Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam narodni poslanik Helijana Dragojević iz Boljevca. Zahvaljujem mojim Boljevčanima koji su glasali za listu na kojoj sam bila kandidat, jer sredina poput moje izuzetno retko ima priliku da ima predstavnika u parlamentu. Poštovane kolege, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana. Zakon o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana donet je 1991. godine. U međuvremenu, pretrpeo je više izmena i dopuna. Njegova dugogodišnja primena ukazuje da je nadalje neodrživ nivo socijalne sigurnosti koji je utvrđen ovim zakonom. Prema važećem zakonu, on se utvrđuje u procentualnom iznosu od prosečne zarade u opštinama, iz čega proizilazi različitost nivoa socijalne sigurnosti po opštinama. Sada je odnos najnižeg i najvišeg iznosa materijalnog obezbeđenja u Republici 1:5. Zbog toga je neophodno izvršiti izmenu u Zakonu, tako što bi se utvrdio jedinstveni minimum socijalne sigurnosti u Republici, jednak za sve građane. Ove odredbe bi se primenjivale od septembra meseca ove godine. Predloženo rešenje poboljšalo bi položaj građana u 122 opštine u Republici, u kojima je prema podacima za prvo tromesečje tekuće godine prosečna zarada manja od prosečne zarade u Republici, što je slučaj u većini opština iz moje sredine. Procena je da će ovo pravo ostvariti još oko 13.000 novih porodica. Istovremeno se predlaže izmena načina usklađivanja nivoa socijalne sigurnosti, koji se do sada usklađivao sa rastom zarada, što u određenim situacijama dovodi do nominalnog pada ove vrednosti. Stoga se sada predlaže usklađivanje sa indeksom troškova života, i to svakog meseca. Članom 2. Predloga data je mogućnost Vladi da dodeli jednokratnu pomoć u slučajevima izuzetnog ugrožavanja životnog standarda velikog broja građana. Predložene izmene drugačije tretiraju porodicu u kojoj je većina članova sposobna za rad, ograničavajući vreme korišćenja materijalnog obezbeđenja do devet meseci u toku godine. Pojednostavio se postupak priznavanja prava na materijalno obezbeđenje, a povoljnost za građane je i rešenje da se pravo priznaje od dana podnošenja zahteva. Predložene izmene odnose se i na dodatak za pomoć i negu drugog lica, koji se takođe usklađuje svakog meseca sa indeksom troškova života, u cilju podrške porodicama koje se staraju o licima sa posebnim potrebama. Ukoliko je korisnik ovakve pomoći smešten u ustanovu socijalne zaštite, prema predlogu, nastavlja da koristi pomoć, jer ovo pravo ostvaruje prema zdravstvenim indikacijama i tim sredstvima korisnik treba da učestvuje u plaćanju troškova smeštaja. Izmenom zakona stvaraju se pretpostavke za uređivanje položaja hraniteljskih porodica, tako što se ograničava broj korisnika u hraniteljskoj porodici na najviše troje dece, odnosno dvoje, ako su ometena u razvoju, s tim da ukupan broj dece u hraniteljskoj porodici, računajući decu hranitelja, ne može biti veći od četvoro dece. Izuzetak je kada se radi o smeštaju u porodici srodnika i smeštaju braće i sestara. U drugoj porodici se može smestiti najviše tri odrasla ili tri stara lica. Uređeno je pitanje obuke hranitelja, utvrđuje se minimum i maksimum za rad hranitelja, način zaključivanja ugovora, obavezno penzijsko osiguranje hranitelja. Predložene mere imaju za cilj da unaprede ovaj oblik zaštite, koji je najpovoljniji za zaštitu dece bez roditeljskog staranja. Veoma su značajne izmene koje regulišu situaciju kada srodnici koji su obavezni da plaćaju troškove smeštaja to ne čine. Centar za socijalni rad ima obavezu da pokrene postupak sudske naplate duga. Ukoliko je korisnik smešten u hraniteljsku porodicu, dok traje sudski postupak plaćanje preuzima budžet Republike, s tim što po okončanju sudskog postupka obveznik izdržavanja ima obavezu da sredstva na ime duga uplati u budžet Republike. Građani koji podnesu zahtev za smeštaj u kapacitete visokog standarda snose troškove postupka smeštaja, što je izuzetak u odnosu na opšti režim po kome građani u oblasti socijalne zaštite ne plaćaju troškove postupka. U pogledu preciziranja uslova za početak rada i obavljanje delatnosti ustanova socijalne zaštite i fizičkih lica u oblasti socijalne zaštite, predlaže se izmena uslova za imenovanje direktora, a novina je i obaveza kandidata za direktora da podnese program rada ustanove u mandatnom periodu, koji ocenjuje upravni odbor ustanove pri davanju mišljenja za imenovanje direktora. Za upravne i nadzorne odbore ustanova socijalne zaštite Predlog zakona predviđa učešće predstavnika osnivača i zaposlenih. Novina je učešće korisnika, odnosno zakonskih zastupnika, staralaca korisnika u upravnim odborima ustanova za smeštaj korisnika, a sve u cilju kvalitetnije zaštite korisnika. Predlaže se osnivanje nove ustanove socijalne zaštite, zavoda za socijalnu zaštitu, koji bi se bavio nadzorom nad stručnim radom i unapređenjem sistema socijalne zaštite. Izmene zakona usmerene su i na razdvajanje upravnog nadzora i nadzora nad stručnim radom ustanove. U tom smislu se predlaže da se za obavljanje inspekcijskog nadzora uvede inspekcija socijalne zaštite. Predložena zakonska rešenja treba da obezbede preduslove za unapređenje sistema socijalne zaštite i poboljšanje položaja korisnika, što su dovoljni razlozi za njihovo usvajanje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Snežana Pantić-Aksentijević.
Dame i gospodo, Srbija je u katastrofalnoj ekonomskoj krizi i socijalnoj bedi. Veliki broj građana u Srbiji bukvalno gladuje i sve to zahvaljujući nebrizi Vlade Srbije, one bivše koja je bila kriminalizovana i ove sadašnje koja je delom kriminalizovana, a delom nesposobna da radi u interesu građana Srbije. Gospodine ministre, kada predlažete ovaj zakon kojim smanjujete socijalna davanja, trebalo bi da nam objasnite da li ste razmišljali o onim ljudima koji još uvek kao rade i još uvek kao primaju plate; koliko je takvih koji, iako su čestiti i uzorni građani, ne mogu da plate struju, komunalije, vodu. Zašto niste od Dinkića tražili da ukine da se plaća porez na vodu, što je zaista neverovatno, ali u ovoj zemlji Srbiji, nažalost, istinito. Ovakav zakon kakav nam je Vlada predložila ne može zaštititi najsiromašniji sloj građana, pogotovo to ne može ako u primeni zakona učestvuje ministar za rad, zapošljavanje i socijalnu zaštitu, gospodin Slobodan Lalović, koji je ostao poznat građanima Srbije po tome što je obećao da će u železnici i ostalim javnim preduzećima podeliti otkaze za još oko 40% zaposlenih, ista priča kao i u vreme bivšeg ministra Milovanovića. I on je kao i vi obećavao da će davati otkaze. Vlada, odnosno drugi članovi Vlade su govorili da će otvarati nova radna mesta i, nažalost, svaki put ministar bude u pravu. Doduše, protiv ministra Milovanovića se vodi nekoliko krivičnih postupaka, a imam informaciju da ste vi, ministre Laloviću, obećali jednoj grupi radnika koji vode postupak protiv ministra Milovanovića da ćete sa vaše funkcije, a preko Odbora za socijalnu zaštitu Skupštine Srbije, da inicirate formiranje anketnog odbora (ministar me naravno ne sluša, baš njega briga šta je obećao) da bi se utvrdile činjenice vezane za navodno pranje para ministra Milovanovića preko ministarstva na čijem je čelu bio. Ministre, da biste sprečili da se poveća broj građana koji će potpasti pod ovaj zakon i doći u situaciju da im se mora dodeljivati socijalna pomoć zato što će ostati bez posla, imali ste jedan preči zadatak. To je bilo donošenje, odnosno predlaganje novog zakona o radu. Prvo, zato što je postojeći Zakon o radu nešto najtragičnije što je Srbiju moglo da zadesi, zakon na osnovu koga su stotine građana ostali bez posla i bez sredstava za život, a drugo, zato što ste nastavili da primenjujete zakon koji, u stvari, u ovoj skupštini nikada nije donet. Da vas podsetim, to je zakon za koji je jedan poslanik DOS-a glasao daljinskim upravljačem iz Soluna. Vi ste to znali, i u izbornoj kampanji ste pričali o tome, a već četiri meseca, koliko ste ministar, ne pada vam na pamet da menjate taj katastrofalni zakon. Svaki dan je sve više građana Srbije kojima će morati da se dodeljuju sredstva za socijalnu zaštitu. Svaki dan imamo blokade puteva od strane onih kojima Vlada neće da plati maline, višnje, i proizvođači pšenice su tu; iako ste zaključili nekakav dogovor sa proizvođačima pšenice, to opet nije ono što su oni u startu tražili, ali tek ih čeka iznenađenje kada počnete da im smanjujete tu cenu na ime vlažnosti, na ime kvaliteta itd. Sinoć čujem da su se pojavili i proizvođači kajsija sa istim problemom. Malopre su vam ispred Skupštine prošli radnici Elektrodistribucije. Videli ste ih kada ste istrčali iz "audija", bili su na 15 metara od vas i bukvalno ste utrčali u Skupštinu. Pitala sam te ljude zbog čega štrajkuju. Kažu, zato što im Vlada već četiri godine krade pare, zato što imaju 50% manju platu od ostalih zaposlenih u Elektrodistribuciji. Niste se oglasili, ministre, sinoć smo videli na televiziji onu stravičnu sliku teških telesnih povreda radnika, predstavnika sindikata koji je želeo da štrajkuje, ili ste i vi... kao što reče predsednik jednog sindikata, pozvao je predsednika Vlade Vojislava Koštunicu da se probudi iz zimskog sna. Izgleda da ste svi vi u Vladi Srbije u dubokom zimskom snu. Juče ste rekli, ministre, da ovaj zakon predviđa decentralizaciju. Pitam vas - zašto decentralizacija do nivoa direktora? Predvideli ste, navodno, da ćete direktora birati na osnovu nekog ličnog programa rada direktora. Valjda direktor treba da sprovodi program koji se donese na nivou lokalne samouprave, s obzirom na decentralizaciju koju ste predvideli, a ne da opet stvarate mogućnost zloupotrebe, tako što socijalni program ili program socijalne zaštite svakog pojedinca podleže subjektivnom mišljenju, umesto da se odrede objektivni kriterijumi i da se na osnovu toga bira direktor, što je sasvim normalno. Uostalom, neko vam je juče rekao - niste ni vi postavljeni za ministra zato što ste postavili građanima Srbije neki značajan socijalni program. Rekli ste da u zakonu predviđate zavod kao ustanovu koja se na stručan način bavi problemima socijalne zaštite. Pitam vas - šta je sa vašom stručnošću, šta je sa stručnošću ljudi u Ministarstvu, šta će nam zavod. Danima smo ovde pričali o nepotrebnom formiranju nekakvih agencija, a vi ste sada izmislili da to nije agencija, nego zavod. Nije šija nego vrat. Opet novi zaposleni, opet na teret budžeta, opet na teret ovih ljudi kojima smanjujete socijalna davanja. Naravno, usput tražite sebi povećanje plate za 170%, čisto da se nađe. Nešto mi je bilo posebno interesantno juče u ovoj vašoj rečenici. Rekli ste, ministre - interesantna je druga dimenzija koja se ogleda u činjenici da je u tranzicionom periodu i reformama ovaj zakon poslednje utočište porodica. Kažete - ciljna grupa zakona je porodica. Pitam vas zašto niste rekli istinu, da je ciljna grupa porodica, ali u smislu da sa ovakvim socijalnim davanjima uništite porodice u Srbiji, da povećate broj gladnih, a zadatak vam je, ministre, da zaustavite ovo tiho umiranje od gladi u zemlji Srbiji koje je, nažalost, činjenica. Srpska radikalna stranka je svakako svesna socijalnih problema u Srbiji i upravo iz tog razloga mi smo 8. aprila ove godine podneli predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana. Do dana današnjeg o ovom zakonu se nije raspravljalo i bili smo ubeđeni, pošto predsednik Skupštine nije stavio naš predlog na dnevni red, da je to zato što je imao saznanja da vi u Ministarstvu ovaj posao radite ozbiljno i da ćete Skupštini predložiti jedan celovit nov zakon. Zaista je dosta više da se ovde bavimo izmenama i dopunama zakona. Dajte jednom neka neko resorno ministarstvo uradi jedan valjan zakon, da ga ne prepisuje, ne dopunjava, ne menja, da zaista imamo o čemu da raspravljamo i da taj zakon bude nešto što će zaista doprineti boljem životu građana u Srbiji. Predlog koji je SRS podnela ima u suštini samo dve karakteristike koje su, po našem mišljenju, bile zaista urgentne. Jedna je da se konačno stavi do znanja građanima srpske nacionalnosti na Kosovu i Metohiji da ova Srbija misli o njima i da se porodicama koje žive na teritoriji Kosova i Metohije od 24. marta 1999. godine pruži odgovarajuća socijalna zaštita. Drugi cilj našeg predloga bio je da se poveća iznos socijalnih davanja. O tome će, naravno, biti više reči kada budemo govorili o zakonu o pojedinostima, ali mislim da je neophodno da prihvatite amandmane SRS, zato što smo mi, u skladu sa programom naše stranke i u skladu sa onim što se u zemlji Srbiji trenutno dešava, predložili takve amandmane da će jedino prihvatanjem tih amandmana ovaj zakon imati smisla i služiće svrsi za koju ga, pretpostavljam, i donosimo. Pretpostavljam da ne donosimo zakon samo da biste vi mogli da kažete da je i vaše ministarstvo, eto, nešto uradilo, nego zato što bi zakon trebalo da poboljša socijalni status građana Srbije. Vašim predlogom to se neće desiti. Jednostavno nije moguće da neko bolje živi ako mu vi smanjujete socijalna davanja.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Snežana Pantić-Aksentijević, a neka se pripremi Milovan Radovanović.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodine ministre, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđenju socijalne sigurnosti građana. Ovaj zakon je prvi put donet 1991. godine i od tada je pretrpeo izvesne promene. Neophodno ga je dalje menjati i, svakako, prilagođavati i usklađivati sa socijalnom situacijom i potrebama. Stav G17 plus je da je ovaj zakon dobar. Poslanici poslaničke grupe G17 plus će podržati i glasati za ovaj zakon. Zakon je dobar zato što utvrđuje jedinstveni minimum, tj. minimalni nivo socijalne sigurnosti za sve građane. Građani će pod istim uslovima ostvarivati pravo na materijalno obezbeđenje. Posebno bih pomenula uvećanje dodatka i pomoći za negu drugog lica. Sadašnji mesečni iznos biće povećan sa 2.394 dinara na 4.000 dinara. Iznos će biti usklađivan svakog meseca. Važno je da će svi korisnici biti izjednačeni, i na taj način građani 122 opštine u našoj Republici biće izjednačeni. Podsetiću vas da je gospodin Mlađan Dinkić, ministar finansija, u budžetu predvideo dovoljno novca koji će pokriti ovu zakonsku regulativu. Uvećanje dodatka za negu i pomoć drugog lica otvara više pozitivnih mogućnosti. Jedna od njih, na prvom mestu, jeste da se pruža podrška i mogućnost porodicama da zadrže lica sa posebnim potrebama u porodicama, a ne da te osobe budu smeštene u pojedine ustanove socijalne zaštite. To je daleko skuplje rešenje, a rešenje da lica sa posebnim potrebama ostanu u svojim porodicama je svakako bolje i za porodicu a i za državu. Na drugom mestu značajno je da lica smeštena u ustanovu socijalne zaštite zadržavaju pravo na materijalno obezbeđenje, tako da aktivno mogu da učestvuju u podmirivanju troškova koje naprave boravkom u određenoj ustanovi. Posebno bih pohvalila uređenje hraniteljskih porodica. Toplinu roditeljskog doma svakako ništa ne može da zameni, ali, ipak, hraniteljska porodica je oblik zaštite koji je najpovoljniji za decu bez roditeljskog staranja. Poboljšanja u ovom segmentu ogledaju se, pre svega, u ograničenju broja štićenika koje hraniteljska porodica može da ima, što će svakako dovesti do kvalitetnije usluge. Hranitelji će, svakako, biti obučeni zaulogu koju dobijaju, a biće određen i minimalni i maksimalni iznos nadoknade za rad hranitelja. Predviđeno je i obavezno penzijsko osiguranje hranitelja. Brojna su poboljšanja koja će nastupiti donošenjem ovog zakona. Prvi put se uvodi nadzor, inspekcija nad radom ustanova socijalne zaštite, kako na nivou kontrole kvaliteta usluga, tako i na nivou kontrole poslovanja. Prvi put su korisnici usluga u sastavu upravnih odbora socijalne zaštite i aktivno su uključeni u njihov rad. Podsetiću vas da ovaj zakon pripada grupi zakona koji su vrlo važni za državu, a njegovim usvajanjem bićemo bliži dobijanju značajne kreditorske i donatorske pomoći. Poslanici G17 plus će glasati za ovaj zakon. G17 plus se na ovaj način zalaže da se status nepravedno marginalizovanih lica sa posebnim potrebama poboljša. Nama su opšte dobro i opšti interesi uvek bili iznad stranačkih, i nemojmo pitati ko je pisao ovaj zakon, jer to nije ni važno. Važno je da ga podržimo i da stavimo interese 24.000 građana sa posebnim potrebama na prvo mesto. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović, a neka se pripremi Slobodan Adžić.
Dame i gospodo narodni poslanici, socijalna ugroženost prilično širokog kruga ljudi i velikog broja stanovnika ima višestruke uzroke. Najglobalniji uzrok u poslednjih nekoliko godina je uticaj SAD na ostatak sveta, njihova nacionalna orijentacija, kako oni to kažu, da osvajaju tuđe narode i tuđe države. U tom smislu, na ovim prostorima postoji njihov uticaj i pre bombardovanja, a naročito za vreme bombardovanja, kada su uništene mnoge fabrike, posle čega je veliki broj ljudi ostao na ivici materijalne egzistencije, oni su socijalno ugroženi, a i posle 5. oktobra 2000. godine opustošena je srpska privreda. Da pomenem da su seljak, agrar i poljoprivreda permanentno ugrožavani i osiromašeni od 1945. nadalje, a ta ugroženost i nebriga za seljaka i poljoprivredu i dalje ostaje. Naši Srbi na Kosovu i Metohiji su u priličnoj meri obespravljeni i ugroženi, i država mora da povede računa o njihovom zbrinjavanju i socijalnoj pomoći. Njihov život nije zaštićen, oni ne mogu da obrađuju njive i obradivo zemljište kako bi ostvarili katastarski prihod za osnovno, golo preživljavanje. To je s jedne strane. S druge strane, ne primaju platu i država ne može da uzme u obzir postojanje nepokretnosti tih ljudi, jer je to za njih povlašćeni položaj i to ne može da dođe pod udar eventualnog odsustva povlašćivanja. Kod privatizacije preduzeća u zadnjih nekoliko godina veliki je problem uvođenje socijalnog programa koji se ne primenjuje, naprotiv, radnici se otpuštaju s posla po volji novih vlasnika preduzeća u Srbiji. Primer za to imamo u aleksinačkoj opštini, gde je veliki broj preduzeća privatizovan a ljudi su ostali bez posla i, naravno, postali su socijalno ugrožena kategorija stanovništva. Veliki je broj radnika ostao bez posla, oko milion, u zadnjih nekoliko godina i ne možemo da kažemo da su oni zbrinuti, svako od njih je socijalno ugrožen, svako od njih ima potrebu za socijalnim zbrinjavanjem. Sa druge strane, očekuje se da će još priličan broj ljudi ostati bez posla, jer se ne vidi rešenje, bar od strane ove nove vlasti, kako će moći privreda da oživi, kako će moći radnike da vrate na posao i da im se omogući da primaju platu i ostvare materijalnu egzistenciju. Socijalna zaštita je još ranije sa privrede prebačena na brigu i na staranje države, što je dobro. Otklonjena je briga privrednih preduzeća i subjekata, ali nije dobro što nastavljate u kontinuitetu sa uništavanjem privrede koja nije u mogućnosti više da puni budžet. Stoga je interesna sfera vlasti usmerena na agrar, poljoprivredu i seljaka, na katastarski prihod koji treba da puni budžet, kojim treba da se obezbeđuje socijalno zbrinjavanje i socijalna zaštita, mislim na socijalno ugroženo stanovništvo, i zbog toga pribegavate novim sredstvima, uvodite nova poreska opterećenja preko doprinosa za socijalno osiguranje. U ovom novom predlogu zakona nije dobro što se uvodi zavod za socijalnu zaštitu, jer tu će biti veći broj ljudi, veći broj činovnika, veći izdaci za plate i materijalne troškove, izdvaja se samo deo ministarstva u ovaj zavod koji takođe ima svoje nadležnosti kada je u pitanju socijalna zaštita. Treće, inspekcijski nadzor kod socijalne zaštite. Tu imamo tri kategorije činovničkog, administrativnog staranja o socijalnoj zaštiti, povećanje broja činovnika i izdataka za plate i materijalne troškove. Sa postojećom strukturom kontrole i nadzora može se imati dovoljan uvid u sve nepravilnosti koje se događaju, kao što je, recimo, primer ustanove za smeštaj učenika srednjih škola u Aleksincu ili doma za smeštaj dece, mislim na retardiranu decu, to je takođe opština Aleksinac, tačnije mesto Kulina, za vreme prethodnog direktora, izvesne Maline. Konkretno još nešto da kažem, u predlogu ovog zakona se govori o imenovanju vršioca dužnosti direktora centra za socijalni rad; pravo je preneto sa osnivača, opštine, na nadležno ministarstvo. Ako opština kao osnivač centra za socijalni rad može da vrši izbor direktora, onda bi takođe opština mogla da vrši izbor vršioca dužnosti direktora centra za socijalni rad. Time se to ovlašćenje koje je predviđeno Predlogom zakona o socijalnoj zaštiti oduzima, jer ako ima veća ovlašćenja od direktora, zašto onda ne bi, gospodine ministre, opština kao osnivač centra za socijalni rad imala ovlašćenja, manja ovlašćenja da vrši izbor vršioca dužnosti direktora. Takođe, ako određeni radnici u centru za socijalni rad pored položenog državnog ispita treba da ispune ovaj uslov, onda i direktor centra za socijalni rad treba kao jedan od uslova da ima položeni državni ispit, jer je on ovlašćen da predstavlja državu u upravnim sporovima, odnosno centar za socijalni rad; on je jedino ovlašćen i treba da ispuni uslov da ima položen stručni, odnosno državni ispit, pre ostalih radnika u centru za socijalni rad. Dalje, neki korisnici predlogom ovog zakona, po osnovu ujednačenosti visine socijalnih davanja, dobijaju, a drugi gube zbog različitosti proseka primanja po opštinama. Ne može da se kaže da je ovaj predlog zakona koristan i da se prihvati i zato mi u SRS usmeravamo u našim kritikama za ovom govornicom osnovne primedbe. U svakom slučaju, treba da budete spokojni i mirno da spavate, jer kohabitacija DS u vašim sobama je prisutna, jer oni su za ovom govornicom najavili da će podržati ovaj predlog zakona.
