinu dana od dana stupanja na snagu amandmana. Sudovi i tužilaštva nastavljaju sa radom, do stupanja na snagu pravosudnih propisa kojima se uređuje njihov rad, nadležnost i organizacija. Isto to važi i za VSS, kao i za državno veće tužioca. Takođe se uređuju i rokovi za izbor VSS, kao i VST, kao i za predsednike ovih tela. Naravno, rokovi su da VSS i VST se konstituišu i izaberu u roku od 90 dana od dana kada stupe na snagu zakoni koji određuju njihov rad i organizaciju, a predsednici sudova 15 dana od dana konstituisanja ovih tela, ako se ne varam i ako sam dobro razumeo. Takođe, sudije koje su izabrane za stalno na svoju funkciju zadržavaju svoj status, a sudije koje su izabrane na period do tri godine smatraće se da su izabrane za stalno na svoju funkciju. Još jednom, mi ovim ustavnim promenama i ovim činom ne približavamo samo Srbiju EU, već pre svega bolje uređujemo naš pravosudni sistem i sistem pravosuđa. Zato, da zaključim JS smatra da je dobro što privodimo kraju ovaj posao koji smo započeli, što ćemo ga izneti za svog mandata za godinu dana i naravno da će poslanička grupa JS glasati za sve ove predloge. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, Đorđe Milićević.
Zahvaljujem uvažena predsedavajuća. Samo da pojasnim, kolega Starčević me je pomenuo, pa sam iz tog razloga imao osnov za repliku, a i da objasnim. Kada ukažem na povredu Poslovnika, onda se obraćam vama kao predsedavajućem. Maločas sam replicirao i imao osnov za repliku, jer mi je postavljeno pitanje pa sam zato odgovarao koleginici. Prosto da pokušam da pojednostavim stvari, a kolega je dobacivao pa sam morao da odgovorim. Šta ćete koleginice, vidite na sve strane pritisak. Morate odgovarati, morate se snaći. Dakle, ono što želim da kažem i da se samo nadovežem na ovo što je kolega Starčević rekao, a rekao je da se slaže u onome što je govorio. Ne pada nama na pamet iz SPS da na ovaj način ubiramo, kako je neko rekao, političke poene, ali znate kako, ovo je najviši organ zakonodavne vlasti i mi ovde ne govorimo o istoriji. Mi ovde govorimo o zakonima i govorimo pre svega, ja izričito i principijelno insistiram na poštovanje Ustava republike. Ponavljam, Ustava republike, zakletve koju smo položili kao narodni poslanici u Narodnoj skupštini Republike Srbije. To je naša obaveza i to je naša odgovornost. Ne postoje građani drugog reda u Republici Srbiji. Srbija je jedina država u kojoj pripadnici nacionalnih manjina imaju mogućnost da ispoljavaju sve svoje karakteristike. Imamo 23 nacionalne manjine, 23 nacionalna saveta, Zakon o nacionalnim manjinama. Ovde je suština u nečem drugom. Da sa 0,3% ili 0,.4% glasova umesto državnog sekretara imate ministra, ne bi vam Srbija bila maćeha, nego bi vam ponovo bila majka. Hvala.
Hvala kolega i na ovim kritika s početka. Čisto radi javnosti, jeste se obraćali koleginici, ali i kolegi sa strane. Zato sam vas upozorila. Poštujem Poslovnik isto kao i vi. Reč ima predsednik poslaničke grupe SDPS, narodni poslanik Branimir Jovanović.
Hvala potpredsednice. Poštovana ministarko, koleginice i kolege, najvažniji stub na kojima se zasniva i na kojem uspešno funkcioniše svaka država jesu njene institucije. Od stepena poverenja koji građani imaju u te institucije zavisi direktno i razvoj svake zemlje. Mi danas kada govorimo o ovim ustavnim amandmanima koji se odnose na pravosuđe ukazuje zapravo ova rasprava da govorimo o jednom veoma važnom institucionalnom okviru u koji građani Srbije treba da imaju poverenje. Pred nama je jedan nimalo lak zadatak, pred nama je jedna velika odgovornost kada govorimo o temi kao što je ova. Ustavnim amandmanima mi želimo da ojačamo naš pravosudni sistem kao jednu garanciju vladavine prava i pravne države. Jedan od razloga koji se često navodi u javnosti i koji smo čuli tokom javne rasprave kada je bilo reči o ustavnim amandmanima jeste da na ovaj način otklanjamo nedostatke koji su sadržani u Ustavu koji je donet 2006. godine i koji je danas na snazi. Naš cilj je da u praksi postignemo najviši nivo osnovnog ustavnog načela, a to je načelo vladavine prava, koje podrazumeva i ostvarivanje izvornog principa podele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku i ostvarivanje principa nezavisnosti sudstva. Moram da napomenem da je još od srednjeg veka Srbija imala elemente pravne države. Mnoge odredbe Dušanovog zakonika koji je bio zbornik zakona feudalne Srbije bile su po svojoj materijalnoj sadržini ustavnog karaktera. Najčešće navođene takve odredbe bile su i odnosile su se na nepristrasnost i nezavisnost sudija i sudova, čak i od mišljenja cara. Drugi razlog koji se često navodio tokom javne rasprave o ustavnim amandmanima i njihovim promenama jeste bio taj da su ustavne promene neophodne zbog naših evrointegracija, odnosno da uskladimo naš pravni okvir, naše zakonodavstvo, sa zakonodavstvom EU. Ustavne promene jesu neophodne zbog našeg pristupanja EU, ali ne treba da budu glavni motiv zbog čega mi danas raspravljamo o njima. Naš motiv treba da bude da unapredimo naš pravosudni sistem, da unapredimo naš pravni okvir, kako bi bio u službi svih građana Srbije bez izuzetka. Cilj treba da bude i ujednačavanje sudske prakse, što nam garantuje jednakost građana pred zakonom i treba da obezbede ovu jednakost upravo pravosudni organi. Ustavne promene se odnose pre svega na oblast pravosuđa, kao što sam i rekao na početku, odnosno na onaj deo koji se tiče izbora pravosudnih funkcija. To je jedna oblast koja je oduvek bila pod lupom javnosti, pre svega zbog njenog značaja, jer svako ko donosi odluku a tiče se prava i pravde, od njega se očekuje da presuđuje bez greške. Ciljevi su definisani i u skladu su sa našom strategijom. Takođe, cilj je da se promenama omogući ulazak u pravosuđe na osnovu objektivnih kriterijuma, na osnovu pravičnih procedura i da otvoreno pravosuđe bude za sve one kandidate koji ispunjavaju kriterijume koji su propisani i Ustavom i zakonom. Tu je bila jedna zamerka od strane Venecijanske komisije koja se odnosila na onaj probni period sudija, na koji smo birali sudije po važećem Ustavu, najpre na tri godine, a tek onda se utvrđuje stalnost njihove funkcije. Mislim da su sadašnja rešenja koja su predviđena ustavnim amandmanom dobra i da otklanjaju bilo kakvu sumnju upravo u ovu kategoriju stalnosti sudijske funkcije. Smatram da je prilikom izbora adekvatan način na koji se određuje komisija za izbor kandidata kada nema kvalifikovane većine u Narodnoj skupštini. Očigledno da većina od dve trećine poslanika ili od tri petine u drugom slučaju može nekada da bude veoma problematična, može da dođe, ako nema širokog društvenog konsenzusa i konsenzusa političkih stranaka, i do blokade izbora određenih kandidata u Narodnoj skupštini. Zato je važno da imamo jedan pravedan model po kome biramo članove komisije koji će izabrati kandidate koji se kandiduju za sudijske funkcije. Neophodno je i da pravosudni organi, sudovi, tužilaštva, budu dodatno ojačani. Ali, to sa druge strane podrazumeva da mi od njih očekujemo da imaju veću odgovornost prilikom donošenja odluka. Saglasni smo svi da treba obezbediti veću samostalnost i nezavisnost sudske vlasti i isključiti mogućnost političkog uticaja na izbor sudija. U skladu sa ovim smo se i rukovodili, kada je Radna grupa usaglašavala tekst sa članovima Venecijanske komisije. Naravno, Venecijanska komisija je savetodavno telo, nije njihovo mišljenje obavezujuće, ali su to ipak bile korisne instrukcije koje su nam pomogle da pronađemo ravnotežu između evropskih pravnih standarda i našeg nacionalnog zakonodavstva, odnosno ustavnih rešenja u ovom konkretnom slučaju. Uvek neko može da nađe prigovor na predložene izmene ustavnih amandmana, ali je nesporno da se težilo postizanju najšireg konsenzusa. Na početku je bilo reči o tome, da je zaista u mesecima iza nas odrađen dobar posao, da je organizovan veliki broj javnih slušanja i tu pre svega mogu da pohvalim i Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo u ime Narodne skupštine i Ministarstvo pravde koje je zastupalo interese Vlade Republike Srbije. Na tim javnim slušanjima mogli smo da čujemo kritike, mogli smo da čujemo određene sugestije i svako je mogao da pokaže u čemu se ne slaže sa predlogom i da otklonimo bilo kakve nedoumice. Podsetiću da su u to bili uključeni predstavnici Društva sudija, stručna javnost, civilni sektor, ali i narodni poslanici koji su imali priliku da prisustvuju i da učestvuju u radu ovih javnih slušanja. Kada sam rekao na početku da je odgovornost velika, nije lako otkloniti bilo kakav propust kada govorimo o ustavnim amandmanima, jer kada nešto uđe u sastav Ustav, ova sadašnja procedura nam pokazuje koliko je teško promeniti Ustav, da nam treba dvotrećinska većina u Skupštini, da moramo izaći na referendum. Dakle, kada govorimo o konkretnom slučaju, izmene su takve da podrazumevaju veću odgovornost nego kada govorimo o zakonima. Na jednom od javnih slušanja čuli smo i kritiku koja je došla od strane predstavnika Društva sudija Srbije da sada možda nije povoljan trenutak da se pokrene ovaj postupak, da se uđe u proceduru ustavnih amandmana izmene Ustava, ali mislim da smo vremenom pokazali da takva kritika nije bila na mestu s obzirom da se odnosila na to tada izrečeno da rokovi ne mogu imati prednost nad sadržinom. Mislim da smo dobili jedan kvalitetan predlog, da je sadržina adekvatna ustavnim promenama i očigledno da rok nije bio ograničavajući faktor i da je bilo dovoljno vremena da se ispoštuju sve procedure i da se pronađu adekvatna rešenja koja će, nadam se, biti i dugoročna. Kvalitetna rešenja o kojima govorimo u ovoj oblasti treba na prvom mestu da budu u funkciji zadovoljenja potreba svih građana Srbije, zatim u funkciji zadovoljenja potreba ljudi koji rade u pravosuđu, a naravno i usaglašena sa standardima koji važe sa državama članicama EU. Dakle, osnovni cilj je depolitizacija pravosuđa, jačanje nezavisnosti sudstva i jačanje samostalnosti tužilaštva. Istorijski gledano nezavisnost sudija bio je jedan od prvih zahteva sa kojima su se suočili, odnosno sa kojima su se bavili građani Evrope u nastojanju da osiguraju vlastite slobode, nezavisna delatnost sudija mora biti zagarantovana i o tome svedoči jedan od prvih takvih dokumenata iz 1215. godine „Magna carta libertatum“, a kasnije i „Habeas corpus Act“. Podsetiću da je kasnije u Deklaraciji prava čoveka i građana iz 1789. godine navedeno da svako društvo u kome nije obezbeđena garancija prava i nije utvrđena podela vlasti, nema uopšte Ustav. Jedna ovakva misao je nastala upravo na tome i motiv za njen nastanak je bio da se ograniči apsolutna moć vladara, konkretno u ovom slučaju u Francuskoj, a isti motiv je kasnije preuzet kada smo mi u Srbiji doneli prvi moderan Ustav, Sretenjski ustav 1835. godine. Nažalost, ovaj dokument, koji je pisao Dimitrije Davidović, trajao je svega 58 dana, ali opet on je ostao da se spominje kao jedan simbol modernog razvoja ustavnosti u Republici Srbiji. Pre 15 godina Skupština je proglasila novi Ustav koji je i danas na snazi. U suštini, on nije promenio politički sistem, kada govorimo u načelu, osim što je Srbija iz federacije postala jedna samostalna država. Od trenutka donošenja Ustava, pa do danas, bilo je kritika na njegovu sadržinu. Mislim da ćemo mi deo tih kritika sada otkloniti ovim ustavnim amandmanima. Jednostavno, činjenica je da je usled društvenih promena neophodno promeniti i određene ustavne članove. Smatram da je pitanje koje se često i postavlja u javnosti, da li je potrebno da se donose ovakvi ustavni amandmani, izlišno. To je i te kako neophodno. Mislim da smo mi kao vladajuća koalicija, mi kao deo te koalicije preuzeli jednu odgovornost i da smo sada na pravom putu da ostvarimo onaj cilj. Podsetiću da je Srbija imala uvek jedan među najboljim ustavima u Evropi, ali nije to došlo tek tako. Prosto, prilagođavali smo se društvenim promenama, kao što se sada prilagođavamo društvenim promena, osluškujemo događaje u Evropi, u svetu. Naravno, na taj način sada i mi reagujemo. Parcijalna revizija Ustava, koja je danas na dnevnom redu, je podjednako teška i podjednako odgovorna kao i prilikom donošenjem novog Ustava i zahteva zaista odgovoran i pažljiv pristup. Predlog za promenu ustavnih normi, koji je danas pred narodnim poslanicima, ima cilj jačanje sudske nezavisnosti i tužilačke samostalnosti, kao što sam rekao. Kada smo dobili sugestije Venecijanske komisije, one su se odnosile na to da u sadašnjim okolnostima je moguć uplit zakonodavne i izvršne vlasti u izbor sudija. Mislim da samo sada otklonili takav jedan nedostatak. Takođe, u tom kontekstu se postavljalo i otvoreno je pitanje odnosa između zakonodavne, izvršne i sudske vlasti. Dakle, ove tri grane vlasti su nezavisne. Mi sada želimo da otklonimo svaku sumnju koja se tiče njihovog odnosa, da jasno definišemo njihovu povezanost, ali da definišemo i kontrolu. Dakle, svaka od ovih grana vlasti mora da sarađuje jedna sa drugom, ali mora da postoji kontrola koja je tačno definisana Ustavom. Ustavnim promenama uspostavljamo balans. Uticaj politike mora da se isključi u stručnom delu, ali ni taj stručni deo, odnosno struka ne sme da bude bez ikakvih mehanizama kontrole i da postane sistem sam za sebe, da nikome ne polaže račune za svoj rad. Dakle, iako podnosimo ove ustavne amandmane, moramo da imamo na umu da svaka grana vlasti crpi legitimitet iz naroda. Tako i sudska vlast i ne sme da se u toj jednoj oblasti primeni jedan esnafski princip odlučivanja i ponašanja. Ne možemo ni samo reći da kada donesemo Ustav, odnosno promenimo, da smo rešili sve probleme. Neophodno je da se neguju određeni principi u pravosuđu. To je princip pravičnosti i svaki sudija koji u sebi neguje takav princip znači da će se odnositi jednako prema jednakima, nejednako prema nejednakima. Osnovni preduslov da on ima takav način postupanja jeste da se sačuva njegova nezavisnost i njegova objektivnost. Predloženi ustavni amandmani su uslov za dalju reformu pravosudnog sistema u Srbiji i rezultat ovog procesa treba da budu čvrsti ustavni stubovi oko kojih će se dalje graditi zakoni. U postupku odlučivanja o promeni Ustava učestvuju i Narodna skupština i birači neposredno putem referenduma. To govori o visokom stepenu čvrstine promene Ustava. Dakle, mi ćemo sada u Skupštini, i imamo naravno tu većinu, da izglasamo predložene ustavne amandmane, ali će oni biti i potvrđeni na referendumu. Kasnije će se odrediti datum za to. Očekujem da građani prepoznaju važnost ustavnih promena i da izađu na referendum i na taj način da damo svi zajedno legitimitet ovakvim jednim promenama. Možda ova tema nije dovoljno atraktivna, ali podsetiću da je pravda nekako uvek kao zdravlje, setimo je se onda kada nam nedostaje. Zato, pozivam građane Srbije da na referendumu izađu i da podrže ustavne promene koje ćemo mi, nadam se, danas ovde i usvojiti. Za to nam je, naravno, potrebna promocija u medijima, česti razgovori sa građanima, da na jedan slikovit način pokažemo šta to znači u konkretnom životu. Imajući u vidu da postojeći Ustav Republike Srbije definiše našu zemlju kao zemlju zasnovanu na vladavini prava i socijalnoj pravdi, na načelima građanske demokratije, ljudskim i manjinskim pravima i slobodama, da smo privrženi vrednostima koje se baštine u razvijenim evropskim zemljama, sva su ova načela sadržana i u programu Socijaldemokratske partije Srbije i zato podržavamo sve ove promene koje su danas na dnevnom redu. Nije suština ni da uđemo samo u ovaj postupak da bismo promenili Ustav, već da iznađemo kvalitetna pravna rešenja, a kada ih iznađemo da ona budu primenjena u praksi. Odnosno, naš zadatak i posle ovoga će biti da Ustav uvedemo u život građana. Ustav je simbol nacionalnog jedinstva i u skladu sa tim treba da se odnosimo prema ovakvoj jednoj temi. Socijaldemokratska partija Srbije danas će, nadam se, ako bude dan za glasanje, podržati predložene ustavne amandmane. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Narodne skupštine, Stefan Krkobabić. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsednici Jevđić. Uvažena ministarko Popović, uvažene kolege narodni poslanici, pred nama su predlozi tri važna akta koja je podneo Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo Narodne skupštine. Odmah da naglasim, Poslanička grupa PUPS „Tri P“ kao… Predsedavajuća, samo da vas zamolim.
