Hvala lijepo gospodine predsjedniče, štovane dame i gospodo zastupnici, evo kratko obrazloženje. Potreba promjene ovog Zakona o upravnim pristojbama se javila iz nekoliko razloga, jedan od razloga je bila promjena nadležnosti oko naplate upravnih pristojbi zbog toga što je promjenom Zakona o sigurnosti prometa na cestama su određene nadležnosti iz provođenja mjera iz Zakona o sigurnosti prometa na cestama prenijete iz Ministarstva prosvjete na Ministarstvo unutarnjih poslova, osim toga tim istim Zakonom o sigurnosti prometa na cestama je uvedeno nekoliko novih instituta koji do sada nisu postojali i za njih su isto predviđene upravne pristojbe. Također je jedan od razloga za promjenu cijena turističke dozvole, koja su utvrđena Sporazumom između Republike Hrvatske i Republike Slovenije, naime, uočeno je da je cijena turističke dozvole u Hrvatskoj znatno viša od cijene iste takve turističke dozvole u Republici Sloveniji. Ona iznosi u Hrvatskoj 45 kuna, a u Sloveniji 12,45 kuna u toj protuvrijednosti u tolarima, tako da se predlaže i ukidanje upravne pristojbe od 20 kuna tako da bi ostao samo obrazac turističke dozvole od 25 kuna, to su praktično materijalni troškovi. S obzirom da je došlo do promjene nadležnosti između ministarstava koja su nadležna za naplatu upravnih pristojbi, još su i izvršena određena brisanja upravo zbog ovoga usklađivanja, s obzirom da je do sada bilo dosta promjena u tom zakonu o upravnim pristojbama, predloženo je da se Odbor za zakonodavstvo Hrvatskog sabora, da utvrdi i izda pročišćeni tekst Zakona o upravnim pristojbama. Zato još jedanputa osnovni razlozi za prijedlog ove promjene Zakona o upravnim pristojbama je bilo donošenje novog zakona o sigurnosti prometa na cestama kojima su uvedeni neki novi instituti, odnosno došlo je do promjene nadležnosti između ministarstava, i pokušaj usklađivanja cijene turističkih dozvola u Republici Sloveniji i Republici Hrvatskoj, kako bi te turističke dozvole, zbog velikog turističkog prometa između Republike Hrvatske i Republike Slovenije bile ujednačene. Predlažemo donošenje Zakona po hitnom postupku zbog toga što imamo određene rokove iz Zakona o sigurnosti prometa na cestama, a i zbog dolaska turističke sezone. Hvala lijepa.
Hvala lijepa dvije obavijesti. Predsjednik Odbora za prostorno uređenje i zaštitu okoliša, Slavko Linić zakazao je sjednicu Odbora za danas u 10 sati u dvorani "Josipa Jelačića". I predsjednik Odbora za zakonodavstvo Florijan Boras, zakazao je sjednicu Odbora za zakonodavstvo o 10 sati u dvorani "stjepana Radića" isto danas. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Naravno da postoji čitav niz argumenata i razloga koji bi ukazali na to da je potrebno izmijeniti i dopuniti Zakon o upravnim pristojbama, i u tom kontekstu razmotriti mogućnost da se čitav niz upravnih pristojbi zapravo smanji. Činjenica je da je sve teži i teži život u Republici Hrvatskoj, i da građani u takvom segmentu sve teže i teže mogu izdvajati potrebne novce za različite usluge i djelatnosti za svoje potrebe, pa tako i za odnose prema državnim tijelima. Ono što je posebice interesantno jeste da se o tome u ovoj izmjeni i dopuni Zakona nije vodilo računa, dapače, dogodilo se nešto što je neuobičajeno, da se ovom malom, nazovi malom i izmjenom i dopunom se pokušava otvoriti rasprava na način da se nekoliko puta, a ja ću navesti poseban primjer, koji ukazuje na to, povećavaju zapravo izdvajanja građanima oko zadovoljavanja određenih potreba ili vezano za poduzetničku i inu djelatnost. Naime, u članku 65. tarifni broj 65. u članku 17. između ostaloga pod točkom 6. se kaže "Za izdavanja i produljenje važnosti dozvole instruktora vožnje je do sada bilo 100 kuna". Poštovane kolegice i kolege mi sada ovdje dobivamo da izdavanje dopuštenje licence ovlaštenog ispitivača, u auto-školi 1000 kuna, a za izdavanje dopuštenja, kontrolu tehničke ispravnosti vozila 500 kuna, za izdavanje odobrenja za obavljanje poslova tehničkog pregleda itd., 3000 kuna. za odobrenje za sigurno upravljanje vozilima u auto-školama 4000 kuna, za odobrenje za provođenje programa sigurne vožnje, cestarine, sigurne vožnje itd., 5000 kuna itd. Ovaj dio izmjene Zakona je posljedica izmjene i dopune Zakona o sigurnosti u cestovnom prometu. Ne znam da li je predlagatelj vodio računa o činjenici da će se svi ovi troškovi, prelomiti na cijenu vozačkog ispita. Ne znam da li uopće raspravljamo o činjenici da je potreba vozačkog ispita i osposobljavanje građana za vožnju, i to za sigurnu vožnju u Republici Hrvatskoj itekako važno kao i u cijelom svijetu danas da je to jedno od civilizacijskih dostignuća i da u takvoj situaciji praktički bi to trebao biti, ako ne obavezni barem izborni predmet u srednjim školama u kojem bi mladi naraštaji stigli i otvarala im se mogućnost da svi ovladaju sa napunjenih 18 godina znanjima i vještinama potrebnim za upravljanjem motornim vozilima radi toga što je u suvremenom komuniciranju i pružanju prometnih usluga i prijevozu osoba i stvari praktički automobil postao nužna potreba. Ako sve ovo ovako ostane kako smo mi ovdje predložili, onda se postavlja pitanja koliko će biti cijena jednog osposobljavanja za vozača osobnih vozila. Bojim se da će ona daleko nadmašiti cijenu prosječne plaće u Republici Hrvatskoj. Poštovane kolege i kolegice čini nam se da ovo nije primjer kako treba upravnim pristojbama puniti državni proračun i voditi samo računa o tome, a ne voditi računa o potrebama građana. I ovo je sasvim sigurno jedan od primjer koji upućuje na to da bi trebalo još jedanput razmotriti, naravno treba imati čitav niz pokazatelja koji upućuju na to koliko su primjerice troškovi oko provođenja programa sigurne vožnje, cestarine, sigurne vožnje itd., to tim više kada se ima u vidu činjenica da taj program sigurne vožnje vezano za posebne prostore na kojima se treba odvijati ti objekti, uopće nisu još izgrađeni u Republici Hrvatskoj, nemaju se gdje odvijati. U takvoj situaciji se stvarno postavlja pitanje što činiti sa ovako visokom naknadom, jer se zapravo pravih kalkulativnih elemenata nema i iz tog razloga mi iz SDP-a upozoravamo da ovakva rješenja nisu dobra, da su ona praktički proizvoljna, nisu utemeljena i da ona značajno, značajno poskupljuju jednu djelatnost koja je nužno potrebna i od općeg interesa. Drugo pitanje koje mi želimo također raspraviti jeste zapravo osnovni povod i uzrok za pitanje promjene ovoga zakona a to je pitanje izdavanja odnosno cijene pristojbe vezano za turističke dozvole u državama ugovornicama i to gdje Republika Hrvatska mora sada smanjiti svoju turističku pristojbu na razinu koju plaća Republika Slovenija. I to je dobro. Ali ja bih htio podsjetiti na sve skupa, da postoji kod nas i Ustav u kojem je u članku 14. rečeno da svatko u Republici Hrvatskoj ima prava i slobode i da sada ne citiram i u stavku 2. da su svi pred zakonom jednaki. Mi sada jednom pristojbom na osnovu sporazuma između Republike Hrvatske i Republike Slovenije o pograničnom prometu i suradnji zapravo proširujemo vezano za turističku uslugu za sve građane a ne samo za građane u pograničnom prostoru i u takvoj situaciji se postavlja pitanje a zapravo zašto to ne bismo učinili sa svim susjedima pa uostalom sa svim ostalim građanima koji dolaze ili koriste turističke dozvole u Republici Hrvatskoj. Očigledno je da bi trebalo o ovom pitanju razmotriti dodatno, da ne bismo imali danas sutra eventualno i prigovor u međunarodnim odnosima zbog čega se primjerice jedna država favorizira a druge ne. Jer, ovdje nije pitanje odnosa u cjelini nego se radi o pograničnom sporazumu ali na osnovu njega se zapravo ova pristojba ukida za sve državljane Republike Slovenije. I ja podsjećam ponovo da po našem Ustavu su svi pred zakonom jednaki. Dakle, sa ovim stajalištem bi morali biti izjednačeni svi drugi korisnici turističkih usluga i u tom pogledu koliko god ovo izgleda mala izmjena i dopuna zakona ona je zapravo vrlo, vrlo ozbiljna a poglavito vezano za cijene koje se nude u članku 3. gdje ponovo podsjećam da je tarifnim pravilom 65. primjerice u stavku 6. samo za instruktore sigurne vožnje bila dozvola do sada sto kuna a da je to sada tisuću kuna a naravno za izdavanje i obavljanje poslova tehničkog pregleda tri tisuće, za odobrenje programa sigurne vožnje. E sada, ovdje je cijeli program. Doduše, nisu instruktori. Tu se plaća pet tisuća kuna. A ponovno podsjećam instruktor je do sada da bi dobio status instruktora morao platiti svega sto kuna. Mislim da ovakvo rješenje nije dobro i mi iz Kluba zastupnika SDP-a smatramo da bi trebalo pa makar i naknadno ukinuti hitni postupak na ovaj prijedlog zakona i do drugog čitanja još jedan puta razmotriti u sadržajnom smislu ove cijene i kalkulativno dati i zapravo prezentirati Saboru da se vidi šta ulazi u cijenu recimo programa sigurne vožnje od pet tisuća kuna. Da vidimo otprilike šta bi to moglo biti pa da onda eventualno možemo podržati ovakvo rješenje ili ne. Hvala vam lijepa.
Hvala. Državni tajnik Ivica Buconjić. Izvolite!
Hvala lijepa. Evo, imam potrebu samo prokomentirati samo nekoliko navoda uvaženog zastupnika Arlovića. Naime, da ne bi bilo dileme i dvojbe ovaj prijedlog ne donosi nikakvo dodatno opterećenje za građane. Naime, ove upravne pristojbe koje ste vi komentirali i koje jesu u relativno visokim iznosima se odnose na auto škole, ispitne centre i druge sudionike koji provode ili obuku u auto školama ili kasnije provjeru znanja i dodatno osposobljavanje u auto školama. Ja moram reći da smo pratili i analizirali stanje u prometu i nedvojbeno je što je jasno iz medija da su u velikom broju žrtve odnosno osobe koje najčešće smrtno stradavaju u prometu upravo mlade osobe. Nedvojbeno je isto tako da osim drugih uzroka koji su doveli do tog vrlo velikog stradavanja mladih u prometu je i ono što oni nauče u auto školama i kako budu osposobljeni u auto školama. To je sigurno jedna od vrlo važnih faktora koji pridonose tako velikom broju odnosno velikom učešću mladih vozača koji najčešće smrtno stradavaju odnosno stradavaju sa vrlo teškim posljedicama. Uvođenje ovih pristojbi je upravo pokušaj da se u tom području uvede reda kako bi i auto škole i ove škole za provođenje programa sigurne vožnje u centrima bili zaista osposobljeni i kako bi zahtjeve za davanje odobrenja podnosili zaista samo one auto škole odnosno fizičke i pravne osobe koje su sposobne udovoljiti tim uvjetima. Naime, mi imamo u Hrvatskoj sada preko 550 auto škola što je vrlo veliki broj na sto tisuća stanovnika kad se to usporedi sa brojem auto škola na sto tisuća stanovnika u drugim državama. Mi smatramo da djelatnost auto škola je djelatnost od posebnog društvenog interesa upravo zbog toga što se u njima osposobljavaju kasniji sudionici u prometu. Hrvatska je proteklih godina bila po broju smrtno stradalih na sto tisuća stanovnika na vrlo visokom mjestu u odnosu na druge europske države i ovo je samo jedna od mjera kojima se pokušava sveobuhvatno uvesti reda u svim djelatnostima koje bi trebale doprinijeti poboljšanju stanja o sigurnosti prometa na cestama a naročito da dođemo do jedne prihvatljive brojke od osam do deset poginulih na sto tisuća stanovnika što je u nekim europskim zemljama dok smo mi nažalost još uvijek negdje oko 14 smrtno stradalih na sto tisuća stanovnika. Dakle, ja ponovno ponavljam ove upravne pristojbe neće opteretiti građane, neće opteretiti polaznike auto škola. Ove upravne pristojbe su propisane za auto škole odnosno one organizacije koje će provoditi program sigurne vožnje u centrima sigurne vožnje. I još jedna stvar isto tako se svi skupa sjećamo proteklih godina da je bio pravi rat cijenama između auto škola zbog toga što je bio ovako veliki broj auto škola, kažem preko 550. Zbog vrlo velike konkurencije se išlo često i na cijene obuke ispod ekonomske računice što nedvojbeno dovodi onda i do nedovoljno kvalitetne obuke u auto školama. Ja ponovo ponavljam, ovaj prijedlog promjene u Zakonu o upravnim pristojbama koji se odnosi na djelatnosti iz Zakona o sigurnosti prometa na cestama je prije svega predložen u interesu poboljšanja nastave u auto-školama, u interesu zaista jedne kvalitetne provjere znanja u centrima sigurne vožnje kako bi uz druge mjere koje će se provoditi došli do broja poginulih sudionika u prometu koji će biti manji od ovoga koji je po svim pokazateljima vrlo visok. Inače, ja se slažem da možda postoji potreba i za redovitom raspravom a ne po hitnom postupku kako bi svi sudionici mogli reći svoj stav o ovome. A kažem, mislim da je ovo vrlo važno reći da on neće dovesti do dodatnog opterećenja građana odnosno polaznika auto škola i onih koji idu na ispitne centre. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, mene je posebno obradovalo da predlagatelj je spreman prihvatiti da ide u prvo čitanje a ne u hitni postupak da bi ostali sudionici mogli oko ovoga pitanja se izjasniti. Ali dopustite da ispravim netočan navod. Netočan navod, nisam rekao da će to opteretiti polaznike auto škola direktno nego indirektno. Ove cijene koje će se platiti u obliku pristojbi vezano za instruktore, vezano za osposobljavanje sigurne vožnje itd. su kalkulativni elementi koji će ući u cijenu vozačkog ispita i činjenica je da se istodobno sa tom cijenom neće postići sigurnost i kvaliteta odgojno-obrazovnog procesa u osposobljavanju znanja i vještine nego kvalitetom instruktora i osoba koje će to raditi. Prema tome, daleko bi važnije nama bilo dobiti programe koje Ministarstvo unutarnjih poslova priprema za instruktore, za sve one koji moraju sudjelovati u procesu osposobljavanja novih vozača da vidimo da li ti programi jamče kvalitetu i sigurnost osposobljavanju vozača a ne cijena. Cijena mora biti posljedica sve toga i zbog toga sam rekao da je to neizravno opterećenje budućih vozača koje, ja sam siguran velika većina mladih neće moći platiti niti njihovi u obitelji. Hvala lijepa.
Hvala. Drugi ispravak, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Evo u ovom drugom dijelu već je kolega Arlović ispravio netočan navod, dakle, ne radi se o nikakvom mišljenju nego zaista o netočnom navodu kojeg je izrekao gospodin državni tajnik rekavši da ove relativno visoke cijene, je li, za izdavanje odobrenja za obavljanje poslova tehničkog pregleda vozila, dakle, iz autoškole i za provođenje programa sigurne vožnje centrima su tako ipak relativno visoke, i onda treba uvesti reda u autoškolama i da će doprinijeti sigurnost prometa na cestama. Zaista tu nema nikakve logike, nema vam tu nikakve uzročno posljedične veze i to je jednostavno netočno. Neko je točno ono što je rekao i kolega Arlović, trebaju ta sredstva biti upotrijebljena, gospodine Buconiću, za edukaciju edukatora. Dakle, tko plati više, automatski i kvaliteta bolja, to je zaista čudna logika.
I poštovani zastupnik Damir Kajin. Ispravak netočnog navoda. Hvala. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni državni tajniče. Evo ovaj članak 3. glasi da u tarifnom broju 13. stavci 5. i 6. mijenjaju se pa onda sada glase za izdavanje odobrenja za provođenje programa sigurne vožnje … [[Govornik se ne razumije.]] sigurne vožnje. Sada i ova pristojba 5 tisuća kuna za izdavanje odobrenja za sigurno upravljanje vozilima autoškolama u zagradi (škola sigurne vožnje) sada je 4 tisuće kuna. Zatim, za izdavanje odobrenja za obavljanje poslova tehničkog pregleda vozila i odobrenje za osposobljavanje kandidata za vozače i upisa u registar autoškola je 3 tisuće kuna, za izdavanje dopuštenja licence ovlaštenog ispitivača je 1000 kuna, sa onih 65 o čemu je govorio gospodin Arlović. Za izdavanje dopuštenja licence, kontrola i tehničke ispravnosti vozila 500 kuna itd.. Međutim, umjesto da se mi bavimo ovim upravnim pristojbama a sve temeljem Izmjene zakona o sigurnosti prometa na cestama od 20. kolovoza 2004. Bilo bi nam možda daleko pametnije da otvorimo raspravu o onih apsurdnih 0,0 promila. Taj zakon ponovno je gurnut na kraj dnevnog reda što je štetno, neprirodno, politički štetno za sve nas pojedinačno pa za i vlast. IDS kao stranka koja je u proceduru uputila zahtjev za izmjenu tog zakona protestira što se raspravlja sada u upravnim pristojbama umjesto o inicijativama koje su stare više od godinu dana, ili gotovo godinu dana. Gospodo, dolazi sezona i ova odredba, ovoj Hrvatskoj šteti, ugostitelji traže izmjenu jer također šteti i njima, padaju trošarine, što će reći da šteti proračunu, jedino neki prihod rasta od kazni ali je to u ukupnom iznosu državnog proračuna zanemarivo i što dodatno iritira sve nas koji se možemo naći u toj situaciji. Nažalost kao što je i gospodin Buconjić primijetio, na 100 tisuća stanovnika još uvijek Hrvatska je na vrlo visokom mjestu kada su stradali po srijedi, što će reći da nemamo ništa manje smrtnih ili gotovo ništa manje smrtnih slučajeva, a eto s druge strane mi povećavamo pristojbe, što je anakronizam parexelans. Zato, IDS je protiv ovog Zakona, tražimo jedan europski zakon kada je sigurnost prometa na cestama po srijedi. Hrvatski građanin mora imati pravo na čašu vina ili na malu pivu i onaj koji popije čašu piva ili vina, niti je pijanac, niti kamikaza na cesti, niti luđak za volanom. I za kraj još jedanput, koristimo priliku da protestiramo protiv ovog Zakona. Najprije Zakon o 0,5 promila a potom eto idemo i prema izmjenama zakona o pristojbama. Ali ne na način da se one povećavaju. Što se tiče naknadi, pristojbi za turističke dozvole, to treba pozdraviti, međutim, dobro je primijetio gospodin Arlović da povećanje ovih iznosa indirektno će instruktori prebaciti na one koji će polagati za šofere. Tako da će zasigurno i to u nekom neznatnom, možda neznatnom dijelu utjecati na ukupni standard naših građana. Znači za kraj, najprije promjena Zakona o sigurnosti prometa na cestama glede one nepotrebne, štetne, apsurdne norme od 0,0 promila, a onda možemo raspraviti jasno i Zakon o upravnim pristojbama.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Kao što čusmo od gospodina državnog tajnika, razlog za donošenje ovog Zakona je i provedba sporazuma između Republike Hrvatske i Republike Slovenije jer za istu stvar upravna pristojba u Sloveniji je 12 kuna a kod nas je do sada bila 45 kuna. I unatoč smanjenju ovdje koje se ovim Zakonom predlaže, mi smo nesposobni je smanjit na tu cijenu jer samo naši troškovi, proizvodni troškovi tog lista, papira su 25 kuna, to su troškovi administracije, to vam je onaj famozan hitro top shop, ili kako se već zove. To je prava istina! Prema tome, ja cijenim … [[Govornik se ne razumije.]] cijenim kazališta, ali ovdje kuluse više jednostavno ne pale, prekratke su i ne može se sakriti prava istina. Za vrijeme koalicijske vlasti, gospodine državni tajniče, vi ste stalno na mobitelu i čitava Vlada funkcionira mobitelima smanjene su upravne pristojbe a i sudske pristojbe za 50%, ali to nije naštetilo državnom proračunu jer se državni proračun u to vrijeme upravo rasteretili su se građani i njihova davanja ali se punio više nego sada, iako ste udarili svim nametima, smanjili razne povlastice, osnovali čak i financijsku policiju. Dakle naša nesposobnost se najbolje vidi u onome, ono što ste sami rekli, uz svo smanjenje mi nismo kadri smanjiti jedan list papira ono što Slovenci mogu na 25 kuna, na 12 kuna nego na 25 kuna. Kažete da je razlog također izmjene ovog Zakona o upravnim pristojbama i donošenje novog Zakona o sigurnosti prometa na cestama. Tu je zaista suvišno reći bilo što drugo nego ono što je rekao u ime Kluba naš kolega Arlović. Dakle, nema govora da će se povećati nekakva sigurnost prometa ovakvim nametima, nego dapače to će se opet preliti na samu cijenu koštanja upravo onih neposrednih primatelja usluga, tj. građana. Prema tome, ovo je bila vama izvanredna prigoda da u tom Zakonu vidite što nema veze sa sigurnosti prometa, još da su ta sredstva namijenjena edukaciji edukatora imalo bi ikakvog i nekakvog smisla ali ovako udariti samim nametima kako što ste naumili kako biste punili državni proračun zaista nema smisla. Zapravo pokazuje jednu sveopću nesposobnost državne vlasti i opasnost da su rupe u državnom proračunu velike i treba ih eto popuniti. Jednako tako rekoste i to je točno, da Izmjene zakona o upravnim pristojbama nalaže i potreba upravo zbog nastale promjene nadležnosti između ministarstava nakon godine i pol dana se ponovo provlači eto što bi trebalo u pojedinom zakonu riješiti jer je došlo do izmjene nadležnosti ministarstava. Ako se sjećate to je već bilo daleke, s početka 2004. godine. Za mandat jedne Vlade, zaista predaleko i nedopustivo je ovo a izgleda da će kroz čitav mandat upravo se to provlačiti. Dakle da bi mi papirnato što, gdje, u koje Ministarstvo spada, ali to najbolje govori o efikasnosti vlasti. Ali vlast je izgleda jedino efikasna u nametima kojima eto, na koje je eto namijenila građanima. I zapamtite još jednom ponovo ste na mobitelu za vrijeme koalicijske vlasti. Upravne pristojbe su bile smanjene za 50%.
Hvala. Poštovani zastupnik Mato Štimac.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, pa koristim ovu prigodu kad se dešavaju izmjene u tarifnom broju 11 gdje se točka 3 briše predlažemo ja i jedna grupa saborskih zastupnika da se intervenira i u točci 6. A to znači za odobrenje za držanje i nošenje lovačkog i športskog oružja i streljiva za vrijeme boravka u Republici Hrvatskoj gdje je do sad bilo 300 kuna predlažemo da se to skine na 100. Naime nama susjedne države, članice Europske unije propisale su upravne pristojbe za izdavanje odobrenja na graničnom prijelazu za odobrenje za prijenos oružja i streljiva preko svojih državnih teritorija. Odnosno za izdavanje odobrenja za držanje i nošenje lovačkog i športskog oružja i streljiva za vrijeme boravka u tim državama, u iznosu od 10 EUR-a. Republika Hrvatska tu upravnu pristojbu propisala je sa 300 kuna. Srbija i Crna Gora također su na razini 10 EUR-a. Bosna i Hercegovina uopće ne naplaćuje upravnu pristojbu pri izdavanju navedenih odobrenja. Ta nema potrebe da predmetne upravne pristojbe za Republiku Hrvatsku budu znatno više od prosječnih iznosa u državama našeg okruženja. Pored velikog nezadovoljstva stranih lovaca i sportaša sadašnji iznosi pristojbi proizvode suprotne rezultate od očekivanih odnosno proračun znatno manje prihoduje od dosadašnjeg priljeva sredstava. Dodatne štetne posljedice odražavaju se na lovni turizam sa stranom klijentelom posebice kad su u pitanju stalni gosti koji višekratno tijekom godine dolaze u Republiku Hrvatsku. Osim toga naše lovačke udruge bez dolaska stranih gostiju znači bez lovnog turizma u koji se svi zaklinjemo nisu u stanju plaćati davanja koja su im za koncesiju ili zakup lovišta propisana. Pa se nadam gospodine državni tajniče da ćete do, kad se budu stekli uvjeti za glasovanje prihvatiti ovaj amandman. Hvala lijepa.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Ja osobno držim da nije pametno da skidamo pristojbe vezano za oružje iz jednostavnog razloga jer mislim da kad je u pitanju cjelokupni hrvatski turizam pa tako i lovni turizam da se moramo orijentirati ne prema velikom broju gostiju nego prema kvalitetnim gostima. Ne moram vas podsjećati prije ne znam koliko godina što smo imali u lovnom turizmu kad su za male novce Talijani dolazili tu, pobijali po čitava matična jata i tako dalje i tako dalje. A inače mislim da ne bi bilo dobro, da ne bi bilo dobro da skidamo pristojbe iz jednostavnog razloga jer mislim da bi onda dobili kvalitetnije i bolje goste. Dakle ako imamo opterećenje sa ovim pristojbama vlastitih građana recimo kod ove priče oko, oko auto-škola i sigurnosne vožnje, a zašto ne bi imali onda i za strane lovce koji vjerojatno su i platežno sposobniji i platežno su u većoj mogućnosti dakle da podnesu to opterećenje.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Mato Štimac.
Pa uvaženi kolega nisam ni mislio da će se zbog toga doći jedna vrsta klijentele znači ljudi koji imaju manje novaca i više će se pucati u Hrvatskoj. Mi u samom lovno-gospodarskom osnovu znači koliko je cijena jednog jelena, koliko je cijena jednog srnjaka ili ne znam šta znači možemo, možemo propisati, a ovo što se događa krivolov mislim da s tim nećemo smanjiti. Susjedne države imaju, Bosna i Hercegovina čak i nema te pristojbe. Zemlje Europske unije imaju na granici 10 EUR-a, a ovdje se radi i o streljačkom savezu znači i o ljudima koji se samo bave i športom ne samo lovcima. Znači ne vjerujem da mi s tim što ćemo na granici uzeti 300 kuna ćemo doprinjeti da dolaze nama bogatiji gosti. Mislim da nama bogatiji gosti mogu doći jedino ako imamo sadržaj lovnog turizma. Znači ako imamo kvalitetan smještaj, ako imamo kvaliteno lovište, divljač i ljude koji će ... [[Govornik se ne razumije.]] Znači ne uzeti novce samo na granici nego omogućiti u lovnom turizmu da uzmemo daleko više nego što se danas to radi.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik Ivica Buconjić. Izvolite.
Hvala lijepa. Evo prvo isprika gospođi Antičević-Marinović zbog mobitela međutim nisam očekivao da će se povodom upravnih pristojbi povesti rasprava o sigurnosti prometa na cestama pa sam bio na mobitelu samo da bih dobio podatke evo koje ću vam sad podastrijeti jer sam smatrao za potrebnim vam odgovoriti. Kažem budući, premda nije tema, tema sigurnost prometa na cestama. Ja mislim da sam bio jasan kada sam rekao da ovo povećanje pristojbi neće samo po sebi donijeti do povećanja sigurnosti. Ovo je jedna od nizma mjera koje Ministarstvo unutarnjih poslova propisuje i koje će propisivati i poduzimati kako bi smanjili broj smrtno stradalih i broj teško i lakše povrijeđenih u prometu i kako bi uopće smanjili te enormne štete i u ljudskim životima i u stradavanju, ali i materijalne štete u prometu. Dakle mislim da tu treba biti do kraja jasan. Ovo je samo jedna od mjera za koje smo sigurni da će zajedno sa ostalim mjerama doprinjeti uvođenju više reda i da će biti i manje smrtno stradalih i manje materijalnih šteta, teško i lakše povrijeđenih. Inače samo da prokomentiram i to da ove promjene zakona su bile loše, da se nisu dogodili, dogodile nikakve promjene na bolje. 2003. godine je bilo ukupno smrtno stradalih 701 osoba dok je po ovom lošem zakonu kako vi kažete prošle godine smrtno stradalo 608 osoba. 93 osobe su manje stradale. Zakon o sigurnosti prometa na cestama je sigurno sa svim onim mjerama koje se provode doprinio time da se broj smrtno stradalih smanji. Ja ponovno kažem nije to samo zasluga zakona. To je zasluga više drugih sveobuhvatnih mjera koje se provode. Isto samo radi znanja da kažem da je ove godine u prvih 4 mjeseca odnosno do sredine svibnja 28 manje smrtno stradalih osoba u odnosu na prošlu godinu što je u postocima 13%. Isto tako imamo 25% manje ukupno ozlijeđenih u prometnim nezgodama. Imamo 14% manje teško stradalih i imamo 27% manje lakše stradalih, a ukupni broj prometnih nezgoda u ovom periodu u odnosu na isti period prošle godine 40% smanjenje. Ja mislim da ove brojke govore same za sebe premda ljudi nikad nisu bili niti će biti brojke. Svaki smrtno stradali u prometu je sigurno tragedija za njegovu obitelj, ali isto tako i za cijelu društvenu zajednicu, a naročito one materijalne štete koje se mjere u stotinama milijuna kuna koje nastaju. Još isto samo jedan podatak za vas. U Hrvatskoj trenutno djeluje 580 škola, dvije i pol tisuće instruktora. Godišnje se javi od 50 do 60 tisuća kandidata. To su podaci koji govore o toj djelatnosti auto-škola. Dakle ove upravne pristojbe nisu apsolutno uperene protiv polaznika nego očekujemo da će one zajedno sa drugim mjerama pridonjeti uvođenju više reda u ovu društveno izrazito važnu djelatnost jer smatramo da ne može biti jedino i isključivo djelatnost auto-škola samo komercijalna budući se u njoj osposobljavaju ljudi za kasnije upravljanje motornim vozilima, a sami smo svjedoci što se kod nas u prometu događa. I ja ponovno ponavljam mislim da ipak je teško osporiti ove podatke da je prošle godine broj smrtno stradalih bio 93 osobe manje nego 2003. i da je taj trend i manjeg broja prometnih nezgoda i smanjivanja broja smrtno stradalih, teško i lakše ozlijeđenih u ovoj godini isto značajan odnosno to smanjenje je značajno u odnosu na prošlu godinu. Ja ponavljam cilj Ministarstva unutarnjih poslova je da se po broju smrtno stradalih, po broju teško i lako ozlijeđenih i po broju prometnih nezgoda približimo zemljama Europske unije, da dođemo na ispod 10 smrtno stradalih sudionika u prometu u odnosu na 100 tisuća stanovnika što je neki europski standard. Mi smo 2003. godine naslijedili jedan uzlazni trend, jedan vrlo visoki broj smrtno stradalih. Mi smo ga uspjeli smanjiti i ovim mjerama zajedno sa svim ostalim drugima koje pripremamo i koje se već provode ćemo nastojati taj broj još i dalje značajno smanjivati, zbog toga što smatramo da je to interes cijele društvene zajednice. Hvala lijepa i prihvaćam da ide zakon u drugo čitanje.
Ispravak netočnog navoda. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Gospodin državni tajnik ponovo opetuje svoju netočnu tvrdnju, naravno sad je nešto ublaživši, da je ovo, da su ovakve pristojbe samo ipak jedna od mjera koja su doprinijela sigurnosti prometa što je netočno i ja to više ponavljati neću, jer nema vam tu nikakve logične veze. Dapače, ima suprotno. To znači da samo oni bogatiji koji mogu kupovati skuplja vozila, koji mogu kupovati i biti u skupljim školama jeli da mogu činiti ili da su izvrgnuti onda takvim posljedicama. Međutim, pustimo to sa strane. Vi ste sad ovdje pohvalili ponovo efekte Zakona o sigurnosti prometa na cestama, spominjući kako je smanjeno u odnosu na 2003. godinu broj smrtnih slučajeva od 700 i ne znam kojeg broja do 608. Svakako za 93 života. Međutim, vi trebate znati da je u Hrvatskoj izgrađena autocesta i da upravo autocesta je doprinijela sigurnosti prometa, a ne vaše drakonske kazne, a broj smrtnih kad vidite tko je smrtno stradao i koji su bili učesnici u postupku, onda ćete vidjeti da to nisu oni koji su imali do 0,5 promila alkohola u krvi, već 0,0 su imali ili daleko iznad jednog promila. Prema tome, efekt vašeg zakona vam je zaista 0,0 kao i u mnogim drugim stvarima.
Zakon koji je donio Sabor, nije njihov.
E, a tko je predložio?
Da. Poštovani zastupnik Šime Lučin, ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo. Zapravo ovo što je kolegica Ingrid rekla da 300 km autocesta, ako pogledate analizu saobraćajnih nezgoda i poginulih vidjet ćete da na autocestama i na ovim relacijama, županijama i gradovima koji gravitiraju autocestama rapidno pada. Istovremeno vidjet ćete da u Zagrebu i nekim drugim sredinama smrtnost na cestama raste, ali ono što sam htio kazati, činjenica je slijedeća, da se cijena, bila ona pristojba ili nekakva druga uvijek prevali na kraju na krajnjeg korisnika. Vi se dobro sjećate državni tajniče i vi to znate, dakle, kad smo išli s nacionalnim programom sigurnosti prometa na cestama, dakle ovom prevencijom i kad su osiguravajuće kuće, dakle digli premiju na 1% kad je bilo dogovoreno da uplaćuju sredstva dakle u taj fond. Prema tome, možemo mi govoriti što hoćemo, ali auto škole će, instruktori, već tko, bilo tko će na kraju prevaliti cijenu na onoga tko ide u školu, a nisam siguran zapravo da će to dati efekta u ovom pravcu o kojem vi govorite. Hvala lijepa.
Hvala. I treći ispravak poštovani zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa želio bih ispraviti navod da će zakonom se uspjeti postići cilj da broj smrtno stradalih na cestama bude jednak kao u Europi. Broj smrtno stradalih na cestama bit će jednak kao u Evropi u onom trenutku kada će ceste biti kao što su u Evropi. Dakle, i po izgrađenosti i po održavanju. Mi smo još daleko i od standarda održavanja, ali smo još daleko i od količine cesta, kilometara cesta, dakle i vrste cesta i standarda cesta u Hrvatskoj u odnosu na Europsku uniju i to će biti najveći doprinos povećanju sigurnosti u cestovnom prometu, a zakon je tek nešto što preventivno utječe ili utječe na to, ali ne koliko same ceste.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim pristojbama, prvo čitanje. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvača se prijedlog toga zakona. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenje upućuju se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 74 glasa za, 5 suzdržanih, 24 protiv. Donesen predloženi zaključak.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi saborski zastupnici. Evo, pred vama se nalazi Zakon o lovstvu, prvo čitanje. Dozvolite mi da kažem par riječi o ovome zakonu. Donošenjem predloženoga zakona ne mijenjaju se osnovne postavke sada važećeg Zakona o lovu, već se iste nadopunjuju, detaljnije razrađuju, odnosno dodaju nove kao posljedica promjena koje su se dogodile od 1994. godine. Prijedlogom zakona i podzakonskim aktima koji iz njega proističu unaprijedili bi se odnosi uzgoja zaštite lova, korištenja divljači i približili načinu njihovog uređivanja u lovnim zakonodavstvima suvremenih država, polazeći od načela očuvanja zaštite prirode s ciljem očuvanja zaštite divljači i njenih prirodnih staništa kao nacionalnog bogatstva, ali s njihovim gospodarskim značenjem i odnosu prema drugim djelatnostima značajnim za gospodarstvo Republike Hrvatske. To se misli na poljoprivredu, šumarstvo, turizam, trgovinu i ostalo. U razdoblju od 1994. godine u skladu s odredbama lova, Zakona o lovu, ustanovljena su na teritoriju Republike Hrvatske državna, a na preostalim površinama zajednička lovišta. Ukupno je ustanovljeno više od 1050 lovišta, 320 državnih i 730 zajedničkih i za ta lovišta javnim natječajima određeni su lovo zakupnici ili koncesionari. Sklopljeni su ugovori o zakupu ili koncesiji, a za sva lovišta izrađene su lovno gospodarske osnove i u skladu sa njima se gospodari lovištima. Od ukupnog broja ovih lovišta koje sam rekao, udruge gospodare sa 70%, a sve druge pravne i fizičke osobe sa 30% lovišta. Osjeća se poduzetnički duh i neka naša lovišta mogu stati uz bok najbolje uređenim lovištima nama susjednih zemalja. No, ima i lovišta u koja treba još dosta ulagati, pogotovo financijskih sredstava. Osnovna pitanja koja se uređuju ovim zakonom. Zakonom o ustrojstvu i djelokrugu središnjih tijela državne uprave, «Narodne novine» br. 199/03 i 30/04 propisano je kako Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva obavlja inspekcijske poslove koji se odnose na lov, te će stupanje na snagu ovoga zakona inspekcijski nadzor nad provedbom Zakona o lovstvu opet obavljati lovna inspekcija. Usklađuju se zakoni sa propisima Europske unije. Pravo lova proizlazi iz vlasničkog prava na zemljištu, a pripada vlasniku, odnosno ovlašteniku zemljišta i drugoj pravnoj ili fizičkoj osobi koja ga stječe i ostvaruje prema odredbama predloženog zakupa, misli se na koncesije zakona, na koncesije zakupa. Pravo vlasnika, odnosno ovlaštenika zemljišta i voda na naknadu radi ograničenja kojima su podvrgnuti ostvarivanju prava lova. Produženje ugovora o zakupu prava lova i promjena ugovornog odnosa zakupa prava lova u koncesije prava lova. Hrvatskom lovačkom savezu daju se javne ovlasti i to bi bile slijedeće: organizira i provodi lovačke ispite, ispite za lovo čuvara i ocjenjivača trofeja divljači, izrađuje lovočuvarsku značku i iskaznicu, vodi središnju lovnu evidenciju to nije bilo do sada, zadužuje i razdužuje markice za obilježavanje krupne divljači. Sredstva koja se prikupljaju od koncesija i lovo zakupa raspoređivali bi se prijedlogom ovoga zakona na slijedeći način. 25% sredstava za naknade vlasnicima zemljišta bez prava lova razmjerno površini koja je obuhvaćena lovištima za koje se uplaćuje lov zakupnina preko proračuna jedinica lokalne samouprave odnosno Grada Zagreba i to na području na kojem je ustanovljeno lovište. 25% ide u proračun. 10% sredstava na poseban račun ministarstva za provedbu zakona. 5% sredstava na račun županija i Grada Zagreba za provedbu zakona i 35% sredstava na poseban račun Hrvatskog lovačkog saveza za unapređenje i razvoj lovstva. Iz tih sredstava koja će se nalaziti na posebnom računu financirat će se: razminiranje lovišta, poticanje proizvodne deficitarne autohtone divljači, lovnog turizma, označavanje krupne divljači, otkup vrhunskih trofeja divljači, program razvoja i unapređenja lovstva, praćenje stanja populacije divljači, osiguranje lovišta u slučaju štete od divljači u iznosu od najmanje 20% premije osiguranja, lovna evidencija i znanstveno istraživački radovi. Pravilnik o raspoređivanju tih sredstava donijet će ministar, a Hrvatski lovački savez je dužan dostaviti ministarstvu na suglasnost plan korištenja sredstava za narednu godinu kao i izvješće o utrošku sredstava za proteklu godinu. Lovno zakupno razdoblje za gospodarenje krupnom divljači tu se misli na jelena, produžuje se na najmanje 20 godina. Zakup državnih i zajedničkih lovišta ide preko javnih natječaja, tu se regulira prava i obveze … [[Ne razumije se.]] Način ostvarivanja prava lova u lovištu, znači provedba lovno gospodarske osnove, odnosno program uzgoja divljači kao i programa zaštite divljači na površinama gdje se lovišta ne može ustanoviti. Divljači za koje se donosi nacionalni planovi gospodarenja gospodari se po tim planovima, a to se misli na medvjeda za koji je donesen plan gospodarenja, a za običnog jelena i divokozu je u izradi. Mjere za sprječavanje šteta koju čini divljač, a koji je dužan poduzimati lovoovlaštenik i vlasnici zemljišta, odgovornost za štetu koju počini divljač i kao šteta na divljači. Provedba inspekcijskog nadzora. Ovim zakonskim rješenjima efikasnije će se provoditi zakon, prikupljati spoznaju njegove provedivosti pomoću lovne inspekcije. Očuvanje i zaštita divljači i njezinih prirodnih staništa prioritetan je zadatak. Stjecanje vrhunskog trofeja divljači kruna je napora ulaganja uzgoj divljači u lovištu, a kombinacijom jednog i drugog možemo se svrstati uz bok s europskim zemljama. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za poljoprivredu i šumarstvo? Odbor za europske integracije? Odbor za turizam? Predsjednik Odbora, poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za turizam Hrvatskoga sabora razmotrio je na 18. sjednici Odbora održane 18. svibnja 2005. godine Prijedlog zakona o lovstvu, prvo čitanje, koje je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske od 5. svibnja. Odbor za turizam razmotrio je ovaj prijedlog zakona na temelju članka 140. Poslovnika Hrvatskoga sabora kao zainteresirano radno tijelo i to posebno u dijelu kao što se odnosi na strategiju hrvatskog turizma i razvojne programe u turizmu, od naročite važnosti za gospodarski razvoj Republike Hrvatske. Uvodno izlaganje o razlozima zbog kojih se predlaže novi Zakon o lovstvu sa obrazloženjem pojedinih rješenja podnio je gospodin Robert Laginja, pomoćnik ministra, u ime predlagatelja. U općoj raspravi o razlozima i potrebama donošenja novog Zakona o lovstvu naročito imajući u vidu odredbe članka 1. predloženog zakona kojim se uređuju gospodarenje s lovištima i poslovi koji imaju gospodarsku, turističku i rekreativnu funkciju te ulogu zaštite biološke i ekološke ravnoteže divljači i divlje flore i faune, Odbor za turizam dao je podršku. U raspravi o pojedinim pojedinostima i tekstu predloženog zakona Odbor je izrazio sljedeća opća stajališta i prijedloge. Da pojam, sadržaj i koncept turističkog proizvoda u lovnom turizmu tek treba kreirati i oblikovati kako bi bio prepoznatljiv sa sve većim zahtjevima potrošačkih i najzahtjevnijih tržišnih skupina. Drugo, da do sada nije izrađen program niti projekt u kojem bi se definiralo turistički proizvod u lovnom turizmu, razjasnila i razdvojila problematika koja je povezana s obavljanjem u ugostiteljske i turističke djelatnosti i s lovom kao gospodarskom djelatnošću. Treće, da pomanjkanje razvojnog koncepta i složenog zajedničkog proizvoda turizma, lovstva i šumarstva ima za posljedicu zaostajanja ovog oblika turizma, njegove marginaliziranje ali i određeni nered koji vlada na ovom području. Četvrto, da se u tekstu Prijedloga zakona o lovstvu u stavku 2. članka 69. spominje ugovor o lovnom turizmu, ali nije razvidno koje su strane koje sklapaju te ugovore, koji su elementi tog ugovora te tko vrši nadzor nad izvršenjem ugovora. Isto tako stavak 3. članka 69. trebalo bi jasnije definirati, jer nije prihvatljivo da strani državljanin smije loviti u Republici Hrvatskoj samo uz pisani poziv lovoovlaštenika. Iz svega naprijed proizlazi da u postojećim i predloženim propisima kojim bi trebalo regulirati lovni turizam uopće nije pobliže definiran pojam lovnog turizma. Kod toga treba imati u vidu složenost ovog selektivnog oblika turizma koji se sastoji od dva posebna dijela, ugostiteljskom i turističkom, odnosno smještaj, prehrana, posredovanje u prodaji i lovnom, odnosno organiziranjem i provedbom lova. Postoji i niz razmišljanja, da lovni turizam treba promatrati kao gospodarsku djelatnost sa kojom se ne bi trebale baviti udruge kao neprofitne organizacije. Sve ovo upućuje da bi u ovom značajnom obliku selektivnog turizma, lovnog turizma treba postići dogovor i harmoniju između poduzetničkog dijela poslova i realno postojećih interesa u okviru lovačkih društava. U području lovstva nužno je pojednostaviti način pružanja usluga, u lovstvu objedinjavanjem nadzora i izdavanjem potvrda. Na temelju rasprave Odbor je odlučio podržati prijedlog ovog zakona u prvom čitanju, uz sljedeće zaključke: Prvo, da se prihvaća Prijedlog zakona o lovstvu. Drugo, da se sve primjedbe i prijedlozi iz rasprave upućuju predlagatelju zbog izrade konačnog prijedloga zakona. I treće, obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od šest mjeseci podnese Hrvatskom saboru strategiju, koncepciju i program razvoja lovnog turizma u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Mato Štimac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Za razliku od postojećeg Zakona o lovu i prijedloga zakona koji je povučen iz procedure, ovaj prijedlog zakona je usklađen sa Ustavom i zakonima koji su izravno ili posredno povezani sa lovstvom. Ovim zakonom lovstvo dobiva znatno široku dimenziju pa se o uzgoju, zaštiti i lovu i korištenju divljači osim gospodarskog daje i turistički, rekreativni i sportski značaj čime je normativno uređeno uređenje lovstva, izjednačeno s lovnim zakonodavstvima većine europskih zemalja koje su nam konkurentne na tržištu lovnog turizma. Za razumijevanje ovog zakona valja se osvrnuti na povijest lovstva u Hrvata, stanje našeg lovišta, okruženje i razvojne mogućnosti je značaj ove djelatnosti za ukupni razvoj našeg turizma i povezivajući djelatnosti. Lovstvo na svjetskom i europskom tržištu zauzima značajno mjesto i ako želimo biti konkurentni moramo ga na primjeren način unaprijediti. Našem lovstvu nedostaje divljač i infrastruktura lovišta što je posljedica devastacija u Domovinskom ratu. Nedostaje mu promidžba, etika, običaji i društveno razumijevanje jer od zlatnog vremena našeg lovstva proteklo je dosta vremena. Sve te komponente obuhvaćene su ovim zakonom te ću ukratko se osvrnuti na značajnije. Zakonom je prije svega dana potpora ovlaštenicima koji dobro gospodare na način da im se omogućava dugoročno gospodarenje, red na tržištu, strog nadzor i potpora u gospodarenju lovištem. Zakon o lovstvu također usvaja sva europska načela počev od međunarodnog savjeta za lov, uzgoj i zaštitu divljači, potvrđene Međunarodne konvencije i svjetske standarde o zaštiti prirode, zaštiti i očuvanju divljači i njezinih staništa, o očuvanju biološke ravnoteže. za provedbu ovog zakona potrebne su i dobro ekipirane službe posebice inspekcijske, ali i razumijevanje javnosti jer je regionalni sustav u lovstvu koji je primjenjivan više od 60 godina, još uvijek ukorijenjen što potvrđuju brojni problemi koji su otežavali lovno gospodarenje proteklih desetak godina i još dugo će biti prisutni. U tom kontekstu treba istaći da lovstvo više ne može biti socijalna kategorija pa čak ni onda kada je u pitanju šport, rekreacija ili meso divljači kao namirnica. Danas lovno gospodarenje na tržištu lovnog turizma zahtjeva visoke standarde tako da se lovstvom mogu baviti samo oni lovci koji su stručni, koji mogu uložiti u lovište onoliko koliko lovište zahtijeva i koliko zahtijevaju zakonski propisi. Zakon o lovstvu, Zakon o zaštiti prirode, Zakon o veterinarstvu, Zakon o zaštiti okoliša i drugi relevantni zakoni. Prema tome, samo dobro uređeno i bogato lovište može nositi financijske terete lovnog gospodarenja i može biti konkurentno na našem i stranom tržištu. Koju ulogu i značaj može imati lovstvo u turizmu najbolje oslikava činjenica da stranci prvi susret sa našom zemljom imaju u lovnom turizmu nakon čega godinama oni, njihove obitelji i znanci dolaze na ljetovanje. I činjenica da ljetni turizam traje oko 2 mjeseca, a lovni cijele godine. O značaju lovstva najbolje govori lovstvo u Istarskoj županiji koji dosad najbolje kapitaliziraju lovno gospodarenje kroz lovni turizam i čijim lovcima niti jedna cijena nije visoka. Nažalost, u ostalim dijelovima naše zemlje, posebice u priobalju i otocima gdje lovni turizam može nadomjestiti ljetni, lovstvo nije tako razvijeno. Pa ćemo ovaj Zakon pojedinim rješenjima dati odgovarajuću potporu. Prema ovom Zakonu se moraju riješiti osnovni problemi jer lovstvo u našoj zemlji može i treba zauzeti značajno mjesto u turizmu i gospodarstvu. Prema tome, našem lovstvu treba ponajprije vratiti ono što je imalo prije Domovinskog rata, treba razminirati lovišta, riješiti krivolov, revalorizirati lovišta s propisnim fondovima divljači, urediti ih lovačkom infrastrukturom, a nakon toga unaprjeđivati prema našim mogućnostima i potrebama. U skladu s tim Prijedlogom zakona uklanjaju se svi prijepori i poteškoće koji su otežavali razvoj i unaprjeđenje lovstva do sada. Novim zakonskim rješenjem želi se uvesti više reda u lovstvu počevši od gospodarenja lovištima, pri uzgoju i zaštititi u lovu i prometovanju s divljači, njezinim dijelovima i upotrebi lovačkog oružja. Želi se potaknuti lovni turizam, oživjeti lovačke običaje i tradiciju, osnažiti lovačku etiku te djelotvornije uključiti lovce i njihova udruženja u razvoj i u unaprjeđenje lovstva kao važne privredne grane naše zemlje. S obzirom da Hrvatski lovački savez u svemu tome ima značajnu ulogu daju mu se određene javne ovlasti. Raspoređivanje sredstava za unaprjeđenje lovstva, provođenje, edukacija lovaca, provođenje mjera i uzgoja zaštite divljači u lovištima koji nisu u zakupu ili koncesiji, izdavanje lovočuvarske značke i iskaznice, vođenje središnje lovne evidencije te zaduživanje i razduživanje markica za obilježavanje krupne divljači. Za uspješnu provedbu ovog Zakona od osobite važnosti je inspekcija kojom Zakon dobiva ovlasti. Poseban značaj imaju i potpore koje će donošenjem ovog Zakona pomoći bržem razvoju lovstva u cijelosti. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovaj Prijedlog zakona u prvom čitanju. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Klub SDP-a, poštovani zastupnik Ivo Josipović, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ova obnovljena verzija, recimo to tako, Zakona o lovstvu je zaista u tehničkom smislu nešto bolja nego što je to bila ona prethodna. Međutim i dalje postoje brojne logičke pogreške, bih čak rekao, nomotehničke pogreške i dileme koje se odnose na svrsishodnost nekih odredbi pa i na ustavnost. O čemu se radi? Krenimo redom. Temeljno pitanje koje za mene postoji vezano za Zakon o lovstvu jest pitanje ustavnosti odredbe prema kojoj vaše privatno zemljište, upravno tijelo praktično bez vašeg sudjelovanja u postupku može proglasiti lovištem i lijepo vam na 30 godina dodijeliti koncesiju nekom trećem, a da vi tu zapravo nemate mogućnosti efektivne obrane od toga. Dakle, to je jedan oblik prikrivene eksproprijacije, bih gotovo rekao, za koju mislim da nema mjesta na ovaj način, bez obzira što se to možda slično do sad tako radilo. Ali bojim se da je to teško obranjivo sa aspekta ustavnosti. Nadalje, sad kad vam je već uzeto vaše zemljište i pretvoreno u lovište i dano trećemu u zakup, recimo, ili dano u koncesiju, naknada koja se plaća ne ide vama. Ide samo sa 25%. Najviše novaca, rečeno je, Hrvatskom lovačkom savezu je dano dosta ovlasti, ali jako puno novaca i to vašeg novca, vašeg čije je zemljište. Kakve to ima, doći ćemo dalje do te raspodjele, kakve to ima veze sa pravičnošću i zaštitom privatnog vlasništva koje je u ovoj državi ustavna svetinja, bih rekao. Mislim da će se, ako ne na ovom mjestu, sasvim sigurno raspraviti na Ustavnom sudu Republike Hrvatske. Od onih definicija i pojmova iz ovog Zakona koji su blago rečeno neobični i za koje se čovjek pita čemu služe, u prvom redu se treba početi od članka 2. gdje su dane definicije za koje se bojim da nemaju puno smisla. Ako se kaže da je vlastito lovište ono lovište, sad se opisuje, za koje se prem ovog Zakona nije moglo ustanoviti vlastito lovište onda čovjek vrlo teško može razumjeti šta je tu najbliži rod, šta je diferencija specifika da bismo dobili definiciju vlastitog lovišta. Jednom riječju, to bi bilo ono vlastito lovište koje se ne može ustanoviti kao vlastito lovište. Onda ima nekih nelogičnosti, a to je da koncesiju možete dati samo na 30 godina, od 30 godina što kaže članak 2. točka 6., a zakup može biti samo od 10 do 20 lovnih godina. E sad, šta je sa vremenom između 20 i 30? Da li ima neki razlog zašto se ne bi moglo, primjerice, na 25 dati? Ne znam, možda ima neki razlog, ali ga ja ne vidim. Onda definicija vlasnika lovišta je vrlo zanimljiva. Vlasnik lovišta je vlasnik zemljišta koje je stekao pravo ustanovljenja vlastitog lovišta. Vlasnik lovišta je vlasnik nekretnine bez obzira da li netko drugi ima pravo lova na tom zemljištu i da li je koncesionar ili je možda zakupnik, zakupoprimac. Nadalje ima definicija uzgajališta divljači pa se kaže da je to dobro, od 100 do 2 tisuće hektara, kaže vlastitog zemljišta. Čijeg vlastitog? Da li to znači da se, da uzgajalište ne može biti na onom području koje je proglašeno lovištem ili je dan zakup ili koncesija? Ako da, onda ne vidim logike za takvo što. Nadalje ima sad tu jedan niz odredbi, isto odredba članka 11. stavak 5., zadnja rečenica, da se uzgajalište divljači može ustanoviti samo za vlasnike zemljišta. Ako se želi ekspandirati lov i briga o divljači pa kad ste nekome već dali lovište ne vidim zašto mu se ne bi dalo i da uzgaja divljač i neke osobite logike u tome ne vidim. Nadalje, ima tu niz odredbi gdje, kažem, i koje su naprosto atak na privatno vlasništvo. Imate u članku 14. stavak 3. odredbu koja kaže: ako se unutar površine, itd., nalaze enklave površine manje od tisuću hektara, pazite, tisuću hektara. Ili polu enklave manje od 500 hektara drugog vlasništva, te će se površine obuhvatiti vlastitim lovištem osim ako na površinama njihov vlasnik ne namjerava. Dakle, naprosto gotovo ex lege ako se dobro čita ovakva odredba. Vaših tisuću hektara se utapa u tuđe lovište. Onda kaže, vrlo je zanimljivo, da odredba članka 16. stavak 4. Tu je predviđen jedan privilegirano davanje lovišta, ali koje ja načelno podržavam, ali mislim da nije dobro napravljeno. Naime, kaže se da se Ministarstvo može o pojedinom državnom lovištu i uzgajalištu povjeriti pravo lova izravnom pogodbom Trgovačkom društvu Hrvatske šume, ok. I onda kaže, Šumarskom fakultetu, Veterinarskom fakultetu i Agronomskom fakultetu uz plaćanje naknade prava lova koja ne može biti manja od 50%. Moja prva primjedba je, naravno, da ova odredba ne slijedi Zakon o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju koje govori o sveučilištu u prvom redu kao titularu, to je jedna priča. A drugo, mislim da se sveučilištu, dakle ovim fakultetima, ne daje lovište radi lova. Daje im se onda ako će na tome obavljati određene djelatnosti vezane uz nastavu, znanost, obrazovanje, ali ako je to tako onda mislim da bi država svojim javnim obrazovnim ustanovama to mogla dati bez naknade, a ne uz 50% tržišta. Dakle, to je stvar političke ocjene, ali mislim da bi bilo primjereno, dakle, da se reducira način korištenja od strane sveučilišta da se to veže za znanstveno obrazovnu svrhu, ali da se i odustane od ovih 50% barem kada je riječ o sveučilištu. Zanimljiva je i zanimljivi je mehanizam koji čini mi se gotovo vlasnika zemljišta praktično onemogućava da preuzme lovstvo na svom zemljištu na kojemu netko drugi ima već pravo lova. Dakle on može podnijeti zahtjev taj prema članku 17. stavak 2. najkasnije do 1. veljače u godini isteka ugovora za ili 6 mjeseci prije prvog davanja u zakup. Pri čemu ne znam kako on može znati kad će biti prvo davanje u zakup. A drugo mislim da odredbe po kojoj dosadašnji koncesionar, odnosno zakupnik može i bez natječaja i bez objave tražiti da mu se produlji praktično onemogućava vlasnika zemljišta da ikada dođe u poziciju da koristi vlastito zemljište za lov. Nadalje je zanimljivo da su ove komisije koje pomažu su zapravo sastavljene, opet su naravno od glavnih korisnika i benefitara cijelog tog ražima dva člana Hrvatskog lovačkog saveza i tri člana koja ne znamo tko su, ali imaju Šumarski, Veterinarski i Agronomski fakultet. Nije predviđeno sudjelovanje vlasnika u takvom postupku i to je za mene vrlo teško prihvatljivo. Nadalje dolazi jedna tehnička omaška i ja mislim da to može biti pitanje načina kako mi usvajamo zakone u ovom Saboru. Naime fali stranica 18. Ja ne znam jel’ to samo meni fali ili fali i drugima. Prema tome mi usvajamo neke odredbe za koje ne znamo kako izgledaju. Jesu možda naknadno dane? Jesu. Ja se ispričavam, onda to nisam vidio. I kao što moram reći da mi je i žao da ovakvi zakoni koje jesmo kritizirali u prvom redu zbog određenih pravnih problema nisu ipak prije bili na Odboru za zakonodavstvo, nego su sad što je zapravo bespredmetno sa stanovišta opredjeljivanja. Nadalje, postoji jedna dosta nelogična obveza kod koncesionara u članku 24. stavak 6. se kaže da koncesionar obavezno prilaže ispravu iz koje je vidljivo da je registriran za obavljanje lova. Ali koncesionar može biti i fizička osoba. Prema tome on kao fizička osoba se ne može registrirati i ne postoji sustav u kojem, bar koliko je meni poznato, u kojem bi se on registrirao za lov. Jel’? U članku 25. stavak 2. se govori o mišljenju, obaveznom mišljenju Državnog odvjetništva koje bez, čini mi se bez, mislim da se i Državno odvjetništvo u pravilu protivi ovakvoj svojoj funkciji tim prije što zapravo nemate nikakve ozbiljne materijalno-pravne kriterije prema kojima se neko zemljište uzima ili ne uzima radi davanja u koncesiju. I tu bi možda trebalo ako se već zadržava mišljenje Državnog odvjetništva trebalo bi imati možda i neke kriterije prema kojima će Državno odvjetništvo davati svoje mišljenje. Posebno je zgodno, dobro, to je jedan opet nomotehnički štiklec, kaže se u stavku 2., u protivnom drži se kako je potvrdno njegovo mišljenje o pravnoj valjanosti Nacrta ugovora o koncesiji. Potvrdno mišljenje. Dobro. Nadalje u članku 28. je to za moj ukus potpuno nepravična raspodjela naknade. Dakle nekome ste uzeli jednu veliku količinu hektara zemljišta za lovište i onda tom vlasniku koji je 30 ili možda cijeli svoj životni vijek jer se koncesija produlji bez prava lova i bez mogućnosti da na primjereni način koristi zemljište što ja mislim da je protuustavno, jer Ustav kaže da se za sva ograničenja vlasništva mora dati tržišna naknada. Onda taj nesretni vlasnik dobije 25% sredstava naknade, 25% uzima proračun, pa 10% posebno na ministarstvo poseban račun, ne znam koliko je to u zakonu sukladno sa propisima o državnom proračunu, na poseban račun ministarstva, pa 5% na račun županija odnosno grada i 35% sredstava dobiva Hrvatski lovački savez. Dakle više od vlasnika zemljišta. I to je nešto što ja naprosto ne mogu prihvatiti. Nadalje u članku 29. zakon ponovo, jest otklonjeni su oni neki ataci na ustavni sistem i na kazneno pravo, ali atak na režim nasljeđivanje je ostao. To znači da u slučaju smrti koncesionara, se zapravo koncesija poništava. Ja se pitam s kojim pravom derogiramo red nasljeđivanja i nasljedno pravo gdje nasljednik ulazi u pravnu poziciju svog pravnog prethodnika. I mislim da je to nešto što nije dobro. I može imati za njega vrlo ozbiljne posljedice. Vrlo ozbiljne posljedice. Nadalje, postoje i neki drugi problemi. Primjerice odredba članka 35. vezano za 34. da u slučaju kada se otkaže i raskine ugovor a priori se oko prethodni koncesionar odnosno zakupoprimac stavlja u vrlo nepovoljnu poziciju "rex lege" nema pravo ni na kakve naknade, na kakve investicije koje je uložio itd. što mislim da je protivno nekim osnovnim načelima obveznog prava. Posebno je zanimljivo da se koncesije, dakle 30 godina se daje nekome da ima lovište, a lovno-gospodarska osnova, kako se ono veli, da teško mi je izgovoriti kako se zove, se može donijeti naknadno. Pa valjda se daje nekome na tako dugi period tako važno dobro kao što je lovište, zato što ima neku viziju kako će to lovište izgledati. A vi mu najprije date na 30 godina koncesiju, a onda mu kažete sad ti u jednom roku izmisli šta ćeš raditi s tim lovištem. Za mene bi za takve poslove iz za zakup i za koncesiju ta osnova morala biti temelj odlučivanja a ne da se naknadno donosi. Jel’? Jer bojim se da ova strana koja daje i nema poslije neki veliki izbor. Znamo da ta raskidanja i to nisu jako popularna i niti da se to prakticira. Ima nekih drugih još zgodnih finesa, da ne duljim, ima ih zapravo jako puno. Jedna koja mi nije jako logična, evo još ću samo to napomenuti da vas ne gnjavim, jest pitanje stranca. Kaže se da, čini mi se da je to članak 69. ako se ne varam. Stavak 3. Strani državljanin smije loviti u Republici Hrvatskoj ako ispunjava uvjete, dakle ispit itd., a pri ulasku u Republiku Hrvatsku mora imati pisani poziv lovo-ovlaštenika. Da li to zaista znači da nam dođe jedan stranac bogati dva mjeseca u Hrvatsku u neki elitni hotel i da se sedmog ili desetog dana svog boravka u Hrvatskoj ne može sjetiti slušajte ja bih sad išao loviti i platiti ću naknadu. Zašto ne može? Zato jer takav poziv mora imati prilikom ulaska u Hrvatsku. To mi se ne čini stimulativnim za turizam a bome i ne ima neku osobitu logiku. Eto sve u svemu jest mi u Klubu SDP-a znamo da se zakon nekakav mora donijeti, da on mora ono što je i kolega iz HDZ-a rekao zapriječiti nered koji je na tom području. Ali mislimo da bi on morao pretrpjeti velike, velike promjene i u pogledu nomotehničkog uređenja, a posebice u odnosu na poštivanje prava vlasništva koje je zajamčeno Ustavom Republike Hrvatske. Zahvaljujem.