Reč ima ministar Slobodan Lalović.
Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, samo želim da dam nekoliko informacija da bi se otklonile netačnosti koje se iznose za ovom govornicom, posebno one koje se ponavljaju, da ne bi bili u zabludi ni vi, a ni građani Srbije. Netačnost koja se ovde iznosi jeste da se ovim zakonom nekome smanjuje a nekome povećava. Po sadašnjim zakonskim rešenjima, kada je prosečna zarada u nekom gradu ili opštini veća od prosečne u Republici, onda se primenjuje prosečna zarada u Republici, a ne ta u gradu ili opštini gde je veća prosečna zarada. Ovo kažem prosto da građani ne bi bili u zabludi. Znači, netačna je tvrdnja da se nekome smanjuje, a nekome povećava, samo se povećava. To je drugo sada, šta sam i kada znao, ne bih to sada komentarisao, takođe mislim i na vaše ocene znanja ili neznanja, pustimo građanima da ocenjuju ko šta zna i ne zna. To je prva stvar koja treba da se ima u vidu kada se o ovom zakonu razgovara. Druga stvar, takođe jedna netačna stvar, želim prosto da dam informaciju zbog građana Srbije i poslanika, jer većina poslanika to ne zna, pa da zna ubuduće - u svakom zakonu koji ovde dolazi i gde se koristi pojam "zarada" uvek se misli jedino na bruto zaradu, jer ne postoji više u zakonima pojam "neto zarada". Zašto je to značajno? Zato što jedan broj poslanika računa ove procente, 32% i ostalo, u odnosu na neto zaradu, pa dolaze do nekih pogrešnih cifara. Znači, molim vas za ubuduće da znaju svi poslanici, sve što dođe u ovu skupštinu, radi se o bruto zaradi, jer bruto zarada je sada u ovom trenutku osamnaest hiljada dinara i nešto, a sada računajte 32% ili bilo šta u odnosu na visinu bruto zarade. To su dve stvari koje su bitne da se ne bi ponavljale dezinformacije sa ove govornice. Možda da kažem još jednu stvar, jer je direktno vezano za zakon, a na kraju ću sigurno komentarisati sve ono što je rečeno od strane narodnih poslanika. Smatram da je to bitno, jer ovde se ponavlja za govornicom jedna teza o tome da je srpska privreda u teškom stanju, da se to dogodilo u poslednjih nekoliko godina, da ona propada; ali takođe treba da obavestimo građane Srbije da je srpska privreda propala i razorena u periodu od 1990. do 2000. godine, kada je društveni proizvod Srbije smanjen za više od 60% i 5. oktobra 2000. godine je preuzeto 40% od društvenog proizvoda iz 1989. godine. Znači, ipak da znamo šta je istina, a onda možemo diskutovati šta se dogodilo u ovih par godina, ali da se zna početna stavka. Drugo, vezano za to na neki način, govori se o viškovima radnika u Srbiji, na neki način se ovo ministarstvo apostrofira u vezi sa viškom radnika u Srbiji; dakle, viškovi radnika u Srbiji su nastali upravo u periodu razaranja srpske privrede u tih 10 godina. Mislim da se ne radi o tome da treba ubiti glasnika koji donosi lošu vest, nego se baviti onim što stvarno jeste problem. Dakle, srpska privreda koja je razorena u tih 10 i više godina apsolutno nema moć da opstane (ono što može opstati), ukoliko ne napravimo restrukturiranje te privrede. Ono što treba sada da se radi jeste zapravo to, a činjenica da se sada vidi kakve su posledice, to je već drugo pitanje. Prosto bih ukazao na jednu netačnost u vezi sa tim kada je srpska privreda dovedena do tog stanja u kome se nalazi danas, jer to je bilo u tom periodu i mislim da ne bi bilo potrebno da se o tome dalje diskutuje. Ako su u pitanju činjenice, možemo nastaviti o činjenicama, šta se događalo sa društvenim proizvodom Srbije u tom periodu i šta se događa danas kada je u pitanju srpska privreda. Mislim da je ovaj zakon o kome razgovaramo upravo zakon koji treba, pored ostalog, da pomogne građanima Srbije koji su najviše pogođeni onim što se događalo u poslednjih 15 godina u ovoj nesrećnoj državi.
Zahvaljujem se gospodinu ministru. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, kao predsednik poslaničke grupe SRS.
Voleo bih da ste vi uspeli da dostignete društveni proizvod iz 1998. godine, pa čak i iz 1999. godine, u kojoj smo bili bombardovani. Sada me jedna druga stvar interesuje, gospodine ministre, da li je 21. maja ove godine vaš vozač oborio devojku na pešačkom prelazu između Kalemegdana i Knez Mihailove ulice u 23,55 časova, pobegao sa mesta nesreće pod dejstvom alkohola i da li ste bili u kolima te večeri sa njim?
Ne vidim razlog da odgovorite na ovo pitanje, to nije tema, ali izvolite ako želite.
Zašto da ne, ako je to tema vezana za zakon, verovatno jeste povezana sa zakonom. Dakle, da, tačno je da je vozač Ministarstva tog datuma, te večeri jednu devojku zakačio na pešačkom prelazu ili oko pešačkog prelaza. Naravno da nisam bio u kolima, to je bilo kasno uveče, gde se on vozio... i u međuvremenu je dobio otkaz, što se toga tiče. Ministarstvo je u velikoj meri pomagalo da se ta devojka, hvala bogu, oporavi i sada je na oporavku u banji Melencima i daće bog da sve bude u redu sa devojkom od 19 godina.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, gospodin Nikolić.
Zašto, gospodine ministre, Ministarstvo kada je auto pripadao Republičkom zavodu za tržište rada?
Nisam konstatovao član Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Slobodan Adžić, a neka se pripremi narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, pred nama je vladin Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđenju socijalne sigurnosti građana. Smatram da ovaj predlog treba podržati, jer novine u ovoj oblasti popravljaju materijalni status korisnika prava, a istovremeno budućim korisnicima obezbeđuju viši nivo socijalne zaštite. Činjenica da je za sprovođenje zakona potrebno obezbediti dodatna novčana sredstva iz budžeta Republike u visini od 330 miliona dinara, dakle, 212,5 miliona za isplatu naknade za materijalno obezbeđenje i 117,5 miliona za naknadu za negu i pomoć, dovoljno govori da ovaj zakon donosimo u interesu socijalno ugroženih građana. Time ćemo bar delimično ispuniti svoje predizborno obećanje o socijalno pravednijem društvu, što istovremeno predstavlja korak u pravcu izgradnje humanijeg društva. Nažalost, u današnje vreme sve je više pojava u društvu koje nas vode ka nehumanijem i utoliko je ovaj korak značajniji. Novine u predlogu koje će značajnije popraviti položaj socijalno ugroženih su: prvo, novim odredbama zakona uspostavlja se jedinstveni minimalni socijalni nivo sigurnosti u Republici, što će za posledicu imati bolju zaštitu stanovništva u onim opštinama u kojima je prosečna zarada niža od prosečne zarade na nivou Republike. Takvih opština, nažalost, u Srbiji danas ima 122. Drugo, usklađivanje nivoa socijalne sigurnosti sa indeksom troškova, a ne rastom zarada, kao što je bilo do sada, u narednom periodu omogućiće da socijalna davanja u većoj meri prate rast troškova života, što je svakako bolje od dosadašnjeg rešenja jer je rast troškova veći od rasta zarada. Treće, 24.000 korisnika prava na novčanu naknadu za pomoć i negu imaće umesto dosadašnjih 2.394 dinara mesečno iznos od 4.000 dinara. To je pravo koje će ići od 1. septembra 2004. godine. Dakle, i budući korisnici će primati viši iznos. Ako se izvrši poređenje sa visinom naknade tog istog prava kod Fonda PIO, onda je i ovaj iznos nizak. Nizak je i zbog toga što su korisnici nemoćna lica, ali verujem da će Ministarstvo za socijalna pitanja ovaj vid zaštite u daljem periodu stalno pojačavati i vremenom dovesti na isti nivo. Četvrto, uređivanjem statusa hraniteljskih porodica novim odredbama unapređuje se jedan oblik zaštite dece bez roditeljskog staranja, koji je nesumnjivo najpovoljniji oblik zaštite te dece. Peto, novine kao što su: pooštreni uslovi za imenovanje direktora socijalnih ustanova, uvođenje predstavnika korisnika u upravne odbore socijalnih ustanova, osnivanje republičkog zavoda za socijalnu zaštitu koji će se baviti unapređenjem socijalne zaštite u Srbiji, fleksibilnost u uređenju pitanja osnivanja centara za socijalni rad pri opštinama, uvođenje posebnog inspekcijskog nadzora nad radom ustanova socijalne zaštite i brojne druge novine, omogućiće popravljanje stanja u ovoj oblasti, kojom se ne možemo pohvaliti, kao što se ne možemo pohvaliti mnogim drugim oblastima trenutno u Republici Srbiji. Na kraju bih podsetio da mi danas vršimo izmene zakona koji je usvojen u ovoj Skupštini pre 13 godina, kada su uslovi u našoj republici bili drugačiji. Socijalno raslojavanje je u proteklom periodu bilo veliko i nastavlja se. Broj zaposlenih je manji, a nezaposlenih veći, promenila se starosna struktura u korist starijih, broj obolelih procentualno je danas veći, broj hendikepiranih posle brojnih ratova u kojima su mladi učestvovali je porastao. Zato je potrebno pristupiti sistemskim rešenjima mnogobrojnih problema vezanih za pitanje socijalne zaštite. Imajući u vidu da nam je privreda u teškom stanju, naročito je važno da Ministarstvo pronađe izvore finansiranja koji će se formirati na pravednim osnovama, koji podrazumevaju da ne ugrozimo ugrožene i ne nametnemo visoke obaveze onima koji svoju delatnost usmeravaju na uvećanje novostvorene vrednosti. Takva mogućnost postoji kroz veće oporezivanje bogatijih, ubiranjem prihoda u većoj meri od monopolista, itd. Jedan od dobrih primera kako se sredstva mogu obezbediti jeste upravo i donošenje novog zakona o igrama na sreću, jer dosadašnji zakon je omogućavao dalje bogaćenje priređivača igara na sreću i osiromašenje socijalno ugroženih. I sasvim na kraju, posledice donošenja ovog zakona osetiće se tek krajem godine, pa je potrebno da Ministarstvo za socijalna pitanja brže radi na pronalaženju što boljih rešenja u cilju obezbeđenja socijalne sigurnosti i socijalne zaštite svih građana u Srbiji. Hvala.
Hvala narodnom poslaniku Slobodanu Adžiću. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, a neka se pripremi narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog izmena i dopuna Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana treba u odredbama da ima, pre svega, pozitivne stavke, ali, nažalost, imamo mnogo negativnih stavki u samom predlogu zakona. Umesto da bude pozitivno istaknuto u cilju povećanja socijalne zaštite, ovde imamo negativne stavke zbog kojih dolazi do smanjenja socijalne zaštite za pojedine korisnike. Ovde je gospodin ministar pokušao da nas ubedi da se nikome ne smanjuje i da se svima povećavaju socijalna davanja. Međutim, čitajući član 11. koji se menja članom 4. ovog zakona, minimalni nivo socijalne sigurnosti za mesec septembar utvrđuje se u procentualnom iznosu od osnovice koju čini prosečna zarada ostvarena po zaposlenom u Republici u drugom kvartalu te i te godine. Znači, uzima se jedan prosek, ali postoje i gradovi i opštine koji imaju primanja veća od tog proseka. Ne vidim tu odredbu, taj član zakona koji ukazuje da se, ukoliko ima više od prosečnog, primenjuje taj član zakona, tako da se pojedinim kategorijama socijalnih korisnika ne umanjuju socijalna davanja. Znači, ono što je bitno, ne može se doneti dobar zakon koji će jednom broju socijalnih korisnika smanjiti socijalna davanja, da bi se drugim socijalnim korisnicima povećala. Jedan broj će biti zadovoljan, ali će isto tako biti i nezadovoljnih. Ko je nezadovoljan? To su naši najugroženiji građani u Republici Srbiji, to su građani koji primaju socijalnu zaštitu. Negativno je kada gospodin ministar izjavi i slaže, citiram: "Povećava se pomoć i nega drugog lica dvostruko". Znači, trenutno dodatak za pomoć i negu drugog lica iznosi 2.394 dinara. Ukoliko se dvostruko poveća, to je 4.788 dinara. Uvidom u Predlog zakona, vidi se da je povećanje na 4.000 dinara od 1. septembra 2004. godine. Znači, razlika je 788,00 dinara. To je možda mala stavka za ministra, ali za korisnike socijalne pomoći je sigurno velika stavka i ne bi trebalo da obmanjuje javnost i građane, kao i korisnike ove socijalne zaštite. Mislim da je i ovaj predloženi iznos za negu jako mali. Taj iznos treba povećati, naročito za one korisnike koji koštaju mnogo manje državu ukoliko su u svom stanu ili u svojoj porodičnoj kući i ne koriste ustanove socijalne zaštite, koje višestruko koštaju državu za te socijalne korisnike. Primenom Predloga zakona o socijalnoj zaštiti, nakon usvajanja, povećaće se iznos materijalnog obezbeđenja za korisnike u 122 opštine. Znači, sama ta rečenica demantuje ministra za ono što je malopre izjavio. Zašto u 122 opštine, zašto ne u svim opštinama? Tu se još navodi da će ovaj predlog zakona omogućiti da još 13.000 novih porodica budu korisnici socijalne zaštite. Međutim, postoji jedna kategorija srpskog stanovništva koja nije obuhvaćena ovim predlogom zakona. To je kategorija stanovništva koja ne samo da je socijalno najugroženija, nego je uopšte najugroženija, a radi se o Srbima koji rade na prostoru Kosova i Metohije. Suvišno je da pričam o životu Srba na Kosovu i Metohiji. To nam je valjda svima dobro poznato. Želim da ukažem da oni nisu obuhvaćeni ovim zakonom i ukoliko jesu, oni su oštećeni i zapostavljeni od strane Vlade Republike Srbije i ovog ministarstva koje vodi brigu o socijalnim davanjima. O čemu se radi? Korisnici budžetskih sredstava koji žive i rade na Kosovu i Metohiji imaju dvostruka primanja, bilo da su u prosveti, zdravstvu, organima uprave ili u bilo kojim drugim službama. Znači, oni koji su na platnom spisku budžeta Republike Srbije primaju dvostruke plate, a korisnici socijalne zaštite nemaju tu čast, oni to ne primaju. Samim tim oni su oštećeni, jer dele istu sudbinu kao i oni što rade u prosveti, zdravstvu, državnoj upravi, organima lokalne samouprave. Mislim da tu nepravdu treba ispraviti ovim predlogom zakona. Inače, sam ministar je u više navrata istakao da je u ovom predlogu zakona o socijalnoj zaštiti humanost i solidarnost u prvom planu, što je pozitivno, ali je negativno ako se ta humanost i solidarnost primenjuje selektivno, što znači da korisnici socijalne zaštite na Kosovu i Metohiji ne uživaju prava, ponavljam, zaposlenih u prosveti, zdravstvu, državnoj upravi, lokalnoj samoupravi i ne primaju dvostruke iznose socijalne zaštite, kao što primaju ostali korisnici budžeta. Ova nepravda traje već pet godina i neophodno je da Skupština ispravi ovu nepravdu, tako da korisnici socijalne pomoći na Kosovu i Metohiji imaju isti tretman kao i oni koji su zaposleni a korisnici su budžetskih sredstava. Ova nepravda se putem amandmana može ispraviti. Predlažem ministru da sagleda ovaj problem, da amandmanski deluje i ispravi ovu nepravdu ili da prihvati amandmane SRS. Amandmanima SRS-a se rešava problem, tj. ispravlja se višegodišnja nepravda prema Srbima koji žive na Kosovu i Metohiji. Tačnije, amandmanima SRS se predlaže uvođenje prava na posebno materijalno obezbeđenje pojedinaca, odnosno porodica koje imaju trajno i neprekidno prebivalište na teritoriji AP Kosovo i Metohija u trajanju dužem od pet godina, počev od 24. marta 1999. godine, koji nisu privremeno raseljeni sa teritorije Kosova i Metohije i koji, kao žrtve okupacije, nasilja i terorizma na Kosovu i Metohiji, nisu u mogućnosti da ostvare prihode ili ih ostvaruju ispod nivoa socijalne zaštite. Dame i gospodo, ako je Vlada Republike Srbije u stanju da materijalno obezbedi negde preko 40.000 porodica korisnika, smatram da je potrebno učiniti samo jedan mali napor, jedan gest dobre volje, uz malo snage i upornosti da se iznađu sredstva i da se materijalno obezbedi preostalo srpsko stanovništvo koje je uprkos neviđenom haosu, teroru, bezakonju, čemu je svakodnevno izloženo, ipak rešilo da živi i opstane na Kosovu i Metohiji. Zaslužili su da i Vlada Republike Srbijepovede računa, da im pomogne, kako bi uspeli da opstanu, da prežive i nadžive trenutnu okupaciju, teror i bezakonje. Ovo nije velika stavka, veliki iznos za budžet, za Vladu Republike Srbije. Srbi na Kosovu i Metohiji su zalužili mnogo više, ali hajde da pomognemo onima koji su socijalno najugroženiji na Kosovu i Metohiji, da ispravimo višegodišnju nepravdu i da Vlada Republike Srbijeza sve bude majka, a ne, kao što je do sada, za neke majka, a za neke maćeha. Uporište za ovo što sam sada izneo može se naći u članu 10. Predloga zakona, koji kaže: "Pojedincu koji je sposoban za rad...", a to su pretežno Srbi na Kosovu i Metohiji, a nemaju uslova za življenje, "...odnosno porodici koja ima članove sposobne za rad, materijalno obezbeđenje pripada u trajanju od devet meseci godišnje". Znači, možemo se pozvati na ovaj član, s tim što bi se član 11, gde je minimalni nivo socijalne zaštite udvostručen u odnosu na ono što važi, da bi se izjednačila kategorija stanovništva sa onim ostalim korisnicima budžeta koji su u radnom odnosu i da se kroz prihode, koji su definisani u članu 18. Znači, to je jedan mali napor Ministarstva i ovi problemi bi se rešili; tako bismo umnogome pomogli Srbima koji su ostali, a koji su stvarno ugroženi, koji nemaju nikakva primanja. Samo da vam navedem primer zaposlenih u Kombinatu "Trepča", a ima mnogo slučajeva gde oba supružnika rade u Kombinatu "Trepča", koji nemaju nikakva primanja, a Vlada je počela tek u poslednjih par meseci da isplaćuje neku nadoknadu. Pet godina su bili zapostavljeni i prepušteni na milost i nemilost. To možemo rešiti uz jedan dodatni napor, dok traje rasprava o ovom predlogu zakona, kroz amandmane, to je preporuka ministru da deluje; to neće biti velika cifra, a moći ćemo da te porodice socijalno zaštitimo kao i sve porodice u državi Srbiji.
Hvala narodnom poslaniku Kragoviću. Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić, a neka se pripremi narodni poslanik Stefan Zankov.
Gospodine predsedavajući, gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama je zakon o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđenju socijalne sigurnosti građana. Nije lako ovakav jedan zakon braniti, a još teže ga je napadati. Nije lako braniti iz razloga što mi nismo bogata zapadnoevropska zemlja koja ima visoka izdvajanja, pa može da na jedan normalan i dobar način reguliše ovu oblast. Dakle, moramo biti odgovorni prema ljudima koji imaju odgovarajuće materijalno obezbeđenje i odgovarajuća prava, iz razloga što su njihove oči usmerene na nas, jer njima znači to povećanje. I, nemojte nam ovde širiti demagogiju da se određene stvari smanjuju, a neke povećavaju. Koncentrišite se na one ljude u 122 opštine, gde se ovo povećava i gde to njima zaista znači u bilo kojoj meri da se to ovde čini. Počeću svoje izlaganje sa socijalnom poveljom EU, gde je regulisan segment socijalne zaštite, koji kaže da lica koja nisu bila u mogućnostida stupe ili da se ponovo uključe u tržište rada, a nemaju sredstava za izdržavanje, moraju imati mogućnost da primaju dovoljna sredstva i socijalnu pomoć u skladu sa svojom konkretnom situacijom. London, 2004., mladić bez posla prima 60 funti nedeljno i ima stan. Za tih 60 funti može normalno da se hrani i izdržava. Ivanjica, 2004., materijalno obezbeđenje za jednog čoveka je 796 dinara. Ne mogu da razumem da nekome smeta da se ta osnovica poveća. Ja ću istaći ovde one osnovne teze u samom zakonu koje na određen način pospešuju i bolje regulišu navedenu oblast. Znači, zakon obezbeđuje jedinstven minimalni nivo socijalne sigurnosti. Naravno, i opštine i gradovi u skladu sa svojim potencijalom mogu nivo podizati. Takođe je značajno što se ovaj nivo uvećava u skladu sa porastom troškova života. Sada neko zamera što nije u skladu sa povećanjem plata. Da smo to uskladili sa povećanjem plata, on bi rekao - pa nije u skladu sa povećanjem troškova života. Povećanje plata izmereno u ovom mesecu ne znači da će povećanje biti u idućem mesecu, a svedoci smo da troškovi života iz meseca u mesec rastu. Zatim, uvećava se iznos dodatka za pomoć i negu drugog lica, uređuje se status hraniteljskih porodica, jer je ovo najpovoljniji oblik za decu bez roditeljskog staranja. Posebno je važno istaći i mogućnost prava na penzijsko osiguranje hranitelja. Što se tiče institucionalnog okvira, osniva se zavod za socijalnu zaštitu, koji će se baviti nadzorom nad stručnim radom i unapređenjem sistema socijalne zaštite i takođe se uvodi inspekcija socijalne zaštite, jer valja podvrgnuti kontroli da li se ove mere sprovode na adekvatan način. Pooštravaju se uslovi za imenovanje direktora i u sastavu upravnih odbora korisnici će imati svog predstavnika. Dakle, niko ne može da zameri da se ova oblast na određeni način ne uređuje. Čulo se ovde za skupštinskom govornicom da ova skupština nije donela dovoljan broj zakona, da li smo doneli zakone ili smo doneli izmene ili dopune zakona. Nisam video da je važno za određenu poslaničku grupu da li su ovo izmene ili dopune, jer oni ni na jedno ni na drugo pozitivno ne odgovaraju, nego ovde za govornicom pokušavaju ili da pozivaju na štrajk, što ovih dana čine, a ja vam kažem da je ministar iskusan u sindikalnom radu, pa možete njega da konsultujete kako se to radi i da li se radi ovde za skupštinskom govornicom. Neki kažu da ne brinemo za seljake i poljoprivredu, a znate i sami da je agrarnibudžet povećan tri puta, da su krenuli kratkoročni i dugoročni krediti, pa malo se upoznajte ako o tome ne znate, a znate i sami da ste diskutovali i o pšenici, ali ja ću vam reći i da je za to zaslužan G17 plus i prof. Miroljub Labus koji je pregovarao. I reći ću vam "zrno po zrno pogača", jedan po jedan zakon, jedna po jedna izmena, stvari se polako uređuju, a vi ovde mašite slamom koliko vam je volja. Reći ću vam takođe da su za primenu ovog zakona, jer je primena jako važna, izdvojena sredstva u budžetu Republike Srbije, i to ne vašom zaslugom nego zaslugom ministra finansija Mlađana Dinkića, tako da ćemo imati mogućnost implementacije ovog zakona. Naravno da na ovaj način mi ne rešavamo sudbinu zemlje, ali povećavamo prag socijalne zaštite. Tako treba da se nastavi i u budućnosti, da u raznim oblastima života donosimo zakone koji te oblasti pospešuju i unapređuju. G17 plus se za to zalaže i glasaće za ovaj zakon. Takođe, G17 plus poziva i ostale poslaničke grupe i kolege poslanike da glasaju za ovaj zakon, jer on bolje uređuje ovu oblast.
