Prelazimo na - Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2003. godinu. Sukladno članku 18. Zakona o pravobranitelju za djecu dostavljeno je navedeno Izvješće. Materijale ste primili poštom. Raspravu su proveli Odbori za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za ravnopravnost spolova i Odbor za obitelj, mladež i šport. Izvješće ste primili na sjednici. Molim pravobraniteljicu za djecu gospođu Ljubicu Matijević-Vrsaljko da uzme riječ i potpredsjednicu Doma gospođu Vesnu Pusić da preuzme predsjedanje Saborom. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo potpredsjednice, cijenjene gospođe i gospodo zastupnici. Ovo Izvješće koje vam je dostavljeno odnosi se na vremensko razdoblje od 25. rujna koji je dan davanja prisege pred ovim Hrvatskim saborom i dan formalnopravnog stupanja na dužnost do zaključno 31. prosinca. Dakle, radi se o vremenskom razdoblju od samo 3 mjeseca. Izvješće se strukturirano na način da sam smatrala potrebnim obavijestiti vas o pripremnim poslovima koji su napravljeni u međuvremenu i poslovima administrativno tehničke i organizacione naravi, budući se radilo o potpuno novoj instituciji. 6.10. preuzet je prostor u Hebrangovoj 4 koji je bio u potpuno devastiranom i zapravo jako lošem stanju. On je uređen negdje do sredine studenog 2003. godine, a od tada je i Ured počeo na radu, sa radom u tim prostorima. Vrijeme dok se prostor uređivao iskoristili smo radi predstavljanja u medijima, naročito u onom dijelu medija koji su dostupni djeci, to su dječje misije, da upoznamo i javnost i naročito djecu sa ulogom i pojmom pravobraniteljstva kao i sa dječjim pravima. Isto tako sa velikim zadovoljstvom mogu vas izvijestiti da je Hrvatska od prošle jeseni, odnosno naš Ured članica Europske mreže ombutsmana za djecu, a to je jedna cijenjena udruga europskih ovakovih ili sličnih institucija. U Izvješću, u prvom dijelu Izvješća zapravo apostrofirana su tri slučaja koji su medijski popraćena, a to je slučaj "Story Super Nove Juniors", dječje emisije u kojoj je došlo do teškog ismijavanja i poruge upućene prema djeci od strane od odraslog člana žirija u toj emisiji koji se djeci rugao, beljio, ismijavao, a u jednom trenutku je i maloljetnom djetetu dobacio je, djevojčici dobacio je broj svoje sobe. U tom slučaju Ured je intervenirao pismom prema Uredništvu NOVE TV i dječak, mladić koji se djeci ismijavao, on se ispričao i primijetili smo da više nije bilo njegove nazočnosti u toj emisiji i uopće u javnosti. Drugi slučaj je slučaj djevojčice Ele koji je bio užasno i daleko duže unatrag prije nego, prije razdoblja ovog Izvješća medijski eksploatiran i u kojem je djetetova privatnost, njegovo zdravstveno stanje i osobne prilike nepotrebno štetno izloženo pažnju i interesu javnosti, na koji način je ipak došlo do toga da je dijete tek najminimalnije integrirano u školsku i uopće društvenu sredinu. Naime, djevojčica i dan danas ide u razred samo sa dvoje djece i ja ne mogu prihvatiti da je razred od troje učenika u jednoj Kutini koja je pola, puna djece, da je to razred u stvarnom smislu. Po meni je to razred samo, eto, u formalnom smislu da ga možemo tako nazvati. Isto tako, ovih dana kada su bili upisi djece u prvi razred osnovne škole, Vladi Republike Hrvatske upućena je inicijativa da uputi i moli lokalnu zajednicu da sačini sve pripreme za polazak druge djevojčice u školu, koja također živi u toj udomiteljskoj obitelji, da se ne daj Bože takova ili slična situacija ne bi ponovila na štetu djece i na sramotu ove države i ove jeseni. U odnosu na drugi predmet koji smatram potrebnim istaknuti, treći predmet je slučaj dječaka Kamerunca koji je završio u dječjoj bolnici u Zagrebu i nakon što je počinio samoubojstvo popivši pola litre varikine, on je dijete bez roditeljskog starenja, dijete koje je uhićeno na području Ozlja i prepraćeno u Dom za djecu s poremećajima u ponašanju u Dugave. Budući je tamo bio potpuno neprilagođen povremeno je zbog svoje crne boje kože doživljavao i napade od strane druge djece, došlo je do tog pokušaja suicida i zapravo voljom i benevolentnošću svih tijela u ovom predmetu dječak je smješten u Dječji dom Nazorova, odnosno u dom za dječake u Selskoj i sada je dobro i ne čini niti osoblju, niti ima kakvih problema, niti osoblje ima sa njim bilo kakvih problema. Međutim, ovaj predmet je aktualizirao ozbiljan problem tretmana djece bez roditeljske skrbi jer je Hrvatska svakako zemlja u kojoj se vrlo često u tranzitu mogu naći djeca koja nemaju adekvatne roditeljske pratnje, a prvenstveno mogu reći da smatram da nije primjereno da ta djeca budu smještena u domovima za djecu s poremećajima u ponašanju jer oni nemaju poremećaje u ponašanju. Također iskazao se problem skrbnika. Činjenica je da skrbnici mnogo puta ne znaju jezik, znači nema ni elementarne komunikacije između štićenika i skrbnika i drugi problemi. Budući smo kao što vjerojatno i zastupnici su upoznati bili vrlo prisutni u medijima i upoznavali javnost, građane, naročito djecu sa postojanjem Ureda vrlo često se to odrazilo na način da su se građani pojedinim poticajima svojim javljali ovom Uredu radi ocjene i zaštite dječjih prava. Kada bih sada morala načiniti statistiku otprilike 20 do 25% predmeta odnosi se na sporost rada pravosuđa. Nijedan pravobranitelj pa tako ni ja nema pravo niti na jedna način intervenirati i uplitati se u rad suda. Ali ono što vama kao zastupnicima smatram da trebam reći jest to da smatram apsolutno nedopustivim da bi se na uzdržavanje prvostupanjsku presudu u predmetima radi uzdržavanja čekalo tri, pet ili sedam godina, a da u međuvremenu dijete nema regulirano pitanje privremenog uzdržavanja, bilo putem privremene mjere od strane suda, bilo putem instituta privremenog uzdržavanja od strane Centra za socijalnu skrb. Isto tako, građani, uglavnom majke, su iskazali velike poteškoće kod postupka ovrhe jer ni sud ni vjerovnici djece ne mogu biti do te mjere kreativni koliko kreativan i maštovit može biti dužnik koji izbjegava plaćanje uzdržavanja. I konačno, jedan problem koji se ukazuje tijekom parničnog postupka, da postoji veliki nesrazmjer između iskazanih prihoda i onih doista stvarnih prihoda. Nije rijetko da obveznici plaćanja uzdržavanja roditelji kao da izazivaju. Dolaze na sud sa skupim autima, u skupim odijelima, evidentno je jasno da žive više nego pristojno, a da donose potvrde da su nezaposleni ili da im je primanja tisuću 700 kuna mjesečno. U tom smislu, možda bi bilo dobro promišljati i o možda o promjeni legislative u toj sferi. Isto tako, velik broj predmeta odnosi se na pritužbe i na nepostupanje i nedovoljni senzibilitet i nerazumijevanje djelatnika centara za socijalnu skrb, kako u pogledu rokova tako u pogledu, kako roditelji to smatraju, pokazivanja nerazumijevanja za postupanje. U određenom dijelu predmeta svaka stranka koja izgubi spor, ja to kao odvjetnica bivša znam, ona ima pravo biti nezadovoljna i stranka može donijeti svoju ocjenu u jednom predmetu o manje ili više da je zadovoljna sa postupanjem. Međutim, kada se ti predmeti traže na uvid, doista u određenom broju možemo reći da rokovi od 60 dana za donošenje privremene mjere radi povjeravanja djeteta nisu poštovani. Naime, postupak posredovanja kod Centra za socijalnu skrb je onaj postupak kada roditelj pokazuju najveću tenziju emocionalnu, psihološku i kada ta njihova svađa svakako postoji u najvećoj mjeri. Vrlo često roditelji koriste svoju djecu i postupak u centru da preko njih razračunavaju svoje imovinske, emocionalne partnerske i druge odnose, a da zanemaruju interes djece. Kada Centar za socijalnu skrb doprinosi toj situaciji svojim propuštanjem da tu privremenu mjeru donosi u zakonskom roku od 60 dana, nego nekad to traje 6, 7 ili 8 mjeseci kao da država zapravo šalje na neki način poruku da tim neriješenim stanjem da je dopušteno da se takvo nasilje prema djeci dešava. U određenom broju centri su doista učinili sve što su mogli u granicama svojih ovlaštenja da pomognu roditeljima, ali su roditelji potpuno nerazumno pokazivali odsustvo željeza bilo kakvom suradnjom i pomoći djetetu i po mojoj ocijeni pokazala se jedna potreba promišljati o osnivanju možda za početak na županijskim razinama jednih visoko specijaliziranih obiteljskih savjetovališta koji bi stručnim radom putem pomoći djeci, roditeljima ovakve situacije bili pomoć tijelima, institucijama u riješavanju ovakvih situacija. U Zagrebu je to lako. Postoje i bračna savjetovališta, postoji poliklinika za zaštitu djece grada Zagreba. Znam da se 28. 