Hvala. Ispravak netočnog navoda. Poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Ispravljam netočan navod uvaženog kolege Josipovića. Naime stranica koja je nedostajala dva puta je dostavljena. Jedan put ste ju dobili na Odboru za zakonodavstvo, a drugi put u kasliću.
Dobro. Klub zastupnika HSP-a. Poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovani državni tajniče. Znam da vam nije lako, vi branite prijedlog zakona u kome niste sudjelovali, u izradi toga zakona, to je bio vaš prethodnik. Mi u Klubu HSP-a gledajući inačicu koja je bila raspravljena u prosincu prošle godine pod oznakom P.Z.E. 227. i ova zadnja inačica smo opet u dvojbi, naime vrijedeći Zakon se zove Zakon o lovu, ovaj se naziva Zakon o lovstvu a mislimo da bi bio primjereniji naziv Zakon o Hrvatskom lovačkom saveza s obzirom na sadržaje ovoga Zakona. Zašto to držim, zbog činjenice da je u biti ovdje se događa nešto da se javne ovlasti, znači država svoje javne ovlasti prepušta Hrvatskom lovačkom savezu, istina na pravno dosta loš nedorečen način jer ako se pravno i teorijski postoji takva mogućnost i prema Zakonu o općem upravnom postupku da se javne ovlasti na nekoga prenesu, znači država može prenijeti svoje javne ovlasti, u pravilu to se radi zakonom, ovo je zakon. Ako se nešto tako radi onda se mora do tančina propisati kako i na koji način će se nadzirati kada netko u ime države obavlja te javne ovlasti. Prema tome, teorijski pravno gledano moguća je ova inačica da država svoje javne ovlasti prepusti nekome, ali je pravno nedopušteno da to učini na ovakav način. Također je po nama, a ovdje se radi o temeljni stvarima bitno kazati da je problem dosta veliki, problem vezano za vrijedeći zakon i stanje koje je, datira unazad 7, 8 godina o tome problemu kakvo je stanje u području lovstva, znala je bivša Vlada, zna i ova Vlada, na žalost nije puno u tom bilo napravljeno, iako su pravovremene i jedna i druga Vlada bili upozoravani od državnoga inspektorata, sada opet imamo varijantu da se ti poslovi, vezano za lovne inspektore, neće više biti u državnom inspektoratu, nego će biti u istom Ministarstvu, gdje i matično Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva. Samo ću vam pokušati iznijeti podatke pa ćete vidjeti kako i na koji način je moguće da tijekom jedne godine na državnim lovištima ugine 30 do 50% krupne divljači. Ja ne znam kako je to moguće, neću govoriti o kojima lovištima je sve riječ, ali se događa, vodi se pod stavkom da je divljač uginula, pa tako vam se dogodi. To su službeni podaci, znači da je uginulo 6 medvjeda, 145 jelena, 172 srne, 675 divljih svinja i 26 muflona. To vam je šteta negdje od najmanje 150 tisuća eura, to vam se dogodi u jednoj godini da u državnim lovištima "ugine" divljači, a i sami znamo da su u tome lovu gdje je ta divljač navodno uginula bili ili političari ili članovi Hrvatskog lovačkog saveza, i već mnogi drugi što ste mogli u medijima i sami pročitati. Sada pogledajmo druge varijante i inačice, znamo i sami kakva treba biti u kojem lovištu lovno-gospodarska osnova i sada ću vam reći kako vam to izgleda u praksi. Evo recimo uzmimo primjer Motovunskih šuma, ima samo 83% zečeva, samo 49% fazana, bjelasica ima 73% divljih svinja, u državnom lovištu recimo Smrekova draga stvarni … kod srna obično iznosi svega 50% planiranoga a odstupanje od broja divljači planiranog za lov smjernicama lovno-gospodarske osnove kod mrkog medvjeda iznosi 100%. Znači postoji vam niz da vam sve ne pobrojavam kakva je situacija, a s druge strane se dopušta lov, znači unatoč tome što je situacija takva, daleko je ispod onoga što bi lovište trebalo imati ipak se dopušta taj lov. Najgore su također varijante bile kod toga vezano za Hrvatske šume, što su Hrvatske šume dobile nešto, one su u biti do dodjele koncesije odnosno davanja u zakup imale obvezu gospodariti tzv. državnim lovištima ali nisu mogli niti su imali investicijskih razloga, niti su smjeli zakonski gledano ulagati i sada se ta agonija nastavljala dosta dugo, i na kraju prema podacima kojima mi u Klubu HSP-a raspolažemo dogodilo se to da su oni imali veće rashode od prihoda. Recimo, samo za 2003. godinu to je riječ o 37 lovišta, prihodi su bili 13 milijuna, prema njihovim podacima Hrvatskih šuma rashodi su bili 18 milijuna i nešto, razlika je negdje 5 milijuna u negativi, a prema inspekcijskom nadzori prihodi su bili 11 a rashodi 23, znači tu je razlika od 11 milijuna. Prema tome, sve te stvari govore o tome da se država mora ozbiljno pozabaviti s ovima problemima koji su nazočni, i zato je prijedlog i stajalište Kluba Hrvatske stranke prava, imamo 1050 lovišta, osnujmo javnu ustanovu i zaposlimo za početak u svakom lovištu jednog razvojačenog branitelja, ako ne i dva i korist će biti višestruka. Naime, spriječit ćemo lovokradice, spriječit ćemo otuđivanje mineralnih sirovina, krađu drveta, znamo i sami da se lovišta nalaze na području šuma, znači riješit ćemo pitanje prosjeka zaštite od požara i čuvanje granica. Ajmo se odgovorno ponašati sa imovinom koja je velika, pa napravimo tako, jer budite sigurni ljudi koji će tamo raditi bili to razvojačeni branitelji, bili mladi ljudi one će ostati živjeti na tima područjima, još postoji mogućnost da oni samostalno se bave i uzgojem divljači. Gledajte taj prijedlog je star od 99. godine, ja i pokojni general Bobetko, gospodin DRnić smo ga dali onda taj prijedlog nije bio prošao, znamo zašto bili su interesi privatni, lobiji jači da se nešto sustavno organizira i ustroji, taj prijedlog je imala i bivša vlast ali isto nije puno napravila o tome, naime, počeli su se bili baviti odorama oko rangera. Prihvatili su kao polaznu inačicu da bi taj prijedlog mogao biti učinkovit i onda su radili odore, mislim da su uspjeli napraviti kako bi izgledale te rangerske odore mislim da su išli čak u Kanadu i svugdje drugdje, onda su davali tim rangerima takve uvjete da ni doktori znanosti nisu mogli postati rangeri prema uvjetima koje su dali. Prema tome, ajmo se sada dogovoriti pa napravimo nešto što će pomoći, što će suštinski riješiti ove probleme, ajmo na osnivanje javnih ustanova, omogućit ćemo zapošljavanje, a nećemo doći u situaciju koja je vrlo moguća, može se lovište dati ili u zakup ili koncesiju iako ovoj inačici Zakona koju smo sada dobili nije vidljivo koja je razlika između jednoga i koja je razlika između drugoga, tako da ima znači u tome dijelu punu nedorečenosti, a najveći problem što se može dogoditi je taj da će stranci opet kupiti ono, ući znači putem koncesije ili putem zakupa što je moguća varijanta, nisu nigdje ograničili, moguće vam je osnovati privatnu tvrtku, prokurativi znamo koja je varijanta i na području nekretnina, kupovanja i svega ostaloga, ako hoćemo dobro i našoj zemlji, a imamo i 330 tisuća nezaposlenih ajmo krenuti tamo gdje možemo i imat ćemo sasvim bolju i drukčiju situaciju, imat ćemo zaposlene ljude koji će znači moći imati dopunske prihode jer će moći uzgajati divljač. Takav slučaj radi vam se u Kanadi, ima puno situacija prema tome, nemojmo davati nešto nekome i ne znati kako i na koji način, i nemojmo dopuštati da nam i dalje ugibaju divljači u ovako velikome postotku i da se dopušta lov na područjima a znamo i sami da se ne bi smio dopustiti ako je fond takav. Prema tome, ove dvije inačice, prvu koju smo dobili, ovu drugu, male su razlike, i dalje je znači bitna ova varijanta, nema fonda za unaprjeđenje lovstva a taj je fond trebao biti pri Hrvatskom lovačkom savezu prema staroj inačici, prema ovome, to još izravnije ide na račun Hrvatskog lovačkog saveza. A također i dalje ostaje onaj dio da Hrvatski lovački savez ima vodeću ulogu ali bez ikakvog nadzora. U prvoj inačici vam je bila ta, taj slučaj da je taj fond i Hrvatski lovački savez čak bio izvan ministarstva. Sada je tu pokušano napraviti se nekakav oblik, ali kažem, pravno to nije tako. I sada bih još samo na kraju upozorio na jedan isto također veliki problem a to je i onaj problem vezano u području trgovine. Znamo i sami da se trgovinom divljači na ne primjeren, o crnom tržištu mesa, divljači bave razno razne udruge koji nemaju ni uvjeta ni ništa, to se sve obavlja mimo nadzora, imamo svega drugoga. I sada ova varijanta kada inspekcija još pređe u ministarstvo, recimo, varijanta je sljedeća da predsjednik Nadzornog odbora Hrvatskih šuma je ujedno i državni tajnik i da u tome su i lovišta kojima su dana recimo Hrvatskim šumama, pa će vam se dogoditi varijanta da će biti još više ovakvih … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Klub HSS-a, poštovani zastupnik Željko Ledinski, izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo nakon nekoliko mjeseci imamo novi Prijedlog zakona o lovstvu na klupama, pa evo dozvolite da u ime Kluba HSS-a kažem nekoliko riječi o našim stajalištima vezano uz ovaj Zakon. Prije svega Klub HSS-a je bio za to da se Zakon stavi u redovitu proceduru zbog toga što od onoga prijedloga o kojem smo govorili prije četiri mjeseca nema velikih odstupanja a mislimo da hrvatsko lovstvo zaslužuje jedan jači i snažniji tretman i u zakonskoj regulativi zbog toga što je važnost lovstva kao privredne grane sada mala ali u budućnosti bi mogla biti znatno veća. Mislim da lovstvo ima svoje mjesto posebno u našemu turizmu, u našem gospodarstvu jer može biti izvor značajnih prihoda. Naveo bih tome primjer da sada u državnim lovištima u kojima gospodare Hrvatske šume, prihod od lovstva je već 2% ukupnih prihoda, ako znamo da šume gospodare svega na 10% površine lovišta onda to ispada značajan dio prihoda a bogatstvo ponude koja se može ponuditi stranim turistima sigurno može biti još veća. I mi u HSS-u gledamo upravo kao lovstvo, kao jedan nastavak turističke sezone, a s obzirom da smo se čini mi se, svi zajedno opredijelili da razvijamo sve oblike turizma u Hrvatskoj onda mislim da moramo upravo i lovstvo u tom cilju gledati kao takvo. Ovaj Zakon jasno mora biti usklađen sa mnogim drugim propisima, sa Zakonom o zaštiti prirode koji je sljedeća točka, Zakonom o šumama isto tako, Zakonom o zaštiti životinja i svim ostalima i u tom dijelu mislim da će do drugog čitanja biti potrebno određene postavke uskladiti sa zakonima koji će se u međuvremenu dovesti koji su sada u proceduri. Oko pravnog aspekta ovog Zakona govorio je dr. Josipović koji je naveo čitav niz primjedbi koje stoje s obzirom čini mi se u ovom Prijedlogu zakona nije sudjelovalo puno pravnika nego više lovaca ili ljudi koji se bave jednim dijelom samo. Moja je primjedba tajniku koji je novi, kojemu želim puno uspjeha u novom poslu da za drugo čitanje svakako se pozove jedan dio eminentnih pravnika koji će znati uskladiti interese i želje lovaca da ne dolazimo u ovakve nekakve apsurdne situacije da nas ovdje, da vidimo da u nekim člancima je stvarno suprotno i sa Ustavom i sa važećim zakonima. Kada govorimo oko ovakvog jednog zakona a on daje određene javne ovlasti jednoj udruzi, to je Hrvatski lovački savez kojeg sam i ja član, onda uvijek moramo gledati o tome da određene interese koji postoje u rukovodstvima određenih udruga često puta nisu u zajedništvo sa interesom onih koji se bave lovstvom, uzgojem i zaštitom divljači. Tako da u tom dijelu slažem se da lovačkom savezu treba dati neke ovlasti, oni su ih i do sada koristili, iako nisu imali ovlasti za to i u tom dijelu oko organizacija određenih sigurno da se može dati. Ali isto tako neke ovlasti koje već danas postoje u određenim službama, određenim uredima državnima, mislim da bi onda trebali mijenjati čitav niz drugih zakona, primjer, Ured za statistiku vodi određene pokazatelje za kompletne statističke, za cijelu državu, kompletnu statistiku za cijelu državu a ako sada to dajemo nekome drugome, moramo dodatne ljude zapošljavati na tim poslovima a netko već radi taj posao. Isto tako znamo da i u županijskim uredima postoje osobe koje su zadužene za određene poslove vezane uz lovstvo, i u tom dijelu pitanje onda da li treba te sve ovlasti na drugačiji način rješavati ili je to moguće prikazati i voditi kao i do sada uz možda nekakve drugačije ovlasti koje se mogu dati lovačkom savezu. Kada o tome govorimo, pomalo mi je čudno da recimo u lovačkom vjesniku koji je išao neposredno nakon prošlog čitanja zakona, već bio objavljeno kako je zakon malterne donesen iako smo vidjeli da je Zakon povućen iz procedure, pa bih volio da je naš urednih lovačkog vjesnika sa nama tu u sali, volio bih da ubuduće kada o nečemu se govori da ne prenosimo samo stavove pojedinaca o nekim glasovima, o tome kako je nešto prošlo a procedura uopće nije bila provedena nego je čak povućeno iz procedure. To govori o nekakvim željama, interesima pojedinaca, a ne govori o slavnim rješenjima. Jer da smo onakav zakon pustili i da smo ga donijeli onda bi imali tek puno problema, o čemu je i jako dobro govorio dr. Josipović u svojoj raspravi koju evo moram reći da stvarno potpuno podržavam. Kada govorimo o tim javnim ovlastima onda uvijek se sve vrti oko toga gdje je dio novca koji se dobivao od zakupnine završava. Da li vlasnik zemljišta dobiva dio sredstava koja se ostvaruje na tom zakupu, da li to dobiva lokalna samouprava, da li dobiva županija ili to završava negdje drugdje. S obzirom da je predviđeno da se 35% sredstava stavlja u određeni fond to otprilike danas na državnim lovištima iznosi nekakvih oko 10-ak milijuna kuna na zajedničkima vjerojatno onda možda i dva, tri puta više, i to su dosta velika sredstva koja bi se onda slijevala u Fond za unaprjeđenje lovstva. S obzirom da smo se mi deklarativno a i često puta i u stvarnosti nastojali ponašati da se izvrši jedna decentralizacija kompletno i djela sredstava što još sada nije slučaj ali u buduće će biti sve više, onda meni osobno izgleda čudno umjesto da smo dio sredstava koji nastaje na određenoj županiji od lovo zakupa ako smo ih htjeli već dati dajemo u centralu kasu umjesto da smo ih dali tamo za fondove za unaprjeđenje lovstva po županijskim lovačkim savezima, to bi bila po meni nekakva decentralizacija tih sredstava a ne da ih slijevamo na jedan račun pa onda znamo onda kako sve ide, kada je sve na jednome mjestu onda onaj tko je bliže bolje se grije. U tom djelu mislim da bi za iduće čitanje najprije trebalo vidjeti i riješiti kako izvršiti tu naknadu najprije povrat prema vlasnicima, a onda dio sredstava svakako da bi bio primjeren da ostaje pri županijskim lovačkim savezima, a poznato je da danas mnoge županije sufinanciraju lovstvo kao gospodarsku granu i na taj način se već ostvaruju i značajni pomaci u tome. Mislim da to oni koji se bave time znaju jako dobro da imamo i dobrih rezultata u toj grani gospodarstva, turizmu, lovnom turizmu. I samo na taj način kada se ta sredstva budu dodjeljivala decentralizirano, a ne preko zajedničkog računa mislim da možemo onda postepeno i razvijati te destinacije. Kad govorimo o tom dijelu turizma onda jasno da moramo reći da u ruralnim sredinama osim lovnog turizma i još možda seoskog koji će biti kasnije teško možemo očekivati nekakve druge dijelove razvoja turizma i na taj način pojedine, pojedini dijelovi naše države sigurno da imaju mogućnost jednog razvoja samo kroz te oblike turizma. U tom dijelu dalje vezano uz određene postavke zakona primili smo i određenih prijedloga od strane pojedinih dijelova županijskih lovačkih saveza. Ja ih ne bi posebno želio ovdje apostrofirati, ali sigurno da treba reći da s obzirom na prijedloge koje smo dobili svi klubovi mislim da se može reći da Lovački savez države nije u cjelini zadovoljan jer pojedini dijelovi se očitavaju na određene postavke i predlažu da se drugačije ustroji dio ovlasti. U tom dijelu posebno evo ima i primjera koji bi mogli poslužiti i za donošenje konačnog zakona koji predlažu da se osnuje Agencija za poticanje i razvoj lovstva koja bi imala točno određene ovlasti, javne ovlasti i na taj način vjerojatno bi se onda moglo i riješiti ovaj kompromis oko toga davanja ovlasti ne samo znači Lovačkom savezu kao udrugu građana nego i jednoj određenoj agenciji koja bi se tim poslovima mogla baviti. Jasno uz adekvatne i stručne osobe koje bi u njoj bile i zaposlene kao takove. A nešto slično se predlaže i kao savjetodavna, savjetodavno ... [[Govornik se ne razumije.]] u Zakonu o šumama. Prema tome bilo bi dobro isto tako onda za poslove to, te grane turizma sigurno imati određene javne ovlasti, ali na adekvatan način koji je sukladan zakonu. Isto tako mislim da ne bi bilo loše razmisliti i o samom nazivu zakona o kojem je isto ovdje bilo riječi. On se mijenjao. Često puta se zvao i drugačije; Zakon o lovu, lovstvu i tako dalje. Možda bi bilo dobro da se zove Zakon o zaštiti, uzgoju i korištenju divljači. Lov, kad kažete lov, lovstvo to iritira često puta ljude koji se bave zaštitom i u tom dijelu mislim da je možda bolje takav naziv staviti. Do samoga drugoga čitanja moj je prijedlog da se obavi jedna šira javna rasprava najprije među Lovačkim savezom na, da se spusti do nivoa, županijskih lovačkih saveza i niže i da nakon što se lovci međusobno sami usklade u svojim stajalištima da onda dođe na ove klupe negdje u jesen takav prijedlog zakona koji bi onda pomirio sve ove stajališta o kojima smo govorili i koji bi uskladio i određene pravne aspekte, ali i interese lovačkih udruga, lovoovlaštenika, a onda i Lovačkog saveza kao jedne krovne udruge u Hrvatskoj. Klub HSS-a predlaže znači da ovaj Zakon ide u drugo čitanje, ali sa, prije toga da se stvarno još jednom kažem obavi jedna široka javna rasprava prije samog dolaska prijedloga zakona na Sabor. Hvala.
Hvala. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni predstavniče Vlade pa ovo je nešto izmjenjen Zakon u odnosu na onaj koji je bio povučen iz saborske procedure pred recimo mjesec dana i vidi se da je u ovom zakonskom prijedlogu posve ispravno najveća pozornost posvećena koncesiji odnosno zakupu. I mislim da je to apsolutno u redu jer su na to i stavili zastupnici najveće primjedbe. Nažalost formalno-pravno ne može se izbjeći niti sada da recimo stranci preko pravnih osoba koje su registrirane u Republici Hrvatskoj stječu koncesije, ali Ministarstvo bi trebalo po našem sudu u Klubu IDS-a učiniti sve da lovištima gdje god je to moguće nastave upravljati one udruge koje ta lovišta imaju u zakupima odnosno koncesijama. Nisam lovac, ali razumijem lovce. Nekima je to, usuđujem se reći čak i način življenja. Ne radi se ovdje samo o nekom primitivnom ubijanju životinja već i brizi za životinje koje oni na neki način i hrane, brinu se o njima i slično. No bit zakona je da se, ili ovoga prijedloga koji je ovdje pred nama, da se odustalo od članka 47. da se koncesija može dati kako je tada tamo stajalo domaćoj ili stranoj pravnoj ili fizičkoj osobi. Znači sada u ovom zakonskom tekstu, ovo «stranoj» se briše i rekoh to je dobro, ali ponavljam stranac može jasno registrirati u Hrvatskoj tvrtku i ona za njegov račun može zaključiti ugovor o koncesiji ili zakupu. Pretpostavljam ipak da se to neće dogoditi, da budem ciničan dok naši tajkuni imaju tolike sklonosti do lova odnosno dok naši generali imaju toliko sklonosti do lova koji su od jučerašnjih branitelja odjedanput svi postavli graditelji pa nemate gradilišta u Puli da ga ne vodi neki general ili admiral. Ali pustimo sad šalu na stranu. Jasno je da ako neka pravna osoba registrirana, ako je registrirana u Hrvatskoj ona mora biti tretirana kao domaća pravna osoba jer ona plaća porez državi, ona je registrirana po našim zakonima. Ona se mora ponašati po našim zakonima. Zapošljava naše ljude i tako dalje. Konačno ako smo rasprodali sve banke, INA-u, Hrvatski telecom. Eto sada se priča da bi trebalo do kraja godine prodati i Uljanik što je apsurd nad apsurdima zašto ne bi, pod navodnicima, i lovišta da budem ciničan dali u koncesiji strancima, ali ja vas ipak molim kada je Istra posrijedi produžite ugovore o 10-godišnjem zakupu s postojećim udrugama. Nemojte jednostavno dopustiti da se sada tu netko ubacuje jer će doista doći do, pod navodnicima potresa na terenu. Istina je ta da ovdje kako je ovim Zakonom predviđeno ugovore sada zaključuje župan, ali ja ispred IDS-a predlažem još jedanput da prednost pri zakupu imaju postojeći zakupoprimci i da ne možemo gledati samo na ponuđenu cijenu već i na sve ono drugo što te udruge znače za društveni život u nekom kraju. One okupljaju ljude, one su se brinule o tim lovištima ne 10 već 50 godina. I da ne nabrajam sve dalje. Dobro je to da državni odvjetnik ima dati pozitivno ili negativno mišljenje prije zaključenja koncesije odnosno zakupa. I drugo pošto znam da Europska unija od Hrvatske ni u jednom svom stavu nije tražila da strancima dajemo lovišta onda to nemojmo niti učiniti. Ali pošto je lov, svi će se složiti na neki način i biznis, a može biti i veliki posao onda omogućimo s druge strane da stranci dolaze u Hrvatsku, da ovdje love, ali ne i da vode lovišta. Rekoh da je to posao. Stranci su lovili na prostoru Hrvatske i za vrijeme komunizma. Love i danas. I ta vrst lovnog turizma neka ostane i ubuduće. Međutim i tu je birokracija umiješala svoje prste. Kako? Preko graničnih režima. Ja ću ponovo govoriti o Istri. Strani lovci moraju plaćati visoke takse za unos oružja. To čak bih rekao da nije neki veliki problem. Međutim u pravilu jasno dolaze sa psima. Logično je da žele iznijeti ne baš uvijek ali recimo meso životinja koju ulove, ali tu onda nastaje veliki problem. Oni to mogu činiti samo preko graničnog prijelaza «Rupe» na kojoj djeluje jedina veterinarska služba koja pokriva Županiju istarsku odnosno Primorsko goransku. Jasno ta služba ne radi subotom, ne daj Bože da radi nedjeljom, za to smo se pod navodnicima zalagali kroz onaj smiješan Zakon o trgovini, ne radi i praznicima i taj režim prelazi u maltretiranje stranih lovaca i postaje štetan po lovni turizam Republike Hrvatske, a pogotovo Županije istarske. Znači, ne mogu ući u Istru na istarskim graničnim prijelazima «Požane», «Kaštel» već moraju ulaziti zaobilazno preko Primorsko-goranske županije. I drugo što želim reći, a to je bilo i jedno izborno pitanje u ovim nedavnim izborima kada će se otvoriti granični ptijelazi «Jelovice», jer od «Jelovica» u općini Lanišće inače do Kopra imamo nekih 15 km, to Trsta 18 km, a ljudi da bi iz Jelovica došli u Trst moraju preko Buzeta putovati 100 km. Slovenci su izgradili svoj prijelaz, a mi stojimo na mjestu što je nedopustivo, ali lovišta zato to govorim na Ćićariji su najatraktivnija u Istri i time naše udruge gospodo koje djeluju na tim prostorima ostaju bez prihoda i ako ne plate zakup kao što je rečeno do veljače ono kad se raspisuju ti ugovori zbog tog jednog administrativnog terora naprosto izgubit će lovišta. Ali, lovci uz to što su lovci dobri su i potrošači. I konačno, bez tog graničnog prijelaza «Jelovice» nema revitalizacije Ćićarije, tj. općine Lanišće u kojoj živi 390 ljudi prosječne starosti da tako kažem 60 godina. 390 ljudi, prema tome dajte gospodo pomognimo im. Ja sam to morao reći da bih rekao i to da ovaj zakon ima jednu širu društvenu funkciju. Zato još jedan puta ponavljam, postojeće udruge moraju imati prednost pri zakupu ili koncesiji na teritoriju na kom djeluju, da ne bi bilo zabune. Prednost mora ona sa Ćićarije imati na području Ćićkog Krasa, a ne u Buzetu ili Barbanu i obrnuto, ono iz Barbana u Barbanu, a ne na području Lanišća. I drugo. Dobro je da se strance ne stavlja u istu ravnu sa našim građanima. Dobro je i to pod navodnicima je dobro što predlagač je poslušao zastupnike te je u onom članku 28. izmijenio naknade koje bi trebale pripasti vlasniku zemljišta obuhvaćenom lovištem. Prije je to bilo 5%, sada se predlaže 25%. Međutim gospodo, do sada smo mi u našem zakonu imali situaciju da su županije od te koncesije ubirale 20%, a vlasnicima zemlje je išlo 80%, a ako vlasnici ne bi podigli tu naknadu onda bi općine odnosno gradovi tih 80% ponovo ulagali u lovišta. To mora ostati na način kako je bilo do sada regulirano, s time da bih obvezao sva lovišta na prostoru Republike Hrvatske, da jedan dio naknade izdvajaju za ona lovišta koja su još i danas pod minama. Kada sam već kod tog hrvatskog lovačkog saveza, ministarstvo ili Vlade, imam zamolbu građana Cresa, Krka, Raba, da iznesem problem kako oni kažu alohtone divljači na njihovom otoku, tj. one divljači koja je doseljena, koja nikada do 80-tih godina nije bila prisutna na tim otocima. To su čaglovi, divlje svinje, odnosno mjedvjedi ili da budem još precizniji Cres se bori sa problemom divljih svinja, Krk s medvjedom, Rab sa čagaljima. Te životinje treba ukloniti sa tih otoka zbog recimo želje da pastiri sebe zaštite, da zaštite svoja stada. Uzeli su eto, imali smo priliku to pratiti pred nekoliko mjeseci pravdu u svoje ruke i posredno boreći se protiv čagalja otrovali desetak ili ne znam 12 supova što je tragedija svoje vrste, nad kojom smo se svi s pravom zgražali. Ali, do te tragedije došlo je stoga što je netko pred 20 godina na otoke doveo neautohtonu divljač. Ista stvar je sa dolinom rijeke Mirne. Netko je tamo nastanio nutrije. Te beštije su se tako razmnožile da imamo problema kao Slavonci sa komarcima. Želim samo reći, prestanimo se igrati sa takvim eksperimentima da na otoke ili obrnuto nastanjujemo neautohtonu divljač. I za kraj sprječavanje šteta od divljači ili životinja. To je isto sada bolje riješeno nego u prošlom prijedlogu, ali nemojte tražiti od sirotinje, a to su naši poljoprivrednici, da oni sami sebe zaštite od divljači od koje korist ostvaruje netko treći koji gospodari tim lovištima. Oni to jednostavno ne mogu, nemaju čime, zato neka to čine oni koji od tog ostvaruju korist. Zadnji puta imao sam i primjedbu što bi sad lovne gospodarske osnove trebalo određivati ne više u županijskim uredima već u ministarstvima i to je loše, jer što se više odluke budu udaljavale od ljudi koji žive na određenom prostoru, te odluke će u pravilu za te ljude biti lošije, nepovoljnije, a ne korisnije. Sve u svemu, zakon je na neki način nešto poboljšan. No, shodno onoj sintaksi koju je netko izrekao da na terenu vlada nered, a ovaj zakon na žalost neće uvesti red, niti je to moguće preko noći zbog navika naših lovaca. Ovaj zakon biti će neko prijelazno rješenje koji će u taj nered uvesti pola reda, pola nereda, pa će možda na kraju ispasti i štetniji od ovoga postojećeg. Znači, za kraj. Izađite u susret da se tako izrazim Cresanima, ljudima sa područja Raba, Krka, kada je posrijedi ova alohtona divljač. Ako Vlada pomaže u borbi protiv komaraca Slavoncima, ja to podržavam, onda dajte da na neki način svi zajedno pokušamo pomoći otočanima. Ali, slažem se da je temeljno pitanje ovog zakona koje je to upravno tijelo koje može vaše zemljište dati u koncesiju i to na rok recimo 30 godina ili u zakup na rok od 10 godina, a da prethodno nije proveden odgovarajući upravni postupak. Postavlja se stvarno pitanje, kao što je primijetio gospodin Josipović, da li je to sad neka exproprijacija, ali je isto tako činjenica da drugačije neće biti moguće ustanoviti niti jedno lovište na prostoru Republike Hrvatske. Ako imamo još na umu i dodatan proces davanja državne zemlje u zakup, ako imamo na umu činjenicu kako izgleda vlasnička struktura ili suvlasnička svih tih čestica, stvarno može se dogoditi da se ne bude u prilici formirati niti jedno lovište. Sve u svemu, ovaj zakon ili ovaj Konačni prijedlog Zakona o lovstvu nešto je poboljšan. To je prvo čitanje. Apsolutno on treba ići u drugo čitanje i držimo da će predlagač uvažiti primjedbe saborskih klubova. Hvala.
Hvala vama poštovani kolega Kajin. Ispravak netočnog navoda poštovana kolegica Ljubica Lalić. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa, kolega Kajin govoreći o zakonu o lovstvu zapravo je rekao jednu netočnost, a to je da je ovaj Hrvatski sabor se zalagao za nerad nedjeljom veterinarske inspekcije na prijelazu «Rupe», što zaista nije točno. Jer, zalažući se za Zakon o trgovini radilo se o ograničavanju rada trgovaca. Od saborskih zastupnika očekivat je da razumiju materiju koju zakon treba regulirati. Očito je da kolega Kajin to ne razumije i kolega Kajin ima pravo biti u neznanju, ali nema pravo dezinformirati javnost.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Poštovana kolegica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Također se slažem da upravo zbog onih primjedbi koje su već u ime mnogih, nekolicine klubova i izneseni da bi trebalo ovo biti samo prvo čitanje zakona a ne već Konačni prijedlog. Zašto? Zato što postoji čitav niz situacija u kojem sam ovaj zakon nije usklađen sa zakonom, kao što je to bilo i istaknuto, Zakonom o zaštiti životinja, o dobrobiti životinja, Zakon o zaštiti prirode. To je već tako jako vidljivo. Evo ja ću već napomenuti članak 84. pa ću se poslije vratiti i zbog čega. Zapravo možda već odmah sada. Dakle tamo se daje pravo upravo da određena osoba, je li, odstrijeli životinju koja pričinjava štetu. Mi znamo da je to posebnim zakonima u određenim slučajevima zabranjeno. Pa prema tome a imamo zakone dakle iste razine i u slučaju nekakvih sporova svakako, odnosno kod same primjene zakona dolazi onda ponovno do jedne konfuzije koja eto nije rijetka u našem pravnom sustavu da donosimo akte iste pravne snage ali koji sasvim različito onda tretiraju istu materiju. Neki dozvoljavaju, neki ne dozvoljavaju. Prema tome ja mislim da je to ovako naizgled možda i je rijetka situacija u koju ćemo se dovesti primjenom ove odredbe, ali to je nešto što bi trebalo svakako ne samo izbjegavati nego potpuno napustit jer tako i jedno lančano vezujemo za drugo i onda imamo nekoliko zakona a ne znamo koji primijeniti na gotovo identičnu situaciju. Uvodno je rečeno da se zakon donosi upravo da bi se uvelo reda. Međutim, čitav ja ne vjerujem da je to bila intencija sigurno predlagatelja, međutim kako je riješen dobar dio možda najspornijih stvari govori upravo suprotno da se otvara mogućnost nereda odnosno da se otvara mogućnost upravo za one buduće već postojeće zakupce ili koncesionare da upravo rade što god hoće. Osnovna nelogičnost koja je bila već iznesena a koju je u ime Kluba SDP-a rekao profesor Ivo Josipović i što su zastupnici kada smo govorili o ovom prijedlogu zakona, u prvom čitanju toliko puta istaknuli da je sasvim nelogično jer osnova svega trebala bi biti lovno-gospodarska osnova. Ona je temelj dakle i uvjeta i tendera i za zakup i za davanje koncesije, a ne obrnuto. Nekome dajemo zakup lovište ili koncesiju a tek onda on eto može odnosno dužan je predočiti ili podastrijeti lovno-gospodarsku osnovu i kasnije ono. Prema tome upravo ono što je glava šesta trebalo bi, mislim da bi to trebala biti srž zakona. To je nešto što je najvažnije iz čega onda proistječe sve, a onda i korištenje sa samim lovištima ili na temelju koncesije ili na temelju zakona. Ono što mi se čini sasvim neprihvatljivim bez obzira kako je do sada bilo riješeno, a to je da ministar jeste osoba koja daje i odlučuje upravo o davanju državnih u zakup odnosno koncesiju državno lovište. To nikako ne bi moglo biti niti bi se smjelo dozvoliti. To bi uvijek trebalo raditi jedno tijelo pa onda možda ili tijelo pri Vladi ili sama Vlada. Takve ovlasti jednom ministru prije svega nisu potrebne. To su tehničke stvari operativne koje uvijek izazivaju jednu određenu i bespotrebnu sumnju na određenog ministra, a svaki ministar vodi jedno ministarstvo s jednom vizijom s jednim konceptom a ne da se bavi takvom jednom konkretnom stvari koja je po njega ja mislim bespotrebno opterećenje a izaziva jednu veliku sumnju, jedno veliko podozrenje od strane javnosti. To mislim ni jednom ministru ni u kojoj Vladi ne treba i toga se treba kloniti. Mislim da ove, nekoliko odredbi koje govore o sprečavanju štete i naknadi štete čini mi se ponovno nisu u skladu, odnosno u velikoj su diskrepanciji sa temeljnim zakonima koji reguliraju proceduru pred našim sudovima, kao što je recimo pa i Zakon o općem upravnom postupku, ali još više Zakon o parničnom postupku. Dakle pitanje naknade štete regulira se i pitanje nadležnosti, pitanje nadležnosti suda, pitanje primata koji će to raditi, koji je mjesno nadležan sud. Mislim da je sasvim neprihvatljivo da jedan zakon, pa makar to bio i važan Zakon o lovstvu koji je značajan i u gospodarskom smislu da on mijenja temeljni zakon o proceduri pred našim sudovima kao što je to Zakon o parničnom postupku. To je mislim nedopustivo i to treba ispraviti. Pa čak možda mijenjajući i sami zakon, pa onda tamo ga, Zakon o parničnom postupku pa nadopuniti odredbe ukoliko se nešto htjelo baš posebno. Je li? I tamo i Zakon o parničnom postupku za određene vrste sporova rješava drugačiju mjesnu nadležnost nego što je to jedna opća mjesna nadležnost. Ali mislim da nikako nije dobro i sa stajališta pravne sigurnosti na one, dakle i na adresate na koji se zakon odnosi a još više na one koji zakon primjenjuju. To stvara jednu strašnu, strašnu zbrku pogotovo u ovom vremenu tranzicijskom kad imamo puno zakona i prema tome kad je za očekivati da jednu proceduru koju zakonom rješava temeljni Zakon o parničnom postupku da ga onda se pronalazi tamo u nekoj odredbi u Zakonu o lovstvu. To se toga treba kaniti. To smo nekako bili odlučili da to više nećemo činiti. Prema tome ovo bi trebalo svakako ukoliko se nešto posebno željelo ići izmjenom Zakona o parničnom postupku, ali mislim ne vidim, jer nema nikakvih bitnih promjena. Dapače, radi se o nekim detaljima koji ponovno mogu u primjeni ta dva zakona izazvati onda sumnju upravo o nadležnosti oko eventualnih nekih sporova oko naknade štete koje pričine divljači. Čini mi se da nisu na, već je bilo prigovora oko toga pa i u javnosti često kada divljač počini štetu na poljoprivrednim kulturama ili pak na stoci. Na ovakav način, na neki način pa i sam umanjujući mogućnost upravo i visinu, ne samo i osnov nego i visinu te cjelokupne štete jer je osnovno načelo upravo i principa i obveznih odnosa kao što bi bila regulacija i ovog dijela zakona iz ovog prijedloga zakona, ove glave, ona na neki način smanjuje tu odgovornost. Smanjuje ga po mogućnosti visine ali jednako tako i suzuje same osnove za što uopće nema razloga jer je uvijek štetnik dužan nadoknaditi potpunu štetu. Jedino tako možemo graditi jedno pravedno društvo. Prema tome nema nikakvog osnova da bi ovdje taj štetnik u Zakonu o lovstvu bio privilegiran naspram svim onim drugim ostalim štetnicima pa makar to bila i država. Dakle ima toliko tih nekoliko upravo takvih situacija koje se nalaze u ovoj, u glavi 9. i u glavi 10. Dakle ja još uvijek mislim i stojim na tom stajalištu, upravo ukoliko predlagač dakle ima ozbiljne namjere, kažem u koje uopće ne sumnjam, da se uvede reda, onda ne bi trebalo ići u ovu hitnu proceduru. Tim prije vidite što je sasvim i sam predlagač kad i obrazlaže zbog čega predlaže donošenje ovog zakona po hitnom postupku vidimo da su ti razlozi zaista tanašni jer ovako jedan ipak relativno obuhvatan, sveobuhvatan zakon koji ima preko stotinu članaka, a evo predlagatelj kaže odnosno smatra da je njegov razlog donošenja po hitnom postupku isključivo u tome jer se kani ustrojiti lovna inspekcija u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva, vodnog gospodarstva je li što je po članku 159. stavku ovog našeg Poslovnika Hrvatskoga sabora i dovoljno. Mislim da to nije dostatno, ali ovo ukazuje na nešto drugo. Ukazuje isto da u ovom zakonu već vidimo ponovo množenje i bujanje birokracije, dakle ponovo će samo ministarstvo određivati i broj i novih inspektora. Mislim da je to jedna velika opasnost. To nije nešto što smo najavljivali, s čime smo se hvalili u ovom sjajnom programu, hitro-hitro, ne treba nama birokracija nego hitrokracija. Bojim se da ćemo ponovo imati više birokracije. Našu birokraciju treba educirati, a ne ponižavati sa ovakvim izrazima hitrokracije ili prave birokracije. Birokracija je dobra ako je brza, a sve drugo mislim da su ipak nekakve kulise. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovana kolegice. Ispravak netočnog navoda poštovani kolega Kovačević. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ispravljam netočan navod uvažene kolegice. Naime, ovaj zakon se ne donosi po hitnom postupku, jer je jučer predsjednik Vlade na prijedlog Kluba HSP-a i drugih klubova prihvatio da se, znači obavlja se prvo čitanje tako da je taj dio netočan.