Hvala gospodinu Albijaniću. Reč ima Stefan Zankov, a za diskusiju neka se pripremi narodni poslanik Jovan Palalić.
Dame i gospodo narodni poslanici, programska opredeljenja SRS-a su takva da je briga o najugroženijima, o onima koji nisu u stanju da sopstvenim radom ostvaruju prihode za život, za nas prioritet. Smatramo da je socijalna funkcija jedna od najvažnijih funkcija svake moderne države. Postojeća zakonska rešenja i propisi koji regulišu oblast socijalne zaštite su u principu dobri, jer obezbeđuju i garantuju zadovoljavajuća prava korisnicima. Ono što je predstavljalo problem jeste njihova realizacija u smislu određivanja konkretnih procenata, gde se sve svodi na nedostatak novčanih sredstava, a para u krajnjoj liniji nema zbog problema svih problema, odnosno zbog nefunkcionisanja srpske privrede. Ove izmene i dopune Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana ne donose ništa revolucionarno. Prava ostaju praktično ista. Sami procenti u članu 4. Predloga zakona bili bi možda i dobri da su zarade u Srbiji na nekom evropskom nivou. Ovako procentualno od naše prosečne zarade, bila i ona bruto u pitanju, ovo ne predstavlja praktično ništa. Od 16 do 32%, to je kada se preračuna od 2.800 do 5.700 dinara, govorim otprilike, zavisno od toga da li je reč o pojedincu ili o porodici sa jednim, dva ili više članova, koji nisu sposobni za rad. Šta može da se uradi sa ovim novčanim iznosima, ako znamo koliki su danas troškovi života u Srbiji? Praktično ništa. I struja je pre desetak dana za najveći broj korisnika poskupela za 26%. Zato je ovde ključna stvar da se iznese značajno povećanje procenata. Jedino bi to predstavljalo neki rezultat, a ne ove zakonske izmene same po sebi. Ono što je dobro, to je činjenica da će korisnici u 122 opštine, čiji je prosek zarada ispod republičkog, dobiti nešto veće iznose, ali će u ostalim opštinama dobiti manje nego do sada. Mišljenja sam da je trebalo ove mizerne procente da odredite tako da nijedan korisnik ne dobije manje. U istom članu 4. kaže se da će se minimalni nivo socijalne sigurnosti usklađivati svakog meseca sa indeksom troškova života. Mislim da je ovo obična prevara. Zbog čega? Kada su rasle cene, vi ste ih usklađivali sa zaradama. Sada kada bi trebalo da rastu zarade, a cene su uglavnom dostigle maksimalni nivo, vi usklađujete sa cenama, odnosno sa troškovima života. Ono što može da se zapazi u ovom predlogu zakona jeste mnogo teksta koji ne donosi suštinski ništa novo, a još manje stvara uslove da se u praksi nešto promeni nabolje u ovoj oblasti. Ima i nelogičnosti. U članu 1. menja se član 8. pa kaže - troškove postupka za ostvarivanje prava iz ovog zakona ne snose građani, ako ovim zakonom nije drugačije utvrđeno. Kako je moguće da troškove postupka mogu snositi korisnici ovog prava koje je, po mom mišljenju, besmisleno, pa je ovde i suvišno. Član 3. dodaje reč "minimalno" nivou socijalne sigurnosti, što je takođe apsolutno suvišno. Zašto bi taj nivo imao više nivoa, minimalni, srednji, maksimalni itd? U skladu sa starom praksom, kada ne znate kako da obrazložite ili opravdate neko zakonsko rešenje, pozivate se na usklađivanje sa propisima Evropske unije, ili na decentralizaciju, što je slučaj u članu 2. gde se obezbeđivanje prava na smeštaj u prihvatilišta i prihvatne stanice prenosi iz nadležnosti Republike u nadležnost opštine. Kako će ovo, kako kažete, da jača lokalnu samoupravu, kada je ovo samo jedno od sedam, čini mi se, prava koja postoje u sistemu socijalne zaštite. Pre mi se čini da je ovo jedna obična promena, samo radi promene. U članu 13. kaže se: Član 25. menja se i glasi: "Dodatak za pomoć i negu drugog lica utvrđuje se u nominalnom mesečnom iznosu." Zašto i ovde niste išli procentualno od prosečne zarade ostvarene po zaposlenom u Republici, što je bilo jedino ispravno kada su socijalna davanja u pitanju, a ne fiksno. Članom 15. izmena i dopuna zakona ograničava se broj dece koja se mogu smestiti u drugu porodicu na troje, odnosno dvoje, a praksa nam govori nešto sasvim drugo. Zna se koliko je ljudi koji prihvataju više dece i kojima država treba da pomogne, a ne da ih ograničava na ovaj način i sputava ih u obavljanju njihove humane misije. Ova vlada očigledno ne može, kao i prethodna, a da u okviru maltene svakog zakona ne formira neku novu agenciju, zavod, komisiju ili nešto slično. Tako i ovde, valjda u cilju povećanja zaposlenosti u Srbiji, predlažete osnivanje jedne nove ustanove. Radi se o zavodu za socijalnu zaštitu. U obrazloženju kažete da bi to bila stručna institucija koja bi se bavila nadzorom nad stručnim radom i unapređenjem sistema socijalne zaštite, da je do 1990. godine ove poslove obavljao Institut za socijalnu politiku, koji je ukinut, tako da sada u sistemu ne postoji nijedna stručna institucija koja bi se kvalitetno, studiozno bavila pitanjima unapređenja funkcionisanja ustanova socijalne zaštite. Sve je ovde veoma lepo rečeno, ali ubeđen sam da je ovo samo još jedan način da vaši tzv. eksperti dođu do još neke fotelje. Sigurno je da nije problem u ovoj oblasti nepostojanje studioznog bavljenja ovim pitanjima. Ovde je problem novac, nefunkcionisanje privrede i samo obezbeđivanjem više sredstava može se pomoći ljudima koji nisu sposobni za rad. Na samom kraju, mislim da ste mogli ovim predlogom zakona da uzmete u obzir i težak položaj Srba na Kosovu i Metohiji koji ne mogu da ostvaruju prihode, jer žive u uslovima okupacije, terorizma, pa da se i njima da pravo na posebno materijalno obezbeđenje. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Zankovu. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, a za diskusiju neka se pripremi narodni poslanik Branislav Stevanović.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, po zakonima koji reaguju na stanja kao što su egzistencijalna ugroženost, velika nezaposlenost, društvena patologija, kriza morala, kriza porodice, prepoznaje se odgovorna vlast, a i humano društvo. Upravo ovakva stanja posledica su činjenice da je naše društvo u prethodnom periodu bilo izloženo sankcijama, ratovima, promeni društvenog sistema i samim tim se povećavao broj onih lica koja su imala potrebu za većim stepenom socijalnih usluga i socijalne zaštite. Činjenica je da je našoj državi potrebna strategija socijalne politike, jačanje ustanova, profesionalizacija kadrova i opremanje ustanova. Ali, naravno, potrebno je pod hitno promeniti i neke propise koji su doneti u prethodnom periodu, a koji su imali za posledicu pogoršanje socijalnog stanja velikog broja naših građana. Tu prvenstveno mislim na propise iz oblasti PIO i Zakon o radu koji se pokazao kao loš za veliki broj naših sugrađana koji su bili zaposleni u tom periodu iza nas. Mogu da kažem da je u mojoj opštini, u Bačkoj Palanci, veliki broj ljudi ostao bez posla i veliki broj ljudi je bio direktno ugrožen i pogođen Zakonom o PIO, tako da su mi se građani i zaposleni pojedinih preduzeća obraćali i tražili da uputim zahtev da se promene zakoni iz oblasti rada i PIO. U ovom zakonu spomenuto je i pitanje decentralizacije. Posledica ovog stanja koje smo imali, posledica ratova jeste veliki broj izbeglica koji je u našoj zemlji i zaista ima potrebu za socijalnom zaštitom. Mogu da kažem da je u mojoj opštini 8.500 izbeglica, prvenstveno sa područja zapadne Bosne i Bosanske Krajine. Naravno, napravljeni su programi za integraciju, veliki broj pitanja je otvoren. Međutim, lokalna vlast, opštinska vlast nije na ta pitanja odgovorila. Imamo činjenicu da su te izbeglice u situaciji da preko 7.500 njih plaća stanarinu, 1.800 porodica, i da ta stanarina iznosi oko 2,8 miliona maraka ili 1,4 miliona evra. Upravo ta činjenica, da je potrebno da se otvori pitanje na koji način lokalni organi rešavaju probleme socijalne zaštite, vrlo je važna. Što se tiče konkretnih zakonskih rešenja, mogu da kažem da je ovaj deo koji se odnosi na utvrđivanje jedinstvenog minimalnog nivoa socijalne sigurnosti na tragu onog stava i one politike DSS da se obezbedi ravnomeran teret tranzicije i teškog stanja u tranziciji u ovom periodu. Imali smo, kao što je više puta ovde rečeno, činjenicu da je u 122 opštine situacija bila takva da su primane naknade za materijalno obezbeđenje ispod nivoa koji je utvrđen na nivou Republike. Ovo je nešto što mi pozdravljamo i mislimo da će to doprineti da se upravo taj teret tranzicije ravnomerno rasporedi. Ono što je važno reći, što unose naredne odredbe, jeste da imamo stimulaciju i odgovornost. Kada je u pitanju stimulacija, imamo oblast hraniteljstva i tu možemo reći da smo potpuno zadovoljni načinom na koji je rešen taj problem u predloženim izmenama zakona. Poboljšava se i edukacija porodica i onih koji primaju socijalno ugrožena lica u svoje okrilje, a takođe je i činjenica da se one stimulišu određenom naknadom; u slučaju da lica koja su obavezna da plaćaju naknadu to ne plaćaju, država do okončanja sudskog spora te troškove snosi. To jeste vrlo važno, jer ova oblast, ovo pitanje hraniteljstva je najbolji način da se izađe u susret onim licima koja imaju potrebu za socijalnom zaštitom. Što se tiče pitanja odgovornosti, pozdravljamo činjenicu da je regulisano pitanje na koji način će moći da bude izabran direktor jedne socijalne ustanove. Prvi put imamo situaciju da on mora da izađe sa programom rada. Do sada to nije bio slučaj. Imali smo po tom pitanju veliki javašluk u našim ustanovama, a sada će i nadležni organi i upravni odbor imati jasnu sliku o kakvom kandidatu će se izjašnjavati. Naravno, dobra je stvar što u upravne odbore ustanova ulaze i predstavnici korisnika, staralaca tj. onih koji su vrlo zainteresovani za to na koji način će biti pružena usluga, i u tom smislu mislimo da će kvalitetnije doprineti da se formuliše politika u tim ustanovama, koja bi bila, u stvari, u interesu korisnika. Dobro rešenje je i to što se omogućava da ustanove socijalne zaštite imaju mogućnost da zasnivaju ugovore o volonterskom radu i ugovore o dopunskom radu sa nezaposlenima. Kao što sam rekao u uvodnom delu svog izlaganja, imamoveliki problem sa kadrovima i naraslu potrebu za pružanjem ovakvih usluga. Takođe imamo i činjenicu da u našoj državi ima veliki broj nezaposlenih. Upravo ova činjenica da je moguće zaključivanje ugovora o volonterskom i dopunskom radu znači da će se, s jedne strane, povećati profesionalizacija i stručnost u ustanovama, dok sa druge strane znači poboljšanje rešavanja problema nezaposlenosti. Na kraju želim da istaknem da nasleđeni problemi iz prethodnog perioda, koje sam istakao u uvodnom delu, ne mogu da se reše nekim instrumentom koji ovde pominje neki imaginarni, čarobni štapić, i ne mogu preko noći. Jedini instrument koji može da doprinese da se u narednom periodu poboljša stanje u ovoj oblasti, da ova država krene napred jesu valjani zakoni. Sa valjanim zakonima, koji stvaraju uslove da se stanje popravi, stanje koje je 15 godina bilo loše, sa takvim predlozima i instrumentima sadašnja vlada izlazi pred ovaj parlament i takve zakone donosi. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik Branislav Stevanović, a neka se pripremi Zoran Krasić.
Dame i gospodo, gospodine ministre, hteli mi da priznamo ili ne, nalazimo se u izuzetno teškoj situaciji, gde se dnevno u zemlji Srbiji održava 40-tak štrajkova, a mogu da kažem da ste vi delimično u pravu kada kažete da su glavna dešavanja bila od 1990. do 2000. godine. Zna se uzrok tome. To su ratna dešavanja na našim prostorima, jer okupator nije mogao drugačije da okupira našu zemlju ekonomski, a da nije bilo ratova. Međutim, nama se desilo jedno još veće zlo 2000. godine, dolaskom DOS-a na vlast. Narod je očekivao mnogo više: više zapošljavanja, veću produktivnost i veći društveni standard. Međutim, dogodilo se nešto na šta želim da skrenem pažnju gospodinu ministru. Niste, gospodine ministre, u pravu, jer ja sam član Odbora za privatizaciju i kategorično tvrdim da je gospodin Vlahović sa gospodinom Cvetkovićem, direktorom Direkcije za privatizaciju, naneo veliku štetu ovom društvu. O tome ću nekom drugom prilikom više govoriti, neću pominjati samo njih dvojicu, nego možda 1500 do 2000 kriminalaca koji su unazadili ovo društvo, a proizvod svih tih dešavanja, te kobne bratske, da ne kažem lopovske privatizacije je više hiljada ljudi na ulici. Mi smo imali mnogo takvih slučajeva, ali ne bih ovom prilikom da govorim o tome. Sada je najvažnije da se mi ovde, sve stranke, ponesemo isto kao u situaciji kada smo donosili Rezoluciju o Kosovu, da i vi sa vašom sujetom prihvatite sve naše amandmane, a mislim da je oko 16 amandmana podneto, da ih uvažite, kako bismo upristojili ovaj zakon i kako bismo, za početak, priuštili onaj minimum egzistencije našim sugrađanima. Između ostalog, podržao bih amandman gospodina Baralića, koji se odnosi na seosku decu koja su ostala bez roditelja. U ovom predlogu zakona stoji da oni koji imaju preko pola hektara zemlje neće imati pravo na tu nadoknadu. To nema smisla jer su ta deca, u stvari, prepuštena sama sebi, pa treba da imate u vidu da taj amandman treba podržati. Što se tiče zavoda za zdravstvenu zaštitu, više puta su isticane neke stvari, ali i o tome ne bih više govorio jer su moje kolege iz SRS već o tome dosta govorile, pa to ne bih ponavljao. Svakako da sredstva koja su namenjena za osnivanje tog zavoda treba da se upotrebe za davanje socijalne pomoći. Treba da postoje centri za socijalnu pomoć na nivou opština i već vidim da je tu predviđena jedna vrsta samostalnosti, da ne kažem decentralizacija, gde dajete veća prava lokalnoj samoupravi jer je u pitanju izdvajanje sredstava kako bi se finansirali socijalni slučajevi. Tu bih vam dao preporuku, potrebno je da imate u vidu i zakon o lokalnoj samoupravi koji smo mi predložili, pa da tom prilikom i tu decentralizaciju izvršne vlasti obavite, isto kao i sa ovom decentralizacijom. Ne bih se složio sa iznosom od 16% za pojedinca i 32% za petočlanu porodicu. Mislim da je taj iznos suviše mizeran, mali i da bi tu trebalo učiniti više da se on poveća, jer je po nekoj proceni ta pomoć za petočlanu porodicu dovoljna samo da plati struju za mesec dana i za po neku veknu hleba. Upozorio bih vas, gospodine ministre, da prenesete vašim kolegama iz Vlade, odnosno da imate u vidu, da nam se ne bi desila situacija koja se desila Alžiru, da ako imamo devet miliona stanovnika ne zadužimo 18 milijardi dolara ili evra, pa da upadnemo u tešku ekonomsku krizu, da nas naši unuci i praunuci proklinju zbog ove nanete štete. Na kraju, ne znam da li je to slučajnost ili namera da se ovaj zakon baš donosi u vreme kada su u jeku pripreme za lokalne izbore, kao što je bilo i vraćanje zajma za privredni preporod Srbije, koji se vraća krajem avgusta. Mislim da je to više savet vaših koalicionih partnera, SPS-a, ili vi možda sledite njihove primere iz ranijih dešavanja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim predlogom zakona Vlada u suštini pokušava da nastavi politiku DOS-a u oblasti socijalne politike. Prethodni sastav dosovske vlade je radio na novim definicijama siromaštva i ovaj predlog zakona je, praktično, nadgradnja, proširivanje tog pojma. Da me ne bi neki kritikovali kako stalno osporavam zakone, u ovom zakonu neke stvari mogu i da pohvalim. Ovo je možda jedini zakon koji s pravom može da bude u suprotnosti sa Ustavom, iz prostog razloga što Ustav ne promoviše bedu i siromaštvo, nego daje priliku životu. I, svaki propis koji ima u vidu život i nastojanje da se obezbedi, koliko-toliko, blagostanje zaslužuje pohvalu. Međutim, ovaj zakon, očigledno, ima samo u naznakama dobru nameru, ali kada se pogledaju odredbe, šta se menja, kako se menja i koliko se menja, onda cilj nije postignut. Ni delimično nije postignut. Kao što promenom radnog zakonodavstva nije ostvaren onaj cilj, već kontra cilj, tako i ova terminološka promena nivoa socijalne sigurnosti na minimalni nivo socijalne sigurnosti u suštini ništa ne znači. Vi se sećate da smo i garantovane zarade ranije imali prilike od onih eksperata koji ne znaju ni šta je društveni proizvod, ne znaju ni da uzročno-posledično analiziraju nešto što je činjenica, koji optužuju nekoga za gubitak društvenog proizvoda u desetogodišnjem periodu; pa naravno da je izgubljen društveni proizvod, jer se ovaj narod borio za život i sačuvao je više od trećine tog društvenog proizvoda. Činjenica je da onih 6,5 milijardi nije došlo 24. septembra 2000. godine, činjenica je da je došla velika pomoć iz inostranstva, otpisani su dugovi, pa je činjenica da je privreda u još težem stanju. Činjenica je "početak za imetak", koji se pretvorio u pustoš i činjenica je da je napokon neko zaboravio da nas ubeđuje u aktivnu socijalnu politiku. Naravno, kada se analizira onaj zakon koji je prošle godine jedan sindikalni funkcioner kao ministar predlagao, a to je zakon o zapošljavanju i sigurnosti i pravima za vreme privremene nezaposlenosti, kada posle tri ili šest meseci ili možda godinu dana čovek koji je ostao bez posla ostane i bez te naknade, naravno da on postaje socijalni slučaj. Dakle, onda postaje socijalni slučaj i onda prelazi u oblast socijalne zaštite. Ceo sistem obaveznog osiguranja kod nas nije mnogo kvalitetan i nije mogao da zaživi iz prostog razloga što privreda ne radi, što je jedan od lidera DOS-a u Prokuplju 2000. godine septembra meseca rekao - sve ćemo da zapalimo, ako ne pobedimo. Bilo je potrebno da se samo Skupština zapali, kako reče Batić, tri kompjutera i dve zavese. Naravno, ako privreda ne radi, onda ne pomaže ni aktivna ni bilo koja druga socijalna politika. Međutim, ovaj predlog zakona vrvi od pustih želja i netačnih premisa. Nesvesno je predlagač učinio dobro što je prvi put posle sedam ili osam godina promovisao jedan princip koji izvire iz Ustava Republike Srbije. Republika garantuje socijalnu sigurnost građanima, nesposobnim i onima koji nemaju dovoljno sredstava za život. Pošto ona to garantuje, ona to garantuje na celoj svojoj teritoriji i dobro je što je napokon počeo da se koristi kao kriterijum republički prosek, ali nije dobro što je izbačen kriterijum koji se odnosi na neposredno okruženje, opštinu, gde korisnik socijalne zaštite živi. Očigledno je da je pravo rešenje kombinacija ta dva uslova. Evo vam i primera za to: mi smo nedavno imali izbore, a ja moram da vam kažem da u opštinama Trgovište, Medveđa trgovina procveta onog dana kada članovi biračkog odbora u proširenom sastavu dobiju naknadu za rad na dan izbora, tih 1.500 dinara mnogo znači jednoj porodici; onda nije ni čudo što je u Knjaževcu jedna žena revoltirana što nije član biračkog odbora razbila kutiju. Vidite šta je njoj predstavljalo tih 1.500 dinara. Ovim zakonom ne može da se popravi ono što je u sferi ekonomije, nova definicija novog siromaštva ne pomaže, ne leči rane, socijalno stanje može da se popravi ukoliko privreda radi, ali mi već dve nedelje donosimo ovde zakone za koje apsolutno mogu da tvrdim da su u funkciji da se ne radi. Izmišlja se sve i svašta, a imaćemo jednu tačku, ne znam da li je sledeća, to je porez na dodatu vrednost koji će svojim nebulozama dodatno da iskomplikuje stvari. Ništa nije urađeno da privreda počne da radi. Što se tiče naše poljoprivrede, ne valja kad ne rodi, a još gore je kad rodi. Ne može da se dogovori oko zaštitne cene, pa se baci, tu nešto ne valja, nešto ne ide. Pravac kojim se vlast kreće je pogrešan. Sa pepela ništa ne može da iznikne i u to budite sigurni. Ne treba uništavati ono što postoji, dakle, treba to čuvati, jer sve što sa strane bude došlo, to je onaj sir u onoj mišolovci. Mi ćemo povodom amandmana da analiziramo sve ove članove gde smo podneli amandmane i ukazaćemo na nedostatke, ukazaćemo da se išlo na pola puta, ukazaćemo šta će u praksi da znači promena ovog zakona. Ova promena ništa dobro neće doneti, kao što ništa dobro neće biti ukoliko 250 poslanika glasaju za ovaj predlog zakona. Iz te činjenice ne dolazi ništa dobro, jer u našoj stvarnosti, u našoj ekonomiji i u pogrešnim zakonima kojima se nešto navodno popravlja... Ostatak vremena koje mi pripada usmerio bih da ukažem na jednu pogubnu stvar koju Vlada radi. SRS je pre dva meseca predložila promenu ovog zakona i uvođenje posebnog prava, a to je posebno pravo na materijalno obezbeđenje koje bi uživali pojedinci i porodice koje žive na prostoru Kosova i Metohije. Vlada to nije odbila, ali je dala mišljenje da će svojim predlogom zakona na celovitiji način to da reguliše. Nažalost, tog dela nema u ovom predlogu zakona. Ako predlagač misli da se ono što je bila početna ideja, a to je kako da se pomogne ljudima, nalazi u članovima 2. i 3. Predloga zakona, onda se grdno prevarila. Ne smete da nasedate na priče o zabrani postojanja paralelnih institucija vlasti na teritoriji Kosova i Metohije. Svakim zakonom mi moramo da dokažemo da su Kosovo i Metohija u sastavu Republike Srbije i da mi imamo suverenost na toj teritoriji, ma koliko to nekome delovalo čudno, nekome bolno, a neko se pravio da je veliki vizionar, političar, pa kaže - nije prilika da se to napiše, da ne brkamo u oči nekima. Ne, mi vodimo politiku pre svega zbog naših građana, a ne zbog okupatora i mnogo bi bilo preciznije i jasnije svima da se sa nekoliko odredbi regulisalo to posebno pravo na materijalno obezbeđenje, pa ako treba i da se promeni odgovarajući propis kojim bi se obezbeđivala i namenski usmeravala sredstva za porodice koje i danas žive na Kosovu i Metohiji. Ovako imamo jednu igru reči iz koje svako može da zaključi i ovako i onako, pa da u jednom trenutku Vlada kaže - da, mi smo u tom članu mislili na Kosovo i Metohiju, a u drugoj situaciji da kaže - ne, mi nismo mislili. Mi smo mislili o krpljenju nekih socijalnih rupa, kako je to, doduše vrlo široko, pa verovatno i neprecizno dato, kaže se - u slučajevima izuzetnog ugrožavanja životnog standarda velikog broja građana. To u suštini ništa ne znači. Veliko ugrožavanje i izuzetno ugrožavanje standarda velikog broja građana je prisutno u svim opštinama u Republici Srbiji, u svakoj ulici, možda nije na Senjaku i Dedinju, ali prođite bilo kojim mestom, izuzetno je ugrožen standard svima. Nešto što ste radili kao intervenciju u članu 10. zakona unošenjem novog stava 2, koji u suštini ništa ne znači. Da me ne biste pogrešno shvatili, mislim da Ustav promoviše život i da je dobro što ste na poseban način dali, ako ne definiciju, onda prezumpciju šta se smatra da je neko nesposoban za rad i da nema dovoljno sredstava za život; na posredan način, široko ste to dali, to je dobro, ali nivoi socijalne sigurnosti koji se garantuju ovim zakonom su ispod svakog kriterijuma. Ako vi mislite da za petočlanu porodicu minimalni nivo socijalne sigurnosti treba da bude 32% bruto zarade, da upotrebimo taj termin, onda ste se stvarno grdno prevarili, jer 32% neka bude 6.000,00 dinara. Oni koji su se anketirali kod B92 sa 12.000,00 dinara znaju kako su prošli. Neka neko kaže koja je to formula potrebna da petočlana porodica može da izmiri sve komunalne usluge i da obezbedi elementarnu egzistenciju sa 5.000-6.000, pa neka bude i 10.000 dinara u ovom vašem obračunu. Nema tog matematičara koji može da napravi tu matematiku da se opstane sa tako malim sredstvima. O tome niste vodili računa, držali ste se procenata, budžetskih mogućnosti ili nemogućnosti. Zbog toga ovaj zakon ne valja. Mi smo pokušali amandmanima da vam ukažemo u kom pravcu treba da se menja.