Molim kolege za malo pažnje, da poslušamo kolegu Stefana.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Odmah da naglasim, Poslanička grupa PUPS „Tri P“ kao klub poslanika državno, nacionalno i socijalno odgovorne partije, kakav je PUPS, glasaće za sva tri pomenuta akta. Predlagač akta je veoma razložno obrazložio obe grupe razloga za donošenje ovog Akta o promeni Ustava Republike Srbije. Ta prva grupa razloga su političko strateške prirode i oni se vezuju za ranije opredeljeni put Srbije ka evropskim integracijama, koje nužno iziskuju pravne, a na prvom mestu ustavne reforme radi usklađivanja pravnog sistema naše države sa pravnim sistemom Evropske unije, ali i radi ispunjavanja najvećeg broja evropskih standarda i dostizanja odgovarajućeg nivoa vladavine prava. Druga grupa razloga je domicilno naša, dakle, strogo ustavno-pravna. Ti razlozi se zasnivaju na slabostima onog dela ustavnog teksta koji se u Ustavu iz 2006. godine odnose na pravosuđe, a delimično i na neophodnost da se postigne viši nivo ostvarivanja u praksi, fundamentalnog ustavnog načela vladavine prava, što predstavlja dosledno uređenu i sprovedenu podelu vlasti, nezavisnost sudstva i sudsku zaštitu Ustavom zajamčenih ljudskih prava i sloboda. Poslanička grupa PUPS deli i opreznost predsednika Republike Aleksandra Vučića, koji je rekao da se ove promene rade pre svega i na inicijativu Venecijanske komisije. Predsednik Vučić je to, uostalom, najbolje obrazložio kroz poruku koju je poslao ovima iz takozvane proevropske opozicije koji protestuju protiv Zakona o referendumu. Predsednik je rekao da je taj zakon zasnovan upravo na pravilima Evropske unije i Venecijanske komisije. Dakle, ovde je reč o ozbiljnim promenama i ako će nas to dovesti do efikasnijeg i nezavisnijeg pravosuđa, da će građani brže i lakše ostvarivati svoje pravo i dostizati pravdu, onda Poslanika grupa PUPS „Tri P“ diže ruku za ove predloge akata. Dobro je što se prema Predlogu ovog Ustavnog zakona za usklađivanje Zakona o sudijama, Zakona o uređenju sudova, Zakona o javnom tužilaštvu, Zakona o Visokom savetu sudstva i Zakona o Državnom veću tužilaca, dakle, za usklađivanje sa amandmanima od 1. do 29. ostavlja rok od godinu dana od dana stupanja na snagu ovih amandmana. Takođe je veoma važno što će sudovi i javna tužilaštva, Visoki savet sudstva, Državno veće tužilaca, sudije i tužioci nastaviti da obavljaju svoju funkciju do stupanja na snagu propisa kojima se njihove nadležnosti i organizacije usklađuju sa ovim ustavnim amandmanima. Danas je, uvažene kolege narodni poslanici, i praznik, praznik Svetog Grigorija Čudotvorca, kome se pripisuju mnoga čuda, a nazivaju ga i drugim Mojsijem. Lečio je muke i nevolje svoga naroda, prema goničima i neprijateljima bio je nevidljiv, predviđao događaje, štitio od bolesti i zala, uslišavao i ispunjavao želje verujućim ljudima. Nadajmo se da će zato naša baš na ovaj dan podignuta ruka i naš glas za ove ustavne promene zaista biti na polzu svim građanima Republike Srbije. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem. Molim kolege za trenutak samo malo pažnje. Reč ima narodni poslanik SPS prof. Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala, uvažena potpredsednice Narodne skupštine Republike Srbije. Poštovane koleginice i kolege, uvaženi građani Republike Srbije, mi danas raspravljamo o izmenama Ustava Republike Srbije, o predlogu promene dela Ustava Republike Srbije koji se odnosi na oblast pravosuđa. Mislim da je naš nadležni odbor u proteklom periodu uradio veliki posao, zajedno sa Ministarstvom pravde, i napravio jedan dobar predlog za koji stvarno očekujem da će danas biti potvrđen sa dvotrećinskom većinom i da će na referendumu biti podržan od strane građana. Mi imamo danas 29 amandmana iz oblasti pravosuđa i svi ti amandmani imaju isti cilj, a to je da se unapredi pravni sistem Republike Srbije i da se uveća pravna sigurnost građana Republike Srbije. Naime, kada razgovaramo o promeni Ustava u ovom delu, manje-više svi ističemo, i to piše u obrazloženju ovog akta, mi govorimo da postoje dve grupe razloga – političko-strateški i ustavno-pravni razlozi, među kojima se u političko-strateška pominje i naše strateško opredeljenje za evropski put i jačanje pravne države i stabilnog i demokratskog ambijenta. Kada govorimo o ustavno-pravnim, govorimo o slabosti Ustava iz 2006. godine, koji se odnosi baš na pravosuđe i našu želju da se ostvari viši nivo ostvarivanja u praksi načela vladavine prava, koje je ujedno jedno od fundamentalnih ustavnih načela i odnosi se na uređenu i sprovodljivu podelu vlasti, nezavisnosti sudstva, sudsku zaštitu Ustavom garantovanih prava i sloboda. Moramo pomenuti da važnija od ova dva, nazvaću ih, formalna razloga za promenu Ustava jeste onaj prvi vrhunski koji sam istakao na početku svog izlaganja, a to je potreba unapređenja pravnog sistema Republike Srbije i pravne sigurnosti građana Republike Srbije, jer ništa neka formalna rešenja neće značiti građanima Republike Srbije ukoliko ta rešenja stvarno ne omoguće pravosuđu, sudstvu i tužilaštvu da ostvare sve one svoje bitne funkcije koje one imaju u svom sadržaju. Naime, poštovane koleginice i kolege, kada pogledamo ceo ovaj naš, da kažem, deo razloga koji su vezani za promenu dela članova Ustava Republike Srbije koji se odnosi na pravosuđe, mi govorimo i o međunarodnim dokumentima, i o domaćim potrebama i o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju iz 2008. godine, gde smo se obavezali da ćemo vršiti usaglašavanje, usklađivanje zakonodavstva Republike Srbije sa pravnim tekovinama Evropske unije, sa početkom pregovora sa Evropskom unijom. U okviru pregovaračkog procesa imamo posebno poglavlje o vladavini prava, koje se stalno pominje kao izuzetno važno, i jeste važno, i da to poglavlje i te kako treba urediti zajedno sa Evropskom komisijom i Komisijom za demokratiju putem prava Saveta Evrope, poznatijom kao Venecijanska komisija. Drago mi je što je ministarka Popović danas nekoliko puta istakla da su razgovori sa Venecijanskom komisijom bili vrlo plodonosni i da je Venecijanska komisija dala pozitivno mišljenje o promenama Ustava o kom mi danas raspravljamo. To naravno ne znači da se Venecijanska komisija možda u potpunosti saglasila sa svim našim predlozima ili da smo mi u potpunosti prihvatili sve stavove Venecijanske komisije, s obzirom na to da postoji i posebnost našeg pravnog sistema i sigurno se u odnosu na predložena rešenja našla ona prava mera odnosa da rešenja budu najbolja. Mislim da je to važno napomenuti, jer imamo neka ranija iskustva da se i Venecijanska komisija nije konsultovala ni pre, a nažalost ni posle usvajanja Ustava, kao što je bila reč o Ustavu iz 2006. godine. Možda zato i ta rešenja nisu tako kvalitetna. Moram da pomenem nekoliko načela koja su za mene suština današnjeg razgovora o pravosuđu – da je pravni poredak u Republici Srbiji jedinstven, da uređenje vlasti počiva na podeli na zakonodavnu, izvršnu i sudski, da se odnos tri grane vlasti zasniva na međusobnom proveravanju i ravnoteži, što je i deo normativnog rešenja ovih amandmana. Ovo moram da pomenem zbog građana Republike Srbije, da bi shvatili značaj svih ovih promena. Naročito naglašavam principe koje je Nacionalna strategija reforme pravosuđa 2013. i 2018. godine promovisala, a to su nezavisnost, nepristrasnost, stručnost, odgovornost i efikasnost. Ovim promenama mi stvarno želimo da sve ove postavljene ciljeve ispunimo, da imamo i nezavisno, i nepristrasno, i stručno, i odgovorno, i efikasno pravosuđe. Mi do sada nismo uspeli da sve ove ciljeve ispunimo. Zato na kraju krajeva i ove promene vršimo. Ono što je meni važno jeste – čini mi se da je ovim rešenjima Skupština Republike Srbije uspela da nađe meru, odnosno predlogom ovog akta je uspela da se nađe mera između međusobnog proveravanja i ravnoteže. Mislim da to treba objasniti. Skupština Republike Srbije, kao najveće zakonodavno telo, donosi zakone iz oblasti pravosuđa, znači sve ono što je vezano za pravosuđe će biti predmet rada Narodne skupštine Republike Srbije i mi ćemo biti u situaciji da razgovaramo o radu pravosuđa, o svim onim problemima sa kojima se suočavamo. Osim toga, Skupština će imati, ako mogu tako reći, svoja četiri predstavnika, odnosno predstavnika istaknuta pravnika koji će biti u sastavu Visokog saveta sudstva i Visokog saveta tužilaca, koje ćemo mi izabrati od osam kandidata. To samo po sebi dodatno govori da će Skupština moći posredno da razgovara o pravosuđu, o radu i kategoriji proveravanja, da postoji jedna apsolutna ravnoteža. Mi stvaramo pravni okvir na kome treba da se pravosuđe iskaže, da pokaže da je i nezavisno, i nepristrasno, i stručno, i odgovorno i da je efikasno. Mi smo do sada bili u situaciji da to možemo zaključiti. Naravno, moram pomenuti treću granu vlasti, to je izvršna vlast. Izvršna vlast stvara osnovu za rad pravosuđa. Ako treba istaći, treba istaći šta se to konkretno menja ovim amandmanima. Naime, uloga Skupštine u ovim amandmanima svedena je na izbor četiri člana Visokog saveta sudstva, predlaže se osam kandidata. Uloga Narodne skupštine svedena je na izbor četiri člana Visokog saveta sudstva, takođe se predlaže osam kandidata. Izbor vrhovnog javnog tužioca, Skupština ga bira i odlučuje o prestanku njegove funkcije i razgovara o odgovornosti, ne o pojedinačnim predmetima, nego o ukupnoj odgovornosti. Mislim da je to dobro. Zašto pominjem - mislim da je dobro? Mi smo posle 2000. godine imali nekoliko promena reformi pravosuđa i nismo zadovoljni. Nismo zadovoljni, niko nije zadovoljan, nismo ni mi zadovoljni kao građani, nije zadovoljno pravosuđe, nije zadovoljna međunarodna javnost, nismo generalno zadovoljni i zato i menjamo ove amandmane. Ali moramo posle videti jedno prosto pitanje – šta je uzrok takvom stanju u pravosuđu. Da li stvarno pravosuđe ima sve uslove za svoj rad? Da li možda nisu doneti odgovarajući zakoni vezani za oblast pravosuđa koji ne daju pravni osnov da oni uspešno rade, da li postoje neki problemi unutar pravosuđa koje pravosuđe sprečava da bude efikasno, da bude nepristrasno, da odlučuje konačno o svemu, šta je razlog tome? Ne mogu, a da ne pomenem objektivno velike promene koje su bile posle 2000. godine, dosovska vlast izvršila je potpunu jednu seču, ako mogu upotrebiti taj izraz, u oblasti pravosuđa, menjali su ljude iz pravosuđa polazeći od političkih kriterijuma. Bio sam član Odbora za pravosuđe u to vreme i znam sigurno tu istoriju u nekom stenogramu sa sednica Narodne skupštine Republike Srbije gde sam vrlo jasno iznosio tačne podatke da je DOS tada birao za ljude u pravosuđu, koji su imali nažalost, prosek studiranja između sedam i 12 godina, prosek ocena od šest do sedam i po, sa časnim izuzecima osam. Da su u pravosuđu tada birali ljude koji uopšte nisu bili iz pravosuđa, nego su radili u upravama, radili su u nekim javnim preduzećima ili lokalnim samoupravama i slično. Bilo je važno dovesti nekog, zameniti neke ljude i verovatno dobiti svoje istomišljenike, idolopoklonike ili ne znam šta, svoje poluge u oblasti pravosuđa. Tome moramo stati na put. Ne treba zaboraviti ni buduće reforme. Sve je rađeno i kod nekih kasnijih reformi bilo je reči da je tekst zakona koji se odnosi na pravosuđe donet zajedno uz saglasnosti odgovarajućih tela Evropske unije ili Venecijanske komisije. Ovo pominjem vrlo svesno. Zašto? Zato što mislim da su ova rešenja dobra. Ova rešenja stvarno će konačno pokazati gde mi imamo problem i mislim da se ovim rešenjima stvara dobra osnova da se problem reši, da sudije stvarno budu samostalni i nezavisni i da odlučuju na osnovu činjenica, da nema nikakvog političkog upliva, jer će sada Visoki savet sudstva birati sudije, neće se čak ni ona, da kažem odredba koja je do sada bila da Narodna skupština bira prvi put sudije na tri godine, da ona ne postoji. Sada će jednostavno, Visoki savet sudstva biti neko, kada govorimo o sudijama, Visoki savet sudstva će biti neko ko je najkompetentniji za sudstvo i najodgovorniji za stanje sudstva. Nećemo više moći da razvlačimo to pitanje, širimo odgovornost i da budemo u magli. Jednostavno od sada pa u buduće, kada se ovi amandmani usvoje i postanu deo zakona, a na osnovu ustavnih odredbi budu se u sledećem periodu usvajali zakoni, tačno će se znati i odgovornost Visokog saveta sudstva i odgovornost Visokog saveta tužilaštva. Primetio sam u strukturi i jednog i drugog tela da ima jedna mala razlika, struka je apsolutno dominantna. Pre svega i Visoki savet sudstva ima šest sudija, četiri predstavnika Visokog saveta sudstva su istaknuti pravnici koje predlaže Narodna skupština Republike Srbije i jedanaesti član je predsednik Vrhovnog suda. Ako mogu reći, sedam naspram jedan u korist struke, i mislim da je to dobro. Ono što mi sada u ovom trenutku ne znamo, ali ćemo se kao Narodna skupština sigurno potruditi da ovi predstavnici iz reda istaknutih pravnika stvarno budu ljudi koji predstavljaju istaknute pravnike. Istaknuti pravnik sam kao pojam može značiti mnogo toga. To mogu biti i profesori univerziteta, to mogu biti i ljudi iz nekih drugih oblasti povezani sa pravnim naukama i sa pravnim sistemom, jednostavno neko ko ima najmanje 10 godina radnog staža, jer se to pominje kao uslov. Pominje se takođe, da će zakon propisati dodatne odredbe koje se odnose na uslove koji taj istaknuti pravnik treba da ima da bi mogao biti kandidat, a mi ćemo biti u situaciji da biramo četiri člana u odnosu na osam kandidata. Kada je reč o Visokom savetu tužilaštva, tu je struktura malo drugačija. Imamo pet javnih tužilaca koje biraju glavni javni tužilac i javni tužioci. Imamo četiri istaknuta pravnika koje će birati Narodna skupština od osam kandidata, imamo Vrhovnog javnog tužioca i imamo ministra nadležnog za pravosuđe. Mislim da je to potpuno logična jedna veza i mislim da je veza pravosuđa i Ministarstva pravde sa tužilaštvom, da kažem, funkcionalno izraženija u odnosu na sudsku vlast. Mislim da je dobro, a video sam i kroz rešenja o osobi koja je predsednik jednog ili drugog saveta, odnosno potpredsednik, pokušava napraviti ta ravnoteža koja se proklamovala u odredbama amandmana, a imaćemo nadam se posle referenduma, odnosno ne nadam se nego apsolutno očekujem da će građani podržati ove promene i da onda možemo da kažemo da se poštuje načelo ravnoteže, da će predsednik u oba slučaja i Visokog saveta sudstva i Visokog saveta tužilaca, biti iz reda sudija, odnosno tužilaca, a da će potpredsednik biti neko od istaknutih pravnika. Mandat članova Visokog saveta traje pet godina i jednog i drugog, ali mandat tužioca traje šest godina i to treba takođe pomenuti. Drago mi je što sam u produženju za usvajanju ovog akta našao dosta materijala, da budem iskren, koji su meni bili jako dragoceni i mislim i našem odboru i Ministarstvu pravde treba zahvaliti na svoj ovoj argumentaciji koju su nam ponudili kroz dokumenta koja smo dobili, jer smo bili u prilici da se upoznamo i sa stavovima Venecijanske komisije o nekim pitanjima, što je jako dragoceno. Možemo da steknemo tačno uvid kako Venecijanska komisija reaguje u odnosu na predloge o kojima mi raspravljamo. Građana radi i kao potvrda o kojoj se ozbiljnosti radi, pomenuti mišljenje Venecijanske komisije iz 2018. godine kada pominje da Visoki savet tužilaca ne može biti instrument čistog samoupravljanja već vuče svoje demokratski legitimitet od izbora barem jednog dela članova od parlamenta. Hoće da kaže, da involvira apsolutno ka ovim rešenjima. Drago mi je što je u ovom amandmanima predviđena je i mogućnost da u slučaju dođe do nekog disfunkcionalnog odnosa, da se istaknuti pravnici ne izaberu u Skupštini iz ko zna kojeg razloga, da je predviđena mogućnost da se formira jedna posebna komisija koju opet čini predsednik Narodne skupštine, predsednik Ustavnog suda, predsednik Vrhovnog suda, Vrhovni javni tužilac, Zaštitnik građana, koji onda odlučuju većinom glasova o izboru istaknutih pravnika. Znači, znači, četiri plus četiri. Poštovane koleginice i kolege, hteo bih na kraju svog izlaganja da kažem još nekoliko reči. Naravno, da smo u istoriji našoj, da kažem ustavnog razvoja imali više primera promene Ustava. Ne bih se vrši osvrtao na to. Mislim da je dobro što mi danas razgovaramo o ovom aktu i mislim da je dobro što ćemo i usvojiti ove amandmane na promenu Ustava i što će građani to prihvatiti na referendumu. Ministarstvu za poslove pravosuđa ostaje veliki posao zato što, ako ste videli obaveze koje slede nakon usvajanja ovih amandmana i danas i na referendumu, postoji obaveza ministarstva da u sledećih godinu dana predloži brojne zakone koji će regulisati bliže uslove za izbor sudija i za sudije porotnike, onda koje su to funkcije, poslovi ili privatni interesi koji su nespojivi sa funkcijom sudije i sudija porotnika, koji su uslovi za izbor i nespojivost sa funkcijama člana Visokog saveta koje bira Narodna skupština. Hoću da ima puno stvari koje će biti rešene zakonom, koji će dodatno obogatiti i ovu materiju pravno, ali i pomoći da pravosuđe bude efikasnije. Mi usvajamo Ustavne amandmane i znate da odredbe Ustava moraju biti jasne, ali i dovoljno, da kažem, u nekim slučajevima opšte da mogu biti razređene kasnije zakonom. Ministarstvo za poslove pravosuđa čeka veliki posao, ali mislim da smo napravili veliki, veliki korak u tom pravcu i nadam se da ćemo mi u Srbiji od toga imati boljitka. Očekujem da ćemo imati boljitka. Kažem, konačno smo sada prekinuli neku tu vezu koja je do sada možda postojala kao izgovor zašto pravosuđe nije efikasno. Mislim da će sada morati ljudi u pravosuđu da se pogledaju u lice i da kažu stvarno ko radi i ko ne radi i onaj ko ne radi ili ne ispunjava sve uslove da Visoki savet sudstva i Visoki savet tužilaštva može da radi. Ja ovo pominjem zato što sam i bio u situaciji posle 2000. godine, u razgovorima koje je imao tadašnji odbor sa vodećim ljudima pravosuđa, da postavim jedno prosto pitanje – kada se desilo da, primera radi, se iz pravosuđa kazni neko ko ne radi svoj posao, ko ne dolazi na posao, ko ne daj bože učini nešto suprotno zakonu, ko na različite načine opstruira posao čoveka, vodećih ljudi u pravosuđu i zbog čega građani trpe? Mislim da ćemo sa ovim rešenjima i zakonima koji slede tu stvar potpuno urediti i konačno dobiti pravosuđe i nadam se da će ovo što radimo oceniti i Evropska komisija vezana za naš pregovarački proces, s obzirom da to do sada nisu ocenili, da će ovo ubrzati naš put ka EU. Svi želimo da živimo u demokratskoj državi, da delimo demokratske vrednosti ovog prostora Evrope i da imamo efikasno društvo i da imamo građane o kojima država brine. Sa ovim amandmanima i zakonima koji slede ja sam potpuno uveren da će tako biti i to su sve razlozi zbog čega će SPS glasati za ovaj dokument i glasati, naravno, za referendum kada mu dođe vreme. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Balin Pastor. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, predstavniče Ministarstva pravde, ovo što mi danas radimo, to se radi jednom u 10 ili čak 20 godina ne samo u Republici Srbiji, već i uporedno posmatrajući. Parlament nije samo predstavnički zakonodavni organ, već je i ustavotvorac. U mnogim državama prođu cele generacije, a da članovi parlamenta nisu u mogućnosti da raspravljaju o donošenju ili izmeni ustava. Na primer, u SAD više od 200 godina važi isti Ustav. Jeste da je menjan nekoliko tridesetak puta, ali taj Ustav važi od 1787. godine. I u Evropi, ako posmatramo primer Belgije, Norveške ili nekih drugih zemalja, prođu vekovi a da Ustav praktično ostane netaknut. Sve ovo govorim zbog toga da bih dao na značaju ovome čime se danas Narodna skupština Republike Srbije bavi. Za Srbiju se ne može reći da nije imala puno ustava u svojoj istoriji. Ja sam letos, kada smo raspravljali o Predlogu za promenu Ustava, i govorio o tome koliko je Srbija imala u prošlosti i izbrojali smo da je ovaj Ustav iz 2006. godine 16. Ustav. Prvi je bio Sretenjski iz 1835. godine, pa Turski ustav iz 1838. godine, pa Namesnički ustav 1869. godine, pa Radikalski ustav 1888. godine, pa Oktroisani ustav 1901. godine, pa 1903. godine ponovo novi Ustav, vraćeni Ustav iz 1888. godine, pa 1921. godine Vidovdanski ustav, pa 1931. godine ponovo Oktroisani ustav, pa 1946. godine, već za vreme Socijalističke Jugoslavije, tačnije DFJ, pa kasnije 1953. godine Ustavni zakon, pa 1963. godine, pa 1947. godine, pa 1990. godine, 1992. godine Ustav Savezne Republike Jugoslavije, 2003. godine Ustavna povelja državne zajednice Srbije i Crna Gora i 2006. godine Ustav Republike Srbije, danas važeći, koji mi danas menjamo, odnosno još uvek traje postupak ustavne revizije, pošto će poslednji sud dati građani na referendumu sredinom Januara sledeće godine. Znači, mi danas radimo nešto što se u Srbiji nekoliko puta dešavalo u prethodna skoro dva veka, ali je nešto što nije uobičajeno i nešto što nije svakodnevno. Zbog toga je jako značajno što Narodna skupština Republike Srbije raspravlja o aktu o promeni Ustava. Ustav je u svakoj državi najviši pravni akt. Reguliše osnove društvenog i društvenog života i zbog toga je značajan. Što se tiče procedure, sada bih malo da govorimo o proceduri upravo zbog toga što je najviši pravni akt i upravo zbog toga što je na vrhu hijerarhije pravnih akata ne samo u Srbiji, nego svugde u civilizovanom svetu u pravnim državama Ustav. Postupak izmene je teži nego što jeste u slučaju običnih zakona. U našem slučaju, mi smo taj postupak u potpunosti poštovali. Želeo bih da uporedim ovo sadašnje stanje sa onim koje je bilo 2006. godine, kada je donet još uvek važeći Ustav. Doduše, u to vreme je postojao konsenzus tri tada najveće političke stranke, najuticajnije političke parlamentarne stranke. Mogu da kažem nazive, neću izazvati repliku jer nijedna od njih nije parlamentarna danas. To su Srpska radikalna stranka, Demokratska stranka Srbije i Demokratska stranka. Tako se menjaju stvari. Prošlo je svega 15 godine i te najuticajnije političke stranke u ovom sazivu nemaju nijednog narodnog poslanika, ali su u to vreme, pre 15 godina, te stranke bile ubedljivo najuticajnije. Savez vojvođanskih Mađara u tom sazivu nije imao poslanike. To je jedini saziv u prethodnih 25 godina kada mi nismo imali poslanike, pa nismo mogli ni da govorimo o predlogu Ustava tada 2006. godine, ali je postojao konsenzus ove tri najveće političke stranke. To, međutim, nije bilo opravdanje za to da nije organizovana javna rasprava, da nije konsultovana struka. Doduše, u pisanju tog ustavnog teksta su učestvovali neki pravnici, profesori univerziteta. Znamo tačno ko su bili, ali su oni u to vreme istovremeno i bili visoki funkcioneri ovih stranaka o kojima sam malopre govorio i niko od njih nije ustavni pravnik. Bilo je profesora upravnog prava, bilo je profesora obligacionog prava, ali nijednog profesora ustavnog prava tada nije bilo u tom krugu koji je imao odlučujući uticaj na to kakav tekst ćemo mi imati za Ustav. Za razliku od tog procesa, za razliku od tog postupka, kada je izostala i javna rasprava i konsultovanje struke, sada se sve drugačije odvijalo. I siguran sam da je ovaj tekst, bez obzira na neka rešenja u meritumu, o čemu ću govoriti, kvalitetniji i bolji, a i čitava procedura je sigurno više demokratska. Ja, ukoliko je to moguće, izbegavam neke reči kao što su transparentnost i inkluzivnost, koje reči se svakodnevno spominju i jako su moderne, ali će sigurno ovaj Ustav, ovaj tekst ustavnih izmena biti kvalitetniji od onog teksta koji mi i dan danas imamo za Ustav, a koji je usvojen 2006. godine. Javna rasprava je organizovana u više krugova, na više mesta, u raznim fazama ustavne revizije. Imali smo javne rasprave i pre tačke kada se Narodna skupština upustila u ustavne izmene, u ustavnu reviziju. Nakon toga smo imali serijal javnih rasprava nakon usvajanja dvotrećinskom većinom predloga za promenu Ustava tu u Narodnoj skupštini, a sve vreme je ustavotvorac bio u kontaktu i sa Venecijanskom komisijom. Venecijanska komisija je savetodavni organ Saveta Evrope i u ovim našim modernim vremenima zemlje u tranziciji teško mogu da donesu Ustav, a da ne konsultuju i da ne dobiju pozitivno mišljenje Venecijanske komisije. To je jedan dosta značajan ograničavajući faktor za Narodnu skupštinu, kao ustavotvorca, po našem Ustavu u Republici Srbiji, ali to nije nešto što je svojstveno samo Srbiji, nego je svojstveno svim zemljama u našem regionu, nekadašnjim socijalističkim zemljama. Ali, ono što je bitno, mi smo dobili apsolutno pozitivno mišljenje Venecijanske komisije za ovaj tekst o kojem danas raspravljamo. Želim da kažem i to da se ove ustavne izmene tiču isključivo položaja pravosuđa. To ne može da bude drugačije zbog toga što se isključivo na te članove Ustava odnosio i predlog za promenu Ustava, koji je stigao u Skupštinu od Vlade 4. decembra prošle godine. Ovo govorim zbog toga što smo mi iz SVM u prethodnih 15 godina u puno navrata govorili o tome da bi Ustav trebalo menjati i da bi te izmene trebale da budu sveobuhvatne, trebalo bi se ticati nekih delova, koje delove mi danas nećemo i ne možemo da izmenimo, odnosno ne možemo da imamo uticaja na to. Ja sam letos kada smo raspravljali o Predlogu za promenu Ustava i govorio o nekim delovima uprkos, odnosno upravo zbog toga što je izostala javna rasprava pre 15 godina, upravo zbog toga što nije ustavno-pravna nauka konsultovana. Ovaj danas važeći Ustav, nažalost, ima neke manjkavosti, a mi smo propustili priliku da te manjkavosti ispravimo. U više navrata sam govorio i o tome, a to nisu moje reči, ja na blaži način formulišem svoje rečenice, da je doajen našeg ustavnog prava profesor Ratko Marković o ovom Ustavu, sada važećem, pisao da je najnepismeniji Ustav u ustavnoj istoriji Republike Srbije. A videli smo da je ovo 16. Ustav. Znači, dosta je žestoka konkurencija, a od tih 16 Ustava, po profesoru Markoviću, ovaj danas važeći Ustav je najnepismeniji. Ovaj Ustav meša pojmove svojine i imovine. Svaki student na prvoj godini prava zna koje su razlike. Ima raznih kolizija unutar teksta, protivrečnosti. Na jednom mestu se kaže da međunarodni sporazumi treba da budu u skladu sa Ustavom, na drugom mestu piše da međunarodni sporazumi ne smeju da budu u suprotnosti sa Ustavom. Opet pravnici znaju, ne treba biti doktor pravnih nauka, da to nisu sinonimi, nisu iste stvari. Ima raznih drugih grešaka koje nisu, odnosno čije ispravljanje ne bi trebalo da prestavlja politički problem, odnosno ne bi trebalo da predstavlja pitanje sa političkom konotacijom. Ja tu ne govorim o tome da treba izmeniti preambulu. Ja tu ne ne govorim o nekim osetljivim pitanjima. Govorim o tome da je šansa, nažalost, propuštena, ali se ta šansa ne propušta danas, nego je propuštena pre godinu dana, kada je u skupštinsku proceduru stigao Predlog za promenu Ustava, kojim je jasno dat zadatak Narodnoj skupštini koje delove može da izmeni Ustava, a svi ostali delovi Ustava treba da budu netaknuti. Kada govorim u većoj meri u političkom smislu, onda ću da kažem i to da smo mi u više navrata rekli i 2015. godine, kada je u ovoj Narodnoj skupštini bila formirana Radna grupa za reformu političkog sistema, da ima manjkavosti i u vezi dela o ljudskim i manjinskim pravima. Naravno, mi se zalažemo za šire nadležnosti AP Vojvodine, ali sve to danas ne može da bude tema. Jedino, pošto ipak raspravljamo o Ustavu i pošto se to dešava jednom u 10 ili 20 godina, želim to da ponovim, da kažem i da kažem da čekamo novu priliku i novu šansu koja će jednog dana uslediti, pa se nadam da ćemo izmeniti i ove delove Ustava. Govorio sam o proceduri, govorio sam o tome kako je i ustavno-pravna nauka konsultovana. Mislim da svakako treba i na ovom mestu da se kaže da je veoma dragocen rad profesora Vladana Petrova, koji je sve vreme bio deo Radne grupe, kao i istraživači iz Instituta za uporedno pravo, kao i profesori sa nekih drugih pravnih fakulteta. A zahvaljujući javnim raspravama, svi su mogli da iskažu svoje mišljenje u raznim ovim krugovima javnih rasprava koje su bile organizovane u ovih skoro godinu dana, pošto sam rekao da je 4. decembra stigao predlog u proceduru. Znači, mi smo se ovim pitanjem bavili skoro godinu dana. Želim da se zahvalim i predsednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, Jeleni Žarić Kovačević, što je sve vreme bila na čelu ovog posla ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Što se tiče merituma, što se tiče konkretnih rešenja, o njima je već dosta bilo reči na današnjoj sednici. Tiče se isključivo, ustavne izmene se tiču isključivo položaja pravosuđa, odnosno depolitizacije pravosuđa, kako smo to u više navrata čuli. Odmah povodom toga želim da kažem da ćemo mi glasati za Predlog akta o promeni Ustava. Na prvi pogled se sigurno čini da će pravosudni sistem biti efikasniji i da će biti sudstvo nezavisnije, ali ćemo tek u praksi videti da li će to tako biti. Tu ne mislim na uticaj Narodne skupštine ili Vlade, već mislim na uticaj nekih drugih društvenih činilaca. Mi živimo u modernim vremenima i nisam siguran da eliminacijom Narodne skupštine kao predstavničkog organa iz procedure izbora sudija da ćemo mi imati nezavisnije sudstvo, jer da li je sudstvo nezavisno ili nije nezavisno, ili je manje nezavisno, ili je više nezavisno ne zavisi od toga isključivo da li Narodna skupština ima nadležnosti ili nema nadležnosti. Kao što znate, ni u slučaju medija, da li je neki mediji nezavisan ili je manje nezavisan, ne zavisi isključivo od toga da li ima država udela ili nema udela, da li država utiče na uređivačku politiku ili ne utiče na uređivačku politiku, jer na uređivačku politiku mogu mnogi da utiču a to i čine. Opet, sa druge strane, vladavina prava je postala jedan termin zahvaljujući kojim se određene zemlje mogu disciplinovati. Videli smo to na slučajevima Poljske, Mađarske i još nekih država EU. Tako da, svakako, sudstvo treba da bude nezavisno. Mi u Savezu vojvođanskih Mađara, svakako, od našeg osnivanja baštinimo načela liberalno-demokratske ustavnosti i naravno da se zalažemo za vladavinu prava. Jedino sam hteo da kažem da su stvari, nažalost, malo komplikovanije i da nisam uveren u to da ćemo time što će Narodna skupština biti eliminisana iz postupaka izbora nosilaca sudijskih funkcija da će zahvaljujući tome stvari biti mnogo bolje nego što su bile pre 10 godina ili nego što su bile ranije. Svakako je dobro što će stalnost biti načelo od apsolutne važnosti. Dobro je što neće biti reizbora. Dobro je što neće biti trogodišnjeg mandata. I ovo što sam rekao nisam rekao u kritiku samog teksta. Tekst je svakako kvalitetan. Ja sam to što sam izneo rekao u odnosu na neka očekivanja iz Venecijanske komisije, Saveta Evrope ili EU, jer to smatram u nekoj meri licemernim jer mi i dan danas imamo zemlje EU u kojima ne zakonodavna, ne predstavnički organ, ne parlament, već izvršna vlast bira nosioce sudijskih funkcija. To građani treba da znaju, ali ćemo mi glasati za ove ustavne izmene, odnosno za Predlog akta o promeni Ustava. Nadamo se nekim relativno skorašnjim novim izmenama, jer na ovom Ustavu treba i mora i treba da se radi i mi ćemo naravno naše glasače i simpatizere pozvati da najverovatnije 16. januara, kada će biti referendum, glasaju za ove ustavne izmene, jer suverenost pripada građanima i poslednja reč je njihova. Hvala.