Jeste li završili? … [[Upadica se ne čuje.]] Odlično. Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom. Poštovani kolega Marko Širac ima riječ. Izvolite poštovani kolega.
Gospodine potpredsjedniče, kolege i kolegice. Predlagatelj zakona u ocjeni stanja ističe da je uzgoj, zaštita, lov i korištenje divljači uređeno Zakonom o lovu još 1994. godine. Tim zakonom normativno je uređeno lovstvo sukladno lovnom zakonodavstvu europskih zemalja, naravno u tome trenutku i na čelima međunarodnog savjeta za lov, uzgoj i zaštitu divljači. Uređen je zakupni sustav lovnog gospodarstva u Republici Hrvatskoj koji je u praksi dobro prihvaćen i brzo proveden. Na teritoriju Republike Hrvatske ustanovljena su državna i zajednička lovišta te određene površine na kojima se lovišta ne ustanovljavaju. Ustanovljeno je 1050 lovišta i to 320 državnih i 730 zajedničkih i za ta su lovišta javnim natječajem određeni lovozakupci ili koncesionari, a sa njima sklopljeni ugovori o zakupu ili koncesijama što je vrlo važno za sva lovišta. Izrađene su i odobrene lovno-gospodarske osnove te planski dokumenti za gospodarenje lovištima. Uspostavljena je provedba inspekcijskog i upravnog nadzora. Lovstvo u našoj državi suočeno je sa još nekim problemima. U provedbi zakona suočene teškoće što je osnovni razlog da se izradi i donese novi Zakon o lovstvu koji će biti usklađen sa novim direktivama Europske unije kao što je to direktiva Vijeća o očuvanju staništa i divlje flore i faune i direktiva Vijeća o očuvanju ptica. Predlagač ističe da prijedlogom zakona želi potaći razvoj lovstva i uskladiti neusklad u lovnom gospodarstvu i to prvenstveno u gospodarenju lovištima. Pitanja koja se žele urediti zakonom po mome sudu su dobro postavljena, međutim rješenja pojedinih odredbi su i dalje dvojbena te bi ih trebalo drugačije urediti. To se prvenstveno odnosi na sljedeće. Pitanje uloge Hrvatskog lovačkog saveza, da li on treba ostati kao i do sada udruga ili bi trebao promijeniti pravni status i postati institucija za poticanje razvoja lovstva. Podržavam rješenje da Hrvatski lovački savez ima određene javne ovlasti i da zastupa interese lovstva u zemlji i inozemstvu. Upravni postupak koji će voditi organi državne uprave u županijama i ministarstvima, a radi se o člancima 14. i 17. i drugim člancima, treba urediti sukladno odredbama Zakona o općem upravnom postupku, jer danas su tako napisani da je gotovo taj upravni postupak u državnim organima i u ministarstvu gotovo nemoguće provesti. Način utvrđivanja lovne zakupnine pobliže po mome sudu treba urediti podzakonskim propisom. Način prikupljanja sredstava za zakupninu i njihovu raspodjelu treba ozbiljno preispitati i ponuditi drugo rješenje. Ustanovljenje državnih lovišta kao i promjene granica u tim lovištima te vlastitih lovišta treba detaljnije urediti. Ograničenje prava vlasništva vlasnika zemlje pri osnivanju vlastitih lovišta potrebno je preispitati, jer su postojeća rješenja dvojbena. Način trgovine divljači treba urediti na primjereni način. Po mome sudu organizacija lovne inspekcije dobro je postavljen. Predlažem da se ovaj zakon uputi u drugo čitanje onako kako smo to jučer zaključili na sjednici Sabora pri utvrđivanju dnevnoga reda i da predlagatelj vodeći računa o iznesenim primjedbama predloži izmijenjeni prijedlog zakona.
Hvala lijepa kolega Širac. Na redu je poštovani kolega Stazić. Izvolite kolega Stazić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa eto imamo pred sobom drugi pokušaj Zakona o lovstvu. Onaj prvi je neslavno propao, povučen je iz rasprave. Ovaj je mora se priznati bolji. On je u najmanju ruku pismeniji od onoga prvoga. Ali čini se da je ministarstvo nikako ne uspijeva sačiniti jedan logičan i jasan tekst. Profesor Josipović je već upozorio na čitav niz nelogičnosti u ovom zakonu i ja bih ovdje neću ponavljati. Ali ću upozoriti na neke koje prof. Josipović nije spomenuo očito zbog nedostatka vremena … [[Ne razumije se.]] Evo kod tih definicija u članku 2. već smo rekli da je ovo vlastito lovište pod točkom 2. potpuno nejasno definirano, ali i točke 12. i 14. su nejasne i kontradiktorne zapravo. Točka 12. tko je vlasnik lovišta, pa se kaže vlasnik lovišta, vlasnik uzgajališta divljači je vlasnik zemljišta koji je stekao pravo ustanovljenja vlastitog lovišta, odnosno uzgajališta. A tko je korisnik zemljišta? To je vlasnik ili posjednik zemljišta na kojem je ustanovljeno lovište. E pa sad ako je vlasnik zemljišta na kojem je ustanovljeno lovište, vlasnik lovišta, onda nije korisnik zemljišta ili je korisnik zemljišta, a nije vlasnik lovišta. Morate se opredijeliti kako ćete ga zvati. Ali jednu te istu osobu ne možete zvati u definicijama i korisnikom zemljišta i vlasnikom lovišta. Članak 65.: "Zabranjeno je loviti divljač, primamljivanje hranom, vodom ili drugim sredstvima." To je u redu, to je posve u redu, ali članak 70.: "Divljač je zabranjeno loviti i primamljivati hranom, vodom i ostalim sredstvima u pojasu 300 metara od granice posebno zaštićenih dijelova prirode", itd. E sad, da li je uopće zabranjeno loviti primamljivanjem hranom ili je zabranjeno taj način primjenjivati samo u pojasu 300 metara od granice posebno zaštićenih dijelova? Članak 67. "Divljač je dopušteno odstreljivati samo lovačkim oružjem i lovačkim nabojima". U redu, to je stavak 1. Stavak 4. "Zabranjeno je odstreljivati divljač nabojima koji nisu lovački". To je čista tautologija. Ako je dozvoljeno samo lovačkim nabojima onda ne trebate pisati 3 stavka dalje da je zabranjeno nabojima koji nisu takvi. Što reći o članku 71.? Trofej je divljači iz lovišta ili Republike Hrvatske dopušteno iznositi uz propisani trofejni list. Kao da postoje lovišta i postoji Republika Hrvatska pa su onda lovišta nešto što nije Republika Hrvatska. Članak 84. "Za štetu koju počini divljač u lovištu odgovoran je lovoovlaštenik ako gospodari tom vrstom divljači". Dobro. "A za štetu koju počini divljač kojom se ne gospodari u lovištu u kojem je počinjena šteta odgovoran je lovoovlaštenih u čijem je lovištu šteta počinjena, ako odgovornost za štetu ne preuzme lovoovlaštenik koji gospodari tom divljači. U tom slučaju lovoovlaštenih u čijem je lovištu počinjena šteta ima pravo na odstrjel divljači koja je učinila štetu na temelju dokaza o nadoknađenoj šteti oštećenom na temelju prijedloga nadležnog upravnog tijela kad je šteta počinjena u zajedničkom lovištu i odobrenja ministarstva, odnosno uz odobrenje ministarstva kad je šteta počinjena u državnom lovištu". Dajte mi to, molim vas, objasnite. To bog otac ne razumije. Tko tu kome odgovara i za koju štetu? To nema suda koji će moći ustanoviti da je šteta učinjena, tko je za nju odgovoran. Jedna stvar koja se, koja malo ide, rasprava bi morala ići malo šire od ovoga Zakona. Dakle, uzgoj i zaštita divljači obuhvaćaju po članku 52. i upotrebu sredstava za zaštitu bilja, odnosno poduzimanje preventivnih mjera pri paljenju strništa, kukuruzišta, tršćaka i slično. Jedna pojava paljenja tih strništa i kukuruzišta i tršćaka u Hrvatskoj svake godine izazove čitav niz požara jer te vatre izmaknu kontroli. Možda je ovo Zakon u povodu kojeg bi trebalo nešto o tome reći. Gledajte, kad se pali taj korov, ta kukuruzišta, uništavaju se staništa životinja jer se gnijezde ptice na tom tlu. Kad vatra prijeđe preko toga, sva su ta staništa uništena. Uz ovu opasnost od izbijanja požara koja se redovito događa svake godine mislim da bi trebalo razmisliti o potpunoj zabrani paljenja korova u Hrvatskoj. S jedne strane, u smislu ovoga Zakona radi bolje zaštite divljih životinja, a s druge strane radi izbjegavanja ili smanjivanja opasnosti od požara. Nema nikakvog razloga da se to ne učini. Prema tome, dajte do drugog čitanja Zakona malo razmislite, u Vladi se konzultirajte i u suradnji s drugim ministarstvima da i u ovom Zakonu, ali onda i u nekim drugim zakonima izglasamo takvu jednu zabranu. Jer stvarno ja ne vidim nikakvu svrhu od toga da se korov pali. Pa korov se može uskladištiti, može se u silažu pretvoriti, može se pretvoriti u gnojivo, ali taj način uništavanja korova vatrom je potpuno neprimjeren i vrlo opasan u Republici Hrvatskoj. I još jednu stvar, niste to uvažili nakon onog prvog pokušaja. Morate naučiti upotrebu instrumentala. Kod nas se instrumental upotrebljava s veznikom "s" ili bez veznika "s". S veznikom "s" se označava društvo, a bez veznika "s" označava sredstvo. I sad kad vi napišete "ovim Zakonom se uređuje gospodarenje s lovištem i divljači" onda ste napisali da divljač zajedno sa lovoovlaštenikom gospodari tim područjem. Upotrijebili se instrumental društva umjesto instrumental sredstva. Molim vas, dajte to, to sam vas zadnji put upozorio, ali niste to naučili pa dajte to do drugog čitanja prihvatite, molim vas. Hvala vam.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Jure Bitunjac.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Rasprava o Prijedlogu zakona o lovstvu, imali smo je u 12. mjesecu prošle godine i ja mogu reći da je ona izazvala veliko zanimanje javnosti. Ne samo lovaca kojih u Hrvatskoj ima cca oko 200 tisuća nego uopće svih, širok broj ljudi jer se de facto radi i o zaštiti divljači, s jedne strane. A s druge strane možemo govoriti i o odnosu čovjeka prema prirodi, očuvanju prirodne ravnoteže i taj Prijedlog zakona koji je bio on je povučen s obzirom na broj primjedbi koji je bio prisutan. Nije točno, ne bi se složio s kolegama iz klubova i s nekim prije mene koji su govorili da ovaj Zakon, zakonski prijedlog u odnosu na ono što smo imali u 12. mjesecu prošle godine da nije, da nema nekih bitnih ustupanja, da je de facto isti. To apsolutno nije točno, ovo je jedan veliki pomak i moram pohvaliti ministarstvo sa Prijedlogom koji je pred nama, ali on će sigurno kroz ovu proceduru i u drugom čitanju poprimiti svoj konačni oblik i dati određena rješenja. Mogu reći da kad je riječ o Splitsko-dalmatinskoj županiji koja broji 6 tisuća lovaca da je bilo strašno velikih primjedbi na prvo čitanje, na onaj prijašnji Prijedlog. Međutim, moram reći također da sam dobio danas putem faksa, a vjerujem i ministarstvo da je dobilo od udruga i od Lovačkog saveza Splitsko-dalmatinske županije određene primjedbe i prijedloge. Ja ću, evo, reći u čemu se oni sastoje. Po njihovom mišljenju, samo ću iznijeti ono što je najbitnije, radi se o de facto centralizaciji sredstava kad je riječ o lovozakupnini i njihovo mišljenje, tih udruga, tih lovaca da bi ta sredstva trebala ipak u prvom redu biti sredstva koja će ostati na području gdje se uberu i da bi trebala na neki način biti korištena prema programima nižih razina. A ne da budu centralizirana i da eventualno se vraća samo mali dio sredstava. Druga primjedba je, vezano je sa nekim ovlastima kad je riječ o Hrvatskom lovačkom savezu. Međutim moje je mišljenje da prijedlog Vlade je dobro koncipiran. Možda će biti nekih promjena, ali mislim da je u biti dobro koncipiran kad je riječ o Hrvatskom lovačkom savezu i njegovoj ulozi. Svakako da rješenja koja su pred nama, bez obzira na intervencije koje su bile i od strane lovačkih udruga i lovačkih saveza, mislim na županijske lovačke saveze, većina tih ljudi kao što znamo bila je u Domovinskom ratu. Prvo oružje bile su lovačke puške, ali mislim da to nije razlog da Zakon koji je pred nama da ne bude donesen po europskim i svjetskim kriterijima i standardima koji su poznati. I ja sam siguran da će ova rasprava i buduće rasprave s obzirom da je ovo prvo čitanje polučiti onaj rezultat koji lovci i svi oni koji se bave lovstvom, a inače koji su zainteresirani za zaštitu divljači i prirodnu ravnotežu da će zadovoljiti znači sve one koji imaju određene interese u tom pravcu. Ono što je bitno jest po meni u glavi 4. način na koji je predlagatelj koncipirao koncesije. Mislim da je ovo jedan veliki pomak u odnosu na prijašnji prijedlog de facto gdje pravne odnosno fizičke osobe sa sjedištem odnosno prebivalištem u Republici Hrvatskoj, to u prošlom prijedlogu nije tako bilo i to je bio jedan od najvećih, to je izazvalo najveći revolt i najveća reagiranja kada je riječ o lovačkim udrugama i lovačkim savezima. Pohvalit ću ovaj prijedlog u onom smislu što su izbačene neke stvari koje su bile u prijašnjem konceptu, znači gdje je bila obveza radnog ispita za lovačke pse, što je de facto bio non sense to treba prepustiti pojedincu onome koji se bave lovom a ne da to bude na neki način zakonska odredba. Ono što mene kao građanina, ja nisam lovac, ono što me kao građanina interesira, i saborskog zastupnika svakako jest problem zaštite divljači. Mislim da će tu trebati još neke stvari doraditi a ja ću samo staviti jednu primjedbu koja je vezana sa člankom 56. predmetnog zakona o čemu se radi. Tamo je regulirano da slažem se za mačke, pse da tako ostane, ali kada je riječ o pastirskim psima, Hrvatsko ovčar, Njemački ovčar i Šarplaninac i slični psi mislim da se ne može definirati zakonom da oni mogu biti daleko samo 300 metara, od nastambe, odnosno od stada. Takvom jednom odredbom kojoj bi trebali dati potporu ovdje u Saboru, ona nije provediva, jednostavno nije provediva, po meni bi trebalo uz taj stavak 2. dodati novi stavak, da budu na primjerenoj udaljenosti od stada, od nastambe, štale već čega je. Mislim da bi barem kada je riječ o pastirskim psima, na to sam mislio. Dopustite mi da kažem još nekoliko riječi o unosu divljači. Mislim da tu trebamo biti, kolega Kajin je to već rekao, mislim da tu trebamo biti jako rezervirani, sjetimo se samo što se dogodilo na otoku Mljetu. Tamo su ubačeni mungosi, i najprije su, a radi velikog broja zmija otrovnica a onda smo došli u jednu situaciju da je de facto kompletna pernata divljač sa Mljeta nestala i mislim da ubuduće treba o tome dosta voditi računa. Reći ću vam i to da se na nekim područjima, da pokušamo divljeg zeca našeg autohtonog na neki način odgojiti i povećati mu broj mi ubacivamo kuniće i mislim da su to pitanja koja su dosta diskutabilna i da će Hrvatski lovački savez a poglavito Ministarstvo kao zadnja instanca morati povesti o tome računa. Nešto ću reći što nije u kontekstu predmetnog zakona, a radi se o zaštićenim vrstama. Naime, vuk ovdje nije naveden kao divljač, on i nije jer je posebnim zakonom on je zaštićen međutim, smatram gospodine državni tajniče da bi da ta zakonska odredba koja nije predmet ovog zakona, da ona može ostati i da ostane ali bi trebalo učiniti sve da stočarima kojima se nanese šteta da ne bude refundirana ta šteta u iznosu 40, 50 ili maksimalno 60% nego da dobiju stvarnu odštetu, morate znati de facto kada je riječ o vuku da je on postao urbanizirana zvijer, urbanizirana životinja, on dolazi na rubove gradova i većih a kamoli ne manjih i mogu reći da u Dalmatinskoj zagori i konkretno na području Cetinske krajine mi imamo dosta s tim problema. Naši stočari čekaju po nekoliko mjeseci odštetu a ta odšteta bude uvijek ispod realne cijene koju oni ljudi koji imaju blago, koji imaju stoku postižu na tržištu. Evo, očekujući i Konačni prijedlog zakona u drugom čitanju, ja smatram da ćemo današnjom raspravom a polazeći od onoga što ćemo dobiti s terena, od lovačkih udruga doći do jednog dobrog zakona koji će biti u skladu s Europskim standardima s jedne strane, da ćemo voditi brigu o zaštiti divljači ali i također o gospodarskim efektima kada je riječ o gospodarenju divljači i .. kao takovim. Međutim, ne smijemo ići u jednu krajnost da lov postane rekreacija samo za odabrane, za elitu, mislim da on treba biti dostupan širim slojevima, i u tom pravcu ja smatram da je na tragu tog mog razmišljanja ovaj Zakonski prijedlog a siguran sam da će u konačnom prijedlogu koji ćemo dobiti kroz mjesec, dva dana biti još preciznije i kvalitetnije definirano. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi potpredsjednik Doma Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Prava je sreća da je jučer prihvaćeno da ovaj zakon ide u prvo čitanje, jer vjerujem da u ovom sadržaju predloženom kao konačni prijedlog zakona da bi taj zakon morali odbiti u Hrvatskom saboru i ne bi ga mogli prihvatiti i vjerojatno ako bi ga prihvatili da bi ga ustavno-pravno osporili. Drugo, zašto je sreća, zato da se taj zakon uskladi sa čitavim nizom potreba i interesa unutar Republike Hrvatske. Jer valja reći da ovaj Zakon ima svoju i pravnu, gospodarsku, i ekološku i etičku ako hoćete pa i turističku dimenziju i da ne nabrajam sve druge koje se mogu javiti. Međutim, prava istina je da već u samom naslovu Zakon govori, naslov ima kao da govori o djelatnosti, lovstvo je djelatnost, a mi bi po Ustavu po članku 52. s obzirom da se radi o divljači koja je od interesa za Republiku Hrvatsku trebali urediti zapravo njenu zaštitu, način iskorištavanja itd. Isto tako valja podsjetiti da naknade koje su vezane za ograničenje prava vlasništva i vlasničkih ovlasti moraju se voditi računa da kada su dobro od interesa za Republiku Hrvatsku da te naknade moraju biti po tržišnoj vrijednosti. Da bi one trebale i da se mogu ograničiti vlasnička ovlaštenja samo po članku 50. ako se radi o zaštiti interesa Republike Hrvatske vezano za sigurnost i obranu, zatim prirode, ljudski okoliš i zdravlja ljudi. Sve ovo sam rekao između ostaloga i zbog toga da upozorim da zakon nije dovoljno usklađen sa Ustavom, da Zakon nije usklađen sa zakonima koji razrađuju ove materije kao što je Zakon o zaštiti prirode i Zakon o zaštiti divljači, i sa Međunarodnim konvencijama koje je Republika Hrvatska ratificirala … Isto tako valja podsjetiti da Zakon nije u dovoljnoj mjeri usklađen sa pravnim sustavom kao cjelinom, sa jednim dijelom čitavim setom zakona koji se odnose na neizravno reguliranje ove područje kao što su Zakon o obveznim odnosima, Zakon o vlasništvu, zakon o sudovima itd. Prema tome, u tom pogledu je sasvim jasno da bi ova pitanja trebalo dodatno razraditi. U gospodarskom smislu dogodilo se nešto što je neuobičajeno, recimo da je to relikt prošlosti koji se pojavio u našim zakonima, čak iz feudalnog doba. Vi imate zapravo podijeljeni vlasničko-pravna ovlaštenja u lovstvu između ministarstva, između Hrvatskih šuma i udruga koje se bave lovom odnosno lovcima. I imate nešto što je nevjerojatno ali je istinito da se kaže da recimo Hrvatske šume kao lovo ovlaštenik imaju pravo ili mogućnost ako hoćete po članku 16. dobiti neposrednom pogodbom u koncesiju odnosno pravo lova ali da tada moraju platiti kao što je ovdje vidljivo 50%. Ne može biti manja njena cijena od 50% prosječne cijene ostvarene u natječajima itd. vezano za bonitete. E sada, kad bi to bilo tako onda bi se još mogao donekle čovjek raspravljati sa aspekta da je negdje propisano da Hrvatske šume kao lovo ovlaštenik imaju nekakvu posebnu obavezu u zaštiti divljači, u odgoju divljači, uzgajanju itd., itd. Sve je to u redu. Dapače, one to šume i rade, Hrvatske šume ali nema obaveze zakonske. Da nema umjesto toga imate drugu dimenziju koju isto tako valja uočiti a ona je vezana uz stavak 5. članka 30. Da i samu cijenu koja će utjecati odnosno cijene koje utječu na formiranje onih 50% cijena je zapravo propisuju i donose same Hrvatske šume. Ja ću vam citirati, iznimno od stavka 4. ovoga članka u slučajevima kad nema lovo gospodarske osnove početna cijena lovo zakupnine određuje se u visini vrijednosti od 50% odstrjela divljači planiranog prema broju divljači iz odluke, ustanovljenju lovišta, obračuna te po cjeniku trgovačkog društva "Hrvatske šume" d.o.o. E pa sada ako je još hrvatskih šuma previše. Mislim da je ipak to takav monopol ne bi smio biti. Dakle, ja nemam ništa protiv da organizirano se da Hrvatskim šumama da mogu imati, da mogu biti lovo zakupnik ili koncesionar, sasvim svejedno, da mogu obavljati taj dio djelatnosti. Međutim, ne bi se smjelo dogoditi da budu u ovakvoj poziciji monopolskoj jer na kraju krajeva to bi čak i Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja morala poništiti. Druga primjedba koju moram reći jeste i odnosi se na pitanje zapravo uopće nadležnosti. Ovaj zakon po mom sudu je neustavan s obzirom na članak 47. stavak 3. gdje se kaže: "Sadržaj, način izrade i postupak donošenja odnosno odobravanja lovo gospodarske osnove je program uzgoja divljači i program zaštite divljači propisuje ministar uz prethodno mišljenje ministra nadležnost za zaštitu prirode." Dakle, ponavljam, sadržaj, način izrade i postupak donošenja uzgoja i zaštite divljači itd. Molim vas, kolegice i kolege, u isto vrijeme imate u Ustavu u članku 52. koji izričito kaže da se zakonom određuje način kojim se dobro od interesa za Republiku Hrvatsku mogu upotrebljavati i iskorištavati ovlaštenici prava itd. a u prethodnom stavku istog članka se kaže da je divljač dobro od interesa za Republiku Hrvatsku. Prema tome, to jednostavno ministar po sili Ustava ne može propisivati nego mora propisati se zakonom i zakonom se to mora odrediti. Osim toga, u istom ovom tekstu u članku 50. kaže se i dalje: "Uzgoj i zaštita divljači obuhvaća sve mjere i radnje propisane lovo gospodarskom osnovom." E sada, sadržaj i način donošenja lovo gospodarske … [[Govornik se ne razumije.]] propisuje ministar a sve ovo propisuje, treba biti sadržano u lovo gospodarskoj osnovi. I sada u članku 52. imate uzgoj i zaštita divljači šta obuhvaća, da barem propisuje se da je to makar minimalni sadržaj te lovno-gospodarske osnove pa još bi donekle bilo, nego se čak ni to ne propisuje. Očigledno je da se zapravo ovdje pokušava na mala vrata otvoriti jedna ogromna, neprincipijelna i nepotrebna moć ministarstvu. A osim toga, samo to ministarstvo je istodobno po zakonu nadležno da vrši nadzor nad provođenjem ovog zakona. U okviru njega je lovna inspekcija. Istini za volju, kad je u pitanju trgovina to vrši nadzor Državni inspektorat. Prema tome, sve skupa bi ispalo "Kadija te tuži, Kadija ti sudi, postupa kako hoće" i zapravo bi se zadržao jedan oblik polufeudalnih odnosa u odnosu na ovu liniju razgraničenja između šuma, ministarstva naravno i moguće korištenje. Drugi problem koji je vezan jeste ograničavanje prava vlasništva nad površinama, šumama, šumskim zemljištem naravno i poljoprivrednim zemljištem na kojem se može dati koncesija lovo zakupniku kada su u pitanju u privatnom vlasništvu. Naravno da privatni vlasnik može ustrojiti na svom posjedu koji je u skladu sa zakonom lovište. Ali šta ako se ne ustroji? Tada naravno možete dati drugom. Ali šta je sa … [[Govornik se ne razumije.]] Kažu uz obavješćivanje. Pa to je upravni postupak, tu mora imati pravo vlasnik voditi spor. A osim toga, mora se propisati koja i kakva naknada se daje. Po mom dubokom uvjerenju mora po Ustavu biti tržišna naknada. Treće što je isto tako veoma, veoma važno u svemu ovome jeste da se uspostavljaju pored koncesije zakupa na državnim zemljištima odnosno lovištima koje je moguće uspostavljaju se tzv. zajednička lovišta. Na onim površinama na kojima nisu uspostavljena lovišta bilo od strane vlasnika, bilo kad su u pitanju državne, poljoprivredne ili šumske površine. I sad se u isto vrijeme ne govori o tome tko su zajedničari. Tko čine zajedničari lovište i kakav je njihov međusobni odnos nego govori se kakav je njihov odnos prema vlasnicima i koje su obaveze prema vlasnicima. Prema tome, očigledno da je to nedorečen dio i taj dio se mora doraditi itd., itd. Naravno, mora se isto tako upozoriti da državna lovišta ustrojava odnosno ustanovljava ministar a da u isto vrijeme nije propisano kojim aktom i na koji način itd. članak 16. i naravno da tada mora … [[Govornik se ne razumije.]] odnose sa člankom 10. vezano za ostale oblike lovišta. Moram isto tako upozoriti da između ostaloga u pojedinim dijelovima ovog zakona se pojavljuju i novi elementi. Dakle, pored cjenika koji donose Hrvatske šume doduše kao nositelj lovne osnove odnosno dozvole postoji i odštetni cjenik divljači ali za njega donosi ministarstvo. A zašto ne bi ministarstvo donijelo i cjenik za odstrjel divljači a ne samo kad divljač napravi štetu. Dakle, kad je šteta onda država neka snosi odgovornost i neka propisuje cjenik a kada su koristi onda to lovo ovlaštenik u konkretnom slučaju šume. Pa zbog čega? Pa za Boga miloga, hoće li porezni obveznici sada plaćati tuđi luksuz još. Posebice je problematično sa etičkog aspekta zaštita divljači i to autohtone divljači u odnosu na alohtonu divljač koja se može pojavljivati u pojedinim lovištima s jedne strane. I s druge strane što je isto tako važno iznimno je važno zapravo osigurati da pojedine vrste divljači i njihova staništa budu posebice zaštita prirode i ekološka ravnoteža. Ova pitanja nisu do kraja razrađena zakonom a morala bi biti razrađena i u takvoj situaciji je sasvim jasno da u ovakvom sadržaju kakav je sada zakon nije prihvatio niti je podesan za donošenje ali zato postoji mogućnost da se do drugog čitanja itekako ovo popravi i uredi. Naravno, kada je u pitanju posebne ovlasti kojim je ministarstvo ovlašteno zaustaviti i dati lovostaj iz članka 63. to je u stavku 1. i stavku 2. razumljivo. Međutim, postavlja se pitanje a zašto takvu javnu ovlast iako prije nije navedena se daje i Hrvatskom lovačkom savezu. I posebice pitanje odnosa inspekcije nadzora i Državnog inspektorata to bi trebalo doraditi radi toga da se ne preklapaju nadležnosti s jedne strane a osobito sa aspekta nedostatno je utvrđivanje odgovornosti tko je šta odgovoran za pojedino pitanje. Evo, to bi bilo. I mislim da se to do drugog čitanja može popraviti ali treba raditi. Hvala lijepo.
Zahvaljujem potpredsjedniku Doma. Riječ ima uvaženi zastupnik Franjo Arapović.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, dame i gospodo zastupnici! Prijedlog Zakona o lovstvu sa konačnim prijedlogom zakona koji smo jučer vratili u prvo čitanje vidljiva je dobra namjera Vlade Republike Hrvatske da svoje zakone uskladi sa zakonom Europske unije. I na zadovoljstvo onih koje ovaj zakon "pogađa" jer se radi o Zakonu o lovstvu a samim tim i prijedlog ovog zakona je bio u suprotnosti sa Ustavom i nizom važećih zakona pa i zakonodavstvom Europske unije o čemu je govorio uvaženi kolega Josipović koji puno bolje od mene to zna. Bila bi to loša zamisao da se novac od lovo zakupnina odvaja u fond za unapređenje lovstva pri Hrvatskom lovačkom savezu jer ta praksa koliko ja znam ne postoji ni u jednoj zemlji Europe i s tom bi se zamisli otvorile mogućnosti manipulacije i nekontrolirano trošenje državnog novca. Neprihvatljivim mi se čini da lovo zakupnina od zajedničkih lovišta prikuplja se u lokalnoj samoupravi a da s tim novcem ne mogu raspolagati ljudi koji su zaduženi u lokalnoj samoupravi. To je u suprotnosti sa odlukama Vlade Republike Hrvatske o decentralizaciji vlasti. Podržavam da Hrvatski lovački savez ima određene javne ovlasti ali u obrazovanju lovaca amatera kao što sam i sam, ocjenjivača trofeja divljači, stalne edukacije lovstva i javnosti, da zastupa interes lovaca u zemlji i inozemstvu, da sudjeluje u donošenju urbanističkih planova, planova gospodarenjem prirode, šumarstvom i lovstvom. To su ovlasti koje nacionalni savezi u Europi imaju i to nije ništa novo. U ovom prijedlogu zakona koji smo na svu sreću vratili u prvo čitanje ponuđeni su ne baš dobra rješenja za lovstvo i zaštitu divljači i ostalih životinjskih vrsta. Ovo su mi neki od razloga zašto sam osobno bio zainteresiran da ovaj Zakon dobro pročitam, proučim i da se zalažem da se vrati u prvo čitanje. Kako bi ovaj Zakon mogli donijeti utemeljen na znanosti, struci i iskustvu, smatram da je neophodno provesti širu raspravu te je za nju potrebno više vremena da ne bi ni lovci dobili Konačni prijedlog zakona u vrlo kratkom roku, da nema mogućnosti organizacije šire rasprave. Mišljenja sam da i sam naziv Zakona možda bi moglo se razmisliti da se promijeni i da se zove zakon o zaštiti, uzgoju i korištenju divljači. Kada govorimo o zaštiti i uzgoju uzgajališta bi trebala biti ograđena na način da dlakava divljač ne može slobodno ići iz jednog lovišta u drugo. Treba promijeniti činjenicu isto da lovišta mogu biti oko 100, 1000 hektara i manja i veća, ne mora se odlučivati da li 20% manje ili nešto. Da lovišta mogu, ajmo reći biti manja od 1000 hektara. A da zakupnina tih lovišta ne može biti manja od 20, možda čak i 30 godina. Jer sami mi koji se ajmo reći trudimo nešto o tome znati, koliko treba jelenima i skupljoj divljači da bi došlo do onih, nažalost zadnjih svojih dana. Za hrvatsko lovstvo isto smatram neophodno formiranje agencije za poticanje i razvoj lovstva. Ta bi se agencija bavila zapošljavanjem stručnjaka iz ovlasti lovstva, objavljivanje svih stručnih podataka bitnih za razvoj lovstva, financijsko rasterećenje lovo ovlaštenika u izvedbi i provedbi lovačkih gospodarstava, isključenje sive ekonomije iz lovstva. O tome su govorili mnogi zastupnici prije mene. I uspostava vjerodostojnih komunikacija sa Europskom unijom i zemljama Europske unije u oblasti lovstva, u oblasti lovstva da ga približimo, to lovstvo turizmu, lovačkom turizmu i normalno športskom turizmu. Uz dobru klopu svim lovcima u nadi, a u nadi da ćemo ovaj Zakon doraditi, da ćemo imati dovoljno vremena da budemo svi zadovoljni srdačno vas pozdravljamo. Hvala lijepo.
Živjeli gospodine zastupniče! Riječ ima uvaženi zastupnik Ivan Vučić.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajnice, gospođe i gospodo zastupnici. Donošenje predloženog zakona regulirati će se gotovo sva pitanja koja su se pojavila donošenjem postojećeg Zakona o lovu 94. godine, dakle, unatrag 10 godina. Ponovnim ustrojavanjem lovne inspekcije u Ministarstvu poljoprivrede šumarstva i vodnog gospodarstva je reguliranje pitanja inspekcijskog nadzora nad novim zakonskim … [[Govornik se ne razumije.]] , efikasnije će se provoditi sam nadzor te će se lakše utvrđivati stanje o pojedinim područjima lovstva i pratiti provedba zakona i podzakonskih akata koja iz njega proistječu. Ovim se Zakonom osnažuju načela očuvanja zaštite prirode, divljač i njena prirodna staništa štite se po načelima međunarodnih konvencija koje smo i mi potpisnici. A lovnom se gospodarenju pored gospodarskog daje sportsko-rekreativni i turistički značaj. Zakon otklanja mogućnosti nastanka štetnih posljedica od provedbe lovnog gospodarenja … [[Govornik se ne razumije.]] stanište i druge djelatnosti kao poljoprivreda, šumarstvo, uređuje odnose između lovoovlaštenika i drugih osoba u lovnom gospodarenju i lovnom turizmu. Potiče dobro gospodarenje lovištem i rigorozno sankcionira loše gospodarenje i pojave u području lovstva te na primjeran način od postojećeg zakona rješava brojna pitanja od kojih ističem sljedeća. Daje se mogućnost produženja ugovora o zakupu lova nakon isteka ugovora i promjena ugovornog, odnosno zakupa prava lova u koncesiji prava lova. Ukoliko se u proteklom razdoblju gospodarilo prema zakonskim i pod zakonskim propisima. Odredbama ugovora i lovno gospodarske osnove. Ova odredba potiče dobro gospodarenje te ujedno otklanja neizvjesnost u daljnjem gospodarenju lovištem. Ta ne izvjesnost i nesigurnost lovoovlaštenika ugrožava lovišta od devastacije pred sam istek postojećeg ugovora. Ukidanje svih … [[Govornik se ne razumije.]] površina osim ograđenih kultura i zaštićenih objekata, zabrana lova 300 metara od naselja u nizini i 200 metara brdsko planinskim područjima rješavaju se pitanja gospodarenja sa divljači i pitanja naknade štete od divljači i na divljači na dosadašnjim ne lovnim površinama. Odredbe važećeg Zakona u pogledu izrade programa zaštite divljači u ne lovnim površinama, povjeravanje izvršavanja tih programa, reguliranje odnosa između provoditelja programa i županija, naknada za provedbu programa, naknada za štetu i drugo, nisu konzumirane niti u jednoj županiji. Tako da je provođenje odredbi koje reguliraju ovu problematiku proizvelo brojne ne riješene probleme. Obaveznim obilježavanjem divljači reguliranje prometovanja divljači i obaveznim vođenju evidencije kod ovlaštenih veterinara ili veterinarskih inspektora i evidencije kod lovoovlaštenika te dostavljanje istih u Hrvatski lovački savez uvodi se red u izvršavanju … [[Govornik se ne razumije.]] divljači, prometovanju divljači te se ustrojava središnja lovna evidencija bez koje nije moguće analizirati niti planirati rad u lovstvu. Uplaćena sredstva oko koncesije i lovozakupa raspoređuju se na način koja je primjerenija pravima i potrebama vlasnika zemljišta bez prava lova. 25% sredstava od naknade vlasnicima bez prava lova razmjernoj površini koja je obuhvaćena lovištima za koje se uplaćuje lovozakupnina. Putem proračuna jedinice lokalne samouprave, odnosno grada Zagreba, na području koje je ustanovljeno lovište. 20% sredstava u državni proračun, 10% sredstava za poseban račun ministarstva za provedbu zakona zaštiti i očuvanju državnih lovišta koja nisu pod ugovorom, za štetu u državnim lovištima koja nisu pod ugovorom, natječaj, promidžbu, sredstava za poseban račun Hrvatskog lovačkog saveza u korist fonda za unaprjeđenje lovstva, 5% sredstava na račun županije i Grada Zagreba za provedbu zakona, provedba natječaja za zajednička lovišta, štete od divljači i zajednička lovišta koja nisu pod ugovorom. S obzirom da vlasnici zemljišta bez prava lova do sada nisu potraživali naknadu zbog relativno malih iznosa ili pak zbog velikih troškova dokazivanja vlasništva često je tu izvod iz zemljišne knjige bio skuplji od onog što je vlasnik zemljišta trebao dobiti, ta su se sredstva akumulirala na računima županija i grada Zagreba i nisu se mogla trošiti na zakonit način. Zakonom se ta sredstva usmjeravaju u izgradnju komunalne infrastrukture kako bi se vlasnici mogli bar indirektno na neki način obeštetiti. S obzirom da je stanje naših lovišta i lovstva u cjelini iskazuje velika ulaganja a sredstva od koncesije i lovozakupa ne potražuju vlasnici zemljišta bez prava lova, zakonom se dio tih sredstava usmjeruje za unaprjeđenje lovstva, razminiranje lovišta, poticanje proizvodnje, … [[Govornik se ne razumije.]] divljači i lovnog turizma, označavanje krupne divljači, otkup vrhunskih trofeja divljači, programi razvoja i unaprjeđenje lovstva, praćenje stanja populacije divljači i njihovog prirodnog staništa, osiguranje lovišta u slučaju šteta od divljači u iznosu od 20%, … [[Govornik se ne razumije.]] osiguranja, lovna evidencija, znanstveno istraživački radovi i drugo. Ta bi se sredstva raspoređivala na transparentan odnosno na najefikasniji način putem Hrvatskog lovačkog saveza, odnosno povjerenstva za nadzor resornog ministarstva. Raspoređivanje tih sredstava od strane ministarstva bilo bi samo privremeno rješenje zbog gašenja računa a posredovanjem agencije za, ili zavoda trošio bi se znatan dio raspoloženih sredstava za njihov rad. Zakon propisuje način izrade lovno-gospodarske osnove te postupak njihovog odobravanja i donošenja za zajednička lovišta kao i za državna lovišta. Što znači da će se lovoovlaštenici, da će lovoovlaštenici sami donositi lovno-gospodarske osnove, a odobravat će ih Ministarstvo. Prema dosadašnjem propisu osnove su izrađivale povjerenstva županije i grada Zagreba, a donosile županije grad Zagreb što je izazvalo brojne probleme vezane za pogrešno utvrđena stanja lovišta. Loše i nerealno planiranje gospodarenja divljači i lovištem te nemogućnost provedbe osnove kao i potrebe za brojnim revizijama osnova. Prema predloženim propisima lovoovlaštenik preuzima odgovornost za sve činjenice utvrđene lovno-gospodarskom osnovom kao što su državna, kao kod državnih lovišta pokazalo dobrim rješenjem jer izrada, donošenje i provedba lovno-gospodarske osnove nije pratila navedena problematika. Zakon propisuje i niz drugih mjera. Od lovozakupnog razdoblja za gospodarenje krupnom divljači od najmanje 20 godina. Gospodarenje sa medvjedom po posebnim nacionalnom planu, gospodarenje sa krupnim vrstama po uzgojnim područjima, razgraničenje poslova između ureda državne uprave u županiji i Grada Zagreba i upravnih tijela regionalne samouprave. Donošenja mjera i kriterija za naknadu šteta na divljači te druge mjere i rješavanja koji će unaprijediti sadašnje stanje lovnog gospodarstva i gospodarenja u cjelini. Osvrnuo bih se sa par riječi na članak 8. koji Hrvatskom lovačkom savezu daju javne ovlasti što je po mom sudu dobro tim prije što članak 73. navedenog Zakona daje i ovlasti po ovlaštenju Ministarstva i ostalim ovlaštenim organizacijama kao što su učilištima i veleučilištima u provedbi izrade lovno-gospodarskih osnova, ocjenjivanju trofeja, polaganje lovačkih ispita što u prvom predloženom zakonu nije bilo dobro. Isto tako bih i pohvalio što je Ministarstvo i Vlada prihvatilo drugo čitanje, što neki kritiziraju da nije spremna. Po meni to je dobro da se ne ide na donošenje zakona, da se uvažavaju, da se uvažavaju primjedbe i odbora i zastupnika, a da se ne srlja u donošenje zakona kao što bi to neki uradili i rekli donesli smo zakon po hitnom postupku pa makar on ne bio dobar. Zato pozdravljam ovaj način donošenja ovog Zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Nikola Vuljanić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Odlično je što ovaj zakon kreće u normalni postupak dakle ne u hitni postupak jer u hitnom postupku bi broj amandmana vjerojatno nadmašio broj, broj članaka zakona. Čini mi se da od prošlog, prošle rasprave o ovom zakonu ipak nije napravljen veliki korak kako kažu neki kolege. Nije napravljen veliki korak koji bi mijenjao suštinu zakona. Suština zakona je kriva. Suština zakona je ta da se jednoj udruzi daju ovlaštenja praktično državne organizacije. Iz te suštine, iz te suštine slijedi masu drugih stvari koje zakon čine nepravednim s jedne strane i neprimjenjivim s druge strane. Pojmovi su ovog puta definirani na početku u uvodnim člancima zakona što je dobro. Nisu definirani jasno pa se ne vidi koja je razlika između zajedničkog lovišta i državnog lovišta. Razlika je u vlasništvu. To ne piše jasno unutra. Trebalo je pisati jasno pa bi taj zakona barem bio sasvim prihvatljiv. Čini mi se da je ključ pogleda na stvar sadržana u članku 4. zakona. Tu se divljač interpretira kao dobro od interesa za Republiku Hrvatsku. Što je dobro. Međutim zakon svagdje zaobilazi mogućnost da Republiku Hrvatsku proglasi vlasnikom te divljači. Dakle titularom. Jer bi iz toga slijedila naravno i odgovornost za sve moguće situacije i slijedila bi zapravo nemogućnost toga da jedna udruga građana kao što Hrvatski lovački savez jeste poprimi, poprimi ingerencije državnog upravnog tijela. Člankom 7. naime Hrvatski lovački savez definira se kao dobrovoljna udruga u koju se udružuju svi lovci. Onaj tko se ne udruži u Hrvatski lovački savez taj praktično nema šta raditi u toj djelatnosti. Dakle to je dobrovoljna udruga u koju se mora udružiti ako se hoće taj posao raditi što je izvan logike no. U članku 8. definirane su ovlasti Hrvatskog lovačkog saveza. Te ovlasti se protežu od obrazovnih ovlasti. Dakle oni obrazuju lovočuvare. Daju ljudima zanimanje koje piše u knjižici. Čovjek se s tim zaposli. Dobije plaću sa nečim za što ga je izškolovala udruga. Čini mi se da udruge u toj, u takvoj funkciji ne mogu i ne bi trebale funkcionirati. Pitanje je isto tako da li ovlasti, da li se ovlasti Hrvatskog lovačkog saveza protežu samo na lovce i na lovačke organizacije, udruge, zakupnike, koncesionare i tome slično ili na sve nas? U jednom članku zakona stimulira se da su i vlasnici zemljišta na kojima nisu lovišta obvezni Hrvatskom lovačkom savezu dati nekakve redovita izvješća što se događa sa, sa divljači na njihovom zemljištu. Ne znam na koji način se to ima namjeru provesti i što ako ne? Što ako ja sa jednom kao vlasnik zemljišta, sa jednom udrugom ne želim komunicirati? Ne zanima me. Naravno da želim komunicirati i moram komunicirati sa državnim organom, ali sa udrugom ne moram. I ne vidim na koji način bi to, na koji način bi zakonodavac mogao prisiliti građanina, vlasnika zemlje da na takav način komunicira sa udrugom? U člancima 48. i 91. definirani su, definirane su, definirani su uvjeti za osobe koje mogu izrađivati lovno-gospodarstvene osnove i biti lovni inspektori. Određeno je da su to ljudi koji imaju završen ovaj i onaj fakultet. U međuvremenu se obrazovni sustav u visokom obrazovanju promijenio i izraz «završen fakultet» ne znači više Bog zna što. Zakonodavac bi tu trebao jasno i glasno navesti radi li se o prediplomskom ili diplomskom studiju? Radi li se o fakultetskom ili stručnom studiju i tome slično? U Karlovcu postoji veleučilište na kojem se školuju na stručnom studiju, inženjeri lovstva na prediplomskom i diplomskom studiju. Dakle ono što su prije bili pogonski inženjeri i diplomirani inženjeri recimo. Zakonodavac nije predvidio da bi ti stručnjaci, da bi ti stručnjaci mogli izrađivati lovno-gospodarstvene osnove i biti inspektori premda imaju trogodišnji studij po 900 sati godišnje samo tih kolegija dok studenti na ponekim fakultetima imaju kolegij lovstva u trajanju od 15 sati. I to je to. To je sve što čuju o, o lovstvu. I još jedna, još jedna odredba koja zapravo vrlo jasno govori o nakani da Hrvatski lovački savez bude privilegirana udruga ne samo u ovom organizacijskom nego i u novčanom smislu. Vlasnici zemljišta na kojima se nalaze lovišta od koncesije, zakupa i ostalih primanja na toj osnovi dobivaju 25%. Ugovor o zakupu i koncesiji može se sklopiti na 30 godina, pa onda produžiti. Ugovor sklapa netko drugi, ne sklapaju ti vlasnici. Vlasnik će dobivati 25%, Hrvatski lovački savez će dobivati 35%. Takvo postupanje ja ne znam kako drukčije nazvati, nego eksproprijacija, a eksproprijacija je samo civilizirani naziv za pljačku, za ono što su i ovo Čaroga i Prpić mali radili, pa mi se čini da takve ovlasti i takav privilegirani položaj udruge ne bi u sustavnom razmišljanju o potrebama razvoja ove važne gospodarske grane, ne bi mogla si priuštiti niti državna organizacija, odnosno državna uprava, niti bi to htjela napraviti. Zato predlažem zakonodavcu da, odnosno predlagaču, predlagatelju zakona da do drugog čitanja dobro razmisli o temeljnoj koncepciji zakona i o tome da je lovstvo važna gospodarstvena grana koja se može razviti u izuzetno profitabilnu granu od koje može živjeti veliki broj stanovnika u Hrvatskoj, ali ne tako da bude privatna odgovornost i privatno vlasništvo jedne udruge. Hvala.