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, samo kratko, kod izmena i dopuna ovog istog zakona koji je iz poznatih razloga prošle godine skinut sa dnevnog reda, SPS je podnela ukupno 12 amandmana. Da li zbog toga što su ti amandmani bili kvalitetniji ili zbog toga što su ljudi koji su radili izmene i dopune ovog zakona imali slične kriterijume, devet od tih 12 amandmana ugrađeno je u izmene i dopune ovog zakona sada. Ostali smo principijelni i podneli smo samo još tri amandmana koji nisu sada obuhvaćeni izmenama i dopunama ovog zakona. Još jednom molim sve kolege narodne poslanike za podršku amandmanu kojim se definiše član 3a, a juče sam obrazložio i nadam se dobio podršku kolega narodnih poslanika. Socijalistička partija Srbije će podržati izmene i dopune ovog zakona iz razloga koje smo koleginica mr Živodarka Dacin i ja izneli za govornicom. Dakle, smatramo da će usvajanje izmena i dopuna ovog zakona za veliki broj ljudi u ove 122 opštine u Srbiji na osnovu drugačijeg konstruisanja cenzusa i za novih 13.000 porodica u Srbiji poboljšati njihov položaj. S tim u vezi, preuzimamo odgovornost za podršku izglasavanju izmena i dopuna ovog zakona.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Shodno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, jedan kolega narodni poslanik je malopre ovde izrekao jednu laž, a to je da mi iz SRS-a pozivamo na štrajkove u Srbiji. Znam i razumem da vas plaši činjenica da mnogo građana stoji iza SRS-a i da bismo mogli čak i to da uradimo, ali mi to nećemo. Mi smo stvarno legalisti, demokrate, za razliku od vas. Ne bojte se, mi ne pozivamo na pobunu. Takođe, taj kolega me je oduševio kada je rekao da se ovaj zakon donosi zato što će da se primenjuje. Stvarno sam mislila da se svi zakoni donose zato što se primenjuju; doduše, vi, gospodine Laloviću, primenjujete zakon koji nije donet, pa možda nije iznenađenje ni ovakav komentar. Amandman na član 1. podnela sam zato što je predloženo rešenje cinično i ironično. Očekujete da neko kome je potrebna socijalna zaštita treba da plati troškove postupka za ostvarivanje te socijalne zaštite. Ako taj neko može da plati taksu, onda mu valjda ne treba ni socijalna zaštita. Ovo bi bilo presipanje iz šupljeg u prazno. Pošto su onako visoke administrativne takse po lokalnim samoupravama, znači, građani će da plate te takse, pa ćete onda vi posle te takse njima da vratite kroz socijalna davanja. Bilo bi bolje, ministre, da ste uputili jednu preporuku lokalnim samoupravama da u ovako teškoj ekonomskoj situaciji i nemaštini građana Srbije smanje te administrativne takse i da prošire broj građana koji su oslobođeni plaćanja administrativnih taksi. Znate, od vas se očekuje da celovitije brinete o socijalnoj zaštiti građana Srbije, a svaki dan u Srbiji su nove grupe građana kojima je potrebna socijalna zaštita. Na ivici egzistencije su i zaposleni u zdravstvu, i zaposleni u prosveti i zaposleni u sudskoj upravi, neki su već štrajkovali, neki štrajkuju, neki se pripremaju da štrajkuju. Zaista, dovešćete građane Srbije u situaciju da niko više neće moći da radi. Neke ćete, kao što ste obećali, otpustiti, 40% iz javnih preduzeća, sa posla, a ovi drugi će da štrajkuju zato što ne mogu da žive od plate koju dobijaju. Elem, niko neće moći da radi, neće imati ko da radi, osim što ćete raditi vi u Ministarstvu, a pogotovo ako vam povećaju platu za 170% kako ste tražili. Kao nikada do sada, Vlada Srbije je dovela časne i poštene seljake u Srbiji u situaciju da su došli na ivicu egzistencije i da će, nažalost, i oni izgleda biti primaoci socijalne zaštite. Trebalo je da vidite, ministre, pre neki dan sliku na kvantaškoj pijaci u Zemunu kada je jedan seljak skinuo desetak džakova kupusa sa svog kamiona i sopstvenim kamionom pregazio taj kupus, zato što mu se ne isplati da ga uzgaja. Kada ste se malopre ovde javljali, rekli ste, komentarisaćete ako ocenite da je bitno. Gospodine ministre, vama bi valjda trebalo da bude bitno sve što bilo koji poslanik za ovom govornicom kaže. Kažete da se ovde za ovom govornicom govori o viškovima radnika u Srbiji. Vi govorite o viškovima, vi ste taj glasnik koji nosi lošu vest. Takođe, zaista bi bilo krajnje vreme da prestanete da pričate o nasleđenim problemima. Vi ste valjda taj koji treba da bude pametan i sposoban da reši te nasleđene probleme. Prošla je jedna vlada, došla druga vlada, pa dokle ćete više da se vraćate na te nasleđene probleme. Hajde više krenite i rešavajte te probleme. Uzgred, ministre, rekli ste ovde - daću razne informacije; hajde nas informišite šta bi sa onim zagubljenim obveznicama za dečiji dodatak i zašto se više ne realizuju te obveznice.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, gospodin Albijanić, pa ministar Lalović. Izvolite.
Imao bih pravo i na repliku, ali reklamiram član 100. Poslovnika, jer koleginica ugrožava dostojanstvo Narodne skupštine - izjavila je da prethodni poslanik laže. Koleginice, reći ću vam nekoliko stvari. Niste vi pregovarali sa Pariskim klubom, nego lideri G17 plus; niste vi pregovarali sa Londonskim klubom, nego lideri G17 plus; niste vi pregovarali za pšenicu, nego lider G17 plus. Rekao sam vam nešto, ali izgleda da me niste dobro razumeli. Pregovori za pšenicu su se uspešno završili, a vama prepuštamo pregovore za slamu.
Gospodin Vučić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, da sam zapamtio sve oko čega su lideri G17 plus vodili pregovore [[Dobacivanje iz sale.]] Tačno je, ja sam glup, vi ste mnogo pametni. Sada ćemo da vidimo da li ću svega da se setim. (Predsednik: Još jednom vas molim, kao i ranije, nemojte vređati narodne poslanike. Izvolite. Gospodin Vučić je narodni poslanik Skupštine Srbije i ne dozvoljavam da ga iko vređa. Izvolite, odgovorite na repliku.) Gospodine Markoviću, te šibicarske štosove ostavite za predsedništvo vaše stranke, a u Skupštini nemojte da ih koristite. (Predsednik: Upozoravam vas drugi put i povodom ovog izraza. Izvolite.) Nemojte da me molite, jer to je istina, gospodine Markoviću. Pošto smo ustanovili da ste vi mnogo pametni, rekao bih geniji, pa eksperti, jednom rečju, a ja nisam naročito pametan, priznajem, da vidimo da li sam sve zapamtio. Kaže - pregovarali su sa Pariskim, Londonskim klubom, kaže da su za pšenicu pregovarali, oko otkupne cene žita. Još ste nešto pregovarali. Evo čega se ja sećam, šta ste vi pregovarali. Ostavili ste nama oko slame da pregovaramo. Pregovarali ste, pre svega, sa kumovima mafije, koliko para da vam daju i koliko još treba Srbiju da opljačkaju. Zašto nestaje struja u Srbiji, da niko ne zna, da niko ne odgovara, samo svakog dana struja poskupljuje da bi se kumovi mafije naplatili i namirili, kumovi mafije koje vi podržavate. Kažete da ste pregovarali oko cene žita. Jeste pregovarali i opet ste prevarili seljake, ne prvi put, već ko zna koji put. Kaže - biće 8,50 dinara. Ni to nećete da im isplatite. Opet ih varate, kao što ste ih varali kada ste govorili o trostruko većem agrarnom budžetu. Šta ste još pregovarali? Pregovarali ste sa nekim, da li su bili maršali ili kumovi, ali sa Maršalskih ostrva, ne znam šta su i ne znam o čemu ste tamo pregovarali, znam samo da je mnogo para nestalo iz Srbije. To je jedino veoma značajno o pregovorima u kojima su lideri vaše političke stranke učestvovali. To što vi radite, dosta je više narodu i građanima Srbije da slušaju. Mi vas pustimo, niste nam više interesantni, tu ste negde na jedan, dva posto, borite se za ovaj novi predloženi cenzus od dva posto, da uđete u parlament, inače ćete i vi na otvorena vrata da zakucate, kao i neki drugi u ovoj skupštini. To će biti jedini način da je vidite, i na razglednici, ono - Beograd noću, uslikaju Skupštinu Srbije, ili na televiziji, Treći kanal, kao pratite prenos. Pošto je sve to tako, mi vas ostavimo na miru, ne diramo vas, ali vi ne znate šta ćete sa sobom, izlazite i jedina tema vam je SRS i jedina meta, jer ništa drugo u životu ne umete da pričate. Jedino što umete da kažete, to je - radikali su ovakvi, radikali su onakvi. (Predsednik: Vreme.) Vi ste geniji, vi ste najveći mogući eksperti na kugli zemaljskoj, ali nemojte više u ovoj zemlji svoja stručna dela da sprovodite. Ojadite malo neku drugu državu, Srbiju ostavite na miru, biće nam bolje i lakše.
Gospodin Albijanić, po Poslovniku. Pre nego što vam dam reč, gospodine Albijaniću, još jednom, neću dozvoliti da se vređaju poslanici, oduzimaću reč. To se ne odnosi samo na vas, to se odnosi na svakog sledećeg govornika. Ovo je prevršilo meru. Izvolite.
Ponovo reklamiram član 100, jer za skupštinskom govornicom mogu da se iznesu kvalifikacije bez ikakve odgovornosti, da se vređaju ljudi bez ikakve odgovornosti. Dakle, G17 plus ima jako veliku odgovornost. Zaboravio sam da dodam da smo uspešno pregovarali sa MMF-om i Svetskom bankom. Mi znamo da vodimo i spoljašnju i unutrašnju politiku, za razliku od nekih koji kažu da je spoljašnja politika i prema Istoku i prema Zapadu, a to znači da je nema.
Replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam kakva je vaša "spoljašnja" politika, ali znam kakva je naša spoljna politika. Pravo da vam kažem, u tu vašu "spoljašnju" politiku nikada se nisam razumeo, nikada mi nije bila posebno jasna. Što se tiče spoljne politike SRS, ona je potpuno jasna. To je ona politika koja bi trebalo da bude u interesu građana Srbije. Danas sam primio predstavnike nemačkog parlamenta, predstavnici Bundestaga su bili u SRS i razgovarali smo, naravno, o Kosovu i Metohiji kao ključnom problemu, jer neki su lažno izvestili poslaničke grupe, pa su namerno izostavili radikale, a ljudi iz Bundestaga su posebno želeli da čuju šta ima najmoćnija i najveća politička stranka u Srbiji da kaže po tom pitanju, posebno stranka koja dobija 70% glasova Srba na Kosovu i Metohiji. O tome smo razgovarali, ali smo razgovarali i o pomoći koja je stizala u Srbiju, a za koju su nam ti ljudi rekli danas da ne znaju gde je sve i kako utrošena, jer je mnogo više stiglo u Srbiju nego u neke druge zemlje, a nije im jasno gde su te pare nestale. Siguran sam da ste o nestajanju tih para i vi pregovarali. Sa kim sve, nisam siguran. Što se tiče uvreda koje sam iznosio, trudio sam se da ne iznesem ni jednu jedinu uvredu. Neću da vređam nikoga, trudim se da govorim argumentovano i zato jednako govorim i o onome protiv koga ste vi, iako ste nas optuživali da mi to ne smemo da radimo zbog ne znam čega, pa mu mi danas kažemo da će on da bude odgovoran za neskidanje lanaca i katanaca, jer je podržao Tadića u drugom izbornom krugu, ali isto to kažemo i vama, jer između vas suštinske razlike nema. Zato se toliko i svađate. Da vam kažem još jednu stvar. Kažete - uvrede; ja sam rekao da ste vi mnogo pametni, rekao sam da ste skoro geniji, rekao sam da ja nisam naročito pametan i ne znam šta je tu za vas uvredljivo. Možda je to uvredljivo za građane Srbije, ali za vas nema apsolutno ništa uvredljivo. Želeo bih da na drugačiji način koristite svoju pamet i da razmišljate, pre svega, o tome kako u Srbiji, jer kontrolišete i ekonomske resurse i ekonomska ministarstva, da se pokrene proizvodnja, kako da rade fabrike. Umesto što ćete da smišljate kako da napadate srpske radikale, kako da trošite pare na glupave performanse protiv najjače političke stranke u Srbiji, razmišljajte kako da Srbija ustaje u šest i sedam ujutro, da se vidi dim iz fabrika i kako da ljudi mogu da žive od svog rada. Tada biste pokazali da ste mnogo odgovorniji, umesto da izađete za govornicu, pa hajde, ošinuću po SRS, jer nemam po kome drugom, sa svima ostalima sam morao da se udružim da bih imao pravo da napadnem nekoga iz SRS. Mnogo vas je, a mnogo ste mali da bismo vas se plašili.
Ministar Lalović, izvolite.
Jedna rečenica u vezi sa ovim prvim amandmanom. Zašto nismo mogli da prihvatimo ovaj prvi amandman koji je dat na ovaj član 1? Zato što da je on prihvaćen, onda i korisnici smeštaja u uslovima visokog kapaciteta, u luksuznim uslovima ne bi plaćali troškove. Amandman je bio neprihvatljiv i došao je u apsurdnu situaciju da oni koji imaju pare ne plaćaju troškove smeštaja, a inače pravilo je da korisnici svih ovih usluga ne plaćaju nikakve troškove bilo čega. Dakle, da smo to usvojili, onda bismo onima koji imaju pare omogućili da koriste, a da ne plaćaju.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu?
Moramo da razgraničimo neke stvari. Troškovi postupka su jedno, a troškovi smeštaja drugo. To su dve potpuno različite stvari. Sva lica koja podnesu zahtev da bi ostvarili neko pravo iz oblasti socijalne zaštite ne snose troškove postupka. To reguliše član 1. stav 3, odnosno član 8. stav 3. Predloga zakona. Još jedna vrlo važna stvar. Moram da upozorim predlagača na član 39. Ustava Republike Srbije: "Građanima koji su delimično sposobni za rad zajemčuje se osposobljavanje za odgovarajući posao i obezbeđuju se uslovi za njihovo zapošljavanje, u skladu sa zakonom." I stav 2. koji se direktno tiče ovog zakona, a to je taj jedini član koji u pogledu sloboda, prava i dužnosti čoveka i građanina reguliše pravo na socijalnu sigurnost građana u Republici Srbiji. Taj drugi stav, o kome mi danas pričamo govoreći o ovom predlogu zakona, kaže: "Država obezbeđuje socijalnu sigurnost građanima koji su nesposobni za rad, a nemaju sredstva za izdržavanje." Malopre sam vas pohvalio što ste prekoračili ovo, što ste dali jednu široku definiciju šta se sve može tumačiti kao nesposobnost za rad. U ovom članu 1. Predloga zakona, kojim dotičete troškove postupka... Ovo su troškovi postupka, vama se javljaju ta lica, lica koja su u stanju socijalne potrebe, lica koja vape za materijalnim obezbeđenjem ili nekom drugom uslugom socijalne zaštite. Vi od njih želite da naplatite usluge, odnosno ne usluge, nego troškove postupka. Kada ste rekli ako je neosnovano, ako neko živi na Senjaku, Dedinju, ima 200.000 evra prihod kao Karić, pa se igra sa Centrom za socijalni rad, pa podnosi zahtev da mu se dodeli socijalna pomoć, pa njemu naplatite troškove postupka, ali ovo nije ta situacija. Ministre, malopre ste pogrešili. Gospođa Radeta je podnela amandman koji se odnosi na troškove postupka, a ne na troškove smeštaja, kako ste vi izašli i objasnili ovde. Troškovi postupka su oni troškovi koje je imao Centar za socijalni rad, da zavede zahtev, da ga obradi, da socijalni radnik nešto proveri, ispita, napravi zapisnik, da sedne kolegijum pa razmotri koji vid socijalnih usluga treba da se pruži ili, ako je u pitanju samo materijalno obezbeđenje, da se uzme zahtev, da se provere potvrde, itd.To su troškovi postupka, a troškovi smeštaja, to je kada se smesti u gerontološki centar ili neku drugu ustanovu socijalne zaštite, pa postoje troškovi za ishranu. Pobrkali ste temu. Član koji ste napisali odnosi se na postupak, a pričali ste nam o troškovima smeštaja, to su babe i žabe.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić i Milan Janković. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničkog kluba SRS podneo sam amandman na član 3. koji treba da glasi: "Pravo na posebno materijalno obezbeđenje priznaje se pojedincu, odnosno porodici koji imaju trajno i neprekidno prebivalište na teritoriji Autonomne pokrajine Kosovo i Metohija u trajanju dužem od pet godina, počev od 24. marta 1999. godine, koji nisu privremeno raseljeni sa teritorije Kosova i Metohije i koji kao žrtve okupacije, nasilja i terorizma na Kosovu i Metohiji nisu u mogućnosti da ostvare prihode ili ih ostvaruju ispod nivoa socijalne zaštite". Mislim da ministar treba da prihvati ovaj amandman, a pokušaću još u par rečenica da dodatno obrazložim zašto je neophodno prihvatiti ovaj amandman. Prvi razlog je: ako korisnici budžeta na Kosovu i Metohiji koji su u radnom odnosu primaju dvostruke iznose, zašto onda i korisnici budžeta koji primaju socijalnu zaštitu ili materijalno obezbeđenje ne bi primali te dvostruke iznose. Pojedini poslanici su mi prigovorili da se ovaj amandman, navodno, odnosi samo na Srbe, a ne odnosi se na druge. Ovde lepo i jasno stoji - pravo na posebno materijalno obezbeđenje priznaje se pojedincu, odnosno porodici. Nije naglašeno da se odnosi na srpske porodice. Zašto ne davati tu socijalnu pomoć i nealbanskim i albanskim porodicama, i onim Šiptarima koji žele da priznaju državu Srbiju, jer su i pojedine šiptarske prodice žrtve terora na Kosovu i Metohiji. Svima onima koji priznaju državu Srbiju, koji žele prava, ali da imaju i obaveze, treba da se izađe u susret i da im se dozvoli da koriste prava na osnovu ovog amandmana koji sam ja podneo u ime poslaničkog kluba SRS. San o nezavisnosti Kosova se najzad, verovatno definitivno, raspršio oko Šiptara, i ja jedva čekam dan kada će Šiptari da priznaju državu Srbiju i da počnu da žive zajedno sa nama, jer su oni građani Republike Srbije, to treba da je svima jasno. Zamolio bih gospodina ministra, po ko zna koji put, da nađe snage i mogućnosti da ovaj amandman prihvati, jer bi život Srba učinio mnogo lakšim, pogotovo onih koji ne mogu da ostvare prihode i žive ispod tog minimuma, kako stoji u ovom predlogu zakona. Članom 18. je definisano ko ima uslove za ostvarivanje prava. Pod 1) - prihodi koji se ostvaruju u mesečnom iznosu i visini prosečnog mesečnog prihoda... Činjenica je da na Kosovu apsolutno ništa u privredi ne radi i da nema nikakvih prihoda, a taj uslov se ispunjava. Drugo - prihod od poljoprivredne delatnosti. Znači Srbi poseduju imanja, ali nemaju uslove da obrađuju ta imanja ili ako ih obrađuju, to je uz veliki rizik da kada odu na njivu da je zaseju ili da pokupe letinu mogu da izgube život, a imamo mnogo primera da su Srbi stradali upravo na svojim imanjima. Treće, prihod od izdavanja u zakup nepokretne ili pokretne imovine. Koliko je samo te imovine uništeno, popaljeno; uzmimo u obzir da te porodice nemaju ni svoje imovine i da žive u kolektivnim centrima. Raseljena lica nisu samo u Srbiji, nego raseljenih Srba ima i na Kosovu i Metohiji, onaj ko je izbegao iz Vučitrna i otišao u Prilužje, ili iz Vučitrna došao u Kosovsku Mitrovicu ima status raseljenog lica, bez obzira što nije otišao u Kraljevo, Aranđelovac, Beograd. Takvim građanima je neophodno da se pomogne. Država ne sme da se ustručava od toga da pomogne ugroženim Srbima na Kosovu, nego treba da uloži sve napore kako bismo Srbima na Kosovu i Metohiji omogućili da lakše žive. Četvrto, prihodi od drugih imovinskih prava, ako se na te prihode ne plaća porez. Taj instrument plaćanja poreza uopšte ne postoji, niko ne plaća nikakve dažbine, znači, nema nikakvog osnova koji bi omogućavao da građani koji žive na Kosovu i Metohiji ostvaruju neka prava, neka primanja, kako bi mogli da obezbede sebi i svojoj porodici život. Ponovo napominjem, nije ovo toliko veliki broj porodica kojima bi se izašlo u susret, ali bismo učinili veliki korak napred, da se koliko-toliko pomogne tim porodicama, kako bi rešile svoje egzistencijalno pitanje. Hvala.