Zahvaljujem se predsedniku poslaničke grupe. Sada u svojstvu ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević.
Hvala, predsedavajuća. Uvažena gospođo Popović, dragi gosti na galeriji u Narodnoj skupštini, poštovani građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, danas je za nas značajan dan, značajan dan za našu zemlju. Danas ćemo pokazati na kakve smo sve promene spremni, na kakva odricanja i da smo apsolutno posvećeni ostvarivanju ciljeva kojima se rukovodimo, sa namerom da građanima Srbije bude bolje u svakom smislu, pa i kada govorimo o oblasti pravosuđa. Iza Predloga za promenu Ustava Republike Srbije u ovoj oblasti koji je danas pred nama stoji mnogo rada, mnogo sastanaka, sednica, radnih grupa, javnih slušanja, uključivanja javnosti u najširem mogućem smislu i smatram da smo ovaj posao koji ćemo danas, nadam se, privesti kraju uradili najbolje što smo umeli, tako da nadalje uzdignute glave možemo da idemo u reforme koje se tiču pravosuđa. Danas je poseban dan u kome ćemo početi da pišemo stranice moderne političke istorije. Danas je dan na koji ćemo biti ponosni kada buduće generacije o našem zalaganju i o našem radu budu učile, jer od reformi koje sprovodimo mnogo toga zavisiće za našu zemlju. Koliko je velika uloga ovog skupštinskog saziva možemo da zaključimo i zbog činjenice da se, od kako je višestranačje zastupljeno u našoj zemlji poslednjih tridesetak godina, ovakav postupak sprovodio 1990, 2006. godine, pa danas. Da li je ranije trebalo ući u ove promene ili ne, o tome možemo da diskutujemo, ali ono što je važno jeste da u ovom trenutku postoji politička volja oličena u nameri da se unapredi naše zakonodavstvo, da se pravosuđe detaljnije uredi, da se uvedu evropski postulati u funkcionisanje našeg pravosudnog sistema. Svima nama koji smo učestvovali u ovom postupku zadatak je bio da dostignemo apsolutni politički i društveni konsenzus, jer samo na taj način možemo biti sigurni da smo pred građane Srbije izašli sa predlogom koji je dobar upravo zbog istorijske odgovornosti koju ćemo nositi. Nije bilo lako sprovesti ovaj postupak. Radna grupa je imala težak zadatak da promene koje uvodimo budu komplementarne sa drugim delovima Ustava, da novine budu u skladu sa našim zakonodavstvom, a da ipak ispunimo obaveze koje smo preuzeli zarad punopravnog članstva u EU i da uspemo da na pravi način implementiramo pravila koja važe u evropskim zemljama. Između ostalog, zbog dostizanja najšireg konsenzusa bila je sazvana i sednica Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo sa predstavnicima vanparlamentarne opozicije. Jedina takve vrste sasvim sigurno u ovom sazivu, a rekla bih i u prethodnim sazivima Narodne skupštine da to nije bila praksa. Zašto mislim da je ovo od velikog značaja? Zašto mislim da je ovo dobro? Prvo, čuli smo i drugačije stavove onih koji su se odazvali pozivu, a drugo videli smo i ko je bez razmišljanja odbio da dođe i na taj način građanima Srbije stavio do znanja da ih ne zanimaju važna politička pitanja, odnosno pitanja od velike važnosti za Srbiju u svakom slučaju. Boško Obradović je sam stvorio utisak o sebi da ga interesuje da bude u prelaznoj vladi ili da razgovara o izbornim uslovima kojima samo što se nisu građani Srbije i SNS obavezali da ćemo svi glasati za njega. O takvim ustupcima se radi. Lutovac je takođe izdao saopštenje u kome se javno protivi da učestvuje u dijalogu o ustavnim promenama. Na moju dušu greh, moj je utisak da ne zna šta sve ovo tačno znači. U svakom slučaju, neretko se dešava da pojedinci iz te vanparlamentarne opozicije, iz vanparlamentarnih opozicionih redova grade priču na neistinama i zasipaju građane dezinformacijama kako su ustavne promene u oblasti pravosuđa samo paravan za nešto što ćemo uraditi ispod žita, što ćemo sakriti, što ćemo slagati, kako ćemo izbaciti preambulu koja se odnosi na našu južnu Pokrajinu Kosovo i Metohiju, kako ćemo danas iskoristiti ovu sednicu da obmanemo narod i kroz ustavne promene koje se tiču pravosuđa provučemo nešto sa čim javnost nismo upoznali. Ništa od navedenog mi danas nećemo uraditi, jer se ustavne promene tiču samo i isključivo oblasti pravosuđa. Juče smo mogli da vidimo kako se putem pojedinih medija šire dezinformacije i iznose neistine kada se radi o izuzetno važnim pitanjima, kakvo je referendumsko pitanje. Mi narodni poslanici iz Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo smo tu da objasnimo građanima o čemu se radi. Naša je obaveza da reagujemo u svakom trenutku kada ih neko obmanjuje, jer mi smo njihovi predstavnici ovde u Narodnoj skupštini, a u koju oni imaju poverenje, a to će, nadam se, sasvim sam sigurna u to ponovo pokazati u aprilu mesecu. Naime, pojedini mediji su juče preneli da je Odbor napravio grešku sa referendumskim pitanje, pa da je to posle ispravljeno, a to se u stvari nije desilo. Potpuno mi je neshvatljivo kako je moguće da dozvole sebi da su toliko otvoreno zlonamerni i maliciozni u svojoj nameri da vrše opstrukciju svega dobrog što se radi za Srbiju, ako znamo da se sednice Odbora snimaju i da svi koji su zainteresovani mogu da čuju koje odluke su na sednici Odbora i ne samo Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, već svih odbora Narodne skupštine, koje odluke su donete. Važno je da kažemo građanima Srbije kako će referendumsko pitanje glasiti, jer će, očekujemo 16. januara, upravo oni odlučiti da li se ide u ustavne promene u oblasti pravosuđa ili ne. Dakle, na prvoj jučerašnjoj sednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo utvrdili smo referendumsko pitanje koje će glasiti – da li ste za potvrđivanje Akta o promeni ustava Republike Srbije? U skladu sa novim Zakonom o referendumu koji je stupio na snagu, ispunili smo obavezu Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i poslali referendumsko pitanje na mišljenje RIK i dobili mišljenje da je pitanje ispravno na jasan i nedvosmislen način formulisano, bez sugestivnog navođenja na davanje odgovora, kao i da su ponuđeni odgovori odgovarajući i upravo smo to konstatovali na drugoj jučerašnjoj sednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Kao što vidite, nije Odbor napravio nikakvu grešku, već se putem medija koji opoziciji inače za to služe, građani namerno zbunjuju i sasvim svesno obmanjuju. Želim da kažem i da ove ustavne promene nisu uvod ni u kakvu tzv. „reformu pravosuđa“ koja se desila već 2009. godine, svi se toga jako dobro sećamo, a koja je za rezultat imala samo paralizu rada i paralizu rada sudova, a sudije na pravdi Boga izbačena na ulicu i milionske troškove koje je pretrpeo budžet Republike Srbije. U to vreme uticaj politike na pravosuđe i na izbor nosilaca pravosudnih funkcija bio je ogroman, a sada smo spremni čak i na to da Narodna skupština izgubi svaku ulogu u izboru sudija i predsednika sudova. Velika je razlika, složićete se kada odbori DS biraju sudije po političkoj podobnosti od situacije u kojoj ćemo biti ukoliko se ovi predlozi koji su danas pred nama usvoje večeras, a koja podrazumeva da se sudije biraju same između sebe, odnosno da mnogo veću ulogu ima Visoki savet sudstva. Konkretnije, posle usvajanja ovih promena neće više biti tzv. „probnog trogodišnjeg perioda“ za sudije koje se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Imali smo i promene koje nisu bile suštinske prirode, kao što su promene u nazivima, pa će npr. Vrhovni kasacioni sud biti Vrhovni sud, a republički, npr. javni tužilac biti vrhovni javni tužilac. O tome ćemo nešto kasnije. Dalje, promeniće se sastav Visokog saveta sudstva koji će činiti šest sudija koje biraju sudije, četiri istaknuta pravnika koje bira Narodna skupština i predsednik Vrhovnog suda. Izbor istaknutih pravnika detaljno je regulisan. Dakle, biraju se među kandidatima sa najmanje deset godina iskustva u pravnoj struci na predlog nadležnog odbora Narodne skupštine posle sprovedenog javnog konkursa, dvotrećinskom većinom u Narodnoj skupštini, a nadležni skupštinski odbor je u obavezi da predloži dupli broj kandidata od onog broja kandidata koji je potreban. Ukoliko to nije moguće iz bilo kog razloga, te članove će birati komisija koju čine predsednik Narodne skupštine, predsednik Ustavnog suda, predsednik Vrhovnog suda, Vrhovni javni tužilac i Zaštitnik građana i to onda među svim kandidatima koji ispunjavaju uslove za izbor. Iako deluje komplikovano, izbor ovakve vrste je moguće sprovesti na jednostavan i Ustavom predviđen način. Možda je važno naglasiti da član Visokog saveta sudstva koga bira Narodna skupština ne sme biti član političke partije. Podsetiću vas da sada Visoki savet sudstva čine predsednik Vrhovnog kasacionog suda, ministar pravde i predsednik Odbora za pravosuđe Narodne skupštine kao članovi po položaju, odnosno po funkciji i osam članova koje bira Narodna skupština. Dalje, neće biti više zamenika javnog tužioca, već će svi biti tužioci. Ako pogledamo hijerarhiju, odnosno ko sve vrši funkciju javnog tužilaštva, to će biti Vrhovni javni tužilac, glavni javni tužioci i javni tužioci. Državno veće tužilaca zvaće se Visoki savet tužilaštva, a promeniće se i sastav. Činiće ga pet javnih tužilaca koje biraju glavni javni tužioci i javni tužioci, četiri istaknuta pravnika koje bira Narodna skupština, Vrhovni javni tužilac i ministar pravde. Radi poređenja, podsetiću vas da sastav Državnog veća tužilaca danas čine Republički javni tužilac, ministar pravde i predsednik nadležnog odbora Narodne skupštine po položaju, odnosno po funkciji i osam članova koje bira Narodna skupština. Ove novine koje sam kratko navela, svakako možda nisu najvažnije i sasvim sigurno nisu jedine, ali sam želela da pokušam da kod građana koji prate današnju sednicu stvorim sliku o tome o kakvim izmenama se radi, da se zaista radi o izmenama koje se tiču isključivo oblasti pravosuđa. Kada govorimo o Ustavnom zakonu, on je važan zbog sprovođenja promena koje su predložene kroz Akt o promeni Ustava. Moram da kažem i to da se Radna grupa nije mnogo bavila samom sadržinom Ustavnog zakona zato što se u jednom delu radi više o političkom pitanju nego o stručnom. Zbog toga se više time bavio Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo i na sednici Odbora smo se složili da rokovi koje predviđa Ustavni zakon budu duži nego što je to bio slučaj kada govorimo o ustavu iz 2006. godine zato što sada imamo na umu da se nalazimo u izbornoj godini i svesni smo činjenice da to podrazumeva pauzu u radu Vlade, ali isto tako i Narodne skupštine. Vlada će, naravno, biti ta koja će morati da predloži određene zakone Narodnoj skupštini. Narodna skupština će u određenom trajanju biti raspuštena. Zbog toga su predviđeni duži rokovi u Ustavnom zakonu. Prema tome, Zakon o sudijama, Zakon o uređenju sudova, Zakon o javnom tužilaštvu, Zakon o VSS i Zakon o DVT uskladiće se sa izmenama, ukoliko one naravno budu prihvaćene od strane građana Srbije u roku od godinu dana, a odredbe svih ostalih zakona biće usklađene sa izmenama u roku od dve godine. Ono što je važno, a takođe znači da se u Srbiji neće ponoviti nikakva slična reforma pravosuđa kakva se desila 2009. godine jesu odredbe koje garantuju nosiocima pravosudnih funkcija da će nastaviti sa obavljanjem svojih funkcija. Dakle, članovi postojećeg saziva VSS i DVT iz reda sudija, odnosno zamenika javnih tužilaca nastavljaju da obavljaju te funkcije do isteka mandata na koju su izabrani. Sudije Vrhovnog kasacionog suda i sudsko osoblje nastavljaju svoje funkcije, odnosno radni odnos do donošenja zakona koji se usklađuju sa ustavnim promenama koje se odnose na naziv suda. Sudije i zamenici javnih tužilaca koji su izabrani na stalnu funkciju, nastavljaju da vrše svoje funkcije u sudovima, odnosno tužilaštvima za koje su izabrani, a sudije i zamenici javnih tužilaca koji su izabrani na funkciju na tri godine, danom proglašenja Ustavnog zakona, smatraju se izabranim na stalnu funkciju. Dakle, niko neće primoravati nosioce pravosudnih funkcija da odu sa svog posla, niko neće sprovoditi nasilni reizbor, niti se dešava bilo šta što može da podseća na reformu iz 2009. godine. Prema tome, oni mogu mirno da nastave da rade svoj posao. Dok sam se juče pripremala za današnju sednicu, razmišljala sam kako nekome ko nije zainteresovan ili nekome ko nije dovoljno informisan, kako objasniti o čemu se radi? Kako nekome približiti uopšte ideju o referendumu? Šta bih ja rekla, zbog čega da neko izađe na referendum? Mislim da je dobra ideja da ovu današnju skupštinsku raspravu iskoristimo i da pozovemo građane da se zainteresuju, ali isto tako i da ostvare svoje Ustavom i zakonom zagarantovana prava da odluče da učestvuju u donošenju odluka koje su važne za državu i za sve nas, ali da ih pozovemo i da nam pomognu da sprovedemo reforme u oblasti pravosuđa i da svi zajedno kreiramo budućnost naše zemlje. Ovo je pravi način za uključivanje građana, njihovo delovanje kroz institucije ove države, ne blokadom puteva, ne ograničavanjem prava drugih ljudi na slobodno kretanje ili nekih drugih prava, ne na ulici, već na referendumu i na izborima. I, eto prilike, 3. aprila. Na nama je da nastavimo da radimo, da sprovodimo reforme koje će doneti dobro Srbiji, da vodimo borbu za uspešniju i uređeniju Srbiju za koju su nam građani dali legitimitet i da ih pitamo, da pitamo narod šta misli. Narod će odlučiti na referendumu da li su nam potrebne ustavne promene u oblasti pravosuđa. Mi smo tu da im sve pripremimo, da im predložimo. Tako radi odgovorna vlast. To je rezultat politike koju sprovodi Aleksandar Vučić. Neka se građani pitaju. Živela Srbija!