4. takvo savjetovalište osniva u Splitu. Međutim, meni je vrlo dvojbeno što je sa djecom na otocima, u malim sredinama u područjima od posebne državne skrbi, gdje djeca i roditelji imaju identične takve probleme, a nemaju nikakve pomoći? Nitko ne može očekivati da netko iz Topuskog ili netko iz okolice Gračaca ili iz Slavonije odlazi na savjetovanje u Split ili Zagreb. Mislim da jednog dana kad vi o tome budete donosili odluku da se o tome promisli. Međutim, dva predmeta su apostrofirana u ovom izvješću koliko god, ja ću vjerojatno u ovom izlaganju djelomično na sebe izazvati i bijes, institucija socijalne skrbi, ali negdje to je moja uloga, ja moram biti spremna da me određeni broj ljudi i ne voli. U dva predmeta, a oni su opisani na stranicama 32. i 35. izvješća, smatram da tijela socijalne skrbi doista nisu napravila sve ono što su trebala radi zaštite djeteta. Prvi predmet radi se o dječaku o gotovo tipičnom slučaju da je dijete povjereno majci. Radilo se o dječaku od 10 godina, otac je protupravno dijete nakon razvoda zadržao i majci ga nije vratio i ne vraća ga sve do danas godinu i pol dana. Majka je upozoravala od centra za socijalnu skrb, državnog odvjetništva, potpuno očajna išla je HHO-u, UNICEF, svim mogućim tijelima organizacijama do čega dolazi. Međutim, diošlo je do toga da je dijete vještačeno tek godinu i pol dana nakon tog protupravnog oduzimanja i završio u poliklinici za zaštitu djece sa dijagnozom emocionalno teško zlostavljanog dijeteta i djeteta teško induciranog od strane oca protiv majke. Po meni do takove ocijene takove opservacije stručnjaka trebalo je doći daleko ranije. Konačno, postojala je i presuda Hrvatskog suda, i smatram da ni jedan građanin nema pravo tu preuzimati pravdu u svoje ruke i mijenjati faktično stanje ne poštujući postojeće pravno stanje. Postoje dakle, redoviti instrumenti, to je jedan tipičan primjer i sada događa se to, do toga da taj dječak budući gotovo dvije godine svoju majku nije vidio, niti je s njom komunicirao, ja smatram da nema stručnjaka koji će ga da tako kažem, možda nije pravilan izraz na ovom mjestu sastaviti da to dijete normalno funkcionira, jer uopće nije pod notorno koliko je majka potrebna u životu svakog djeteta. Potpuno je jasno i ja prihvaćam djetetovo pravo da ono izrazi svoje mišljenje i da to mišljenje bude u … da želi vidjeti sa tatom, živjet sa tatom. O tome nema spora. Ali da ono dvije godine u Zagrebu ne može vidjeti svoju mamu i da se mama za viđenje obraća HHO-u, UNICEF-u- državnom odvjetništvu, centru za socijalnu skrb i da nakon godinu i pol dana što dijete u Centru za socijalnu skrb vidi mamu da ju tamo pljuje, psuje, gura nogama, smatram da to toga nikako nije trebalo doći. Drugi predmet je predmet prognaničke obitelji iz Slavonije, koja je završila u Rovinju u prognaničkom kampu, dakle tamo žive već 9-tu godinu, to je jedan užasan predmet o 10-toro malodobne djece, koja su potpuno zdravstveno, odgojno, socijalno i u svakom smislu zapušteni. Centar za socijalnu skrb je imao saznanja ako ne ranije, a morao je po meni kao centar imati saznanja o prognanicima na svom području i o njima skrbiti i pomoći tim roditeljima, ali ono svakako od 2001. godine imao je saznanja da su ta djeca teško zapuštena. Dio djece su preteško bolesni, na oči, neki slijepi, posluslijepi, sa očnim protezama, djevojčica sa mentalnom retardacijom i nepokretna. A oni koji su zdravi uopće ne idu u školu, a jedan ide u školu, taj je potpuno odgojno zapušten na način da psuje, tuče nastavnike, pljuje, vrši nuždu izvan toaletne školjke. Prosvjetna tijela upozoravali su centar, udruga koja je mene obavijestila o tom predmetu pisala je u nebrojeno puta, kako centru tako policiji, i u cijelom, otac je međuvremenu suđen radi zlostavljanja djece i supruge u razdoblju od 95. do 2001. godine, dakle u razdoblju od 6 godina. Međutim, i dan danas ta djeca žive sa roditeljima, po meni u potpuno neprimjerenim prilikama, ovaj predmet gdje smo obavijestili tijela nadzora, dakle Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, a smatrali smo potrebno obavijestiti i Vladu. Ono što znam sada najsviježije, da je otac sada u pritvoru, da je podnesena nova kaznena prijava radi novog kaznenog dijela zlostavljanja djece za novi period koji nije obuhvaćen presudom, od 2001. do danas. Prema tome, mi ćemo sad za godinu dana imati period od 10 godina zlostavljanja djece, i sada što god ovog trenutka svi mi poduzeli za tu djecu neke stvari su nepovratno izgubljene. Jer se ne postupanje u zdravstvenoj skrbi i u obrazovanju definitivno ne može nadoknaditi, nitko od nas više sad ne može ići u osnovnu školu. I konačno, evo na kraju vidim da možda sam previše i predugo uzela riječ. Sve češće, pa i tijekom 2003. javljala su nam se djeca i posebno i najviše ukazali su na problem vršnjačkog nasilja među djecom, do te mjere strašnom, tu se radi i o verbalnom nasilju, dakle uvredama, prijetnjama, otimanjem užine, novca, tu se radi o teškom fizičkom nasilju, ne više samo naguravanju, bockanju, izmicanju stolice, nego do udaranja rukama i nogama, ja vam mogu ilustracije radi ispričati primjer, prestrašan primjer djevojčice koju su vršnjaci haljinicu preko glave stavili, uzeli za ruke, pa je tako vukli po šoderu oko škole. Isto tako slučaj dječaka kojega su na silu ošišali. Prema tome, smatram da je nasilje među djecom odraz zapravo jednog velike količine nasilja u svijetu odraslih, jer to je ona poruka koju mi šaljemo. Ono što vam mogu reći, što smatram dobrim i svijetlim, u što zaista vjerujem, da ovog časa postoji Vladin program za spriječavanje nasilja među mladima, koje na veliku sreću vrlo strukturiran, jasni su nositelji i jasni su rokovi. Ovog časa je 1.5. je rok, prvi rok za evaluaciju tog programa, ja u taj program jako vjerujem, i ozbiljno moja dužnost prozivati ona tijela koja po njemu ne budu postupala, jer smatram da je situacija više nego katastrofalna, a na to smo i upozoreni početkom 2004. godine, i situaciju u dječijim domovima, ali dječiji domovi nisu jedino mjesto gdje se dešavaju, dešava nasilje među djecom. I ono na kraju što vam samo želim reći, budući pravobranitelj za djecu nema nikakvog smisla ukoliko se ne druži i ne čuje djecu. Mi smo negdje da dobijemo prvu sliku djetinjstva djeteta Hrvatske i da čujemo taj glas djece upućivali, a to činimo i danas uputili, i to činimo i danas, pisma na škole, nevladine udruge, osnovne i srednje škole, dječije domove s molbom da nam djeca pišu o tome kako percipiraju svoja prava, što im se događa, da li su bili diskriminirani, zlostavljani, što bi poručili meni i oni koji odlučuju o tome što treba promijeniti i ja sam za to, za to, pa i u ulozi svojevrsnog glasnogovornika djece na ovom mjestu i zato što su me to djeca u nekim pismima i zamolila da zastupnicima u Hrvatskom saboru kažem njihov glas. Dala sebi slobodu da priložim ovom Izvješću neke od tih pisama i poruka koje vrlo indikativno ukazuju na ove probleme koje su i predmetom Izvješća. Iako je to naravno, i prilično neuobičajeno. Djeca su naime uvijek u jednoj sferi da nešto nemaju. Oni nemaju pravo glasa, nemaju svoje političke stranke, oni nemaju dostupnost informacijama i oni nemaju fizičku snagu koju svijet odraslih vrlo često koristi kada mu nedostaje nekih drugih argumenata. Ja vam naravno, ovo je možda i više i predugo nego što je uobičajeno, ostajem na raspolaganju, na pozaciji na sve eventualne odgovore, sugestije ili primjedbe na ovo Izvješće. Predugo, predugo kao i uvijek.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, gospođo pravobraniteljice za djecu, drage kolegice i kolege, u ime Odobra za ljudska prava i prava nacionalnih manjina ja neću samo pohvaliti rad gospođe pravobraniteljice i reći da smo naravno, jednoglasno poduprjeli ovo Izvješće. Nego ću vrlo rado budući da smo kao zainteresirano tijelo na svojoj 4 sjednici sveobuhvatno raspravljali o ovoj problematici kojom pridajemo izuzetan značaj, iznjeti i dio iz naše rasprave pa smatram da je to i doprinos uopće rješavanju ove problematike u društvu općenito. Dakle, naš Odbor je ocjenio da je temeljni zadatak i uloga pravobranitelja za djecu, upoznavanje djece sa njihovim pravima i načinom njihova ostvarivanja i zaštite ali to je potrebno i posebno naglasiti i sa obvezama. Smatramo da djecu treba učiti i obvezama od samog rođenja. Isto tako smatramo da je mogućnost dostupnosti gospođe pravobraniteljice nešto što trebamo osigurati ali i potpora medija koji senzibilizirajući društvo na tu problematiku imaju svoj poseban značaj. Ocjenjujemo također vrlo važnim i djelovanje sudova i centara za socijalnu skrb i drugih tijela koja sudjeluju općenito u ovoj obiteljskoj problematici ali sve u stvari za zaštitu prava i interesa djece posebice. Stoga smatramo nedopustivim sporost rješavanja ovih pitanja na našim sudovima i smatramo da treba ili u okviru posebnih odjela na sudovima, tzv. obiteljskih odjela ubrzati rješavanje ove problematike jer samo pravodobno rješavanje donosi pravdu za onoga a to je u ovom slučaju najslabiji dio populacije, djeca i u tom slučaju, pravovremenost rješavanja sudskih sporova znači pravdu. Niz okolnosti zbog čega se često ne provodi ovrha kada je već i dosuđena su posebni problemi i smatramo da tim mehanizmima i tim rješavanjima treba dati prioritet. Ovo što smo razgovarali o alimitacijskom fondu smatramo dobrim, odnosno Fond državni za uzdržavanje djece ali ga ne smatramo modelom koji bi u biti pospješio ne plaćanje obvezama nego ga smatramo dapače onim koji će ubrzati plaćanje obvezama ali i prisiliti onog koji ima tu obvezu da je na vrijeme rješava. Smatramo također da resorna ministarstva odnosno svi oni koji se bave tom problematikom moraju se više angažirati oko edukacije i vratiti, to je posebice važno, i taj segment mislimo posebno razmatrati, dostojanstvo profesora i nastavnika u školi što smatramo da u ovom trenu slučaj nije i često su i zbog toga problemi i u školama, nadamo se da će se to riješiti povoljnije. Financijska sredstva koja su potrebna za to, smatramo da je potrebno povećavati i ne na kraju rekla bih, da su posebne grupe djece u okviru ovih, ukupno slabijih, kao što su invalidi i djeca sa posebnim potrebama također bila u djelokrugu našeg razmatranja i vrlo nam je drago bilo čuti od gospođe pravobraniteljice da upravo taj djelokrug proširuje i da je upravo u obilasku, dakle ustanova koja se bave brigom o djeci sa invaliditetom i djecom sa specijalnim potrebama. Još jedanput povlaćim, jednoglasno Izvješće je prihvaćeno, pohvaljujemo rad gospođe pravobraniteljice i očekujemo suradnju. Hvala.