Zahvaljujem. Replika. Uvaženi zastupnik Mate Štimac.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolega. Pa samo jedna stvar. Kad je članstvo u Hrvatskom lovačkom savezu koje ste rekli, koje je upitno ili ne. Recimo, da li imamo podatak koliko lovaca kad položi lovački ispit učlani se u bilo koju udrugu. Samim tim je i član Hrvatskog lovačkog saveza. Što se sa njima događa nakon nekoliko godina? Imamo podatak da je nekoliko tisuća naših lovaca van kontrole. Znači, nije član ni jedne udruge, ne plaća članarine, ali ima oružje i lovi. Ima pušku, što tih par tisuća lovaca radi državi? Tko ima podatak o tom. Mislim da bi članstvo u Hrvatskom lovačkom savezu bilo dobro da ga imamo pod kontrolom, razliku lovaca koji su položili i oni koji su evidentirani. Ako imamo lovačkog psa, pa i on je član Kinološkog saveza, lovac ne bi trebao biti član lovačkog saveza. Drugo. Kad su novci u pitanju koji bi trebali biti dodijeljeni Hrvatskom lovačkom savezu u ovom zakonu radi se negdje od prilike 7 milijuna na razini godine dana. Znači, nisu to oni novci o kojima se skroz priča basnoslovne, kojima će Hrvatski lovački savez raspolagati. Nego, radi se znači, negdje otprilike 7 milijuna kroz godinu dana. A kad uzmete način koji smo imali do sada plaćanja, da imate županija koje u 15 godina nisu jednu lipu, jednu kunu vratili natrag u lovstvu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku.
Poštovani kolega je krivo shvatio. Ja nisam protiv Lovačkog saveza kao načina organizacije lovaca, nego protiv monopola. Ako zakon propisuje da samo Hrvatski lovački savez, dakle ta organizacija, ta udruga ima sva ta ovlaštenja i sve te privilegije. Mislim da je to krivo. Zašto zakon ne bi propisao da Udruga lovaca, da lovci moraju biti u udruzi i trebaju biti organizirani. Ali, da Udruga lovaca, Hrvatski lovački savez ili Lovački savez Hrvatske ili ne znam kako i koji još treći, četvrti i peti mogu obaviti taj isti posao. To je ideja.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Već je doista puno riječi bilo o ovom zakonu i teško je nešto i novo reći. Ali, u svakom slučaju ovo je ipak bolji prijedlog nego što smo imali prije nekoliko mjeseci koji je ovom Saboru bio podnijet i ovaj Prijedlog zakona iako i on naravno ima niz nedorečenosti i niz nomo tehničkih pogrešaka. U svakom slučaju do drugog čitanja mislim da se da pristojno i dobro urediti tako da to bude zakon koji zaista možemo donesti. Bitno je da se u ovom zakonu uvode određeni standardi vezano za direktive Vijeća Europske unije, bitno je da se u ovom zakonu uvode određeni standardi vezano za međunarodno-pravne konvencije i tako da mi preuzimamo određene tekovine i određene standarde Europske unije u tom zakonu. Ali, ono što je općenito karakteristika naših lovstva je što se zapravo jasno vidi i u obrazloženju je nešto malo više od 1000 lovišta, jedna neujednačenost gospodarenja tim lovištima. Mi zaista imamo lovišta koja su ocijenjena neka, jedno je lovište bilo ocijenjeno kao najbolje lovište na svijetu, kao lovištem kojim se gospodari zaista maksimalno, a dok imamo i određena lovišta koja su i prosječna, koja su i ispod prosječna. I u svakom slučaju sami zakon neće naravno dovesti do toga da se odjednom nakon njegovog stupanja na snagu lovištima počne gospodariti bitno bolje. Ali, nema dvojbe da će novi zakon i ovakva jedna nova organizacija dovesti do toga da dobijemo određene pozitivne pomake i u tom segmentu. U svakom slučaju stoga podržavam ovaj zakon i mislim da do drugog čitanja se bitno može popraviti. Ali, mnogi kolege i mislim da smo oko toga i u ovom prijašnjem prijedlogu zakona dosta razgovarali oko tih javnih ovlasti koje se daju Hrvatskom lovačkom savezu i tu zaista treba naći jednu mjeru da li javne ovlasti, ovakve kakve su predviđene ovim Prijedlogom zakona, da li to treba dati jednoj cehovskoj udruzi, ili to ipak treba ostaviti našem resornom ministarstvu. Jer, sasvim sigurno i te ispite koje bi, koje će provoditi Lovački savez, predstavnici Lovačkog saveza mogu organizirati mogu biti sudionici toga, ali u okviru ministarstva. I zato mislim da to treba ipak bitno promisliti prije, vidjeti naravno i iskustva koja su u drugim zemljama Europske unije, pa eventualno do drugog čitanja zapravo da nam se prezentira kakva su iskustva u samoj Europskoj uniji vezano za to. Naravno, ima tu niz nomo tehničkih stvari koje treba popraviti, pa između ostalog i sam naziv Zakon o lovstvu, ovdje iz obrazloženja stoji da idemo na promjenu da više nije Zakon o lovu, nego o lovstvu, zato što je lovstvo jedan širi pojam koji obuhvaća i uzgoj i zaštitu i odstrel. E onda to, ako idemo na taj način, onda taj termin lovstvo treba ugraditi u onaj članak 2. koji regulira zapravo osnovne pojmove gdje ostajemo kod samog lova, a mijenjamo termin samog zakona. Tako da tu je stvar koju je potrebno uskladiti. I ono na čemu bih zapravo ipak inzistirao i ono što mislim da je vrlo bitno, a to su odredbe članka 84., pet i šest vezano za naknadu štete. Tu se sasvim sigurno promjene određene moraju dogoditi, jer ovako kako je to definirano u ovom zakonu mislim da nije dobro, da nije precizno i da nije jasno. Ja ću reći evo ga ovako. Članak 84. kaže, za štetu koju počini divljač u lovištu odgovoran je lovoovlaštenik, ako gospodari s tom vrstom divljači, pod uvjetom, ovo je bitno, mislim da taj pod uvjetom da to treba zapravo maknuti iz tog članka, da je oštećeni poduzeo propisane mjere za sprječavanje štete o divljači koji je u smislu ovog zakona bio obvezan poduzeti. Naravno, svatko je obvezan poduzeti sve mjere da spriječi da dođe do štete. Međutim, to ne može biti ograničavajuće, jer ako je netko štetu pretrpio on je tu štetu mogao pretrpiti bez obzira da li je poduzeo mjere ili ne. To što on te mjere nije poduzeo može biti eventualno zapravo nekakav razlog radi podijeljene odgovornosti i svega toga. Ali, ne može se nekoga isključiti da mu se naknadi šteta zato što to nije poduzeo. Još je lošiji ovaj stavak 2. koji zapravo precizira za štetu koju počini divljač, kojim se ne gospodari u lovištu i u kojem je počinjena šteta odgovoran je lovoovlaštenik u čijem je lovištu šteta počinjena, ako odgovornost za štetu ne preuzme lovoovlaštenik koji gospodari tom divljači. Šta to u praksi znači? Imamo dva lovišta. U jednom lovištu imamo recimo određenu vrstu divljači, a u drugom lovištu imamo divlju svinju i sad ta divlja svinja iz drugog lovišta pređe u ovo i počini štetu u ovom prvom lovištu. I sad znači, ovaj prvi odgovara za štetu koju je ta divlja svinja počinila, ako ovaj drugi ne preuzme tu štetu. I onda dalje imamo razrađenu situaciju da bi sad taj koji je naknadio štetu, to mogu biti velike štete na osobnim vozilima koje se, oko 100, preko 100 tisuća kuna koje se penju, i sad znači njemu ostaje jedino pravo da zatraži to, još ne znam od ministarstva i to, suglasnost da odstrijeli tu divlju svinju i da mu ona koja bitno manje vrijedi od te štete koju je on platio da mu pripadne ta divlja svinja. Mislim da se to mora promijeniti i da se tu na naknadu štete mora ići od onoga tko zapravo gospodari tom vrstom divljači, jer na ovaj način ćemo zapravo dovesti do neravnopravnog odnosa onih koji zapravo uzgajaju divljač i koja počinja određenu štetu. Također ovi članci 85., 86. kaže ako je šteta koju počini divljač na istoj poljoprivrednoj kulturi ponovljena vrijednost pojedinačnih šteta ne može biti veća od vrijednosti očekivanog prinosa kulture. Mislim da to treba uskladiti sa Zakonom o obveznim odnosima. Zakon o obveznim odnosima je točno precizirao što je šteta i ovo kao "lex specialis" ipak po meni ne bi moglo biti ograničavanje, nego štetu je onaj, ako je netko nekome počinio štetu dužan ju je nadoknaditi u njenom punom opsegu pa čak i u onom koja znači izmaklu dobiti. To su neke stvari koje definitivno treba popraviti za drugo čitanje. I taj zakon bi zaista ovaj put mogao, po meni, proći proceduru i mogli bi ga donesti. I u svakom slučaju ovo je bitno bolje nego što smo imali prije nekoliko mjeseci. Stoga podržavam znači zakon ali uz ove popravke za drugo čitanje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Ivo Banac.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ovom je Visokom domu poznato da sam ja načelno protiv lova. To je bilo eksplicitno u ponuđenom Zakonu o dobrobiti životinja koji je pred ovim Domom bio prošle jeseni. Držim da razvoj društva i stanje u bio prostoru čini lovstvo u ovom razdoblju i neposrednoj budućnosti zapravo pravim anakronizmom. Ali dobro, budući da će vjerojatno divljači i šume nestati prije zabrane lovstva moramo se nositi sa nekom regulativom i imamo pred ovim Domom jedan zakon koji je po mom dubokom uvjerenju vrlo problematičan. Moja ključna primjedba je da ovaj zakonski prijedlog previše ovlasti daje Hrvatskom lovačkom savezu udruzi koja će umjesto nadležnog ministarstva voditi središnju lovnu evidenciju. Upitno je hoće li središnja lovna evidencija biti javna. Predviđeno je da se to naknadno propiše pravilnikom, mislim daleko od očiju javnosti. Hrvatski lovački savez je u zakonu tretiran gotovo kao Vladina agencija, premda je riječ o interesnoj grupi koja samim time ne može biti zadužena za nadzor nad provedbom zakona čija je svrha osigurati zadovoljavanje različitih interesa uključujući očuvanje prirode i bio-raznolikosti, sigurnost građana i sprečavanje zlouporabe zakona. Upitno je i primijenjenosti zakona o pristupu informacijama. U ovom slučaju budući da Hrvatski lovački savez nije javna institucija te je pitanje u kojoj mjeri Hrvatski lovački savez uopće može biti obavezan na transparentnost vođenja središnje lovne evidencije. Nadalje koliko god povjerenje države u jednu, u drugu može na prvi pogled djelovati kao istup spram inovativnijeg načina upravljanje javnim dobrima. U ovom slučaju vrlo je problematično i neodgovoro povjerenje tako važne uloge u provedbi zakona samo jednoj udruzi i to bez ikakve prethodne provjere njezinih kapaciteta, kompetencija, kvalitete rada, kao niti bez predviđenog postupka odabira najboljeg partnera na temelju konkurencije više zainteresiranih organizacija ili agencija. Primjerice Hrvatski lovački savez se kao i svaka druga udruga ima pravo rasformirati na prvoj sljedećoj skupštini te potpuno neodgovorno od predlagatelja zakona na provedbu zakona u tolikoj mjeri bez predviđenih alternativnih opcija povjeri volonterskoj organizaciji koja može ali i ne mora djelovati u kontinuitetu. Nameće se pitanje postoje li privatni interesi koji utječu na ovako privilegirani tretman Hrvatskog lovačkog saveza u provedbi Zakona o lovstvu. Imam još nekoliko dodatnih primjedbi. Neke ekološke udruge, primjerice Zelena akcija predlažu da se u zakon doda odredba o tome da se čeke, mamce za životinje a pogotovo za medvjede ne mogu stavljati uz izvore pitke vode koji su vrlo rijetki i dragocjeni naročito u krškim područjima. Time se životinje de facto dovode pred gotov čin. Njihova biološka potreba za vodom iskorištava se za njihov odstrel, a lovcima je jedina zadaća ugodan provod i jadan pucanj. Također i ovim prijedlogom i ovim Prijedlogom zakona o lovstvu smanjena je širina pojasa u kojem se ne smije loviti oko naselja u brdsko-planinskim područjima sa 300 na 200 metara. Ova izmjena je potpuno neprikladna jer se u praksi ne poštuje ni postojeća granica. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Željko Pavlic.
Poštovani gospodine potpredsjedniče dopustite mi da se i ja isto uključim u ovu raspravu o Zakonu o lovu. Pa prvo naš je generalni stav, naš, govorim i u ime Međimurskog demokratskog dakle saveza, regionalne stranke. Mi možemo reći da nismo zadovoljni sa centralizacijom koja se provodi i u ovom zakonu, centralizacijom sredstava i odlučivanja po pitanju zajedničkih lovišta koja su uglavnom ustanovljena na privatnom posjedu vlasnika lovišta i županija te smatram da bi se ta sredstva od lovozakupnina zajedničkih lovišta trebalo slivati u županijski proračun i u proračun jedinica lokalne samouprave, pa bi se ta sredstva trebala i trošiti u lokalnoj zajednici. Svaka bi županija naime svojim kvalitetnim programima dalje ta sredstva trošiti za unapređivanje lovstva u zajedničkim lovištima u vidu raznih stimulacija kod nabave žive divljači, zaštite divljači, osiguranje šteta od divljači i slično, a u cilju razvoja lovstva i lovnoga turizma što je širi interes naročito kontinentalnog dijela Republike Hrvatske. U tom dakle smislu ćemo ići i sa amandmanom konkretno na članak 28. gdje ćemo traćiti da se drugačije napravi raspored sredstava. Znamo da 25% ide sredstva za naknadu vlasnicima zemljišta, 25% sredstva idu u proračun. Nije dakle konkretno definirano. Ja pretpostavljam da je to proračun Republike Hrvatske. Ne? Pod 2. po 10% sredstava idu na poseban račun Ministarstva za provedbu zakona. 5% sredstava idu na račun županija i Grada Zagreba za provedbu zakona. A 35% sredstava na poseban račun Hrvatskog lovačkog saveza. Naš je prijedlog dakle da se od ovih 25% sredstava koji bi trebali ići u državni proračun 10% sredstva usmjere dakle u proračun jedinica lokalne samouprave. To je posredno na neki način i omogućeno točkom 2. Dakle ukoliko se ne ostvari dakle uplata ovih 25% dakle u roku od godinu dana dakle nisu potraživali od vlasnika zemljišta bez prava lova, mogu se koristiti u jedinicama lokalne samouprave za izgradnju komunalne infrastrukture. Dakle nekakva mogućnost, alternativa se pruža, ali mislim da bi to trebalo ovim zakonom utvrditi kao obavezu i drugačije preraspodijeliti dakle ta sredstva da dio sredstava idu dakle i jedinicama lokalne samouprave, dakle općinama i gradovima gdje su ta lovišta kako bi i oni mogli prihodovati od toga jer oni isto tako imaju i troškove što se tiče održavanja npr. i poljskih putova, komunalnih nekakvih instalacija koje koriste i lovci dakle i njihovi gosti na tom području. Tako nećemo ići s tim amandmanom pa se nadamo dakle da je on argumentiran i da će on biti i prihvaćen. Drugo također što bismo htjeli isto dakle krenuti procesom na neki način decentralizacije, mislimo da je sam postupak npr. određivanja granica lovišta do kraja centraliziran i da u njega do sada dakle nije bila uključena ni jedan oblik lokalne uprave niti samouprave pa predlažemo dakle da se doda točka 5. koja bi glasila: «Pri utvrđivanju granica lovišta mora se uzeti u obzir i mišljenje jedinice regionalne područne samouprave tj. županije, na čijem se području lovište ustanovljava.» Za sada su tu neki kriteriji složeni koji nisu niti do kraja definirani i koji su manjkavi i mislimo da bi trebalo uključiti mišljenje županije, dakle nekoga tko jako dobro poznaje prostor, kako bi se izbjegli mogući problemi, a takvih problema ima puno. Evo imam za potkrjepu jedan problem baš iz mojega kraja, iz Međimurja koji postoji još od 95. godine kada su ta lovišta ustanovljena. Naknadno je tek županija reagirala, ali nije ništa napravljeno. Naime, o čemu se radi. 95. godine bilo je ustanovljeno lovište odlukom Vlade, dakle gdje je navedeno da je otvoreno lovište broj 5/1 Dubrava ukupne površine 3565 hektara na području Županije varaždinske. Prva je dakle bila pogreška u tome da je veći dio tog lovišta nalazi se na području Međimurske županije. Rješenje dakle o ustanovljavanju tog lovišta nije nikada dostavljeno Međimurskoj županiji niti Lovačkom društvu Međimurje niti bilo kojoj drugoj instituciji. Međimurska županija je nekoliko mjeseci nakon toga odmah uputila dopis kojim je upozorila da to lovište nije formirano na temelju zakona, ali na žalost niti onda niti do dana današnjega to nije ispravljeno. Evo tu samo mogu reći dakle da je i sada 1.4. produženo funkcioniranje tog istog lovišta koje po našem mišljenju dakle nije formirano na osnovu zakona. Koji su to argumenti koji nam govore da ono nije bilo formirano na osnovi zakona? Dakle u ovom dopisu koji je županija uputila ministarstvu još 95. godine govori se o tome da je odluka Vlade Republike Hrvatske o ustanovljavanju vlastitog lovišta da je u direktnoj suprotnosti sa zakonom i to člankom 10. koji glasi: «Granice lovišta moraju biti uočljive, a određuju se ovisno o prirodnoj cjelini, ekološkim, geografskim i drugim uvjetima, obalnim pojasom mora, ograđenim zaštitnim pojasom, autocesta i magistralnim cestama koje sprječavaju prirodnu migraciju dlakave divljači.» To je malo čak i suženi su kriteriji. U konkretnom slučaju, a kako to proizlazi iz kopije katastarskog plana za lovište broj 51 Dubrava, to je lovište kod Donje Dubrave i Donjeg Vidovca Svete Marije, sredinom ovog lovišta protječe rijeka Drava. Dakle uopće se nije poštivala odredba Zakona o prirodnoj cjelini i rijeci kao granici lovišta, jer rijeka se dakle nalazi i prolazi točno sredinom navedenog lovišta. Također u konkretnom slučaju ministar je gore navedenim rješenjem odredio područje lovišta, ali ne na državnom nego i na privatnom zemljištu. Područje lovišta je sa 1903 hektara na državnom, a 762 u privatnom vlasništvu. Također u čemu je još problem. Ovako određeno lovište obuhvaća područje lijeve i desne obale Drave, a proteže se na području čak triju županija: Koprivničko-križevačke, Međimurske i Varaždinske i pokriva područje šest lovačkih društava i to Velikog Bukovca, Malog Bukovca, Legrada, Donje Dubrave, Kotoribe i Donjeg Vidovca. Sporno lovište nalazi se unutar područja tih lovačkih društava tako da npr. Lovačko društvo iz Donje Dubrave ima sada preostali dio lovišta s južne strane državnog lovišta, a drugi dio udaljen desetak kilometara sjeverno od državnog lovišta, dakle sami lovci su dakle onemogućeni da na svom lovištu bez nekakvih problema obavljaju svoje obaveze. Također eto u tom dopisu se ističe da je za posebnu osudu činjenica da nitko na području Županije međimurske nije ni prethodno ni naknadno o takvom rješenju ministra poljoprivrede i šumarstva obaviješten, a da se ne govori o poraznoj konstataciji da se lovište nalazi samo na, dakle tako se navodi u rješenju u odluci, samo na području Varaždinske županije, a činjenica je da većina tog lovišta se nalazi na području Međimurske županije. Dakle to je jedan od primjera do čega nam dolazi dakle činjenica da više razine ne kontaktiraju sa onim nižim razinama i zato evo mi predlažemo da se članak 12. dopuni i da se granice lovišta određuju uz mišljenje jedinice regionalne tj. lokalne samouprave kako bi se izbjegli ovakvi problemi napetosti među lovcima, napetosti među ljudima, kako bi se i lovcima, dakle i ljudima olakšalo dakle da što lakše obavljaju i svoje poslove, dakle i kao lovci, dakle da obavljaju svoje dužnosti. Evo, hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Vladimir Kurečić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Danas raspravljamo o Prijedlogu zakona o lovstvu s kojeg smo jučer skinuli hitnost postupka jer je doista nebitno da li će zakon biti donesen za dva dana ili za 32 dana. Bitno je da se donese kvalitetan zakon koji će postojeće probleme i potrebe regulirati na adekvatniji, na najbolji mogući način jer se radi o vrlo važnoj temi. O tom smo zakonu već i raspravljali kada je također nakon prvobitnog predviđenog hitnog postupka radi niza opravdanih primjedbi povučen. Neki su rekli da se tada pokušalo pod firmom usklađivanja sa Zakonom o ustrojstvu i djelokrugu središnjeg tijela državne uprave, tj. … lovne inspekcije na mala vrata i na brzinu donijeti neadekvatna i loša rješenja. Bilo kako bilo u ovaj prijedlog unešeno je nekoliko primjedbi iz tadašnje rasprave što je svakako dobro i što je u mnogome poboljšalo prijedlog zakona, a današnje i drugo čitanje s eventualnim amandmanima mogu itekako poboljšati zakon jer treba naglasiti da su, odnosno da smo mnogi od nas lovci, da smo se većina od nas zastupnika konzultirali s ljudima s terena koji o tome svakako i više znaju, koji o tome i s tim žive. Na kraju krajeva neki dolazimo iz županija u kojima je lovno gospodarenje odlično organizirano kao što je to slučaj u mojoj Varaždinskoj županiji. I dok je sasvim jasno da se zakon mora uskladiti sa Zakonom o ustrojstvu i djelokrugu središnjih državnih tijela radi ustrojavanja lovne inspekcije, dok je jasno da se nadalje neka pitanja trebaju uskladiti s direktivom, odnosno direktivama i konvencijama Europske unije, isto je tako jasno da se jedna od bitnih promjena odnosi na rješenja vezana uz javne ovlasti ili pak proširenje javnih ovlasti Hrvatskom lovačkom savezu. Ovaj podatak kao i tvrdnja da se novim zakonskim rješenjima želi uvesti više reda u lovstvu potiče i neke primjedbe koje ću za ovaj put u prvom čitanju iznijeti sasvim načelno. Prvo, zakon nepotrebno centralizira i birokratizira pojedine poslove iz lovstva. Naime intervencija i suglasnost ministarstva, odnosno ministra nepotrebno je predviđena gotovo kod svih ili kod mnogih odluka bez obzira radi li se o državnim ili zajedničkim lovištima gdje bi ovlasti trebale imati županije. Drugo, u zajedničkim lovištima kada se radi o dobrom gospodarenju uz poštivanje svih propisa treba omogućiti nastavak ili produljenje lovozakupa prvenstveno domaćim, točnije rečeno domicijelnim lovnim udrugama da se ne dogodi da lovozakupnik koji je dobro gospodario izgubi lovište od nekog vikendaša pod navodnicima, jer je slučajno na javnom natječaju taj vikendaš ponudio kunu više što znači da najbolja, tj. najpovoljnija ponuda ne bi smjela značiti samo najviša ponuda zakupnine. Radi se o tome da će lovstvo u svu čast lovnom turizmu sve više postajati i briga za očuvanje okoliša, biološke raznolikosti, autohtonosti i slično. Daljnji je problem raspoređivanje naknade za koncesiju i to onih 25% za naknade vlasnicima zemljišta bez prava lova preko proračuna jedinica lokalne samouprave. Naime, u sredinama gdje je ogromna usitnjenost zemljišta, ogroman broj katastarskih čestica, nemoguće je, tj., nesvrsishodno ta sredstva podijeliti vlasnicima. Jer se tu često radi o nekoliko desetaka ili stotina kuna čija bi raspodjela izazvala visok postotak troškova u samom iznosu. Zato bi trebalo omogućiti da se ta sredstva iz proračuna jedinica lokalne samouprave kao zajednička namjenski upotrijebe u neku svrhu vezano uz zemljište ili nešto slično. Nadalje, radi se još o nekim problemima. Na primjer, štete od divljači. Jer poseban problem nastaje kada, kod prometnih nezgoda na cestama, odnosno kod sudara prometnog vozila i divljači. Naime, cesta nije lovište, prometna signalizacija kojom se upozorava na divljač može pridonijeti sigurnosti, itd. I unatoč svim nejasnoćama u svemu tome sudovi redovito presuđuju na štetu lovozakupnika ili koncesionara. A s obzirom na ažurnost sudstva počinjene štete kod presude narastu i na 5, 6 puta veći iznos od stvarno počinjene štete. U tom smislu treba svakako do Konačnog prijedloga zakona proučiti i eventualno ugraditi rješenja iz nekih susjednih i ostalih zapadnoeuropskih zemalja. Treba nadalje preciznije i pravičnije riješiti i problem štete od divljači na usjevima. Ima još nekih primjedbi, ali sam ih čuo, odnosno svi smo ih čuli već od kolega pa ih ne treba posebno ponavljati. U svakom slučaju ova nešto duža procedura mogla bi rezultirati vrlo dobrim zakonom što je svima nama i cilj. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Vlado Jelkovac.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodo predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Ja također želim reći nekoliko riječi o ovom Prijedlogu zakona. Također slažem se s time da Zakon ide u redovnu proceduru. Ovaj Prijedlog kojeg imamo danas pred sobom bolji je od onog prethodnog, a uvjeren sam da će Konačni prijedlog zakona nakon i današnjih rasprava i nakon eventualno ugrađenih izmjena na temelju tih rasprava biti još bolji i da ćemo dobiti jedan kvalitetan zakon. Naravno, ovo je materija koja interesira mnoge, koja interesira i širu javnost. Ne treba zaboraviti, dakle, da se neposredno radi o interesu 10 tisuća lovaca u Republici Hrvatskoj. Evo samo u mojoj Karlovačkoj županiji gotovo blizu 3 tisuće, tako da ne iznenađuje činjenica da se u nekoliko pokušaja ovaj Zakon donosi. Ja bi želio malo samo prokomentirati neke navode vezane za ocjenu stanja s kojima se u principu slažem, ali i dodati da zakupni sustav propisan Zakonom o lovu iz 94. godine nije baš tako aklamacijom prihvaćen. Bilo je na terenu, i to znaju oni koji su se bavili problematikom informiranja zajedničkih lovišta na razini županija i provođenjem javnih natječaja. Bilo je tu različitih i interesa i pokušaja. Mislim generalno u Hrvatskoj da je to dobro riješeno, ali dobro možda samo iz razloga što bih ja naš model zakupa nazvao mješovitim modelom. Mješoviti zato što je on proveden kao zakupni sustav, međutim zakupci tih lovišta su u najvećem dijelu i ako se ne varam negdje oko 70% lovačke udruge koje su i do tada bile lovozakupnici na pojedinim područjima uz eventualne lagane izmjene. I upravo zbog tog jednog prijelaznog rješenja mislim da je on uspio zaživjeti. Naravno da će se kroz naredno razdoblje i dograđivati. Vjerojatno je kod državnih lovišta bilo nešto manje problema u odnosu na ova zajednička županijska lovišta. Ali kažem, tako gdje se i pojavio netko sa strane naravno da nije bilo baš drago onim lovcima čiji su i djedovi i očevi i oni sami proteklom gotovo stoljeću ili desetljećima, dakle, bavili se lovom na tom području. U obrazloženju ovih osnovnih pitanja koja se trebaju urediti zakonom kaže se da pravo lova proizlazi iz vlasničkog prava na zemljištu. Eto, što se kroz čitav Zakon, a čuli smo to i u raspravama po klubovima, baš teško može iz samog ovog teksta Zakona nazrijeti. Ali ono što se tiče vlasništva mislim da bi također u samom Zakonu trebalo definirati, definirati čija je divljač vlasništvo? Kako dati nekome obvezu gospodarenja s divljači ako joj nije poznat vlasnik. Ja se nadam da će kolega brzo završiti. Mislim da bi trebalo jasno definirati da je država vlasnik divljači, a onda to pravo gospodarenja, dakle, kroz uzgoj i zaštitu i lov prenosi na druge pravne i fizičke osobe. Naravno, u skladu s ovim Zakonom o lovu. Neke članke iz Prijedloga zakona bih htio također prokomentirati. U članku 6. stavak 2. kaže se da pravo lova na lovištima u vlasništvu Republike Hrvatske, zajedničkom lovištu ne može se prenositi pod koncesijom ili pod zakupom. To je činjenica. Naravno da ovu odredbu treba podržati i ona treba stajati. Međutim, u praksi postoji i drugih slučajeva javno ili tajno gdje se različitim ugovorima ili drugim aranžmanima ipak dešavaju pod zakup ili pod koncesiju. Ja dolazim, rekao sam već, iz Karlovačke županije i u Karlovcu je sjedište veleučilišta pa bih zbog toga posebno želio ukazati na neke odredbe vezane u članku 16. Posebno stavak 4. gdje se kaže da ministarstvo u pojedinom državnom lovištu ili uzgajalištu divljači može povjeriti pravo lova izravnom pogodbom trgovačkom društvu i onda su navedeni neki fakulteti iz zagrebačkog sveučilišta. Ja podržavam ovakav stav, dakle, da može doći zbog različitih razloga u obzir neposredna dodjela zakupa ili koncesije trgovačkom društvu Hrvatske šume. Međutim, generalno bih predložio da navedemo odredbu da se može dati visokoškolskim ustanovama koje u svom nastavnom planu i programu imaju obvezne sadržaje lovstva jer osim sveučilišta u Zagrebu postoji Poljoprivredni fakultet Osijek. Postoji također, dakle, i veleučilište u Karlovcu s odjelom i studijem lovstva i time bi oni u odnosu na ove navedene fakultete bili dovedeni u neravnopravni položaj. Predlažem također da razmislimo i o tome da visokoškolskim ustanovama dade pravo zakupa ili koncesije bez naknade jer je pretpostavljam nakana zakonodavca korištenje lovišta u nastavne i znanstveno-istraživačke svrhe, a ne primarno postizanje dobiti. Naravno uz obvezu tih visokoškolskih ustanova da sva sredstva dobivena eventualnim, ostvarena eventualnim gospodarenjem tim lovištima ulažu u unaprjeđivanje nastave lovstva i u znanstvena istraživanja. Kod reguliranja pitanja koncesija u članku 21. ja mislim da se ovdje kod riječi: "od 30 godina" radi o tiskarskoj pogrešci. Pretpostavljam da bi koncesiju se trebalo omogućiti dati na period do 30 godina. Ona može biti i manja od 30 godina, mislim da ne mora stajati fiksno 30 godina. Kod koncesije također jedno pitanje koje je po meni diskutabilno a to je mogućnost Ministarstva da tijekom trajanja zakupa dade lovište u koncesiju na vrijeme do isteka od 30 godina, dakle da zakupni odnos pretvori u koncesiju. Ne vidim nekog velikog razloga za to pa čak ni po uvjetima koji su pobrojani u članku 22. radi se o onim uvjetima koje je on prihvatio samim sklapanjem zakupnog odnosa. Ako se tako nešto radi onda mislim da je puno primjerenije ili prikladnije uskladiti odredbe ovog članka sa člankom 31. koji omogućuje da se na zahtjev lovozakupnika produži najranije u predzadnjoj lovnoj godini a najkasnije 90 dana prije isteka vremena zakupa jednokratno za isto razdoblje ako je lovozakupnik provodio mjere i radnje propisane ugovorom i ovim Zakonom uz suglasnost Ministarstva. Znači izjednačio bih odredbe kod ova dva članka. A posebno mislim da je važno kod zakupa i kod udruga lovačkih koje su sklopile ugovore na 10 godina omogućiti produženje tog zakupa poglavito na područjima posebne državne skrbi, jer znamo da je tijekom rata na tom području nestalo divljači, oni su puno ulagali na uvoz divljači. Svi lovački domovi na područjima posebne državne skrbi bili su spaljeni i uništeni, lovci su ih također obnovili, obnovili su lovno-gospodarske objekte, a naravno nije niti zanemariva miniranost ovog područja. Članak 48. gdje se govori o izradi lovno-gospodarskih osnova također sugeriram da uskladimo na način da se i ostalim visoko školskim ustanovama koje imaju predmete lovstva, odnosno ljudima koji su diplomirali na tim učilištima omogući da i oni mogu izrađivati lovno-gospodarske osnove. Evo da ne dužim, iako ima još članaka i odredbi koje bi se dale komentirati ali ostali kolege također su ih komentirali predlažem da predlagatelj razmisli o ovim sugestijama koje sam izrekao i vjerujem da ćemo Konačni prijedlog zakona dobiti još kvalitetniji i u konačnici jedan kvalitetan Zakon o lovu. Hvala.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, samo bih dopunio dio što je kolega govorio naime on je izrazi nadu da u državnim lovištima nema tako velikih problema. Ja ću vam sada samo reći slučajeve kada sam radio u državnom inspektoratu, kako je utvrđeno činjenično stanje a na žalost ništa nije postupljeno. Recimo, prvi vam je bio slučaj koncesionara Industrogradnje, naime Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva ih je protivno zakonu oslobodilo obveze izrade razvojnih programa iako je to zakonska obveza. I u tom slučaju bilo je također predloženo da se raskine ugovor o koncesiji, također je bilo u slučajevima Interlova, Kutina, Babina greda i mnogih drugih slučajeva su bili eklatantni primjeri kršenja, bilo ugovora o koncesiji bilo ugovora o zakupu, jer se utvrdilo da se radi sve protivno zakonu a na žalost ništa nije učinjeno. Jer to je ona situacija, neću sada elaborirati koliko tih drugih lovišta ima, što ovim zakonom u ta područja stvarno moramo uvesti reda i poduzeti mjere da se sankcioniraju oni koji su tako nešto radili.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Jelkovac.
Ovo ustvari nije bila replika gospodina Kovačevića, nego je na neki način dopuna pa ja ovo mogu prihvatiti ili prihvaćam jer se radi o činjenicama ali samo da pojasnim onaj dio u kojem sam govorio. Ja sam eventualno manjih problema kod državnih lovišta govorio u kontekstu provođenja zakupa i dalje ostajem kod te tvrdnje jer kod zajedničkih lovišta koje je određivala i gdje je natječaj provodila županija, puno su više do izražaja dolazili interesi lovačkih udruga koje su bile posebno osjetljive na ta lovišta gdje su rekao sam već njihovi očevi, djedovi oni sami godinama lovili, možda je toga, ili vjerujem da je toga sigurno bilo manje u državnim lovištima ali ove činjenice, i koje je kolega rekao naravno da stoje. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Zdenka Čuhnil.
Uvaženi potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pridružujem se onima koji su ovdje naglasili da novi Zakon o lovstvu vodi ka ponovnoj centralizaciji. Centralizaciji kroz Hrvatski lovački savez koja je dobrovoljna udruga a kojoj se daje javne ovlasti a koje su pomalo ustavno-pravno upitne. Centralizacija i kroz financijska sredstva, jer za razlika kada su se ranije sredstva uplaćivala na županijski proračun sada gotovo 70% sredstava ide na višu razinu što Ministarstvu, što državnom proračunu odnosno Savezu. 94. godine kada su zakonom ustanovljena državna i zajednička lovišta nanijeta je velika šteta upravo lovnim udrugama koje su do tada gospodarile lovištima. Zašto? Upravo zato što su vrjednija lovišta tada proglašena državnim lovištima, dana su u zakup od strane ministarstva i sredstva su završavala i završavaju danas u državnom proračunu. Lovcima koji su godinama gospodarili takvim lovištima ostala su najčešće manje vrijedna lovišta i upravo zalaganjem županija danas i mnoga ta zajednička lovišta su i kvalitetna lovišta, ali ne samo zalaganjem županija već i upravo ostatkom dio financijskih sredstava koje se upravo pomoglo da ta lovišta ponovno postanu kvalitetna. Naime, tih 70% sredstava koja su inače namijenjena vlasnicima zemljišta bez prava lova najčešće vlasnici nisu podizali jer se radi o vrlo malim sredstvima gledajući na usitnjenost posjeda, završavali su zajedničku jedinicama lokalne samouprave koji su tada zajednički investirani. Zajednički investirani u obnovu mlađih, u zaštitu lovišta, u bitci protiv bjesnoće lisica itd. A sve u cilju ustvari obnoviti lovišta, stvoriti unaprijediti lovstvo, čak stvoriti i kvalitetni lovni proizvod. Novim rasporedom sredstava zaista vrlo malo sredstava ostaje samim vlasnicima bez prava lova. Jer kako sam već naglasila 70% odlazi na višu razinu i svega 5% ostaje na računu županija. Bojim se da ovakva ponovna centralizacija sredstava imat će za posljedicu da će se ponovno loše gospodariti zajedničkim lovištima. Želim upozoriti na ono što je ovdje već jednim dijelom ranije rečeno a to je favorizacija pojedinih institucija kao što su Hrvatske šume, Agronomski fakultet, gdje im se daje znači pravo, pravo lova mogu povjeriti izravnom pogodbom uz određeno plaćanje koje ne može biti manje od 50% prosječne cijene ostvareno natječajima, ali složila bih se sa svojim prethodnikom koji je naglasio da bi ovdje trebalo definirati da se radi o fakultetima, odnosno institucijama obrazovanja i normalno znanstvenim institucijama koje gotovo bih rekla besplatno bi trebala dobiti takva lovišta. Ali možda nije bila niti ranija formulacija loša gdje se definiralo da je pravo lova moglo se povjeriti korisniku zemljišta koji ne mora biti ova institucija a koji ima dovoljne kvalifikacije i dovoljno stručnosti da vodi određena znanstvena istraživanja što danas nije rijetkost u drugim zemljama. Željela bih ukazati i na monopolizaciju i to u dijelu gdje se definira početna cijena lovo zakupnine. Naime, ranije po do sada važećem zakonu početna cijena lovo zakupnine određivala se u visini vrijednosti 5% odstrjela divljači u petoj godini lovno gospodarske osnove obračuna te po tržišnim cijenama. Sada se govori da se početna cijena određuje na temelju 50%-tnog odstrjela divljači u 10. godini lovno-gospodarske osnove ali ono što ovdje naglašavam je upitno jest obračunate po cjeniku trgovačkog društva Hrvatske šume. Znači, cijenu i početnu cijenu lovo zakupa određivat će se na temelju jedne institucije koje je već ranije u dijelu favorizirana i koja je povlaštena u smislu tom da može ući odnosno dobiti pravo lova na temelju izravnom pogodbom. S druge strane, ovdje ona će biti ta koja će diktirati cijene. Mislim da bi to moralo se prenijeti, raditi ministarstvo u sklopu određenog povjerenstva i stručnjaka koji mogu definirati takve cijene jer kažem, mislim da je monopolizacija u slučaju da se to prepušta Hrvatskim šumama. Ono što ovdje još želim naglasiti jeste čudna definiranost sprječavanja šteta i naknade šteta. Naime, mislim da su vlasnici zemljišta bez prava lova više puta ovdje oštećeni. Naime, s jedne strane ulazimo mu u posjed, taj vlasnik nema prava utjecaja na broj divljači odnosno ne učestvuje u izradi lovno-gospodarske osnove. On ima prava na naknadu sredstava u smislu dobiti sredstva za ograđivanje i braniti se od štete, što znači on to mora odrađivati ali da ironija bude još veća on mora lovo ovlašteniku dokazivati vlasničkim i posjedovnim listom da je on upravo u području lovo zakupnika umjesto obrnuto da lovo zakupnik bude taj koji mora znati koje područje je obuhvaćeno njegovim lovo zakupom i da on ima uvid u vlasničke listove a ne da svaki pojedinac koji će sada doći po litru dvije nekakvog krepelenta odnosno zaštitnog sredstva mora još ići i po izvadak i dokazivati da, ja sam vlasnik te i te parcele, ja moram sada ne znam plaćati još i to a sve u svrhu da bi osigurao sigurnost lovo zakupniku. Prema tome, ovaj dio se itekako mora definirati. Jer kažem, kažnjen je što mora raditi, određivati za lovo zakupnika i još trošiti sredstva za dokazivanje svog vlasništva. Neka to izvoli odraditi lovo ovlaštenik koji itekako je zainteresiran da sve funkcionira. Prema tome, mislim da su to primjedbe koje bi do drugog čitanja trebale se ispraviti, kažem od ovog monopola do ove povlaštenosti i u tom slučaju mislim da ima razloga da se podrži ovaj zakon. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Božidar Pankretić. Nije u sabornici. Gubi pravo na raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Riječ ima uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Kolegice i kolege! Imali smo danas prilike čuti dosta stručnih i kompetentnih mišljenja. O ovoj problematici ja osobno se ne osjećam toliko kompetentan ali mi dopustite da u nekoliko rečenica kažem svoje mišljenje. Čitajući ovaj zakon ono vam se nameće jedna dilema. Zapravo, što ova zemlja hoće strateški od lovstva? Hoće li ona da to bude rekreacija za njene građane, hoće li ona to da bude gospodarska grana odnosno turistička grana ili hoće recimo da lovstvo u suštini bude zaštita prirode, okoliša itd.? Kad pročitate ovaj zakon zapravo imate dojam da je to sve to i zapravo nije ništa od toga. Druga stvar, zapravo ispada da država ne želi ništa od toga odnosno da ona samo želi nekakvu regulativu unutar jedne djelatnosti i to prepušta vrlo lako nekom drugom jer da imamo nekakvo strateško opredjeljenje vezano za lovstvo onda bi vjerojatno recimo imali nekakvu državnu agenciju za lovstvo pa bi onda tu bila nekakva logika da onda ta agencija vrši provjeru i davanje certifikata da li će netko biti lovaca ili neće, da propisuje nekakve uvjete. Jer ovako, nemajući ništa protiv lovaca mislim da nije državni interes da lovci sami sebi propisuju uvjete, da sami sebe ispituju itd., itd. Zapravo, kad pročitate ovaj zakon imam osjećaj kao da ga nije pisala država, dakle predstavnik države nego da su ga pisali lovci odnosno Hrvatski lovački savez. Nemam ništa protiv Hrvatskog lovačkog saveza ali imam protiv toga da se osporava pravo jednom županijskom lovačkom savezu ili drugom županijskom lovačkom savezu da ne budu u taj Hrvatski lovački savez. Mislim da bi u tom prvom dijelu zakona trebalo pretpostaviti da unutar sustava lovstva i lovaca mora postojati neka udruga, neka mogućnost i neka organizacija izvan Hrvatskog lovačkog saveza. Šta, ne znam, desi se to da se skupština ne može sastati, desi se to da dođe do sukoba unutar Hrvatskog lovačkog saveza, onda su potrebne arbitraže itd., itd. ali imali smo tih primjera već dosta i mislim da nema potrebe da ih ja ponavljam. Ono što bih također želio kazati zašto mislim da državna uprava nije pisala ovaj zakon. Mislim da u ovom zakonu ima više od jedne trećine nepotrebnih stvari a to su stvari koje su riješene drugim zakonima, Zakonom o obveznim odnosima, Zakonom o oružju itd., itd. I zapravo mi se čini da bi neke, da ih tako nazovem, interesne skupine, udruge građana ili branše bile jako sretne kad bi mogle dobiti ovakav zakon. Evo, meni su pali sportski ribiči na pamet. Zamislite sportske ribiče pa im date ovakav jedan zakon i ovakvu mogućnost. Oni bi vam svi bili zahvalni i svi bi bili sretni. Na kraju krajeva, vraćam se na to. Ja i ne vidim razloga zašto bi lovstvo trebalo biti u Hrvatskim šumama. Zato što one gospodare s prostorom. Nema veze. A to je zato što nemamo strategije. Možda bi to trebalo biti u turizmu, Ministarstvo turizma, u resoru turizma. Možda bi trebalo biti recimo u resoru zaštite okoliša. Mogao bih jako dosta primjera zapravo tu navoditi oko ovog zakona i nelogičnosti. Imate jednu koja mene bode u oči jer smo zapravo nedavno imali i od strane Vlade jednu kampanju vezano za oružje. I sad kad uzmete članak 67., mislim ja ne mogu zamisliti da se u Zakonu o lovstvu nešto piše pored Zakona o oružju o oružju. Pa tamo piše da ministar propisuje uporabu oružja i kalibar. Suludo, ne može ministar to propisivati. To je možda moglo biti do sada. Zašto? Ma zna se s kojim se kalibrom tuče velika ptica a koja mala, krupna divljač itd. Što on tu ima propisivati a kamoli da propisuje uporabu. I pitanje da li treba posebno navoditi, to mislim da nije pametno, da je lovačko oružje isto tako pištolj i revolver. Mislim da svo oružje i lovci trebaju dobivati kao drugi građani, pa onda ako pištolj ili revolver spada u lovačko oružje neka gospoda lovci kao i svi drugi građani fino to dobiju s dozvolom za posjedovanje i nošenje tog oružja. Dakle, ja mogu zamisliti da ministar propisuje uporabu lovačkih pasa ali da propisuje uporabu oružja to mislim da ne može biti u ovakvom zakonu. Zapravo, čini mi se da uopće pitanje oružja ne treba doći u ovom zakonu ako imamo Zakon o oružju. Pitanje i registra i svega onog ostalog isto tako. Čini mi se da je to nepotrebno. Inače, oko tih javnih ovlasti možda ne bi bilo loše da netko sračuna koliko se novaca država odriče i što dobiva vezano, vezano za te javne ovlasti. Dobro je što je ovaj Zakon u prvom čitanju, dobro je što vjerujem da će sve ove rasprave koje su bile tu u Saboru, a vjerujem da će biti vremena i prostora da i netko drugi nešto kaže, kaže oko ovog Zakona i vjerujem da će predlagatelj zapravo prihvatiti, prihvatiti barem dio onoga da se neke stvari u ovom Zakonu naprave, naprave da tako kažem, kažem, suvislije. Jer pitanje vlasništva, o tome bi se posebno moglo razgovarati. I koncesije, odnosno lovišta. Zapravo uvijek vam je kada hoćete vidjeti na koju stranu, da tako kažem, obzirom da se rješavaju odnosi zakonima uvijek imate više zainteresiranih strana na koju stranu se povlači ta priča, otprilike vidite samo oko raspodjele novaca. Ali obzirom da je ovdje o novcima bilo već dosta govora. Mene znate u konačnici ne interesira ta raspodjela novaca, ali znate šta me interesira? Interesira me gdje se ti novci troše. To je jako, jako bitno gdje se ti novci troše, da li se oni vraćaju u lovišta i koja lovišta, ili se vraćaju rezidencije, vile, kuće lovačke, i tako dalje i tako bliže. Prema tome, čini mi se, kažem, da se vraćamo na početak oko toga da zapravo mi ipak u Hrvatskoj nismo još uvijek spremni lovstvo dignuti na većoj razini nego smo još uvijek spremni to ostaviti na razinu, rekreaciju za naše građane, odnosno ljude koji se bave lovom koji i doprinose, ne sumnjam u to zaštiti prirode i okoliša ali mislim da je Hrvatska i prostor i da Hrvatska ima mogućnost, pa dijelom i ovim Zakonom stvari malo drugačije postave i reguliraju. I mislim da bi i lovci, ne mislim na birokratsku strukturu lovaca, nego mislim, odnosno oni koji ih zastupaju nego mislim na lovce, i država, ako hoćete i turistički djelatnici kudikamo bili zadovoljni. Evo, završavam na način da plediram na predlagatelja da povede računa o svim ovim primjedbama koje su danas ovdje izrečene, jer mi se čini zapravo da nitko u cijelosti nije podržao zakon, svatko se osvrnuo na jedan dio i mislim da bi se iz toga mogao izvući nekakav sukus ili nekakva poruka, i barem jer ja i ovaj Zakon shvaćam, bez obzira u kakvom će obliku biti usvojen kao nekakav prijelaz do jednog konačnog i cjelovitijeg i osmišljenijeg rješenja. Hvala lijepa.
Zahvaljujem, s ovim smo završili raspravu po ovoj točki dnevnog reda, državni tajnik želi još.
Hvala lijepo gospodine dopredsjedniče, poštovani saborski zastupnici, evo diskusija je bila vrlo široka, tema je očigledno interesantna za svih, tako da taj Zakon kako god se napiše uvijek će biti primjedbi na njega i ovakvih i onakvih. Evo, kao predlagač zakona mi ćemo proučiti sve ove primjedbe, diskusije, mišljenja koja su danas izrečena i pripremiti ćemo zakon za drugo čitanje. Ja se nadam da će biti još kvalitetniji što ste i sami danas rekli uvažavajući danas određene primjedbe mišljenja koja su jasno moguća uključiti u ovaj Zakon. Ima dosta prostora, evo, mi ćemo se potruditi ta taj Zakon bude još kvalitetniji za drugo čitanje. Hvala.
Zahvaljujem državnom tajniku. Pauza je sada do 15 sati. U 15 nastavljamo sa: 14. Konačni prijedlog zakona o sredstvima za zaštitu bilja, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z.E. br. 298 I prvi je na redu Klub HDZ-a, gospodin Kurečić. Nastavak u 15 sati.