Zahvaljujem se ovlašćenoj predstavnici poslaničke grupe "Aleksandar Vučić - Za našu decu". Pošto su svi predsednici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa već govorili, prelazimo na listu govornika. Prva je narodna poslanica Misala Pramenković. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Poštovana ministrice, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas set važnih akata i odluka u pogledu ustavnih promena koje nas očekuju u relativno kratkom periodu. Ono što je činjenica to je da je promena Ustava izuzetno ozbiljna stvar i da ovaj sastav Skupštine koji nešto malo više od godinu dana aktivno radi, uspostavljen je, eto, ima priliku da učestvuje u ustavnim promenama i sa tog aspekta je odgovornost samih nas poslanika izuzetno važna i značajna. U obavezi smo da svojim diskusijama, svojim zapažanjima, na neki način ukažemo i pokažemo građanima o kakvim se zapravo promenama radi. Promene u ovom delu koje su pred nama su zapravo promene Ustava u pogledu zakonodavstva i ono što je glavna intencija ovih promena jeste zapravo jačanje vladavine prava i pravne sigurnosti građana. Da li će do toga doći, kakvi će efekti biti, to je nešto što nas tek očekuje i što ćemo zapravo i videti. Uostalom, sve što je produkt ljudskog rada i delovanja, a to vrlo često možemo videti kroz izmene i dopune zakona, jeste podložno promenama, nedostacima i kritici, ali želja i volja da se određene stvari promene i da se krene napred su zapravo dobar pokazatelj da se i sa te pravne tačke i pravnog aspekta nastoji pokriti sve ono što je potrebno. Ono što je veoma važno i značajno jeste zapravo implementacija odnosno primena ovih izmena koje ćemo ubrzo konstatovati, ukoliko se građani sa tim slože i pokažu svoju volju na referendumu i pozitivno se izraze, zapravo implementacija i uticaj na život građana ćemo videti u nekom narednom periodu. Sudijska funkcija, to smo vrlo često isticali kada smo bili u prilici da diskutujemo o predlozima sudija koji se biraju prvi put na sudijsku funkciju, njihova odgovornost u društvu je zaista velika. Ja bih to čak poredila sa odgovornošću lekara koji se na neki način staraju o ljudskim životima, a sa druge strane sudije su te koje imaju priliku, pravo i obavezu da brane pravdu i da građani prosto na terenu osete pravičnost u pogledu zastupanja njihovih interesa. Da li je to danas slučaj, nisam baš sigurna da imamo najbolju sliku, posebno možda u nekim manjim sredinama, gde se prosto znaju i sudije i tužioci i advokati koji su možda više pod uticajem nekih struktura. Nadamo se da će buduće izmene Ustava i taj pravni okvir dodatno učvrstiti, samostalnost i nezavisnost sudija, a sa druge strane samostalnost tužioca. Dobra stvar jeste što će građani imati priliku da se neposredno izjasne i da na referendumu, kroz referendumsko pitanje koje je potpuno jasno i nedvosmisleno, iskažu svoj stav o datom pitanju. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Da naglasim da ste ostavili polovinu vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Mihailović Vacić. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsednice. Poštovane koleginice i kolege, uvažena ministarko, lepo je malo čas rekla koleginica Žarić Kovačević, da su izmene Ustava o kojima danas razgovaramo takve da se tiču svih građana Srbije i da donose korist svim građanima. Upravo kroz nezavisnost pravosuđa izgrađuje se i poverenje građana u institucije, a bez poverenja u institucije i međusobnog poverenja, nema ni demokratije. Zato je povratak poverenja građana u pravosuđe, što će biti rezultat ustavnih promena koje ćemo doneti, najveći izazov svake demokratske vlasti. Ponosna sam i počastvovana što kao predstavnica građana, kao narodna poslanica, učestvujem u izmeni Ustava, jer želim da verujem da će upravo one, baš zato što se odnose na oblast pravosuđa, doneti one nužne promene i omogućiti napredak društva ka EU kao krajnjoj destinaciji. Ušli smo u voz koji će do te poslednje stanice stajati još mnogo puta, ali nakon 15 godina od donošenja Ustava 2006. godine, sa svim odredbama koje mi danas menjamo a na koje je u ovih 15 godina Venecijanska komisija nebrojano puta ukazivala i insistirala, najvažnije je da jesmo u tom vozu i da više nema iskrcavanja do krajnje destinacije, odnosno članstva Srbije u EU. Ponosna sam i na činjenicu da u ovom domu sede predstavnici mađarske, bošnjačke i albanske nacionalne manjine. Ponosna sam i na versku, nacionalnu i kulturnu raznolikost i različitosti koje su nam kao državi i društvu blagoslov, prednost i ogromno bogatstvo. Dužni smo da to negujemo i poštujemo, jer su ravnopravnost i jednakost građana Srbije, bez obzira na versku i nacionalnu pripadnost, Ustavom garantovana prava. Baš zato što danas razmatramo ustavne amandmane, Ustav je kao najviši pravni akt zemlje ujedno okosnica, smernica, oslonac i tačka preokreta kad god se učini da izgubimo iz vida vrednosti na koje smo se kao društvo obavezali da ćemo ih čuvati i živeti u skladu sa njima. Dužni smo da u ovom domu jasno se odredimo prema svakoj pojavi govora mržnje i ekstremnog nacionalizma u javnom prostoru. Mi kao predstavnici građana moramo poštovati Ustav pre svih ostalih i biti brana svakom njegovom kršenju i nepoštovanju. Zato i želim da skrenem pažnju svima nama na zakletvu koju smo položili kao narodni poslanici i na dužnost da izoštrimo sva naša čula i odlučno stanemo u odbranu i zaštitu Ustavom garantovanih prava i sloboda svih građana, jer time štitimo i građane i državu i društvo, i sebe od drugih, ali i druge od sebe. Socijaldemokratska partija Srbije uvek će biti brana diskriminaciji bilo koje vrste, govoru mržnje, netrpeljivosti, bez obzira da li u datom trenutku to donosi političke poene ili ne. Socijaldemokratska partija Srbije uvek će braniti ustavna načela, ravnopravnost i jednakost, prava i slobode građana Srbije, bez obzira na njihovu pripadnost, versku, nacionalnu ili bilo koju drugu. Izgradnja poverenja je naš imperativ i politika, dobri odnosi sa susedima, uvažavanje i poštovanje različitosti, baš zbog toga što smo kao država do sada ostvarili izuzetno visok nivo prava nacionalnih manjina. To moramo i u budućnosti čuvati, negovati i dodatno unapređivati, jer će nas to činiti još ponosnijim građanima naše Srbije. Promena Ustava je pretpostavka razvoja i modernizacije društva, reforme pravosuđa i jačanja vladavine prava, ali i zaštite ljudskih i građanskih prava i sloboda. Javna rasprava je demokratska tekovina i ne postoji dovoljno dobar argument koji može da odbrani odsustvo javne rasprave. Posebno me raduje što u ovom slučaju niko ne može spočitavati nepoštovanje procedure i demokratskih načela u procesu izmena Ustava. Kao novinarka pratila sam proces promene Ustava još od 2001. godine i prve pripreme ustavnih promena koje su se desile tek 2006. godine. Zanimljivo je da se podsetimo koja smo pitanja tada postavljali i šta je to bilo ključno u tadašnjem postupku donošenja Ustava iz 2006. godine. Posebna pažnja prethodnih inicijativa, obećanja, predloga ustavnih promena bila su posvećena celovitom definisanju Predloga ustavnih principa i konkretnih rešenja i garancija samostalnosti sudova i tužilaštava. Gde smo mi danas tačno u odnosu na to vreme i takva deklarativna, ali, pokazalo se, ne i suštinski sprovedena zalaganja. Potpunije i konkretnije definisanje ne samo stabilnosti pravosudnog sistema, već i stalnost sudijske funkcije i tužilačke, kao i uslovi i postupak za prestanak pravosudnih funkcija, odnosno razrešenje sudija i tužilaca i njihov izbor. Koliko sam samo puta izvestila i ponovila sledeću rečenicu – za samostalnost i nezavisnost sudija i sudstva od posebnog značaja je način izbora sudija i tužilaca i maksimalna zaštićenost od političkih i partijskih uticaja, kao i izvršno-upravih organa vlasti. Gromoglasno najavljivane ustavne promene desile su tek 2006. godine, i to tek kao uslov za potpisivanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Kako je odmicala procedura ovu rečenicu, na koju sam sada podsetila, zamenila je druga – da je demokratija bez javne rasprave samo tek jedna procedura u donošenju odluka, jedna od brojnih procedura čiju je nadmoć nad drugim procedurama teško dokazati. Javne rasprave tada nije bilo. Postojala je rasprava u medijima, o raznim i mnogobrojnim predlozima Ustava, ali o konačnom predlogu nismo znali gotovo ništa. Procena je bila da je bolje da dobijemo novi Ustav bez javne rasprave, nego javnu raspravu bez novog Ustava. Umesto partijske podobnosti promovisana su stručna sposobnost i moralna dostojnost, a da li je bilo baš tako znamo svi vrlo dobro iz reforme pravosuđa iz 2009. godine. Sudbinu tog Ustava odredila su dva pitanja – da li je Srbiji potreban novi Ustav? Odgovor na to pitanje bio je potvrdan. Drugo pitanje, koje je ostalo bez odgovora i nakon usvajanja Ustava 2006. godine, bilo je – da li je trebalo da bude bolji u odnosu na to koliko se dugo pripremao? Stručnjaci iz oblasti ustavnog pravo objašnjavali su tada da je Ustav rezultat onoga što su neke strane mogle da prihvate od predloga, a neke da popuste, kod nekih važnih pitanja, što danas prepoznajemo ne samo mi već i Venecijanska komisija kao nedoslednost i kontradiktornost ili nepreciznu definisanost ustavnih odredbi. Za sam kraj želim da se osvrnem na ono što nas čeka nakon što usvojimo predloge ustavnih amandmana. Očekuje nas ozbiljna referendumska kampanja, tačnije očekuje nas da građanima što je moguću bliže i jasnije objasnimo zašto je važno i šta njima pojedinačno i nama kao društvu u celini donose ustavne izmene, upravo one koje se tiču pravosuđa. Socijaldemokratska partija Srbije u danu za glasanje daće pun doprinos ustavnim predlozima. Naravno, i kampanji i objašnjavanju i komunikaciji sa građanima sve do dana održavanja referenduma, kako bi bilo jasnije šta i na koji način građani i društvo imaju benefit od usvajanja izmena Ustava. Hvala.
Zahvaljujem. Savršen osećaj za vreme. Vreme predviđeno za poslaničku grupu je potrošeno. Reč ima potpredsednica Narodne skupštine, narodna poslanica Marija Jevđić. Izvolite.
Zahvaljujem. Mnogo mi je teško što svoje današnje izlaganje moram da počnem izjavom saučešća porodici našeg velikog prijatelja i omiljenog kolege Milutina Mrkonjića Mrke. Nama kao njegovim kolegama i saradnicima biće teško bez pozitivne energije i duha koji je samo Mrka mogao da ima. Neka mu je večna slava i hvala za sve što je uradio kao ministar, kao narodni poslanik, ali pre svega kao prijatelj. Poštovana potpredsednice, poštovana ministarko, na današnjem redu imamo jako važnu temu i svi znamo da je promena Ustava veoma važan i kompleksan zadatak u kome je Narodna skupština imala ključnu ulogu, odnosno Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo i tu su najveći teret podneli poslanici koji su u tom odboru, na čelu sa predsednicom odbora, Jelenom Žarić Kovačević, a sve u saradnji sa vama ministarko i sa vašim ministarstvom. Jedan od razloga za izmenu ustavnih odredbi koje se odnose na pravosuđe i ispunjavanje naših obaveza u procesu evrointegracija, ali i potreba za promenom Ustava proističe iz činjenica da se između pojedinih odredbi Ustava mogu uočiti jasne nedoslednosti i upravo zbog tih nedoslednosti i određenih mana koje nisu samo tehničkog karaktera i nemaju samo tehničke posledice, već nedosledna sistematika slabi duh ustavnog jemstva i time dovodi u pitanje sistemsko oblikovanje sudstva i javnih tužilaštva. Normativni okvir treba da stvori svest kod sudija i javnih tužilaca u značaju njihove nezavisnosti, odnosno samostalnosti odlučivanja, kao i njihove odgovornosti pri obavljanju funkcija. Mnogo puta sam ispred poslaničke grupe JS kada smo razmatrali u Skupštini izbor sudija i drugih nosilaca pravosudne funkcije isticala da je nezavisnost sudstva i tužilaštva jedan od najvažnijih stubova vladavine prava i da to daje sigurnost i garant svim građanima da Srbija jeste zemlja u kojoj se poštuju slobode i prava svih građana. Zbog toga osnovni argument za promenu Ustava u delu pravosuđa jeste činjenica da važeći Ustav ostavlja preveliki prostor za uticaj zakonodavne i izvršne vlasti na izbor nosilaca pravosudnih funkcija i ovaj uticaj može da dovede do neželjene politizacije pravosuđa. Želim da naglasim, bez obzira koliko se, počev od predsednika države, premijerke i vas ministarka, u poslednje vreme govorilo da se ove ustavne promene odnose isključivo i samo na pravosuđe, a nažalost pojedinci su koristili i hteli da zloupotrebe ove promene zarad nekih drugih ciljeva, jedini cilj je postizanje maksimalne nezavisnosti pravosuđa, odnosno nezavisnosti sudstva i samostalnosti javnog tužilaštva. To treba da bude težnja svih nas. Samo tako garantujemo vladavinu prava kao osnovnog stuba jednog modernog društva. Smatram da Srbija jeste jedno moderno društvo. Inače, promena Ustava je uslov za dalju reformu pravnog sistema, najznačajniju reformu u oblasti vladavine prava koja predstavlja osnovnu vrednost svakog demokratskog društva, jedan od prioriteta politike EU. Ako smo se opredelili da budemo EU i prihvatili obaveze, bez obzira koliko svaki put nam ta EU dodavala nove uslove za pristupanje, onda i ova naša današnja rasprava o promeni Ustava je u skladu sa našim opredeljenjima. Mi ćemo već u četvrtak u ovom visokom domu raspravljati o zaključku povodom izveštaja Evropske komisije gde ćemo videti koliko smo uradili, koliko se od nas još očekuje. Nadam se da će EU prepoznati odlučnost ove Vlade da Srbija istinski želi da bude deo nje, ali da se vratim na današnju temu. Ova promena Ustava se dešava upravo na veliko insistiranje evropskih institucija poslednjih godina, kao preduslov da dalje razgovaramo o evropskim reformama i evrointegracijama, međutim, odredbe Ustava u oblasti pravosuđa treba da se promene pre svega zbog građana Srbije, jer je to u njihovom interesu, jer time garantujemo nezavisnost sudstva, isključuje se mogućnost svakog političkog uticaja. Predloženim aktom o promeni Ustava predviđeno je da se ukine i postojanje probnog trogodišnjeg mandata za sudije i zamenike javnih tužilaca koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, tj. javnotužilačku, što je ranije bilo kritikovano upravo od strane Venecijanske komisije, mislim 2007. godine. Ako usvojimo ovaj amandman, sve sudije koje su izabrane upravo tako i javni tužioci dobijaju stalnu sudijsku funkciju. To je jedan od postulata Venecijanske komisije pri Savetu Evrope, ta stalnost sudija, a druga je njihova nepremestivost, jer smo imali situaciju da se sudije izaberu na sudijsku dužnost u Ivanjici, a onda se zbog, ne znam, potrebe posla premeštaju npr. u Kraljevo. To sada neće biti moguće. Ako se izaberu za sud u Kraljevu, tu će i obavljati svoju funkciju, jedino ako se sud za koji su izabrani ukine. Inače, Venecijanska komisija 15. oktobra dala pozitivno mišljenje na nacrt naših ustavnih amandman, što je veoma važan korak za punu međunarodnu i stručnu verifikaciju našeg rada. Ako znamo da proces ustavnih reformi traje još od 2006. godine, kada je Venecijanska komisija uputila primedbe na tadašnju izmenu Ustava, došli smo do toga da Komisija sada daje pozitivno mišljenje. To je potvrda da se na izmenu ovog Ustava radilo na ozbiljan način, uz poštovanje procedure koja je uključila sve relevantne činioce ovog društva. To je jedan od prvih koraka ka usklađivanju našeg pravnog sistema sa evropskim sistemom, ali najvažniji korak u postizanju našeg krajnjeg cilja, a to je vladavina prava. Naša delegacija, predvođena predsednikom Skupštine, Ivicom Dačićem i ministarkom pravde, odnosno sa vama, učestvovala je u radu plenarne sednice Venecijanske komisije i to je veoma značajno, jer smo ostvarili direktan kontakt i razgovarali na ravnopravan način. Jedinstvena Srbija u danu za glasanje podržaće promene Ustava koje se odnose, kao što sam rekla, isključivo na pravosudni sistem, jer znamo da se time garantuje vladavina prava, a to je jedan od najvažnijih uslova za normalan život naših građana i za JS kao socijalno odgovornu stranku i život običnog građanina prioritet prioriteta, i mi ćemo ispred naše političke stranke, ispred poslaničkog kluba pozvati sve naše simpatizere, sve naše članove da uzmu učešće, kao što smo čuli od predsednika Skupštine, verovatno 16. januara, izađu na referendum, iskoriste svoje Ustavom zagarantovano pravo i daju svoje slobodno mišljenje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se potpredsednici Narodne skupštine. Reč ima predsednik poslaničke grupe SPS narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je više puta ponovljeno tokom današnje rasprave, pred nama izuzetno važni akti koje Narodna skupština Republike Srbije treba da usvoji kako bi se dovršio započeti proces ustavnih promena. Danas treba da se izjasnimo o Predlogu Akta o ustavnim promenama koji sadrži ustavne amandmane, zatim o Predlogu Ustavnog zakona o sprovođenju ustavnih amandman, kao i o Predlogu odluke o raspisivanju ustavnog referenduma na kome će se građani izjasniti o ustavnim amandmanima, odnosno, kako to piše u predlogu, referendumskog pitanja o Aktu i o promeni Ustava. Za ustavne promene na kojima je ovaj saziv parlamenta započeo rad pre više meseci postoji više razloga. Prvi razlog je naše strateško političko opredeljenje, evropske integracije koje zahteva i niz društvenih reformi, pre svega regulatornih reformi, a kruna toga jeste ustavna reforma. Prioritetan smer ustavnih reformi na koje nam već neko vreme ukazuje Evropa, jeste dogradnja ustavnih odredbi koje se odnose na jednu od tri grane vlasti, a to je sudska vlast, odnosno pravosuđe. Drugi, ali ne po značaju, jeste dogradnja našeg pravnog sistema primenjivim ustavnim rešenjima, koje će Srbiju učiniti modernom, demokratskom državom u kojoj je vladavina prava pre svega iznad svega. Na početku bih radi javnosti još jednom ponovio, jer sam o tome dosta puta govorio u Narodnoj skupštini, da se ustavne promene odnose samo i jedino na pravosuđe. Ovo podvlačim zbog različitih komentara u javnosti koji zbunjuju naše građane. Naime, neki krugovi govore da će ustavne promene biti iskorišćene i za promene u preambuli, o tome da ćemo sa ustavnim promenama se odreći KiM. To naravno nije tačno. Građani će u ostalom moći da se direktno upoznaju sa sadržajem ustavnih promena, jer je akt o ustavnim promenama javni dokument, a o ustavnim promenama će se još koliko sutra raspisati, odnosno večeras, raspisati i ustavni referendum. Dakle, ustavne promene imaju cilj da se sudska vlast koja jeste nezavisna grana vlasti učini još efikasnijom i još odgovornijom. Stav Evropske komisije, koji smo prihvatili pristupajući ovim ustavnim promenama, jeste da potpuno nezavisna sudska vlast treba da doprinese kvalitetu i efikasnosti pravosuđa, još organizovanijoj borbi protiv kriminala i korupcije i drugih društvenih anomalija koje svoj epilog imaju pred pravosudnim organima, jer pravosuđe jeste jedna od najznačajnijih karika pravne države. Uostalom, pravna država se meri vladavinom prava, pravnom sigurnošću, kvalitetom deljenja pravde i efikasnošću ostvarivanja prava građana pred sudskom vlašću. Usklađivanjem našeg pravnog poretka sa međunarodnim standardima i pravnim tekovinama EU je proces koji smo započeli kao kandidat za članstvo u EU, a Srbija je jasno strateški opredeljena za evrointegracije i u tom smislu je načinjen veliki napredak u stvaranju pravnog okvira kojim smo se ubrzano prilagođavali evropskim standardima. Cilj svih sektorskih reformi koje sprovodimo jeste stvaranje boljeg društva, jačanje pravne države i obezbeđenje još boljeg međunarodnog položaja Srbije uz očuvanje sopstvenog suvereniteta i teritorijalne celovitosti. Od tih ciljeva mi svakako nikada nećemo odustati. U oblasti pravosuđa ustavnim promenama je prethodilo više strateških dokumenata i donošenje velikog broja zakona. Pomenuo bih nacionalnu strategiju reforme pravosuđa koja je doneta još 2013. godine, sa druge strane usvojili smo 2016, a revidirali 2020. godine i Akcioni plan za pregovaračko Poglavlje 23, kojim su obuhvaćene preporuke Evropske komisije koje se odnose na pravosuđe i potrebu da se ustavnom reformom obezbedi i veća nezavisnost pravosuđa, ali i veća institucionalna odgovornost ove grane vlasti. Naime, Evropska komisija je u više svojih godišnjih izveštaja, u delu koji se odnosi na vladavinu prava, navodila potrebu da se Ustav Republike Srbije promeni u delu koji se odnosi upravo na pravosuđe. Osnovna primedba odnosila se na nedovoljnu samostalnost pravosuđa i njegovu neefikasnost. Primedba Evropske komisije je bila da Srbija ima preveliki politički uticaj na pravosuđe i da iz tih razloga treba isključiti Narodnu skupštinu iz izbora nosilaca pravosudnih funkcija. Po mišljenju Evropske komisije srpsko pravosuđe bi bilo efikasnije, nezavisnije ako bi se izbor vršio unutar same sudske grane vlasti. Sudska grana vlasti je i sada po Ustavu nezavisna grana vlasti što je definisano u članu 4. Ustava. Rekao bih da smo se tog načela držali i do sada, ali jeste očigledno da je na smanjenje efikasnosti i slabiju motivisanost za obnavljanje pravosudnih funkcija u proteklom periodu uticala pravosudna reforma koja je na žalost sprovedena u periodu od 2001. do 2010. godine. Najbolje sudije i predsednici sudova su tada smenjivani preko noći. Dovođeni su ljudi na koje se tada moglo lako uticati, pre svega kroz političku moć. I danas nije lako izlečiti tu dvodecenijsku bolest, vratiti poverenje u sudstvo, tužilaštvo, obezbediti kvalitet i efikasnost. Primedba Evropske komisije se odnosila pre svega na način izbora nosilaca pravosudnih funkcija i potrebu da se oni više ne biraju u Narodnoj skupštini. Što se tiče Narodne skupštine, njena ovlašćenja prema Ustavu su do sada bila da bira predsednika Vrhovnog kasacionog suda, predsednike sudova i sudije koji prvi put biraju na sudijsku funkciju. Da podsetim da je po ranijem Ustavu iz 1990. godine Narodna skupština birala sve sudije i sve predsednike sudova od osnovnih do Vrhovnog i Ustavnog suda. To se odnosilo na javno-tužilačku funkciju. Zato je važno da sve što činimo bude upravo u tom smeru, da nas ne slabi, već da nas ojača kao državu i kao društvo u celini. U tom smislu, položaj i ulogu sudske vlasti posmatramo kao onu polugu države koja doprinosi vladavini prava, demokratizaciji društva, ali i odgovornosti ove grane vlasti koja neće više imati razloga da govori o političkim i spoljnim uticajima na sudije, ali i na tužioce. Sada će još više doći do izražaja njihova stručnost, posvećenost i dostojnost, što su osnovni kriterijumi i za izbor nosilaca pravosudnih funkcija. Možemo danas reći da ovaj skupštinski saziv, na čelu sa predsednikom Narodne skupštine Republike Srbije Ivicom Dačićem, privodi kraju ustavnu reformu kojom će se izaći u susret ovom strateškom cilju. Pratili smo više meseci rad Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, koji je imao zadatak da pripremi tekst ustavnih amandmana i Predlog Ustavnog zakona za sprovođenje ustavnih amandmana. Pripremljeno je 29 ustavnih amandmana kojima su obuhvaćena sva pitanja funkcionisanja sudske grane vlasti. Ti amandmani su pred nama, pred Narodnom skupštinom, a o njihovom sadržaju smo se redovno upoznavali preko članova Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Promene se odnese na više članova Ustava i uvereni smo da će novi način izbora sudija, ali i novi način izbora tužilaca, konstituisanje organa koje će birati sudije i tužioci, doprineti tom strateškom cilju, a to je jačanje pravne države. Jer, imamo iz životne prakse da građani državu posmatraju i ocenjuju najpre prema tome kako radi sud, kako rade sudovi, kada se deli pravda da li su osuđeni svi izvršioci krivičnih dela, da li se sud o nekoga ogrešio ili ne. To će i na dalje biti važno za građane, a naš zadatak je, kao nosilaca zakonodavne vlasti, da usvajamo najbolja rešenja koja su u interesu upravo i građana, ali i koja su u interesu države. U tom smislu, ustavna reforma kojoj smo pristupili ima opravdanje i svakako je rezultat prepoznatih slabosti u pravnom sistemu Republike Srbije. O sadržaju ustavnih promena izjasniće se i građani na referendumu, koji će biti raspisan za 16. januar. Ono što bih ponovio, a o tome su govorile i druge kolege, jeste da smo doneli novi Zakon o referendumu i narodnoj inicijativi. Smatramo da je to bila pre svega naša ustavna obaveza. Dakle, Zakon o referendumu i narodnoj inicijativi je ustavna obaveza, obzirom da je ovaj zakon donet 1994. godine, sa jednom izmenom 1998. godine, da smo usvojili novi Ustav 2006. godine i da zapravo zbog nečije neodgovornosti i neozbiljnosti ovaj zakon nije usklađen sa Ustavom iz 2006. godine. Sada se postavlja pitanje, pošto se danas, gospođa ministarko, sve politizuje, sada se kroz promene Ustava, kroz ove amandmane, kroz izmenu zakona, odnosno upodobljavanje zakona sa postojećim Ustavom govori o preambuli, što naravno nije tema, jer Srbija ima potpuno jasan stav da nikada neće prihvatiti jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova i Metohije. Danas se govori i poistovećuje pitanje o kojem mi govorimo sa Rio Tintom. Kakve veze Rio Tinto ima sa ovim o čemu mi danas govorimo? Dakle, suština, suštinska izmena je ojačati i osnažiti srpsko pravosuđe, odnosno efikasnost i nezavisnost srpskog pravosuđa. To je nešto na šta su nam ukazivali kroz izveštaje Evropske komisije godinama unazad, kako vladajuća koalicija nema političku volju da to učini. Evo, mi to činimo. Danas sam o tome govorio, pokušalo se to učiniti, i vi to jako dobro znate, u period od 2009. do 2011. godine, pa se stalo te 2011. godine. Zato što je problem bila preambula, jer je imperativ da se morala promeniti preambula. Mi ne menjamo preambulu i to je odraz snage naše države, odlučnost i opredeljenost i za odbranu nacionalnih i državnih interesa. Dakle, stalo se 2011. godine, jer su maja 2012. godine bili izbori, pa je procena da bi to negativno uticalo na nečiju izbornu kampanju. Kao što, recimo, Sporazum o graničnim prelazima, sve je bilo definisano i potpisano do 2011. godine, a 2011. godine se stalo sa tim, upravo zato što su izbori bili maja 2012. godine. Dakle, danas sam tokom replika govorio o tome da smo mi imali najpre jednu komisiju koja je radila u periodu od 2017. do 2018. godine, da je tada dobijena saglasnost Venecijanske komisije, ali da nije dobijena saglasnost strukovnih udruženja i da se nije zbog toga išlo na ustavne promene. Nakon toga, 2019. godine se nastavilo sa radom, održana su dva sastanka u avgustu i oktobru mesecu i dobijena je saglasnost Venecijanske komisije, ali dobijena je i saglasnost strukovnih udruženja, što je od izuzetne važnosti i značaja. Danas postavljaju pitanje, kada konkretno govorimo, dotaći ću se veoma kratko, o Zakonu o referendumu i narodnoj inicijativi, zašto nema obaveznog cenzusa? Obavezni cenzus nije standard Venecijanske komisije. Mislim da samo pet ili šest država danas ima obavezan cenzus. To bi svakako, kako i oni kažu, predstavnici Venecijanske komisije, uticalo na asimilaciju biračkog tela kada konkretno govorimo o referendumu. Dakle, ono o čemu mi danas govorimo, ponavljam još jednom, pre svega zarad javnosti, nema apsolutno nikakvih dodirnih tačaka sa Rio Tintom, nema apsolutno nikakvih dodirnih tačaka sa preambulom Ustava. Ali, vidimo da, nemajući verovatno ideju, program, politiku, usled nemogućnosti da predstave bilo kakvu alternativu vladajućoj koaliciji, jedan deo opozicije sada pokušava da se nametne kroz nekakve ekološke proteste. Zamislite, njih u ovoj trenutku interesuje ekologija. Znate li koliko njih interesuje ekologija? Taman toliko koliko su ih interesovali i izborni uslovi. Samo da se napravi farsa, da se zamajava javnost, da bi oni u svemu tome ispali žrtve na neki način. Da bi bili predstavljeni pred građanima kao žrtve, što je apsolutno nemoguće u konkretnom slučaju. Kada govore o Rio Tintu, bilo bi korektno da kažu da je prva eksproprijacija urađena, čini mi se, 2004. godine. Bilo bi korektno da kažu da su 2008. godine upravo njihovi ministri govorili o Rio Tintu kao velikoj razvojnoj šansi i razvojnoj perspektivi Srbije. A danas? Danas govore suprotno. Mi kažemo sačekajte da se završe istraživanja. Ta istraživanja će trajati možda dve godine, ali nakon tih istraživanja će biti doneta odluka, da li kroz referendum ili na neki drugi način, ali sigurno odluka koja će biti u najboljem interesu građana Srbije. Dakle, nema razloga ni da se uključuju evropski parlamentarci. Znate, sinoć se uključila i ova čuvena lobistkinja, otvorena lobistkinja za samoproklamovano Kosovo, odnosno za prihvatanje jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova i Metohije, Viola fon Kramon, koja kaže da je na neki način šokirana reakcijom vladajuće koalicije u Srbiji na proteste, pokušavajući na neki način da preti ukoliko njena stranka preuzme Ministarstvo spoljnih poslova. Ja vas podsećam da je ona izvestilac Evropskog parlamenta za Kosovo i Metohiju, pa kada govori o vladavini prava i kada govori o reformama, ali konkretno kada govori o vladavini prava, pošto je izvestilac za Kosovo i Metohiju, verovatno misli na dvostruke standarde i dvostruke aršine koji se primenjuju u odnosu Prištine i Beograda kada je reč o Briselskom sporazumu, jer Srbija je realizovala sve ono što je definisano Briselskim sporazumom, a Priština nije. Vrlo je važna stvar da li je Fitore Pacoli prisustvovala tom tzv. ekološkom protestu, dakle, neko ko pripada Kurtijevoj stranci, koja je poslanik Kurtijeve stranke. Ako jeste, onda su jasno deklarisali svoju politiku, a sa punim pravom Srbe koji učestvuju na izborima i osvoje 99% glasova na prostoru Kosova i Metohije oni nazivaju kriminalcima. Ono što želim da uputim kao pitanje, pre svega vama, ministarka, i sa time završavam, naravno da će poslanička grupa SPS podržati sve predloge, jer jasan je cilj pre svega koji se želi postići. Ali ono što želim da postavim kao pitanje jeste – protest je legitimno pravo da svako izrazi svoj da li politički stav ili neki drugi stav po bilo kojem pitanju, ali koristeći to pravo ne možete narušavati pravo onog drugog, govorim konkretno o blokadi auto-puteva, govorim konkretno o blokadi ulica u Beogradu i drugim gradovima širom Srbije. Da li je to osnov, ukoliko nema najave, ne postoji zvanična najava bilo kakvog okupljanja, da li je to osnov za prekršajne i krivične prijave? Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Milićeviću. Reč ima Hadži Milorad Stošić.