Zahvaljujem zastupnici Sučec-Trakoštanec, u ime Odbora za ljudska prava i nacionale manjine koja nas je obavijestila o zaključcima Odbora. Ima li još predstavnika odbora? Ako ne, prelazimo na raspravu po Klubovima. Prvi je na redu Klub SDP-a i zastupnica Milanka Opačić, izvolite gospođo Opačić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, gospođo pravobraniteljice za djecu, kolegice i kolege zastupnici. Mislim da je ovdje evo, i ne samo kroz ova izvješća koja smo danas čuli nego i sve ono što smo mi kao zastupnici mogli čuti na svim odborima kroz koje je prošlo ovo Izvješće pravobraniteljice za djecu, dakle, moglo se vidjeti da svi podupiru ovo Izvješće, ne samo to nego da su svi na neki način dali i potporu ovoj jednoj potpuno novoj instituciji koja možda efektivno radi samo tri mjeseca. Dakle, jednoj instituciji za koju smo smatrali u prošlom sazivu Sabora da ju je potrebno ustanoviti u Republici Hrvatskoj i mislim da se već sada nakon ovog vrlo kratkog rada i nakon ovog izvješća kojeg smo dobili u pisanoj formi i ovo sve što je pravobraniteljica rekla u svom usmenom izlaganju pokazuje dakle, da je bila puna opravdanost postojanja takve jedne posebne institucije koja se bavi pravima i zaštitom djece. Treba reći isto tako da je ova Sabor u protekle 4 godine učinio vrlo velike zakonodavne izmjene koje su išle u korist veće zaštite djece od toga da smo povećali kazne zatvora za one koji zlostavljaju i zanemaruju djecu, da smo uveli mnoge zaštitne mjere, da smo ustanovili potpuni drugačiji način ispitivanja i suđenja na sudovima za mladež kada je u pitanju zlostavljanje djece. Sve dakle u cilju kako bismo djecu koja su bila žrtva zlostavljanja zaštitili od daljnjeg zlostavljanja sustava onoga trenutka kada dođe do procesuiranja kaznenog dijela zlostavljanja djeteta. Uspjeli smo isto tako dati i puno veće ovlasti policiji kada je u pitanju prikupljanje podataka i argumenata o zlostavljanju djece, naime te mjere smo podigli na razinu onoga što se u Kaznenom zakonu i kaznenom postupku tretira kao mjere za zaštitu od nacionalne ugroze. Uspjeli smo isto tako prošle godine i zaposliti negdje oko 185 stručnjaka mentalnog zdravlja u osnovnim i srednjim školama, nedovoljno malo zbog toga što je nedostatak te vrste stručnjaka u našim školama, puno, puno veći od ovoga broja koji je protekle godine zaposlen i meni je žao što u ovoj godini nisu osigurana sredstva za dodatno zapošljavanje te vrste stručnjaka u našim školama. Bez njih neće biti rješavanja onoga o ćemu je ovdje pravobraniteljica govorila a to je buling, ili po hrvatski rečeno nasilje među djecom u školi. Ja ću ovdje reći da mislim da je vrlo veliki problem djece, ne toliko možda u ovom zakonodavnom djelu koliko u onom provedbenom tijelu, naime još uvijek je u našoj zemlji riječ o jednom vrlo inertnom sustavu kada je u pitanju zaštita djece. Naime, još uvijek oni koji su žrtve nasilja moraju sami gurati čitav sustav kako bi se zaštitili i kako bi došlo do sankcioniranja zlostavljača. To je nešto što je apsolutno neprihvatljivo. Čitav sustav bi ovdje trebao biti prvenstveno u, usmjeren na to da se zaštiti žrtva zlostavljanja i to što je moguće prije kako bi posljedice toga zlostavljanja bile što manje. Nažalost sustav je takav da ga ustvari žrtva čitavo vrijeme mora svojim zalaganjem i svojim inicijativama gurati kako bi nešto postigla. Nažalost u Hrvatskoj još uvijek isto tako prisutna i jedna praksa koja se može nazvati linija manjeg otpora, a to je praksa u kojoj se ne prijavljuje saznanje o zlostavljanju djeteta. Naime članak 300. Kaznenog zakona je uveo kazneno djelo za sve one koji rade sa djecom, koji su u doticaju sa djecom, koji znaju za dakle zlostavljanje djeteta, a koji to saznanje ne prijavljuju. Riječ je o tome da su zakazale mnoge strukovne udruge kao što je naprimjer Liječnička komora koja nigdje nije našla za shodno educirati i informirati liječnika da onog trenutka kada ne prijavljuju zlostavljanje za koje znaju da čine kazneno djelo po članku dakle 300. Kaznenog zakona. Isto tako svi oni kao članovi obitelji koji znaju da se dijete zlostavlja, a vrlo je veliki nažalost broj slučajeva gdje članovi obitelji ili otac, ujak ili bilo tko drugi zlostavlja dijete, majka često puta zna za to zlostavljanje i pod izgovorom da čuva negdje obitelj na okupu ne želi to prijaviti, isto tako čini kazneno djelo dakle po Kaznenom zakonu. Ja ću ovdje isto tako reći da ne postoji sustavna edukacija svih ljudi koji rade sa djecom. Ne postoji čak što je vrlo, vrlo opasno i pojavljuje se ponekad na našim sudovima kao vrlo velika opasnost da oni koji bi trebali biti sankcionirani izbjegnu pravu kaznu. Riječ je naime o sudskom vještačenju koje je na neki način zadnja riječ u sudskom procesu, sudskih vještaka gdje uopće ne postoji dakle sustavna edukacija tih ljudi koji će sutra donositi svoju zadnju riječ o tome da li je dijete zlostavljano ili ne. U svim zapadnim zemljama postoji određeni program edukacije koji moraju proći, postoji određeni broj sati koje moraju provesti u radu sa zlostavljanom djecom, postoji određeni intervjui, određeni broj intervjua koje moraju odraditi sa zlostavljanom djecom. Postoje neki mentori koji s njima rade na tome i uče ih kako doći i na koji način doći do pravih i sigurnih pokazatelja da je dijete zlostavljano ili da to nije. U Hrvatskoj to ne postoji dakle problem sustavne edukacije svih onih koji rade sa djecom je vrlo, vrlo veliki problem. Ovdje ću isto tako reći o, nešto i o određenim postupcima tijela koji bi trebali raditi na progonu zlostavljača, a koji u nekim slučajevima ne znam iz kojih razloga obustavljaju progon zlostavljača. Naime ovoga puta ću govoriti o jednom problemu dakle seksualnog i emocionalnog zlostavljanja od strane vlastitoga oca gdje je, ovaj, Državno odvjetništvo na vrlo jedan neprimjereni način izvršilo utjecaj u trenutku kada je županijski državni odvjetnik koji je vodio taj proces bio nekoliko dana na godišnjem odmoru dakle u tom jednom malom intervalu kada je on bio na godišnjem odmoru pojedinci iz Državnog odvjetništva su zaustavili i povukli kaznenu prijavu i zaustavili kazneni progon ovakvog jednog seksualnog zlostavljača. Ono što je najtužnije u cijeloj ovoj priči jest da je to dijete sada prepušteno potpuno dakle legalno i po zakonu, prepušteno na milost i nemilost daljnjem zlostavljanju od strane vlastitih roditelja. Ima nažalost i slučajeva gdje se čisto dakle seksualno zlostavljanje koje se u istražnom postupku dokumentiralo prikazuje kao ili kvalificira od strane Državnog odvjetništva samo kao bludna radnja. Za bludnu radnju koliko mi je poznato kazna zatvora je 3 godine, za seksualno zlostavljanje je 15 godina. Prema tome vrlo je velika razlika u samoj kazni koju će zlostavljač dobiti i vrlo je velika razlika u zastari dakle u godinama zastare jer je nažalost riječ o procesima koji se jako, jako dugo vode na našim sudovima. Prema tome i ovaj, ova činjenica dakle dužine zastarnih rokova je izuzetno bitna kako bi se zlostavljača kaznilo. Moram samo reći da je naprimjer, ja sam pokušala to malo uvećati jer sam htjela da vidite jedan dokaz. Dakle ovo je crtež jedne djevojčice koja je nacrtala kako izgleda njezin odnos sa vlastitim ocem. Dakle ovdje je nacrtan jedan seksualni odnos. Djevojčica je zlostavljana od 9 do 17 godine svoga života. Svi koji su bili u njezinoj obitelji znali su za to zlostavljanje. Nitko ga nije prijavio. Nitko joj nije pomogao. Kada je navršila 18 godina prijavila je vlastitog oca i vlastitog brata za dugogodišnje zlostavljanje. Nažalost prekasno jer su traume od dugogodišnjeg seksualnog zlostavljanja na ovaj način ostavile traga na tako jednom mladom biću kao što je bila ova djevojčica. Nažalost puno je ovakvih crteža koje sam ovdje mogla pokazati i evo često puta se dogodi da se ovakav jedan dokaz bagatelizira i da se tumači isključivo kao bludna radnja. Ono što je dobra tendencija u zadnje vrijeme, a to je da suci najčešće u zadnje vrijeme izriču