Hvala vama. Ministar Lalović, izvolite.
Samo jednu informaciju u vezi sa ovim amandmanom. Kada su u pitanju Srbi, nealbanci sa Kosova i Metohije, koji su u ovom delu gde su u većini, gde funkcionišu stvari, oni su inače u našem sistemu socijalne zaštite. Imamo tamo više centara za socijalni rad, mehanizam je takav kakav je. Kada treba neko pravo da ostvare preko Centra za socijalni rad, podnesu zahtev, ceo taj postupak završava se preko Koordinacionog centra za Kosovo i Metohiju. To možda nije poznato, da tamo i te kako funkcioniše država Srbija, u tom segmentu. Ono drugo što je bitno u vezi sa ovim amandmanom, što želim da naglasim, tačno je da za one koji rade tamo postoji zaključak Vlade da se isplaćuje dvostruki iznos. Isto tako je tačno da oni koji ne rade dole, koji su ostali bez posla, ne spadaju u socijalu, primaju novčanu naknadu za nezaposlene na nivou na kome se prima u celoj Srbiji. Oni koji rade dole dobijaju dvostruki iznos u odnosu na ono što bi dobili da ovde rade, na teritoriji centralne Srbije, a ovde se očigledno radi o ljudima koji ne rade, govorim o materijalnom obezbeđenju, kao što su to i oni koji su privremeno nezaposleni a dole su na Kosovu i Metohiji. Hoću da kažem da je ovo isti princip za one koji rade. Vlada ostaje pri tome da se ide sa dvostrukim iznosom za one koji ne rade, kao što su oni privremeno nezaposleni, kao što su oni koji će primenom ovog zakona steći ta prava. Tu ide isti iznos kao u centralnoj Srbiji. Mislim da je to dobra logika sistema. Mislim da je to sistem u kome se oni osećaju kao građani Srbije, ravnopravni, govorim o tom drugom delu. Moje ministarstvo, u okviru socijalne politike, maksimalno to poštuje i radimo na tome da oni ta svoja prava ostvare. Nisu uskraćeni za svoja prava, kao i svi drugi građani Srbije, a oni koji rade dole primaju dvostruki iznos. To je ta logika sistema. Mislim da ne možemo sistem narušavati na ovaj način. S druge strane, mislim da je logika sistema izjednačavanje svih građana. Treće što je važno, a da poštujemo sistem i interese države Srbije, to je da oni zaista budu u našem sistemu socijalne zaštite, da se osećaju kao građani Srbije, ostvarujući svoja prava kod institucija sistema, odnosno institucija države Srbije, što i jeste činjenica. Mislim da su to ključne stvari. Ako postoji potreba i mogućnost da se nešto još dodatno nekome da na Kosovu i Metohiji, Srbima i nealbancima koji žive u ovom delu, tu je ovaj zakon otvorio mogućnost koja je pominjana na neki način, ali u jednom drugom kontekstu. Videli ste da u ovom predlogu zakona prvi put postoji pravna mogućnost i da Vlada Srbije ima pravni osnov da se vrše jednokratne isplate posebno ugroženim grupama. Kako je to ostavljenoneodređeno, postojaće pravna mogućnost, ako postoje sredstva, raspoloženje i bilo šta drugo, da se pojedinim posebno ugroženim delovima stanovništva, populacije i grupama da određena dodatna novčana pomoć, a da se ne ruši celina sistema. Usvajanjem ovog zakona se stvaraju pravne mogućnosti da se eventualno nekim dodatnim sredstvima reaguje dole, ali mislim da prihvatanje vašeg pristupa, jer vidim da niz amandmana ide u tom pravcu, tom logikom, prateći ovaj prvi, ne bi bilo dobro, jer bi to dovelo do problema u funkcionisanju sistema; imamo mogućnosti, ako postoji potreba, da dodatno pomognemo ne samo Srbima sa Kosova i Metohije, već možda i nekim drugim ugroženim građanima. Da kažem nešto što je jako bitno, a možda se ne zna, da su apsolutno svi Srbi u Kosovskoj Mitrovici, Zvečanu, bilo gde dole u enklavama, Čaglavici itd, u sistemu socijalne zaštite Republike Srbije; pored ostalog, imamo dole i neke investicije, gradićemo jedan novi gerontološki centar kod Kosovske Mitrovice, odnosno prihvatnu stanicu. Svi zajedno treba da imamo sve to u vidu. Hvala.
Hvala. Povodom istog amandmana, gospodin Krasić. Budite ljubazni, gospodine Kragoviću, niste pomenuti ni u jednom uvredljivom kontekstu. Ako mislite da ste pogrešno protumačeni, izvolite.
Gospodine ministre, nijednog momenta nisam tvrdio da ne postoji socijalna zaštita za Srbe na Kosovu, da ne postoje centri za socijalni rad. Postoje, ali sam ukazao na to da Srbi koji su u privredi na Kosovu i Metohiji u poslednjih pet godina nisu primali ni jedan jedini dinar, niti kroz bilo koji vid socijalne pomoći. Oni su bili zapostavljeni. U poslednje vreme oni koji su zaposleni u privredi počeli su da dobijaju ta primanja. Međutim, taj iznos nije dovoljan za pojedine porodice. Govorim o onima koji ispunjavaju one uslove, da se taj aršin kao prema onima koji rade i privređuju primeni i prema onima koji ne rade i nemaju uslova za život. Nije to velika stavka. Neće to biti jako mnogo porodica, ali mi moramo njih pomagati. Pre svega, tu mislim na one ljude koji su morali da napuste svoj dom, svoje ognjište koje se nalazi u Kosovskoj Mitrovici, Čaglavici, Gračanici, ali su otišli iz jednog mesta u drugo, npr. Novo Selo Mađunsko ne postoji, svi su oni u Prilužju. On ima svoje imanje, svoju kuću, ali mu je zapaljena i ne može da obradi imanje. Ne može da ostvari i tvrdim da do sada nije ostvarivao ta prava. Minimum je tih ljudi koji će da dođu da traže ovaj iznos. Zato, ako bismo ovaj iznos udvostručili, kao što je za one koji su u radnom odnosu, možda bismo stvorili uslove da se pomogne tim porodicama koje su najugroženije na Kosovu i Metohiji. Inače, što se tiče onoga da su ponosni, Srbi na Kosovu i Metohiji nemaju nijednu drugu rečenicu osim da su građani Srbije. Što se tiče gerontološkog centra u Kosovskoj Mitrovici, to je Skadar na Bojani. Ne znam od koga ste to zatekli. Taj gerontološki centar je napravljen pre tri godine, a nigde ne postoji. Sredstva su plasirana, utrošena, a nema gerontološkog centra. Sada je počelo nešto ponovo da se radi. Jako mali iznos je potreban ako se prihvati ovaj amandman, to je jako mali broj porodica za budžet Republike Srbije, ali jedno veliko delo, da se zbrinu ljudi koji ne mogu sebi da obezbede uslove za život. Hvala.
Hvala. Poslanik Krasić, povodom amandmana.
Svakako da je ovo jedan dobar amandman. Čudi me da oni koji ne prihvataju ovaj amandman na neki način priznaju da su i oni političari, kako se onaj reklamira da nije političar. Ubi se objašnjavajući, prvo salata, pa motike, pa lanci itd. Znate i sami, on je u izbornoj kampanji koristio to da ga niko nikada nije poslušao, a on ima program za sve. Da on više ne bi objašnjavao ljudima ko je, šta je, da li jeste ili nije političar, mi smo predložili izmenu i dopunu zakona. Iskoristili smo priliku da to što smo predložili u našem zakonu u vidu amandmana damo na vaš predlog zakona. Gospodin Kragović vam je lepo objasnio da se zalažemo da se uvede jedno posebno pravo, pravo na materijalno obezbeđenje, koje bi bilo locirano tako da korisnici tog prava budu samo lica koja ispunjavaju te uslove koje je gospodin Kragović pročitao. Naravno, to se odnosi na stanovnike Kosova i Metohije, koji žive u teškim uslovima, pod okupacijom, i onda ova vaša priča o minimalnom nivou socijalne sigurnosti u stvari ništa ne znači. Postoji neki nivo socijalne sigurnosti; on ne može da bude ni minimalni ni maksimalni. Ako već koristite reč - minimalni, znači da postoji i neki drugi nivo socijalne sigurnosti. A, njega u zakonu nema. Zato sam na početku i rekao - prešli smo preko lapsusa koji ste iskoristili, koji ništa ne znači u celom kontekstu ovog zakona, ali da li može priča o minimalnom nivou socijalne sigurnosti da važi npr. u Kosovskoj Mitrovici. Za većinu stvari tamo je sredstvo plaćanja evro. Tamo su potpuno neke druge cene. Statistička obrada života, onog koji se prati, privreda, ekonomija, rast i sl., gotovo da ne postoji. I, sada, ljude koji vape za pomoć da bi mogli da ostanu u svojim kućama, jer sve nas čuvaju tamo praktično, dovedemo dotle da ministar izađe i kaže - mi to ujednačavamo da bude isto. Pa, ne može da bude isto u Beogradu i u Kosovskoj Mitrovici. Nikako ne može da bude isto. Kada sam na početku pričao da je dobro što ste dali široko tumačenje jedne ustanove pre svega sam mislio na ovo. Za to vam niko neće zameriti. Niko neće da vam zameri ukoliko to date. A, vi ste gospodina Kragovića i ove poslanike sa Kosova i Metohije uputili na to da našim građanima tamo objašnjavaju - vi podnesite zahtev, pa se javite kod Čovića. Vi ga sedam meseci niste promenili, ljudi. Ne smete da ga promenite. On se žali na vas kako ste mu ukinuli račune a ministarstva nisu preuzela funkciju. Znate, opozicija ne služi za to da vas miri koliko vi možete da se posvađate. Mi ne možemo da vas pomirimo. To što se vi svađate, to je vaš politički problem, ali zašto da neko pati zbog te vaše svađe? E, zbog toga se mi javljamo, pa kritikujemo. Nivo socijalne sigurnosti i zaštite na Kosovu i Metohiji je loš, ne postoji, nije dobar, želimo da se poboljša. Zato sam na početku i rekao - ako treba i dodatnih sredstava... Predstavnik jedne političke stranke koja je zastupljena ovde, kada smo pričali o akcizama na cigarete, dao je jedan predlog - evo, da od sutra svaka paklica ima svoj namenski deo koji ide za Kosovo i Metohiju. Isto se vlast smejala. Bilo im je smešno, pa se desio 17. mart, a ko zna šta će sve još da se desi. Treba da se ohrabre ti ljudi, da shvate da iza njih stoji država. Svi mi stojimo iza njih. Da im pomognemo - to bar može. E, sada, ako sprovedemo pravno-tehničku i pravno-logičku analizu ovoga što ste uradili, stav 2. u odnosu na stav 1. postojećeg zakona ništa ne znači. Moram to da vam kažem. Tumačenje može i ovako i onako. Ako ste ovim stavom hteli da zamenite i ono što stoji u amandmanu gospodina Kragovića, onda niste uspeli ni približno. Čak bih rekao da ste pokvarili stvar. A za ovo što ste napisali vi stvarno nemate pokriće u Ustavu Republike Srbije. Nemate pokriće, jer malopre sam vam citirao član 9. stav 2. Ustava Republike Srbije koji na drugačiji način sagledava socijalnu zaštitu koja je u nadležnosti države, onaj deo socijalne zaštite koji garantuje država.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Rajko Baralić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 3. doda novi član 3a. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Baraliću.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sasvim kratko - pokušavao sam nešto što može da se osporava sa stanovišta samog duha i principa koji se nalaze u ovom zakonu, probao sam da sa stanovišta potreba jedne posebne grupe mladih ljudi definišem amandman i da ga pred vama izložim, dam argumente i da zamolim za vašu podršku. To je jedno veoma delikatno pitanje. Dozvolite mi da još jednom kažem samo nekoliko rečenica o tome. Deca bez roditelja, ako su im pri tom roditelji poljoprivredni proizvođači, bez obzira na veličinu imanja, imaju teške i posebne probleme tokom života i školovanja. U ovom zakonu postoji jedan član kojim se kaže da je pola hektara limit da bi neko ostvario bilo koje pravo i slično. Još jednom vas podsećam, i molim, ne postoji porodica u Srbiji čiji je hranilac umro, iza koga su ostala deca, a koja je u stanju da u narednih 15 godina održi makar status kvo. To je nemoguće. Moj amandman ide ka tome da ova deca, dok su u procesu redovnog školovanja, dobiju materijalno obezbeđenje. Ovo jeste mesto gde to treba da se kaže. Ministarstvo i gospodin ministar jesu adresa na koju ovo treba da bude upućeno. Pokušavao sam i ranije, u nekoliko navrata, da ovo isto učinim. Nije prošlo. Pokušavao sam i neke druge stvari, ali moram da kažem, ne u vezi sa ovim zakonom, nego u vezi sa finansijskim i drugim zakonima, da kod Predloga zakona o založnom pravu nad pokretnim dobrima nije prošao moj amandman da se poljoprivrednim proizvođačima omogući da osnovno stado, roj pčela, jato riba, mogu da budu osnov za založno pravo, iako me je profesor Orlić tada uveravao, a on je pisao zakon, ministar Đelić je zastupao zakon, da će se to na neki drugi način regulisati. Nažalost, nikada nije. Dakle, seljaci nisu dobili priliku da kao neki drugi, koji mogu da založe zlatnu narukvicu, dobiju izvestan kredit. Ovo iznosim samo kao malu sličicu, odnosno da pokažem da se prema ljudima koji žive i rade na selu ne odnosimo onako kako često govorimo tokom svojih političkih aktivnosti i u predizbornim kampanjama ili na drugim mestima. Na svu sreću, ove dece, koju zajedno sa vama ja ovde danas pokušavam da zastupam i da im obezbedim ovaj nivo materijalnog obezbeđenja, nema u Srbiji mnogo. Naravno, za one u čijoj porodici se nalazi jedno, dvoje ili više dece to bi bila dragocena pomoć. Još jednom molim sve poslaničke grupe da samo na nivou sopstvene savesti i sopstvenog shvatanja ovog problema iskažu malo dobre volje i podrže ovaj amandman, zato što se na taj način ispravlja jedna dugogodišnja nepravda. Moram da kažem da nije svejedno i da ne treba da bude svejedno, naročito za nas koji zastupamo interese građana ovde, da li neko samo zbog toga što su mu umrli roditelji nema pravo da od svoje države dobije bilo kakvu pomoć. Takođe, želim da kažem da je cena imanja u Srbiji drastično smanjena, da je cena iznajmljivanja imanja u Srbiji drastično smanjena. Dakle, ako porodica nije u stanju da obrađuje svoje imanje, ne može se od rente obezbediti dovoljno finansijskih sredstava da se porodica izdržava i da se deca školuju. Deca koja nemaju roditelje i koja nemaju nikakvu materijalnu sigurnost su deca koja su osuđena da se suočavaju sa ovim problemima u životu na jedan drastičan način, nemaju šansu da im iko pomogne, osim članova najuže porodice, ukoliko je to ona u stanju. Moja molba ide ka tome da pomognemo svima. Verujem, ako ste se ikada zagledali u njihove oči, da biste razumeli zašto ovo govorim i želim da pomognem svima onima čiji pogled zaslužuje da izgovorim ovih nekoliko rečenica i zaslužuje, nadam se, vašu podršku. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Igor Mirović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Amandman koji je u ime poslaničke grupe SRS podneo naš kolega Igor Mirović je u skladu sa socijalnom politikom SRS, a ta politika nije nikakva demagogija, kako se ovde čulo, već je demagogija ono što ovde nudi Vlada i oni koji podržavaju Vladu i ovakve njene stavove. Ovde se više puta danas, a i juče čula jedna zamena teza kako se mi iz SRS bunimo i smeta nam zato što će se povećati iznos socijalnih davanja u Ivanjici, jer treba da bude izjednačen u celoj Srbiji. Gospodo, to nije istina. Mi nemamo ništa protiv da se povećaju socijalna davanja u Ivanjici, na primer, ali imamo protiv da se smanje socijalna davanja u Novom Sadu. Mi jesmo za to da budu izjednačena socijalna davanja i mi jesmo za to da bude izjednačena porodica sa dva člana ili sa više članova i upravo u tom smislu jeste naš amandman. Ministar je juče rekao ovde kada je predstavljao zakon da je Ministarstvu i Vladi ciljna grupa porodica. Ako vam je ciljna grupa porodica, gospodine ministre, onda verujem da ćete usvojiti amandman SRS na član 4, jer, znate, svaka porodica u Srbiji ima određene troškove. Svi moraju i treba da plate struju, koja je ovih dana drastično poskupela za najveći broj porodica, svako treba da plati komunalne usluge, svako u Srbiji treba da plati potrošenu vodu i, zamislite, porez na potrošenu vodu. Iz tog razloga, SRS je predložila da se nivo socijalne sigurnosti za ostvarivanje prava na posebno materijalno obezbeđenje, u smislu člana 10. stav 2. Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana, utvrđuje u procentualnom iznosu od osnovice koja iznosi 35.000 dinara, i to za pojedinca 50% od tog iznosa, a za porodicu 100 % od tog iznosa, jer je evidentno da je taj iznos od 35.000 dinara minimum za jedan iole normalan život porodice u Srbiji. Znamo mi, naravno, da je mnogo zaposlenih, odnosno da nemaju tolika primanja, ali to je takođe briga Vlade i građani Srbije očekuju da će Vlada nešto da uradi da se taj problem reši. Mi iz SRS ne očekujemo, zato što znamo da je ovo nesposobna Vlada, zato što znamo da je deo ove vlade kriminalizovan. Mi smo o tome govorili građanima Srbije, a građani Srbije su rekli da mi u ovoj skupštini imamo najveći broj poslanika. Zaista očekujemo da Vlada, odnosno ministar kao predstavnik Vlade ovde prihvati ovaj amandman, zato što je on predložen na član gde Vlada predlaže da se minimalni nivo socijalne sigurnosti za mesec septembar 2004. godine utvrđuje u procentualnom iznosu od osnovice koju čini prosečna zarada ostvarena po zaposlenom u Republici, pa onda: pojedinac - 16% od toga, porodica sa dva člana - 22%, porodica sa tri člana - 28%; sa četiri člana - 30% i porodica sa pet i više članova - 32%. Onda je ministar pokušao ovde da nas ubedi da to nije 4.300 dinara za petočlanu porodicu, nego je celih 6.000 dinara. Još nešto se ovde čulo, naime, jedan kolega je pominjao status izbeglica i zaista je strašno da ni ovaj zakon ne vidi izbegla, prognana i privremeno raseljena lica ni na koji način. Videli smo stav ministra i Vlade kada su u pitanju porodice koje žive na Kosovu i Metohiji, pa kako bismo onda mogli da očekujemo da se na neki način povede računa o izbeglim, prognanim i raseljenim licima. Gospodine predsedavajući, želim da vas upozorim da se već više od sat vremena krši član 117. Poslovnika, jer je svaki narodni poslanik obavezan kada izađe iz sale da ponese identifikacionu karticu. U šestom redu imate četiri poslanika i šest kartica, u prvom redu imate jednog poslanika i dve kartice, pa vas molim da resetujete ovo stanje i da utvrdimo koliko nas zaista ima. Znači, ne tražim utvrđivanje kvoruma, nego samo poštovanje člana 117. Poslovnika.
Molim vas, utvrdićemo kvorum kako bi te kartice koje su ostale... Molim vas, ubacite kartice u vaše identifikacione jedinice. Pošto je očito da nemamo kvorum, nastavljamo rad u 15,00 časova.
Molim vas da utvrdimo kvorum. Ubacite kartice u vaše jedinice. Imamo kvorum. Nastavljamo rad. Da li još neko želi reč? (Da.) Znači, povodom amandmana na član 4. reč želi Zoran Krasić.