Zahvaljujem se. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, na dnevnom redu današnje sednice je Predlog akta o promeni Ustava Republike Srbije, kao i dve tačke dnevnog reda koje predstavljaju neophodne prateće propise sa ustavnim amandmanima i sa njima čine jednu celinu. Na samom početku, istakao bih da će poslanička grupa Partija ujedinjenih penzionera Srbije PUPS – „Tri P“ u danu za glasanje podržati ove predloge i glasati „za“. Današnja rasprava vezana je za jedno pitanje koje se ne nalazi često na dnevnom redu sednica Narodne skupštine. Malo je narodnih poslanika koji u svojoj karijeri imaju tu čast, ali i obavezu da odlučuju o promeni Ustava, kao najvišeg pravnog akta jedne države. Kada smo pre oko pola godine i formalno inicirali postupak promene Ustava, rekao sam da je period od 15 godina, koji je protekao od momenta kada je trenutno važeći Ustav bio izglasan i kasnije potvrđen na referendumu, dovoljan da se sagleda njegova praktična primena, da se sagledaju i njegovi nesporni kvaliteti, ali i da se ukaže na neke slabosti koje bi se mogle korigovati, kako bi imali još kvalitetnija i primerenija rešenja. Formalni predlog koji se pred nama sada nalazi predstavlja rezultat intenzivne javne rasprave koja je vođena kako pred nosiocima pravosudnih funkcija, naučnim radnicima i predstavnicima pravne struke, tako i u širim krugovima domaće javnosti, ali u određenoj meri i pred inostranim forumima. Rekao bih da su upravo ovi podaci o broju najrazličitijih vidova aktivnosti vezanih za sam postupak promene Ustava, od sastanaka, datih mišljenja, sugestija, do javnih slušanja koji su navedeni u obrazloženju ovih predloga ustavnih amandmana, najbolji dokaz ozbiljnosti sa kojom se pristupilo ovom značajnom poslu. Treba se samo podsetiti da mi skoro ništa od ovoga nismo imali u postupku kada je originalni tekst našeg današnjeg Ustava bio usvajan 2006. godine. Da su, na primer, 2000. godine izmene tadašnjeg Ustava SR Jugoslavije pripremane i izglasane bukvalno za jedan dan, a da ne idemo dalje u prošlost, kada su se ustavi pisali na sastancima iza zatvorenih vrata, a javnost o njihovim detaljima nije znala sve dok nisu bili objavljeni u službenim glasilima. Samim tim što to sada nije slučaj, mi smo napravili značajan korak i postavili visok demokratski standard za eventualna buduća postupanja u ovakvim slučajevima. Takođe, ozbiljnost sa kojom se pristupilo postupku može biti bitan i pouzdan indirektno u samom kvalitetu teksta amandmana koji se pred nama nalazi. Rekao bih da je sam kvalitet ovih rešenja dobar, da su nove predložene norme jasne i koncizne, da se u svojoj konačnoj redakciji jezički u potpunosti uklapaju u već postojeći tekst važećeg Ustava. Podneto je ukupno 29 amandmana na isto toliko članova zakona. Želim na početku da kažem da nisu tačne neke zlonamerne kritike i napadi da se ovim amandmanima ide na brisanje Kosova i Metohije iz ustavnopravnog sistema ili na nešto drugo skriveno. Svako ko je makar i malo pratio ovaj proces mogao je da se lično uveri da se ovde radi isključivo o promenama onih delova Ustava koji se odnose na organizaciju sistema pravosuđa, kao jedne od tri grane vlasti. U proteklih deceniju i po praksa je pokazala da je ovo bila ustavna oblast koja se najsporije sprovodila u delo, gde smo svojevremeno imali niz manjih ili većih afera, a sve je to doprinosilo konstantnom smanjivanju poverenja građana u kompletan pravosudni sistem. To nije moglo ostati neprimećeno ni u našim međunarodnim odnosima, gde je ovakav sistem pravosuđa postao jedan od glavnih prepreka ka našim nastojanjima za punopravnim članstvom ka Evropskoj uniji. Ako se sve ovo ima u vidu, pravo je čudo da mi kao država i ranije nismo pristupili redefinisanju ustavnih odredbi koje se odnose na uređenje pravosudnog sistema. Suština predloženih amandmana uperena je na puno afirmisanje i praktično ostvarivanje ideje i ustavnog načela podele ravnoteže vlasti. U tom smislu, izvršeno je nekoliko važnih promena ustavnog teksta. Najpre, u potpunosti je ukinut tzv. probni izbor sudija na period od tri godine koji je vršio ovaj parlament. Ovakvo rešenje je možda u teoriji imalo smisla, ako se prilikom donošenja ustavnih promena pre deceniju i po želelo da se izvrši još jedna provera kvaliteta rada potencijalnih nosilaca pravosudnih funkcija u momentu kada je Visoki savet sudstva još uvek bio novina kao državna institucija, bez izgrađene prakse i procedura. No, pošto to više nije slučaj, pošto se ovo telo vremenom uhodalo u svom radu, više nema nikakve potrebe da se ovaj parlament meša u postupak izbora sudija i da mi koji većinom nemamo dovoljno pravničkog i stručnog znanja iz ove materije odlučujemo ko zadovoljava neke naše kriterijume da bude sudija, a ko ne. Postupak izbora sudije će u potpunosti preći na Visoki savet sudstva, čiji su članovi daleko kompetentniji da o tome odlučuju. Kada budu usvojeni novi amandmani, njima će znatno detaljnije biti regulisana načela stalnosti i nepremostivosti sudija, što će biti dodatni garant za njihovo nezavisno i nepristrasno postupanje. Mislim da je dobro to što se ovim amandmanima propisuje da je načelo porodičnog suđenja sada fakultativnog tipa, jer smo mi u oblasti građanskog i krivičnog prava još odavno u praksi zakonima stvorili stanje da u najvećem broju postupaka sude ili sudije pojedinci ili sudijska veća sastavljena samo od sudija, što je bilo suprotno dosadašnjem ustavnom načelu koje predviđa pravilo učešća građana pri donošenju sudskih odluka. Visoki savet sudstva sada će u našem pravnom i političkom sistemu dobiti daleko veći značaj. On će sada u potpunosti dobiti onaj položaj unutar pravosudnog sistema analogan onome koje naš parlament ima u državi, odnosno biće glavni i vrhovni organ pravosuđa koji će u potpunosti biti odgovoran za sva pitanja u ovoj oblasti, od izbora sudija, sudija porotnika, predsednika sudova, prestanku sudijske funkcije, premeštanju sudija u drugim organizacionim pitanjima sudskog sistema kako bi se u potpunosti otklonili svi uticaji strane na ovo telo predviđaju se i promene u njegovom sastavu. Do sada je svih 11 članova tog tela na posredan ili neposredan način birala Narodna skupština. Sada je to u potpunosti promenjeno pa će Narodna skupština birati svega četiri člana ovog tela i to iz reda istaknutih pravnika. U amandmanima je definisano da istaknuti pravnici moraju imati najmanje 10 godina iskustva u pravnoj struci i da ne mogu biti članovi političkih stranaka, čime je ovaj pojam dodatno preciziran, kako bi se izbeglo njegovo proizvoljno tumačenje u praksi. Ova četiri člana Visokog saveta sudstva Narodna skupština će birati dvotrećinskom većinom glasova svih narodnih poslanika, što znači da će se za svako ime morati da se postigne znatno šira saglasnost parlamenta kako bi se izabrali zaista najbolji kandidati na ove odgovorne položaje. Amandmanima se kao novina uvodi i definisanje da se za odluke Visokog saveta sudstva žalba ulaže Ustavnom sudu. Na kraju, valja napomenuti da sva ova nova rešenja koja su predviđena za sudstvo analogno će biti primenjena i u delu Ustava koji se odnosi na javna tužilaštva. Druge dve tačke današnjeg dnevnog reda predstavljaju neophodno prateće propise sa ustavnim amandmanima i sa njima čine jednu celinu, tu je najpre ustavni zakon za sprovođenje promena Ustava. Njima se predviđa da će se nova rešenja u ovim amandmanima sprovesti tako što će se postojeći zakoni iz oblasti pravosuđa uskladiti sa novim rešenjima u amandmanima u roku od godinu dana. Ovaj rok, iako se ne čini tako kratak, mislim da će vrlo brzo proći, naročito ako se ima u vidu da nas vrlo brzo čekaju vanredni parlamentarni izbori. U tom smislu, apelovao bih da se predlozi novih zakona pripreme što pre, kako posle ne bismo došli u situaciju da probijamo ovaj zacrtani rok i da moramo da menjamo Ustavni zakon. Dalje se predviđa da će postojeći Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca nastaviti sa radom dok se ti novi zakoni usvoje, da će postojeći izabrani članovi tih tela vršiti svoje mandate, a da će se nedostajući članovi izabrati u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu zakona koje treba uskladiti sa ustavnim amandmanima. Dok se ne konstituišu novi sazivi ovih tela, Narodna skupština će i dalje birati sudije i zamenike javnih tužilaca u prvi izbor, ali sa tom izmenom da će novi sazivi saveta sudstva i tužilaštva konstatovati da su ti kandidati izabrani na stalne funkcije. Takođe, svi postojeći predsednici sudova i javni tužioci će bez ikakvih prekida produžavati svoje sadašnje mandate do kraja redovnog mandatnog perioda, a one sudije i zamenici tužioca koji su izabrani na trogodišnje probne periode smatraće se izabranim na stalne funkcije. Na kraju, sve ove promene, saglasno članu 203. stav 7. Ustava moraju se staviti na referendum gde će naši građani dati svoj vrhovni sud o njima 16. januara iduće godine. To će biti prva prilika da se dâ pravi odgovor da li su ove izmene zaista opravdane ili nisu. Lično ja i poslanička grupa PUPS „Tri - P“ smatramo da su one zaista kvalitetno i dobro odrađene, da imaju za cilj da se dodatno ojačaju načela vladavine prava i institut nezavisnog pravosuđa, pa ćemo zato dati svoju podršku za njihovo usvajanje, pa pozivamo sve naše članove i simpatizere i sve građane Srbije da na predstojećem referendumu daju svoju podršku za njihovo usvajanje. Zato će poslanička grupa PUPS-a Partija ujedinjenih penzionera Srbije, PUPS „Tri - P“ u danu za glasanje dati svoju podršku za usvajanje ovih predloga. Poštovani prijatelji, uvaženi građani Srbije, poštovana ministarko sa saradnicima, zahvaljujem se na pažnji.
Hvala, gospodine Stošiću. Reč ima dr Amela Lukač Zoranić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavniče Ministarstva, kolege i koleginice narodni poslanici, analizirajući predlog akta o promeni Ustava Republike Srbije, odnosno predlog 29 amandmana u Ustavu, a osvrćući se na saopštenje koje je izdala Komisija, a upućeno je Evropskom parlamentu, Savetu evropskom, ekonomskom i socijalnom komitetu i Komitetu regiona u kome je istaknuto da je pravosudni sistem Republike Srbije da je ostvario izvestan nivo pripremljenosti, ali da je neophodno da se izvrše reforme, odnosno da izbori karijera nosilaca pravosudnih funkcija budu zasnovani na zaslugama i ekspertizi, da se utvrditi da su izmene Ustava bile nužne usled usklađivanja pravnog sistema Republike Srbije sa pravnim sistemom Evropske unije, kao i korigovanje slabosti aktuelnog ustavnog teksta iz 2006. godine u onom delu o pravosuđu, kao i postizanje višeg nivoa ostvarivanja fundamentalnog ustavnog načela, načela vladavine prava. S obzirom na to da je SSP između evropskih zajednica i država članica i Republike Srbije potpisan 2008. godine, da je stupio na snagu 2013. godine čime je Republika Srbija dobila status države pridružene EU. Reforma pravosuđa je jasan pokazatelj da Srbija nastavlja putem evrointegracija. Konkretno to se vidi i u članovima 142. gde stoji da sudska vlast pripada sudovima koji su nezavisni. Takođe u članovima 144. gde se tretiran nezavisnost sudija, u članu 145. gde se govori da je stalnost sudijske funkcije, odnosno da sudijske funkcije su stalne za razliku od odredbi Ustava iz 2006. godine po kojem su se sudije birale na tri godine, o čemu smo već imali prilike čuti toliko toga na današnjem zasedanju. Kada su u pitanju izbori članova Visokog saveta sudstva, pohvalna je činjenica da se biraju na period od pet godina, kao i da isto lice ne može ponovo biti birano bilo za predsednika, bilo za člana Visokog saveta sudstva. Slične odredbe se odnose i na javno tužilaštvo. Funkcija tužioca je stalna, ali isto lice ne može ponovo biti birano za republičkog tužioca šta je jako pohvalno. Ono što je suštinski bitno u budućnosti jeste da se vodi računa o izboru tužioca i sudija i birati najkvalitetnije kadrove, nezavisno ko ih bira, koji će u potpunosti vršiti svoju dužnost i donositi sudske odluke u ime naroda. Kada je reč o tužilaštvu treba voditi računa da se odredbe Zakona o javnom tužilaštvu član 82. stav 5. primenjuju, jer to do sada nije bila praksa. U suštini, mi imamo problem da donosimo dobre zakone koji se u praksi ne implementiraju. Konkretno u ovom slučaju, član 85. zakona koji sam spomenula glasi sledeće – pri izboru i predlaganju za izbor javnih tužioca i zamenika javnih tužilaca vodi se računa o nacionalnom sastavu stanovništva, odgovarajućoj zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina i poznavanju stručne, pravne terminologije na jeziku nacionalne manjine koja je u službenoj upotrebi u sudu. Takođe, pravo na suđenje u razumnom roku pred nezavisnim i nepristrasnim sudom je jedno od suštinskih prava svakog pojedinca, a na to se jutros i osvrnula u svom izlaganju i ministarka pravosuđa i samim tim istakla da suđenje u razumnom roku će biće tema fokusa upravo nakon usvajanja ovog novog Ustava. Preporuke evropske Komisije za demokratiju putem prava su sprovedene u znatno većoj meri nego što je to bio slučaj prilikom usvajanja Ustava iz 2006. godine. Pohvalno je da na ovaj način izbor sudija i izbor tužilaca biran izvan dosega politike, što je i zaključak Venecijanske komisije nakon usvajanja Ustava iz 2006. godine. Upravo je njihov komentar bio taj da se stvara ozbiljna opasnost da će političke stranke kontrolisati sudstvo. Sada će to slučaj biti drugačiji jer će birati tela koja su sastavljena od pripadnika struke. Takođe, vladavina prava o kojoj svi govorimo danas, moguća je kroz interakciju sve tri grane vlasti, što je ujedno i nužnost u demokratskim društvima, kroz deljenje odgovornosti od strane sve tri grane vlasti. Ujedno imala sam prilike čuti i jednu konstataciju da u Republici Srbiji nikada nisu krešena manjinska prava. Moram kazati da su prava pripadnika nacionalnih manjina kršena u prethodnom periodu, možda to sada nije slučaj kada govorimo o trenutnoj Vladi i predsedniku države, odnosno gospodinu, Aleksandru Vučiću, međutim, ja se moram osvrnuti na period kada su 2010. godine kršena prava nacionalnih manjina, konkretno od strane ministra, Svetozara Čiplića koji je tada prekršio izbornu volju građana i onemogućio pravo, bošnjačkoj kulturnoj zajednici da formira nacionalni savet iako je osvojila 48% glasova birača sa teritorije u Republici Srbiji, odnosno na izborima za nacionalne manjina. Shodno tome, tada je tužilaštvo zakazalo, zakazalo je sudstvo. Ja se nadama da ćemo implementacijom novog Ustava u potpunosti obezbediti vladavinu prava, jednakosti i svim građanima Republike Srbije. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Snežana Paunović.