za ovakvu vrstu zlostavljanja najtežu moguću pa, kaznu, dakle najvišu kaznu od 15 godina. Ja se nadam da će možda i u ovim narednim promjenama Kaznenog zakona doći do još nekih pomaka u tom dijelu kako bismo poslali društvenu poruku da je zlostavljanje djeteta neprimjereno i da ga treba adekvatno i kazniti. Ovdje je bilo nešto od strane pravobraniteljice i rečeno o bulingu u školama dakle o nasilju među djecom. Apsolutno se mislim možemo složiti sa jednom činjenicom da je riječ o dakle nasilju koje djeca vide oko sebe i vide ga na primjer i u svojoj obitelji. Mi nažalost vrlo malo radimo na tome da prekinemo taj negdje pakleni krug nasilja jer se u mnogim istraživanjima pokazalo da je 75% naprimjer muškaraca koji zlostavljaju svoje žene i djecu u obitelji su ustvari ljudi koji su u djetinjstvu bili sami zlostavljani. Prema tome njima nitko nije pomogao. Nitko im nije rekao da je zlostavljanje nešto što nije način ponašanja, što nije obrazac dobrog vladanja i da to dakle nije nešto što bi oni dalje trebali prenositi i zbog toga evo imamo situaciju u kojoj se djeca dakle međusobno evo zlostavljaju do toga da čak imamo i vrlo teške ozljede među djecom. Rađeno je naprimjer jedno istraživanje udruge “Hrabri telefon” koja se bavi zlostavljanom i zanemarenom djecom gdje se naprimjer u hrvatskim školama došlo do saznanja da je svako četvrto dijete izloženo nasilju od svojih vršnjaka, da je 27% ispitanih učenika doživjelo barem jedan od oblika nasilja u školi gotovo svakodnevno. Međutim ono što je zabrinjavajuće to je da raste broj djece koje su i žrtve i nasilnici. Dakle djeca naprosto projiciraju jedan model koji se na njima primjenjuje projiciraju ga dalje. Kako se njih tuče tako oni tuku i ostalu djecu i to je nešto što nas dakle mora zabrinuti. Naprimjer podatak o tome da je 16% djece svakodnevno nasilno prema drugoj djeci. Od toga je 33% dječaka i 17% djevojčica. Upravo zbog toga je vrlo bitno da se u školama dakle krene u dodatno još zapošljavanje stručnjaka mentalnog zdravlja, da ih se educira u ovom dijelu isto tako da se u škole uvede i ono o čemu smo jučer neki od nas govorili a to je odgoj za nenasilno rješavanje sukoba ia to dakle od djece već kad asu u vrtiću do one najmlađe dobi da ih već tada naučimo da ako je Marko uzeo Ani autotić da se to može riješiti drugačije a da se ne mora dakle to rješvati pljusakam , udarcima, guranjem i tako dalje. Već negdje u najranijom dobi trebamo učiti djecu nenasilno rješavanju sukoba. Još ću samo nešto reći o tome što znači šutjeti o zlostavljanju djecei to mislim da je ono što je najveći problem neprijavljivanje zlostavljanja šutnja jeset zločin. Naime prije mjesec dana imala sma prilike u Splitu spliltskoj televiziji gledati jedan dokumentarni film, jednu ispovjest čovjeka koji je danas odrastao čovjek defektolog, dakle stručnjak koji danas i radi sa djecom. Čovjeka koji je ispričao svoju priču o tome kako ga je zlostavljanja njegova maćeha kako mu je pržila guzu na štednjaku kako ga je vezala, kako mu je izbila sve zube. Ono što je on rekao u toj emisiji mora biti poruka svima nama. Njegova je poruka bila ne bole me toliko traume koje sam prošao, sva ta zlostavljanja koja sam prošao naravno ostavila su neki ožiljke, najveća trauma koju imam do danas danas je ta što mi nitko nije pomogao. Svi su znali svi su vidjeli moju razbijenu glavu, moje raskrvaljene zube, moj vrat koji je bio puno ožiljaka, moje ruke noge koje su bile izbijane, izudarene, moje opekline svi su se micali od mene kao da sam kužan i nitko mi nije htio pomoći. Od profesora. liječnika, susjeda, rodbine. To mora biti poruka svima nama šutnja je zločin svatko od nas tko zna za zlostavljanje djeteta dužan je to prijaviti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem gospođo Opačić. U ime kluba HDZa zastupnica Marija Bajt. Izvolite gospođo Bajt.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, gospođe i gospodo. Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2003. godinu klub Hrvatske deomkratske zajednice prima na znanje. Pravobranitelj za djecu osnovan je zakonom u svibnju 2003. godine, imenovan u srpnju 2003. a na dužnost pravobreniteljica je stupila daavnjem prisege pred Hrvatskim saborom 25. rujna 2003. godine. Stoga u ovome izvješću raspravljamo o izvješću u vremenu od oko tri mjeseca. Djeca mladež i maloljetnici nemoćne osobe pod osobitom skrbi su hrvatske države, temeljem Ustav RH i članak 61, 62, ,63. i 634. Ustava. Republka Hrvatska potpisala i ratificirala konvenciju o pravima djeteta i time preuzela obvezu njezina provođenja kao izmjene i prilagodbu zakona u skladu sa konvencijom što znači da se obvezjala na povećanu senzibilnost u zaštiti djece od svih oblika tjelesnog ili mentalnog nasilja. Te mora budno motriti nad mogućim kršenjem prava djeteta , zanemaivanja, izrabljivanja i tjelesnog kažnjavanja djece. Jedan od zadataka pravobranitelje za djecu je i upoznavanje djece sa njihovom pravima i načinom ostvarivanja njihove zaštite ali istovremeno i njihovom obvezama. Posebno bi bili važni pokazatelji o nasilju u obitelji jer su često upravo tamo gdje bi trebala biti najzaštićenija i dobiti najbolju moguću skrb i razvojne poticaje djeca često i žrtve. Prvo i osnovno pravo djeteta je ne smijemo to zaboraviti , da bude voljeno. I prečesto zaboravljamo poznatu rečenicu iz Malog Princa, sve su velike osobe prvo bile djeca ali malo njih se toga sjeća. Tijekom života suočeni su sa velikim brojem najrauzličitijih sstresnih i traumatskih događaja, te gubitaka koji u nama ostavljaju različite posljedice. Djeca ono što im se događa tumače i doživljavaju u okvirima svoga nevelikog životnog iskustva, i čćesto vrlo traumatično proživljavaju događaje i gubitke ovdje isto tako ne smijemo zaboraviti hrvatsku stvarnost i ratnu i poratnu zbilju. kako bi ured pravobranitelja za djecu ne samo popisivao činjenice nego i svarno pomagao djeci potrebno je prije svega razumjeti što se u djetetu zbiva, mora pravodobno uključiti sva nadležna dražvna tijela posbno centre socijalne skrbi i prilagoditi pristu svakom pojedinom djetetu. Posebno djeci sa invaliditetom i posebnim potrebama. prije dolaska u socijalnu ustanovu mnoga djeca su izložena nedovljnim mogućnostima za cijelovit rast i razvoj, seksualnom zlostavljanju te traumatskim događajima i nasilju među i nad roditeljima. Nasilje kojel ukjučuje djecu nasilje prema djecu, nad djecom mora izazvati ne samo pojačanu zabrinutost nego i djeltvornu zaštitu Ureda pravobranitelja za djecu. Pri tome je važna uloga cijelokupne zajednice osobito medija. Iz izvješća pravobraniteljice je vidljivo da seu dječja prava uključujući i zašitu privatnosti često možda i nesvjesno ali na najgrublji mogući način zloupotrebljena putem medija. U posljednje vrijeme puno se govori o poštovanju i kršenju ljudskih prava među kojima posebnu skupinu čine djeca. Temeljem konvencije o pravima djeteta svoj djeci u RH su zajamčena njihoav prava ali po mišljenju kluba Hrvatske demokratske zajednice cilj je da djeci ne budu samo zakonmom zajamčena prava nego da se njihovo kršenje a time i potreba za zakonskim mjerama svede na najmanju moguću mjeru. I zbog toga s na kraju pitamo što smo spremni učiniti mi pojedinici. jesmo li dovoljno senzibiizirani, za reagiranja o tome što su dječja prava i kako ih primjeniti. Kada su djeci osigurani u najvećoj mogućoj mjeri dobri uvjeti za život i razvoj kada imajju dovoljno hrane, osiguranu zdavstavenu zaštitu i školovanje djetetu je uz ljubav potrebno da su odrasli prisutni u njihovolm životu u ulozi koju ljudskih i psihološki pripada. kako zainteresirani partneri koji se senzibilno reagiraju na njihove potrebe i sudjeluju u njihovom životu. Osiguravanjem uvjeta u kojima djete istinski živi svoja prava odgajaju se građani koji živeći svoja prava istodobno poštivati i promicati pravo drugoga. Iz izvješća o radu pravobranitelja za djecu vidljivo je da je rad ureda uz osiguranje prostora i stručno ekipiranje bio usmjeren prema brizi i skrbi za djecu, kao iskazanom prioritetu Republike Hrvastke u nastajanju da se smanji i sprječi nasilje nad i među djecom. Zbofg toga klub Hrvaske demokratske zajednice, izvjeće o radu pravobranitelja za djecu za 2003v. godinu prihvaća. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Bajt. U ime kluba HSPa zastupnik gospodin Pero Kovačević izvolite gospodine Kovačević.