Mi smo ovim amandmanom hteli da skrenemo pažnju na situaciju kada je u pitanju socijalna zaštita pojedinaca i porodica na teritoriji Kosova i Metohije. Mislim da su predstavnici Vlade dobro shvatili da je ovo u suštini dopuna postojećeg člana 11. Zakona. Međutim, da ne bih ponavljao ono što je već rečeno o visini i nivou socijalne zaštite i iznosima, ja bih samo prokomentarisao šta to Vlada menja u članu 11. Vidite, novim stavom, prvim, vi kažete da minimalni nivo socijalne sigurnosti za mesec septembar 2004. godine... Nije dobro da se u zakonskoj normi nešto što bi trebalo da bude osnov i merilo tako definiše, veže za neki mesec i neke godine. Ne bi bilo dobro, bez obzira što vi u sledećim stavovima govorite o metodologiji kako se sve to usklađuje, ali nije pravilno kada se piše zakonska norma da se pravi presek sa određenim datumom i određenim stanjem, već se na jedan objektivni način govori o nečemu što može biti merilo. U tom smislu, postojeći član 11. stav 1. je kvalitetnija norma i sve ste to mogli da uradite da ste samo promenili one reči koje su se odnosile na opštinu i uveli republički prosek. Moram da vam skrenem pažnju, vi kažete da se minimalni nivo socijalne sigurnosti za mesec septembar utvrđuje u procentualnom iznosu od osnovice koju čini prosečna zarada ostvarena po zaposlenom u Republici u drugom kvartalu. Drugi kvartal je četvrti, peti i šesti mesec, mi pričamo o pravu koje treba da se koristi u sedmom mesecu. Vi ste izbacili šesti mesec, tako da ćete dobiti nešto, kako vi to nazivate - minimalni nivo socijalne sigurnosti, kao reper prema kome se utvrđuje da li neko ispunjava uslove za ostvarivanje prava na materijalno obezbeđenje, a kasnije imate u nekim odredbama, kada se podnosi zahtev, gde se uzima prethodni mesec, dva meseca ili eventualno tri meseca pre podnošenja zahteva. Uvek se javlja jedna rupa u obračunu, a taj obračun će biti nerealan, ukoliko se usklađivanje veže samo za tzv. rast, odnosno promene jednog statističkog podataka, a to su troškovi života. Vratiću se na onu diskusiju od juče. Na ovaj način prividno se povećava osnovica, ali kroz usklađivanje uzima se niži procenat statistički i usporava ne samo rast, nego definiše nivo siromaštva praktično i onda dobijamo apsolutno nerealnu sliku. Kada pročitate ovo obrazloženje, vi možete da dođete do zaključka da u ovoj zemlji postoji 24.000 porodica koje su siromašne, a prava će po ovom zakonu navodno da ostvari još 13.000 porodica i onda ste došli do nekog broja od oko 40.000 porodica. Dakle, 40.000 porodica; neka bude puta četiri, vrlo lako ćete doći do podatka da samo 160.000 ljudi u ovoj zemlji teško živi, što naravno nije realno. Zbog čega nije realno? Zato što je kao nivo socijalne sigurnosti uzeto nešto što je na tako niskom nivou da kada biste ljudima priznali i 100%, a ne da vezujete za procente 16%, 32%, već i 100% da priznate kao nivo socijalne sigurnosti, opet bi ljudi bili siromašni i ne bi mogli da zadovolje elementarne potrebe. Znači, ovde se radi o jednoj statističko-matematičkoj pretumbačini uz gubitak jednog meseca, odnosno dva meseca, mislim na juli i avgust, u obračunu, a to daje reperkusiju kada je u pitanju, meni se čini, član 18. i ovi kasniji članovi. Znači, osim ove intervencije koju mi predlažemo amandmanom, a koja se tiče Kosova i Metohije, imaćete problema sa ovim tekstom koji ste uneli kao normu, jer imaćete uvek nerealnu sliku. Prividno rešavate nešto, a u stvari ništa se ne rešava, nego se samo zaustavlja na jednom nižem nivou. To je i prethodni ministar isto uradio kada je u pitanju penzijsko i invalidsko osiguranje, ali tada su našli formulu da idu sa prosečnim rastom, pa su uzimali rast cena na malo, rast troškova života i to se pokazalo kao nerealno. Vi ste sada uzeli još niži procenat, što neće biti dobro. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Član 5. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana odnosi se na član 12. osnovnog zakona. U prvom stavu tog člana 12. stoji da pravo na materijalno obezbeđenje ima pojedinac, odnosno porodica koja nema prihode ili ima manji prihod od minimalnog nivoa socijalne sigurnosti utvrđenog ovim zakonom pod uslovom itd. Koleginica Nataša Jovanović je u ime poslaničke grupe SRS podnela amandman koji u ovom stavu briše reč "minimalnog", jer zaista nije jasno šta je zakonodavac ovom rečju u ovom stavu člana 12. želeo da kaže. Nivo socijalne sigurnosti ili postoji ili ne postoji. Čim je neko ispod nivoa socijalne sigurnosti, to je valjda minimalan nivo socijalne sigurnosti, a ja ne znam šta bi značio osrednji ili maksimalan nivo socijalne sigurnosti. Zato mislimo da bi bilo dobro, gospodine ministre, da prihvatite ovaj amandman poslaničke grupe SRS, jer zaista ne dira u suštinu vašeg predloga zakona, ali mislimo svakako da mnogo pomaže da zakon dobije jedan pravi smisao. Ako ostane ovako, onda možemo da se pitamo da li se taj minimalni nivo socijalne sigurnosti meri sa tim ko može više da izdrži bez hrane, jer čovek je ili gladan ili nije gladan, ili može da kupi ručak ili ne može da kupi ručak. Šta znači minimalno ili maksimalno? Da li vi to svojom voljom ili ne znam čijom voljom, možda voljom ovog zavoda koji ste uveli kao neku posebnu organizaciju, kroz ovaj zakon utvrđujete koji je to minimalni nivo socijalne sigurnosti. Da li ste na osnovu ovog još neusvojenog zakona predvideli da su radnici Elektrodistribucije iznad ovog minimalnog nivoa socijalne zaštite, kad ste im, kako oni jutros kažu, ukrali (ne vi lično, nego Vlada) 50% njihove mesečne zarade i zato su oni danas u štrajku. Zato su oni jutros - to sam vam, ministre, govorila, ali ste razgovarali sa koleginicom iz vaše poslaničke grupe, pa me niste čuli i zato sada ponavljam - krenuli, njih nekoliko stotina, došli su nadomak Skupštine na deset metara i vi ste ih videli i istrčali ste iz "audija" i bukvalno utrčali u zgradu Skupštine da se ne biste sreli sa njima. Oni su baš krenuli sa namerom da vas vide, jer su znali da je ovaj zakon na dnevnom redu, pa su očekivali konkretno da će moći da porazgovaraju sa ministrom. Ti radnici su rekli da im Vlada Srbije već četiri godine krade 50% njihove plate, a vi, ministre, i Vlada Srbije morate da vodite računa o svim građanima Srbije, a pogotovo o socijalno ugroženim građanima u Srbiji, morate da vodite računa da postoje i određene mesečne obaveze koje nažalost ne mogu da plate ni mnogi zaposleni, a kamoli oni koji nisu zaposleni i koji podležu primeni ovog zakona o socijalnoj zaštiti. Znate dobro da je struja poskupela i da je to poskupljenje zakačilo najveći broj porodica u Srbiji. Znate dobro da građani Srbije, a što je čudo nad čudima, plaćaju porez na utrošenu vodu, gospodine ministre; i vi od kada ste ministar niste se oglasili, niste zamolili Dinkića da taj porez ukine, a trebalo je. Ovakvim načinom vođenja socijalne i ekonomske politike od strane Vlade Srbije, čak i ispod ovog minimalnog nivoa socijalne sigurnosti, vrlo brzo će, ako već nisu, biti i građani, odnosno radnici zaposleni u zdravstvu, prosveti, u sudskoj upravi, a svi su oni, zamislite ironije, dobili, kao, neko povećanje plate. Ministar pravde je ovde tražio da povećamo značajno sudske take da bi se povećale plate zaposlenima u sudskoj upravi ili ministar zdravlja je najavljivao povećanje plata u zdravstvu. Od tih silnih obećanja medicinske sestre su dobile 200 dinara veću platu ... (Predsedavajući: Molim vas, prekoračili ste vreme.) ... u sudskoj upravi 180 dinara veću platu. Gospodine ministre, nemojte da dozvolite da se Vlada čiji ste član ruga ljudima koji su zaposleni u ovim oblastima, a pogotovo nemojte da dozvolite da se rugate, a vi se očigledno rugate i Narodnoj skupštini, jer ne slušate narodne poslanike, ali zato ćemo mi o vama na posebnoj sednici da razgovaramo.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mi ovim amandmanom pokušavamo da vas ubedimo da shvatite da reč "minimalno" u ovom članu i u prethodnim članovima apsolutno ništa ne znači, jer ako je nešto određeno kao nivo socijalne sigurnosti, ako to isto predstavljate kao nešto minimalno, onda država garantuje da svi oni građani koji imaju prihode ispod tog iznosa imaju prvo do tog punog iznosa. Međutim, to nije tačno, a drugo, reč "minimalno" ste upotrebili da biste sakrili jednu matematičko-statističku operaciju koja se nalazi u članovima 3. i 4. i u onom članu koji se odnosi na član 18. zakona. Evo o čemu se radi. Vi ste članom 4. Predloga zakona utvrdili minimalni nivo socijalne sigurnosti za mesec septembar 2004. godine. Vi niste dali pojam šta to znači minimalni nivo socijalne sigurnosti, niste ga definisali, nego ste rekli koliko on iznosi u septembru; pa ste u članu 5. pokušali nešto da promenite, a to je član koji se tiče prihoda, pa ste u prvom stavu dopisali tu reč "minimalno". Ali, moram da vas upozorim da posle vaše intervencije na zakonu član 18. stav 1. tačka 1) glasi otprilike ovako – prihodi koji se ostvaruju u mesečnom iznosu u visini prosečnog mesečnog prihoda, umanjenog za poreze i doprinose (znači, nisu poslanici pogrešili kada su pričali o neto zaradama, nego vi niste shvatili na koji deo se odnosi njihovo izlaganje) ostvarenog u tri meseca koji prethode mesecu u kome je podnet zahtev. Znači, ako je zahtev podnet u oktobru, onda se uzimaju tromesečni prihodi unazad, a nivo će da se odredi za oktobar tako što će se septembarski uskladiti sa rastom troškova života, a prilikom utvrđivanja septembarskog koristiće se podaci za april, maj i jun. Ovo različito računanje bi kada bi se svelo samo na mesec dana zakašnjenja verovatno bilo prihvatljivo. Ovde je mnogo veći vremenski period koji ne ulazi ni kada je u pitanju utvrđivanje tog tzv. minimalnog nivoa socijalne sigurnosti. Vidite, ova reč "minimalno" ništa ne znači u ovom predlogu zakona. Treba nekako da je izbacite, jer možete da stvorite veliku zabunu kod onih koji treba da primene ovaj propis, a pogotovo dopisivanjem stava 2. u članu 10. zakona, gde unosite još veću konfuziju, tako da se može desiti da oni koji podnesu zahtev da ostvare ovo pravo žive u jednom uverenju, a da službenik na šalteru koji treba da odluči o ovome primeni ovaj vaš propis koji je poprilično dvosmislen, pa da dođemo u raskorak da se čoveku odbije zahtev. Sva njegova primanja su iznad minimalnog nivoa socijalne sigurnosti, a on nikako ne može da vas ubedi da sa primanjima koja ima ne može da sastavi od 1. do 10. u mesecu.
Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo kratko ću o ovom amandmanu. Rekao bih ministru - ako su u ovom zakonu učestvovali prevodioci koji su prevodili sa nekih drugih jezika, treba da ih otpustite. Ovde piše - od minimalnog nivoa; obavestio bih vas da ne postoje ni minimalni ni maksimalni nivoi, postoje niži i viši. Znači, može biti najniži nivo, a ne minimalan, može biti najviši nivo, a ne maksimalan. Prema tome, reč koja se ovde nalazi nije odgovarajuća, a naravno da sve ovo što su rekli moji prethodnici stoji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 9. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana. Tekst ovog amandmana bih pročitao, ali ne zbog toga da nekome oduzimam vreme, nego zato što najveći broj poslanika ne stigne da pročita sve amandmane koji su podneti na sve predloge zakona za ovu sednicu vanrednog zasedanja Skupštine Srbije, pa se zaboravi u međuvremenu i tekst i značaj podnetih amandmana, a pogotovo u danu kada se odredi dan za glasanje o zakonu u celosti i pojedinačno. Dakle, citiram tekst amandmana: "Član 20. menja se i glasi: za ostvarivanje prava na posebno materijalno obezbeđenje u skladu sa odredbama ovog zakona uzimaju se prihodi i primanja pojedinca, odnosno porodice samo po osnovu radnog odnosa. Za ostvarivanje prava na posebno materijalno obezbeđenje pojedinac, odnosno porodica ne moraju da ispunjavaju uslove iz člana 12, 12a, 13, 14, 15, 18. i 19. Zakona o socijalnoj zašiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana. Posebno materijalno obezbeđenje utvrđuje se u mesečnom novčanom iznosu u visini razlike između nivoa socijalne sigurnosti utvrđenog u smislu člana 11. stav 4. i 5. zakona i iznosa prosečnog mesečnog prihoda pojedinca, odnosno porodice ostvarenog u prethodnom kvartalu. Posebno materijalno obezbeđenje usklađuje se kvartalno prema promeni kursa dinara u odnosu na evro, u svakom kvartalu u odnosu na prethodni kvartal, po objavljivanju zvaničnih podataka Narodne banke Srbije i korisniku isplaćuje razlika". Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo u ime poslaničke grupe SRS neposredno je vezan za amandman na član 3. Predloga zakona koji je podneo moj kolega iz poslaničke grupe SRS gospodin Ljubomir Kragović, s obzirom da je potrebno da se uvedu posebne kategorije stanovništva kojima je potrebno posebno materijalno obezbeđenje, a radi se o građanima na Kosovu i Metohiji. Vi znate da ima određeni broj lica na Kosovu i Metohiji koji su formalno u radnom odnosu, ali ne primaju platu, niti bilo koju vrstu zarade. Njima je potrebno obezbediti minimum socijalne zaštite. Njima je ugrožena ne samo socijalna sigurnost, nego i životna sigurnost. Lica koja imaju imovinu, obradive površine ne mogu da obrađuju te površine i tu imovinu, iz poznatih razloga, zato što je njima život permanentno ugrožen. Sećate se samo slučaja u leto 1999. godine, kada su na poljima, u toku žetve, u ataru sela Staro Gacko šiptarski teroristi ubili 16 Srba. Nažalost, ima takvih slučajeva više. Ljudi koji imaju imovinu i mogu da je obrađuju životno nisu sigurni, tako da izostaje sakupljanje plodova, odnosno prihoda. Oni su na taj način apsolutno ugroženi. Ne samo da im je ugrožena socijalna sigurnost i minimum socijalne egzistencije, nego su njima ugroženi i životi. Međutim, uzroci svega toga su mnogo dublji. Vi znate da u stvaranju novog svetskog poretka i globalne političke ideologije Amerika ima značajnu ulogu u ovom svetu. Oni idu svuda gde očekuju da se ostvaruju njihovi nacionalni, kako oni kažu, interesi. Naravno, idu tamo gde ima rudnog blaga, gde ima prirodnih bogatstava. Oni ugrožavaju tuđe narode i tuđe države. Setimo se samo slučajeva Laosa, Kambodže, Vijetnama, Koreje, država Srednje Amerike, a od 1999. godine, posle bombardovanja, oni su ugrozili životnu i socijalnu sigurnost mnogih ljudi na Balkanu, pre svega, na teritoriji bivše SRJ, a sada državne zajednice Srbija i Crna Gora. Takođe su bombardovanjem uništili mnoge privredne resurse na Kosovu i Metohiji, tako da je veliki broj poštenog stanovništva na Kosovu i Metohiji i dan-danas ugrožen. Za razliku od onih gde ima prirodnih bogatstava i gde rudno blago i ostala prirodna bogatstva mogu da se eksploatišu, ali nema čime, oni to žele da prenesu, da prebace u više vrednosti, kao nacionalni dohodak SAD-a i to im je osnovni sistem vođenja spoljne politike, uključujući i okupaciju Iraka, Avganistana, Somalije i drugih država u svetu. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Naravno da smo mi u SRS imali pre svega u vidu da se ovim amandmanom obezbeđuje socijalna sigurnost građana na Kosovu i Metohiji, u skladu sa programom SRS, kojim mi želimo da sačuvamo Kosovo i Metohiju, za razliku od predsednika jedne poslaničke grupe ovde u parlamentu, koji je pre nekoliko meseci izjavio da Beograd nikada neće učestvovati u rešavanju pitanja Kosova i Metohije, a pre par dana je izjavio da treba posebno Crna Gora, a posebno Srbija da budu primljene u Evropsku uniju.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Kao što sam rekao i u načelnoj raspravi, ovaj predlog zakona je prilika da se neke stvari isteraju na čistac, a to je pitanje koliko su sve političke stranke koje su zastupljene u ovom parlamentu iskreno za to da Kosovo i Metohija ostane integralni deo Srbije. Preduslov za to, bar smo se svi deklarativno složili, jeste da Srbi na Kosovu i Metohiji opstanu tamo gde su sada i da se izbegli Srbi u dogledno vreme vrate na Kosovo i Metohiju. Dakle, ovaj predlog zakona je bio prva prilika da se na delu vidi ko ozbiljno o tome misli, a ko se samo, iz razloga nekog političkog marketinga, deklarativno tome pridružuje. Što se bezbednosti Srba na Kosovu i Metohiji tiče, slažemo se i mi da mnogo toga ne zavisi od nas, da za mnoge mere zaštite Srba moramo pridobiti tzv. međunarodnu zajednicu, ali za poboljšanje materijalnog stanja Srba i njihov opstanak, u tom pogledu nikakvu dozvolu ne moramo tražiti od SAD, niti od Evrope. Ne verujem da bi nam iko zamerio ako ovim zakonom predvidimo dodatno materijalno obezbeđenje našeg naroda na Kosovu i Metohiji, pogotovu što, nažalost, našeg naroda tamo nema toliko puno da bi to bio veliki teret za našu državu u ekonomskom pogledu. Zato smo mi morali da intervenišemo amandmanima, kad smo videli da naš predlog zakona niste uvrstili u proceduru. Našim amandmanom smo hteli da omogućimo svim našim građanima na Kosovu i Metohiji da bar sa te materijalne, egzistencijalne strane ne budu ugroženi i da trbuhom za kruhom ne beže u Srbiju. Ministar je dosta neuverljivo odbacio ovaj naš amandman. Obrazloženje je bilo otprilike ovako: moramo braniti jedinstvo sistema socijalne zaštite. Drugim rečima, svi građani moraju biti jednaki pred zakonom i da, navodno, naši građani na Kosovu i Metohiji jesu već u sistemu socijalne zaštite i da ostvaruju jednaka prava kao i građani u ostalom delu Srbije. Međutim, mi mislimo da taj naš narod mora biti pozitivno diskriminisan. Eto, koristim i ja, kao srpski radikal, taj izraz koji ste vi uveli u modu. Ta pozitivna diskriminacija jedino ovde ima punog opravdanja. Ako smo pozitivno diskriminisali neugrožene grupe, kroz Zakon o izboru narodnih poslanika, zašto ne bismo pozitivno diskriminisali naše ljude koji su sa svih aspekata ugroženi na Kosovu i Metohiji, da im bar omogućimo materijalni opstanak, a ono što smo predvideli nije nikakav luksuz. To će samo omogućiti da ne misle o tome kako da se prehrane. Dakle, da ponovim, ovo je prilika da građani Srbije vide ko je mislio ozbiljno kada smo donosili Deklaraciju i Plan za rešavanje situacije na Kosovu i Metohiji, a kome je to bio samo politički marketing.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Goran Cvetanović podneo je amandman, sa ispravkom, kojim predlaže da se posle člana 9. doda novi član 9a. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman sa ispravkom ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđenju socijalne sigurnosti građana podneo sam amandman u ime SRS, da se posle člana 20. doda član 20a. koji glasi: "O zahtevima za ostvarivanje prava na posebno materijalno obezbeđenje u smislu članova 1. i 2. ovog zakona (član 10. stav 2. i član 11. stavovi 4. i 5) za podnosioce zahteva koji imaju trajno prebivalište u opštinama na teritoriji Kosova i Metohije kao prvostepeni organi odlučuju organi kojima Vlada Republike Srbije poverava vršenje poslova socijalne zaštite za teritoriju Kosova i Metohije, a kao drugostepeni ministar nadležan za socijalna pitanja. Ministarstvo nadležno za socijalna pitanja propisuje obrazac i sadržinu zahteva za ostvarivanje prava na posebno materijalno obezbeđivanje. Na postupak ostvarivanja prava na posebno materijalno obezbeđenje shodno se primenjuju odredbe članova 49. do 64. Zakona." Pre svega, amandman SRS je u skladu sa amandmanom na član 3. Predloga zakona, koji i te kako može da se iskoristi, a to je da pojedincu koji je sposoban za rad, odnosno porodici koja ima članove sposobne za rad, osim u kojoj je većina članova nesposobna za rad ili je član porodice na odsluženju vojnog roka, materijalno obezbeđenje pripada u trajanju do devet meseci godišnje. Amandmanom SRS-a predlaže se uvođenje prava na posebno materijalno obezbeđenje pojedinaca, odnosno porodica koje imaju trajno i neprekidno prebivalište na teritoriji Kosova i Metohije, i to pre svega u trajanju dužem od pet godina, počev od 24. marta 1999. godine, koji nisu privremeno raseljeni sa teritorije Kosova i Metohije i kao žrtve okupacije, nasilja i terorizma na Kosovu i Metohije nisu u mogućnosti da ostvare prihode ili ih ostvaruju ispod nivoa socijalne zaštite. Već je poznato da Srbi koji žive na Kosovu i Metohiji a rade pre svega u organima lokalne samouprave,u zdravstvu, prosveti, kao i u državnoj upravi primaju duplo veću platu. Znamo da upravo Srbi koji rade na tim poslovima imaju inače malo veće plate u odnosu na radnike koji su zaposleni u drugim organima i u drugim preduzećima i s obzirom da to traje već pet godina potrebno je da se ta selekcija, koja nije baš humana, i ta solidarnost, koja je selektivna, ispravi. Ako već imamo nacionalne interese da naši Srbi ostanu na Kosovu i Metohiji, da ostanu da žive i i da rade tamo, potrebno je da makar ne postoje socijalni razlozi da dođe do migracije stanovništva. Imamo dosta takvih slučajeva, recimo u Jablaničkom okrugu, u Crnoj Travi, koja je veća opština od Vlasotinca, Lebana, Bojnika, imamo 2.700 stanovnika koji žive na teritoriji Crne Trave, a 70.000 stanovnika, odnosno Crnotravaca koji žive po čitavoj Srbiji. Razlozi za migraciju su upravo ekonomske prirode. Baš iz tog razloga ne smemo dozvoliti da ekonomski odnosi, ekonomski potencijali koje imamo na Kosovu i Metohiji budu razlog za migraciju Srba, jer smo i sami svesni da nam samo teritorija Kosova i Metohije bez populacije Srba koji žive na toj teritoriji ništa ne znači, jer nacionalni integritet i suverenitet naše zemlje su upravo građani koji žive tamo. Ministar je rekao da postoji mogućnost da se daje jednokratna pomoć, ali očigledno, na taj način humanost i solidarnost će se primenjivati selektivno, pre svega iz razloga što onda pojedini direktori ili ljudi koji rade u Centru za socijalni rad treba da odlučuju kome je potrebno da se da jednokratna pomoć, kome nije, a na ovaj način bez selekcije omogućujemo da se svim ljudima koji su zaista socijalno ugroženi obezbedi socijalna sigurnost i da im se omogući da i dalje žive na toj teritoriji, jer očigledno je nama mnogo lakše i da radimo i da stvaramo nego ljudima koji žive na Kosovu i Metohiji.