Zahvaljujem. Potpredsedniče, poštovane kolege, uvaženi predstavnici Ministarstva pravde, drage građanke i građani Srbije, ovo su ceo dan konstruktivni razgovori, pokušaji, pre svega, rekla bih, svih mojih kolega da demantujemo sve ono što je rečeno na temu ustavnih promena o kojima danas razgovaramo. Čak i kada bi neko došao tek danas u Srbiju, ne znajući šta je stanje, prepoznao bi da nam se bliže izbori zato što jedan procenat onih koji bi da učestvuju u političkom životu Srbije ne bira sredstva da proba da skupi jeftine političke poene. Kako se to radi? Politikanstvom koje je mahom nedopustivo, a sigurno je nedopustivo kada govorite o ustavnim promenama, o ustavnim amandmanima, o zakonima koji su važni, pre svega, za građane i nedopustivo je na taj način probati da obmanete sveukupnu srpsku javnost, prvo, zato što moram da kažem da je moj utisak da se to teško radi, jer naši građani apsolutno nisu podložni tome da im tumačite bilo koji akt, koliko god imali potrebu da ga na svoj način pročitate i da pomeranjem zareza promenite suštinu onoga što piše, ali da ne bih zvučala kao da ne govorimo o temi, vratiću se na ono što je osnov, a to je da je Ustav najviši opšti pravni akt u sistemu opštih pravnih akata jedne države i da se kao takav smatra osnovnim zakonom. Uređuje najbitnije odnose u državi, a pre svega samu državnu organizaciju i ovlašćenja državnih organa, kao i slobode i prava građana. Zato svi ostali zakoni koji se donose u Skupštini Srbije moraju biti usklađeni sa ovim najvažnijim zakonom, to jest sa Ustavom Republike Srbije. Nije nemoguće da ustavne promene predstavite kao nešto što Srbija mora da uradi. Ne, ne mora. Niko u ovoj sali ne mora da uradi ovaj posao zato što je nekome obećao. Kao narodni poslanici dobili smo poverenje građana, jer smo govorili o tome da nam put u EU jeste važan, jeste prioritetan i da ćemo uraditi sve da se pridružimo evropskoj porodici. Kada danas kažu da ovo moramo da promenimo, oni koji su prvi, ali moram da kažem, obmanuli srpsku javnost pre 20 godina, to nije velika istorijska distanca. Na krilima te priče o blagodetima Evrope su obmanuli srpski narod i doveli do toga da im se jednom davno ukaže poverenje. Ozbiljan procenat njih danas govori o tome kako smo mi neki podanici koji nešto moraju. Tada nisu uspeli da razgovaraju o pristupanju EU, osim da prepričavaju neka, pre bih rekla, kafanska dogovaranja sa jednim procentom njihovih evropskih prijatelja, uslovno rečeno, koji jesu ili nisu imali autoritet. Danas Srbija ima precizan evropski put i vrlo zna šta hoće, kao što vrlo zna šta nikada neće, pa je drugo što su probali da nametnu kao dilemu građanima da nas optuže da ovim menjamo Ustav Srbije, možda da iza toga sakriveno stoji neka namera o odricanju od Kosova i Metohije. Treće, govorio je o tome moj uvaženi kolega Đorđe Milićević, a čini mi se i prof. Žarko Obradović, da ustavne promene imaju veze i sa Rio Tintom i sa tom vrlo popularnom pričom u poslednje vreme, koja opet ima svoje početke ne zahvaljujući ovoj vladajućoj većini. Čak i ako bi se desilo da na glas kažu – dobro, možda su dogovori sa Rio Tintom bili naša greška, imalo bi baš smisla mnogo više nego da nas danas optužite kako ulazimo u ustavne promene zbog, zaboga, Rio Tinta. Šta se zapravo menja u Ustavu Srbije, o tome su govorili pravnici. Ja ću to sigurno manje stručno uraditi, nego što su govorile moje kolege koji poznaju, pre svega, i koji su diplomirani pravnici, stručni tim koji se time bavio, radna grupa koja je formirana upravo da bi ustavne promene bile kvalitetnije i da bi ustavni amandmani bili napisani baš onako kako će biti na korist narodu Srbije, u čije ime će sve buduće izbrane sudije donositi presude, a onda se pojavila i ta teza kako u ime naroda, ako je Skupština isključena iz izbora sudija i moglo bi da se i to dovede u pitanje, da ne stoji činjenica da će četiri člana Visokog saveta sudstva iz redova istaknutih pravnika birati upravo Narodna skupština Republike Srbije. Šest od 11 članova biće izabrano iz redova pravnika i biraće među sobom svoje kolege. Nadam se ili sam sigurna da će biti dobro pripremljeni za to da nekome od svojih kolega ukažu poverenje, potpuno svesni šta to treba da znači i jedan ili jedanaesti će svakako biti predsednik po funkciji, predsednik Vrhovnog suda Srbije, kako će se to zvati nakon ustavnih promena. Zašto mislim da je važno? Koliko god da mi u startu kao nekom ko je ekonomista možda bilo pitko čak da se prvi put sudije na funkciju biraju tako što će ih birati Narodna skupština Srbije, ali sam se onda setila, i pomogli su mi čak ljudi i u tome, mislim da je govorio danas prof. Žarko Obradović, koliko je znala da bude zloupotrebljena politička moć u parlamentu Srbije, koliko je te 2000. godine došlo do političkog obračuna sa strukom i čini mi se tada, kada je po svaku cenu promenjen ogroman broj sudija pod pretpostavkom da su služili, kako su govorili, bivšem režimu, trajno poremećena slika stručnosti ove grane vlasti koja ne bi smela da bude dovedena u pitanje nikako, sa svih tih pozicija smo danas optuženi, iako praksa, koja bi trebala da stvara bojazan od ovakvih poteza, upravo jeste iz perioda u kome je vladala ova garnitura koja danas kritikuje sve nas i sve ustavne promene. Nema potrebe da ja kažem da ćemo podržati predložene ustavne promene, predložene ustavne amandmane, ali želim da kažem nešto drugo građanima Srbije, da na predstojeći referendum izađu i odgovore na referendumsko pitanje, izađu i kažu da su razumeli da se ovim promenama želi doprineti pre svega efikasnosti i nezavisnosti sudstva kao jedne od tri grane, jer ono što je osnov kada govorimo o tri grane vlasti, odnosno zakonodavnoj, koju predstavljamo mi, izvršnoj i sudskoj, koja u svom opisu mora od početka do kraja biti apsolutno nezavisna, ove promene idu u prilog nezavisnijem i stručnijem pravosuđu. Gotovo sam sigurna da će sami među sobom uvaženi pravnici, sudije, tužioci izabrati najbolje zato što će snositi odgovornost za sve ono što eventualno ne bude dobro. Do sada je možda bilo osnova i da se sakrije iza nekih političkih odluka. Mislim da nakon ovih ustavnih promena više tu mogućnost nemaju. Moraće za svoju stručnost da odgovaraju potpuno i za svoje postupke pod okolnostima da će zaista među sobom ukazivati poverenje jedni drugima. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Dubravka Kralj. Izvolite.
Imam li ja vremena?
Dva minuta.
Meni je sasvim ta dva minuta dovoljno da kažem dve rečenice. Prva će biti citat počasnog predsednika Socijalističke partije Srbije, našeg druga i prijatelje, jedne očinske figure, Milutina Mrkonjića, a on je govorio uvek – prvo struka, tek onda politika. U pravosuđu ima mesta samo za struku, nema mesta za politiku. O tome se radi u ovim ustavnim promenama. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Drugarice i drugovi, dame i gospodo, poštovana predsednice Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, poštovana gospođo ministre sa saradnikom, ja moram da kažem da predloženi amandmani su izuzetno dobro urađeni, i nomotehnički i lingvistički, da se sa tim amandmanima slažem u dve stvari, a to je brisanje onog probnog perioda trogodišnjeg za izbor sudija i vraćanje naziva Vrhovnom kasacionom sudu u Vrhovni sud, koji nije samo formalne prirode, već i suštinske, o čemu se već danas dovoljno govorilo i ne bih to ponavljao. Sve ostalo što nose ove amandmani, bez obzira što, ukoliko budu usvojeni, biće najpismeniji i najbolje urađeni sastavni deo važećeg Ustava, ja ne mogu da se složim i ne mogu da podržim. Ovi amandmani nas dovode u poziciju da mi i onu najtanju nit koja je postojala između građana Republike Srbije, sudija i tužilaca, praktično usvajanjem ovakvih amandmana gotovo u potpunosti brišemo. Na ovaj način se uopšte dovodi u pitanje ono što se čak i u amandmanima ističe, a to je pitanje ravnoteže i međusobne kontrole vlasti. Praktično, ono što se predlaže, četiri istaknuta pravnika u Visokom savetu sudstva i četiri pravnika u Visokom savetu tužilaštva, ne mogu predstavljati građane Republike Srbije, a mislim da čak ne mogu reprezentativno predstavljati ni ovaj dom, a pošto će tamo predstavljati ozbiljnu manjinu, pitanje je čak i uz svog truda, znanja, autoriteta i ostalog, šta će moći da u radu Visokog saveta sudstva ili Visokog saveta tužilaštva ozbiljno doprinese na poboljšanju. Ono na čemu dodatno moram da čestitam poštovanoj koleginici Žarić Kovačević koja je uložila izuzetnu energiju da ova javna rasprava zaista ima široke razmere, i ne samo to nego da na mnogim javnim raspravama sačuva integritet i dostojanstvo ovog parlamenta. Ne bih ulazio u detalje, ko god je pratio, video je da je vodila računa u svakom trenutku da zaštiti identitet ove institucije. Ono što imam kao zamerku, već kada smo odlučivali o tome hoćemo li pristupati ustavnim promenama ili nećemo, ja sam tad rekao da se nama nameću balkanska pravila. Bio sam protiv procedure. Naravno, u demokratiji većina ima veću snagu, ali i pojedinci imaju pravo da zadrže svoje mišljenje sve dok ne uvide da su eventualno pogrešili, ili jedni ili drugi. Obzirom da se neke stvari koje su bile jako važne a tiču se ne samo promene načina izbora javnih tužilaca, odnosno sastava i ovlašćenja Visokog saveta tužilaštva, već konceptualno menjaju rad tužilaštva u perspektivi, o čemu ću malo kasnije, zaista je bilo primereno da se barem u tom delu mnogo ozbiljnije čuje, pa i uz sam rad grupe koja je radila na pripremi uključi Republičko javno tužilaštvo, Državno veće tužilaca, Visoki savet sudstva, Vrhovni kasacioni sud, pa i bar još jedno od ozbiljnih strukovnih udruženja koje nije bilo uključeno u rad Radne grupe, bez obzira što su neke nijanse kasnije kroz javnu raspravu izbalansirane. Fama o Venecijanskoj komisiji treba da se razjasni vrlo jasno. Ja neću ovde čitati statističke podatke i tabele, ali Venecijanska komisija se ne bavi samo Republikom Srbijom, niti Balkanom, bavi se svim zemljama EU, pa i mimo nje. Ne bih ovde da pobrojavam poražavajući broj koji glasi kod nekih zemalja zapadne Evrope nula usvojenih preporuka Venecijanske komisije. O tome se mnogo govorilo još tokom 2018, 2019. godine, dok su trajala ona prva javna slušanja i dok je vođen razgovor oko moguće promene Ustava. Nedopustivo je odvojiti građane Republike Srbije od pravosuđa i pravosuđe od građana Republike Srbije. Ja ću da se složim da su struka i znanje iznad svega, ali da biste bili sudija ili tužilac nije dovoljno da ste završili pravni fakultet, položili pravosudni ispit, imali prosek 10,00, studirali manje od četiri godine, već morate da posedujete i neke druge kvalitete i da vam građani Republike Srbije povere u ruke da vršite vlast. Visoki savet sudstva koji će biti formiran na način kako se to predlaže ako ovi amandmani budu prošli ne predstavlja građane Republike Srbije. I stvarno nije demagogija, niti novoizmišljena novotarija, ja kažem - niko ko u buduće od strane tako Visokog saveta sudstva bude izabran nema moralno pravo, možda će ga imati formalno, ali moralno da iznad svoje presude napiše "U ime naroda". Mi ovde dozvoljavamo sebi da brkamo dve stvari. Jedno je nezavisnost sudstva od građana, a drugo je nezavisnost sudije od postupanja u pojedinačnim predmetima. Ako neko misli da će se nezavisnost sudija i njihov bolji rad desiti sam od sebe usvajanjem ovakvih amandmana i da će ovakvi amandmani stvoriti predispozicije da se to bolje za građane Srbije desi, ja se bojim da je u ozbiljnoj zabludi. Ja sam danas vrlo pažljivo slušao uvažene kolege koje su, moram reći, neću govoriti o kome se radi, ali bili čak kontradiktorni sami sebi. Ovakvim ustavnim amandmanima, što je i logično, potvrđuje se doživotni izbor za sudiju i samo pod izričitim nekim tamo okolnostima može biti razrešen ili mu prestati funkcija. I kaže to će biti bolje. A problem sa pravosuđem je nastao 2009. godine, kad su u pravosuđe ušli neki koji su studirali sedam, 12 godina, nisu bili dostojni, nisu bili obučeni, nisu ovakvi, nisu onakvi itd. Ja moram da podsetim i vas, uvažene kolege, a i tog kolegu, da 95% tih koji su izabrani 2009. godine, na takav način, su danas sudije. I mi sa ovim njima potvrđujemo mandat dokle god oni budu hteli da budu sudije ili, ne daj Bože, učine nešto što je ozbiljno krivično delo i steknu se uslovi da budu razrešeni. Znači, samo od sebe se popraviti ništa neće. Analize koje su pokušavane još od 2017. godine na ovamo da se proture kao teza da je parlament izvor zla kad je pravosuđe u Srbiji u pitanju, je potpuno demantovano čak i analizom, odnosno anketom koju je radila Svetska banka, što je inače za mene bilo nedopustivo da neko dozvoli uopšte da bilo ko mimo državnih organa Republike Srbije vrši anketu u pravosuđu o stanju u pravosuđu, ali čak i ta anketa je potvrdila da kad su u pitanju poslanici, nikakvog pritiska i uticaja na rad sudova i donošenje odluka gotovo da nije postojao. Mi smo imali predstavnike strukovnih udruženja u ovom radnom telu koji su tvrdili sasvim suprotno. Pričam o periodu 2017, 2018, 2019. godina, ali sve ima neki svoj istorijat, znate. Zamolio sam ih da mi kažu, jer sam se ozbiljno bavio i istraživao, koliko postoji krivičnih prijava podnetih protiv poslanika kao izvora zla koji su pokušali da vrše pritisak na sud ili na tužilaštvo i da ili iznesu taj podatak, pa da se ja izvinim ili da oni prekinu da lažu. Nisam čuo ni za jedna jedni slučaj da je iko od poslanika od 2012. godine na ovamo do tog trenutka na bilo koji način pokušao da izvrši uticaj na rad suda, niti da je pokrenut postupka. Kaže – znate, nisu smeli. Oni koji nisu smeli, ako je toga, ne daj Bože bilo, niti su sposobni da budu sudije, niti tužioci i ne postoji sistem u kojem oni mogu da rade bolje i čestitije nego što rade onako kako rade. Čudni aršini Venecijanske komisije po pitanju stava, recimo o Zakonu o referendumu. Kaže – ne treba cenzus, nije bitan cenzus. A, onda se kroz ove amandmane uvode gotovo neverovatni cenzusi za odlučivanje u Skupštini Republike Srbije, buduće. Kaže, prvo, većinom od dve trećine glasova svih narodnih poslanika Narodna skupština bira četiri člana Visokog saveta sudstva i četiri člana Visokog saveta tužilaca, a većinom od tri petine glasova svih narodnih poslanika bira vrhovnog javnog tužioca i odlučuje o prestanku njegove funkcije. Ako ovde uzmemo u obzir činjenicu da je 150.000 građana Republike Srbije minimum potrebno kao mogući predlagači za neku izmenu Ustava, hipotetički gledano, ovakve ustavne amandmane može, ja se nadam iskreno da se to neće desiti, može da potvrdi ili odbije manji broj od onoga što je nužno da bi se uopšte ušlo u proceduru. U ovome svemu što ste preporučuje iz Venecijanske komisije vidim definitivno pokušaje da se Skupština potpuno izopšti iz onog posla koji su joj građani Republike Srbije poverili. Zašto to kažem? Znači, sutra će se ili jednog dana, ako ovo bude usvojeno, birati četiri člana Visokog saveta sudstva iz redova istaknutih pravnika od osam mogućih kandidata. To može da zvuči simpatično i lepo, ali je poslanicima koji budu odlučivali o tome zabranjeno da ne izaberu. Zamislite situaciju da se kandiduje osam ljudi koji po merilima ili kriterijumima poslanika ili većine poslanika, a pogotovu po merilima i kriterijumima dve trećine poslanika, što se postavlja kao dodatni problem, ne zadovoljavaju te kriterijume. Šta su nam onda predložili i šta su prihvatili? Da skupština ne može da ne izabere ni sa kakvim obrazloženjem, a onda dodatno unižavanje Skupštine. To je da onda da umesto Skupštine, ako u Skupština u roku koji je propisan ne bude izabrala, umesto Skupštine to čini komisija koju čini predsednik Narodne skupštine, predsednik Ustavnog suda, Vrhovnog suda, vrhovni javni tužilac i Zaštitnik građana većinom glasova. Neke od ovih ljudi bira Skupština i dalje, neke bira i sada. Cenjene kolege i dragi građani, razumeo bih da se nama predlažu pravila nekih zakonodavstava koja izuzetno cenim i poštujem na zapadu, koja su razvijena, pravih demokratija, koja dugo, dugo vremena imaju nešto. Ovo što se nama predlaže postoji samo u ovakvom ili čak blažem, za nijansu, obliku u Hrvatskoj, u Crnoj Gori, u Bugarskoj, u Rumuniji i Portugaliji. Ako će meni tih pet pravnih sistema da bude ideal, onda bolje da nikada nisam ni prošao pored pravnog fakulteta. Što se tiče tužilaštva, voleo bih da grešim, ali ovakve izmene amandmanima koje se predlažu, ne razumem ni kako će se sprovesti, priznajem. Čitao sam Zakon o sprovođenju Ustava, čitao sam amandmane i jedan deo mi nije jasan i u koliziji je sam sa samim sobom. Sudije su izabrane, sudije imaju pravo da sude, Visoki savet sudstva, već i po ovom sadašnjem i po budućim propisima ovakvim kakvi su, ima pravo da raspoređuje i znaju se njihova ovlašćenja. Ovde kaže, predviđa se, odnosno briše se postojanje zamenika javnog tužioca. Biće neki tužilac i neki glavni tužioci. Izvinjavam se, ovo nije samo menjanje imena Đorđe ili Pera, Žika ili Laza. Ovde je suština u pitanju. Uvažene kolege, kada je Skupština Republike Srbije u bilo kom svom sazivu odlučivala o tome ko će biti tužilac, a ko zamenik javnog tužioca je morala da ima u vidu koju količinu vlasti i ovlašćenja njemu daje. Znači, zamenik javnog tužioca bez saglasnosti i apsolutnog uvida nadzora i kontrole i odgovornosti javnog tužioca ne može da pokreće postupak, ne može da odustaje od krivičnog gonjenja, ne može da vrši neke druge radnje. Ovako mi potpuno otvaramo mala vrata za potpunu izmenu koncepta javnog tužilaštva u Republici Srbiji. Ako će oni biti javni tužioci, prvo, pitam se na osnovu čega će postati javni tužioci i dobiti ta ovlašćenja, jer da bi neko danas bio javni tužilac mora da se javi na konkurs ili da bi bio izabran za zamenika javnog tužioca, bar onaj prvi put, morao je da se javi na konkurs. Znači, ne može se samo zakonom o sprovođenju ustavnih promena neko prevesti iz zamenika javnog tužioca u tužioca, čak nije ni predviđeno tako nešto. To onda, po meni, logično podrazumeva sledeću stvar da kada jednog dana, ako ovo prođe, ja se lično nadam da neće, bude konstituisan Visoki savet sudstva će morati da raspiše konkurs za izbor 800 javnih tužilaca. Uopšte ne vidim potrebu koja se odjedanput u samoj završnoj fazi rada na ustavnim promenama pojavila. Nikada nije bilo primedbe Venecijanske komisije, šta god ja mislio o njoj, na to što je svo vreme egzistirao termin tužilac, zamenik javnog tužioca, republički tužilac. Ovaj kopi pejst iz crnogorskog pravosuđa, jer oni tamo imaju glavnog tužioca, vrhovnog tužioca i ostalo, ako malo pratite šta se dešava u Crnoj Gori i oko tužioca Katnića, biće vam sve jasno gde može da nas odvede. Ne razumem zašto se bez suštinske analize, bez ozbiljne javne rasprave menja koncept postojeće javnotužilačke organizacije. To možda može da bude dobro kada jednog dana završimo borbu sa organizovanim kriminalom. Vidite, uvažene kolege, mi danas kao moguće izložene pritisku, da podlegnu na ovaj ili onaj način, imamo 80 javnih tužilaca, ako sam ja dobro prebrojao. U krajnjem slučaju, ako neko čak i podlegne istekom mandata prestaje mu ta funkcija, neće biti više javni tužilac. Ako neko pokušava da vrši pritisak i očekuje se, odgovarajuće službe koje rade svoj posao u ovoj zemlji u najgorem slučaju moraju da obezbede i vode računa o 80 ljudi. Ako dođemo u situaciju da 800 tužilaca, a ulazimo u to potpuno bespotrebno, bude izloženo mogućem pritisku i uticaju na njih, pa, ko će to sprečiti i zaštiti? Znači, o ovome se nije dovoljno vodilo računa. Upravo zato kažem da bi bilo mnogo bolje, a znam da nemaju pozitivno mišljenje o ovom delu i neka udruženja, pa čak ni neki tužioci, članovi Visokog saveta sudstva, sadašnjeg Državnog veća tužilaca i da ne nabrajam, jednostavno ne želim da se pozivam na njihova imena. Hajka koja postoji da se ovo uradi, koja je kampanjski, sistematski vođena nije dobra za građane Republike Srbije, nije dobra za pravosuđe, okrenula nam je pažnju na drugu stranu, jer problem srpskog pravosuđa je neznanje. Ja sada vrlo odgovorno tvrdim, kada bi jedan broj sudija i tužilaca morao da polaže testove koje su do juče polagali i oni koji su birani prvi put na funkciju zamenika tužioca ili sudije, da ih ne bi položili. Mi sa ovakvim amandmanima njihovu budućnost smo zacementirali i njih takođe nismo učinili i nećemo učiniti nezavisnijima, samo ćemo ih učiniti izloženijima za mogući pritisak. Zašto govorim mogući pritisak? Kada smo tokom 2018. i 2019. godine raščistili da nema pritiska od strane poslanika na rad sudova, tog trenutka je počelo da se govori da treba preduprediti mogući uticaj. Svi vi, kao i ja, jako dobro znate da biti sudija, biti tužilac od integriteta ne zavisi da li je nešto moguće, nego koliko imate znanja, koliko poštovanja posla koji vršite i koliko odgovornosti prema građanima koji su vam dali vlast u ruke da budete treća nezavisna grana vlasti. Sa ovim, jedna ogromna vlast gubi čak i tu tananu nit sa građanima Republike Srbije. Iskreno moram da kažem da i ova četiri istaknuta pravnika bolje da nema ovde, jer će služiti samo kao pokrivalica ukoliko se nešto loše bude dešavalo. Mislim da sam bio dovoljno jasan. Ne želim da dužim više, mogao bih o ovome još mnogo toga da kažem, jako mi je žao, ali ovakve ustavne amandmane nećemo podržati i ja se nadam da ovakvi amandmani neće biti potvrđeni na referendumu, ukoliko ih Skupština izglasa i usvoji. Hvala.
Reč ima ministarka Maja Popović.