Prijedlog zakona o lovstvu. Prvo čitanje P.Z.E. 297. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvača se Prijedlog zakona o lovstvu. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 76 glasova za, 8 suzdržanih, 20 protiv prihvačen predloženi zaključak. Imamo jedan zaključak Odbora za turizam koji glasi: Obvezuje se Vlada RH da u roku od 6 mjeseci podnese Hrvatskom saboru strategiju, koncepciju i program razvoja lovnog turizma u Republici Hrvatskoj. Ima li očitovanje predstavnika Vlade? Nema predstavnika Vlade u pogledu ovoga. Onda stavljam na glasovanje taj prijedlog zaključka. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. 39 glasova za zaključak, 7 suzdržanih, 55 protiv. Nije prijedlog zaključka prošao. Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa sjednicom. Na dnevnom redu imamo Konačni prijedlog zakona o sredstvima za zaštitu bilja, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z.E. br. 298. Predlagatelj zakona je Vlada. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave koju su proveli Odbori za zakonodavstvo, poljoprivredu i šumarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Molim državnog tajnika Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva Dragana Kovačevića da dodatno obrazloži prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovane dame i gospodo. Prvo nešto o samim razlozima donošenja zakona. Naime u Republici Hrvatskoj, područje biljnog zdravstva uređuje Zakon o zaštiti bilja iz 1994. godine s dopunama, izmjenama iz 2003. Taj zakon regulira i područje zdravstvene zaštite bilja, ali i područje stavljanja u promet i primjene sredstava za zaštitu bilja. S obzirom da je sukladno Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju predviđeno usklađivanje fitosanitarnog zakonodavstva s direktivama i praksom Europske unije kod izrade ovog Prijedloga zakona uzeta je u obzir činjenica da su ova dva područja dakle biljno zdravstvo i sredstva za zaštitu bilja regulirana i jasno razgraničena s dvije zasebne direktive Europske unije. I to direktivom 2000/29 o mjerama zaštite od unošenja u zajednicu organizama štetnih za bilje i biljne proizvode i njihova širenja unutar zajednice i direktivom 91/414 o stavljanju u promet sredstava za zaštitu bilja. Drugi važan razlog za donošenje ovog Zakona je u manjkavostima postojećih propisa u odnosu na EU posebice oko nadležnosti državnih tijela za sredstva za zaštitu bilja, tajnosti i očuvanje podataka, kompatibilnosti dokumentacije za registraciju, nepostojanje pravnog okvira za provedbu revizije odnosno ponovne registracije sredstava i niz drugih pitanja koje je potrebno regulirati kako bi naš sustav zaštite bilja bio kompatibilan europskom i uvažavao najviše standarde zaštite ljudi i okoliša. U odnosu na djelovanje sredstava zaštite bilja na povećanje prinosa u poljoprivrednoj proizvodnji zaštita ljudi i okoliša moraju imati prednost. Izmejđu konkurentnosti, profita, ekoloških standarda i zaštite prirode mora biti uspostavljena ravnoteža. Držimo da će usvajanje najviših standarda EU kroz ovaj Zakon to i osigurati. Ne treba zaboraviti činjenicu da je zaokret u zajedničkoj poljoprivrednoj politici Europske unije i visoki ekološki standardi koje danas promovira Europska unija i propisuje rezultat su borbe za profitom i maksimiziranja poljoprivredne proizvodnje po jedinici obradive površine što je dovelo do ozbiljnog narušavanja ravnoteže i zagađenja okoliša. Ovim prijedlogom Nacrt zakona o sredstvima za zaštitu bilja prvesntveno se propisuje nadležnost jednog državnog tijela dakle uprave u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnoga gospodarstva koje bi bilo središnje, koordinacijsko tijelo za poslove iz djelokruga ovog Zakona. U praksi to će bitno ubrzati postupak registracije jer je sada za registraciju nadležno samo jedna uprava, samo jedno državno tijelo u odnosu na prijašnju nadležnost dva. I isto tako umjesto tri rješenja sada će biti dovoljno jedno rješenje. Također propisuje se postupak registracije sredstava za zaštitu bilja koji je u skladu s direktivama 91/414. Isto tako promet i nadzor sredstava za zaštitu bilja i aktivnih tvari koje se smatraju sredstvima za zaštitu bilja sukladno EU propisima. Pakiranje i označavanje sredstava, izdavanje dozvola na temelju ovog Zakona. Nadzor prometa sredstava za zaštitu bilja, nadzor ostataka sredstava za zaštitu bilja prema prethodno utvrđenom godišnjem programu uz osiguranje njihovog financiranja zatim vođenje upisnika pravnih i fizičkih osoba koje se bave prometom ili uporabom sredstava za zaštitu bilja. Izvješćivanje i vođenje evidencije, ispunjavanje tehničkih zahtjeva kojima moraju udovoljavati uređaji za primjenu sredstava za zaštitu bilja i njihovi sastavni dijelovi. Ovlaštenje stručnih institucija odgovornih za provedbu zakona te također propisuje se i inspekcijski nadzor nad njegovom provedbom, provedbenim propisima donesenim na temelju ovog Zakona. I samo na kraju nešto oko stupanja na snagu i primjeni zakona. Iz ovog Zakona proizlazi veliki broj podzakonskih akata koje će biti potrebno donijeti kako bi se detaljno odredila provedba zakona. Isto tako potrebno je napraviti temeljitu reorganizaciju službi za biljno zdravstvo što će zahtijevati i reorganizaciju u samom Ministarstvu poljoprivrede i posebne uprave. Isto tako potrebno je našim proizvođačima dati dovoljno vremena, dovoljno prostora za prilagodbu vrlo zahtjevnim propisima i standardima Europske unije koji su u svakom slučaju rigorozniji u odnosu na hrvatske propise i standarde. Sukladno tome mi smo predvidjeli da u skladu sa Nacionalnim planom prilagodbe u 2005. godini da zakon stupi na snagu polovicom 2005. godine. Međutim da se primjenjuje od 1.1.2007. godine. Dakle iz svih ovih navedenih razloga. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo. Odbor za poljoprivredu i šumarstvo. Otvaram raspravu. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Vladimir Kurečić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici Ministarstva poljoprivrede, kolegice i kolege. Sredstva za zaštitu bilja su konačni oblici aktivnih tvari dakle tvari ili mikroorganizmi kao i pripravci koji služe za zaštitu bilja i biljnih proizvoda od štetnih organizama. Utječu na životne procese bilja, čuvanje biljnih proizvoda kao i uništavanje neželjenog bilja dakle korova. Radi se dakle o posebnoj kategoriji kemijskih i bioloških pripravaka, biljnih ekstrakata, ulja i slično kojima se primarna biljna proizvodnja, usjevi i nasadi štite od štetnih organizama i korova kako bi se spriječilo propadanje prinosa. Međutim kako pojedina sredstva za zaštitu bilja spadaju u određene skupine otrova ona mogu imati i nepovoljne učinke na proizvodnju bilja kao i rizik i opasnost za ljude, životinje i okoliš. Posebice tlo, podzemne vode i slično. Pogotovo ako bi se dopustilo korištenje bez prethodnog službenog testiranja i odobrenja od nadležnog državnog tijela kao i primjena na nepropisan način. Naravno ovdje se radi o interesima proizvođača, sredstava s jedne strane, u igri je veliki profit, korisnika tj. poljoprivrednih proizvođača s druge strane. U igri je također zarada izravno ili neizravno. Ali prije svega i na prvom mjestu svih stanovnika dakle javnosti s obzirom na utjecaj kemijskih sredstava na tlo, zrak, podzemne vode, konačni proizvod poljoprivredne proizvodnje i slično. Zato je ovo vrlo važno područje i vrlo važan zakon po kojem su sve države, a pogotovo članice Europske unije uvele jedinstvena pravila i postupak registracije sredstava za zaštitu bilja. U Republici Hrvatskoj ovo je područje do sada bilo regulirano što izravno što neizravno sa četiri zakona; Zakon o zaštiti bilja, Zakon o otrovima, Zakonom o otrovima, Zakonom o kemikalijama kao i Zakonom o hrani. Zakon o zaštiti bilja uglavnom je usredotočen na zaštitu bilja, a samo manjim dijelom usklađen je i usredotočen na sredstva za zaštitu bilja. U Europskoj uniji ta dva područja odvojena su, jer se ona ne preklapaju u praksi nego se nadopunjuju jedna drugo, pa je to potrebno učiniti i kod nas. Nadalje, u dosadašnjem, odnosno važećem Zakonu o zaštiti bilja nije određeno središnje državno tijelo u cijelosti nadležno za cijeli proces registracije i prometa sredstava, kao i za izvješćivanje Evropske komisije. Nisu detaljno uređena prava vezano uz primjerice intelektualno vlasništvo, nije riješena privremena registracija sredstava, dokumentacija koja prati registraciju sredstava nedostatna je, a isto se tako ne može uvesti i program revizije postojećih registracijskih sredstava i slično. Ovaj Prijedlog zakona osim što je u potpunosti usklađen sa propisima Europske unije prvenstveno uređuje nadležnost jednog državnog tijela za pitanje sredstava za zaštitu bilja, promet i nadzor sredstava koje se smatraju sredstvima za zaštitu bilja, registraciju sredstava sukladno odredbama direktive, pakiranje i označavanje sredstava, izdavanje dozvola, nadzor prometa i ostataka, upisnik, oni koji se bave prometom kao i korištenje sredstava, uspostavu sustavu svih podataka, razmjene podataka, evidencije o sredstvima, ispunjavanje tehničkih uvjeta svih onih uređaja koji se koriste za prijenos sredstava, ovlaštenja i nadzor. Cilj ovog zakona među ostalim je i da se uvede red i na način da će sada podnositelj zahtjeva za registraciju sredstava zahtjev podnijeti u samo jednoj ustanovi i na kraju će dobiti kao što je ranije rečeno jedno rješenje što znači da će evidencija biti na samo jednom mjestu, a procedura pojednostavljena. Ukratko. U Prijedlog zakona unijete su odredbe iz mjerodavnih direktiva Europske unije koje će omogućiti punu primjenu svih odredbi zakona, doduše s opravdanom odgodom primjene, što će u konačnici omogućiti visoke standarde kontrole poslova vezanih uz proizvodnju, promet i korištenje sredstava za zaštitu bilja, kao i na prvom mjestu visoke standarde zaštite ljudi i okoliša od eventualne neprimjerene upotrebe sredstava za zaštitu bilja. Zbog toga će Klub HDZ-a podržati ovaj Prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Ruža Lelić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, državni tajnici, kolegice i kolege. Ja podržavam donošenje ovog Zakona o zaštiti bilja i smatram ga izuzetno važnim. Ovdje smo vodili raspravu o dva čitanja o genetski modificiranim organizmima i vidjeli smo koliko imamo oprečna mišljenja po tom pitanju i da u stvari postoji u javnosti velika bojazan štetnosti primjene genetski modificiranih organizama po zdravlje ljudi i po okoliš. No, ja bih se usudila reći da u stvari nam postoji, da nam prijeti veća opasnost odnosno ona već postoji od primjene, osobito od nekontrolirane primjene sredstava za zaštitu bilja. Zbog toga smatram da je važno ovo područje dobro regulirati i kasnije kontrolirati njegovu primjenu, primjenu zakona u praksi. Svakako da u procesu primarne proizvodnje, poljoprivredne proizvodnje da su usjevi izloženi mogli bi reći kontinuiranoj opasnosti od štetnih nametnika uključujući tu i korove i da je potrebno ih i zaštititi. I takva zaštita u stvari služi ujedno i za zaštitu, ali i za unapređenje proizvodnje. Ali, morali bi reći da ti, sredstva koja se neka ubrajaju i u otvore, znamo da imamo klasifikaciju od izuzetno štetnih, otrovnih i otrovnih za ljudski organizam i za druga živa bića. Znači, oni pored toga što mogu štite za zaštitu bilja, što unapređuju proizvodnju imaju i štetne posljedice, mogu imati štetne posljedice, osobito ako se radi o nekontroliranoj primjeni. Oni tada predstavljaju opasnost i za prirodni okoliš, zatim za zemljište, vodu, šume, za biljni i životinjski svijet, ali i štetne posljedice kao što sam rekla i za zdravlje ljudi i zaštita svega navedenog svakako da je od općeg interesa i za Republiku Hrvatsku i za svakog njenog građana. Zato ovi službeni propisi, državni propisi, zakoni koji uređuju registraciju, ali i primjenu kao i druga pitanja vezano uz ovo moraju jamčiti visoki standard zdravstvene zaštite, a posebice treba spriječiti registraciju sredstava rizičnih za zdravlje kao i za podzemne vode i okoliš. Pri čemu svakako da zdravlje ljudi i zdravlje životinja i očuvanje okoliša treba svakako imati prednost u odnosu na očuvanje i povećanje prinosa. Potrebno je također i periodički preispitati već odobrena sredstva, jer uzimajući pri tom i razvoj znanosti i nove tehnologije kao i iskustva. Zna se desiti da recimo neko sredstvo za zaštitu bilja smatramo da je neškodljivo, a kasnije se pokaže da baš to i nije to. Važno je smatram u ovom zakonu članak 12. koji govori o tome da pravna ili fizička osoba koja se bavi poljoprivrednom proizvodnjom i koja te proizvode namjerava staviti na tržište može primjenjivati sredstva samo ako ispunjava propisane uvjete glede izobrazbe i stručne osposobljenosti, te ako posjeduje odgovarajuće uređaje za pravilnu primjenu. Jer u malim poljoprivrednim gospodarstvima do sada dosta sam kontaktirala i sa ljudima koji radili su na zaštiti bilja, tako da se u stvari vrše tretiranja dosta nestručno, da se ne primjenjuju pravila zaštite tko radi sa takvim sredstvima, jer su ljudi nedovoljno upoznati sa štetnim posljedicama za njihovo zdravlje, ali i za okoliš. Također smatram važnim i članak 10. koji govori o ostacima sredstava na biljkama, u biljkama, u tlu, ali i u hrani. Tu svakako treba spomenuti Zakon o hrani koji isto tako dotiče se tog područja i koji govori u stvari o tim maksimalno dopuštenim količinama ostataka pesticida u hrani i ovdje zadužena je inspekcija, službeni inspekcijski nadzor trebaju obavljati sanitarne veterinarske inspekcije i mislim da zaista trebamo imati i više takvih inspekcija i to strogo kontrolirati. Jer, često i sama pomislim kako kupovanje na tržnici kako znaju reći od kumica, mislimo kako smo kupili nešto zdravo i korisno. Međutim, onda sam čula priče da se u stvari i u takvim malim proizvodnjama primjenjuju sredstva, a često puta i nepravilno da bi se povećao prinos ili da bi se sačuvala dugotrajnost takvih proizvoda, tako da je zaista nužno to sve staviti pod kontrolu i kontrolirati. Zatim u članku 34. što svakako kao zdravstveni djelatnik i specijalista medicine rada ovdje smatram pozitivno da se u znanstvene i stručne poslove iz područja primjene sredstava uključen i Institut za medicinska istraživanja i medicinu rada, kao i Hrvatski zavod za javno zdravstvo. Kada sam radila u praksi i kada su još bila ustrojena poljoprivredna poduzeća, onda su svakodnevno na desetke radnika je dolazilo se pregledavati da li mogu raditi na zaštiti bilja i da li ima kontraindikacija. Mogla bih sada reći da toga više uopće nema, a i dalje imamo poljoprivrednu proizvodnju. Znači, da je i to područje dosta izmaklo kontroli. Zatim, ovdje bitno smatram isto tako i članak 37. koji govori da poslove suzbijanja, iskorjenjivanja štetnih organizama u poljoprivredi i šumarstvu mogu raditi, znači obavljati samo pravne i fizičke osobe koje udovoljavaju propisanim uvjetima da moraju biti upisani u upisnih pravnih i fizičkih osoba. Mislim da je to zaista jedan bitan pomak, da se ima evidencija osoba koje će takve poslove moći obavljati. Zatim, da moraju primjenjivati uređaje koji imaju certifikat, da te uređaje moraju i servisirati što do sada u praksi sigurno nije bio slučaj, zatim i da se redovito znači pregledavati. Posebno bih ovdje pažnju skrenula i na odlaganje ambalaže. To mi koji se u takvim područjima, onda znamo da se ti ostaci bilo da se radi o plastičnim kantama ili da se radi o papirnoj ambalaži da se to ili vrećama, da se to nekontrolirano odbacuje u kanale i svuda okolo što nam zaista prijeti onda opasnost od svih nas. Evo ja sam htjela upozoriti zaista na ovo jedno područje koje mislim da je kod nas u praksi do sada slabo bilo regulirano i nedovoljno primjenjivano da to zaista treba urediti. I ovaj zakon mislim da je dobar korak prema tome, ali da to treba kasnije kontrolirati i sankcionirati. I da zaključim znači smatram ovaj zakon bitnim. A kako je on usklađen i evo sa pravnim stečevinama Europskim zajednicama i Vijeća Europe podržavam njegovo donošenje. Hvala.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici u posjetu Hrvatskom saboru i Hrvatskoj nalazi se već nekoliko tjedana Studijska misija Nacionalnog demokratskog instituta iz Iraka i na galeriji se nalazi 20-tak političkih aktivista koji prate rad [[Pljesak.]] Posjetili su i političke stranke, Sabor i upoznaju se sa Hrvatskom i hrvatskom demokracijom, institucijama. Idemo dalje. Poštovana zastupnica Jagoda Martić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, državni tajniče. Nema sumnje da je na današnjem stupnju razvoja civilizacije nemoguće zamisliti poljoprivrednu proizvodnju bez primjene sredstava za zaštitu bilja. To je još uvijek jedan od najvažnijih načina zdravstvene zaštite bilja i biljnih proizvoda i unapređenja poljoprivredne proizvodnje. Primjenom tih sredstava u poljoprivredi se efikasno sprječava smanjenje prinosa i osigurava se dovoljna ponuda hrane. Međutim budući da se radi o sredstvima koja spadaju u određene skupine otrova ili bar dobar dio tih sredstava spada u skupinu otrova. Jasno je da i ta ista sredstva pored onog pozitivnog učinka također imaju i onu drugu stranu medalje, odnosno mogu biti i štetna. Njihova uporaba može uključivati rizike i opasnost za ljude, životinje i okoliš. Ta opasnost je posebno naglašena ako primjena tih sredstava nije pod strogim nadzorom i kontrolom, odnosno ako zakonom nije precizno reguliran način njihove primjene i uvjeti stavljanja na tržište. Prema tome da bi se potencijalna opasnost koja ova sredstva zasigurno predstavljaju svela na najmanju moguću mjeru, nužno je da se zakonom precizno regulira da se njihovo stavljanje na tržište može dopustiti tek što su službeno testirani i na temelju toga je njihova primjena odobrena od nadležnog državnog tijela i naravno ako se prilikom njihove primjene strogo poštuju propisani uvjeti i način primjene. Zakonom treba onemogućiti registraciju sredstava koja predstavljaju rizik za zdravlje ljudi, podzemne i površinske vode i okoliš. Prilikom izdavanja odobrenja za primjenu određenih sredstava za zaštitu bilja prvenstveno i isključivo treba dati prednost zdravlju ljudi, životinja i očuvanju okoliša u odnosu na cilj koji se želi postići primjenom ovakvih sredstava a to je sprečavanje smanjenja prinosa. Upravo to se želi postići zakonom koji je predmet ove rasprave i zbog toga ga treba podržati. Donošenje Zakona o zaštiti bilja važno je ne samo zbog one oznake E koju zakon nosi u svom nazivu, već je on puno važniji zbog nas samih jer će se njime na bolji i precizniji način regulirati ova vrlo važna i osjetljiva problematika što je itekako važno zbog zdravlja ljudi i očuvanja našeg okoliša. Ovaj zakon regulira da se sredstva za zaštitu bilja ne mogu registrirati i staviti u promet i primjenjivati ako nisu registrirana pri službenom državnom tijelu. Svako sredstvo koje se ne primjenjuje u skladu sa propisanim uvjetima postaje otrov i ugrožava zdravlje ljudi, životinja i zagađuje okoliš. Da bi upotrijebljeno sredstvo za zaštitu bilja postiglo cilj zbog kojeg se primjenjuje a to je zdravstvena zaštita bilja i biljnih proizvoda i unapređenje poljoprivredne proizvodnje i nužno je da se poštuju propisane koncentracije i da se poštuje propisano vrijeme karence odnosno ono vrijeme koje je potrebno proteći od trenutka primjene određenog sredstva pa do trenutka stavljanja tretiranog proizvoda na tržište kako bi bili sigurni da u tom vremenu razgradnja koja se dešava odnosno da ćemo imati metabolite koji nisu štetni za ljudsko zdravlje, jer nekad metaboliti mogu biti i štetniji i opasniji od polazne tvari. Pitanje pravilne upotrebe sredstava za zaštitu bilja regulirano je člankom 8. pa tako stavak 2. kaže, sredstvo se primjenjuje u skladu sa uputama za uporabu i uputom na etiketi što uključuje pripremu propisane koncentracije uz poštivanje načela dobre poljoprivredne prakse ako je moguće i integrirane zaštite bilja te zaštite okoliša. Sad se tu postavlja pitanje malih proizvođača koji svoje proizvode plasiraju po tržnicama naših gradova. Kakvo je njihovo znanje o mogućoj štetnosti koju primjena ovih sredstava ima na zdravlje ljudi? Da li se kada kupujemo voće ili povrće na tržnicama zapitamo na koji način su ti proizvodi tretirani za vrijeme njihovog uzgoja? Ili živimo u uvjerenju da je sve to onako kako mi volimo reći domaće. A greške se dešavaju najčešće ne zbog toga što neki poljoprivrednik u želji za što većim urodom pa samim tim naravno i za što većom zaradom namjerno krši priložena uputstva i propise već se greške najčešće dešavaju iz neznanja i neinformiranosti. Zbog toga je edukacija ljudi itekako važna. Zakonodavac je očito svjestan tog problema, pa u članku 9. stavak 1. zakona kaže: "Pravna ili fizička osoba koja se bavi poljoprivrednom djelatnošću i stavljanjem svojih proizvoda na tržište može primjenjivati sredstvo samo ako ispunjava propisane uvjete glede izobrazbe ili stručne osposobljenosti te ako posjeduje odgovarajuće uređaje za pravilnu primjenu sredstava." Da bi se odredbe ovog članka mogle u praksi i primijeniti potrebno je naravno malo više vremena kako bi svi oni koji se bave poljoprivredom stekli potrebna znanja i naobrazbu. I zbog toga je dobro što zakonodavac člankom 69. određuje da će se članak 9. početi primjenjivati tek od 1.1.2009. godine. Članak 10. govori o ostacima sredstava za zaštitu bilja koji u bilju ili biljnim proizvodima te u hrani ne smiju biti prisutni u koncentracijama višim od propisanih. Da bi se to utvrdilo potrebno je provoditi redovne kontrole. Znači jedan sustavan monitoning Međutim, ne samo da je važno provoditi monitoning zdravstvene ispravnosti namirnica odnosno ispitivanja ostataka ovih sredstava u namirnicama, nego isto tako je potrebno provoditi jedan sustavni monitoning stanja i prisutnosti ovih tvari i spojeva u našem okolišu. Naravno da sve to zahtjeva i dobro opremljene laboratorije, ne samo što se tiče aparature, nego isto tako i što se tiče stručnog kadra. I mislim da zakonodavac zbog toga i predviđa da se u ovom periodu kad će se zakon početi primjenjivati, znači od 2007. godine da će se u tom periodu stvoriti i ova materijalna sredstva za uspješnu primjenu zakona. Članak 12. stav 1. kaže, kada u provedbi mjera ili postupaka propisanih iz područja zaštite okoliša i novih znanstvenih i tehničkih spoznaja postoje dokazi da je regulirano sredstvo opasnost za ljude ili, da je registrirano sredstvo opasnost za ljude ili okoliš ministar može ograničiti ili zabraniti promet i primjenu sredstava na cijelom području Republike Hrvatske ili na njezinom dijelu. Smatram da riječ "može" treba zamijeniti sa riječju "će". Znači ministar će ograničiti ili zabraniti promet itd. Naime kad se kaže može onda to može znači i može ali isto tako i ne mora zabraniti upotrebu sredstava kada zbog novih znanstvenih i tehničkih spoznaja postoje dokazi da registrirano sredstvo predstavlja opasnost za ljude ili okoliš. Sigurno je da su u takvom slučaju upotreba tog sredstva treba zabraniti a ne ostaviti ministru mogućnost izbora. Na kraju krajeva stavak 1. formuliran na način kako je to predložio predlagatelj je u kontradikciji sa stavkom 2. tog istog članka jer stavak 2. glasi: Kada sredstvo sadrži određene aktivne tvari kojima je predmet ograničen ili zabranjen u Europskoj uniji ministar će ograničiti ili zabraniti promet odnosno primjenu takva sredstva u Republici Hrvatskoj. Znači mislim da treba i u stavku 1. isto primijeniti ovakve kriterije. Različite zemlje su se ponekad razlikovale u određenim propisima koji su regulirali kvalitetu i zdravstvenu ispravnost određenih proizvoda. To je stvaralo stanovite probleme prilikom uvoza ili izvoza proizvoda između zemalja koje su imale različite zakonske propise. Upravo zbog toga jedna od zadaća Europske unije je ujednačavanje zakonodavstva kako se ovakvi problemi ne bi javljali, tako i Republika Hrvatska u svojim pripremama za ulazak u Europsku uniju usklađuje svoje zakonodavstvo sa zakonodavstvom članica Europske unije. Međutim svaka država pa tako i naša ima određene specifičnosti koje treba uvažavati. Zbog toga je dobro da je predlagač ovoga zakona u članku 24. predvidio mogućnost odstupanja sukladno prilikama i prehrambenim navikama u Hrvatskoj. Da ne čitam sve, pročitati ću samo stavak 5. članka 24. koji kaže: «Nadležna uprava može u postupku priznavanja registracije ograničiti primjenu sredstava zbog razlika u prehrambenim navikama stanovništva u Republici Hrvatskoj radi sprječavanja izloženosti potrošača ostacima sredstava višim od dopuštenog dnevnog unosa.» Mislim da se na ovaj način Republika Hrvatska, odnosno građani Republike Hrvatske još dodatno štite od mogućih opasnosti. Isto tako vidim da je vrijeme pri kraju, smatram da je dobro da su se, s obzirom da i ova problematika zadire zapravo u nadležnost više ministarstava pa samim time u nadležnost više inspekcijskih službi, smatram da je dobro da je zakonodavac jasno razgraničio što spada u čiju nadležnost, kako u praksi ne bi dolazilo do nesnalaženja, do preklapanja nadležnosti itd. Znači u svakom slučaju, evo na kraju još jednom, ovaj zakon treba podržati. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodine tajniče složit ću se s vama da ovaj zakon predstavlja visoke europske standarde u pogledu zaštite bilja i svakako sa primarnim ciljem očuvanja zdravlja ljudi i životinja, sprječavanje štetnog utjecaja na okoliš i prije svega na podzemne vode, a uz to da treba očuvati poljoprivredne proizvode u cilju postizanja kvalitetne proizvodnje. Mislim da i do sada kada je u pitanju bilo prometovanje sa pesticidima kod nas je strogo vođena kontrola koji će se preparati staviti na tržište, da su oni zaista morali biti biološki, alergološki, toksikološki ispitani i da tu niti do sada nismo imali velikih problema. Jednako tako kvalitetno i do sada vodili smo upisnik pravnih i fizičkih osoba koje su se bavile, odnosno koje se i bave prometovanjem zaštitnih sredstava, isto tako i dobro je vođen upisnik o pravnim i fizičkim osobama koje obavljaju poslove suzbijanja i iskorjenjivanja štetnih organizama. Ali mislim da problemi nastaju i nastali su o tome kada je u pitanju vođenje izvješća i evidencije o prometu sredstava u onom smislu gdje to trebaju raditi poljoprivredne apoteke, a paralelno nismo obvezali krajnje potrošače koje će oni evidencije voditi. Mi ne smijemo zaboraviti da jedno sredstvo kupljeno u Zagrebu ne mora biti potrošeno u Zagrebu ili kupljeno u Virovitici ne mora biti potrošeno tamo, a registrirano je u apoteci tamo, je važno, a ono što ovaj zakon itekako naglašava, a što je vrlo važno, da pod prometom se podrazumijeva i primjena sredstava gdje moraju biti ispunjeni određeni uvjeti glede izobrazbe i stručne osposobljenosti. Mislim da ovaj zakon nedovoljno tu obuhvaća problem osposobljenosti naših krajnjih potrošača, mislim na seljake, odnosno na proizvođače. Na zapadu možda u zapadnoj regulativi to nije toliko bitno, jer je tamo propisano da zemlju može obrađivati samo onaj koji ima najmanje stručnu spremu, poljoprivrednu, odnosno tko je završio odgovarajuću poljoprivrednu školu taj može i proizvoditi. Mi na žalost imamo proizvođače, neka se nitko ne uvrijedi, koji čak nemaju završenu niti osnovnu školu i tu je itekako upravo važno osposobljavanje naših seljaka koji će morati htjeli to ili ne, voditi evidenciju o sredstvima koja će trošiti, o koncentraciji koju troše, o vremenu kada su trošili, upravo zato kako bi i krajnji proizvođač u datom momentu vidio da li su poštivane karence i normalno koliko pojedini poljoprivredni proizvod sadrži rezidua jer mi još uvijek nedovoljno na našim tržnicama pratimo krajnji proizvod. Meni je drago kada govorimo da je naša poljoprivreda prije svega očuvana, odnosno ne troši jako puno zaštitnih sredstava, da mi imamo zdrave pod navodnicima, jer sva proizvodnja je zdrava, zdrave proizvode na tržnicama. Ali ja bih zaista voljela vidjeti da iza tog naglaska «zdravo» stoje i analize koje će zaista odgovoriti koliki su ostaci pesticida u takvoj hrani. Ja vjerujem da bi mnogi bili začuđeni i drago mi je da ovdje se upravo i predviđaju sredstava za veći broj analiza, odnosno da hrana mora biti po daleko većim nadzorom. Pozitivno je i to da se ovdje konačno počelo govoriti o ozbiljnoj kontroli uređaja ili aplikatora zaštitnih sredstava, jer na žalost prskalice i sva mehanizacija koja se u našoj poljoprivredi koristi je zastarjela, nekvalitetna i mi zaista imamo nekvalitetnu aplikaciju, odnosno dozaciju po hektaru ili po kojoj god jedinici površine, gdje zaista s jedne strane opet izazivamo zagađenje površine, zagađenje podzemnih voda, ali jednako tako i nepravilnom upotrebom, odnosno upotrebom takvih aplikatora normalno da i koncentracije koje su upotrijebljene mogu biti štetne i po zdravlje čovjeka i normalno po zdravlje životinja ukoliko one konzumiraju. Ono pozitivno što jednako tako u ovom zakonu vidim, da konačno za zaštitu i uporabu sredstava postati će samo jedno ministarstvo što će zasigurno biti moguće kvalitetnije kontrolirati i koordinirati kako stavljanje sredstava na tržište tako i upotrebu, a još pozitivnije ocjenjujem da konačno sve poslove vezane uz zaštitu poljoprivrednih proizvoda, odnosno uz upotrebu pesticida da će kontrolirati jedno povjerenstvo umjesto dosadašnja tri što će zasigurno i rezultirati i kvalitetnijim radom, ali i svakako kvalitetnijim proizvodima koji se pojavljuju na tržištu. Stoga mislim, evo voljela bih tajnika da mi odgovori ako sam propustila ovaj segment edukacije primjene pesticida, ukoliko ne zbog specifičnosti zemlje bilo bi dobro da povedemo računa o tome, jer kažem imamo proizvođače i dugo ćemo još imati koji su needucirani i mi ćemo morati uvesti način kako educirati i upoznati ljude sa pesticidima koji predstavljaju veliku opasnost po zdravlje i mislim da mi to za razliku od zapadnih zemalja koje su to kažem regulirali kroz obveznu stručnu spremu i rad u poljoprivredi, moramo regulirati. Hvala lijepa.
Hvala. Želi li državni tajnik završni osvrt? Državni tajnik, Dragan Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo samo u vezi sa člankom 9., dakle gdje se govori o edukaciji. Dakle mi ćemo tu nastaviti slijediti i direktive i poddirektive Europske unije, dakle u smislu edukacije gdje će se točno sa, dakle ministar će propisati i obujam i sadržaj i način dakle edukacije i mi smo obzirom zbog zahtjevnosti cijelog tog projekta taj članak odgodili, dakle njegovu primjenu na 1.1.2009. godine. A što se tiče članka 12. ako vi niste išli amandmanom, mi ćemo to prihvatiti i ići ćemo amandmanom Vlade. … [[Upadica se ne čuje.]] Onda ćemo ići amandmanom Vlade, jer je to za nas prihvatljivo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog Zakon o sredstvima za zaštitu bilja, hitni postupak, P.Z. broj.298. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Sa 97 glasova za i 5 suzdržanih donesen predloženi zakon.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prirode izrađen je uvažavajući primjedbe i prijedloge iznesene prigodom prvog čitanja Zakona i zaista brojni vaši prijedlozi sadržani su u Konačnom prijedlogu. One koje nismo mogli uvrstiti, a većinom iz razloga što su pojedina ponuđena rješenja već ih na izvjestan način obuhvatila samo u nekim drugim odredbama ili zbog sadržaja direktiva i međunarodnih ugovora koje je ratificirala Republika Hrvatska, također smo obrazložili. Dozvolite mi samo da istaknem najvažnija poboljšanja u ovom Konačnom prijedlogu u odnosu na važeći Zakon. Kao prvo, važećim Zakonom o zaštiti prirode bez obzira što je on bio donesen 2003. godine i dobrim dijelom usklađen sa europskom pravnom stečevinom bilo je predviđeno donošenje 90 podzakonskih akata. To znači da taj Zakon bez obzira što je donesen u biti ne bi gotovo nikad bio proveden u cijelosti, s obzirom na broj podzakonskih akata koje je trebao donijeti. Na područje zaštite prirode odnosilo se 64 podzakonska akta. U ovom Konačnom prijedlogu mi smo broj podzakonskih akata uspjeli svesti svega na 17 kojima će se pojedina područja detaljnije urediti, upravo uvažavajući najvećim dijelom europsku pravnu stečevinu. Druga velika razlika u odnosu na postojeći Zakon jest u činjenici što postojeći Zakon prekršajni postupak daje u djelokrug nadležnog ministarstva. To znači u ovom slučaju Ministarstvo kulture koje nije niti kadrovski, a niti u mogućnosti provoditi prekršajne postupke, osobito one hitne kada su počinitelji prekršaja stranci ili u nekim drugim situacijama kada je to nužno učiniti u hitnom i skraćenom postupku. U Konačnom prijedlogu Zakona o zaštiti prirode prekršajni postupci se vraćaju u nadležnost prekršajnih sudova. Također u predloženom Zakonu pokušali smo na što jasniji način utvrditi način upravljanja zaštićenim područjima kako bi se omogućilo donošenje planova upravljanja, a i Pravilnika o unutarnjem redu i time na što transparentniji način i u vrlo javnom postupku, dakle, u kojem sudjeluju i građani, dakle i lokalne samouprava, da se postignu mehanizmi kojima će se takvo zaštićeno područje štititi. Također su poboljšanje odredbe koje se odnose na korištenje prirodnih dobara. Osobito iz razloga što se zaštićena područja vrlo često koriste u turizmu i slijedom toga smo pokušali ove odredbe učiniti također kvalitetnijima. Eto toliko za uvod. Hvala.
Hvala lijepa. Da li izvjestitelji odbora žele uzeti riječ? Zakonodavstvo, europske integracije, turizam, prostorno uređenje i zaštita okoliša? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Marko Širac, izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolege i kolegice zastupnici. Zakonodavna pravna tradicija u području zaštite prirode u našoj domovini već traje dugi niz godina. Među prvim zemljama u Europi Hrvatska je zakonodavno uredila zaštitu prirodne baštine, a posebno način proglašenja zaštićenih dijelova prirode. Zahvaljujući svom geografskom položaju, razvedenošću reljefa, klime, geološkim, hidrološkim, meteorološkim prilikama Republika Hrvatska se ističe raznolikošću ekoloških sustava i staništa biljaka, životinja i gljiva. Obzirom na povijesne i gospodarske okolnosti razvile su se lokalne tradicije korištenja prostora koje su doprinijele bogatstvu krajobrazne raznolikosti. U usporedbi sa stanjem ekoloških sustava u većini zemalja Europske unije naša domovina se odlikuje visokim stupnjem očuvanja prirode. Do sada je kroz 8 kategorija za zaštite prostora zaštićeno 9,9% državnog teritorija te pojedine biljne i životinjske vrste. U pojedinoj kategoriji zaštite svrstani su nacionalni park, park prirode, strogi rezervat, posebni rezervat, park šuma, spomenik prirode, spomenik parkovne arhitekture i zaštićeni krajolik. Pojedini zaštićeni dijelovi prirode o našoj domovini uživaju i međunarodnopravnu zaštitu kao iznimno vrijedni prostori. Tako je Nacionalni park Plitvička jezera upisan u UNESCO-vu Listu svjetske prirodne baštine. ... [[Govornik se ne razumije.]] popis Konvencije o močvarnim staništima upisani su parkovi Kopački rit i Lonjsko polje, Urnitološki rezervat Crna Mlaka, te donji tok Neretve, a planina Velebit unesena je u UNESCO-vu međunarodnu mrežu rezervata biosfere. Pored toga u Hrvatskoj je zaštićeno 481 prostorni objekt, a u postupku proglašenja je još 30, tako da će biti zaštićeno oko 14% državnog prostora. Za razmisliti je da li i dalje preko tih 14% štititi prostore Republike Hrvatske jer svaka zaštita nosi i određene obaveze i ograničenja. Pored zaštićenih područja zaštićeno je 781 vrsta biljaka, gljiva i životinja te sve divlje vrste koje obitavaju u nacionalnim parkovima, strogim posebnim rezervatima te sva spiljska fauna. Republika Hrvatska je prihvatila 9 međunarodnih ugovora iz područja zaštite prirode. Time je osigurala kvalitetne pretpostavke za zaštitu prirodnih vrijednosti od svjetskog značaja, kao i odgovarajuće uvjete za zaštitu prirodne baštine od nacionalnog značaja. Zakonom o zaštiti prirode iz 2000. godine područje zaštite prirode uređeno je na način da je ta materija pre normirana. Posebno u smislu donošenja novih podzakonskih propisa. Sukladno preuzetim obavezama, međunarodnim ugovorima dužni smo izvršiti odgovarajuće promjene u važećem Zakonu o zaštiti prirode iz 2003. godine te urediti sva pitanja na koja upućuju direktive, uredbe i protokoli Europske unije. Zaštita pojedinih područja je temeljna metoda očuvanja biološke krajobrazne raznolikosti. Stoga je predlagatelj ovim Zakonom uredio sustav zaštite i cjelovito očuvanje prirode i njenih vrijednosti na novim osnovama koje su postavljene konvencijom o biološkoj raznolikosti Rio 1992. godine. Djelatnost zaštite prirode proširuje se na očuvanje sveukupne biološke i krajobrazne raznolikosti i osiguranje održivog korištenja prirodnih dobara, a na dobrobit sadašnjih i budućih naraštaja. Zakon osigurava pretpostavke za integriranje zaštite i održivog korištenja prirode na sve relevantne sektore i međusektorske propise, planove, programe i strategije. Predlagač ovog Konačnog prijedloga zakona ističe da je primjedbe i prijedlog na prijedlog zakona o zaštiti prirode u prvom čitanju pozorno razmotrio i većim dijelom unio u tekst Konačnog prijedloga zakona. Međutim, mi stojimo na stajalištu da je pojedine odredbe ipak potrebno dopuniti ili izmijeniti kako bi se uskladile sa odredbama ostalih zakona kojima se pobliže uređuje sektor i pitanje zaštite prirode, kao što su Zakon o šumama, Zakon o vodama, Zakon o poljoprivrednom zemljištu, zakon o prostornom uređenju i drugi zakoni. Mi također podržavamo nastojanje Vlade Republike Hrvatske da se izdavanje akata u ministarstvima, o zahtjevima građana i pravnih osoba pojednostavi i vremenski obavi u primjerenom roku te da se za provedbu tih nastojanja i u ovom zakonu osiguraju potrebe pretpostavke. Stoga ćemo temeljem članka 163. stavak 2. Poslovnika Hrvatskog sabora podnijeti nekoliko amandmana kojima se uređuju navedena pitanja. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice stoji na stajalištu da je predlagatelj ovim zakonom dobro uredio sustav zaštite i cjelovito očuvanje prirode i njenih vrijednosti u Republici Hrvatskoj te podržava donošenje ovoga zakona. Hvala lijepo gospodine predsjedniče.