Da li još neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam vas da prihvatite amandman narodnog poslanika Gorana Cvetanovića, jer čini mi se da je ono što je nekoliko poslanika, srpskih radikala predložilo, vezano za poboljšanje statusa, za posebno materijalno obezbeđenje i socijalnu sigurnost našeg stanovništva na Kosovu i Metohiji, nešto što bi trebalo da bude apsolutno prihvatljivo za sve u ovoj Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zašto sam ovo rekao? Mi smo doneli u ovom sazivu, ali i u prethodnim sazivima više opštih pravnih akata, deklaracija, rezolucija i drugih odluka vezanih za teritoriju Kosova i Metohije, posebno za položaj i status pripadnika srpskog naroda na teritoriji južne srpske pokrajine. Do sada smo malo toga konkretno uradili. Mislim da imamo primere u brojnim zemljama širom sveta, kako se ponašaju prema svojim teritorijama koje su ugrožene, ali i prema svom narodu koji živi van te teritorije. Čini mi se da smo mi kao nacija počeli malo da zaboravljamo i na stranu da ostavljamo, a samo verbalno da se zalažemo za poboljšanje statusa srpskog naroda na Kosovu i Metohiji, istovremeno zaboravljajući koliki deo našeg naroda živi zapadno od Drine i Dunava. Naravno, mi ne možemo da regulišemo status i poboljšanje položaja naših ljudi van granica naše otadžbine. To možemo da radimo sarađujući s tim zemljama, poboljšavajući kulturne, ekonomske, duhovne veze, ali ono što možemo i moramo, što je naša prioritetna obaveza, jeste da učinimo sve što je moguće i što zakonskim putem možemo da regulišemo, a da ne bude suprotstavljeno direktnoj volji međunarodnih moćnika. Ono što Srbija može da uradi na Kosovu i Metohiji, što može da uradi u svakom trenutku, sem one dve osnovne činjenice, a prva je da ne dozvoli nezavisnost Kosova i Metohije, mada čujem da neki dosmanlijski političari o tome već otvoreno govore, govore o datumima, neki juni, jul 2005. i 2006. godine... Druga stvar na kojoj mi u političkom smislu insistiramo jeste da na svakom mestu, umesto što trguju glavama srpskih generala, treba govore o tome kako je konačni status Kosova i Metohije rešen Rezolucijom 1244; i zaista jeste, Rezolucijom 1244 je prestao rat, agresija NATO-a na SRJ zato što je dobijen neki papir za koji smo mi tada mislili i danas mislimo da nije dobar po Srbiju i srpski narod, ali bolji nego ono što nam je bilo predviđeno ranije u Rambujeu i bolje nego što bi nam neki želeli danas, a to jeste odvajanje Kosova i Metohije od Srbije. U okviru toga, i vezano za ovaj amandman, jeste treća stvar koju Srbija može i mora da uradi, koju ova Narodna skupština mora da uradi kroz sve zakone koji se ne tiču direktno i posebno teritorije Kosova i Metohije, a ne možemo u potpunosti pravni sistem Republike Srbije da primenjujemo na teritoriji južne srpske pokrajine, znači da i kroz takvu vrstu sporednog zakonodavstva vezujemo teritoriju Kosova i Metohije u državno - pravni sistem. Da pomažemo našem narodu u ekonomskoj i socijalnoj sferi, državi to nije skupo i ne sme da joj bude skupo bilo šta što se tiče njene teritorije i što se tiče njenog naroda, da im omogućimo najbolje ekonomske uslove, da im omogućimo najveće plate u službama koje su pod kontrolom naših državnih organa, organizacija i institucija. Da im omogućimo najveće materijalno obezbeđenje, najveću socijalnu pomoć, da nam ne bude to još jedan razlog, da to ne bude dodatni razlog za dalje ostavljanje kućnih pragova, napuštanje domova i prepuštanje naših srpskih ognjišta albanskim separatistima. To je ono što mi možemo da uradimo, to je toliko malo i neopterećujuće za državni budžet Srbije, da sam uveren da svako u ovoj Narodnoj skupštini Republike Srbije sa tim može da se složi. Ali, ako to prihvatite i ako to uradimo, mi time pokazujemo odnos svih narodnih poslanika prema tom pitanju, pokazujemoda smo spremni da uđemo u rešavanje tog problema, ne samo u izbornoj kampanji, već kada se izborna kampanja završi i kada moramo da radimo u interesu naših građana. Znam ja. Lako je prikupljati političke poene, otići i reći - ja ću da pustim ovu fabriku, neka pobedi moj kandidat. Pobedio je taj kandidat, sada sam zaboravio šta sam rekao. Znamo kakva su obećanja davana Srbima sa Kosova i Metohije. (Predsedavajući: Gospodine Vučiću, prekoračili ste vreme.) Završavam. Hvala vam na strpljenju i razumevanju, gospodine potpredsedniče. Dakle, mi smo dobili u svim izbornim ciklusima posle 2000. godine najveći broj glasova na Kosovu i Metohiji. Ali niko ni za živu glavu neće da pita srpske radikale šta da se radi, jer oni imaju svoje privatne Srbe. Tako sam pre neki dan gledao onog nesrećnog Momčila Trajkovića, kaže da je on pobedio, kaže - Bogoljub Karić pobedio. Čovek nije normalan, ali šta da radite. Čuo sam još neke, kao da nisu čitali izborne rezultate, svi imaju trojicu, četvoricu privatnih Srba, kažu - oni pozdravljaju ne znam ni ja čiju pobedu ili ne znam šta. Srbi su sa preko 70% glasali za Tomislava Nikolića. Pitajte nas po tom pitanju šta da radimo. Mi nećemo da imamo monopol po tom pitanju. Želimo sa vama da razgovaramo, želimo da sarađujemo i da pomognemo našim ljudima na Kosovu i Metohiji da mogu da žive životom dostojnim čoveka; ne mogu da žive sa istim parama, jer su im uslovi sto puta lošiji, neuporedivo lošiji, zato što moraju drugačije da se vezuju za centralni deo Srbije, zato što su im tu troškovi neuporedivo veći. Tu teritoriju moramo da čuvamo ne onda kada su nam potrebni glasovi, nego onda kada mi moramo da uradimo nešto za njih, a ne samo oni za nas, time što nam čuvaju otadžbinu i što nam brane teritoriju. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je još 8. aprila 2004. godine podnela Narodnoj skupštini predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana. Nažalost, vladajuća većina je, u svom već uobičajenom maniru, i ovaj predlog SRS, protivno svim demokratskim načelima i Poslovniku o radu Narodne skupštine Republike Srbije, ostavila po strani i na dnevni red uvrstila kudikamo gori predlog Vlade Republike Srbije, predat Narodnoj skupštini puna dva i po meseca kasnije, tek 26. juna 2004. godine. Tokom nedavno završene predizborne kampanje puna su vam usta bila brige o Kosovu i Metohiji, o preostalim građanima srpske i nealbanske nacionalnosti tamo, ali sada kada je predizborna kampanja prošla vi, po ko zna koji put, pokazujete pravo lice. Formalno se zalažete za ostanak i za opstanak naših građana na teritoriji Kosova i Metohije, ali kada dođemo do konkretnih načina za pomoć tim ljudima, vaša podrška, kao po pravilu, izostaje. Tako je, naravno i ovaj put, mada se nadam da ćete vi do kraja ove rasprave ipak odlučiti da prihvatite amandmane SRS, da prihvatite naše stavove i da na taj način bar minimalno pomognemo našim građanima na Kosovu i Metohiji, da im pokažemo, bar jednom, da ova država zaista stoji iza njih. Pravo na posebno materijalno obezbeđenje koje je predložila SRS, a odnosi se na građane koji na Kosovu i Metohiji borave neprekidno duže od pet godina, od 24. marta 1999. godine, koji se nisu raselili, ne bi mnogo koštalo ovu državu. Uostalom, sigurno ne bi koštalo više nego što košta neka od agencija koju svakodnevno osnivate, ali bi korist, ne samo za porodice na Kosovu i Metohiji, već i za celu državu Srbiji, bila nemerljiva. Što se tiče poslanika vladajuće većine koji su u današnjoj raspravi hvalili kako Vlada ovim zakonom povećava broj korisnika socijalne zaštite, moram da kažem da Vlada skoro svakim zakonom koji predloži ovom parlamentu povećava broj korisnika socijalne zaštite. Gospodo, vi morate da se setite da niste birani u ovaj parlament da biste povećavali broj korisnika socijalne zaštite. Ovde ste birani da otvarate nova radna mesta, da građanima Srbije omogućite bolji život, da kidate lance i katance, a ne da pravite nove socijalne slučajeve. Amandmanom koji sam podneo na član 11. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana predložio sam da se član 22. promeni i glasi - pravo na materijalno obezbeđenje i pravo na posebno materijalno obezbeđenje priznaje se od dana podnetog zahteva, ako su u momentu podnošenja zahteva bili ispunjeni uslovi za priznavanje prava. Slično je bilo rešenje i u prethodnom zakonu, ono što je SRS dodala, i u zakonu koji smo mi predali u skupštinsku proceduru i ovim amandmanima koje smo dali na zakon predložen od strane Vlade Republike Srbije, koji je preko reda ušao u ovu raspravu, bilo je to da se doda pravo na posebno materijalno obezbeđenje. Nije jasno iz kog razloga je Vlada dosta dobru i preciznu definiciju, u kojoj je samo ovo pravo falilo, skratila i stavila da treba da stoji - pravo na materijalno obezbeđenje priznaje se od dana podnošenja zahteva. Šta će se desiti ukoliko na dan podnošenja zahteva nisu bili ispunjeni svi uslovi, a u međuvremenu, dok se odluči o zahtevu, ti uslovi budu ispunjeni? Ovim amandmanom, za koji se svakako nadam da ćete ga prihvatiti, samo se precizira trenutak sticanja kako prava na materijalno obezbeđenje, tako i prava na posebno materijalno obezbeđenje. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Janković i Rajko Baralić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, sa kolegom Milanom Jankovićem u ime SPS podneo sam amandman na član 11. da se na kraju, umesto tačke stavlja zapeta i dodaju reči - a izuzetno tri meseca pre podnošenja zahteva, ukoliko je lice koje je u stanju socijalne potrebe usled bolesti bilo sprečeno da blagovremeno podnese zahtev. Na ovaj način, licima koja su objektivno sprečena da u roku koji je propisan zakonom konkurišu za ovo što je predmet ovog člana, obezbedićemo da mogu (na način kao što predlažemo u amandmanu), bez većih posledica po ostvarivanje ovog prava, to da učine. Zatim, inače su ova lica sa naglašenom socijalnom i svakom drugom potrebom i smatramo da bi ovakav amandman licima koja imaju ovakav status dao nešto povoljnije izglede da ostvare ovo pravo na način kao što je definisano ovim amandmanom. Zakonodavni odbor je rekao da je amandman pravno moguć, kao i drugi amandmani koje smo u ime SPS-a ovde podneli. Zahvaljujem.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 13. Predloga zakona uređuje oblast - dodatak za pomoć i negu drugog lica. Tu imamo dva pristupa. Jedan je pristup Vlade, koji opet primenjuje neku novu metodologiju, pa propisuje da mesečni iznos dodatka za pomoć i negu drugog lica za septembar 2004. godine iznosi 4.000 dinara. Naravno, posle ide ono usklađivanje sa rastom troškova života. Mi predlažemo da se iznos dodatka za pomoć i negu drugog lica utvrdi na sledeći način, odnosno da se dodatak za pomoć i negu drugog lica utvrđuje u mesečnom novčanom iznosu u visini od 30% od prosečne zarade ostvarene po zaposlenom u Republici u prethodnom mesecu. Verovatno je to viši iznos od ovog koji predlaže Vlada. A, pokušaću da objasnim zašto to i treba da bude viši iznos, odnosno veći iznos. Prema svim statističkim podacima, a to se poklapa i sa našom surovom stvarnošću, naše stanovništvo stari. Prema svim podacima i pokazateljima nama nedostaje veći broj smeštajnih kapaciteta za stare osobe o kojima nema ko drugi da brine. Veliki je broj staračkih domaćinstava gde je jedna osoba u pitanju, ili bračni par, koji su bolesni, kojima je potrebna pomoć i nega od strane drugog lica. Da se ne bi nepotrebno gradili kapaciteti za smeštaj tih lica i da se ne bi gerontološki centri pretvarali u ustanove za smeštaj bolesnih lica koja ne primaju bolnice, a to nije svrha gerontoloških centara, predlaže se povećanje ove naknade, da korisnik ovog prava može da izdvoji ta sredstva, da ih usmeri u plaćanje usluge nekog trećeg lica, koje će da dođe i da mu pomogne, da mu spremi hranu, da očisti kuću, jednostavno da bude u kući i da mu pomogne, jer zbog starosti i bolesti to lice nije u mogućnosti samo to da uradi. Sa iznosom od 4.000 dinara teško da može da se obezbedi i plati ta pomoć koja je neophodna nekom licu. A, korisnici ovog prava su stvarno lica, sudeći po medicinskim kriterijumima i indikacijama koje treba da se ispune, koja su stara i nemoćna, budite sigurni u to, koja bez tuđe pomoći i nege praktično ne mogu samostalno da žive. Zbog toga se predlaže drugačiji način obračuna i utvrđivanja novčanog iznosa za pomoć i negu, da jednostavno može da se plati da neko bude koliko-toliko zainteresovan da pomogne starim licima. Iskoristiću priliku da ukažem i na ostale odredbe ovog predloga zakona, a posebno na ovo što ste napisali u članu 38. gde kažete - zahtevi za ostvarivanje prava na materijalno obezbeđenje i dodatka za pomoć i negu drugog lica, podneti do dana stupanja na snagu ovog zakona, rešavaće se po ovom zakonu. To znači, svi zahtevi koji su danas i sutra podneti, ili u roku od desetak dana. A, verovatno će i da se objavi ovaj zakon. Verovatno će za petnaestak dana da stupi na snagu. Praktično, ova prava se koriste tek od 1. septembra i način na koji se odlučuje o zahtevu i rešava o pravu i priznaje pravo ukazuje na to da se novčani deo tog prava ostvaruje unazad. Ono što se priznaje za septembar, od 1. septembra, dolazi praktično tek početkom oktobra. To je taj treći mesec vakuuma, i vraćam se ponovo na onu raspravu o minimalnom nivou socijalne sigurnosti. Tako i ovo pokazuje da matematika i statistika ne mogu baš mnogo da pomognu.
Da li se još neko javlja povodom amandmana? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 21. kojim se reguliše, odnosno menja član 65. stav 2. zakona, koji glasi: "Ustanove socijalne zaštite za smeštaj korisnika, osim prihvatilišta i prihvatne stanice, osniva Vlada Republike Srbije, odnosno nadležni organ AP, u skladu sa odlukom o mreži ovih ustanova koju donosi Vlada Republike Srbije". Imajući u vidu da se sredstva za socijalnu zaštitu, po ovom zakonu, obezbeđuju iz budžeta Republike Srbije i da je ustavno pravo države Srbije da ta sredstva usmerava i preko ustanova koje ona formira, davanje prava, odnosno prenošenje nadležnosti, kako je ovde rečeno, nadležnom organu AP, verovatno je u skladu sa zakonom u koji je u Skupštini Vojvodine pretočen politički dogovor između pokojnog predsednika Đinđića, Čanka, Kase i Veselinova, koji su podržavali tu vladu i preneli tim zakonom neka ovlašćenja na AP. Srpska radikalna stranka smatra, a i u duhu ovog amandmana je, da se ne mogu na ovaj način prenositi ovlašćenja države Srbije. Ta ovlašćenja je moguće menjati i vršiti decentralizaciju državnih funkcija samo promenom Ustava Republike Srbije. Vaši prethodnici, a pogotovo je bivši ministar pravde, Batić, govorio da Ustav nije Sveto pismo. Međutim, Ustav je Ustav sve dok se ne promeni u svim odredbama u kojima je on na snazi. Slušajući diskusiju tokom ova dva dana, i ovde prisutnog ministra za rad i socijalna pitanja, za ovih sedam meseci, izgleda da se on može nazvati samo ministrom za socijalna pitanja, i to u jednom malom delu. Njegova funkcija kao ministra rada ne postoji, Ministarstvo u oblasti rada nema nikakve delatnosti, niti bilo šta radi. Na stotine hiljada radnika, koji su obespravljeni, čija su prava pogažena, naročito od početka sprovođenja postupka privatizacije, odnosno pljačke imovine koju su ti radnici decenijama stvarali, sada su došli u situaciju da nemaju nikakva prava vezana za pravo na rad, na druga prava iz radnog odnosa. Sticajem okolnosti sam bio juče prisutan na sednici Odbora za privatizaciju. Mnogi su pokušali da se obrate ovom odboru, da zaštite svoje osnovno ustavno pravo na rad, ali im je na samom odboru rečeno da nemaju maltene pravo ni da govore na tom odboru, a kamoli da budu neka stranka u postupku. U taj položaj dovedeni su radnici, stotine hiljada radnika, koji su teško radili i izdvajali za izgradnju fabrika, za kupovinu opreme i ostale imovine, a sada su došli u situaciju da ih niko ne štiti u državi Srbiji. Koristim priliku da postavim pitanje ministru za rad, s obzirom na takvu situaciju, da li su on i njegovo ministarstvo preduzeli nešto da zaštite ta prava radnika, prvo na rad, a posle toga i druga prava po osnovu rada. To šikaniranje koje doživljavaju od tzv. novih vlasnika, kupaca prevazilazi iole pristojno ponašanje: od degradiranja u samom postupku privatizacije tih preduzeća, a preduzeća su dobili novi vlasnici u bescenje, do isterivanja sa radnog mesta, korišćenja svake situacije da se isteraju iz radne organizacije da bi ti novi vlasnici što pre došli do imovine, bez radnika, da bi tu imovinu rasprodali i stekli ogromni novac bez ikakvog osnova. U tom smislu, smatram da ovaj amandman treba da se prihvati. Predlažem narodnim poslanicima da prihvate ovaj amandman i da se član 21. briše.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Na sreću, Ustav Republike Srbije nije akt koji zavisi od Nenada Čanka i bilo kog drugog političara i onih koji se ne bave politikom, kako neko reče. Ovo što ste naveli, ne samo u ovom članu, nego i u prethodnim i u onim koji slede, a koji se tiču ubacivanja reči - autonomna pokrajina, duboko zadire u ovo pitanje ustavnosti ovih normi. Ja bih vam samo skrenuo pažnju da ove ustanove socijalne zaštite rade po propisima o javnim službama i skrenuo bih vam pažnju na ono što je zapisano u Ustavu Republike Srbije u članu 109, gde je tačno definisano koja su ovlašćenja, prava i dužnosti autonomne pokrajine. Autonomna pokrajina obrazuje organe, organizacije i službe autonomne pokrajine i uređuje njihovu organizaciju i rad, i to samo u onim oblastima koje su Ustavom prenete autonomnoj pokrajini. Ustav nije preneo ovu oblast autonomnoj pokrajini, to je jasno svima. To što jedan neustavni omnibus zakon koji je donet u jednom trenutku prevelike ljubavi i trgovine i dalje opstaje (zahvaljujući, verovatno, ovom sastavu Ustavnog suda Republike Srbije), ne mora da znači da ono što se, po mom mišljenju, neustavno zakonom zasniva, može da nađe pokriće u ovom Ustavu. Skrenuo bih vam pažnju da ste, verovatno poučeni činjenicom da raspolažete odgovarajućim brojem kartica za glasanje, ubacili i niz drugih odredbi kojima nije mesto u ovom zakonu. Tako ste napravili intervenciju na članu 42. Zakona, a to je vaš član 16. Predloga zakona, pa ste napisali da bliže uslove, kao i obrazac akta propisuje ministar. Radi se o ugovoru i tako nešto ne sme da stoji, jer obrazac akta ništa ne znači u zakonu. Naveo bih vam i član 19. Predloga zakona gde ste poslednji stav tog člana pogrešno prepravili. Vi namerno grešite, pa ste napisali - protiv konačnih rešenja iz stava 2, 3. i 4. ovog člana može se pokrenuti upravni spor, a pravdajući to time da još nije definisano da li postoji upravni sud ili ne postoji. Odredba koja sada postoji u zakonu je mnogo bolja i mnogo kvalitetnija - o zakonitosti konačnih akata iz stava 2, 3, 4. ovog zakona odlučuje Vrhovni sud. Niste imali potrebe da to menjate. Kada se uspostave ti upravni sudovi, ako se ikada budu uspostavili, onda će to, zbog tog Zakona o sudovima, imati neki svoj automatizam. Zato je potrebno da ovaj i prethodne amandmane, koji čine jednu celinu, usvojite, jer ovim odredbama na koje smo podneli amandmane praktično ste zakoračili u prostor koji se zove neustavnost.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS želeo bih da kažem da je član 24. predloga o kome danas raspravljamo u pojedinostima vrlo interesantan član. Naime, njime se na neki način menja i dopunjuje član 69b osnovnog teksta zakona. Kada govorim o ovom članu, moram reći da se ovim članom 24. bliže i detaljnije uređuju uslovi pod kojima se imenuje direktor određene ustanove socijalne zaštite. U ime SRS podneo sam amandman kojim predlažem da se ove novine koje su istaknute brišu, odnosno da se briše celokupni član 24. Predloga zakona, a evo zbog čega sam to uradio. Što se tiče novina koje su predviđene ovim članom, govori se da se pooštravaju uslovi i kriterijumi za imenovanje direktora u ustanovama za smeštaj. Drugo, govori se o tome da se uslovi utvrđuju zakonom, a ne statutom. Ovde bih ukazao na jednu vrlu diskutabilnu promenu. Radi se o jednoj površnoj ili, bolje reći, kozmetičkoj izmeni, a ne o nekoj dubokoj promeni koja bi donela neke značajne novine. Naime, kada je reč o uslovima pod kojima se bira određeni direktor, ti uslovi su propisani ili statutom ili drugim pravnim aktom u okviru ove organizacije, a to što se sada predlaže da ti uslovi budu regulisani zakonom jeste novina, ali ne toliko značajna. Bitnije bi bilo da se ovi uslovi poštuju prilikom postupka i procedure izbora direktora ustanova. Međutim, u dosadašnjoj praksi, a posebno u poslednje tri godine, jako su bitni bili kriterijumi koji se tiču političke podobnosti, i ako se to nije zadovoljavalo onda niko nije mogao da bude izabran za direktora odgovarajuće ustanove. Što se tiče daljih novina koje ovaj član predviđa, to je da postoji izvesno radno iskustvo lica koja bi trebalo da budu imenovana za direktora. Ukoliko se radi o licima sa visokom stručnom spremom, tu je predviđeno radno iskustvo od pet godina, i to u oblasti socijalnog rada, a ukoliko se radi o licima sa višom stručnom spremom, onda je uslov bio 10 godina. Smatram da radno iskustvo jeste bitno, ali ovaj uslov ne mora da bude apsolutan. Ukoliko lice zadovoljava ostale kriterijume, mislim na školsku spremu, stručnost, adekvatnost, smatram da ovo iskustvo nije prevashodni interes i cilj ovog člana. Prema tome, ukoliko bismo shvatili ovo na jedan način, došli bismo do pozicije da lice koje odgovara po svemu ostalom nema dovoljan broj godina radnog iskustva u ovoj oblasti i ne može biti imenovano na ovu odgovornu funkciju, odnosno na ovaj odgovoran posao. Kada je u pitanju četvrta novina, a to je program rada koji mora da podnese svaki kandidat za direktora, istakao bih nekoliko bitnih stvari. Ne treba program rada vezivati za pojedinca i ne treba u ovim oblastima svoditi interes zajednice i države na ono što pojedinac predviđa. Naime, ova materija je detaljno regulisana zakonom, detaljno je regulisana i pojedinačnim aktima ustanova, pa ne znam koji bi to ciljevi i programi pojedinca koji se kandiduje za direktora ovde bili odlučujući i značajni da bi neko baš njega izabrao na ovu funkciju. Što se tiče sledećih novina, to je vršilac dužnosti direktora koji se ovde predviđa u slučaju da u određenom roku ne bude izabrano lice na mesto direktora. Imali smo negativna iskustva u prethodnom periodu sa vršiocima dužnosti i smatram da na ovo jako treba obratiti pažnju. Naime, vrlo često se dešavalo da se određeno lice postavi za vršioca dužnosti, kako bi se sprovodili neki interesi onoga ko je nadređen tom licu. Smatram da iz ovih razloga ovo ne treba prihvatiti i da je ovo samo mač sa dve oštrice za onoga ko se imenuje za vršioca dužnosti. Na kraju, šesta novina koja je predviđena jeste da direktora ustanove koju osniva nadležni organ autonomne pokrajine imenuje nadležni organ autonomne pokrajine. Smatram da je dovoljno obrazloženje ono koje je malopre dato od kolege Krasića da je ovim povređena odredba iz člana 109. Ustava, jer ovo nije u nadležnosti autonomnih pokrajina. Zbog svih ovih razloga koje sam naveo, predlažem da se ovaj amandman usvoji i da glasate, jer u pitanju je ustavnost ove odredbe. Hvala vam.