Gospođo potpredsjednice, gospođo državnma pravobraniteljice, kolegice i kolege. Klub Hrvatske stranke prava odnosno ekspertni tim si je dao truda da se sagleda suštinski problem zaštite djece i ostvarivanje prava djece u Hravtskoj. Jer to znamo što djeca znače i kakav je poloćaj djece čuli smo ovdje dosta. ali što je najbitnije u svemu tome to ću vam i kazati ovdje se dosta govorilo o tome koliko je u smislu prava i normiranju propisivanju prava učinjeno, to je istina učinjeno je puno. Ali je jako malo gotovo ništa nije učinjneo u smislu uspostave učinkovitog sustava koji će omogućavati i štiti djecu i u smislu ostvarenja tih prava. Zbog toga Hrvatski sabor bi trebao poduzeti aktivnosti usmjerene na zaštitu i omogućavanje ostvarivanja prava djece prije svega uspostavom znači jednog učinkovitog sustava. Naime kod nas u Hrvatskoj je to pojava kao normalna shvaćena u zadnjih desetak godina je uočen porast razno-raznih državnih službi, institucija koje se bave istom problematikom pa tako je i u ovome području zaštite i prava djeteta. Na žalost ti navedeni pomaci u broju, a kasnije ću vam kazati kako smo mi i u ovom području prenormirani, nisu polučili ono najvažnije da smo učinili pomak baš u smislu ostvarivanja i zaštita prava djece. Naime pomak je napravljen samo u smislu promicanja medijski o pravima i to se mora reći, ali nije napravljen onaj najvažniji pomak a to je onaj pomak u uspostavi sustava koji će raditi u smislu ostvarivanja prava. Prema tome mi također ovo dostavljeno izvješće uzimamo k znanju i ne možemo smatrati da je to izvješće se može u ovome trenutku usvojiti. Naime, što imamo. Imamo na 40-tak stranica sadržanih i bitnih i nebitnih, istaknutih a i bome neistaknutih problema što opet se vraća na onu početnu raspravu 2000/2001. Naime stručnjaci baš nisu bili jedinstveni u tome da li treba postojati državno pravobraniteljstvo za djecu, odnosno državni pravobranitelj. To je bilo sadržano i u samom Državnom zavodu tadašnjem za zaštitu obitelji, materinstva i mladeži. Tu je bilo dosta podijeljenosti, čak jedni su govorili o tome da se išlo više politički osnivati to jedno tijelo da bi se opet reklo kako je puno napravljeno, eto osnovali smo i imamo državnog pravobranitelja za djecu kako bi se kazalo kako se eto puno poduzima, a opet u smislu samog ostvarivanja znači nije ništa napravljeno. Prema tome sad ću se osvrnuti na samo izvješće i ukazati na dosta nedorečenosti koje su ovdje kazane. Točka 2. izvješća, na početku Izvješća o radu na dvije stranice opisuje se suviše detaljno procedura imenovanja zamjenika. Zar je to potrebno u ovome izvješću na dvije stranice opisivati proceduru imenovanja zamjenika pravobraniteljice, jer očito da netko ili sumnja kada se na dvije stranice opisuje i onda se nadalje u posebnom pasusu navodi u okviru iste te točke 2. kako je potrebno da zamjenici imaju i vozačku dozvolu. Mislim to su totalno nebitne stvari za izvješće, jer nas zanima kako se ostvaruju prava djece, a ne da li zamjenica mora imati vozačku dozvolu i da se na dvije stranice objašnjava zašto je gospođa imenovana zamjenicom. Pa imenovana je, izglasano je i što to sada treba objašnjavati. I sad dolazimo do najvažnijih stvari, a to je bitna stvar. Naime kako je kod nas napravljen pravobranitelj za djecu? Status pravobranitelja za djecu je postavljen kao zbir karakteristika različitih svjetskih rješenja, ali kod nas samo onih koji se odnose na dobar osobni status i položaj pravobranitelja, zamjenika i ostalih koji rade u ovoj instituciji. A opet tu zaboravljamo da sve te poslove koji su i ovdje predviđeni obavljaju razno-razna druga tijela u državi pa sad ću vam samo napomenuti koja su sve to tijela. Znači imamo normirano pravobranitelja za djecu, znamo. Nakon toga imamo i vijeće za djecu. To je povremeno tijelo sastavljeno od predstavnika različitih tijela, odluka o osnivanju Vijeća za djecu objavljeno u "Narodnim novinama" i dosta je … I sada idemo dalje. Imamo i u okviru ministarstava prvo imamo u okviru Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti odjel koji se zove Odjel za djecu i mladež, ali taj odjel u svom sastavu ima dva pododsjeka, Odsjek za djecu, Odsjek za mladež. Dalje u okviru istog toga ministarstva imamo Odjel za zaštitu djece i obitelji i u okviru toga odjela opet su tri pododsjeka i sad ćemo čuti koja. Odsjek za mirne obiteljske pravne zaštite, posvojenje i skrbništvo, Odsjek za zaštitu djece bez odgovarajuće roditeljske skrbi i žrtava obiteljskog nasilja i imamo Odsjek za zaštitu djece s poremećajima u ponašanju. Ali to nije sve, i u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi postoji Odjel za zaštitu djece, obitelji i skrbništvo koji normalno ima i dva pododsjek i to Odsjek za obiteljsku pravnu zaštitu i Odsjek za zaštitu djece i mladeži s poremećajem u ponašanju. Prema tome vidljivo je koliko imamo razno-raznih tijela koja, a pogledamo nadležnost svi rade isto, a u biti u ostvarivanju nitko ne radi ništa jer znamo i sami i čuli smo primjere koje je govorila i gospođa Bajt u ime kluba HDZ-a i kolegica Opačić u ime kluba SDP-a kakva je stvarna situacija. Prema tome to je dosta, samo o sebi govori sve. Prenormirani smo, a opet nismo ništa poduzeli konkretno. Ajmo sad na druge dijelove izvješća. Točka 3. do 4. izvješća sadrži mnogobrojne nebitne podatke bez ikakvih financijskih pokazatelja. To su pripremni poslovi i uredski prostor. Očito kod nas je uvijek kad nešto osnujemo nikad nismo spremni da već unaprijed se zna gdje će to tijelo djelovati, prostor i sve ostalo nego mi osnujemo, Hrvatski sabor donese zakon ili to Vlada donese i onda nam treba jedno pet-šest mjeseci da bi našao se prostor da bi počelo se sa radom konkretnim. Dalje ajmo na točku 5. do 11. aktivnosti pravobranitelja za djecu. Opisuju se beznačajni događaji o sudjelovanju u radio-emisijama i prisustvovanju skupovima. Nekoliko prikaza konkretnih slučaja medijskih manipuliranja djecom zaslužuje … i poduzimanje potrebnih mjera za otklanjanje i sankcioniranje takvih pojava jer je to više naštetilo toj djeci nego što im je koristilo. Ali ono što zabrinjava u ovome izvješću je da u njemu jednostavno nema stava o stanju prava i zaštite djece gotovo ni na jednom području, a znamo da postoje brojni pojedinačni i opći problemi na svim područjima – u predškolskom odgoju, u osnovnom odgoju, u srednjoškolskom obrazovanju, zdravstvu, socijalnoj skrbi, negativnom natalitetu, a naročito je upitan položaj djece i roditelja. Istinski zaštititi djecu i osigurati mu ostvarenje svih prava koja im pripadaju nije moguće putem mnogobrojnih tijela koja će dodatno osnivati nova koordinacijska tijela te će na kraju biti sama sebi svrha, a sve na teret državnog proračuna. S druge strane imamo samo slučaj ugrađenih pužnica kod djece oštećenog sluha. Naime to ovisi o milosti građana. Prema tome očito je da je ogroman broj problema, a u ovome izvješću se uopće nije dotaklo o suštinskim problemima po svim ovim područjima i zbog toga i apeliramo i na Vladu da razmotri da li je potrebno ovoliko prenormiranje, znači puno tijela koja se bave istom tematikom, a u biti imamo da se nitko ne bavi sustavno tom tematikom i klub HDZ-a je rekao da uzima k znanju, mi isto uzimamo ovo izvješće k znanju i bilo bi potrebno i Vladu zadužiti da se poduzmu odgovarajuće mjere a ne da imamo samo propisana prava bez ostvarivanja tih prava. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem predstavniku kluba HSP-a. U ime kluba HSS-a zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite gospođo Lalić.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege zastupnici. Pa iz izvješća koje je pred nama vidljivi su problemi s kojima je ured bio suočen prilikom osnivanja. To je vjerojatno tek dio problema i sasvim sigurno da nisu vezani samo za prostor i potrebne kadrove. I sama pravobraniteljica iako je imenovana 17. srpnja stupila je na dužnost tek 25. rujna 2003. godine i zbog toga se ovo izvješće ne odnosi na cijelu godinu nego se zapravo odnosi na zadnja tri mjeseca u 2003. godini. Iako se radi o kratkom vremenu iz izvješća je evidentno da je osnivanje ureda bilo potrebno i da se radom opravdava. Žaloste nas pojave grubog kršenja prava djece čak i na televiziji koja bi po našem mišljenju morala biti promicatelj zaštite ljudskih prava, a posebice onih najranjivijih, a to su djeca. Televizija je najmoćniji medij i kao takova dužna je preuzeti zadaću čije izvršenje se od nje očekuje. S druge strane, raduje nas činjenica da je Ured pravobraniteljice snagom autoriteta zaustavio pojavu izvrgavanja djece poruzi i ismijavanju i pojavu povrede njihova dostojanstva. Ovo Izvješće daje detaljan prikaz i slučaja koji je tjednima bio glavna vijest kako na televiziji tako i na radiju i svim dnevnim i tjednim tiskovinama u Hrvatskoj. Taj primjer je dokaz ljudske bezosjećajnosti kada u pitanju profit, to zlatno tele modernog doba. Plasirati vijest, ali i proizvoditi vijesti samo zbog povećanja potražnje za tiskovinom, ne vodeći pri tome računa koju cijenu plaća onaj na koga se ta vijest odnosi zaista je zastrašujuće. Pogotovo ako cijenu bezosjećajnosti plaća dijete koje se ne svojom voljom našlo u situaciji koja je sama po sebi tragična. Ako svaki građanin ima pravo na zaštitu privatnosti zašto se to pravo ne dopusti i djetetu koje je nažalost, njegova sredina ni krivog ni dužnost stigmatizira, a do stigmatizacije je sasvim sigurno došlo zbog povrede prava na privatnost. Za razliku od NOVE TV u ovom slučaju autoritet Ureda je bio nedovoljan. Prevladala je žeđ za profitom tako da su se i nakon pozivanja na kodeks časti hrvatskih novinara koji je nužan štititi čovjekovu intimu od nepravednog i senzacionalističkog otkrivanja u