Hvala lijepa. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Željko Pavlic, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici Ministarstva. Evo dopustite da se ja u ime Kluba IDS-a osvrnem na Konačni prijedlog zakona o zaštiti prirode. Klub IDS-a kao i MDS, Međimursko demokratskom savezu svakako je u interesu donošenje Zakona koji će u najvećoj mogućoj mjeri dakle štititi naš okoliš. I u članku 2. lijepo piše da su priroda i prirodne vrijednosti od interesa za Republiku Hrvatsku i uživaju njezinu osobitu zaštitu i to iz nekoliko strateških razloga. Na prvom je mjestu očuvanja zdravlja i života ljudi, na drugom mjestu je iskorištenje gospodarskog potencijala koje nam zaštita okoliša također pruža, jer naši nacionalni parkovi, zaštićena područja itekako su atraktivni turistički proizvod koji možemo i moramo prezentirati u Europi i u svijetu i oni imaju itekako veliku posjećenost, znamo kolika je posjećenost naših nacionalnih parkova i zbog toga moramo dakle podignuti nivo zaštite našeg okoliša. Ono na što imamo najviše primjedbi to je članak 35. a govori se o zahvatima u prirodi, a tu se zapravo događa najveći pritisak na prirodu, iskorištavanjem različitih prirodnih resursa, izgradnjom elektroenergetskih objekata itd., zahvaća se u prirodu, dakle u jednoj velikoj mjeri gdje se može narušiti prirodna ravnoteža na užem ili širem prostoru. Zbog toga je naš interes, dakle, mislim da bi bio interes cijele Hrvatske javnosti itekakav da se u sav taj proces uključi i javnost. Kakva nam je situacija na terenu, takva da se tek kada se započnu radovi na nekakvom objektu ili na nekom eksploataciju određenom području tek onda nailazimo na reakciju javnosti, a to ću kasnije malo obrazložiti. Konkretno što predlažemo dakle to ćemo napraviti amandmanom da se u članku 36. doda i stavak koji će značiti za planirane zahvate iz stavaka 1. i 2. ovog članka Vlada može izdati dopuštenje za provođenje planiranog zahvata uz prethodno provedenu javnu raspravu. Dakle u stavku 1. i 2. govori se o planiranim zahvatima u prirodi koji jesu ili nisu obuhvaćeni ocjenom utjecaja na okoliš. U članku 3. govori se o tome da će ministar obavješćivati javnost, govori se o tome da će za zahvate za koje obavezno … [[Govornik se ne razumije.]] za prirodu, sadržaj, rok i način utvrđivanja ocjene prihvatljivosti zahvata za prirodu. Načine obavješćivanja javnosti i način izračuna jamčevine za uklanjanje mogućih posljedica na prirodu da će propisati ministar pravilnikom uz prethodnu suglasnost čelnika središnjeg tijela državne uprave za poslove zaštite okoliša. Dakle do ove faze javnost je uključena na taj način da će oni biti obaviješteni tek kada bude zapravo sve gotovo. A tek u članku 37. u stavku 2. govori se o iznimci dakle da Vlada može izdati dopuštenje za provođenje planiranog zahvata uz prethodno provedenu javnu raspravu samo u slučajevima ako planirani zahvat nije prihvatljiv za prirodu zbog javnog interesa uključujući one gospodarske i socijalne naravi, ili zbog pomanjkanja drugih pogodnih rješenja onda tek Vlada može izdati dopuštenje za provođenje planiranog zahvata uz prethodno provedenu javnu raspravu. Dakle, po nama bi se to moralo napraviti u članku 36. i da javnost u što većoj mjeri dakle bude uključena u cjelokupan proces. Što nam se na terenu dešava, evo npr. Imamo slučaj moguće je izgradnje hidroelektrane Novo Virje u Koprivničko-križevačkoj županiji čiji je utjecaj bio i na Međimursku županiju, radi se dakle o jezeru dužine od 25 km i širine približno 650 metara, čime bi se ugrozio ili dakle promijenio 22 km toka rijeke Drave s odgovarajućim krajolikom. Ova hidroelektrana bila je uvrštena u prostorni plan Republike Hrvatske ali nije dakle bila provedena rasprava na terenu, normalno što imamo, imamo reakciju javnosti, imamo reakciju udruga, županija i općina, imamo pokretanje različitih peticija, eto ova peticija je bila provedena proteklih pola godine i skupljeno je mnogo potpisa a čini mi se da ipak srećom krajnji rezultat da se odustalo od izgradnje hidroelektrane Novo virje na Dravi. Sličan slučaj je iz radovima na gornjem dijelu rijeke Drave gdje su u tijeku vodotehnički radovi kojima će se uništiti približno 30 km prirodnog toka rijeke s pripadajućim staništima i vrstama. Naime, trenutno se zbog intenzivnog vađenja šljunka iz rijeke za izgradnju auto-ceste, preostale prirodne dionice rijeke prekopavaju u kanale, odnosno u niz tzv. protočnih jezera međusobno odvojenih kamenim pragovima. Obale novo iskopanih vodenih površina oblažu se kamenim blokovima, a zaobalje se pretvara u prometnice za odvoženje šljunka. … [[Govornik se ne razumije.]] odsijecaju se od korita rijeke, a šljunak sa sprudova odvozi se na gradilište autoceste. Na mjesto sadašnjih sprudova ostaju iskopana protočna jezera. Jedna od najuočljivijih štetnih posljedica ovih radova je ubrzano sušenje i degradacija priobalnih poplavnih šuma usred pada razine rijeke i podzemnih voda do čega dolazi zbog ogromnih količina izvađenog šljunka. Ovi radovi prouzročit će sveukupnu ekološku degradaciju gornjeg dijela Drave u Hrvatskoj i onemogućiti revitalizaciju staništa i vrsta. Dakle, ovdje smo isto dovedeni pred gotov čin. Niti udruge, niti jedinice lokalne ili područne samouprave nisu dakle o tome bile obaviještene, eksploatacija se nastavlja i dalje, javnost dakle nije bila uključena. Mislimo da to nije dobar dakle put, dakle i da se promjenom članka 6. javnost mora što je moguće više uključiti u ovaj proces. Ono na što imamo primjedbu, to je bila isto primjedba u prvom čitanju a isto ćemo ju pokušati dakle promijeniti amandmanom. To je da ministarstvo utvrđuje kompenzacijske uvjete a da novčani iznos na ime kompenzacije da se uplaćuje u korist državnog proračuna. Mi smo oštro dakle protiv toga, smatramo dakle da se ako se već ide raditi na nekom prostoru da se naknada mora uplatiti na račun županije, grada ili općine koje ostaju bez svog prostora i pitanje da li će oni ikada biti u mogućnosti da im se preko državnog proračuna ta sredstva vrate. To će biti dakle … [[Govornik se ne razumije.]] ta sredstva će biti vjerojatno upućena negdje drugdje tako da ćemo mi amandmanom nastojati dakle da se to promijeni i da se sredstva preusmjere na proračune općina, gradova i županija. Ono na što bismo željeli još upozoriti je dakle da samo ministarstvo ima jači nadzor nad provođenjem Zakona o zaštiti prirode jer ne smije nam se na primjer desiti evo kao što je to nažalost bilo u mojoj Međimurskoj županiji gdje je još 2002. godine bio proglašen značajni krajobraz rijeke Mure kao jedan od najnižih oblika zaštite makar ćemo krenuti i ka parku prirode da je novi zakon 2003. godine županija bila dužna osnovati javnu ustanovu dakle za upravljanje gore navedenim zaštićenim dijelovima prirode u roku od godine dana. Prošlo je više od godine i pol dana. Nažalost, to do dana današnjega nije napravljeno bez ikakvih posljedica za one koji su to trebali napraviti tako da mislimo da bi ministarstvo moralo imati jači utjecaj na provođenje zakona tj. da bi se u tijelima državne uprave u županijama morali dakle složiti i uprava kojoj bi bila namjena da štiti okoliš tj. da provodi ovaj zakon. Eto, uz ove neke primjedbe dakle generalno dajemo podršku ovom zakonu u cilju što bolje i kvalitetnije zaštite našeg okoliša ali dakle vidjet ćemo da li ćemo ovaj zakon prihvatiti što će ovisiti o prihvaćanju amandmana koje ćemo predložiti sutra. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Klub SDP-a poštovani zastupnik Ivica Pančić. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege! Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prirode. Zakon sam kako smo vidjeli ne donosi nikakve posebne novine u sustav zaštite prirodnog bogatstva Hrvatske što je ustvari i dobro jer je taj sustav postavljen na dobre osnove. Ovo posebno navodim zbog nekih najava da novi zakon treba liberalizirati sustav zaštite u zaštićenim područjima u kojima bi prema tim nakanama bio omogućen i veći obim dozvoljenih gospodarskih i inih zahvata. Srećom toga u konačnom prijedlogu zakona nema iako neke promjene su se mogle unijeti jer bojim se da će održavanje postojećeg statusa quoa biti dodatni argument za odbijanje proglašenja novih zaštićenih područja a ostat će i za vidjeti da li će glavna namjera predlagatelja pojednostavljivanje nekih zakonskih normi omogućiti njegovo bolje provođenje u praksi. Prvo čitanje ovoga zakona imali smo prije nekih pola godine i tada od strane svih klubova i saborskih zastupnika iskazana je potpora boljoj, kvalitetnijoj i sveobuhvatnijoj zaštiti prirodnih vrijednosti a mogu reći i prirodnih ljepota ove zemlje. Međutim, nije trebalo dugo čekati pa da se u ovoj istoj sabornici da između riječi i djela često je ogromna razlika i da često kada treba nešto konkretno napraviti u skladu sa interesom šire zajednice od toga odustajemo jer taj interes zasjenjen je nekim osobnim ili grupnim interesom. Naravno, govorimo o raspravi o Prijedlogu Zakona o proglašenju Nacionalnog parka Kopački rit određenog prije ne znam nepunih dva mjeseca. Iako je većina klubova u vrlo dobroj raspravi sa dosta dobronamjernih sugestija i prijedloga bila za tim da ovo najočuvanije i najznačajnije poplavno područje rijeke Dunav u čitavoj srednjoj Europi dobije dodatni stupanj zaštite i da time postane prvi nacionalni park u kontinentalnom djelu Hrvatske i da se stvore pretpostavke da Kopački rit bude i najznačajnije turističko odredište Slavonije to se zbog volje većine ipak nije dogodilo. Štoviše, mogli smo čuti i to od saborskih zastupnika iz Slavonije da se radi ustvari o običnoj močvari. Neće trebati izgleda dugo čekati pa da se jave i zahtjevi za njezino isušivanje jer stvarno je kuriozitet kada jedna ekološka udruga inače glasnogovornik interesa nekih gospodarskih i političkih subjekata koji su protiv proglašenja Kopačkoga rita nacionalnim parkom unazad nekih desetak dana traži tretiranje komaraca i u Kopačkom ritu uključujući i zaštićeno ZOO rezervat. Da ne bi bilo zabune iz Vukovara sam sa Dunava i uistinu preblago je reći da ne volim komarce ali mislim da je i sam premijer Sanader rekao da je problem ipak u nama i našoj organiziranosti odnosno neorganiziranosti jer uzmimo na primjer jedan Miami na Floridi okružen tisućama kilometara kvadratnih močvara. Na Floridi se nalazi uostalom i Nacionalni park Everglades veličine 6 tisuća i 100 kilometara kvadratnih kojega čine nepregledne močvare i koji je dio UNESCO-ove svjetske baštine. Znači, ako Miami i drugi gradovi na Floridi okruženi močvarama mogu normalno funkcionirati postavlja se pitanje uz sve razlike između nas i njih kako naši gradovi i mjesta uz Dunav, Dravu ili Savu ne mogu riješiti ovaj problem. Ali o tome možda neki drugi put više. Tada u toj raspravi kao ključni argument zašto Kopački rit ne proglasiti nacionalnim parkom Vlada je navela da bi u tom slučaju trebalo obustaviti svaku gospodarsku aktivnost. To jednostavno nije bilo točno. Koristim ovu prigodu da još jednom vidimo što to piše u zakonu aktualnome ali i u budućem koje ćemo usvojiti jer u njima nema nekih bitnih razloga i smatram da je to ključni dio ovoga zakona. Tako u članku 11. stavak 3., 4., i 5. ovoga konačnoga prijedloga zakona stoji, citiram: "U nacionalnom parku su dopuštene radnje i djelatnosti kojima se ne ugrožava izvornost prirode. U nacionalnom parku je zabranjena gospodarska uporaba prirodnih dobara. U nacionalnom parku dopušteno je obavljanje ugostiteljsko-turističkih i rekreacijskih djelatnosti koje su u ulozi posjećivanja i razgledavanja te bavljenje poljoprivredom, ribolovom i obrtom na tradicionalan način sukladno odredbama ovoga zakona." Znači, nije to baš tako kako je Vlada tada tvrdila. Ne znam zašto je iz prijedloga zakona ispušteno, smatram da je moglo ostati, da su dozvoljene u nacionalnom parku i gospodarske djelatnosti koje su se obavljale u tom području do njegovog proglašenja. Zaštita posebnog rezervata ili parka prirode, mislim da je adekvatno prepisana iz postojećeg zakona. Znajući situaciju u Kopačkom ritu jedini problem je da nastavimo u tome što u nacionalnom parku da kada bi on bio proglašen ne bi bila dopuštena sjeća šuma i lov kao primarna gospodarska djelatnost na čemu Hrvatska ne bi ništa izgubila jer je i eksplatacija šuma i lovstva na ovom području bilježe kontinuirane gubitke. Naprotiv šumarska struka imala bi pune ruke posla u očuvanju i daljnjem oplemenjivanju Kopačkog rita. Nakon donošenja ovoga novoga Zakona o zaštiti prirode osobno ne vidim razlog da Vlada sama ne uputi u proceduru prijedlog o proglašenju Kopačkog rita nacionalnim parkom pa makar ili pretežno ili u potpunosti u granicama postojećeg ZOO rezervata jer time apsolutno ničija prava ne bi bila ugrožena. Međutim, kada bi problemi u provedbi Zakona o zaštiti prirode na relaciji gospodarski subjekti, uprave nacionalnih parkova ili parkova prirode, lokalno stanovništvo, nadležno ministarstvo i druga državna tijela, uzeo sam samo neke aktere bili prisutni samo u Kopačkom ritu, bilo bi to izvrsno. Nažalost to nije tako. Možemo imati sjajne zakone, ali ako nema volje i odlučnosti da ih provodimo od njih neće biti nikakve koristi. Možemo ići redom, dobiti ćemo novi zakon, moći ćemo reći da smo i taj značajni zakon usaglasili sa zakonodavstvom Europske unije, međutim, hoće li on doprinijeti da se recimo Vransko jezero, krenimo od njega, prestane uništavati. Imamo li političke volje da to jezero i ptičji fond na njemu zaštitimo, istovremeno omogućavajući lokalnom stanovništvu da od njega ima koristi, prije svega turističke naravi. Ili želimo li zaštiti iznimnu prirodnu vrijednost planine Biokovo ili ćemo dopustiti da se bez valjano izdatih dozvola ona devastira građenjem ne samo tunela već i skijališta kako neki žele i ne znam čega sve ne. Može li ovaj Zakon i bolja njegova provedba spriječiti stalno prisutne više ili manje izražene sukobe između uprava nacionalnih parkova ili parkova prirode, i recimo Hrvatskih šuma. U nekim područjima taj sukob je iznimno prisutan, što nije dobro. Također ima li spremnosti u nadležnim tijelima da se riješi i problem … [[Govornik se ne razumije.]] divljači na Krku, Cresu i drugim otocima ili čekamo da on eskalira iako je taj problem više vezan uz prethodni zakon o kojem se raspravljalo, mislim na zakon o lovstvu. Ovo su samo neke od problema koji su danas prisutni koje možemo pratiti u medijima i kada govorimo o zaštiti prirode ne možemo da ih ne spomenemo. Pitanje jedino postoji li spremnost da ih riješimo? A prije nego što pokušam dati odgovor, pogledajmo primjer nacionalnog parka Plitvička jezera toga prirodnog dragulja Hrvatske. Uprava nacionalnoga parka koja je rukovodila parkom 90.-ih ostavila je da podsjetim strašne financijske dubioze nekih 60 milijuna tadašnjih njemačkih maraka. Nova uprava od 2001. uspijeva ih sanirati i počinje po prvi puta u povijesti parka pozitivno poslovati sa ne malim ostvarenim prihodom, 6,5 milijuna kuna. Prošle godine ta uprava biva smijenjena od strane aktualne vlasti i što je najgore za čelne ljude nacionalnog parka ponovno se vraćaju oni koji su ga već jednom upropastili. Najmanje što očekujemo od ministarstva, tj. od državnog tajnika je da uputim … [[Govornik se ne razumije.]] i da se provjeri u što se sve danas troši novac koji pripada nacionalnom parku. Zbog takve politike ministarstva, odnosno aktualne vlasti i odgovor na ono pitanje želimo li rješavati postojeće probleme bojim se da je negativan. Zakoni ponavljam mogu biti dobri ali ništa ne vrijede ukoliko se ne provode. U svakom slučaju da zaključim ovaj Zakon o zaštiti prirode biti će dobar temelj svima onima koji smatraju da je zaštita prirode i prirodnih vrijednosti od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku. I smatram da i u ovom slučaju kada se radi o provedbi ovoga Zakona nacionalni interesi moraju biti ispred pojedinačnog ili grupnog interesa bez obzira o kome se radilo. Jasno, ako želimo dobro Hrvatskoj i njezinim građanima. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSS-a, gospodin zastupnik Željko Ledinski, izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče kolege iz Ministarstva, kolegice i kolege zastupnici. Dozvolite da se osvrnem u ime Kluba HSS-a sa nekoliko riječi o Konačnom prijedlogu Zakona o zaštiti prirode. Kada govorimo o zaštiti prirode prije svega moramo se osvrnuti najprije na to koliko danas zaštićenih područja imamo u Republici Hrvatskoj. Pa otprilike je to već blizu 10% površine sa objektima koji su zaštićeni, kada tome dodamo još da još uvijek imamo jedan veći postotak površina koje su nedostupne zbog miniranosti koja je negdje isto otprilike oko 10-ak ili 9, nešto %, a tome treba dodati i dio površina koje su zaštićene vezano na gospodarenje Hrvatskim šuma, s obzirom da Hrvatske šume imaju ekološki certifikat … [[Govornik se ne razumije.]] u … [[Govornik se ne razumije.]] gospodarenja i kod dobivanja tog certifikata otprilike već je negdje oko 80 tisuća hektara površina koje su dodatno zaštićene. Kada to sve zbrojimo onda vidimo da jedan značajan dio površina u Hrvatskoj je zaštićen bilo iz kojega razloga i da se sa njim ne gospodari. U članku 11. ovoga Zakona, u stavku čini mi se 4., kaže sljedeće: "U nacionalnom parku je zabranjena gospodarska uporaba prirodnih dobara.". A ja bih pitao najprije sebe onda sve nas ovdje da li se smijemo dozvoliti da, i da li je opravdano ne gospodariti u zaštićenim objektima kada je posebna riječ o temeljnom fenomenu šuma. Mislim da si to ne smijemo dozvoliti jer je dokazano danas u znanstvenoj, stručnoj, šumarskoj praksi da najbolje uvjete zaštite upravo prirodna izgospodarena šuma zadovoljava. I zbog toga Hrvatske šume imaju danas međunarodni certifikat i mislim da ne bi trebali imati takve odredbe u prijedlogu zakona da se ne smije gospodariti. Pogotovo ako se ugledamo na uzor Austrije, Mađarske i drugih zemalja u Europskoj uniji koje gospodare i u zaštićenim objektima, postoje one, znači … [[Govornik se ne razumije.]] gdje potpuna zaštita ali u ovome drugome dijelu se gospodari. I zbog toga mislim da je potrebno da i mi u tome dijelu ne budemo toliko strogi u postupcima jer je očito da se i na zaštićenim područjima mora na određeni način gospodariti. Dalje kada govorimo o člancima 21. u kojima se govori da zakon ne obvezuje predlagača da prijedlog za proglašenje zaštićenih dijelova prirode uskladi sa programom prostornog uređenja Republike Hrvatske, to mislim da je prije svega nužno da se predlagač kada želi neku novu površinu zaštiti najprije je u skladu sa prostornim planom Republike Hrvatske koju smo mi ovdje usvojili a ne da se te zaštite rješavaju sporadično i na određenim dijelovima bez usaglašavanja najprije sa temeljnim dokumentom preostalim koji je ovdje u ovom Parlamentu donesen. Isto tako za proglašenje nacionalnih parkova, parkova prirode, strogih i posebnih rezervata nije predviđeno pribavljanje prethodne suglasnosti Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva koje je resorno za dijelove tih programa. Mislim da je nužno da se ministarstva međusobno moraju u tom dijelu uskladiti i da resorno ministarstvo za određeno područje mora biti uključeno kod proglašenja određenih dijelova. Isto tako članak 70., stavak 2. je dosta restriktivniji u odnosu na do sada važeći zakon koji uređuje provođenje zaštite prirode u zaštićenim područjima i tu mislim da bi trebali prije svega se izuzeti, da se izuzmu objekti koji se dešavaju i zahvati u prirodi koji se dešavaju u svrhu izgradnje objekata koji služe za gospodarenje šumama, koji služe za protupožarnu zaštitu jer na primjer ako bismo ostavili ovakav prijedlog u članku 70. onda ne bi mogli raditi protupožarne prosjeke u priobalju koje su nam danas nužne. Znamo da nam protupožarna zaštita ovisi upravo oko toga koliko ćemo imati cesta kojima ćemo moći doći do mjesta gdje može nastati požar i na koji način ćemo moći to sprečavati. Isto tako dalje Plan upravljanja zaštićenim područjem u člancima 80. i 81. treba biti usklađen sa Prostornim planom područja od posebnih obilježja u članku, u članku 69. U članku 116. mislim da, o tome sam zadnji puta govorio, ali iako je dosta stavaka iz naše primjeri u ovom konačnom prijedlogu usaglašeno u članku 116., stavak 5. kojim se pravne osobe u vlasništvu Republike Hrvatske lišene prava za naknadu za ograničenja u pogledu upravljanja nekretninom. To je brisano i mislim da to nije dobro da praktički danas da dođe do određenog proglašenja područja da pravne osobe koje su gospodarile tim područjem gube dio svojih sredstava, a uložile su značajna sredstva u tom, a da ne budu adekvatno, da im ne bude adekvatno nadoknađeno. Isto tako u članku 72. mislim da treba dodati jedan stavak koji, u stavku 1. je li, koji bi trebao glasiti da u zaštitnim područjima upravljaju javne ustanove ili javne osobe u državnom vlasništvu koje već gospodare navedenim područjem jasno pod uvjetima i propisima ovoga zakona. U tom dijelu pravna osoba bi trebala jasno napraviti plan upravljanja zaštićenim područjem. U članku 125. vezano uz prethodne suglasnosti uvodi se obaveza prethodne suglasnosti Ministarstva kulture za sve planove gospodarenja privrednim dobrima. To je dosta restriktivno i osobno mislim da bi prema članku 16. važećeg zakona koji je sad na snazi ta odredba se nije primjenjivala na sve površine nego samo tamo gdje postoje u zaštićenim područjima, a sada se to prebacilo praktički na cijelo područje. Kad govorimo oko određenih stavaka u samome zakonu onda moram reći da neki, neki stavci nisu potpuno jasno definirani tako da u, u nabrajanju određenih područja recimo kad govorimo o regionalnom parku onda kad ga želimo usporediti sa parkom prirode moram priznati da baš ne vidim razliku u ovome prijedlogu zakona. Što je to po zakonu regionalni park, a što je park prirode. On je definiran praktički isto a u našim uvjetima ako ćemo regiju poistovjetiti sa županijom onda ne znam, mislim da ipak županija ne možemo reći da je regija tako da u tom dijelu bih volio da mi predlagač detaljnije pojasni kasnije koja je osnovna i bitna razlika između ta, ta dva pojma u zakonu? Dalje, određene primjedbe rekao sam već koje su bile iznesene u prvom čitanju one su djelomično usaglašene ali ima još uvijek određenih momenata o kojima mislim da nismo možda dovoljno se potrudili, a tu je prije svega rješavanje odnosa između vlasnika i ovlaštenika, prava na zemljištu s jedne strane koji štite jasno određene i promiču svoje vrijednosti dijelova prirode, a zatim tim vlasnicima i ovlaštenicima se ograničavaju određena Ustavom zajamčena poduzetnička sloboda i prava za naknadu koja se javlja kada se nešto proglasi. Te mjere mislim da bi ipak trebalo usaglasiti sa važećim zakonima koji su do sada na snazi, a ne da s ovim Zakonom delogiramo neke, neka ovlaštenja i prava koja imamo pa čak i u samome Ustavu. Isto tako dalje kad govorimo o temeljnom fenomenu šuma, nemojte mi zamjeriti ali ja kao šumar moram nešto reći o tome. S obzirom da smo do sada u gospodarenju sa Hrvatskim šumama i 200 evo 40 godina organiziranog šumarstva u Republici Hrvatskoj doveli do toga da imamo šume sa kojima se možemo pohvaliti, a isto tako imamo i međunarodno priznati ekološki certifikat kojega nema ni jedna država u Europi onda mislim da nije samo cilj zaštite prirode da se nešto proglasi i da u njemu više nema ni jednog zaposlenog u javnoj ustanovi, zaposlenog ni jednoga šumara. Meni je to nelogično da smo na takav način postupili u nekim javnim ustanovama da iako ima su, u tim ustanovama su velike površine pod šumom, a da nismo zaposlili ni šumara ni agronoma ni veterinara na tim dijelovima nego to rade neki drugi stručnjaci. To mislim da nije u redu i da takove stvari ne bi trebali protežirati kroz provođenje ovoga zakona. A posebno evo kažem osjetljiv sam na to tamo gdje je temeljni fenomen šuma da se sada osnivaju određene javne ustanove koje su na trošku državnog proračuna, a do sada je sa njima se gospodarilo bez troška države praktički rekao bih. U tom dijelu u toku do kraja rasprave predložit ću i određenih nekoliko amandmana koje molim da predlagač sagleda prije samoga glasovanja, koji su dobronamjerni i koji ukazuju na određenu problematiku o kojoj sam evo danas ovdje govorio. Klub HSS-a će podržati jasno prijedlog ovog zakona ukoliko se prihvate naši amandmani. Hvala.
Hvala lijepa. Prije prelaska na pojedinačnu raspravu državni tajnik Ministartva kulture gospodin Jadran Antolović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem se i klubovima na podršci Konačnom prijedlogu zakona. I dozvolite mi samo da kažem da što se tiče spomenutog primjera Plitvičkih jezera da se nije radilo ni o kakvoj smjeni nego o regularnom reizboru što se tiče promjene u rukovodećoj upravi, a također i na spominjanje dugova koji su nastali zbog kapitalnih ulaganja u obranu s obzirom da znamo za vrijeme Domovinskog rata kako je to područje prošlo. A što se tiče ovih navoda uvaženog zastupnika Ledinskog glede upita u razlikovanju regionalnog parka i parka prirode dozvolite mi da ukažem da je različit, razlika tko proglašava područje? Da se radi o klasifikaciji preuzetoj iz dakle svjetske regulative i da se radi o različitim režimima zaštite. Naime regionalni park proglašava županija, radi se o posebnostima regije, dok park priroda ima drugi režim. Također vrlo je lijepo zalagati se za zaštitu šuma. Ali kad se govori o zaštićenim područjima u Republici Hrvatskoj i upravljanju u tim zaštićenim područjima onda se radi o vrlo različitim prirodnim fenomenima. Nije najčešće u pitanju samo šuma kao zaštićeni fenomen već biljni i životinjski svijet, tako da imamo i brojne rezervate koji na tim područjima, kod kojih je potrebno provoditi zaista visoko stručne mjere zaštite. Slijedom toga ni primjedbe koje se odnose na upravljanje zaštićenim područjima, dakle da bi to bilo možda racionalnije da to već rade postojeće državne organizacije kao što su to Hrvatske šume. To bi možda bilo racionalnije, no međutim ne bi zasigurno bilo na razini onoga što osigurava specijalizirana javna ustanova prilagođena fenomenu kojeg štiti na takvom području. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Prolazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je na redu gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Nema je. Gubi pravo. Gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Pa najprije da kažem da nam naravno treba Zakon o zaštiti prirode, ali druga je stvar da li ga treba tako često mijenjati kao što mi to činimo. A mi zaista to često radimo, pa ispada da Hrvatska nema koncepciju u zaštiti prirode a ima često donošenje zakona. Šta bi to značilo zaštita prirode? Kako je ja shvaćam, a mislim da je shvaćam malo šire nego zaštita područja nacionalnih parkova, zaštita parkova prirode ili nekako drugačije. Za mene zaštita prirode znači i osiguranje održivog razvoja. A s obzirom da održivi razvoj kad se pogleda u Konvenciju i protokol koje je Republika Hrvatska potpisala i ratificirala, onda bi trebalo značiti da je zaštita prirode ustvari zajednička briga za našu zajedničku budućnost. Drugim riječima zaštita prirode podrazumijeva kompleksno stvaranje uvjeta u prostoru za održivi razvoj, ali i za dobrobit sadašnje generacije građana i budućih generacija građana time da ni sadašnja ni buduća ne trpe što se tiče razvoja. Međutim kako se prezentira Republika Hrvatska mi zaštitu prirode podrazumijevamo kao formalni čin. Mi ne stvaramo uvjete razvoja a dokaz tome je da Republika Hrvatska ni kroz ovaj zakon ne predviđa brzo donošenje planova bilo prostornih, bilo razvojnih, bilo poljoprivrednih, gospodarskih koji će biti temeljeni na zaštiti prirode kao održivom razvoju. Mi u Hrvatskoj još uvijek nismo strateški se opredijelili gdje će se organizirati eko proizvodnja poljoprivredna, konvencijalna proizvodnja poljoprivredna, a takvih područja sasvim sigurno imamo. Mi u Hrvatskoj ne govorimo o zaštiti slivnih područja a govorimo o vodi kao strateški možda najvažnijem resursu u budućnosti. Mi još uvijek imamo, na sreću, hvala Bogu da vodu možemo piti iz pipa. Ali ovaj zakon ne rješava problem zaštite voda ni u skoroj budućnosti ni u daljoj budućnosti. Zato što on i predviđa donošenje planova po segmentima. On bi trebao predvidjeti obrazovanje, gospodarsku politiku, prostorno planiranje, strateški pristup u cjelini pa bismo mogli govoriti da je sustav mjera kako je ovo krovni zakon, osnovni zakon koji predviđa ovaj zakon predviđen donijeti do. A to u ovom zakonu nema. Kako je to u praksi? Da li treba ovdje naglašavati u kakvoj je stvarnoj situaciji recimo iskopi šljunka ili drugih sirovina u Hrvatskoj? Da li se nakon završetka eksploatacije dovede iskop u stanje koje bi to zahtijevao važeći zakon? Pa svi to znamo da nije tako. Dakle mi se ponašamo kao pravni optimisti, normativni optimisti. Donesemo zakon i mislimo da ćemo riješiti problem. Nećemo riješiti problem. Pa i ovaj sam zakon govori o zahvatima u prirodi i Saniranju tih zahvata, članci 35. i 38. i do kraja ne razrađuje tu problematiku kroz cijeli tekst zakona. Ako bismo još od ovog zakona očekivali, ja mislim da bi trebali, da sačuva komparativne prednosti u prirodi koje Hrvatska ima u odnosu na susjedne zemlje ili zemlje Europske unije, a to bi trebao biti smisao svakog zakona jer je to komparativna prednost održivog razvoja hrvatskog društva, Hrvatske države onda bismo zaista morali znati kako će prostorni plan Like riješiti pitanje zaštite voda i eko proizvodnje. Ili bi barem ovaj zakon morao naznačiti područja koja će štititi se krovnim zakonom. Krovnim zakonom. Naravno da će prostorni plan, plan poljoprivredne proizvodnje ili plan korištenja poljoprivrednog zemljišta ili šumskih zemljišta to specificirati i daleko bolje precizirati. No nisam mislio da će i da je moguće sve to riješiti ali je vrlo važno bilo naznačiti. Dakle zakon mora omogućiti održivi razvoj, osigurati komparativne prednosti Republike Hrvatske u borbi u konkurentnosti sa drugim privredama i drugim društvima, ostvariti te prednosti, osigurati krajobraz, osigurati instrumente državi da oni koji koriste ili zadiru u prirodu vrate je u prihvatljivu mjeru i za to plate određenu cijenu. Naime, svi smo mi odgovorni za budućnost, ali nismo svi u istoj poziciji i u sadašnjosti. Zbog toga ja mislim da je mjere koje ovaj zakon predviđa nedovoljno precizne i nedovoljno odgovorne. Ali nema boljeg pa ćemo glasovati za njih. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik i potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Dopustite da odmah i sam kažem da zapravo se otvara nekoliko temeljnih načelnih pitanja. Naravno da je veoma interesantno kada se pođe od teze da nije potrebno u ovom zakonu razrađivati, a i u nekim drugim sukladno tome bi onda bilo razrađivati odredbe međunarodnih konvencija koje smo ratificirali jer su one sastavni dio unutrašnjeg pravnog poretka. To je točno. Međutim problematično je u tome nešto drugo. Da često puta same konvencije čine i sadržavaju opisujući norme, upućujući norme, norme deklaratornog sadržaja itd. koje treba razraditi u domaćem zakonodavstvu. I ja bih htio podsjetiti da u tom pogledu ovaj zakon nije dovoljno dorečen u odnosu na konvencije čak na koje se on poziva, osobito Konvencija oko zaštite prirode i prekogranične suradnje itd. itd. Drugo što je isto tako važno, ovaj zakon postaje krovni zakon i je krovni zakona u sustavu, pravnom sustavu Republike Hrvatske treba biti usklađen s njime i s Ustavom. Ne treba upotrebljavati veliku terminologiju da je u području zaštite prirode i zaštićenih … [[Ne razumije se.]] ali bi se moglo upotrijebiti. E sada u takvoj situaciji ako se često mijenja takav krovni zakon, to izaziva velike velike troškove u jednoj državi vezano za izmjenu i dopunu i usklađivanje zakona koji se moraju s njim uskladiti s jedne strane ili ako nećemo ili želimo izbjeći te troškove onda u pravilu ne usklađujemo te zakone. Ilustracije radi. Mi sada raspravljamo Zakon o lovu, Zakon o šumama, a postavlja se pitanje u kojoj mjeru su ta dva zakona usklađena sa ovim konačnim prijedlogom zakona koje raspravljamo u Saboru. Poglavito k tome kada se to ima u vidu, treba uzeti još dodatno Zakon o vodoprivredi, Zakon o vodama, Zakon o rudama, odnosno rudarstvu i mineralnim sirovinama, Zakon o poljoprivrednom zemljištu, Zakon o morskom i slatkovodnom ribarstvu pa onda ne znam primjerice uredbu našeg ministarstva o zaštiti obale itd. itd. Dakle to čini čitavo jedno područje pravno oko kojeg se treba itekako voditi računa i koje treba formalnopravno uskladiti. Ne radi formalnopravne situacije nego radi onoga što je treći akt, zapravo sam reći kao prvo. Radi znanja i umijeća pronaći ravnotežu između potrebe da prirodne vrijednosti koje su ne samo baština nas koji ovdje živimo nego i generacija koje će doći iza nas nego i cijelog i međunarodne zajednice, a da u isto vrijeme i nju možemo staviti u funkciju održivog razvoja radi probitaka i interesa čovjeka u krajnjoj liniji. Jer ne može se ništa više staviti apsolutno pod nekakvo zvono da nije u funkciji i gospodarskog i socijalnog razvoja. I u tom pogledu primjera radi, strogi rezervati po prirodi stvari sve manje i manje će biti samostalne cjeline u kojem će isključivo biti posebna ustanova koja će sada upravljati nečim za koje zapravo služi za svrhu znanstvenog proučavanja. Pa to treba prepustiti upravo znanstvenim ustanovama da se time bavi, ne treba formirati posebno ustanovu. Ali ono što će biti daleko interesantnije, otvarati raspravu da se strogi rezervati mogu osnovati na pojedinom dijelu područja parka prirode ili nacionalnog parka tamo gdje se odvijaju određene ili gdje se zapravo odvijaju posebne zaštite određene … [[Ne razumije se.]] i oblika života. I to na kraju krajeva je i ustavna obaveza. Samo iznimno po članku 50. Ustava je moguće u cijelosti ograničiti vlasništvo, odnosno oduzeti vlasništvo, ali i dana mora se osigurati tržišna naknada. U stavku 2. istoga članka se govori o ograničavanju poduzetničke slobode i vlasnički naravno prava, radi zaštite interesa Republike Hrvatske u obrani zemlje i sada ono što je osobito važno sa aspekta ovog zakona zaštite prirode, ljudskoga okoliša i zdravlja ljudi. No, pored te odredbe postoji i odredba članka 69. Ustava koji govori svatko ima pravo na zdrav život, država osigurava uvjete za zdrav okoliš i svatko je dužan u sklopu svojih ovlasti i djelatnosti osobitu skrb posvećivati zaštiti zdravlja ljudi, prirode i ljudskog okoliša. I sada vidite kada se te dvije odredbe stavak 2. članka 69. Ustava uporedi sa stavkom 2. članka 50. Ustava onda je tamo moguće ograničiti poduzetničku slobodu i vlasnička ovlaštenja i istodobno na osnovu toga propisati obvezu onima koji obavljaju određene gospodarske i ine djelatnosti da zaštite prirodu i ljudski okoliš radi zapravo održivog razvitka, ali da na osnovu toga mogu povlačiti određene gospodarske koristi naravno pod tim uvjetima i tim … [[Ne razumije se.]] Naravno da u takvim odnosima svatko mora biti u poziciji da jednako preuredi. Meni se čini uz dužnu rezervu da tu mjeru još nismo uspjeli postići. Ako to pogledate vrlo precizno ćete uočiti da čak zapravo i predlagatelj ili autori zakona to na izvjestan način priznaju. Kako? Posrednim putem. Primjerice u članku 70. kada se govori o zaštićenom područjem onda se govori u kojoj se odnose mjere zaštite iz stavka 1., naravno govorim o stavku 2. članka 70., se odnose na zabranu ili ograničenje. E vidite, a stavak 2. članka 50. govori o ograničenjima i stavak 2. članka 69. o obvezama. Prema tome kada sa tog aspekta gledate onda je očigledno da zakonodavac ili autori zakona nisu uspjeli do kraja postići ravnotežu i prebacili su odgovornost i teret odgovornosti na puno nižu razinu, a ja tvrdim i puno manju mogućnost specijalističkih znanja i spoznaja da bi ovo kvalitetno riješili, da se to riješi prostornim planom. Mislim da to nije dobro. Jer šta će se dogoditi? Imati ćete zapravo slične svojte, zaštićene svojte u sličnim zaštićenim primjerice područjima, nacionalnim parkovima ili parkovima prirode ili nacionalnim parkovima, odnosno posebnim rezervatima u zemlji, a da ćete biti u različitim područjima tih istih parkova u odnosu na druge parkove drugačije zaštićena … [[Ne razumije se.]] i to već sada u praksi ima. I zbog toga ja smatram da bi trebalo ipak ovdje dati osnovne zakonske kriterije ili elemente koji taj dio trebaju razraditi kao što isto tako ne radi se samo o tradicionalnim vrijednostima, ali kolege kada vi stavite tradicionalni ribolov ne možete isključiti primjerice u nacionalnim parkovima lov, a dodati obrt je ne ide. Drugo je pitanje pod kojim uvjetima u nacionalnom parku i kad je u skladu s ovim zakonom moguće postići i obaviti takav recimo lov, naravno vodeći uvijek o onom temeljnom načelu koje je ovdje zapisano je li, da se ne naškodi zaštićenim svojtama, vrijednosti i naravno njihovom ugrožavanju. Prema tome ako sa tog aspekta gledamo, onda ćemo doći do nečega što je sasvim normalno svugdje u svijetu, da postoje nacionalni parkovi, da nikakav problem nije da se određene djelatnosti ne samo turističko-ugostiteljske nego i tradicionalne vrijednosti mogu obavljati i ostvaruju ogromne ekonomske koristi koje se primarno ili dobit koja se tako ostvari ne može koristiti kao ekonomska dobit nego se koristi za održavanje, razvoj itd. tog nacionalnog parka, a u isto vrijeme se postiže ravnoteža glede zaštićenih dobara. Mi na žalost ovdje češće puta idemo sa onom tezom da treba isključiti umjesto uključiti i ja se zalažem za ovaj dio drugi da se uključe određene vrijednosti i njihovo zaštićivanje i radi održivog razvitka. Čini mi se da taj dio nam treba još vremena da to doradimo i obavimo u tom dijelu. Naravno ja moram reći isto tako da bi trebalo razmotriti šta je pitanje utjecajnog područja. Mi smo ga ovdje naznačili u članku 23. stavku 2. da je moguće u zaštićenom području uspostaviti utjecajno područje i tu je naznačeno i više ga nema, ali bi bilo vrlo važno, vrlo važno razlučiti na što se misli kad se misli "utjecajno područje". Ma misli se upravo na ove zaštićene svojte. To je onaj dio područja koji utječe na razvoj i održavanje zaštićenih svojti ne samo na njihova staništa i održavanje nego inače njihova imigrativna područja koja su vezana uz to područje. I treću, i još jednu stvar koju moram naznačiti, to je pitanje međunarodne suradnje, odnosno povezivanje zaštićenih područja sa susjednim područjima drugih država. Ovdje je naznačeno da se naravno to paralelno usuglašava sa organima i tijelima tih država, ali činjenica je sljedeća. Htjeli mi ne htjeli tu se otvara pitanje ustavnog članka 140., jer mi na jednom dijelu teritorija Republike Hrvatske možemo tako prenijeti i dio suvereniteta, odnosno ovlasti zajednički, utvrđuje se, ne samo sa strane Republike Hrvatske nego i s druge strane. Prema tome, nije dovoljno samo Zakonom otvoriti takvu mogućnost nego bi ovdje trebalo barem naznačiti da takav sporazum o takvoj suradnji, a ona je nužna i potrebna. Između ostaloga zbog ovog utjecajnog područja. E takav sporazum bi trebao makar doći na suglasnost Hrvatskom saboru jer je Sabor samo taj koji može zaštićivati takva područja. Zbog toga ja mislim da bi bilo dobro zastati u donošenju ovog Zakona. Dakle, ne da Konačni prijedlog se povlači iz procedure ili da se odgađa, nego odložiti to za glasanje, možda tjedan, dva dana pa da predlagatelj u nekim stvarima još doradi to sa nekoliko svojih amandmana. I da za tjedan ili dva dana taj dio možemo usuglasiti. To je broj jedan. I broj dva, da još jednom vidimo malo i raspravu oko Zakona o šumama i oko Zakona o lovstvu koji su veoma važni i za ovaj Zakon jer bi trebalo ona dva zakona uskladiti i urediti sa ovim Zakonom. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa Ivana Sučec-Trakoštanec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Vrlo kratko ću se ponovno osvrnuti, naravno, afirmativno prema ovom Zakonu koji smo već raspravljali u prvom čitanju i za kojeg držim da je, naravno, poboljšanje od onog koji je bio na snazi donijet do sada od 2003. I drago mi je da je čitav niz primjedbi u prvom čitanju usvojen. Međutim, ako bismo to gledali u nekakvom suodnosu onda ipak većina primjedbi nije usvojena jer s tih 50-ak koje su ovdje pobrojane 24 su prihvaćene, 25 nije. Meni osobno je, ajde ako smijem reći, žao što jedna primjedba nije prihvaćena, a to je ona da se trošak koji nastaje uslijed devastacije određenog područja ne uplaćuje kao kompenzacija u proračun jedinice lokalne samouprave bila to županija ili grad ili općina nego se mora uplatiti u državni proračun. Jer nisam baš sigurna da je obrazloženje do kraja prihvatljivo kad se kaže, dakle, da država ulaže u zaštićena područja bez obzira kako se ona zvala, to je točno. Ali ona će najviše ulagati u ona, naravno, od državnog značaja ili međunarodnog, a manje će ulagati u ona od lokalnog značaja kao što su eto regionalni park ili park prirode. Ono što sam ja shvatila kad je već riječ, eto, o ta 2 termina, isto mi nije bilo jasno, obzirom da dolazim iz Koprivničko-križevačke županije, dakle, gdje imamo niz područja. Ajde, imamo i ustanovu koja se brine o zaštićenim područjima. A taj niz područja je područje oko Drave koje spada u međunarodna zajedno s Republikom Mađarskom. Pa imamo onda i parkove prirode, regionalne parkove i krajobraze i zaštićene krajobraze kao što su Kalnički dio, kao što su Đurđevački peski kao autohtono područje. Dakle, imamo niz takvih lokaliteta već s kojima imamo iskustava. Dakle, u ta područja ipak su najviše do sada ulagali stanovnici koji žive na tom području. I zbog toga, evo, nisam zadovoljna baš rješenjem tog članka. Međutim, ono što želim istaknuti, bez obzira kakav zakon mi donijeli, a skloni smo kao država prenormativiziranju sviju području, nijedan zakon neće napraviti ono što je u biti bit i ovog Zakona i nakana, dakle. Da zaštitimo ono što smo naslijedili, da to čuvamo, da od toga izvučemo i neku korist, bilo glede rekreacijskih aktivnosti koje se mogu obavljati ili znanstveno istraživačkih ili turističkih. Dakle, da to pokazujemo svijetu i za to naplaćujemo naknadu koja se inače naplaćuje u zemljama sličnima nama. A i onaj entuzijazam koji su pojedinci do sada uložili jer svaki ovaj i park i spomenik kulture, da bi uopće nastao ima svoje ime i prezime. Ima onog entuzijastu koji je okupio ljude koji to vole, koji to poznaju i koji je onda od toga napravio hvale vrijedno i divljenja vrijedna djelo. Eto, u tom smislu želim reći da nam možda će biti potrebno i dosta edukacije na tome da kroz i nastavne programe u školama svih stupnjeva, a i popularizacijom rada javnih ustanova i svih onih koji se bave time čuvamo taj okoliš. Dakle, i da ga dalje eksploatiramo u onom pozitivnom smislu za buduće generacije i za Hrvatsku državu u najboljem smjeru. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Kajo Bučan. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Evo u ovo vrijeme kad nas je možda 30-ak u sabornici samo vrlo kratak jedan osvrt na Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prirode. Već više od 100 godina traje zakonodavno pravna tradicija o našoj, u Hrvata da se zaštite područja prirode. U 2003. godini donijet je i Zakon o zaštiti prirode kojim je područje zaštite prirode uređeno zajedno sa uređenjem područja o genetski modificiranim organizmima. Ali to su zapravo dva zasebna područja i sigurno je trebalo i ove dvije materije zasebno urediti što tako, a u praksi se to pokazalo da tako rade i druge zemlje. I u tom kontekstu valjalo je urediti i ovo područje tako da zakonske norme budu očiglednije, da budu provedive u praksi i smanjiti broj zakonskih propisa koji su u više navrata i ovo područje zapravo, onemogućavali su učinkovitu primjenu ovog Zakona u praksi. Hrvatska, znamo svi, ističe se raznolikošću ekoloških sustava i staništa i u velikom bogatstvu biljaka, gljiva i životinja. Odlikuje se također visokim stupnjem očuvanosti prirode te je onda zaštita biološke raznolikosti također podrazumijeva i evidenciju i očuvanje svih zavičajnih sorti, biljaka i pasmina u domaćem i životinja. Ovo sve pobrojeno predstavlja i značajnu nacionalnu kulturnu baštinu jer je u uzgoj i biljaka i tih životinja uložen i trud i znanje brojnih generacija. Naravno u kombinaciji s uvjetima života i podneblja gdje se mi nalazimo. Ali unatoč svemu tome ne može se govoriti o nekoj sustavnoj brizi za sveukupnu biološku raznolikost. I bez obzira što pojedini zaštićeni dijelovi prirode Republike Hrvatske uživaju i međunarodnopravnu zaštitu kao iznimno vrijedni prostori kao što su Nacionalni park Plitvička jezera, parkovi prirode Kopački rit i Lonjsko polje, rezervat Crna Mlaka, donji tok rijeke Neretve i planina Velebit. Mi u Republici Hrvatskoj imamo 481 prostorni objekt, tj., nacionalne parkove, parkove prirode, rezervate, park šume, itd., a 30-ak takvih je u postupku proglašavanja zaštićenim. Ako znamo da je ukupna površina Republike Hrvatske 87 tisuća 661 kilometar četvorni, a na kopno otpada 56 tisuća 594 četvorna kilometra onda na zaštićene dijelove prirode u Hrvatskoj otpada 9,83% ili 5847,34 km četvorna. Temeljem zakona o zaštiti prirode zaštićeno je i 780 vrsta biljaka gljiva i životinja i sve divlje vrste koje obitavaju nacionalnim parkovima i posebnim rezervatima kao sva špiljska fauna. Hrvatska se po ovome i svrstava među nekoliko prvih zemalja u Europi s obzirom na bogatstvo biološke raznolikosti, tako da je kod nas poznato ukupno 34 tisuće biljnih, gljivnih i životinjskih vrsta a pretpostavlja se da je to jedna otprilike trećina registriranih. Hrvatska obala je među najljepšima i najrazvedenijima na sredozemlju i priobalne planine i otoci koje su posebne ekološke cjeline istiću se brojnim biljnim i životinjskim endemima. Ja se nadam i vjerujem da će se ovim zakonom osigurati kompatibilnost zaštite prirode u Hrvatskoj sa zaštitom prirode zemalja Europske unije sukladno i propisima i standardima Europske unije. Ali ne donosimo ovaj Zakon zbog toga što stoji ova oznaka E. na kraju i ne samo zbog Europske unije. Donosimo ga prvenstveno zbog nas samih, donosimo ga zbog bogatstva Hrvatske i njene biološke raznolikosti, zbog budućih generacija kojima ćemo to ostaviti u naslijeđe, donosimo ga zbog zdravog života, zbog onoga što često se u medijima povlači pod sintagmom eko-turizma i eko-poljoprivrede. Pa donosimo ga i zbog čuvanja svega onoga što nam je bog dao a mi ljudi oplemenili tako da naša priroda uistinu bude i unikat, produkt naših odluka evo u tom smislu dat ću svoj glas za ovaj zakon naravno uz molbu predlagatelju da sve ove amandmane koje su kolege uputili dobro razmotri i možda neke još ugradi u ovaj Zakon, jer je očigledno da i ono što je gospođa Trakoštanec govorila o sredstvima koja bi se trebala vratiti jedinicama lokalne samouprave ima svoje mjesto i trebalo bi biti predviđeno ovim zakonom. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Mario Zubović izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolege i kolegice. Pred nama je drugo čitanje Konačnog prijedloga zakona o zaštiti prirode što znači da je ovaj Visoki dom već jedanput isti raspravio te da su sve primjedbe i prijedlozi dostavljeni predlagatelju radi usuglašavanja i uvrštenja istih u ovaj Konačni prijedlog zakona. U dobroj vjeri i analizi navedenog zakona iz kojeg je razvidno da je predlagatelj prihvatio veći dio dostavljenih mu prijedloga i primjedbi iz prvog čitanja predmetnog zakona, predlažem donošenje ovog Zakona iz sljedećih razloga. Kao prvo, predloženim Zakonom utvrđuju se temeljni okviri i načela zaštite prirode, osigurava se očuvanje biološke i krajobrazne raznolikosti zaštite vrijednih prirodnih područja i ugroženih biljnih, gljivljih i životinjskih divljih svojiti kao i udomaćenih svojiti. Nadalje, predmetnim zakonom osigurava se zaštita i pretpostavke za cjelovito očuvanje prirode, odnosno svekolike biološke i krajobrazne raznolikosti kao i održivo korištenje prirodnih dobara. Iako se posebnim zakonima, tzv. sektorskim zakonima kao što su Zakon o šumama, Zakon o vodama, Zakon o poljoprivrednom zemljištu, zakon o lovstvu, Zakon o slatkovodnom ribarstvu i zakon o morskom ribarstvu i drugi, pobliže uređuju pojedina pitanja izvedenih područja predloženim Zakonom o zaštiti prirode zajamčeno je provođenje općih načela i ciljeva zaštite biološke i krajobrazne raznolikosti, te cjelovite zaštite prirode u Republici Hrvatskoj. Kao drugo, u okviru procesa Europskih integracija strateški je cilj politike zaštite prirode u Republici Hrvatskoj također zadovoljiti sve nužne preduvjete za ispunjenje međunarodnih obveza predviđenih propisima Europske unije. U odnosu na većinu Europskih zemalja Hrvatska se ističe raznolikošću ekoloških sustava i staništa koja se odražavaju u velikom bogatstvu i raznolikosti biljaka, gljiva i životinja. Ovakovo bogatstvo uvjetovano je i položajem Hrvatske na razmeđu nekoliko biografijskih regija, razvedenošću reljefa, geoloških, pedološkim, hidrološkim i klimatskim prilikama a to također djelomično i ljudskim utjecajem. Stoga u usporedbi sa stanjem ekoloških sustava većine drugih zemalja srednje i zapadne Europe Hrvatska se odlikuje visokim stupnjem očuvanosti prirode. TE se nadamo da ćemo predloženim zakonom i nadalje očuvati taj visoki stupanj. Predloženim zakonom također će se osigurati kompatibilnost zaštite cijele prirode u Republici Hrvatskoj sa zaštitom prirode zemalja europske unije. Budući se sva pitanja koja se odnose na zaštitu i očuvanje sveukupne biološke i krajobrazne raznolikosti uređuju sukladno propisima i standardima Europske unije. Propisanim mjerama zaštite osiguravaju se uvjeti za razumno korištenje prirodnih dobara na principima održivosti na dobrobit sadašnjih i budućih naraštaja. Kao treći razlog zbog kojeg treba podržati donošenje ovog Zakona jest ovjerena izjava koja se nalazi u Prijedlogu ovog zakona o usklađenosti istog sa pravnom stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe. Donošenjem predloženoga Zakona ostvarit će se cjelovita i sustavna zaštita prirode a ne samo pojedinih njenih vrijednosti a to je pretpostavka i jamstvo zaštite prirode i okoliša u cijeloj Republici Hrvatskoj. Sukladno iznijeti predlažem donošenje predmetnog zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Na redu je gospođa zastupnica Jagoda Martić izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Hrvatska se odlikuje visokim stupnjem očuvanosti prirode, u odnosu na većinu Europskih zemalja Hrvatska se ističe raznolikošću ekoloških sustava i staništa koja se odražava u velikom bogatstvu i raznolikosti biljnih, gljivljih i životinjskih vrsta i podvrsta. Međutim, usprkos tom neprocjenjivom bogatstvu s kojim raspolažemo još uvijek se ne može govoriti o sustavnoj brizi za sveukupnu biološku raznolikost, još uvijek nemamo kompletiran popis flore i faune na području Republike Hrvatske. Broj poznatih vrsta više je nego dvostruko manji od broja pretpostavljenih vrsta, ovaj podatak ukazuje na niski stupanj istraženosti hrvatske flore, mikroflore i faune, te nužnost uspostave i razvijanja sustavnog istraživanja i monitoringa biološke raznolikosti. Nema sumnje da je s obzirom na prirodne vrijednosti kojima raspolaže Republika Hrvatska nužno uspostaviti kvalitetan sustav skrbi o zaštiti biološke i krajobrazne raznolikosti. Zbog svega rečenog zaštita prirode i okoliša treba dobiti prestižno mjesto u razvoju društva i održivom gospodarenju. Upravo to se pokušava postići ovim prijedlogom zakona koji je pred nama. Osvrnula bih se na neke odrednice ovog Zakona. Tako na primjer u članku 37. stavak 2. on glasi: "Iznimno ako planirani zahvat nije prihvatljiv za prirodu zbog javnog interesa, uključujući one gospodarske i socijalne naravi itd.," završava "Vlada može izdati dopuštenje za provođenje planiranog zahvata". Smatram da bi trebalo jasnije precizirati što se točno podrazumijeva pod pojmom javnog interesa, u protivnom bojim se da se otvara mogućnost zlouporaba i raznih malverzacija jer na žalost svakodnevno smo svjedoci da pred interesima kapitala sva naša briga za očuvanje prirode i okoliša dolazi u drugi plan i vrlo brzo se zaborave osnovna načela održivog razvoja. Zaštiti mora u ovom prijedlogu zakona posvećeno je jako malo pažnje. Znamo svi kakvo bogatstvo i kakvu vrijednost ima naš Jadran. Zbog toga mislim da nije dobro njegovu zaštitu regulirati ovako općenito kao što je to učinjeno u člancima 52. i 53. pa se kaže: "aktivnostima na moru ne smiju se ugrožavati, oštećivati niti uništavati morska staništa. Očuvanje biološke raznolikosti mora osigurava se provođenjem mjera za očuvanje stanišnih tipova u povoljnom stanju te mjerama za očuvanje divljih svojti." Mislim da su ovako definirani članci koji reguliraju zaštitu mora previše općeniti i nedovoljno precizirani. Smatram da bi ova materija puno bolje bila razrađena u starom Zakonu o zaštiti prirode. Također je šteta što se i u prijedlogu ovog novog zakona nije zadržala odredba kojom se radi očuvanja biološke raznolikosti mora zabranjuje stavljanje u promet i korištenje štetnih antivegetativnih polimernih premaza na bazi tributil kositra. Naime, smatra se da je tributil kositar jedan od najtoksičnijih spojeva koji ljudskom aktivnošću dospijevaju u more. Zbog toga su mnoge zemlje Europe i svijeta potpuno ili djelomično zabranile upotrebu protuobraštajnih broja koje kao aktivnu komponentu sadrže tributil kositar. Hrvatska ne samo da nema legislativu koja bi ovo područje regulirala već nema ni pokazatelje na temelju kojih bi se donio zaključak kakvo je stanje po pitanju tributil kositra u našem Jadranu. Niti jedna studija nije rađena po ovom pitanju kako bi se utvrdilo nulto stanje zbog toga što laboratoriji koji bi trebali vršiti ove analize nisu adekvatno opremljeni. Zavod za javno zdravstvo Splitsko-dalmatinske županije u suradnji sa Oceanografskim institutom u Splitu krenuo je u realizaciju takvog jednog projekta ali aparatura koja nam je bila na raspolaganju bila je neadekvatna i nije se mogla postići potrebna osjetljivost. A nabavka aparata koji bi služio samo za ovu vrstu analiza bila je naravno preskupa u postojećim hrvatskim uvjetima. Zbog toga je bilo jako važno da se ipak zakonom zabrani primjena ovih spojava jer u naše marine dolaze strani brodovi i jahte, njihovi vlasnici donose sredstva potrebna za održavanje tih jahti a u njihovim matičnim zemljama zabranjena je upotreba sredstava koja sadrže tributil kositar ali nije zabranjena i njegova proizvodnja. Osim toga, ne znamo ni što se sve nalazi kod nas u prodaji. Članak 71. stavak 1. i članak 72. stavak 2. su kontradiktorni. Mislim da je tu došlo do neke greške jer u članku 71. stavak 1. kaže se da javnu ustanovu koja upravlja nacionalnim parkom i parkom prirode osniva županijska skupština ili Gradska skupština Grada Zagreba. A u članku 72. stavak 2. kaže se da te javne ustanove osniva Republika Hrvatska uredbom Vlade Republike Hrvatske. Očito je da se u članku 71. stavak 1. potkrala greška pa smatram da bi to trebalo ispraviti. Javnom ustanovom za upravljanje zaštićenim područjima upravlja Upravno vijeće. Ovlasti koje upravno vijeće ima su velike pa tako upravo vijeće donosi plan upravljanja, godišnji program zaštite održavanja, očuvanja, promicanja i korištenja zaštićenog područja, plan razvoja javne ustanove i godišnji financijski plan itd. da ne nabrajam sve ostalo. Prema tome, upravno vijeće ima veliku odgovornost i značajne ovlasti. Zbog toga bi prilikom imenovanja članova upravnog vijeća prvenstveno isključivo trebalo voditi računa o stručnosti i sposobnosti tih ljudi za obavljanje ovako odgovornih zadataka a ne da na prvom mjestu bude politička podobnost. Nažalost, praksa pokazuje da je često puta upravo obratno. Politička podobnost je na prvom mjestu a stručnost i znanje je daleko, daleko iza toga. Često smo svjedoci neodgovornost i površnog odnosa prema prirodi. Gotovo svakodnevno se u našem okruženju susrećemo sa devastacijom onoga što je najljepše i najvrjednije a to je naša priroda. Zaboravljamo da smo mi na ovoj planeti samo prolazni putnici koji to što smo zatekli moramo i ostaviti budućim generacijama. Pitam se u kakvom ćemo im stanju ostaviti prirodu a svima su nam puna usta ekologije i brige za okoliš. Zbog toga je jako bitno osvješćivanje i senzibiliziranje cijelog društva i svakog člana zajednice ponaosob kako bi ispravan odnos i svijest o potrebi očuvana i zaštite prirode postali sastavni dio našeg ponašanja. U tom procesu odgoj i obrazovanje imaju ključnu ulogu i to odgoj i obrazovanje od najranijih dana od vrtića preko osnovne i srednje škole pa dalje. U tom smislu treba prilagoditi i nastavne programe. Jedino tako ćemo odgojiti generacije kojima će ispravan odnos prema prirodi postati sastavni dio svakodnevnog ponašanja i djelovanja, znači nešto normalno i svakodnevno a ne kao nešto čega ćemo se sjetiti samo prilikom obilježavanja prigodnih datuma kao što je dan zaštite prirode ili dan biološke raznolikosti. Potrebno je razvijati svijest o nužnosti zaštite prirode kao jednog od temeljnog preduvjeta održivog razvoja. Takva svijest je naročito bitna kod ljudi koji se nalaze na pozicijama gdje se donose odluke koje posredno ili neposredno utječu na stanje u prirodi. U tom slučaju se ne bi moglo desiti da pred interesima kapitala sva naša briga o očuvanje prirode dođe u drugi plan. Na jednom primjeru i to primjeru tunela Sveti Ilija kroz Biokovo pokušat ću u par rečenica ilustrirati kako to u praksi može izgledati. Tunel Sveti Ilija prolazi kroz Park prirode Biokovo. Po Zakonu o zaštiti prirode za gradnju građevina na području nacionalnog parka, posebnog rezervata, spomenika prirode i parka prirode ministarstvo izdaje uvjete zaštite prirode u postupku izdavanja lokacijske dozvole. Za spomenuti tunel lokacijsku dozvolu izdao je Ured državne uprave Splitsko-dalmatinske županije ispostava u Imotskom sredinom prosinca 2004. godine. Iz tog dokumenta vidljivo je da nema uvjeta zaštite prirode. Na moje pitanje upućeno Ministarstvu zaštite prirode da mi odgovore da li su izdali suglasnost na lokacijsku i građevinsku dozvolu za izgradnju spomenute građevine odgovorila mi je potpredsjednica Vlade gospođa Kosor, citiram: "Ministarstvo kulture, Uprava za zaštitu prirode nije izdala uvjete zaštite prirode za gradnju tunela Sveti Ilija." Zatim citiram dalje njen odgovor: "Ured državne uprave u Splitsko-dalmatinskoj županiji, Služba za prostorno uređenje, zaštitu okoliša i imovinsko-pravne poslove, ispostava Imotski je dostavila zahtjev za utvrđivanje uvjeta zaštite prirode u sklopu postupka izdavanja lokacijske dozvole ali bez potrebne projektne dokumentacije iz kojeg i bi bila vidljiva lokacija planiranog tunela i ostali potrebni elemente, te je bilo nemoguće utvrditi uvjete zaštite prirode. Dopisom Uprave za zaštitu prirode od 21. listopada 2003. zatražena je nadopuna i dostava potrebne dokumentacije koja do sada nije dostavljena." A da ne kažem da se u spomenutoj lokacijskoj dozvoli izdavatelj poziva na stari Zakon o zaštiti prirode koji je prestao važiti 2003. godine kada je novi stupio na snagu. Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva zove starim nazivom iako znamo da je ova Vlada izvršila preustroj ministarstava. I pored svih tih propusta i kršenja zakona Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva daje suglasnost na ovako nakaradno izdanu lokacijsku dozvolu. Toliko o funkcioniranju pravne države i poštivanju Zakona od strane državnih institucija. Prema tome, kao što je još netko od kolega rekao možemo imati izvrsne zakone ali kapital očito ima svoj zakon koji je jači od svih ostalih i koga onda briga za prirodu i zaštitu okoliša. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Marijan Bekvac. Izvolite!