Hvala vama. Izvolite, povodom amandmana.
Što se tiče člana 24, stav 4. menja se i glasi: "Za direktora centra za socijalni rad može se imenovati lice koje ima visoko obrazovanje struke: socijalni radnik, pravnik, psiholog, pedagog, specijalni pedagog, defektolog, andragog, ekonomista i sociolog..." Mislim da ovde štrči ekonomista. Sve ove ostale struke su potpuno logične i opravdane i to je uglavnom delokrug rada centra za socijalni rad koji podrazumeva ovakvu vrstu obrazovanja, pa mislim da ekonomisti zaista nije mesto tu. Iskoristio bih prisustvo ministra da se vratimo na još jedan amandman na član 15. SRS je predložila da se taj član briše. O čemu se radi? Citiraću taj član – u drugu porodicu se može smestiti najviše troje dece, odnosno dvoje dece ometene u razvoju, s tim da ukupan broj dece koja žive u porodici hranitelja, računajući i decu hranitelja, ne može biti veći od četvoro. U drugom stavu – izuzetno od ovog stava, kada je to u interesu dece, u hraniteljsku porodicu može biti smešteno više dece, i to kada su smeštaju u porodicu srodnika i kada se smeštaju braća i sestre. Zašto smo mi predložili brisanje ovog člana? Prvo, slažemo se svi da je hraniteljstvo najpovoljniji oblik zaštite dece bez roditeljskog staranja, mnogo bolji od smeštaja dece u odgovarajućim ustanovama. Upravo iz tog razloga mislimo da ne treba zakonskom normom striktno propisivati broj dece koja se mogu smestiti u hraniteljsku porodicu. Znamo da u centrima za socijalni rad stručni timovi koje čine socijalni radnik, psiholog, pedagog pažljivo odmeravaju svaki konkretan, pojedinačni slučaj. Dakle, mi nismo predložili brisanje ovog člana tek tako, nego da unapred stručnim timovima ne vezujemo ruke. Moramo imati poverenja u to da će ti stručni timovi za svaki konkretan slučaj da donesu najbolje rešenje. Ministarstvo kroz stručni nadzor ima mogućnosti da uvek interveniše u slučajevima da se nekada ne postupi po interesima dece. Hvala.
Izvolite, gospodin Krasić.
Pored ovih načelnih primedaba koje se tiču nivoa vlasti i organa, samo bih ukazao na nešto što ne bi smelo da postoji u ovom članu, a to je da kandidat za direktora ustanove socijalne zaštite uz propisanu konkursnu dokumentaciju podnosi program rada za mandatni period koji razmatra upravni odbor u postupku davanja mišljenja itd. Skoro sve ustanove socijalne zaštite imaju jasno definisan posao do tančina, ne toliko zakonom koliko podzakonskim aktima i standardima koji se primenjuju u radu svih ovih profesija koji su neminovni kada neko od tih stručnjaka mora biti zaposlen u ustanovi socijalne zaštite. Nema tu mogućnosti za neke improvizacije. Direktor svake ustanove socijalne zaštite dužan je da sprovodi zakon, da poštuje i primenjuje standarde koji su propisani i nema tu nekog prostora za neku njegovu inventivnost, osim ukoliko u programu rada neko ne očekuje da se takmiče kandidati ko će više da obezbedi donacija, sponzorstava ili da zapiše kojoj stranci pripada. Nemojte u ovu oblast da uvlačite nešto, jer od direktora ustanove socijalne zaštite mnogo zavisi kako će ta ustanova da funkcioniše, ali ništa ne zavisi od njegovog papira koji bi on nazvao programom rada. Ništa ne bi zavisilo od tog papira. Nije to kandidat za direktora neke fabrike koja treba nešto da proizvede, on je kandidat za direktora ustanove koja treba da sprovodi zakon, da poštuje standarde, da omogući korisnicima efikasno ostvarivanje prava i da se pruže one usluge zbog kojih ta ustanova i postoji. Ne znam zašto ste u ovoj poplavi inventivnosti, sposobnosti pronašli formu kako da izdvojite nekog eksperta od nekog drugog koji, naravno, nije ekspert. Pošto se bliži kraju ova rasprava, moram da kažem, verovatno nije samo problem ovog zakona, već i nekih drugih propisa, ali bi Ministarstvo moralo da povede računa i o deci ometenoj u razvoju, a pogotovu da posle 25. godine oni više praktično nemaju zaštitu ili, da budem precizniji, ta zaštita se svodi na porodicu, a i sami znate, taj broj godina najbolje ukazuje kakva je starosna struktura u toj porodici. U skoro svakom većem mestu postoji jedno udruženje koje dodatno vodi brigu o tim licima, gde je muka naterala te porodice da se ujedine, da pronađu način kako da olakšaju i sebi i svojoj deci. Bilo bi dobro da Ministarstvo malo posveti pažnju i toj populaciji, jer to su naša deca.
Da li još neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imali smo danas prilike da čujemo jedan dobar zakon, koji na neki način rešava sve ono što je shodno i primereno ekonomskoj situaciji u kojoj se nalazimo. Siguran sam da se ne može nikada napraviti zakon koji će sve moći da reši tako da svi budu zadovoljni, ali treba omogućiti ljudima da normalno funkcionišu, rade i žive. Čovek sam koji apsolutno zagovara činjenicu da direktor treba da ima određeno iskustvo i da direktor u svakoj ustanovi i za svaki posao treba dati program. Prvo, po tom programu koji direktor da možemo u vrlo kratkom vremenskom periodu sagledati da li direktor izvršava ono što je na početku, kada je davao program, postavio. Možemo posle izvesnog vremena reći - da, direktor je dao program, direktor je častan i pošten čovek, ali za šest meseci ništa od onoga što je obećao i što je rekao nije realizovao. To je jedan od načina kontrole. Smatram da je ovo apsolutno ispravna odredba i da to treba da ostane u zakonu. Što se tiče opozicionih poslanika, u nekom proteklom vremenu smo imali mnogo kritika ovde da su mladi ljudi došli na vrlo značajne funkcije bez radnog iskustva. Ne možemo u jednom trenutku kritikovati kada nekoga zaposlimo kao mladog čoveka bez radnog iskustva, a sada dolazimo u situaciju da nekog kritikujemo zato što se traži određeno radno iskustvo. Moramo naći neku meru. Sigurno da i mladi ljudi bez radnog iskustva treba da dobiju posao, a kada se radi o jednom ovako delikatnom poslu treba angažovati ljude koji imaju radno iskustvo, naravno, u struci koja će obezbediti što bolje funkcionisanje. Iskoristio bih priliku da, van ovog amandmana, kažem da deca ometena u razvoju i njihovi roditelji imaju strašan problem. Mi u Kragujevcu imamo upravo taj problem što deca koja su ometena u razvoju posle 25. godine ne mogu biti u domovima. Zato tu starosnu granicu treba pomeriti, jer za njih je vrlo bitno i važno da budu u kolektivnom smeštaju. Mislim da je za jednu porodicu koja ima dete ometeno u razvoju to tragedija koju ne možemo poželeti nikome, pa ni najvećem neprijatelju i da na neki način moramo sagledati da za tu decu, koja su ometena u razvoju, koja imaju 25 godina, a možda su na nivou deteta od 7 godina, mnogo znači da budu u kolektivnom centru i da se mora iznaći mogućnost da se na neki način ta granica od 25 godina pomeri neku godinu naviše. To za njih i njihovu porodicu znači mnogo. Bio bih zahvalan ministru i zamolio bih da možda i dođe lično, jer takav problem imamo. Mislim da to može da se reši.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 33, koji glasi: U članu 112. stav 1. posle reči "opšteg interesa" dodaju se reči "i pravo na posebno materijalno obezbeđenje". Ovo je, u stvari, logičan sled našeg amandmana vezanog za član 3. stav 2, koji smo već obrazlagali. Logično je da mi, ako već podnosimo taj amandman, moramo ići do kraja i obrazlagati našu želju da izmenimo zakon u tom smislu. Imam utisak da sam možda na pogrešnu adresu uputio ovaj amandman, kao i svi moji prethodnici iz SRS, jer smo na današnjem zasedanju čuli da ovde u Srbiji postoji jedna stranka, pre bi se moglo reći interesna grupa ili neka bivša nevladina organizacija, a danas vladina organizacija, koja vodi svu politiku, koja žari i pali, pušta kišu, koja nas razdužuje, zadužuje, razgovara sa seljacima, koja se, u stvari, sve pita. Upravo smo od njih čuli da je to sve G17 plus uradio, tako da se sada postavlja pitanje kome mi da upućujemo ove amandmane, da li Vladi Srbije i da li ona postoji, jer sam ja mislio da ovu državnu spoljnu politiku i zakone donosi Vlada, a ne neke pojedinačne stranke ili interesne grupe. Mislim da se možda naši amandmani ne prihvataju zato što mi i ne znamo ko u tom orkestru koji se zove Vlada, u stvari, svira. Imam utisak da svi sviraju neku sasvim drugu melodiju. Ono što je sigurno i što mislim da bi trebalo da bude sigurno, to je da po ovom pitanju treba da se postigne konsenzus, da stvarno treba da pokažemo koliko smo mi to solidarni i humani ljudi. Ovde se radi o pomoći i pokazivanju brige i zajedničkog bola prema deci i porodicama sa Kosova i Metohije. Ovde se radi o ljudima i deci koja žive u nekim potpuno nenormalnim uslovima, u logoru. Ovde se radi o životu u strahu, ovde se radi o deci koja kad ulaze u reku ne znaju da li će ih neki podivljali terorista zasuti rafalom metaka. Ovde se radi o ljudima koji su proterani sa svojih ognjišta, gde su kuće popaljene, koji žive na Kosovu i Metohiji, ali ne u svojim kućama, nego 50, 100 kilometara dalje, koji imaju imanja koja ne mogu da obrađuju. Ovde je to toliko jasno rečeno. Nema obrazloženja da mi treba da napravimo jedinstven sistem. Slažemo se, ali ne postoji izjednačavanje kad ti ljudi ne žive u jednakim uslovima kao ljudi u centralnoj ili čitavoj Srbiji. Prema tome, priča o nekom sistemu je deplasirana, jer mi ne živimo u sistemu. Ova zemlja definitivno živi u haosu. Ne možemo govoriti da ćemo tu uvesti sistem. To je mali broj porodica, to je mali izdatak za budžet. To je manji izdatak od osnivanja jedne agencije, a mi svaki dan ovde neku osnivamo i pravdamo se kako je to malo, kako je to samo 30 miliona. Danas 30 miliona, pa sada ovaj zavod koji će da košta 100 miliona, pa sutra agencija koja će da košta još 50 miliona, pa svaki dan po 30, 50 miliona, a teško nam je da odvojimo za hiljadu porodica i hiljadu dece neku pomoć, za one o koje se svet stravično ogrešio. Stravično su se ogrešili na Kosovu i Metohiji. Svet će to morati da nosi na svojoj duši. Nemojte i mi da budemo takvi. Dajte da mi pokažemo tu brigu. Ovo je nešto najobičnije, najmanje što mi možemo da napravimo. Ne traži se ništa veliko, ne traži se da se optereti budžet. Daleko ga više opterećujete kroz taj zavod. Skinite onda ovaj zavod iz ovog zakona, uštedite tih 50 miliona. Stvarno, ako neke reči treba stalno da ponavljamo za ovom govornicom, to su: štednja, štednja, štednja, to je privreda, mala i srednja preduzeća, zemljoradnja, zapošljavanje mladih ljudi, ali ne u agencijama i zavodima, nego u proizvodnji.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospođa Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, bilo bi dobro da prihvatite i ovaj amandman na član 34, a i ostale amandmane SRS, ukoliko želite da ovaj zakon posluži svojoj svrsi. Od Vlade to nismo mogli ni da očekujemo, s obzirom da se i ova vlada, kao i ona prethodna, ponaša kao da je svet stvoren danom formiranja Vlade. Ovde smo danas čuli hvalospeve kako je ova vlada počela da jača instituciju starateljstva u Srbiji, a institucija starateljstva u Srbiji postoji i u Zakonu iz 1991. godine, i to na mnogo bolji način regulisana nego što je to ovim zakonom, bez ograničavanja broja dece koja mogu da budu u hraniteljskim porodicama, zato što su građani Srbije humani, za razliku od Vlade Srbije, koja je nehumana i zato što je mnogo lepo kada gledamo na televiziji reportaže o po petoro ili sedmoro dece u jednoj porodici. Te porodice uspevaju tu decu da izdržavaju, iako od Vlade dobijaju samo 1.700 dinara po detetu. Takođe smo čuli kako Vlada brine o socijalnom statusu građana, a suština je da ovim zakonom smanjujete socijalna davanja. Jedino što zaista jeste novina i što je vezano za ovu a i za onu prethodnu vladu jesu agencije ili zavodi. Ova vlada kroz ovaj zakon predlaže zavod kao ustanovu koja se na stručan način bavi problemima socijalne zaštite. Gospodine ministre, vi i vaše ministarstvo niste dovoljno stručni da se brinete o problemu socijalne zaštite, ali ste zato stručni da kroz član 34. predvidite da se sredstva koja se obezbeđuju u budžetu Republike za namene utvrđene u članu 47. stav 5. i članu 112. ovog zakona prenose krajnjim korisnicima na osnovu rešenja ministra nadležnog za socijalna pitanja, u skladu sa zakonom. Mi iz Srpske radikalne stranke mislimo da ovo nije dobro rešenje i da ministar ne može da ima takva ovlašćenja, pogotovo to ne može da ima ministar koji građanima Srbije, zaposlenima u Srbiji obeća otkaze umesto novih radnih mesta. Takvo ovlašćenje ne može da ima ministar koji primenjuje Zakon o radu, koji u stvari nije ni usvojen. Samo da podsetim da je taj Zakon o radu izglasan na daljinski upravljač iz Soluna. Takvo ovlašćenje ne može da ima ministar koji beži ispred radnika koji štrajkuju. Takvo ovlašćenje ne može da ima ministar koji se ne oglasi kada "demokratska" policija nanese teške telesne povrede radniku koji štrajkuje; takvo ovlašćenje ne može da ima ministar koji ne voli da čuje poslanike Narodne skupštine, mislim na poslanike opozicije, jer se danas pola vremena provedenog ovde ministar nešto dogovarao sa poslanicima svoje poslaničke grupe, a drugu polovinu je bio van ove sale. Znam da ministar ne voli da sluša poslanike SRS-a. Mi ne volimo što je ministar, ali šta ćemo, izdržaćemo još mesec ili dva dana. Dakle, mi smo, odnosno kolega Milorad Mirčić je u ime SRS-a predložio da se ovaj član 34. menja, tako da glasi da Vlada Republike Srbije uređuje način prenosa i isplate sredstava po osnovu prava na posebno materijalno obezbeđenje. Predlažem vam da ovaj amandman prihvatite, da bar koliko-toliko osiguramo neku garanciju za korišćenje ovih sredstava. Predlažem takođe da usvojite i ostale amandmane SRS-a, jer ako ne usvojite naše amandmane džabe ste donosili ovaj zakon, jer njime niste obuhvatili porodice koje duže od pet godina žive na Kosovu i Metohiji. Ovim zakonom ste smanjili socijalna davanja. Hvalite se da ćete povećati socijalna davanjau nekim opštinama. Ja vam kažem – smanjićete u drugim opštinama, i svakako to nije svrha donošenja zakona. Zakon mora da bude jednako dobar za sve građane Srbije. Naravno, zalažemo se da se izjednače socijalna davanja, ali da se izjednače sa onim većim socijalnim davanjima, a ne sa onim koja su zaista ispod svakog nivoa.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? Ministar Lalović, izvolite.
Hteo bih da dam samo par komentara. Sada smo završili raspravu o ovom zakonu i nadam se da će biti usvojen u ovoj skupštini. Pošto se i dalje ponavlja nekoliko stvari koje su potpuno netačne, želim nešto da kažem. Dakle, nije istina da se ovim zakonom smanjuju socijalna primanja, nego se povećavaju u 122 opštine u Srbiji. Svi drugi koji imaju veće zarade (još jednom to da ponovim, izgleda da treba šest puta ponoviti da bi se čulo) inače i sada, ako imaju veći prosek u gradu ili opštini od prosečne republičke zarade, oni su sada osnovica i to je republička zarada prosečna. Nikome se ne smanjuje, samo se povećava u 122 opštine u Srbiji. Malo je neobično što to mora da se kaže šest ili sedam puta i što neki uporno ponavljaju nešto što nije istina, ali prosto moram to da kažem radi istine, zbog građana Srbije. Drugo što želim da kažem jeste da ovim zakonom uvodimo sistem u oblasti socijalne zaštite, da izjednačavamo sve građane Srbije koji su u stanju socijalne potrebe u nivou prava koji ostvaruju, svi imaju istu osnovicu, ostvaruju pravo u skladu sa zakonom. Stimulišemo na jedan vrlo dobar način razvoj hraniteljstva u Srbiji, što do sada nismo imali na ovaj način uređeno u sistemu. Mislim takođe da je to jedan bitan napredak, bitno popravljamo poziciju za 24.000 najtežih invalida u Srbiji ozbiljnim povećanjem dodatka za negu i pomoć, i to su prosto činjenice koje se nekome mogu sviđati ili ne, ali to jesu činjenice. Nije dobro ako se te činjenice nekome ne sviđaju, zato što mislim da nije normalno da se ljudima ne sviđa kada se poboljšava materijalni i socijalni položaj dela građana Srbije, koji su u najtežoj situaciji u Srbiji. Nismo mogli prihvatiti ove amandmane vezane za Kosovo i Metohiju, objasnio sam zašto, ali istovremeno sam rekao da postoji odredba u ovom zakonu, kada i ako ga skupština usvoji, a nadam se da hoće, koja daje pravni osnov da ako imamo sredstva možemo pomoći posebno ljudima na Kosovu i Metohiji. Ono što je takođe karakteristika ove rasprave jeste, bar u jednom delu, da je bilo neozbiljnih amandmana, kada se ima u vidu pozicija u kojoj se nalazi ova zemlja. Znači, predložiti da osnovica za isplatu socijalne zaštite građanima Srbije bude 35.000 dinara, kada je prosečna neto zarada 14.000 dinara, jeste zapravo izrugivanje samim građanima Srbije koji rade. Dakle, krajnje neozbiljan pristup. Sve u svemu, ocenjujem i smatram, i Vlada Republike Srbije smatra da je donošenje ovog zakona od izuzetne koristi za građane Srbije, da se bitno poboljšava položaj najugroženijih građana Srbije i verujem da će svi poslanici koji žele dobro građanima Srbije glasati za ovaj zakon. Pozivam sve poslanike da prevaziđu svoje uskostranačke interese i potrebe, da postupe kao narodni poslanici i da podrže ono što je boljitak za građane Srbije. Samo još dve napomene, pošto sam primetio (nisam bio jedno vreme u Skupštini zbog posla) da se razgovori o zakonu koriste i za neke veoma duge opservacije o drugim stvarima. Pošto je pomenuto ovde nekoliko puta - a zašto stalno pričate o nasleđu, kada će nešto da se popravi itd., želim da kažem dve stvari. Prvo, mnogo je lakše vršiti destrukciju nego konstrukciju, mnogo je teže graditi nego razarati. Postoji pravilo da za ono što se razori u veoma kratkom vremenskom roku treba mnogo vremena da se izgradi. Ovde se razaralo više od 10 godina. Ko očekuje da se nešto može uraditi za par godina, taj drži građane u zabludi. Prema tome, molio bih da se ima u vidu ta činjenica. Drugo, ne bih to pominjao da nije pominjano više puta, radnici Srbije su ostali bez posla pre svega zbog politike koja je u ovoj zemlji vođena u poslednjih 15 godina. Zato su ostali bez posla i svi radnici u Srbiji treba da znaju adrese na koje treba da se obrate i nemojte ih držati u zabludi kada se o tome radi.
Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovde je grubo prekršen član 100. Poslovnika Narodne skupštine. Jedan ministar, kao predstavnik Vlade povodom ove tačke dnevnog reda, dao je ocenu amandmana, a amandman je pravo narodnog poslanika, a ta njegova ocena je da su neki amandmani bili u funkciji ruganja i naveo je one amandmane koji se tiču Kosova i Metohije. Naveo je da je neozbiljno i da se podnosioci tih amandmana rugaju svima na taj način što su rekli da osnovica od koje se izračunava nivo socijalne sigurnosti za one građane koji žive na Kosovu i Metohiji treba da bude 35.000 dinara. Izbegao je da kaže da se amandman odnosi na te građane, pa je rekao - za neke građane Republike Srbije. Iskoristio je priliku da uputi neke političke ocene, to je njegovo pravo, ali nema pravo da vređa poslanike i da vređa amandmane. Još manje ima prava da na taj način vređa one u čiju korist su dati amandmani. Problem je kada se sklopi neka koaliciona vlada i u toj vladi sasvim izvesno bude neko ko zna da mu je ograničeno vreme trajanja. Još veći problem je kada na mesto ministra dođe neko ko je bio sindikalni funkcioner. Imali smo prošli put onog nesrećnog iz Asocijacije nezavisnih sindikata. Sada smo imali prilike da jednog savetnika sindikata imamo za ministra. Koristio je, verovatno, tu svoju funkciju u sindikatu da organizuje sindikalnu borbu, ali nije dobro što iskrivljuje i beži sa ove govornice. Zna se ko je upropastio društveni proizvod u Republici Srbiji, a zna se ko je obećavao da će biti med i mleko, samo kada on sedne u fotelju. Nemojte da menjate teze. Sve što su poslanici SRS sa ovog mesta saopštili o ovom zakonu, budite uvereni, od 1. septembra će svima biti jasno, a od 1. oktobra svi ima da osete i da kažu ko je bio u pravu kada je sa ove govornice iznosio podatke. Drugo, iz Predloga zakona ministar je izvukao da su to nepobitne činjenice. To je samo jedna obična projekcija. Činjenica je tek neka stvarnost, nešto što može da se dokaže.
Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostimai u celini. Shodno članu 81. stav 4. Poslovnika, nastavak ove sednice zakazujem, zbog važnosti zakona, za ponedeljak u 12,00 časova, a podsećam sve poslanike da je u nedelju u 12,00 časova svečana sednica, na kojoj će predsednikSrbije položiti zakletvu. Hvala.