javnosti ponovno u novinama pojavljivali članci senzacionalistički secirajući jednu tužnu ljudsku sudbinu još u dječjoj dobi. U vremenu erozije morala i temeljnih moralnih vrijednosti utopija je pozivati na moral i suosjećanje tamo gdje osjećaja nema. Iz ovog slučaja nužno je izvući pouke i detaljno izanalizirati da li smo kao državna zajednica dovoljno i dobro zakonskim normama zaštitili privatnost svakog građanina. I u ovom Izvješću možemo vidjeti veliki broj pritužbi na sporost sudova i to uglavnom u predmetima koji se odnose na određivanje i naplatu uzdržavanja za maloljetnu djecu. Nedopustivo je tolerirati da u ovom predmetima postupci traju 5, 7 ili više godina. Predugo samo konstatiramo sporost sudova, a da se nije iznašlo rješenje te temeljene prepreke funkcioniranja pravne države. Bilo je promišljanja i pokušaja da se kroz sferu kaznene odgovornosti za izbjegavanje plaćanja uzdržavanja naplata učini bržom i učinkovitijom. No i ti pokušaji ostat će bezuspješni ponovno zbog sporosti sudova. Ta nedopustiva sporost budi pesimizam i glede ispunjenja uloge koja im je namijenjena Obiteljskim zakonom čiju smo primjernu u pojedinim odredbama već jednom prolongirali. Vrlo su zabrinjavajući podaci o sporosti centara za socijalnu skrb u neodlučivanju o zahtjevima u Zakonom utvrđenim rokovima, kao i nedovoljnoj senzibilnosti i razumijevanju stručnjaka u tim centrima u obiteljskoj problematici, u sferi zaštite prava i interesa djece. Ono što je po meni i po nama u Hrvatskoj seljačkoj stranci vrlo zabrinjavajuće, a to je sve veća porast nasilja među vršnjacima u školama, na ulicama, u društvu općenito pa čak to nasilje dakako tijekom svog razvoja dolazi dotle da dolazi do ubojstava zbog spora oko parkirališnog mjesta. Dakako da mi kao društvo moramo uložit velike napore kako bismo odgojem, detaljnim pravilnim odgojem formirali tu djecu od najranijeg djetinjstva u zrele članove društva. Dakako da je vjerojatno nasilje posljedica nedostatka odgovarajućeg odgoja kako u obitelji, tako i u školi, tako i u društvu, ali ne možemo očekivat da u odgoju presudnu ulogu može odigrat samo društvo. Obitelj je ipak temeljna jedinica, tu se stiču prvi elementi odgoja, a sve drugo je samo nastavak toga odgoja i nastavkom toga odgoja dolazimo do zdravog člana jedne zajednice. Dakako da će Klub Hrvatske seljačke stranke podržat ovo Izvješće i očito je da pravobraniteljica ima svoje mjesto itekako i da je područje njenog rada itekako široko i naravno kad budemo za ovu godinu analizirali ta izvješća da ćemo imat puno više informacija i da ćemo vjerojatno temeljem tih izvješća izvuć određene pouke, pa ćemo vjerojatno donijet i zaključke sve u funkciji i zaštite prava djeteta, ali isto tako i odgoja djece u smislu da pored prava postoje i obveze pa i odgovornosti. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Lalić. U ime Kluba HSLS-a, DC-a zastupnica Đurđa Adlešić. Izvolite, gospođo Adlešić.
Hvala lijepo, gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Prije svega moramo voditi računa da se radi o Izvješću koje je za rad od svega nešto više od 3 mjeseca. Iako su kolegice već podsjetile da se radi o odluci Hrvatskog sabora od 17. srpnja, Izvješće se odnosi na period od 25. rujna do 31. prosinca i očigledno da je pravobraniteljica morala na samom početku svojih prvih aktivnosti uspostavljati i one elementarne stvari kao što je Ured i način funkcioniranja. A znamo da se i prvih 100 dana i svaku novu Vladu uglavnom malo blažim okom gleda pa će vjerojatno zbog toga i naša izvješća danas u ime klubova biti ovakva. Dakle, osim uspostave i reda u Uredu pravobraniteljica i Ured pravobranitelja morao je obaviti onaj prvi, dosta bitan dio posla, a to je pomoći medija, skupova, seminara, tribina, okruglih stolova informirati javnost o osnivanjima i aktivnostima Ureda, pravima djeteta, ulozi nadležnosti pravobraniteljstva, ali i o načinima što je posebno bitno, na koje se institucije građani, a naročito djeca mogu obraćati. Te aktivnosti su bile usmjerene i na predstavljanje i uspostavljanje suradnje sa međunarodnim institucijama, organizacijama, nevladinim udrugama. Mi smo u klub dobili nekoliko dopisa nevladinih udruga koje izražavaju zadovoljstvo radom pravobraniteljice i u čiji djelokrug rada ulaze promicanje zaštita i dječjih prava. Posebno treba pohvaliti započetu suradnju sa Uredom UNICEF-a za sudjelovanje u njihovom projektu koji se zove "Za sigurno i poticajno okruženje u školama", koji se odnosi na javnu kampanju usmjerenu protiv nasilja nad djecom koja traje i danas. I mi u Klubu držimo da je to kampanja koja bi trebala biti intenzivnija i možda je proširiti i u određenim školskim programima. Započeta je suradnja sa nevladinim udrugama, dogovorena suradnja sa poliklinikom za zaštitu djece Grada Zagreba, Udrugom "Hrabri telefon", utvrđeni načini postupanja kada je potrebna intervencija pravobranitelja za djecu. I usprkos tim poslovima u prvih 100 dana sjećamo se i njihovih radnji vezanih za djevojčice Ninu i Elu, udomiteljsku obitelj Oblak, dječaka iz Kameruna. Činjenica je da postoje određeni propusti u izvješćima međutim najveći propust bi sigurno bio da Ured pravobraniteljstva za djecu nemamo. Možda bi bilo bolje obratiti pozornost na probleme na koje to Izvješće ukazuje, a to su propusti iz područja obiteljsko-pravne problematike koji zahtijevaju efikasnije postupanje nadležnih tijela. Prije svega, centara za socijalnu skrb, o čemu su već posebno govorile kolegice. Jer u ovakvim predmetima radi zaštite interesa djeteta, svako nepostupanje, nepravodobno ili pogrešno postupanje nadležnih tijela dovodi do teških, vrlo često i nepopravljivih posljedica za psihički razvoj djece. Posebno zabrinjavaju slučajevi nasilja nad djecom koji ukazuju na potrebnu sustavnog i žurnog pristupanja riješavanju takvih slučajeva, ali prije svega na preventivnoj, pa tek onda na interventnoj razini, a mislim da ćemo se složiti da je upravo ova preventivna razina zatajila. Velik broj pritužbi se odnosi i na rad sudova, što bi možda trebalo organizirati jednu kompletnu raspravu, prije svega na sporost sudova u predmetima koji se odnose i na naplatu uzdržavanja za malodobnu djecu, ponovno spominjem već pomalo poznat podatak da je 60% alimentacija ne naplaćenih, što se naravno osjeća i na standardu te djece. Pa se osjeti njihova potpora u osnivanju Fonda za privremeno uzdržavanje djece. Oko promišljanja u svezi daljnjeg rada, ja vjerujem da su naše rasprave korisne. Jedne od temeljnih uloga pravobranitelja za djecu pored ostalih aktivnosti upoznavanje i savjetovanje prije svega djece o načinu ostvarivanja i zaštite njihovih prava i interesa, suradnja s djecom, te poticanje djece na izjašnjavanje i uvažavanje njihovog mišljenja, zato ankete koje ste na početku u uvodnom dijelu obrazložili, držim kvalitetnim pristupom. Svakako je u tom programu rada zanimljiva i zadaća koju bismo morali prihvatiti i mi. A to je pomicanje stvari s mjesta, ne samo naše rasprave. Pomicanje koje bi nas prisililo da umjesto brojki ili strašnih fotografija, naslova koje smo spremni pokazati zapravo otvorimo prostor onima čija su ljudska prava zakinuta i koji trebaju našu pomoć. Međutim, da bismo ozbiljnije pristupili toj problematici držim da treba proći kroz nekoliko zakona raspravu ili kroz nekoliko područja. Ono što mislimo da bi trebalo raspraviti je sada kod novih školskih programa. Je osim upoznavanje djece s njihovim pravima, zapravo i obaveza škola. Svi znamo kako izgledaju današnji razredi, kako izgledaju vrtići. i ukoliko ne odlučimo vratiti pedagoge u razrede i u škole, ako ne odlučimo donijeti adekvatan školski standard koji će omogućiti djeci ono što je škola već desetljećima propustila uraditi, a to je da prestane biti samo obrazovna, nego da ponovo postane i odgojna ustanova, onda mi se čini da će i izvješća pravobraniteljice zapravo izgledati samo poput ispovijedi ili kao poput svih izvješća pravobranitelja koji smo imali do sada. Samo ćemo govoriti o činjenicama, a prijedlozi mjera su dio posla koji moramo odraditi mi. Hvala lijepa.
Zahvaljujem gospođi Adlešić. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. U pojedinačnoj raspravi. Prva se za raspravu prijavila zastupnica Sučec-Trakoštanec. Izvolite gospođo Sučec.