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče! Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prirode je zakon koji nosi oznaku P.Z.E. i usklađuje se sa europskim zakonodavstvom. U okviru procesa europskih integracije strateški je cilj politike zaštite prirode u Hrvatskoj zadovoljiti sve nužne preduvjete za ispunjenje međunarodnih obaveza predviđenih propisima Europske unije. U odnosu na većinu zemalja Europske unije, Hrvatska se ističe raznolikošću ekoloških sustava i staništa u kojima egzistira veliki broj biljaka, gljiva i životinja. Ovakvo bogatstvo uvjetovano je položajem Hrvatske na … [[Govornik se ne razumije.]] nekoliko biogeografskih regija, razvedenošću reljefa, geološkim … [[Govornik se ne razumije.]] hidrološkim i klimatskim prilikama. Svi ovi razlozi specifičnosti prirode u Hrvatskoj doprinijeli su izuzetnom bogatstvu krajobrazne raznolikosti. U usporedbi sa stanjem ekoloških sustava većine drugih zemalja srednje i zapadne Europe Hrvatska se odlikuje visokim stupnjem očuvanosti prirode. To je jedno od naših najvećih bogatstva i odgovornost na svima nama očuvati našu prirodu i predati onima koji dolaze iza nas barem približno onako kako smo je preuzeli od naših predaka. Svakako da to danas neće biti jednostavno ostvariti u eri industrijalizacije i brzog tehnološkog napretka ali se nadam da će svijest građana o potrebi očuvanja prirode prevladati te da će čovjek u budućnosti promijeniti svoj odnos prema prirodi. Relativna očuvanost prirode i bioloških resursa u Hrvatskoj posljedica je prvenstveno opće gospodarske situacije i drugih uzroka u prošlosti. Možemo kazati da smo iz tog razloga imali sreću što nam je priroda još uvijek očuvana i to moramo znati zaštiti a donošenje ovog zakona važan je korak k tome cilju. Ovdje svakako treba istaknuti važnost zaštićenih dijelova prirode u Hrvatskoj i istaknuti činjenicu da je u Republici Hrvatskoj ukupno zaštićeno 481 poslovni objekt, nacionalni parkovi, parkovi prirode, strogi posebni rezervati, park šume, spomenici, parkovne arhitekture i zaštićeni krajolici. Tridesetak … [[Govornik se ne razumije.]] objekata je u postupku proglašavanja zaštićenim. Sveukupna površina zaštićenih dijelova prirode u Hrvatskoj iznosi 5847 km kvadratnih ili 9,8% državnog teritorija. Ostvarenom i planiranom zaštitom pojedinih dijelova prirode koja je predviđena programom prostornog uređenja Republike Hrvatske i strategijom i akcijskim planom zaštite biološke i krajobrazne raznolikosti Republike Hrvatske. Predviđa se proglašenje parkova prirode Neretva, Elafiti, Lastovo, Mrežnica, Lička Plješevica, Bjelolasica, Zrmanja i Krupa, Kupa i Hrvatsko zagorje, čime će se zaštiti oko 14% državnog teritorija što će Hrvatsku svrstati u europske zemlje sa primjerenom razinom zaštite prirode. Ovim Zakonom utvrditi će se temeljni okviri i načela zaštite prirode, osigurati osiguranje biološke i krajobrazne raznolikosti, zaštita vrijednih prirodnih područja, te ugroženih biljnih, … [[Govornik se ne razumije.]] i životinjskih divljih svojti, kao i udomaćenih svojti. Predloženim Zakonom osigurati će se zaštita i pretpostavke za cjelovito očuvanje prirode, odnosne svekolike, biološke i krajobrazne raznolikosti kao i održivo korištenje prirodnih dobara. Također će se sa ovim Zakonom osigurati kompatibilnost zaštite prirode u Hrvatskoj sa zaštitom prirode zemalja Europske unije. Budući da se sva pitanja koja se odnose na zaštitu i očuvanje svokupne biološke preobrazne raznolikosti uređuju sukladno propisima i standardima Europske unije. Stvoriti će se pretpostavke za kvalitetno očuvanje i unapređenje postojeće biološke krajobrazne raznolikosti u Hrvatskoj te će propisanim mjerama zaštite osigurati uvjete za razumno korištenje prirodnih dobara na principima održivosti a na dobrobit sadašnjih i budućih naraštaja. Na kraju moja potpora donošenja ovog Zakona jer doista prirodu trebamo zaštiti i skrbiti o njoj. Hvala.
Hvala lijepa. Gospođa Zdenka Babić-Petričević. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine dopredsjedniče, dame i gospodo, Hrvatska je bogata upravo svojom prirodom, onim bogatstvom kojega mi ne znamo čuvati, čovjek je krajem 20.-ga, početkom 21.-ga stoljeća preuzeo i dao sebi u vlasništvo i dokazao je da tim vlasništvom ne da gospodariti ali to nije slučaj u našoj Domovini što nas ne smije tješiti a mi se nismo pokazali baš dobrim gospodarem našega najvećega bogatstva od Jadrana do Dunava. No, međutim, u prvom čitanju predloženoga zakona govorilo se sigurno o posebnim prirodnim ljepotama, bogatstvu, jezerima, moru, rijekama. Govorilo se o zaštićenim dijelovima prirode i onima koji nisu zaštićeni. Ja ću se osvrnuti tamo gdje poznajem najbolje onaj dio a to je krški dio naše Domovine, apsolutno gospodine kolega, i moramo znati da je Hrvatska zemlja klasičnoga krša, no međutim, u Imotskome kraju zaštićeni dio prirodnih ljepota o čemu mi često govorimo i čemu se svaki imotski čovjek ma gdje god on bio može ponositi a to je Modro i Crveno jezero a to je rijeka Vrljika, to su prološka jezera, imotska jezera Gaj. Mi se ponosimo i Biokovom. No, međutim, ali malo govorimo o nečemu što nije zaštićeno a to je upravo … [[Govornik se ne razumije.]] objekti na tomu području. Kako sam već i rekla da je Hrvatska zemlja klasičnog krša, do sada je registrirano, istraženo negdje u Hrvatskoj oko 8 tisuća špilja i jama, u Splitsko-dalmatinskoj županiji je istraženo do sada oko 2000 špilja i jama a sigurna sam da ih ima još toliko. No, međutim, mene je upravo budući da često sada imam i sreću i biti u tom krškom kraju naše domovine, odnosi prema tom prirodnom posebnom bogatstvu me je ponukalo da napišem danas ovaj amandman koji sam ja već uputila u nadi da će biti prihvaćen. I on glasi, u članku 82. i u članku 137. da se ne dozvoljavaju koncesije na speleloške objekte. A moje obrazloženje je sasvim jednostavno, dodjelom koncesije na spelološke objekte izvan zaštićenoga područja uslijed djelatnosti za koje mogu biti korišteni postoji i opravdana bojazan da bi isti mogli biti izloženi raznim oblicima devastacije. Da sam ja zadužena i radim kao državna inspektorica onda bih vam ja iznijela nekoliko slučajeva što se radi o nekoliko špilja gdje sam bila skoro izvan sebe. Evo to je me ponukalo da napišem ovaj amandman gospodo iz Ministarstva kulture, ja se nadam da taj amandman, ponavljam još jedanput biti će prihvaćen. U razgovoru sa predstavnicima predlagatelja mi je rečeno da ali u turističke svrhe, pa evo nedavno smo čuli kako i što je se dogodilo isto sa jednom prekrasnom špiljom Cerovačka špilja koja doživljava to što doživljava. Kada bi se Ministarstvo kulture ili kompetentna tijela dodjeljivala koncesiju špiljama u Hrvatskoj onda bi se dogodilo to i što se počesto događa da špiljski nakit u slučaju potrebe da se on tako jednostavno reže. Ne govorim ovo iz nečega što nisam doživjela ili što nisam vidjela nego nažalost to sam doživjela. Ja sam u mom selu dva kilometra mi smo svi bili prije ponosni na jednu jamu Golubinka, o njoj postoje priče, naši stariji su nam pripovjedali o Golubinki kao o jednoj posebnosti, ja moram priznati da nitko to drugi nije nego suseljani, moji suseljani su učinili od te prekarasne golubinke mjesto za otpad. Nije to, ja mogu i slobodna sam prozvati moje suseljane, ali takvih primjera ima kroz cijelu Hrvatsku. Evo u nadi da ovim Zakonom ćemo zaštititi ono što malo koja europska država ima ja ću podržati ovaj Zakon i osvrnut ću se još na jedan amandman koji sam napisala, a to je uz članak 71. obično svi zakoni nakon 8 dana izglasavanja u Hrvatskom saboru objave se u «Narodnim novinama». Nema zakona u Hrvatskom saboru koji ne povlači za sobom pravilnike i pravilnici očito ostaju i raspolažu samo osobe s njima koje rade ili u ministarstvu ili u pojedinim službama te s opravdanjem sam napisala ovaj razlog. Obrazloženje neću čitati. Vama je poznato jer uvijek se kaže kad nešto vidimo i pokušamo nešto zaštititi u parkovima prirode ili bilo gdje pozivamo se na zakon ili na članak zakona. Počesto se kaže zakon je nedorečen. Pravilnik nemamo dostupan pa evo ponekad se dogodi zbog nedostupnosti pravilnika ili statuta ne možemo zaštititi ono što je neophodno potrebno. U nadi da ćete mi prihvatiti i drugi amandman ja vam unaprijed zahvaljujem i bit ću stvarno sretna kad Zakon o zaštiti prirode bude objavljen u «Narodnim novinama» a bit ću još sretnija kad, kad ovim Zakonom zaštitimo ono i pokušamo zaštititi i ispraviti ako se može, a može se ispraviti ono što smo počeli uništavati, a to su ne samo rijeke i njeni kanjoni nego i izvori. Ja ću spomenuti jednu prekrasnu riječicu Žrnovnicu. Počesto putujem tim krajem. Sad ću se malo pjesnički raspoložiti. Jedanput sam rekla kako ova rijeka umiva dalmatinski kamen sve do onoga mjesta tamo gdje je bačen jedan madrac i jedan štednjak. Bogatstvo prirode u Hrvatskoj je najveće bogatstvo i nemamo ga pravo sada uništititi. Ovdje je već rečeno, a šta ćemo ostaviti pokoljenjima? 20. stoljeće i 21. stoljeće sigurno se kaže da je stoljeće tehnologije. Informatizacija sigurno je dostigla najveći možda stupanj u našoj povijesti. I to je sigurno nešto što će biti za budućnost. Ali ja sam se počesto pitala i kad sam bila jedanput u Stuttgartu među mojim generalnim kolegama, generalnim konzulima postavila sam pitanje: «U redu, što to mi ostavljamo za 21. stoljeće? Koju arhitekturu? Koju umjetnost?» I jedan moj kolega koji često putuje u Hrvatsku rekao je: «U redu kolegice, ali vi u Hrvatskoj još uvijek imate što ostaviti za budućnost ako, ako znadete sačuvati.» Nadam se da će i ovaj Zakon doprinjeti onomu što moramo ostaviti za naša pokoljenja. Hvala vam.
Hvala lijepa. Zaključno u ime predlagatelja državni tajnik gospodin Jadran Antolović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče i zahvaljujem vam na raspravi o Konačnom prijedlogu zakona kao i na uloženim amandmanima koji sam siguran imaju cilj da poboljšaju tekst zakona i mi ćemo ih razmotriti i očitovati se o njima. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu.
E sad idemo na Konačni prijedlog zakona o zaštiti prirode, drugo čitanje, P.Z. broj 198. Rasprava je završena. Imamo određeni broj amandmana. Tablicu imate pred sobom amandmana. Molim državnog tajnika Jadrana Antolovića da se očituje o pojedinim amandmanima. Prvo amandman broj 1. zastupnice Jagode Martić.
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio zakona. Drugo, zastupnice Alenke Košiša Čičin-Šain.
Ne prihvaća se amandman s obzirom da dana definicija u Konačnom prijedlogu zakona smatramo dostatnim.
Amandman, šta niste prihvatili?
Ne.
Dobro. Predlagateljica, nema je. Moramo glasovati. Molim uključite se. Možete glasovati. Rezultat. 21 za amandman, 14 suzdržanih, 62 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Treći zastupnice Jagode Martić.
Ne prihvaća se.
Kratko obrazloženje.
Dosadašnja definicija je uobičajna i dostatna.
Kolegice Martić izvolite.
Hvala lijepa predsjedniče. Zapravo mi je namjera bila da kod definicije parka prirode jednostavno se još upotpuni sa rječima odnosno sa riječi "prirodnim" i "znanstvenim". Znači da pored svih ovih vrijednosti koje ima, park prirode se isto tako odlikuje i prirodnim vrijednostima a uz odgojno-obrazovni ima i znanstvene vrijednosti i zbog toga tražim glasanje o amandmanu.
Hvala. Molim uključite se. Glasovanje o ovom amandmanu. Možete glasovati. Rezultat. 28 za amandman, 4 suzdržana, 69 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Četvrti zastupnice Alenke Košiša Čičin-Šain.
Ne prihvaća se obzirom da bi usvajanje predloženog amandmana u potpunosti onemogućilo proglašavanje novih zaštićenih područja.
Hvala. Predlagateljice nema. Moramo glasovati. Uključite se. Možete glasovati. Rezultat. 21 za amandman, 8 suzdržanih, 65 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Peti zastupnika Marka Širca.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Šesti Kluba zastupnika HSS-a.
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio zakona. Sedmi zastupnika Marka Širca.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Osmi zastupnice Alenke Košiša Čičin-Šain.
Ne prihvaća se obzirom da smatramo da se mora voditi katastar svih speloloških objekata kako bi se znalo kada i tko ih je otkrio i kako bi se pratilo njihovo stanje.
Moramo glasovati, nema predlagateljice. Uključite se. Možemo glasovati. Rezultat. 18 za, 12 suzdržanih, 66 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Deveti amandman iste zastupnice.
Ne prihvaća se obzirom da smatramo dovoljnim davati i godišnja dopuštenja za znanstvena i stručna istraživanja dok za sve druge aktivnosti je potrebno ishoditi posebno dopuštenje.
Moramo glasovati. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat. Za amandman 16, suzdržanih 16, 66 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Deseti zastupnika Marka Širca.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Jedanaesti zastupnika Marka Širca.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Dvanaesti Kluba zastupnika HSS-a.
Ne prihvaća se. Ovo izuzeće bi naime rušilo cijeli sustav mjera zaštite prirode na zaštićenim područjima koji su pod šumom.
Poštovani zastupnik Ledinski u ime predlagatelja.
Mislim da je nelogično da se zabranjuje gradnja protupožarnih cesta koje služe isključivo za gašenje požara. I mislim da bi trebali ostaviti u tim zaštićenim objektima mogućnost te gradnje. A ukoliko u ime Vlade želite prihvatiti ja bih onda ovu riječ "slično" izbacio iz ovog amandmana. Ako ne molim glasovanje.
Glasovanje. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. 26 za amandman, 5 suzdržanih, 67 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Trinaesti zastupnika Marka Širca.
Ne prihvaća se. Obzirom da na području nacionalnog parka smatramo dostatnim traženje prethodnog mišljenja od strane Ministarstva poljoprivrede.
Predlagatelj zastupnik Širac.
Odustajem.
Amandman trinaesti povučen. Četrnaesti zastupnice Zdenke Babić-Petričević.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Petnaesti Kluba zastupnika HSS-a.
Ne prihvaća se. Naime zaštićenim područjima smatramo da mogu upravljati samo zato osnovane javne ustanove.
Kolega Ledinski izvolite.
Evo na ovom primjeru se vidi da ne želimo prihvatiti tečevine zapadne Europe gdje je vrlo jasno naglašeno da sa nacionalnim parkovima gdje su temeljni fenomen šuma ili gdje je temeljni fenomen voda gospodare pravne osobe koje se time bave. Na ovaj način samo ćemo povečavati broj javnih ustanova a nećemo imati kvalitetnije gospodarenje. Molim glasovanje.
Hvala. Molim uključite se. Možete glasovati. Rezultat. 21 za amandman, 8 suzdržanih, 71 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Šesnaesti zastupnice Zdenke Babić-Petričević.
Ne prihvaća se. Obzirom da se radi samo o dodjeli koncesije za posjećivanje i razgledavanje i time se osigurava osoba koja skrbi o stanju spelološkog objekta.
Zastupnica Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Zašto spelološki objekti ne ostaju i dalje pri županijskim centrima kao što je to bilo do sada, odnosno javne ustanove da se brinu i o tom dijelu koji nisu u dijelu nezaštićenog dijela odnosno koji nisu obuhvaćeni ovim zakonom. Speološki objekti u Republici Hrvatskoj nisu zaštićeni ničim, pa prema tome ja vas molim ako ide, a sigurno ako ide u turističke svrhe to je komercijalna djelatnost. Opet će se događati počesto ono što mi doživljavamo u špiljama i jamama. Ali ako vaše objašnjenje obuhvaća ovo što se neće događati, a što vam predlaže i turizam, sigurno ide u komercijalne svrhe pa ćete vidjeti događa se to u Cerovačkoj špilji u …
Vaš konačni stav? Glasovanje ili povlačite amandman?
Tražim glasovanje.
Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? U neriješenom ishodu, amandman nije prošao. Ne računajući 14 suzdržanih. … [[Upadica se ne čuje.]] 17 zastupnice Jagode Martić.
Ne prihvaća se. Prihvaćanjem ovog amandmana onemogućilo bi se gospodarenje u parku prirode što ga bitno razlikuje od nacionalnog parka.
Kolegice Martić izvolite. … [[Upadica se ne čuje.]] Hvala. Amandman 17 je povučen. 18 Kluba zastupnika HSS-a.
Ne prihvaća se. Naime pravna osoba u vlasništvu Republike Hrvatske dužna je također provoditi mjere zaštite prirode kao interes Republike Hrvatske i zato držimo da nema pravo na nadoknadu za ograničenja. Kolega Ledinski izvolite.
Gledajte gospodine predsjedniče. Nelogično je da razlikujemo pravne osobe državne i pravne osobe privatne. Pravna osoba je pravna osoba. Na primjeru Hrvatske šume, Vlada može smijeniti direktora ali ne može raspolagati sa imovinom poduzeća jel'. Prema otme nelogično je da mi tu dijelimo u ovome dijelu u ovom zakonu nešto što je jasno svima jel'. Molim glasovanje.
Hvala. Glasovati treba. Molim uključite se. Možete glasovati. Rezultat? 22 za amandman, 10 suzdržanih i 65 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. 19 zastupnika Marka Širca.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 20 isto zastupnika Marka Širca.
Ne prihvaća se obzirom da Ministarstvo kao nadležno tijelo mora zadržati uvide i usaglašenost prostornih planova koji se odnosi na zaštićena područja.
Zastupnik Marko Širac?
Odustajem.
Hvala. Amandman 20 je povučen. 21 zastupnika Marka Širca.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 22 zastupnice Zdenke Babić-Petričević.
Ne prihvaća se obzirom da pod istim obrazloženjem kao i amandman na članak 82.
To je zapravo konzumiran amandman, jer nije prošao onaj prethodni. Povlačite amandman? Amandman povučen 22. Amandman 23 poštovane zastupnice Alenke Kočiša Čičin-Šain.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. I 24 isto također zastupnice Alneke KOčiša Čičin-Šain.
Ne prihvaća se, a obrazloženje je isto kao uz amandman na članak 47.
Moramo glasovati. Molim uključite se. Možete glasovati. Rezultat? 24 za amandman, 14 suzdržanih, 59 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Sada dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prirode. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je Zakon o zaštiti prirode donesen sa 93 glasa za i 3 glasa suzdržana i 9 glasova protiv. Tražim nešto oko dana prirode, a ne mogu naći sada kada smo donijeli taj zakon. Sada sam imao, sada nemam više.
Prelazimo na: 16. Prijedlog zakona o šumama, prvo čitanje P.Z.E. br. 293; Prijedlog, predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovoga zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za poljoprivredu i šumarstvo, Odbor za europske intregracije, Odbor za turizam, Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predsjednik, predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Gospodin Herman Sušnik, državni tajnik u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine dopredsjedniče, uvaženi saborski zastupnici. Evo pred vama je još jedan materijal danas, zakon o šumamama, prvo čitanje. Pa dozvolite mi evo da par uvodnih riječi kažem o ovome zakonu. Šume i šumska zemljišta u Hrvatskoj pokrivaju 2,5 milijuna hektara ili oko 44 površine države. Čine ih različiti eko sustavi uključivši nizinske, obalne i planinske šume. Oko 84% su sklopljene šume listača, a srednja drvna zaliha po hektaru je 121 kubik po hektaru. Po svojoj prirodnoj strukturi jedinstvene su u Europi. Gospodarenje šumama odvija se podržavanjem prirodne obnove tj. podrživim načinom gospodarenja putem oplodne ili ... [[Govornik se ne razumije.]] sječe uz njegu šuma te provođenje degradiranih šuma u šume visokog uzgojnog oblika i novim pošumljavanjem na neobraslom šumskom zemljištu koje ukupno ima oko 400 tisuća hektara. Ovakvim gospodarenjem podržava se biološka ravnoteža i udovoljava međunarodnim konvencijama kojim smo mi potpisnici. Moram također spomenuti da je 95% naših šuma su prirodne šume, a tek 5% su kulture i plantaže znači umjetno podignute sastojine, a isto tako što je i prije bilo rečeno 2 milijuna hektara hrvatskih šuma su certificirane što znači jedna orijentacija Republike Hrvatske prema potajnom gospodarenju. Šume imaju važno mjesto u gospodarstvu Hrvatske i sa stajališta vrijednosti drveta i sporednih proizvoda. Šumarstvo i drvna industrija čine oko 3,5% bruto domaćeg proizvoda, zapošljava oko 4,5% radne snage i učestvuje sa 12% u izvozu. Oko 80% šuma u Hrvatskoj su u vlasništvu Republike Hrvatske i njima gospodari poduzeće «Hrvatske šume» d.o.o. koje je u sto postotnom vlasništvu države. Preostalih 20% šuma je u privatnom vlasništvu i uglavnom se koriste za proizvodnju ogrijevnoga drva. Postojeće hrvatske drvne zalihe iznose oko 324 milijuna kubika drvne mase. Osnova gospodarenja predviđa godišnji etat, znači ono što se u jednoj godini može postići oko 5,3 milijuna kubika drva. To je 1,83% od postojeće drvne zalihe ili 60% od ... [[Govornik se ne razumije.]] godišnjeg prirasta. Znači sječe se manje nego što šuma prirašćuje. Projekcija razvoja šumskog gospodarenja do godine 2025. godine pokazuje dugoročno po trajnost prihoda uz poboljšanje postojećeg stanja šuma i šumskoga fonda. Unatoč svemu nabrojanom ogroman potencijal šuma i šumskih površina još nije do kraja iskorišten. Poboljšano gospodarenje šumama može povećati proizvodnju dobara i usluga pomažući na taj način stvaranju dodatnih radnih mjesta i dohodaka te dodatnih vrijednosti. Osobito su mogući veliki pomaci u privatnim šumama. Šumskim dobrima budući su obnovljivi resursi moguće je gospodariti na održiv način u skladu sa načelima očuvanja okoliša. No ovim Prijedlogom zakona ne mijenja se temeljno načelo gospodarenja šumama u Hrvatskoj, a to je gospodarenje na održiv način. To znači gospodariti na način da se uz gospodarsku sačuvaju i unapređuju socijalne i ekološke uloge šuma. Zakon regulira upravljačko pravo vlasnika pri odabiru načina gospodarenja i raspodjele dobiti dok pravog gospodarenja u državnim šumama ima trgovačko društvo u državnome vlasništvu. Mnoga pitanja od osnovnih pojmova definicija do gospodarenja i očuvanja šuma ovim Prijedlogom bolje su rješena od dosadašnjih. Jedan od ciljeva je usklađenje sa europskim uredbama i direktivama koje se odnose na šumarstvo te poštivanje rezolucija kojih smo potpisnici ili stvaranje uvjeta za njihovo ispunjenje donošenjem podzakonskih akata. Svi podaci o šumama i šumskom zemljištu pratit će se na jednom mjestu. U Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva. Predviđeno je ustanovljenje registra praćenja oštećenja šuma uslijed štetnika, šumskih požara, provođenje nacionalne inventure šuma, donošenje nacionalnog šumarskog programa na najvišoj razini u Hrvatskome saboru. Nabrojenim će se poboljšati motrenja i informiranost o šuma već prilagođena metodologiji i standardima sadašnjih članica Europske unije. Šuma i šumska zemljišta ovim se prijedlogom bolje štite kod izrade i donošenja dokumenata prostornog uređenja kod proglašenja zaštitnima ograničavanja prava gospodarenja gradnje, jasnije su riješena imovinsko-pravna pitanja o … [[Govornik se ne razumije.]] izdvajanja i osnivanja služnosti u šumi i na šumskom zemljištu. Upravno-pravni i administrativni poslovi vezani za međunarodnu suradnju motrenja i praćenja stanja te prilagodba Europskoj uniji prebacuju se na institucije koje se financiraju iz proračuna, a to je Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva, vodnog gospodarstva te Šumarski institut. Planiranje o šumarstvu, gradnja i održavanje šumarske infrastrukture također je usmjereno na što veću zaštitu šuma i šumskog zemljišta. Predviđeno je licenciranje za izvođenje radova u šumarstvu kako bi se povećala razina stručnosti i kvaliteta njihovog izvođenja, osnovati će se komora inženjera šumarstva i drvne tehnologije koja će skrbiti o kvaliteti i stručnosti provođenja radova. Dobit Hrvatskih šuma d.o.o. sredstva naknade za korištenje opće korisnih funkcija šuma, sredstva šumskog doprinosa pravednije su raspodijeljena na više korisnika, državu, Hrvatske šume, jedinice lokalne samouprave te šumovlasnike. Kod načina prikupljanja uplate i utroška sredstva naknade osigurana je znatno veća transparentnost nego u važećem zakonu što će se još detaljnije riješiti podzakonskim aktima. Za poboljšanje gospodarenja, bolju zaštitu a time i povećanje prihoda od šuma šumovlasnicima predviđeno je osnivanje šumarsko-savjetodavne službe za privatne šume. Postojeći propisi koji su za cilj imali unapređenje gospodarenja privatnih šuma pokazali su se neprovedivima jer su bili utemeljeni na administrativnim modelima prisile te se odnos zakonodavca prema privatnim šumo posjednicima novim zakonom bazira na sljedećem: Zainteresirati šumo posjednika za povećanje drvne zalihe održano gospodarenje šumama na tržišnim načelima uz očuvanje opće korisne funkcije šume te poticati šumo posjednike na suradnju sa šumarskim stručnjacima primjenu šumarskih dostignuća, okrupnjavanje posjeda i udruživanje. Također je predviđeno i osnivanje i vođenje Upisnika šumo posjednika. Prijelazom šumarske inspekcije iz Državnog inspektorata u Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva inspekcijski nadzor ustrojava se kao dvostupanjski sadržavajući dosadašnji način organizacije po područnim jedinicama u prvome stupnju, a drugostupanjska inspekcija ustrojena je u ministarstvu. Zakonom se rješava i niz drugih pitanja kojima se poboljšavaju odredbe postojećeg zakona a time jasnije definiraju postupci, odnosi i pojmovi u području šumarstva koji su postojećim zakonom izazivali dvojbe i različita tumačenja. Evo. Hvala.
Hvala državnom tajniku. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za prostorno uređenje i zaštitu okoliša gospodin Marko Širac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša Hrvatskog sabora na 24. sjednici održanoj 19. svibnja razmotrio je Prijedlog zakona o šumama koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada aktom od 27. travnja 2005. godine. Odbor je razmotrio predloženi zakon u svojstvu zainteresiranog radnog tijela sukladno članku 140. Poslovnika. U raspravi o tekstu Prijedloga zakona upozoreno je na odredbe članka 57. koji daje mogućnost osnivanja prava služnosti na šumi i šumskom zemljištu u vlasništvu Republike Hrvatske. Predloženo je da se radi zaštite šumskog područja zakonski odredi mogućnost služnosti podizanja višegodišnjih nasada samo na degradiranim šumskim područjima. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o šumama. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja upućuju se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Hvala …
Hvala lijepo. Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Mato Štimac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Funkcionalne promjene unutar trgovačkog društva Hrvatske šume d.o.o. novonastale društvene ekonomske okolnosti obaveza usklađivanja zakona s direktivama Europske unije te noveliranje zakona zbog brojnih izmjena i dopuna protekla dva desetljeća zahtijevaju promjene Zakona o šumama. Novi zakon treba utemeljiti na konvencionalnom načinu gospodarenja šumama uz poštivanje odredbi direktiva i konvencija kojih smo potpisnici te ujedno učiniti hrvatsko šumarstvo i drvnu industriju konkurentnima na inozemnom tržištu. Za razliku od zakona drugih zemalja našeg okruženja Zakon o šumama treba pretpostaviti najpovoljniji način gospodarenja šumama u okolnostima denacionalizacije i jačanja privatnog sektora u šumarstvu i razvoju drvne industrije i ograničenjima zaštite prirode. Pravo gospodarenja u državnim šumama ima trgovačko društvo u državnom vlasništvu, Hrvatske šume d.o.o. Poduzeće je funkcioniralo i prostorno trostupanjski organizirano, direkcija sa sjedištem u Zagrebu, 16 regionalnih uprava šuma i 171 šumarija. Šumarije su osnovne organizacijske i prostorne cjeline gospodarenja šumama. Osim šumarija postoje radne jedinice za obavljanje šumskog i daljinskog transporta drva, šumskog građevinarstva i drugih djelatnosti. Hrvatske šume su imale 17 tvrtki kćeri koje su 2000. godine vraćene u portfelj poduzeća. Hrvatske šume imaju oko 10 tisuća stalnih zaposlenika. Od ukupnog broja zaposlenih 13% je u direkciji i upravama šuma, u šumarijama 73% i radnim jedinicama 14%. Osim stalnih zaposlenika Hrvatske šume tijekom godine zapošljavaju uglavnom u vremenu intenzivnih uzgojnih radova i provođenja mjera zaštite šuma od požara oko 600 radnika na određeno vrijeme. Od ukupnog broja zaposlenika stručno tehničko i administrativno osoblje sudjeluje s više od 50%. Ostali zaposlenici uglavnom su šumarski radnici. Pored zaposlenih u Hrvatskim šumama d.o.o. još je oko 700 poduzetnika s približno 5 tisuća zaposlenih radi određene poslove u šumarskoj djelatnosti. Pojava gubitka u poslovanju zajedno s ostalim problemima u proizvodno-poslovnom procesu ubrzali su zahtjev Vlade Republike Hrvatske prema Ministarstvu poljoprivrede i šumarstva za podnošenje prijedloga reorganizacije i restrukturiranja Hrvatskih šuma koji je započeo zaključkom Vlade Republike Hrvatske od 22. veljače 2001. godine. Približavanjem Europske unije stupanj kapitalnih ulaganja u šume smanjivati će se te stoga politika šumarstva ovim zakonom postupno usmjerava ka socijalnoj politici zapošljavanja i financiranja ekološke komponente, kao što su ulaganja u obnovu i zaštitu oštećenih šumskih staništa te podizanje unapređenja gospodarenja i zaštite privatnih šuma. U ovaj Prijedlog zakona ugrađene su odredbe iz međunarodnih direktiva i konvencija kojih smo potpisnici, a odnose se na specifične načine gospodarenja šumama prirodno pomlađivanje, raznolikost vrsta, očuvanje prirodnih staništa, skrb o životinjskim vrstama u šumi, očuvanje i unapređenje opće korisnih funkcija šume. Uvođenjem služnosti kao dodatnog instituta u rješavanje imovinsko-pravnih odnosa skraćuje se i ubrzava postupak ishođenja dokumentacije. Zakonom se uvodi red na šumskim prometnicama reguliranjem načina korištenja, održavanja, zaprečavanja, označavanja i drugim propisima kojih u važećem zakonu nema. Zakonom se daju mogućnosti znanstveno-istraživačkim i znanstveno nastavnim institucijama da svoju djelatnost usmjere na projekte zaštite očuvanja šuma i na unapređenje gospodarenja na komercijalan način, jer će se znanstveni radovi motrenja izravno financirati iz šumarstva. Zakonom se rješava i niz drugih pitanja kojima se poboljšavaju odredbe postojećeg zakona i time jasnije definiraju postupci, odnosi i pojmovi u području šumarstva koji su postojećim zakonom izazivali dvojbe i različita tumačenja. Održivo gospodarenje treba se dodatno osigurati mjerama zaštite očuvanja i unapređenja šumskih eko sustava. Sanacija oštećenih šumskih eko sustava zahtjeva novi pristup toj problematici s obzirom da su sanacije dugotrajan proces a moraju započeti što prije i što kvalitetnije se izvesti. U raznim fazama restrukturiranja trgovačkog društva stvorit će se višak radne snage. Zbrinjavanje viška radne snage predviđeno je kroz licenciranje šumarskih radova čime će se u najmanju ruku zadržati sadašnja razina stručnosti i kvalitete. Osnivanje šumarske komore koje je zakonom predviđeno dodatno će uvesti reda na tržištu rada u uvjetima koji se očekuju. Zakonom se također predviđa raspodjela dobiti od gospodarenja šumama između trgovačkog društva, državnog proračuna i lokalne samouprave. S obzirom na prikazane organizacijske promjene i promjene financijske prirode zakonom je predviđeno osnivanje šumarske savjetodavne službe te prebacivanjem upravnopravnih i administrativnih poslova vezanih za međunarodnu suradnju motrenja i praćenja stanja prilagodbe Europskoj uniji na Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva. Raspodjela sredstava naknade za opće korisne funkcije šuma i na ostale šumoposjednike, a ne samo državne šume, pravičnije je i uređena ovim zakonom te će poticati održivo gospodarenje šumama i razvoj šumarstva kao vodeće privredne djelatnosti posebice u ruralnim područjima države. Cilj je poboljšanja stanja privatnih šuma koji se kroz šumarsko savjetodavnu službu namjerava postići poticanjem edukacije šumoposjednika za povećanje drvne zalihe na tržnim načelima. Za održivo gospodarenje, očuvanje opće korisne funkcije šuma, okrupnjivanje posjeda po europskim načelima. Vlasnici malih šumskih posjeda tako mogu ostvariti dodatne prihode, a u ruralnim prostorima pronaći alternativu stjecanja dohotka osim samo iz poljoprivrede što je za svaku pohvalu. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik i potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Prije svega želim u ime našeg kluba iskazati zadovoljstvo da je ovaj prijedlog zakona upućen kao što i sam naslov kaže, u prvo čitanje. Zašto? Zato što je neophodno potrebno donijeti novi Zakon o šumama, jer praktički sa izmjenama i dopunama koje smo u više navrata donosili mi imamo stari zakon još iz socijalističkog vremena Zakon o šumama i sasvim je sigurno da novim gospodarskim prilikama i okolnostima suvremenog građanskog socijalno-tržišnog gospodarstva treba prilagoditi i Zakon o šumama. Drugo, što želimo naznačiti jeste da se time otvara mogućnost i šire rasprave, jer po našem sudu prva rasprava oko ovog zakona u prvom čitanju morala biti u uvodu jednu širu i ozbiljniju raspravu u Hrvatskoj o hrvatskim šumama i o zakonodavnom reguliranju hrvatskih šuma. Treće, činjenica je da je Vlada Republike Hrvatske ovaj zakon najavila ne samo nacionalnim programom gospodarenjem šumama koji je donesen još za vrijeme bivše Vlade nego praktički i Memorandumom koji je potpisan sa Međunarodnim monetarnim fondom u kojem je kao jedna od obaveza Vlade Republike Hrvatske prihvaćena, da će se donijeti nova regulacija položaja hrvatskih šuma koja će otvoriti restrukturiranje hrvatskih šuma i onda nakon toga njihovu privatizaciju. Vidite kada se, i naravno četvrto, to je ustavnopravna potreba da se reguliraju i zaštite određeni interesi Republike Hrvatske u vezi sa šumama i šumskim zemljištem kao osebujnim bogatstvom i vrijednostima od interesa za Republiku Hrvatsku sukladno članku 52. Ustava. Znate kada se uzmu sve ove pretpostavke onda je očigledno da na ovom zakonu će trebati još dostatno i dosta raditi. Čak šta više, ove pretpostavke kada se uzmu u obzir onda neka od rješenja koja se nude u ovom samom prijedlogu zakona po našoj procjeni su vrlo interesantna i zapravo se postavlja pitanje da li one time osiguravaju restrukturiranje primjerice posjednika ili vlasnika šuma, odnosno šumoposjednika osobito koji će moći koristiti primjerice naknadu koju će plaćati korisnici šuma. Iz jednostavnog razloga, jer time se zapravo stvara prostor da se i po asortimentu ali i po bogatstvima osuvremeni i obogati privatni posjednik koji sutra može to privatizirati, odnosno posjednik, a ne privatni vlasnik jer govori se, izjednačava se šumoposjednika sa vlasnikom, a ne povlači se razlika. Samo usput budi rečeno. Drugo što želimo polazeći od ovih pretpostavki naznačiti jeste činjenica da nam se čini da je u određenim segmentima ovaj zakon sa ustavnog aspekta za sada dvojben. Činjenica je da se između ostaloga govori o korištenju šuma zatim njihov uzgoj i zaštiti i da bi to trebalo propisati šumsko-gospodarskim planovima, a da u isto vrijeme Ustav i u tom pogledu je izričit i da kaže da to treba regulirati zakonom. Prema tome ovdje je očigledno da su šumsko-gospodarski planovi oni koji bi trebali razraditi uvjete, kriterije i načine iskorištavanja, odnosno korištenja i zaštite hrvatskih šuma koji će se biti utvrditi u zakonu. Dakle ti uvjeti, kriteriji i načini korištenja, odnosno zaštita šuma bi morali biti propisani ovim zakonom, a na osnovu njih, odnosno njima bi se trebale donijeti gospodarske osnove. Naravno kada se sa svih ovih načelnih primjedbi pristupi ovom našem problemu onda se otvara i dodatno pitanje, a šta sa primjerice dijelom šumskog zemljišta i to prije svega ne ono šumsko zemljište koje kao što je ovdje u obrazloženju samog zakona naznačeno obraslo šumom kao površinama nego ono koje nije obraslo zemljište šumom ili je neplodno šumsko zemljište. Još ono koje nije obraslo šumom može se posaditi, zasaditi itd. ako se radi o uzgoju, a šta je sa ovim koje je neplodno, ali činjenica je da to neobraslo šumsko zemljište i neplodno šumsko zemljište se čini oko 400 tisuća hektara i da oko 2 milijuna ili nešto više, po ovom podatku 2 milijuna i 078 tisuća hektara čini obraslo šumsko zemljište. Sva su to pitanja koja bi trebalo raščistiti ovim zakonom i dopustiti da nekoliko stvari o tom problemu kažemo. Mi iz Kluba zastupnika SDP-a smatramo da praktički najveći broj površina neobraslog šumskog zemljišta i šumskog zemljišta koje je neplodno ili se tretira kao neplodno se praktički nalazi na području naših otoka, nalazi se uz našu obalu i naravno u brdskim područjima osobito visokim planinama i u takvoj situaciji se postavlja pitanje, zašto se primjerice na kršu ako se dogodi požar, smatra to elementarnom nepogodom, čitat ću vam članak 67. koji kaže: Šumski požari na području krša smatraju se elementarnom nepogodom ako mogu ugroziti živote ljudi ili prouzročiti štetu, odnosno štetne posljedice. Znači ako nema tih štetnih posljedica po nekog korisnika ili ne ugrožava život ljudima onda se uopće ne smatra elementarnom nepogodom. Na ovaj način je zapravo prisutna jedna dvojnost morala. Mi na neki način stimuliramo ljude da bude takva elementarna nepogoda po zakonu na našim otocima, jer nećemo sami sebi priznati jednu činjenicu. Da najveći broj takvih površina na kojima se nalaze prirodno izrasle ili divlje šume bora i da ne nabrajam sve vrste drveća, ja nisam za to stručnjak ali znam ono što … i što se nalazi, je nekadašnje su površine vinograda, trajnih nasada, masline, voća itd. itd. I u tom pogledu ja osobno smatram i zastupam tezu, a i naš klub se sa time slaže, da ne bi trebalo stavljati da opožarene površine šuma ne mogu se privesti drugoj kulturni pet godina niti bi to trebalo tako staviti niti bi trebalo staviti da se ovakve elementarne nepogode mogu događati. Ja mislim da treba jednostavno otvoriti prostor u zakonu da se neplodna šumska zemljišta i neobraslo šumsko zemljište može prenamijeniti i to prenamijeniti za uspostavu trajnih nasada vinogradarstva, maslinarstva, voća i voćnjake, ali dakako ako se ne prenamjeni da se mora platiti puna cijena prenamjene takvog zemljišta i još dodatno penalna kazna. Ista je stvar i sa šumskim zemljištem koje je zahvatilo požar. Ne treba govoriti da je pet godina ono se ne može privesti drugoj kulturi. Zašto drugoj? Zašto se u tih pet godina ne bi ponovo uspostavila šuma na tom prostoru. Prema tome ovdje je veoma važno naznačiti nešto drugo ako se želi već reći, ako se pet godina nakon opožarenja ne može privesti drugoj kulturi onda se mora reći bez prenamjene, bez plaćanja naknade za prenamjenu šume. Mislim to fali. Onda je to puni i potpuno jasno. Ja mislim da bi na taj način čitav niz stvari koje su veoma važne za društveni i održivi razvitak Republike Hrvatske, osobito naših otoka, obale, itd., sasvim, sasvim drugačije postavili i normalizirali. A osim toga bi napokon dali značaj onome što jeste šuma, šuma, a što je makija, makija, itd., itd. Drugu stvar koju valja izričito naglasiti jeste vezana uz probleme koji su odmah na početku dosta ovako interesantni. Primjerice, nije dobro donositi zakone koji će izazvati sukob. Ovaj Zakon ne samo što omogućuje trgovačkom društvu Hrvatske šume da ima monopol nego on njemu otvara i prostor za sukobe sa lokalnim stanovništvom i lokalnim zajednicama. I nije dostatno propisati da će se iz dobiti, ne znam, financirati između ostaloga i lokalne zajednice, odnosno da će trgovačko društvo sredstva ukupne dobiti davati 50% društvu, 25% državnom proračunu, 25% jedinicama lokalne samouprave. S time da ovdje je sasvim jasno da je ispuštena regionalna samouprava. Vjerojatno o tome nisu ni vodili računa. Ali ovo kad se kaže jedinicama lokalne samouprave, to znači samo općine i gradovi mogu dobiti, ali jedinice županije ne mogu. A županije bi trebalo po Ustavu opet skrbiti o ekološkoj zaštiti, dakle, i o zaštiti šuma. Prema tome, iz čega? Otvara se pitanje zapravo da li taj dio koji je prenamijenjen jedinicama lokalne samouprave treba malo drugačije riješiti. O čemu se zapravo radi, gdje su sukobi? To su, vezano uz članak 33. i u članak 34. Pa imate situaciju da u članku 33., a vezano uz članak 32. prethodno, gdje se kaže da je izričito zabranjeno ovim Zakonom, dakle, nije moguće nijednim drugim propisati to, razno različite stvari, pustošenje šuma, sječa stabala, to je u redu. Krčenje i čista sječa šume, odsijecanje grana, itd., ali onda paša, brst, žiljenje, i tako redom skupljanje, šušnja, mahovine, šumskih plodova. E sad, u 33. sve to možete raditi, sve to možete raditi, naravno ako dobijete odobrenje uz naknadu trgovačkog društva. A u članku 34. sve to može raditi šumoposjednik, dakle, ne mora biti vlasnik nego šumoposjednik. Ne vlasnik šume, nego šumoposjednik kod kojeg se podrazumijeva da to može raditi, a to zapravo znači da se podrazumijeva da sve to isto tako može raditi i trgovačko društvo koje se bavi gospodarenjem šume. Prema tome, očigledno da je ovdje sasvim ozbiljna stvar jer ja moram reći da ne smijemo zaboraviti činjenicu tradicionalnog obavljanja određenih djelatnosti. Između ostaloga, ispaše stoke, žirovanja, beranja gljiva, svinja, žirovanja, svinja, zatim branja gljiva, drugih šumskih plodina, i tako redom, i tako redom. I u tom pogledu na pojedinim područjima i u tom pogledu se može i mogu se dogoditi određene situacije koje ne bi bile poželjne niti za Hrvatske šume niti za nas. Četvrto, nije dobro, nije dobro propisati da šume sa posebnom namjenom jesu i šume unutar zaštićenih područja i prirodnih vrijednosti zaštićene temeljem Propisa o zaštiti prirode. Dakako, tako to je, to nisu samo pitanje šuma posebne namjene, nego se radi o posebnim zaštićenim područjima. Ali ako su to samo šume posebne namjene onda praktički se presumira ovim Zakonom i to je ono pitanje što sam govorio kod prethodne točke dnevnog reda da bi ovo trebalo uskladiti sa Zakonom o zaštiti prirode i svim ostalim ... [[Govornik se ne razumije.]] Jer ovim se presumira da je to ta organizacija koja će upravljati i gospodariti tim šumama u zaštićenim područjima. Zašto? Može, nemam ništa protiv da bude, ali ne mora biti isključivo ona. Nego upravo ona koja će najkvalitetniji program ponuditi zaštite, zaštićenih svojti i vrsta u zaštićenom području u skladu sa Zakonom o zaštiti prirode. Ja sam uvjeren da na našem prostoru u Hrvatskoj to će biti trgovačko društvo Hrvatske šume jer ima najveće potencijale, stručnjake, sredstva, itd., ali nije isključivo da se mogu pojaviti neki drugi. Prema tome, ali ono što je važno, važno je da Zakon ne smije isključiti druge, a on to sada praktički isključuje. Drugo, četvrto što bih htio naznačiti. Nevjerojatno ali istinito, u članku 12. se predviđa da u obradi trgovačko društvo i šumoposjednici nisu dužni poduzimati posebne mjere opreza prema posjetiteljima šuma niti se mogu smatrati odgovornim za bilo kakve štete ili ozljede koje pretrpe takve osobe osim ako su bile namjerno nanesene. E sad, tko su posjetitelji šuma? Dakle, mogu biti turisti, mogu biti radoznali građani i da ne nabrajam tko sve, ali to su i oni građani ili one fizičke osobe koje su zatražile i uz naknadu dobili pravo žiranja, branja gljiva, ne znam, unošenje šušnja, mahovine, itd., itd. E sad, prvo ovakav oblik zakonske, skidanja odgovornosti sa sebe još nisam nikada vidio. Tu se čak i gruba nepažnja isključuje od odgovornosti. Pa za boga miloga, po samom Zakonu, po pravilnicima, po Zakonu o radu gruba nepažnja je povreda radne dužnosti i radne discipline. E sad po tom osnovu će šumarski radnik odgovarati u radnoj disciplini, ali neće šumarsko trgovačko društvo odgovarati za svog radnika, recimo, što nije upozorio, a vidio je tamo ljude da idu kroz prosjeku, da će pasti stablo i pobilo dva, tri čovjeka i ostalo siročad. Mislim da ovakve stipulacije nisu dobre i mi iz Kluba zastupnika SDP-a na njih upozoravamo i želimo reći da bi to trebalo do drugog čitanja sasvim sigurno uskladiti i riješiti. Dalje, valja uočiti još neke stvari koje su dosta interesantne, a to je pitanje zapravo tko izrađuje šumsko-gospodarske planove? Piše da ih donosi ministarstvo u članku 23. stavku 1., a u stavku 5. istog članka trgovačko društvo je dužno izrađivati šumsko-gospodarske planove. E sad, to se može pretpostaviti, da ono izrađuje a ministarstvo donosi. Da nije nastavka rečenice. I redovito ih obnavljati i revidirati, dakle bez ministarstva, zapravo se misli da to oni donose. Tko je odgovoran? Ministarstvo ili trgovačko društvo? Ne možete biti ovakva podijeljena nadležnost. Naravno, kad je u pitanju, primjerice, naša sljedeća primjedba je vezana za članak 24. Osnova gospodarenja, odnosno program gospodarenja. Šta je sada u pitanju? To dvoje nije isto, osnova i program nisu isto. E sad, ne može se reći "odnosno". Ili, nije to nego se mora razraditi i to pitanje treba razraditi do Konačnog prijedloga zakona. Naravno, šume sa posebnom namjenom, propisuje se osnova područja i programa za gospodarenje šuma. Nije točno. Šume sa posebnom namjenom, kao što ste vidjeli su u posebnim zaštićenim područjima. E oni se propisuju Zakonom o zaštiti prirode i specifičnim zakonima na temelju Zakona o zaštiti prirode i specifičnim zakonima na temelju Zakona o zaštiti prirode koji se proglašavaju, recimo, parkovi prirode ili nacionalni parkovi, itd., itd. Ili ne znam, odlukama jedinica regionalne samouprave, odnosno Grada Zagreba koji proglašavaju park, šumu i tako redom. Prema tome, valja voditi računa da se to mora uskladiti s onim Zakonom i čitav niz takvih primjera bi mogli navesti. Ista je stvar i sa Zakonom o lovstvu i člankom 27. jer Zakon propisuje da lovogospodarske osobe moraju biti usklađene sa lovnogospodarskom osobom, šumskogospodarskom osobom, a u isto vrijeme šumskogospodarsku osobu donose sami šumari, a prisjetite se koja je pozicija šumara u Zakonu o lovstvu. Oni imaju pravo dobiti koncesiju za obavljanje ... [[Govornik se ne razumije.]] do 50% vrijednosti na temelju cjenika koji sami propisuju, a onda tu isto lovnogospodarsku osnovu trebaju usuglasiti sa svojom osnovom. Nažalost, ja imam još puno toga u ime Kluba reći, ali vrijeme je isteklo pa ovdje moram stati. Vidjet ću da li ću se prijaviti još za 10-ak minuta, ali ovi primjeri svi pokazuju da ovaj Zakon kao ideja je prihvatljiv, ali u svom sadržaju treba doživjeti bitne, bitne promjene do drugog čitanja da bi ga mogli, kvalitetno ga donijeti i usuglasiti svoje stajalište i izglasati ga u Hrvatskom saboru. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSP-a gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče. Klub HSP-a također ukazuje na jednu dosta lošu situaciju u području šumarstva u Hrvatskoj. Ta situacija je, naime očito je posljedica pretvorbe i privatizacije na hrvatski način, a očito i problem Hrvatske vezano za korupciju i sve druge stvari koje su se od 95. do današnjeg dana pojavile u Hrvatskoj i koje onemogućavaju razvitak Hrvatske, novo zapošljavanje i pokretanje Hrvatske. Naime, analize koje govore o tome kakvo je stanje u ovome području od 95. do današnjih dana ukazuju da se tu dogodilo svega i svačega. Pa ću pokušati najkraće reći ono što je bitno za ovo područje tako da bi ovaj Zakon kojega mi pozdravljamo u prvome čitanju mogao do Konačnog prijedloga Zakona dati odgovor i ove sve stvari nastojati riješiti odnosno svesti da konačno i na ovome području kao i na drugim područjima funkcionira pravna država. Prije svega osvrnut ću se na veći broj pitanja koja bi trebalo regulirati kako bi se riješio problem prije svega samovlasnog zauzimanja šuma i šumskog zemljišta u državnom vlasništvu, problem vezano za pustošenje šuma, oštećivanja stabala te sjeća rijetkih vrsta drveća, problemi krčenja i … [[Govornik se ne razumije.]] sječe šuma, problem sječe stabala i grana u mladim sastojinama i kulturama, problem šumskih paša, brsti i žirenja, problem skupljanja i odvoženja šušnja, mahovine i šumskih plodova i drugih sporednih šumskih proizvoda, iskorištavanje humusa, gline, pijeska, šljunka kamena te smolarenje. Loženje otvorene vatre u šumi na šumskom zemljištu kao i na zemljištu u neposrednoj blizini šuma, odlaganje smeća i otpadaka u šumama. Sve je to ono što je na žalost nazočnost zbog toga smo mi u sklopu zakona o lovstvu kao klub predložili i jednoj potrebi osnivanja javne ustanove vezano za gospodarenjem lovišta koje se nalazi u šumama kako bi se mogli zaposliti razvojačeni branitelji s jedne strane a s druge strane sve ovo dovesti u situaciju koja će funkcionirati. Recimo sama činjenica da diljem Republike Hrvatske u državnim šumama i na šumskom zemljištu je sagrađeno bezbroj turističkih, ugostiteljskih, sportskih industrijskih stambenih i drugih gospodarskih objekata bez da je prethodno proveden postupak prijenosa prava za iste nekretnine uz naknadu. Naime, samovlasnim zauzimanjem uzurpacijom u Hrvatskoj se trenutno bespravno koristi više od 5 tisuća hektara državnih šuma čija prosječna vrijednost prema važećoj metodologiji iznosi preko 50 milijuna eura. To su znači sredstva koja bi trebala biti sredstva Hrvatskih šuma. Daljnji problem na ovome dijelu odnosi se i na činjenicu, meni je žao ovdje da nema gospodina Kajina koji često govori o pravnoj državi, odnosi se na činjenicu sljedeću da su mnoge općine i gradove su u gruntovnici ubilježile vlasništvo nad šumama i šumskim zemljištu prema Ustavu vlasništvo Republike Hrvatske i tu je zanimljivo da se tu dosta vremena čekalo, da mjere nije poduzimalo ni državno odvjetništvo niti nadležno Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva, a dok su općine, to se prije svega odnosi na područje Mediterana našega bilo da je riječ o Istri, bilo da je u drugima područjima neke su čak u prostornim urbanističkim planovima to prenamijenili pa su prodali gradilišta i sve ostalo. To je jedan, a takvih primjera je na žalost je puno u Hrvatskoj, to su baš primjeri nefunkcioniranja pravne države i nedjelovanja, dobro u to doba je bilo pravobraniteljstvo sada je to u sklopu državnog odvjetništva, i tek na inicijativu i poticaje državnog inspektorata negdje prije dvije godine državno odvjetništvo je počelo, ulazilo je u sporove vezano za poništenje svega toga ali na žalost mnoge stvari tu su već otišle do kraja tako da je pitanje kako će se to i pod ovom varijantom i mogućnosti na kraju riješiti. Dalje je također vrlo zanimljiva situacija vezano za ovaj slučaj, da recimo u priobalju je utvrđeno protuzakonito korištenje državnih šuma znači općine i gradovi, unatoč tome Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva odobrava programe za gospodarenje istim površinama, bilo da se tu nalaze kampovi, bilo da se nalaze razno razni športski tereni i drugi sadržaji dok s druge strane imamo paralelno od istoga Ministarstva osporavaju se razvojni investicijski programi recimo za golf i drugo, na šumskom zemljištu koje nikada neće poslužiti za uzgoj šuma. Jer i sami znamo kakva je situacija, primjer imamo u Zagrebu, Zagreb Blato onaj golf teren pored bolnice i problema takvih ima i u Isti. Dalje što je znakovito što se na ovome području, dogodilo se tako da je usporedni proces pretvorbe i privatizacije koji se odvijao na radno dostupnim prostorima pospješio je i promišljanje pojedinih šumarskih stručnjaka pod navodnicima, poduzetničkog duha u smjeru osobnog prosperiteta kroz paravan javnog poduzeća. Tako nastaju razni oblici šumskog poduzetništva na crno osnivanjem trgovačkih društava, koji obavljaju promet proizvoda i usluga u šumarstvu i lovstvu, iza kojeg stoje poduzetni šumari koji svoje pozicije koriste u funkcijama stjecanja dobiti kroz poslovni ugovorni odnos takvih trgovačkih društava sa Hrvatskim šumama. Provode se razni oblici pogodnosti u prometu proizvoda i usluga, manipulira se cijenama roba i usluga, rokova plaćanja, kompenzacijama, cesijama i drugim. Usporedo Hrvatske šume su za ovo razdoblje 95. povećavale obim proizvodnje drvnih sortimenata uz povećavanje investicije u šumske komunikacije, šumske ceste, te šumska transportna sredstva, šumski traktori, transportni kamioni, strojevi za cestogradnju, vozila za prijevoz radnika, kombiji i sve to što ide do osobnih automobila. Navedene investicije pratili su uvijek visoke amortizacije, a troškove održavanja nabava razne opreme, što sveukupno probija granice rentabilnosti proizvodnje prelazi u krajnost jer naprosto nitko ne štedi kada kupuje iz zajedničke kase u koju ne ulaže ako … [[Govornik se ne razumije.]] ostvaruje proviziju. Naravno malo je onih koji imaju takve ovlasti da troše zajednička sredstva. Povećani obim proizvodnje drvnim sortimenata u trendu tržišne potražnje i domaćem i ino tržištu Europe pospješuje razne oblike pogodovanja podobnijim pod navodnicima kupcima drvnih sortimenata uz razne povoljnosti plaćanje jednostavno drvni sortimenti se ne mogu kupovati "bez preporuka" koje se ostvaruju putem raznih povjerenstava sastavljenih lista i raznih prioriteta. Sve rezultira negativnu selekciju gospodarskih čimbenika na domaćem tržištu što bahato koriste talijanski kupci koji čine provizijsku kariku u lancu plasmana drvnih sortimenata na tržište zapadne Europe. Povećan obim proizvodnje drvnih sortimenata pokriva se fiktivnim dugoročnim planiranjem kroz uređene šumske elaborate, znači osnove gospodarenja šumama u kojima se iskazuje teoretske drvne zalihe, šumski fond te godišnji prirast drvne mase koji se temelji na šumarsku proizvodnju sječom izradom drvnih sortimenata. Trend povećanja obima proizvodnje prati trend smanjenja ulaganja i reduciranje obveznih radova jednostavne i proširene biološke reprodukcije jer jednostavno uslijed visokih troškova proizvodnje nedostaju potrebna sredstva za šumu i njezinu obnovu za buduće naraštaje. Redovito se smanjuje obim izvršenja planova radova za jednostavnu i proširenu biološku reprodukciju iz godine u godinu se donose rebalansi godišnjih planova u kojima su takvi radovi propisani a sve to putem upravnog odbora, odnosno nadzornog odbora Hrvatskih šuma uz suglasnost Ministarstva. Hrvatske šume naprosto ostvaruju dohodak koji raspoređuju prvenstveno sami sebi, naime tu je negdje oko 10 tisuća kada se uzme svi radnici koji rade i to otpada do 70% znači ta sredstva se troše nadalje, sredstva troše na proizvodnju investicije opremu i razne usluge a šumskim ekosustavima kroz jednostavnu i proširenu reprodukciju vraćaju onoliko koliko im ostane pa to čak i ponekad zlorabe. Prema tome, vidljivo je da je na ovome području da vam ne elaboriram dalje stvarno ogroman broj problema samo ću još napomenuti na dijelove koji su jako bitni, recimo program Svjetske banke, naime ima se naznaka da tu ima veliko učešće usluga privatnih poduzeća i čak ima sumnje u mnogim slučajevima da se radi o fiktivno situiranim radovima. Također je ista situacija vezano za protupožarnu zaštitu financijski je ona iskazana pretjerano uz isto sumnju uz fiktivno situiranje situacije i plaćanje raznih usluga osobito protupožarnih prosjeka, cesta i svega drugoga a i sami znamo kakva nam je na tome području situacija. Također postoje ogromni problemi vezani za nered u šumama, vezano za stovarišta, prosjeke i sve druge stvari i normalno kod jednodobnih šuma visoki su troškovi iskorištavanja, upitna je provedba natječaja za davanje usluga te situiranje i plaćanje izvršnih radova, upitno je i klasiranje i otpremanje drvnih sortimenata kod preborne šume, realne zalihe su znatno ispod normale, pretjerani su prirasti iskazani osnovama, nema zaduženja šumskog uzgojnih radova, zanemarivanje drugih aktivnosti koje su bitna na ovom području. Prema tome, da dalje ne govorim a i vidim da nas nema puno u ovoj sabornici, očito je da se ovdje treba uvesti sustavnog reda, to sam govorio samo podacima od 1995. do ove godine, s tim da je u zadnjih par godina situacija na ovome području je poboljšana ali ako se ne uvede reda do kraja na ovome području ove stvari će vam se događati jer je to ušlo u sam sustav u području šumarstva i teško će to biti iskorijeniti ako ne bude zakonska osnova takva da dade odgovore na sva ova pitanja i ako ne bude mogućnost realizacije svega toga. I sada opet moram prosvjedovati zbog onoga dijela da je ovu situaciju inspekcija u sklopu Ministarstva poljoprivrede i šumarstva i to je opet taj problem jer mi na ovaj način ako stvaramo u biti plodno tlo za korupciju jer se sve događa unutar jedne kuće ako znamo da uvezane su i Hrvatske šume, da je predsjednik nadzornog odbora bio, vjerojatno će kolega biti nasljednik, bivši je nadzornog odbora Hrvatskih šuma da su mnoge stvari iz nadležnosti skupštine prenesene na nadzorni odbor ako je tu inspekcija, ako su tu planovi i programi koji se odobravaju ne znam kuda nas ovo može dovesti. Prema tome, situacija je dosta alarmantna, treba podvući crtu i dati odgovore na sva ova pitanja jer znamo da su šume naša pluća, da mi šume možemo daleko bolje iskoristiti i u smislu i turizma i svega ostaloga ali prije svega moramo uvesti reda i mogućnost dati da konačno profunkcionira pravna država na ovom području. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. U ime Kluba HSS-a gospodin zastupnik Željko Ledinski. Izvolite!
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege! Netko je zaboravio Ustav, ne znam tko je od govornika. Dozvolite mi da se osvrnem sa nekoliko riječi na Prijedlog Zakona o šumama u ime Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke. Prije svega, želio bih reći da načelno ovaj prijedlog zakona ocjenjujemo dobrim jer su u njemu navedene sve temeljne odrednice i sve su našle mjesta, posebno mislim od reprodukcije šuma, programa financiranja a posebno ono što do sada nije bilo kvalitetno riješeno a to je briga za privatne šume putem osnivanja savjetodavne službe. Moram reći kao šumar da na površini od 500 tisuća hektara koliko ima privatnih šuma u Republici Hrvatskoj nije do sada bilo kvalitetno riješeno pitanje vođenje brige o tom gospodarenju. 500 tisuća hektara je značajna površina i o njoj se sigurno mora voditi posebna briga. Ukupna površina kao što je već rečeno ovdje državnih šuma 2 milijuna i sa ovih 500 tisuća to praktički čini preko 40 i nešto posto površine države i sigurno da takova jedna površina zahtjeva brigu svih nas, posebno zato što kao što kaže kolega Leko i u samome Ustavu je posebno navedeno da u članku 52. da briga o šumama je od značaja za čitavu državu i moramo voditi svi zajedno brigu o tome da površine pod šumom ostanu iste ili da se barem povećaju. Sa prijedlogom ovoga zakona posebno kažem zbog toga što se posebno vodi briga o privatnim šumama i što se omogućuje da se dio sredstava koji danas uplaćuju sve naše firme tzv. OKFŠ da se dio tih sredstava plasira u privatne šume da ćemo doći uskoro u poziciju da pomažemo programe podizanja novih šuma da ćemo doći u poziciju da povećavamo i šumovitost na onim dijelovima, upravo na onim zemljištima o kojima je govorio kolega Arlović koji su danas neproduktivni da se i na tim dijelovima podigne dio šuma jer zapravo na onom djelu gdje je kvaliteta zemljišta loša, gdje praktički ne može biti poljoprivredne proizvodnje onda jedino što preostaje je nekakva šumska proizvodnja koja može egzistirati na tim područjima. U tom dijelu osobno vidim velike mogućnosti a želio bih naglasiti da pojedine županije danas kao na primjer Zagrebačka županija ulažu isto tako značajna sredstva a i druge županije, samo sam ovo naveo kao primjer. Ulažu značajna sredstva kao poticanje šumarske proizvodnje na svojim područjima. Isto tako, mislim da bi bilo korisno da se i kroz Zakon o poticajima u poljoprivredi, šumarstvu i ribarstvu taj segmenat poticanja u šumarstvu intenzivira zato da možemo kroz tu proizvodnju dobiti značajnu kvalitetu. Zašto je to bitno. Pa upravo zbog toga što znamo da šume proizvode kisik i da praktički one države koje danas nemaju šuma kao na primjer u zapadnoj Europi potiču podizanje šumskih kultura i na taj način djeluju na sve veći postotak ugljičnog dioksida u zraku. U tom dijelu ako bismo kroz idući proračun mogli staviti u plan dio sredstava na osnovu Zakona o poticajima i da omogućimo podizanje šumovitosti na onim područjima gdje danas praktički ne gospodarimo ili ne gospodarimo na kvalitetan način i da sadimo određene i brzorastuće vrste mogli bismo dobiti značajne količine i drveta a isto tako i smanjiti štetne emisije koje se danas dešavaju u zrak. S obzirom da naša drvna industrija ovisi o proizvodnji drvne mase na području naše države prvenstveno jer relativno malo se uvozi drveta izvana onda na taj način uz jednu dugoročnu plansku proizvodnju mogli bi ostvariti da imamo količina koje bi mogle potaknuti da se isto tako kroz jedan zakon koji bi trebalo donesti ovdje koji bi poticao uvođenje bio mase kao energenta koji automatski veže upravo štetne plinove na taj način da dobijemo mogućnost da bio masa bude jedan od održivih izvora energije i da smanjimo uvođenje danas energije koju uvozimo, na primjer naftu ili neke druge dijelove. Na taj način bi mogli u šumovitim predjelima smanjiti potrebe uvoza, posebno evo kažem nafte. Evo, danas imamo i slučaj da plinificiramo Liku a istovremeno na tom području imamo sigurno dovoljno izvora drveta i ostale bio mase koju bi mogli upotrijebiti kao energenat. Zbog toga je bitan evo ovaj dio oko poticanja proizvodnje u šumarstvu posebno u privatnim šumama i tu evo moram reći da sigurno je to značajno. Kada govorimo o osnivanju te savjetodavne službe koja bi trebala voditi brigu o privatnim šumama onda mislim da bi trebali i postaviti na isti način kao što imamo posebno savjetodavno-poljoprivrednu službu danas, da je ona praktički na državnom proračunu a ne da se ona financira iz sredstava OKFŠ-a i mislim da za drugo čitanje možda ne bi bio loš prijedlog da se usuglasi da se savjetodavna služba šumarska zajedno stavi sa poljoprivrednom savjetodavnom službom da koristi praktički istu infrastrukturu prostora, automobila i ostaloga. Na taj način bi sigurno pojeftinili. Moj je prijedlog državnom tajniku da pokuša vidjeti da se jedna takva zajednička služba a možda i zajednička služba ili agencija vezana uz lovstvo objedini na jedan način praktički su to ljudi koji su iste struke, koje mogu objediniti i mogli bi na taj način dobiti da ta služba funkcionira praktički na cijelom području, naravno tamo gdje je šumovitiji dio sa većim brojevima a tamo gdje nije sa manjim. Na taj način bi se iskoristilo tih evo 500 tisuća hektara površine privatnih šuma, čini mi se na najbolji mogući način i dugoročno gledano praktički ulaganje u šumarstvo, u šume jedino je isplativo za državu, za privatnoga vlasnika samoga nije, zbog ciklusa proizvodnje … [[Govornik se ne razumije.]] znači 80, 100 ili 150 godina. Praktički jedino država je ta koja može sa dugoročnim ulaganjima ostvariti nekakvu i dugoročnu dobit a na taj način bi se onda automatski povećala proizvodnja i pokrenule bi se neke druge grane koje će biti sutra sigurno jedan alternativa današnjem velikom uvozu energenata. Moram reći da u prijedlogu ovoga Zakona je raspravljalo i Hrvatsko šumarsko društvo pa sam zamoljen da prenesem da u početnim stajalištima Hrvatsko šumarsko društvo podržava prijedlog ovoga Zakona i da će do drugoga čitanja obaviti detaljno rasprave na širem području cijele države kroz svojih 19 šumarskih ogranaka koji djeluju i u tom dijelu pokušati, da će pokušati usuglasiti stajališta struke po pitanju ovoga Zakona. Isto tako, dozvolite mi da se dalje osvrnem možda na nekoliko članaka koji su, o kojima bih želio nešto reći, s obzirom da se ovim Zakonom uvodi pojam služnosti na šumskom zemljištu ili šumi, pa bih naveo primjer da se isto tako ta služnost provodi i za dodjelu ili za podizanje kamenoloma, što mislim kao šumar da nije opravdano jer kada jednom postavimo kamenolom onda je teško reći da, ja barem ne znam niti jedan primjer osim onaj koji su Hrvatske šume sanirale kamenolome i ponovno vratile u prvobitno stanje šumu, da nitko drugi od privatnika to nije učinio. I u tom dijelu je po meni dvojbeno da li treba za kamenolome odabravati služnost i posebno zbog toga što sredstva služnosti završavaju ne za novu reprodukciju šuma nego završavaju u državnom proračunu. Kada tome dodamo da smo prije nekoliko godina uveli sa Zakonom o cestama praksu da se za naknadu za površine koje nestaju trajno a ostaju po cestama, npr. autoputa, Split o kojem sam već govorio nekoliko puta i ovome domu gdje nestaje 15 tisuća hektara šume a da nitko nije jednu lipu izdvojio da se na nekome drugome području uspostavi isto toliko površina šume mislim da o tome bi valjalo razmisliti na koji način jer ako ćemo to dopustiti onda ćemo sve dalje imati sve manju površinu pod šumama. Kada govorimo oko tih služnosti moramo reći da one se interes za njih postoji samo na plodnim zemljištima, na onima koja su neplodna, kojima je kolega Mato malo prije govorio baš i nema nekakvog interesa nego postoji samo interes možda ako su uz samu obalu, priobalju da budu građevinska zemljišta ali da će netko na neplodnom zemljištu podizati nekakvu kulturu teško je očekivati. Tako da o tome dijelu treba voditi brigu zapravo da se to, ta služnost i provođenje toga što kontrolira i provodi ministarstvo ne dovede u poziciju da poslije sutra imamo nekakve … [[Govornik se ne razumije.]] ulazak u nekakve prostorne planove sa nekakvim površinama, građevinama i svime ostalom što bi se moglo dogoditi. Kada govorimo o tome da opožarene površine se ne smiju privesti drugoj kulturi. Pa upravo ovih dana smo imali slučaj gdje je kod podizanja jednog vinograda se desio požar na susjednoj površini nehotice ali čim se nešto tako dešava u blizini šume onda uvijek sve postaje pod nekakvim upitnikom i sumnjom da to netko možda namjerno radi zbog toga šumari mole sve nas zastupnike da se upravo ograniči barem na 5 godina podizanje nekakve druge kulture jer bi se moglo desiti da onda u priobalju imamo i namjernih paljenja nekakvih šumskih površina ako ćemo ih prenamjenjivati u druge kulture, što mislim da bi trebali zadržati da se ne smanjuje šumovitost i na taj način a ima dovoljno poljoprivrednog zemljišta, to kolege u Dalmaciji znaju preko, po podacima Ministarstva poljoprivrede preko 300 tisuća hektara neobrađenog poljoprivrednog zemljišta egzistira na području priobalja kojeg se može staviti u pravu funkciju. Evo, bilo bi još možda prilike govoriti oko određenih postavki zakona ali evo s obzirom da je u prvom čitanju i da sa prijedlogom ovoga Zakona se sigurno osigurava i jedna kvalitetna potrajnost i jedna briga i skrb o šumama ne bih imao više, ne bih imao potrebe više govoriti o nekim člancima koje bi trebalo mijenjati a želio bih se osvrnuti na ove, maloprije raspravu koja je bila oko toga kada govorimo o Zakonu o šumama onda volimo često govoriti o svemu i svačemu. Osobno se ograđujem od svih ovih stvari koje su kolege Kovačević, posebno naglasio da nešto nije rađeno kvalitetno. U prošlom mandatu dok sam ja obnašao funkciju direktora, ali samo zato da bi se na kraju reklo da šumarska i lovna inspekcija mora biti u inspektoratu a ne u resornom ministarstvu. Osobno kao šumar podržavam da resorno ministarstvo kroz inspektorat ima kontrolu, punu kontrolu onoga za što je odgovorno i mislim da u tom dijelu ta postavka oko toga gdje će biti inspekcija je manje bitna nego je bitnije kako će ona raditi i da li će odgovoriti na sva ona pitanja koja mora odgovoriti. Evo, na kraju bih rekao da Klub HSS-a podržava prijedlog da ovaj Zakon ide u drugo čitanje. Hvala.
Hvala lijepa. Prelazimo na raspravu po, pojedinačnu raspravu. Prva je gospođa Ingrid Antičević-Marinović, nema je. Dobro. Gospodin zastupnik Marko Širac, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolege i kolegice. Šume u Republici Hrvatskoj su veliko nacionalno dobro. Oko 95% šumskog područja prirodnog je sastava sa preko 60 šumskih zajednica. Šume i šumska zemljišta pokrivaju oko 2,5 milijuna hektara ili oko 43% površine Republike Hrvatske. Vlasnik šuma i šumskog zemljišta je država na 81% ukupne površine šuma a na 19% površine šuma i šumskog zemljišta vlasnici su fizičke osobe. Gotovo 86% ukupne drvne zalihe procijenjene na 324 tisuće 256 milijuna kubika u vlasništvu je Republike Hrvatske i njima upravlja trgovačko društvo Hrvatske šume, d.o.o., Zagreb. Šumarstvo i drvna industrija zapošljavaju 49 tisuća radnika. Svi ti podaci ukazuju da se sa šumama u Republici Hrvatskoj treba pažljivo gospodariti na održivi način u skladu sa načelima očuvanja okoliša. Stoga predlagatelj zakona želi regulirati prava upravljanja, raspolaganja, gospodarenja i korištenja šumskih resursa te regulirati način prikupljanja sredstava za opće korisne funkcije šuma i njihovu namjensku upotrebu za poticanje planskog gospodarenja šumama. Također predlagatelj uređuje pitanja eksplatacije mineralnih sirovina, izgradnju … [[Govornik se ne razumije.]] u šumama i na šumskom zemljištu. Uređuje se pitanje osnivanja služnosti na šumskom zemljištu kao i niz drugih pitanja u području šumarstva. Kako je ovaj Zakon u prvom čitanju, ukazao bih na pojedine odredbe koje bi po mom sudu trebalo detaljnije urediti. U članku 8., stavku 2. trebalo bi utvrditi nadležni organ koji će dati suglasnost na projekte izgradnje infrastrukture u šumskim ekosustavima. U članku 15., stavku 1. trebalo bi odrediti organ koji predlaže da se šumama, da se šuma proglašava zaštitnom šumom. U članku 16., stavku 2. treba utvrditi da ministar utvrđuje koje šume i šumska zemljišta obuhvaćaju šumsko gospodarsko područje Republike Hrvatske. U članku 27., staviu 2. treba odrediti organ koji je nadležan utvrditi da li je lovno-gospodarska osnova usklađena sa planovima gospodarenja šuma iz stavka 1. članka 27. U članku 32., člankom 32. propisuje zabrane radnje u šumama, alinea 5. toga članka: «Zabranjeno je skupljanje i odnošenje šumskih plodova.» Potrebno je razmotriti tu odredbu i ograničiti zabranu na prikupljanje šumskih plodova koji su neophodni vlasniku šume za obnovu šume, ali svakako bi trebalo dozvoliti tradicionalno korištenje i skupljanje šumskih plodova kao što su gljive, ne znam maline i drugi plodovi, žir, lišće i tako dalje. U članku 39. treba odrediti organ koji će donijeti program mjera za prikupljanje podataka u uspostavi registra šuma. Po meni to bi trebala biti šumska, šumarska savjetodavna služba. U članku 53. trebalo bi detaljnije, članak 53. trebalo bi detaljnije razraditi jer se njime uvodi zabrana prenamjene šumarskog zemljišta u trajanju 5 godina kada je zemljište opožareno, kada je zemljište opožareno. U članku 89. trebalo bi novim stavkom utvrditi izvore financiranja šumarske savjetodavne službe koju osniva Vlada Republike i urediti koji će organ predložiti Vladi ustroj šumarske savjetodavne službe i organ u okviru kojega će ona funkcionirati. Da li je to poljoprivredno-savjetodavna služba odnosno ministarstvo ili neko drugo, kako je i kolega Ledinski u svom izlaganju predlagao. I na kraju gospodine potpredsjedniče zaključno bi rekao da je ovaj zakon u svim drugim odredbama na primjeren način uredio pitanje šuma i predlažem da se on uputi u drugo čitanje.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala, hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine predstavniče Vlade, predlagatelja. Pokušat ću telegrafski osvrnuti se na Prijedlog zakona o šumama. Na početku mislim da treba donijeti novi zakon o šumama iz dva razloga. Mislim da dosadašnji Zakon o šumama nije precizirao što je to posebni interes Republike Hrvatske u šumama pa ni ovaj zakon to ne definira čak ni kao primjer. A bilo bi dobro da se poseban interes Republike Hrvatske taksativno navede. I da o posebnom interesu Republike Hrvatske u šumama odlučuje Sabor. Ta definicija posebno državnog, posebnog interesa Republike, posebnog općeg interesa utvrđena je u članku 52. Ustava kao načelo. A u članku 6. ovog Prijedloga zakona opet je samo navedena, navedeno kao načelo. Ako mi ne utvrdimo koji je to poseban interes Republike Hrvatske u šumama, šumsko, šumarskoj djelatnosti, šumarskoj djelatnosti onda neće moći Sabor ga ni kontrolirati. A zaista šume imaju posebni, posebni značaj za Republiku Hrvatsku. One imaju opći značaj dakle nije samo za jednu generaciju nego za sve generacije koje dolaze. Imaju poseban i opći značaj vezano za njihov utjecaj na mogao bih reći od klimatskih, ekoloških, razvojnih, zdravstvenih, gospodarskih. Ovaj Prijedlog zakona vrlo dobro, vrlo dobro uočava gospodarski odnosno komercijalni značaj šuma pa čak u obrazloženju kao vrijednost posebno što je točno navodi koliko radnika zapošljava djelatnost, šumarska djelatnost. Ali to nije cijeli, cijeli smisao, čak to zakon i kaže, zaštite šuma i njihovog posebnog interesa. Zbog toga još jedanput se osvrćem da bi bilance i posebni interes Hrvaske u šumama trebalo taksativno navesti i bilance donijeti u Sabor onda može o koncesijama i eksploataciji šuma odlučivati Vlada i Ministarstvo. I načelno oko zakona ništa više, ali kad već govorimo, a važno je da se što prije donesu podzakonski propisi jer stari propisi koji sada djeluju su zaista zastarjeli, a nisu se ni provodili. Kao što su bilance rudnog blaga. Ili mineralnih sirovina. To je bio propis koji je donio 1991. godine ministar šumarstva, a do danas ni jedanput u Saboru nije donešena bilanca rudnog blaga ili mineralnih sirovina na temelju čega bi Vlada i Ministarstvo davala koncesiju. Molio bih da se, možda je dobro, ali ja nisam mogao proniknuti u smisao članka 90. Inače prijelazne odredbe su dosta kako bih rekao neusklađene međusobno. Naime članak 87. govori da će ministar donijeti propise na temelju ovog zakona u roku od 6 mjeseci. A da će svoje poslovanje, šumarsku službu i trgovačko društvo uskladiti u roku od godinu dana. To znači da će ministar donijeti propise u roku od 6 mjeseci pa ostaje 6 mjeseci ovima da se usklade sa novim propisima. Najinteresantnije u ovom dijelu je članak 90., stavak 2. kaže, koji govori, odlučuje: «Godišnji planovi gospodarenja šumama mogu se donositi tri godine od dana donošenja ovog zakona.» Šta bih ja zaključio iz ovoga? Da, da se planovi mogu donositi u sljedeće tri godine. Što kad protekne rok od tri godine? Da li se još uvijek mogu donositi planovi? Mogu li se mijenjati? Dakle valjalo bi, valjalo bi utvrditi kako se donose planovi, koliko vrijede, koliko važe i koji je rok za njihovo donošenje od stupanja na snagu ovog zakona. Pravnu snagu. Dakle vraćam se na opće korisne funkcije. Dakle opće korisne funkcije i poseban interes Republike Hrvatske, članak 6. i prelazne i završne odredbe pa u drugom čitanju možda će pomoći ova rasprava da se preciziraju ovi elementi. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Jure Bitunjac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa ja mogu reći bar kad je riječ o području odakle ja dolazim da postoji, znači Dalmatinska Zagora da postoji dosta veliki interes poglavito među čelnicima, lokalnim čelnicima po ovom pitanju, jer dosadašnji zakon i dosadašnji način gospodarenja šumama pokazao se je jednim dijelom kao jedan restruktivan zakon koji i koči razvoj gospodarstva. Ja ću o tome malo kasnije. Ali u svakom slučaju kad je riječ o ukupnom šumskom bogatstvu Hrvatske smatram da Hrvatske šume radeći i gospodareći temeljem jednog konzervativnog načina i pristupa da su očuvale to nacionalno bogatstvo za nas, ali sa jednom pametnom politikom nadam se da ćemo ga mi sačuvati za pokoljenja koja dolaze iza nas. Šume svakako imaju svoj jedan ogroman utjecaj i na klimu i na plodnost tla, ona je na neki način ukazuju i na činjenicu, one su indikator de facto ljudske intervencije u prirodi i s te strane zakon koji je pred nama, on se donosi možemo reći u Hrvatskoj po prvi puta jer prije su to bili stariji zakoni koje smo mi naslijedili. Ali ovo je prvi put da mi raspravljamo u prvom čitanju o jednom zakonu koji treba biti usklađen sa stečevinama Europske unije. A de facto je to i u ovih 15 godina od samostalnosti Hrvatske de facto prvi Zakon o šumama koji hrvatski u pravom smislu treba biti hrvatski zakon. Da … [[Govornik se ne razumije.]] ja sam mislio šire govoriti ali zbog situacije ove vremenske u kojoj smo sada ja ću skratiti pa ću biti dosta konkretan. Moje osnovne primjedbe na predloženi zakon odnosi se na poglavlje koje je vezano sa imovinsko pravnim odnosima, znači od članka 51. pa nadalje. Ja imam tu svoje određene primjedbe i nedoumice pa ću i ja izreći. Naime, za razvoj Dalmatinske Zagore, a svjedoci smo velikih pomaka koji su napravljeni u Dugopolju, Dicima itd. Sadašnji zakon i propisi su bili s ograničavajući faktor. Na ovaj način se otvaraju neke mogućnosti ali nisam baš siguran da li će to biti ono što smo mi na terenu očekivali, što smo na terenu očekivali. Ja mogu reći samo da je Vlada Republike Hrvatske svojim najnovijim potezima i to unazad par mjeseci donoseći odluku gdje svim jedinicama lokalne samouprave koje su imale određene programe, detaljne planove itd. kad je riječ o radnim zonama donijela odluku o ustupanju zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske a kojima gospodare Hrvatske šume po cijeni od 1 kune za 1 hektar, što je de facto davanje džabe. I mislim da je to bio jedan pravi potez Vlade i to je prva Vlada koja je u zadnjih 15 godina prisjekla jedan način gospodarenja šumama koji je de facto izazivao dosta ja bih rekao ogorčenosti kod općina, kod gradova, tamo gdje su postojali i takvi načini i mogućnosti razvoja a zemljište je bilo u vlasništvu države odnosno Hrvatskih šuma. Smatram da ovim zakonom u članku 51. se to na neki način otvara iako nisam baš siguran da li je to ono što će se dogoditi jedinice lokalne samouprave, ali hvala Bogu gledajući i državni interes da ne bi otišli opet u jednu krajnost pa da ne bi to postala jedna masovna pojava. Što se tiče članka 53. ne bi se sa gospodinom Ledinskim složio a još s nekim drugim kolegama. Radi se o opožarenim površinama. Kaže da se ne mogu privesti drugoj kulturi pet godina od opožarenja. Ja smatram da mi moramo imati povjerenja jedne u drugi i da neće nitko raditi nikakve incidente a da bi kasnije došao u posjed. Ja u prvom redu smatram da je većina ljudi dobronamjerna i da ne bi od eventuralno jednog slučaja pravili pravilo da ne bi uzeli znači cjelinu za dio "pars prototo" nego smatram da bi ovaj članak 53. ako bi ostao u ovom obliku da bi mu trebalo dodati i slijedeće. Osim u slučajevima iz članka 51. predmetnog, ovog zakona. Naime radi se o tome da ako je šuma negdje izgorila ne može to biti ograničavajući faktor da bi to zemljište bilo eventualno u funkciji shodno članku 51. i shodno mogu reći također i članku 57. predmetnog zakona gdje se govori o trajnim nasadima. Prema tome to treba gledati malo šire i mislim da tu na neki način ne bi trebali ići da taj članak treba ili ga brisati ili eventualno da ostane ali da doživi stanovitu dopunu. U drugom čitanju vjerojatno ako to ne bude predmet, prijedlog predlagatelja ja ću kao zastupnik ići amandmanom. Ponoviti ću ono što sam rekao 5.11. kad smo pričali, kad je bila riječ o izmjenama i dopunama samog zakona smatram da ovaj zakon je jako, jako dobar, on treba, to je da će pravna struka ja s te strane tu sam na materiji ne mogu davati neko meritorno mišljenje. A drago mi je što je zadržan jedan dosta, oštar jedan konzervativni pristup i kad je riječ o gospodarenju šuma i na dugi rok to je jako, jako dobro. Ove primjedbe mislim sa ovim imovinsko-pravnim odnosima treba detaljno definirati, to je moj prijedlog. A smatram da šume treba sačuvati kao nacionalno bogatstvo, ali one ujedno moraju biti u funkciji čovjeka, moraju biti u funkciji sviju nas i na taj način one imaju svoju svrhu. Evo gospodine potpredsjedniče i državni tajniče toliko. Hvala.
Hvala. Gospodin Nenad Stazić. Nema ga. Gospodin Ivo Lončar. Također nema ga. I kao zadnji u raspravi gospodin zastupnik Damir Špančić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo, s obzirom da sam i zadnji i da je već poodmaklo vrijeme ja ću nastojati maksimalno skratiti ovaj moj dio izlaganja. Šume u Republici Hrvatskoj ispunjavaju gospodarsko-ekološku i društvenu funkciju te imaju znatan utjecaj na kakvoću života stanovništva velikim brojem različitih staništa. Dobro gospodarenje šumama može povećati proizvodnju dobara i usluga pomažući na taj način stvaranju dodatnih radnih mjesta i podizanje životnog standarda te uređenje prostora i okoliša ugodnim za život. Ono na čega je Republika Hrvatska posebno ponosna a i bogata je, može se pohvaliti i o čemu moramo dobro skrbiti su vode i šume. Ovaj dobar zakon će pridonijeti i još boljoj brizi i gospodarenju hrvatskih šuma koje moramo sačuvati za budućnost kako iz gospodarskih tako i ekoloških nacionalnih edukativnih i ostalih razloga. Područje šumarstva i drvne industrije značajan izvor zapošljavanja naročito u ruralnim područjima, a to su upravo područja od posebnog državnog interesa iz koje područje i ja zastupam. U tim područjima koja su bogata šumom nažalost ima puno problema koji su rezultat ratnih razaranja i nemara u gospodarenju šumskim površinama za vrijeme okupacije. Sada je možda prilika sa ovim zakonom to ispraviti i dati veliki značaj brizi o šumama. U članku 3. se kaže da su šume i šumska zemljišta specifično prirodno bogatstvo te s opće korisnim funkcijama šuma uvjetuju poseban način upravljanja i gospodarenja. U članku 3. stavak 2. se navodi da se funkcije šuma odražavaju u zaštitit zemljišta, prometnica i drugih objekata od erozije, bujica i poplava utjecaja na vodni režim, hidro-energetski sustav i pitku vodu, stvaranje povoljnih uvjeta za liječenje, oporavak, odmor i rekreaciju, razvitak turizma i lovstva. U članku 8. se posebno naglašava da treba izbjegavati sječu rijetkih ugroženih vrsta šumskih vočkarica i ostalih vrsta sa bobičastim plodovima te ih štititi i unositi prilikom obnove šume. Članak 19. jasno govori o raspodjeli dobiti trgovačkoga društva. I sad ono na čega bi se želio posebno i osvrnuti. U članku 47. stavak 2. navodi se da pri planiranju šumskih prometnica je potrebno prilagoditi okolišu te uvažavati turističke i rekreativne potrebe. To se odnosi direktno dakle i na razvoj gospodarstva i zapošljavanja. U članku 47. stavak 3. propisuje da trgovačko društvo prema pravne i fizičke osobe koje gospodare šumama su dužni prije planiranja izgradnje i otvaranja novih šumskih prometnica za takve radove zatražiti dozvolu središnjeg tijela državne uprave nadležnog za poslove okoliša, a ja bih bio slobodan i predložiti i uz konzultaciju i jednu koordinaciju sa jedinicama lokalne samouprave upravo zbog razvoja turizma, rekreacija, a samim time i zapošljavanje i podizanje životnog standarda i izvora prihoda. U članku 47. stavak 5. za održavanje šumskih prometnica koje su izgrađene u vlasništvu drugih pravnih osoba, šumoposjednici na tom području izdvajaju prihod od prodaje drvnih sortimenata u visini od 2,5% vrijednosti drveta na panju. U proračun jedinica lokalne samouprave koja ih je dužna sukladno visini uplaćenih sredstava i održavati. Stoga predlažem da zbog bržeg gospodarskog i opće društvenog izjednačavanja područja Republike Hrvatske, a odnosi se na razvijene i zone od posebnog državnog interesa koje će uskoro postati, umjesto dosadašnjih 2,5% se uplaćuje 3,5% u proračun jedinice lokalne samouprave. Korištenjem sredstava u iznosu od 1% mora biti strogo namjensko uz kontrolu državne revizije i matičnog ministarstva te u slučaju nenamjenskog korištenja jedinice lokalne samouprave su dužne vratiti uplaćena sredstva. Na primjeru grada Pakraca i grada Lipika koji godišnji prihod od šumskog doprinosa, dakle od dosadašnjih 2,5% je negdje oko 230 tisuća kuna u prosjeku. Znači povećanje je oko 30% što znači da bi i jedna i druga jedinica lokalne samouprave dobivale u prosjeku oko 70 tisuća kuna i predlažem da 0,5% ide za uređenje, dakle u ono već do sada što se trošilo, uređenje šumske infrastrukture, a pogotovo na uklanjanje divljih deponija jer je proces obnove uništio i dobar dio površina pod šumama i uređenje cesta. Znamo da je rat koji je dugo trajao na tom području i okupacija i uništila dio infrastrukture, a 0,5% predlažem da ide za stipendiranje visoko obrazovanih stručnjaka, dakle VSS struke jer je to kronični nedostatak na tim područjima za program stambenog zbrinjavanja istih. Financiranje i provođenje posebnih programa koji se odnose na ekologiju, botaniku, sport, rekreaciju i skrb o prirodi te produbljavanje svijesti prema prirodi i nacionalnim bogatstvima, tj. domovini. Sredstva za uređenje park šuma ukoliko su date na upravljanje jedinicama lokalne samouprave što je primjer moga grada, sufinanciranje turističkih zajednica itd. Projekciju povećanja treba napraviti ministarstvo te se nadam da će to biti značajan doprinos ostanku mladih ljudi na tom području koje uz dobre programe može postati područje ugodno za život. Napominjem da je ovaj prijedlog povećanja 1% na pet godina. Dakle tko u pet godina ne iskoristi ukoliko se ovo prihvati, ovakvu pogodnost neće je sigurno iskoristiti nikada i to je još ja vjerujem jedan doprinos izjednačavanju nas ratom stradalih područja i onih područja koji su se borili u vrijeme Domovinskog rata za sve nas, dakle iz drugih područja, ali koji su hvala Bogu imali tu sreću da nisu tako razoreni razrušeni u Domovinskom ratu i svakako i kao moje kolege i velika većina danas podržavam i pohvaljujem ovaj zakon. Hvala.
Hvala lijepa. Da li državni tajnik želi zaključno? Državni tajnik gospodin Herman Sušnik, izvolite.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Uvaženi saborski zastupnici evo na kraju današnje rasprave Zakona o šumama ja se zahvaljujem na ovim raspravama i u pripremi materijala, odnosno zakona za drugo čitanje proučit ćemo sve današnje primjedbe, sve sugestije pa ćemo predložiti jedan još poboljšaniji zakon nego što smo ga danas ovdje imali. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sa ovim je završena današnja rasprava. Sutra nastavljamo sjednicu u 9,30 sati sa Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o doplatku za djecu. Do viđenja i svima prijatno. SJEDNICA PREKINUTA U 18,50 SATI.
Prijedlog zakona o šumama, P.Z.E. broj 293. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o šumama. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputiti će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je predloženi Zakon donesen, zaključak sa 87 glasova za, 12 suzdržanih, 1 protiv. Imamo još i Prijedlog zaključka Odbora za poljoprivredu i šumarstvo koji glasi: Obvezuje se Vlada RH da prije rasprave o Konačnom prijedlogu zakona o šumama dostavi svim zastupnicima Hrvatskog sabora radi upoznavanja izvješće o stanju šuma i šumskog zemljišta u Republici Hrvatskoj. Molim ... ... [[Upadica se ne razumije.]] Nikoga. Dakle, glasujmo o tom zaključku. Možemo glasovati. Rezultat. Zaključak prihvaćen sa 80 za, 16 suzdržanih i 7 protiv. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. Na dnevnom redu je 17. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o doplatku za djecu, prvo čitanje P.Z.E. br. 296. Predlagatelj je Vlada. Kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje Zakona. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, mladež, obitelj i šport i europske integracije. Izvješća ste primili na sjednici. Molim potpredsjednicu Vlade, ministricu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, gospođu Jadranku Kosor da dodatno obrazloži Prijedlog. Izvolite.