Poštovani poslaničke Komlenski, uz svo uvažavanje vašeg drugačijeg mišljenja nego što je moje, želela sam da se osvrnem na dve stvari. Prvo, pitali ste koliko je krivičnih prijava podneto protiv poslanika na temu uticaja na pravosudne organe. Nije neophodno da neko izvrši krivično delo da bi time izvršio uticaj na pravosudne organe. Takav neprimereni uticaj moguće je i na drugi način, to je jedna stvar. Pod dva, pominjali ste da će biti neophodno da se sprovede konkurs za javne tužioce koji se prevode iz zamenika javnih tužilaca u tužioce. Isključivo se radi o promeni termina i isključivo o promeni termina. Kao što smo već u izlaganju više puta izneli, neće biti ponovnog reizbora. Svi sadašnji zamenici javnih tužilaca biće prevedeni u javne tužioce onog momenta kada stupi na snagu Zakon o javnim tužilaštvima. To je neophodno da saopštim zarad mira zamenika javnih tužilaca i javnosti Srbije. Hvala.
Gospodine Komlenski, dva minuta. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Nije mi običaj da ulazim u replike, ali ovde je mnogo ključnije pitanje koje ostaje ovde potpuno otvoreno, šta je razlog da se ti nazivi menjaju i da li se ovlašćenja koja će sadašnji zamenici javnih tužilaca kada se budu zvali javni tužioci biti veća nego što su danas? Hvala.
Ministarka, izvolite.
Oni će imati svakako mnogo veću odgovornost imajući u vidu da se ovako zovu. Potpuno ostaje identičan princip rada kao i ranije. Sam naziv javni tužilac upravo daje veću odgovornost. U praksi vi imate tužilaštva gde glavni tužilac nekad i ne vidi neki predmet koji vodi zamenik javnog tužilaštva. Mi moramo biti prosto praktični u radu. U svakom slučaju, zadržava se mogućnost sada pa na ovamo u Ustavu glavnog javnog tužioca, da instrukcijom uzme nadležnost nižeg javnog tužilaštva u određenim trenucima kada smatra da je to neophodno, a jedina razlika je sada što postupajući glavni tužilac ima mogućnost izjavljivanja prigovora.
Da zaključite, gospodine Komlenski. Izvolite.
Naravno, ja ću vas samo podsetiti da zamenici javnih tužilaca koji imaju taj status nisu izabrani sa takvim ovlašćenjima i ne mogu se jednostavno prevesti u višu kategoriju, osim na zakonom propisane načine. Znači, ne mogu postati javni tužioci tek tako pa makar samo jednu mrvicu ovlašćenja imali više, jer ih nisu dobili od Skupštine. Zahvaljujem se na toleranciji, gospodine Orliću, i neću se više javljati bez obzira na odgovor.
Hvala vama, gospodine Komlenski na razumevanju. Ministarka Maja Popović, izvolite.
Upravo to sam htela da kažem da se oni ne prevode na višu funkciju.
Hvala. Nastavljamo dalje. Reč ima narodni poslanik Željko Tomić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ubeđen sam i uveren za razliku od gospodina Komlenskog da će građani za nešto oko mesec i po dana, za malo manje od dva meseca, izglasati ove ustane amandmane i time učiniti nešto zanimljivo. Pogledajte matematičku progresiju, niko nije primetio tri poslednja Ustava i ovi amandmani 2022. godine. Znači, 1974. godine, pa 1990, pa 2006. godine, svakih 16 godina menjamo Ustav. Vratio bih se na taj nesrećni Ustav 1974. godine. Zašto nesrećni? Pa stvorio je socijalističke autonomne pokrajine Vojvodinu i Kosovo, bez Metohije, samo Kosovo se zvalo, ali hajde što ih je stvorio, nego što im je omogućio da imaju Ustave, odnosno državne prerogative, što hvala Bogu danas nije slučaj. Već sledeći Ustav Republike Srbije donet 1990. je to onemogućio i skinuo i poništio te državne prerogative. Danas se često spominjao i taj Ustav iz 2006. godine, ali po mnogo stvari je on više nego interesantan i u pozitivnom smislu i ponosan sam i zadovoljan, i srećan što sam 2006. godine u ovoj sali glasao za njega. On je bio proizvod, možda i najvećeg koalicionog kapaciteta oko jednog akta, pa makar to bio i najviši državni akt, lična karta jedne države, odnosno Ustav Republike Srbije. Danas je gospodin Pastor spomenuo, tadašnja SRS i tadašnja Demokratska stranka kao opozicione, ali najpopularnije stranke, su podržale Ustav. Zaboravio je da spomene jednu stranku koja je manjinski tada podržavala vlast, a to je Socijalistička partija Srbije i njeni poslanici su glasali. Ali šta je interesantno? Za taj Ustav u ovoj sali je glasalo 242 poslanika bez ijednog protiv, bez ijednog uzdržanog. Danas kada je broj poslanika opozicije mnogo manji, bojim se da se taj broj neće postići iz mnogo razloga, bez obzira i objektivnih, ali 242 poslanika je podržalo taj Ustav 2006. godine. Da li je bilo javne rasprave? Bila je veoma jaka ustavna kampanja i bila je jaka protivustavna kampanja. I u jednoj i u drugoj su učestvovali poslanici koji su i danas u parlamentu. Mi smo imali priliku na jednom javnom slušanju u maloj sali ovde u Skupštini da čujemo i jednog ministra iz današnje Vlade koji je rekao da nije glasao za taj Ustav. Znači, bio je među onih osam koji nisu ušli u salu i meni je drago zbog toga što se ta demokratičnost i ta širina oseti i danas, ovde. Taj Ustav sadrži tu preambulu zbog koje je veoma važan, ali nije samo preambula u pitanju, već i član 182. stav 2. gde kaže – Republika Srbija ima autonomne pokrajine Vojvodinu i Kosovo i Metohija. Da bi se menjao Ustav danas je bilo čak i predloga da se menja ceo Ustav, tu već možemo da diskutujemo. Mi danas podnosimo ustavne amandmane iz samo jedne oblasti. Ove promene faktički i nisu politizovane i nisu političke kao što su ova poslednja tri Ustava imala određene političke posledice, što negativne, što pozitivne. Nekoliko poslanika je to uradilo, moram i ja, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo je odradio lavovski deo posla i stvarno koleginicu Jelenu Žarić Kovačević moram javno da pohvalim. Ja sam već nekoliko mandata poslanik, ja takvu energiju i takvu predanost ne pamtim da sam video, možda se slabo sećam, kao i kolege poslanike. Hvala i članovima Radne grupe, ali posebno hvala i ministru, gospođi Maji Popović, gospodinu Vinšu i svima onima koji su stvarno, što se kaže pregalački uprli da nešto odrade onako kako oni misle da treba, a za dobrobit građana. Ono što je dobro iz svega ovoga, verovatno je manje bitno, ali približiće se pravosuđe i običnom građaninu, jer on kada izađe na referendum i kako god da glasa počeće aktivnije da razmišlja i o sudiji u svom mestu, i u tužiocu i o svim bitnim faktorima iz oblasti pravosuđa. Da li smo bili sve vreme jedinstveni i da li je bilo disonantnih tonova na javnim slušanjima? Bilo je. Mi smo čuli predloge da ustavna kategorija postane Pravosudna akademija, da advokati postanu ustavna kategorija. To nije prošlo. Znači, bilo je raznih mišljenja i došlo se do ovog dokumenta koji je danas pred nama, a polovinom januara pred građanima Srbije. Da se vratim na svoju prvu rečenicu, uveren sam i ubeđen sam da će sve proteći kako treba i da će i narodni poslanici i građani Srbije izglasati ove promene Ustava. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Luka Kebara.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući, dr Orliću. Uvaženo rukovodstvo Narodne skupštine Republike Srbije, uvažena ministarko pravde, gospođo Popović, dame i gospodo narodni poslanici, drage građanke i građani Srbije, na današnjoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije raspravljamo o jedno jako bitno temi, možda i najvažnijoj, odnosno o ustavnim promenama tj. o utvrđivanju predloga Akta za promenu Ustava. Menjati Ustav je jako obiman posao, jako ozbiljan posao i to se ne radi svaki dan. Sama ta promena iziskuje više etapa kako bi Ustav bio udešen na jedan adekvatan način, na način da se može primenjivati i kako bi zadovoljio potrebe svih građana Republike Srbije, ali i da ispunjava određene evropske standarde, norme i vrednosti. Naime, pregovaračka poglavlja koja se uslovno bave ovom tematikom, a to su Poglavlje 23, ali i Poglavlje 24, su jako korisna poglavlja, a svakako mogu reći korska zato što su u tim poglavljima sadržane neke ključne norme i ključni principi koji se vezuju za vladavinu prava, pravnu državu, ali neki osnovni demokratski principi. Oni čine srž tih klastera po novoj pregovaračkoj metodologiji, tzv. klasterskoj metodologiji. Ovim izmenama se dodatno jača demokratija u našoj državi, odnosno nezavisnost sudstva koje i te kako postoji u ovoj zemlji, ali se svakako dodatno snaži sa ovim izmenama, odnosno ustavnim promenama i celokupno sudstvo, civilno društvo, ali i drugi prerogativi demokratije u ovim izmenama dostići će svoju punu suštinu i formu, a za demokratiju nije važan samo i isključivo ishod ili cilj, već i proces. Znači, bitna je i ta forma. Demokratičnost procesa i što veća prihvaćenost od strane relevantnih činioca jeste najbolji pokazatelj političke zrelosti jednog društva za bilo kakav vid promena, političkih promena koje su pred nama. Moram da napomenem da je ovaj Odbor, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a upravo na insistiranje uvažene predsednice Odbora, gospođe Jelene Žarić Kovačević održao niz javnih slušanja vezanih za ustavne promene ne samo u Beogradu, već i u Nišu, i u Kragujevcu i u Novom Sadu i to u dva navrata. Bili su pozvani svi, apsolutno svi predstavnici struke, pravosuđa, akademske zajednice, predstavnici pravnih fakulteta i rukovodioca katedri za Javno pravo, Ustavno pravo, Teoriju prava i Filozofiju prava, kao i rukovodioci sudova svih vrsta, tužilaštava, civilnog društva, nevladinih organizacija, celokupnog civilnog sektora, ali i pojedini predstavnici međunarodnih organizacija sa sedištem u Beogradu. Svi oni su imali priliku da iskažu svoje mišljenje i da u jednom civilizovanom, mirnom, demokratskom tonu argumentovano naglase ili iznesu neko mišljenje, iznesu neki svoj stav, ali da se u skladu sa važnosti teme ponekad i argumentovano sukobe i polemišu o nekim jako bitnim temama. Sve korisne sugestije i predlozi uvršteni su u ove ustavne amandmane, a potom u više navrata potvrđeni od strane Venecijanske komisije koja Srbiji priznaje veliki pomak, veliki napredak kada je u pitanju demokratičnost i ljudska prava. Takođe, formirana je bila i Radna grupa za izradu Akta o promeni Ustava Republike Srbije u kojoj su učestvovali predstavnici pravnih fakulteta, sudova i tužilaštava, naši najveći eksperti za Ustavno pravo. Oni su izradili sam Nacrt Akta. Moram samo da naglasim da sve te promene isključivo su neophodne zarad naših građana, a ne zarad stranih interesa. Mi smo na evropskom putu i normalno je da mi prihvatamo određene evropske, da kažem, vrednosti norme, kriterijume, sve u skladu sa normama evropskih prava, odnosno evropskog korpusa ljudskih prava, međunarodnog prava i ostalih normi. Međutim, ovo se ne radi zbog EU, zbog nekih nevladinih organizacija, međunarodnih organizacija, bilo kakvih organizacija nad nacionalnom nivou. Ovo se isključivo radi zbog građana Republike Srbije i to je jako bitno naglasiti. Nama su naši građani najvažniji, zato mi ovo radimo i ovo se radi kako bi se dodatno ojačala pravna sigurnost u ovoj zemlji. Naravno, ovi uspesi Srbije nekome očigledno smetaju i tu imate jednu tragikomičnu situaciju, odnosno jedan paradoks. Naime, određeni pripadnici žutog režima kritikuju ove promene bezuspešno koketirajući i sa prodesničarskim, a ponekad i sa prolevičarskom ideologijom, odnosno idejama, čak im se ne dopada ta naša patriotska pozicija kojom jačamo sopstvenu državu, sopstveni identitet, čas im ne valja to što sa druge strane idemo ka EU, što donosimo moderne zakone, liberalne zakone, što menjamo Ustav na način da ispunjavamo i te evropske norme, oni su se u potpunosti pogubili i u jednom beznađu su se našli. Na primer, njihova nekada isključivo proevropska ideja, ideologija pravac ili orjentacija, više nije ista, više nije u toj ravni, kada postižemo ogromne uspehe na tom planu po pitanju evropskih integracija, otvaranja novih poglavlja, napredovanje u toj klaserskoj metodologiji kada dobijemo pozitivni izveštaj od strane i Evropske komisije i Evropskog parlamenta, kada dobijemo pohvale od strane Venecijanske komisije onda im to ne valja, a nekada su se oni isključivo za to zalagali. Danas im to ništa ne valja. Upravo sada oni postaju najveći kritizeri nečega što su doduše bezuspešno zastupali, e to je upravo razlog zašto se oni tako ponašaju, jer nisu ostvarili nikakav uspeh po pitanju evropskih integracija i onda sada su frustrirani, sada su besni, jer mi smo ti koji uspevamo da sve te kriterijume i norme ispunimo i da napredujemo po pitanju evropskih integracija. Oni to ne mogu da podnesu, oni su besni, frustrirani. Zaista je tragikomična situacija i sa Đilasom, Jeremićem, Lutovcem, Marinikom i ostalim tim kvazievropejcima, a imate i onu organizaciju, pokret, stranku, ne znaju ni oni sami šta su, „Ne davimo Beograd“. Njihove aktivistkinje su pre neki dan izjavile kako se ove ustavne promene tiču „Rio Tinta“, nekih drugih stvari, kako su se sprovele na način da javnost ne učestvuje u tome, da se to dešava iza nekih zatvorenih vrata, iza nekih koterija, kabineta, da se sve nešto u tajnosti radi. Malopre sam napomenuo da smo održali čitav niz javnih slušanja gde su svi bili pozvani, svi, celokupno civilno društvo, struka, pravosuđe, pravni fakulteti, svi su mogli da učestvuju. Svi su dobili pozive, a onda pre nekoliko dana njihovi aktivisti, njihovi funkcioneri iz „Ne davimo Beograd“ kažu kako je sve to rađeno onako ispod žita. Takođe, ono što je jako bitno, ove ustavne promene se ne sprovode zarad „Rio Tinta“ ili zarad izbacivanja KiM iz preambule našeg Ustava. Nema diskusije o tome, KiM su sastavni deo Republike Srbije. To će zauvek ostati, o tome se ne govori. Ne služe ove ustavne promene da bi se to menjalo. Ove ustavne promene se isključivo tiču oblasti pravosuđa. Nažalost, na tajkunskim medijima Đilasa i Šolaka možete čuti upravo ono suprotno. Navešću jedan primer, obzirom da govorimo o reformama u oblasti pravosuđa, koje se tiču recimo izbora sudija. Izneću bez nekog vrednosnog stava, izneću jednu uporedno pravnu analizu. Na primer, u Kini sudije bira Centralni komitet komunističke partije Kine, njihov politbiro, a Svekineski narodni kongres, to je parlament, ponekad ima ulogu vrhovnog suda. U SAD imate pet osnovnih modela za izbor sudija. Sudije vrhovnog suda bira predsednik države, a ostale sudije se biraju na pet načina u tim saveznim državama. Na primer, vi u SAD imate tzv. partijski model gde narod glasa na izborima, zaokruži ime sudije, a pored imena sudije piše partijska pripadnost. Na primer, narod glasa za Džona Džonsona koji pripada demokratskoj stranci ili za Marka Vitakera koji pripada republikanskoj. Znači, imate partijski model u određenim saveznim državama. U nekim imate i nepartijski model gde jednostavno glasanje za sudiju. Imate njegovo ime i prezime, iz koje je izborne jedinice i glasanje za njega. Potom imate guvernerski model gde direktno guverner kao predsednik izvršne vlasti bira sudiju. Onda imate „imerit misuri plam“ to je jedan hibridni kombinovani model, gde stručna komisija daje guverneru predlog da on da sudiji probni mandat, a onda narod na tzv. „retenš elekš“, odnosno izborima glasa da li će taj sudija da nastavi mandat ili ne. Znači, imate više tih hibridnih modela. U mišljenju konsultativnih veća evropskih sudija, koje nije pravno obavezujuće, ali se jako ceni, jer tu sede zaista dobri stručnjaci kada je u pitanju ustavno pravo, tu piše da je za punu nezavisnost sudija neophodno telo koje bi biralo sudije, odlučivalo o njihovoj karijeri, radu, disciplini, disciplinskoj odgovornosti i napredovanju. Mi to već imamo, to je VSS, s tim što ćemo izbor sudija premestiti iz Skupštine u VSS. Baš u skladu sa tim liberalnim i evropskim principima i načelima. Dobar primer iz prakse gde VSS ima manje ili više sličnu ulogu kao i kod nas, to su recimo evropske zemlje poput Andore, Belgije, Danske, Finske, Francuske, Islanda, Irske, Italije, Holandije, Norveške, Slovenije, Mađarske. Mi smo upravo u rangu sa tim zemljama, sa najrazvijenijim evropskim zemljama, a sa ovim ustavnim promenama ćemo dodatno ojačati tu našu poziciju. Takođe još jedna važna stvar, dokaz da je vladavina prava i te kako ovde u Srbiji prisutna i da imamo pravnu državu, da vladaju demokratski principi je to da je zabranjeno političko delovanje sudija u sadašnjem Ustavu, a ta odredba se neće menjati. Ona će ostati sa tim ustavnim promenama. Znači, zabranjeno je političko delovanje sudija. To je i te kako u skladu sa liberalnim, demokratskim principima koji vladaju u EU. Takođe, sudije se biraju u parlamentu, ali kao što sam rekao, to će se preneti na VSS, što je i te kako u skladu sa tim evropskim principima. U Srbiji je sudska vlast sada nezavisna, a sa ovim ustavnim promenama ta nezavisnost će se dodatno osnažiti, u skladu sa tim pravilima razvijenih evropskih zemalja. Zato ponavljam da smo mi u toj ligi, u tom vrhu evropskih zemalja, najrazvijenijih evropskih zemalja kada su u pitanju vladavina prava, funkcionisanje pravne države, ali i snažna demokratija. Ovo su sve pokazatelji da ovim ustavnim promenama zaista ispunjavamo na najbolji mogući način te evropske kriterijume koji su uzusi demokratije i vladavine prava. Na ovaj način se biraju najbolji kandidati, stručni i odgovorni ljudi za sudije, a ne kao u vreme bivšeg žutog režima gde su sudije bile birane u opštinskim odborima Demokratske stranke. Onda nam takvi ljudi danas sole pamet. Takvi ljudi koji su isključivo po partijskoj liniji postavljali sudije, oni se danas bune protiv ustavnih promena. Zaista sramota. Ovo se radi da bi se dodatno ojačala vladavina prava koja i te kako postoji u ovoj zemlji, da bi se dodatno ojačala, kao i da se poveća dodatno i da se dodatno osnaži pravna sigurnost svih naših građana. S toga, podržaću zajedno sa kolegama i koleginicama iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu ove predloge, jer su ovi predlozi i te kako korisni za sve građane Republike Srbije. Živela Srbija. Hvala.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Dejan Kesar.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, cenjena ministarka sa saradnikom, poštovani građani Republike Srbije, pred nama su danas tri veoma važna akta koji se odnose na postupak promene Ustava Republike Srbije i jedan od tih akata jeste i Predlog odluke o raspisivanju republičkog referenduma. Danas smo mogli videti u sredstvima javnog informisanja, a najviše u medijima i na portalima koji ne podržavaju politiku Srpske napredne stranke da se pojavljuju određene informacije koje su u potpunosti u suprotnosti sa onim što piše u dokumentima koja su danas pred narodnim poslanicima. Zarad toga, ja moram da pročitam neke stvari iz tih dokumenata. Kada govorimo o Predlogu odluke o raspisivanju republičkog referenduma radi potvrđivanja Akta o promeni Ustava Republike Srbije u njemu decidno i jasno piše da će se republički referendum održati 16. januara i da će pitanje glasiti da li ste za potvrđivanje Akta o promeni Ustava Republike Srbije. To je jedino istinito i ispravno sa čim će se građani Republike Srbije suočiti kada izađu na referendum koji se odnosi na promenu Ustava, koji se odnosi, odnosno na deo Ustava koji se odnosi na pravosuđe. Ono što je važno reći, Ustav Republike Srbije predstavlja najviši pravni akt jedne države čije norme na jasan način uređuju pitanje od značaja za funkcionisanje države, društva i njenih institucija. Veoma bitno je reći da svi zakonski i podzakonski akti moraju biti u skladu sa Ustavom, jer Ustav je najviši pravni akt, a ja bih rekao sa druge strane i politički akt. Važeći Ustav Republike Srbije proglašen je 8. novembra 2006. godine, nakon što ga je Narodna skupština usvojila na Posebnoj sednici održanoj u septembru 2006. godine. Pre konačnog teksta Ustava iz 2006. godine postojalo je nekoliko nacrta koji su bili predmet javne rasprave i 2005. godine zatraženo je mišljenje od Venecijanske komisije, gde je Venecijanska komisija 2007. godine rekla da određene primedbe i mišljenja koja su oni dali, koje se odnose na deo pravosuđa, nisu inkorporirane u Ustav iz 2006. godine i da izražavaju ozbiljnu zabrinutost zbog mogućeg političkog uticaja prilikom izbora nosioca pravosudnih funkcija i ta njihova zabrinutost je bila u potpunosti opravdana. Stvorio se pravni vakuum da kasnije i Ustavom iz 2006. godine i Nacionalnom strategijom za reformu pravosuđa se stvori temelj za reformu pravosuđa koje će se sprovesti 2009. i 2010. godine kada je skoro 1.500 nosilaca pravosudnih funkcija ostalo na ulici. Ono što je bilo važno jeste da taj politički uticaj na pravosuđe do 2012. godine se sprovodio iz Narodne skupštine, ali se sprovodio i iz Vlade Republike Srbije. Za to je bila potrebna većina u okviru tadašnje vladajuće većine da se treća grana vlasti, tadašnje pravosuđe podvede pod direktni politički uticaj tadašnje DS. Danas kada mi govorimo o promeni Ustava, mi radimo sve suprotne stvari koje su se dešavale do 2012. godine. Mi smo ovaj ozbiljan i odgovoran proces započeli pre godinu dana, ali ni od koga nismo krili šta radimo. Tu odluku da započnemo promenu Ustava smo doneli dvotrećinskom većinom. O tome smo raspravljali ovde u Narodnoj skupštini. Građani Republike Srbije su mogli da čuju šta je nama namera. Želeo bih da pohvalim i predsednicu Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, želeo bih da pohvalim članove Radne grupe, želeo bih da pohvalim vas ministarka na jednom ozbiljnom, odgovornom i transparentnom radu. Ne možemo da ne kažemo da je ovaj postupak bio transparentan i inkluzivan. Mi smo prisustvovali, odnosno Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo je organizovao osam javnih slušanja i ti pozivi su bili transparentni. Mogli smo da pozovemo i želeli smo da pozovemo sve relevantne činioce da uzmu učešće u tim raspravama. Ovde u domu Narodne skupštine, ispravićete me, to je bilo osmo javno slušanje, su bili i predstavnici nevladine organizacije CEPRIS, to je ona organizacija u čijem Upravnom odboru sede ljudi koji danas i prethodnih godinu dana napadaju sve ono što mi radimo, a što se odnosi na promenu Ustava u delu pravosuđa. Nije istina da je bilo kome bilo ograničeno pravo da prisustvuje tim javnim slušanjima. Ono što je razlika i ono što moramo da priznamo, da je faktička razlika u odnosu na period pre 2012. godine i što je velika razlika u odnosu na sve procese i radnje koji su prethodili donošenju Ustava iz 2006. godine jeste što je organizovana sednica gde su pozvane sve vanparlamentarne stranke da iskažu svoja mišljenja koja se odnose na proces promene Ustava. Na toj sednici su prisustvovali i predstavnici Radikalne stranke, Dosta je bilo i Narodne stranke i drugih političkih organizacija i mogli su da kažu šta oni misle. Bitno je da smo tokom ovog procesa sučeljavali mišljenja i da je rezultat tih sučeljavanja najbolje rešenje koje danas možemo videti u ustavnim amandmanima. Radna grupa je uradila jedan ogroman posao, ali taj ogroman posao je bio rezultat želje svih nas da iznađemo najbolja rešenja, da niko sutra ne može da kaže da je bilo koji član Radne grupe ili bilo koji član Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo nešto radio protiv interesa svoje države ili protiv interesa građana Republike Srbije. Ono što je važno, pravosuđe je nezavisno, objektivno i nepristrasno i mnogo bolje organizovano nego pre 2012. godine. Danas imate uređenu mrežu sudova, danas imate sigurno mnogo manje nerešenih predmeta nego što nam je ostavila ta reforma pravosuđa kada je bilo tri miliona nerešenih predmeta. Ono što je danas bitno, nosioci sudijskih funkcija, nosioci tužilačkih funkcija, predsednici sudova, oni danas mogu da budu mirni i spokojni. Mi svim ovim stvarima koje danas radimo nećemo ni na koji način ugroziti njihovu funkciju, nećemo ugroziti njihov položaj. To jasno i decidno piše u Predlogu Ustavnog zakona za sprovođenje Akta o promeni Ustava Republike Srbije. Nećete mi zameriti, da bi zbog tih nosilaca pravosudnih funkcija, da bi oni bili mirni, da se ništa neće dogoditi sa njihovim pozicijama, jasno piše da sudovi i javna tužilaštva nastavljaju sa radom do stupanja na snagu propisa kojim se njihove nadležnosti, organizacije, kao i položaj sudija, javnih tužilaca usklađuju sa amandmanima i da sudije izabrane na stalnu funkciju pre stupanja na snagu amandmana nastavljaju da vrše funkciju u sudovima u kojima su izabrani. Nemojte da slušate, dragi građani Republike Srbije, one koji su podveli pravosuđe pod direktan politički uticaj, nemojte da slušate one kojima je treća grana vlasti služila da disciplinuju one koji nisu bili za politiku tadašnje DS i koji su spiskove za izbor sudija krojili, ne u Ministarstvu pravde, nego krojili u sedištu DS u Krunskoj ulici, a onda se hvalili da je to jedna od najbolji reforma pravosuđa koja nas je koštala 44 miliona evra, koja je iza sebe ostavila tri miliona nerešenih predmeta i koja je u potpunosti uništila i razorila mrežu sudova da mi 10 godina kasnije pokušavamo da ispravimo sve te negativne stvari. Ono što je bitno, ostaviću vremena da i moje kolege uzmu učešće u ovoj raspravi. Bitno je, zadržali smo podelu vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Ono što je veoma važno reći jeste da umesto ranije odredbe da se zakonodavna, izvršna i sudska vlast zasnivaju na međusobnoj kontroli, zameniće se rečima „međusobno proveravanje“ koje na adekvatniji način opisuju period odnosa tri grane vlasti. Bitno je reći da u budućem sazivu Visokog saveta sudstva neće biti ministar pravde, da neće biti predsednik odbora nadležan za pravosuđe, da ćemo izmestiti taj izbor sudija u Visoki savet sudstva i da ćemo ovim izmenama u potpunosti garantovati načela stalnosti, nepremostivosti sudijskih funkcija koja je jasno bila pogažena u reformi 2009. i 2010. godine. Niko ne sme i niko ne sme da ima za pravo da neko premešta sudije mimo zakonskih odredbi i da protivustavno i protivzakonito sudijama prestaju sudijske funkcije mimo zakona. Jasno, u ovom aktu imamo i jasno definisanu organizaciju Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca i na jasan način imamo definisano da niko ne može vršiti politički uticaj na sudije. Meni je izuzetno drago na kraju ovog ozbiljnog i odgovornog procesa što sam imao čast da sa svima vama učestvujem u radu Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Zaista smatram da veliki i krupne promene zahtevaju određeni protok vremena. Iako i sada dolaze informacije sa medija koje pripadaju predstavnicima tajkunske opozicije da su ovo loše stvari. Videćete, ja sam uveren da će se ljudi, građani Republike Srbije i oni koji imaju neposredan kontakt sa pravosuđem ponositi na ove stvari koje smo mi uradili u prethodnih godinu dana. Hvala.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Ilija Matejić.
Hvala uvaženi predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministarka sa saradnikom, drage kolege iz radne grupe i ono što ja uvek kažem da je za mene najbitnije narode Republike Srbije, izuzetno je velika čast mogu danas da se obratim pred ovom govornicom, sa temom koja je izuzetno bitna za budućnost naše zemlje. Pred krajem smo jednog dugačkog procesa iza našeg Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, je puno sednica, puno javnih slušanja koja smo imali, bilo je i puno sednica radne grupe. Dakle, dolazimo skoro do kraja. Što se samog procesa tiče, sam proces je sproveden maksimalno inkluzivno, svako je mogao na svako javno slušanje da uđe, bilo koji građanin i da kaže bilo šta što su ljudi i radili, a mi smo uvažavali svačije argumente i za i protiv, uvažavali smo čak i kritike ukoliko su bile dobre, te što se samog procesa tiče on je bio savršen. Čak su i predstavnici vanparlamentarne opozicije imali sednicu posebno za sebe gde su mogli da se izjasne o ovim ustavnim promenama. Te što se samog procesa tiče tu nema mesta nekim kritikama, a koje bi bile objektivne. Zato moram da pohvalim predsednicu Odbora Jelenu Žarić Kovačević koja se od celog našeg Odbora najviše borila za ove ustavne amandmane. Ono što bi želeo naš narod da zna, jeste da je radna grupa ovo amandmane sastavila i radila naporno i to potpuno besplatno. Dakle, oni su poziv koji su dobili od svoje države shvatili kao poziv od reprezentacije, a kada te država pozove to nikako ne smeš da odbiješ. A kakav posao su uradili govori nam i to da je EU dala pozitivno mišljenje na sve ove amandmane koji su pred nama, mada uvek treba napomenuti da mi ovo ne radimo zbog EU već zbog građana naše zemlje. Što se tiče samih amandmana, ja ću ponoviti ono što sam govorio, što smo svi mi govorili od prvog javnog slušanja, a to je da pre svega nema nikakvog reizbora sudija, čega su se sudije, naravno plašile. Neće nam se ponoviti davna već sada 2009. godina kada je 1.000 sudija ostalo bez posla i posledice toga se osećaju i dan danas. A kolika je razlika između danas i prethodnog perioda govori to da su se pre sudije birale, dakle te 2009. godine, na opštinskim odborima DS, a mi sami predajemo nadležnost za izbor sudija našem Visokom savetu sudstva. Ono drugo što je i bitnije, jeste da nema promene preambule, da neće Kosovo i Metohija, kakve su se laži, to su bile notorne laži širile, postati nezavisne, da će građani za to glasati. Podsetiću da smo imali čak i proteste ispred Narodne skupštine zbog toga, a gde se vidi da ti ljudi nisu ni pročitali amandmane, da ne znaju ni zašto su protestvovali. Dakle, što se tiče Kosova i Metohije ono ostaje naša južna pokrajina, odnosno ostaje deo Republike Srbije. Pre smog referenduma smo ustanovili nadležnost da država sastavi argumente i za i protiv promene Ustava i dostavi ih svim glasačima na njihovu kućnu adresu, što govori o tome da niko neće biti prisiljen da glasa. Svi će glasati svojom slobodnom voljom i niko neće biti prisiljen ni na bilo koji način. Dakle, sve zavisi od slobodne volje građana. Što se tiče referenduma, odnosno pitanja koje će biti postavljeno na referendumu, ono je jasno i nedvosmisleno i glasi – da li ste za potvrđivanje o promeni Akta Ustava Republike Srbije? Dakle, i pitanje je postavljeno ne nedvosmisleno i daje građaninu, odnosno glasaču, jasan i precizan odgovor, dakle, ni samo pitanje ga ne navodi. Ukoliko građani tako budu odlučili, mi ćemo ovim ustavnim promenama dati veći stepen nezavisnosti pravosuđa. Dakle, naše pravosuđe već jeste nezavisno, ali ovim mu dajemo samo veći stepen nezavisnosti. U tom postupku moramo biti pažljivi jer se može dogoditi, ne daj Bože, da ukoliko ne budemo kao država obraćali pažnju, da dođemo u situaciju u kojoj je, recimo, BiH danas, da imaju ustavni sud koji čini pet sudija, od toga dvoje sudija su im stranci. Dakle, Srbija ne sme postati država gde stranci iz strane države, iz strane ambasade govore nam kako da radimo. A videli smo prilikom ovih blokada puteva da strane države i te kako imaju interesa za politička dešavanja koja se dešavaju u Republici Srbiji. Moramo ostati kakvi smo danas i ne dozvoliti im nikakav uticaj. Ukoliko građani tako odluče, stepen pravne sigurnosti u Republici Srbiji će se povećati što će dovesti do većeg broja investicija. Podsetiću da smo do sada doveli preko 200 novih kompanija, da smo smanjili nezaposlenost, po prvi put u istoriji Republike Srbije, na ispod 10% i da ćemo nastaviti taj trend. To naravno ne znači da mi sada svi ovde živimo savršeno i da ne treba ništa da radimo, to suprotno znači, da moramo da nastavimo da radimo još jače. Što se tiče samog referenduma, tu će volja građana i za nas koji smo produžena ruka tih istih građana biti ključna. Kako građani kažu, to je za nas obaveza. Kako nam građani budu rekli, to je za nas zakon. Iza nas je dosta posla, ispred nas je velika odgovornost. Ja se zaista nadam da ćemo mi kao država, dakle, ne kao mi narodni poslanici, već kao država, moći za par godina da se okrenemo iza sebe, pogledamo današnji dan i kažemo da smo ponosni na sebe. Svaka sednica koju smo održali, svaki govor, svaka reč koju smo izgovorili je bila samo za naše građane i našu državu i ukoliko oni tako to budu odlučili 16. januara naša zemlja, naša Srbija će napraviti jedan krupan korak ka lepšoj budućnosti. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Poslednji na listi prijavljenih, dr Uglješa Mrdić.
Zahvaljujem. Uvaženi gospodine, Orliću, uvažena gospođo Popović, uvaženi gospodine Vinš, uvažene kolege narodni poslanici i građani Republike Srbije, danas smo jasno poručili da su promene Ustava u oblasti pravosuđa u interesu Srbije i njenih građana. Apsolutno se slažem i sa onim sve što je rekla danas i gospođa Maja Popović, ministarka pravde i naša predsednica Odbora, Jelena Žarić Kovačević, a što se tiče toga i pod broje jedna, da se ove ustavne promene ne tiču Kosova i Metohije, ostaje preambula, Kosovo i Metohija su sastavni deo Republike Srbije, a promene Ustava se tiču samo pravosuđa. Zašto? Ne zato da bi pravosuđe postalo nezavisnije, pravosuđe jeste već nezavisno u Srbiji, nego i zbog preporuka Venecijanske komisije i naših evropskih integracija, a i zbog efikasnosti pravosuđa, da bi naše pravosuđe postalo efikasnije. Odlično znamo šta smo nasledili što se tiče pravosuđa 2012. godine, kad je SNS sa koalicionim partnerima preuzela odgovornost za vlast. Oni su, Demokratska stranka i njihovi saradnici, uništavali pravosuđe reformama 2009. i 2010. godine. Gotovo uništeno pravosuđe se popravlja od 2012. godine i napreduje iz godine u godinu. Ali, želeo bih da se osvrnem na ove promene u smislu toga da mi nećemo kao poslanici, kao zakonodavna vlast ili vi kao izvršna vlast, imati tu neku vrstu kontrole koja je bila i do sada. Imaćemo, naime, jednu međusobnu saradnju, proveravanje, što je dobro. Ali, isto tako, voleo bih da u narednom periodu one sudije koje budu izabrane na funkciju i one sudije koje su već izabrane na funkciju, nemojte da se ljutite na nas, narodne poslanike i na ljude iz izvršne vlasti kada nešto prokomentarišemo. I te kako pojedine sudije i predsednici sudova vole da odu na kanapee i koktele i šampanjac u određene zapadne ambasade i da slušaju mišljenje zapadnih ambasada. Nemojte da pojedine sudije ne vole da čuju komentar nekoga iz izvršne ili zakonodavne vlasti, a da vole da čuju mišljenje zapadnih ambasada. Sudija u Srbiji ne treba da sluša sugestije bilo kojeg ambasadora ili službenika ambasade. Sudija u Srbiji treba da bude nezavistan i treba da efikasno radi svoj posao, u skladu sa Ustavom i u skladu sa ovim ustavnim promenama koje će uslediti. Što se tiče rada Radne grupe, ja moram da pohvalim i rad Radne grupe i sve moje kolege iz Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, i rad ministarke pravde gospođe Maje Popović, svi smo mi zajedno radili na tome da ovaj tekst bude što bolji, da se pročisti, radili smo na određenim amandmanima, radili smo na tome da ove promene budu i što se tiče preporuka Venecijanske komisije ispoštovane, a i što se tiče njihovog sprovođenja. Ali, na javnim slušanjima, moram da podsetim moje kolege narodne poslanike, da nije bilo baš sve tako lako. Imali smo i pojedine kritike. Ali, nismo mi imali kritike toliko stručne javnosti. Većina profesora i dekana pravnih fakulteta, strukovnih udruženja, predstavnika nevladinog sektora je sarađivalo sa nama i imalo jedne lepe, normalne sugestije. Jedan deo te stručne javnosti, kao što je to uradio jedan profesor, da ga sada ne reklamiram, ako i pripada nevladinoj organizaciji CEPRIS, kojom komanduje jedan sudija, isto da ne navodim sada i njegovo ime, da ga ne reklamiram, imao je kritiku što se tiče ustavnih promena, a ja ću vam reći koja je to kritika bila. Bila je kritika ta da građani Srbije nisu dovoljno vaspitani, pošteni i stručni. I to je rekao predstavnik te nevladine organizacije. Kritika broj dva je bila - zašto mi, političari, zašto mi iz zakonodavne i izvršne vlasti utičemo na tekst i raspravljamo o tome? A taj čovek, koji je to kritikovao je član političkog saveta DS i redovni profesor pravnog fakulteta koji se krije iza jedne nevladine organizacije CEPRIS. Dakle, to licemerstvo DS i njihovih saradnika, to licemerstvo svih onih koji kritikuju ustavne promene i ovo što radi SNS i predsednik Aleksandar Vučić, jasno je da nemaju dobru nameru. Oni ne žele Srbiju kao demokratsku zemlju u kojoj vladaju i pravo i pravda. Najbolji primer je sve ono što se dešava ovih dana i što se tiče Dušana Prokića, a prema rečima predsednika Srbije Aleksandra Vučića, prilikom obilaska današnjih radova na metrou u Železniku, što je samo jedna potvrda da se Srbija iz dana u dan sve više gradi. Dušanu Prokiću se danas lekari bore za njegovo oko, a povrede mu je teške naneo jedan od lidera opozicije i jedan novih političkih favorita Marinike Tepić, Šolaka, Đilasa i Vuka Jeremića, izvesni Dragan Milovanović Crni. Dakle, njima ne odgovara vladavina pravde, prava i da se poštuje Ustav. Njima odgovara nasilje na ulicama, krv na ulicama, tajkunska vladavina Đilasa i Šolaka, otimačina miliona evra od građana Srbije, da se ljudi poput Crnog puštaju na slobodu, da nastavljaju i dalje da biju one koji im stanu na put na bilo koji način, a da nema nikakve osude kada neko dobije teške telesne povrede ili kada mu je život ugrožen zato što ne pripada njima. A ko su oni? To su manjina manjine, manjina manjine koja je pitanje da li će preći cenzus i kojima se priviđaju i razne kokoške u Moroviću i ko zna šta sve i ko zna kakve sve izjave, u kakvom stanju oni govore. Dakle, jasno je da sve ono što su danas moje kolege narodni poslanici, i kolega Matejić i kolega Kesar i svi redom, jasno je da su ustavne promene u oblasti pravosuđa Srbiji neophodne. Ja se lično nadam da će referendum da uspe, da će građani da prepoznaju da i ovo što radimo radimo u interesu Srbije. Jer, sve ono što radi i Ministarstvo pravde i Vlada Republike Srbije i mi ovde narodni poslanici u Skupštini Srbije, radimo samo sa jednim jedinim motivom - radimo sa motivom da sprovodimo politiku koja je u interesu građana Srbije i svih njenih državljana, bez obzira na veru i naciju. A takvu politiku svaki dan sprovodi u delo naš predsednik Aleksandar Vučić. Živela Srbija!
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto na listama više nema prijavljenih, da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne) Reč ima ministarka. Izvolite.
Želim da se zahvalim svim narodnim poslanicima na iscrpnoj diskusiji i da vas još jednom pozovem da glasate večeras za predložene akte. Hvala.
Hvala. Da li predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Meni je zadovoljstvo što mogu kao poslanik i kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke podržati amandmane na promenu Ustava, zato što ja u to verujem, jer je to potrebno da bi naše pravosuđe bilo nezavisno. I do sada je bilo, ali sada će biti sigurnije. Koleginica Jelena Žarić Kovačević, koja je bila predsednik Odbora za ustavna pitanja, radila je na tome i ja njoj takođe verujem, zato što dolazi iz Niša. Uvažene kolege, poštovani građani, ja ću glasati za ove amandmane za promenu Ustavu i pozvaću sve svoje ljude koji žive na jugoistoku Srbije da izađu i da glasaju na referendumu.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Ne.) Pošto se niko nije prijavio zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima akata iz tač. 1, 2. i 3. dnevnog reda. Želim na kraju da se zahvalim Odboru za ustavna pitanja, članovima Radne grupe za izradu Akta o promeni Ustava Republike Srbije na jednom vrednom radu, na dobroj komunikaciji i uključivanju svih zainteresovanih sektora društva, uključujući i strukovna udruženja sudija i tužilaca. Zajednički smo sa Ministarstvom pravde i uz moje lično učešće sa Venecijanskom komisijom i na licu mesta na plenarnom zasedanju Venecijanske komisije usaglasili stavove i dobili pozitivno mišljenje. Mislim da je to veoma važno, jer oko toga zaista u ovom trenutku postoji konsenzus najvažnijih aktera vezano za ovaj deo Ustava. Dame i gospodo, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem utorak, 30. novembar 2021. godine, sa početkom u 18.32 časova kao Dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Osme posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nešto pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 190 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna dvotrećinska većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Prva tačka dnevnog reda – PREDLOG AKTA O PROMENI USTAVA REPUBLIKE SRBIJE. Pošto je Narodna skupština obavila pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, prema članu 203. stav 6. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština dvotrećinskom većinom od ukupnog broja narodnih poslanika usvaja akt o promeni Ustava. Stavljam na glasanje Predlog Akta o promeni Ustava Republike Srbije. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 196, za – 193, protiv – troje. Konstatujem da je Narodna skupština dvotrećinskom većinom od ukupnog broja narodnih poslanika usvojila Akt o promeni Ustava Republike Srbije. Druga tačka dnevnog reda – PREDLOG USTAVNOG ZAKONA ZA SPROVOĐENjE AKTA O PROMENI USTAVA REPUBLIKE SRBIJE. Pre nego što pređemo na odlučivanje o Predlogu Ustavnog zakona za sprovođenje Akta o promeni Ustava Republike Srbije, podsećam vas da se, saglasno članu 205. stav 2. Ustava Republike Srbije, Ustavni zakon, takođe, donosi dvotrećinskom većinom ukupnog broja narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog Ustavnog zakona za sprovođenje Akta o promeni Ustava Republike Srbije. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 196, za – 193, protiv – troje. Konstatujem da je Narodna skupština dvotrećinskom većinom od ukupnog broja narodnih poslanika donela Ustavni zakon za sprovođenje Akta o promeni Ustava Republike Srbije. Treća tačka dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O RASPISIVANjU REPUBLIČKOG REFERENDUMA RADI POTVRĐIVANjA AKTA O PROMENI USTAVA REPUBLIKE SRBIJE. Pre prelaska na odlučivanje o Predlogu odluke u celini, potrebno je da se Narodna skupština izjasni o postojanju naročito opravdanih razloga za stupanje odluke na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njenog objavljivanja. Podsećam vas da je, tačkom 7. Predloga odluke, predviđeno da ova odluka stupa na snagu danom donošenja. Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da odluka stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 196, za – 193, protiv – troje. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje odluke na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njenog objavljivanja. Stavljam na glasanje Predlog odluke o raspisivanju republičkog referenduma radi potvrđivanja Akta o promeni Ustava Republike Srbije, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 196, za – 193, protiv – troje. Konstatujem da je Narodna skupština dvotrećinskom većinom od ukupnog broja narodnih poslanika donela Odluku o raspisivanju republičkog referenduma radi potvrđivanja Ata o promeni Ustava Republike Srbije. Želim da čestitam svim narodnim poslanicima na donošenju ovako važnih odluka, jer promena Ustava je veoma važna za svaku državu. Želim, takođe, da još jednom zahvalim svima koji su u ovom procesu učestvovali. Odmah nakon ove sednice biće raspisan referendum za 16. januar. Pozivam sve građane da uzmu učešće na ovom referendumu, jer je to u interesu Republike Srbije. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem Osmu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Samo vas podsećam da sam za prekosutra, četvrtak, 02. decembar, zakazao za 10.00 sati Posebnu sednicu povodom obraćanja Narodnoj skupštini Duartea Pašeka, predsednika Interparlamentarne unije, a za 12.00 časova Devetu sednicu Drugog redovnog zasedanja sa Predlogom zaključka povodom predstavljanja Izveštaja Evropske komisije o Republici Srbiji za 2021. godinu i Predlogu odluke o izmenama odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine. Zahvaljujem na pažnji. Samo još jedno, zaboravio sam da kažem, pošto je ovo izuzetno važna tema, Zagorka Aleksić, narodna poslanica Jedinstvene Srbije je posle porođaja, pošto je postala majka deteta koje sada ima dva meseca, čini mi se, došla je da glasa povodom ovog važnog čina i ja joj se zahvaljujem i ujedno čestitam. Hvala.