Zahvaljujem gospođo predsjednice, zahvaljujem potpredsjednici zahvaljujem, eto i vrlo rado bih se i osobno uključila u onom dijelu gdje možda djeleći mišljenje naravno sviju u odboru nisam još dotaknula neka posebna područja, pa eto sječajući se izlaganje gospođe pravobraniteljice samo bih još jednom podvukla da djeca pripadaju onoj skupini koja nemaju svoju političku stranku, koja nemaju niti pravo glasa, koja nisu vlasnik ni jednog medija, i prema tome, od nas odraslih očekuju da u tim dijelovima mi to naravno sve imamo, da im pomognemo u riješavanju onih problema za koje smo mi kao roditelji naravno i odgovorni. i tu bih poduprla ukupno brigu o djeci kao brigu o obitelji, jer to je nezradvojivo. Dakle, razgovarajući o svim ovim traumama dolazimo do jednog zaključka. Iz traumatizirane porodice izlazi traumatizirano dijete, nažalost ono u tom krugu traumatizira vjerojatno i svoju buduću djecu i tu treba taj lanac koliko je god moguće presijecati u korijenima. Naravno, da ja neću moći ovih par minuta ponuditi sustavna riješenja, jer su ona dio društva u razvoju u kojem smo i mi, i da se tu u cijelom tom sustavu očekuje i poboljšanje standarda hrvatske obitelji, to je jedan od temelja, ali i edukacija jačanjem onih temeljnih vrijednosti koje cijene čovjeka kao osobu, koja cijene prvenstveno obrazovanje kao temelj spoznaje zakonitosti, dakle učenja, rada i odgovornosti prema svim pojavama, pa se priključujem onima koji će eto sve ono skromno što su stekli u životu staviti u službu upravo takvog jednog razvoja Hrvatskog društva u smislu jačanja obitelji, ne naravno da mi se ne bi prigovorilo u smislu, pastoralnog vraćanja nekakvim prošlim vremenima, nego snalaženja u normalnim razvojnim uvjetima suvremene demokracije i Europe za koju evo, AVI smo dobili, pa u tom dijelu će vjerojatno i svi ti standardi biti lakše prihvatljiviji i sustavno u sve te pore i kroz ravnopravnost spolova i kroz ravnopravnost djece kao malih ljudih, i tu možda treba krenuti, dakle i dijete jest osoba, ono je mali čovjek i nije nimalo za potcijenjivati njegovu ulogu i kao malog čovjeka i kao budućeg zdravog člana hrvatskoga društva. Eto u tom smislu, ja ću i kao članica Odbora i naravno kao majka eto i baka i kao nekakav ekonomist nastojati sa svima vama pomoći djeci, ne samo onoj koja su zlostavljana, nego i onoj koja su izvrsna i tu vidim još mogućnost našeg društva, dakle da cijeni u onu nadarenu djecu, da ih izvuče iz one uravnilovke i onog sivila stjecajem, zatečenog školskog sustava, sad smo sudionici toga. Dakle, i one koji su zlostavljani, ali i one koji su izvrsni treba potaknuti da budu još izvrsniji, da budu nosioci razvoja ovog društva i kroz sustav školstva i u gospodarstvu. Eto zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na redu je gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice za djecu, kolegice i kolege. Ovo je izvješće zaista drugačij od onih koji smo inače navikli primati od onih dužnosnika koji su dužni nakon određenog razdoblja o svome radu izvijestiti Sabor. Ovo izvješće ima dušu. Prije svega zato, što su ga radile, odnosno u toj instituciji zajedno sa pravobraniteljicom rade i pravobranitelji, koji upravo zbog složenosti, zbog specifičnosti posla izabrani su, mislim da smo tu odradili dobar posao, koji su posebno motivirani i senzibilizirani za svoj rad. Koji vole svoj posao, ali koji nisu samo radoholičari, koji rade eto da bi radili, nego zato što vole djecu. I onda nema nikakve dileme da je uspjeh zagarantiran. Ali odmah ću na početku reći i zašto je specifika uopće načina na koji je to izvješće podastrijeto, proizlazi iz stoga što ono ne barata samo činjenicama, nego u okviru svojih zakonskih mogućnosti, ali i volje i htijenja postiže te rezultate. I zašto je ono drugačije? Zato što ne politizira, zato što ne govori o vlastitoj afirmaciji. Kao što to počesto političari rade, pa govore o jednoj temi kad eto dostigne visoki stupanj kritične mase u javnosti, da eto uputno o tome govoriti. Žalosno je da nije dvorana ovdje punija, jer svi kažemo, svi se zalažemo, svi podupiru, i svi bi radili u biti tuđi posao, a ne onaj za koji su pozvani. Prije svega to se dade na jedan način iščitati iz ovog izvješća koliko pravobraniteljica se susreće već sada i na početku svoga rada sa okoštalim državnim strukturama, koja poziva na izmjenu zakona što joj je to i dužnosti, što je zacrtano u njezinim mjerama ali se o tome šuti. Pa i onda kada se mi često pozivamo na neučinkovitost sudova, čemu su uzrok i objektivne i subjektivne nepoteškoće, koliko puta i ti isti sudovi na koje smo svi spremni baciti kritiku i s pravom same državne institucije štute pa po 15, mjesec i pola godine prođe da ne odgovore. To je najveći problem upravo kod problema uzdržavanja s čime se sudovi načešće susreću. Dakle da upravo državne institucije koje vode određene podatke koje su sudovima u tome smislu potrebne, ne odgovaraju. Dakle, važno je eto, mislim da će uspjeh biti ne samo kod ovog, nego kod svih poslova bez obzira što se i različita tijela time bave, da svatko obavi posao koji mu je zakonom dat. I onda sigurno je da uspjeh neće izostati. Mislim da smo u prošlom mandatu i za vrijeme prošle Vlade ali nadam se da će i tako ova Vlada u tom smislu nastaviti da jedna problematika, da se sagleda kada se govori o jednoj problematici što to znači kada se raspravlja naizgled o nekim drugim temama. Recimo kada se radio novi Zakon o obrani. To je jedna nova tamo institucija da je to zapreka prijema u službu upravo osuđivana za kaznena djela protiv maloljetnika, braka, obitelji, mladeži. To ranije nije bilo. Jedanko tako veliki pomak je učinjen u reformi kaznenog zakonodavstva. Kroz reformu Zakona o kaznenom postupku, u boljoj zaštiti maloljetnika kao žrtve nasilja, kao žrtve bilo kojeg kaznenog dijela. Zatim kao svjedoka, to je bio jedan veliki problem i u radu a i u zaštiti u radu sudova ali jedanko tako i u zaštiti te djece koja su bila svjedoci, najčešće i žrtve, sami žrtve pa su svjedočili o svojoj stvari i tako bile naknadno viktimizirane kroz proces i postupak kako je bio do tada postavljen. Visoke kazne su znatno više kazne su postavljene ondje gdje se govori o zaštiti o obitelji, odnosno po prvi put imamo kazneno dijelo nasilja u obitelji, donesen je kopletan Zakon zaštite od nasilja u obitelji. Ono što je potrebno učiniti u daljnjoj reformi Kaznennog zakona, evo, mi ćemo uskoro i o tome raspravljati, Vladin to prijedlog ne sadržava, sadržava ga prijedlo SDP-a ali mislim da će se i Vlada tome prikloniti jer to je nešto što smo obvezni i po međunarodnim konvencijama o sprječavanju trgovine ljudima, posebno ženama i djecom u trefikin gdje se zaista na novi način, to je i Vladin prijedlog ali i Kluba SDP-a bolje sankcionira i prilagođava ta inkriminacija. Ali ono što je važno napomenuti, da je zato potrebno zapriječiti više kazne, to Klub SDP-a i predlaže. Ono što javnost, na što je posebno zainteresirana i što izaziva jedan veliki revolt to su otmice, naročito kidnaping, otmice djece, u tom smislu Klub SDP-a u noveli svog kaznenog zakona predviđa znatno više kazni, jer onako kako su postavljene u postojećem, a u Vladin prijedlog to ne zadržava, zaista su smješno niske. Dakle, imamo još prostora da pomognemo i zaštiti djece, posebno kažem kada su žrtve nasilja. Međutim, bilo bi pogrešno uopće djete shvaćati kao žrtvu. To je nama inače veliki problem i kao nacije da iz tog položaja žrtve izađemo kao aktivni sudionici, da nadiđemo taj položaj. Prema tome, to je nešto što je također ovdje razvidno iz samog izvješća što želi da dijete bude ne samo objek ni odgoja nego prije svega subjekt. Ovdje vidimo jednu hvale vrijednu akciju, kako dijete, čak i maloljetnik, dakle, dijete, niti starije maloljetnike angažirati u društveni život, u zaštitu okoliša, u nešto što, smatrali smo je prije svega od interesa odraslih osoba. Tu djeca vide interes, tu djeca vide svoju korisnost, na kraju krajeva to je sve na tragu i dječje, Konvencije o pravima djeteta. Dakle, važno je to napomenuti, tko je bolje iščitavao, to će onda i uočiti da ne aktualizira samo problem nasilja, nasilja u obitelji, gdje su djeca žrtva. Iako moram samo evo jednom ću rečenicom spomenuti, ne vračajući se u prošlost da nije bilo lako uopće doći do institucije pravobranitelja, odnosno pravobraniteljice za djecu. Da smo se mi 10 godina susretali sa raznim predrasudama koje gledaju na tu problematiku, na problematiku općenito zlostavljanja u obitelji. Mi smo naročito u klubu, u SDP-u opčenito u čitavoj stranci na te probleme ukazivali. Istina je i to da su tome predvodile upravo i ženske udruge, međutim, nije važno tko je u čemu bio prvi, važno je da je to nešto što je sada zajednički interes i stvari treba unaprjeđivati. Ono što mi se čini posebnim, posebno važno jeste ta aktualnost uzdržavanja djeteta. Međutim, kakve mi poruke građanima šaljemo ako sa najviših državnih mjesta institucije se šalju poruke da žena ostane u kući i da se bavi odgojem. Onda je logično da kada dođe do razvoda da najčešće muškarci smatraju pa neću ja njoj plaćati uzdržavanje. U većini svjesti je dakle da se plaća to bivšoj supruzi a ne djeci. Dakle, važno je odgajati i odrasle u tom smislu dakle, jedna, jedan aktivni odgoj i djece a i odraslih za aktivno učešće i promjene u društvu. I važno je, ovo posebno mi se čini važnim, čime se izvješće bavi, da ne gleda dakle dijete kao žrtvu, da ga želi odgojiti kao građanina, koji je zainteresiran, i onada će mu to lakše biti kasnije u društvu da traži od države da ga zaštiti, da mu služi, da je građanin a ne podanik. Zato mi se čini, s obzirom da smo usvojili i onaj nacionalni program djeci, o dječjim pravima, da se uvede taj toliko potrebni odgoj u školi. I zaiste, evo da zaključim, sve pohvale samoj pravobraniteljici, njezinom timu, da se svi zajedno borimo da ta slaba prava, prava slabih, prava djece ne budu zaista slaba prava. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Sada ima riječ zastupnik Nenad Stazić. Nema ga, gubi pravo. Zastupnica gospođa Ruža Tomašić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo pravobraniteljice. Dobro je da imamo pravobranitelja, odnosno pravobraniteljicu za djecu, dobro je da i raspravljamo o Izvješću pravobraniteljice za djecu, međutim, kako je kolega pravaš, Pero Kovačević već rekao imamo puno različitih državnih službi u ministarstvima i ustanovama koji ustvari dupliciraju jedni druge i svi isto rade, zapravo se malo toga napravi, barem što se djece tiče. Svi se oni bave našom djecom, a nažalost samo onda kada se već jave problemi sa tom djecom. Kao npr. zlostavljanje, zanemarivanje, droga itd. U današnje doba tzv. instant života gdje se živi ubrzanim tempom trebali bi zastati i razmisliti kamo sve to vodi i kakve posljedice to ostavlja za našu djecu. Djeci treba posvetiti puno više pažnje pogotovo u našim obiteljima i domovima. U tom smislu Klub HSP-a priprema projekt "Čitajmo s djecom" a koji ćemo uskoro uputiti u saborsku proceduru. Naime, radi se o poznatom problemu. Da današnja djeca sve manje čitaju knjige, pa čak i stripove, sve se više priklanjaju televiziji i kompjuteru a znamo koliko je nasilja u filmovima i kompjuterskim igricama. Istraživanja u Americi su pokazala djevojčice od 11 do 12 godina čitaju otprilike 5 sati tjedno dok dječaci čitaju 3,9 sati tjedno. Nadalje djevojčice od 15 i 16 godina čitaju 4 i po sata tjedno dok dečki istih godina čitaju 2,3 sata tjedno. Kada se pitalo djecu gdje najviše vole čitati 65% ih je odgovorilo: “U krevetu”. Prema tim anketama u Americi su pokrenuli sličan project koji se zove “Read across America” u kojem su angažirali sportaše, glumce, pjevače i političare. A u Kanadi su išli čak i dalje pa su srednje i osnovne škole napravile tabele i poslale ih roditeljima tako da svaku večer kada roditelj čita djeci upiše u tu tabelu i kada skupi određen broj sati obitelj dobije na poklon jednu knjigu. Na taj način bi se obitelj malo zbližila i shvatila da se može zabaviti i bez televizora i kompjutora i da se ne ulaže previše vjere da država može riješiti probleme koji izviru iz krize u obitelji. Hvala lijepa.
Hvala lijepa vama. Sada riječ ima gospođa zastupnica Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine dopredsjedniče, dame i gospodo, gospođo pravobraniteljice danas sigurno razgovaramo odnosno o jednoj temi, a vidljivo je iz toga da je ova tema posebna što me posebno veseli nema replika, ispravaka netočnog navoda i povrede Poslovnika. Sigurno prema ovoj temi moramo razgovarati sa jendom odgovornošću jer se radi o djeci, o bogatstvu svih naroda tako i Hrvatske države. Jedna je kolegica počela, obojila svoju raspravu sa svojom bojom. Na to ima pravo, ali ja se nadam kad razgovaramo o djeci ne možemo razgovarati stranački. Moramo razgovarati o djeci i izvan stranačkih okvira jer ponavljam još jedanput to su hrvatsko dobro i hrvatska budućnost iako naša djeca nisu naš inventar. Naša su djeca naše bogatstvo. Ja ću, i nemojte se ljutiti u mojoj raspravi sigurno pripomenuti nešto što sam govorila pred, prošle godine kad sam govorila o Obiteljskom zakonu. Tad smo govorili u Obiteljskom zakonu i to mi je zasmetalo i u vašemu izvješću, a radi se o osobnim podacima. U Hrvatskoj državi nažalost nema više državne tajne. To je se dokazalo. Nema više službene tajne i to je se dokazalo. Nema više vojne tajne i to se dokazalo. Nema više tajne osobnih podataka, ali ja se nadam da ćete učiniti nešto da ćemo zaštititi djecu na taj način kako su zaštitile djecu države cijeloga svijeta. Jednom zgodom nakon kad sam se srela s vama u gradu razgovarala sam, iznijela sam vam moj stav o tome pa ću reći i sada. U vašem izvješću ima nekoliko stranica što ste posvetili slučaju u Kaštelima i to od stranice 16. jedna stranica, dvije, tri, četiri, pet, šest, sedam punih stranica. Taj slučaj sigurno je zaslužio i više, ali molim vas nemojte spominjati imena. Nemate pravo na to. Ovdje ste lijepo rekli rimski broj je 9 djevojčica i opet ste stavili ime djevojčice. Ovdje ste ispred toga stavili rimski broj 8 i rješenje prava djece putem medija i slučaj mladoga momka koji se ponašao na televiziji onako kako je se ponašao. Upozoren je. Nemojte stavljati, nemate pravo u izvješća vi kao pravobraniteljica spominjati imena djece. A to vam nalaže i Svjetska deklaracija i plan djelovanja sa svjetskog sastanka na vrhu posvećeno djeci Konvenciji o pravima djeteta UNICEF, a u samom vašemu izvješću ste napisali da surađujete sa UNICEF-om i međunarodnim organizacijama, organizacijama. Ja vam na tom čestitam i učinite to dalje pa ću vas ovdje citirati. Na stranici 70. članak mislim da je 40., je. Članak 40. spomenute Deklaracije, stavak 8.: “Djetetova privatnost se poštuje”. Ja bih tu stavila točku. Ako nema to u Zakonu o pravobraniteljici onda bih ja sigurno kao zastupnica u Hrvatskom saboru upotpunila ovaj Zakon odnosno ili vaš pravilnik i nadamo se da ćemo se prihvačati ove deklaracije i ovog članka. Ponavljam djetetova privatnost se poštuje. Nadmoćnima je lako biti velik. Nadmoćnima je lako biti human. To je se dogodilo gospođo pravobraniteljice, ja vas ne prozivam ... [[Govornica se ne razumije]] u Hrvatskom saboru i u hrvatskoj Vladi kad su prvi ljudi ove države, ja ću ih prozvati i predsjednik države gospodin Mesić i predsjednik Vlade gospodin Račan se slikava se sa, fotografira sa dotičnim djevojčicama. Ako su htjeli rješavati slučaj onda su mogli to učiniti bez fotografija. Ako je htjela osnovna škola i ravnatelji i odgojitelji odnosno posvojitelji učiniti nešto za te, za tu djecu od Bjelovara do Kutine onda molim vas bez imena. Lako je govoriti o tuđbini svoje djece, tuđe djece, ali nije o svojoj djeci. Ja ne znam kako bih se ja ponašala kao majka kad bi mi glavna tema u medijima bilo moje, ne daj Bože moje dijete. To je dijete izgubilo, ta su djeca izgubila roditelje. Djece takve nažalost ima u cijelome svijetu bolesnih i tako, ima ih i više u Hrvatskoj. Ne spominjite molim vas više imena. Nemojte me tjerati da vas optužim pred Međunarodnom organizacijom u Strasbourgu. Ne vas nego svakoga onoga u ime koji bude iz hrvatske vlasti, iz hrvatskih institucija imenovao problem jednoga djeteta ili to bilo uz njegovu pomoć ili za njegovu pomoć. ... [[Upadica se ne razumije]] To su politički poeni. Rekla sam Marko, lako je govoriti o sudbini tuđe, a ne svoje vlastite djece. Pa prema tome ja podržavam vašu raspravu, podržavam vas jer ste prišli ovom, vašoj velikoj odgovornošću sa jednom sa ljubavlju. To sam s vama razgovarala i posebno ću vam dati kao zastupnica ili kao osoba ako očekujete ili mislite da vam mogu pomoći mogu vam biti pri pomoći i to i mi zastupnici u Hrvatskom saboru ako nam dajete izvješće. Vi ne možete to samo napraviti. Zaduženi smo svi za djecu da im bude bolje nego što je danas. Svako jutro u 8,30 čujemo kako djeca pjevaju “Lijepa naša Hrvatska”, ali tu djecu u lijepoj našoj Hrvatskoj moramo zaštititi mi od začeća, vrtića, osnovnih škola, srednjih škola dok ne odrastu. Spominjali ste u, neću se ponavljati u vašemu izvješću ste spomenuli nekoliko ovih slučajeva, molim vas nemojte više sa imenom. Više moramo voditi računa, sami ste spomenuli zlostavljana djeca, retardina djeca odnosno invalidi, domovi sigurno nama su briga i stari i domovi gdje žive naši stari, ali molim vas moramo voditi računa i o tim i o tom načinu kako djeca žive u tim domovima pa je nedavno bio jedan slučaj gdje je jedna dama rekla gdje je troje djece umrlo da ona nije odgovorna. Tko je odgovoran? Zatim djeca useljenika. Vi ste ih spomenuli, djeca na područjima od posebne državne skrbi. Vidjeli ste neki dan reportažu iz Gračaca gdje su ljudi dobili treći put rješenje o deložaciji. Sigurno da ta curica koja sjedi na kauču plaće. Ona je na neki način, nisu zaštićena njena ljudska prava. Sva djeca imaju na ovom svijetu pa i hrvatska djeca pravo na jedno lijepo djetinjstvo, ali mi moramo učiniti da to djetinjstvo, uvijek se kaže onako kako proživiš djetinjstvo takav ćeš biti u budućnosti. Takav ćeš biti čovjek. I osigurajmo im i nastojmo da se ne događa više ovo što se događalo u našoj državi. Dječja pornografija. Dječje, trgovina djecom, a posebno djevojčica, maloljetnih djevojčica. Vi i sami znate da toga ima, da smo mi posve jedna zemlja koja je poslije rata sigurno gdje se kriminal proširio više nego što je to bio i prije. Povedite računa o njima pa ćete vidjeti koliko ima problema. Djeca poginulih hrvatskih branitelja. Oni, njima nije dovoljno materijalna sredstva koja im je osigurala ova Hrvatska država, njima su potrebna isto da osjete sigurnost od ove države pa i od vas iako su neki već odrasli ljudi, a ima još djece koja su neostala u vrijeme Domovinskoga rata odnosno agresije na Republiku Hrvatsku i Bosnu i Hercegovinu bez jednoga roditelja nego bez oba roditelja. Bili su i živjeli su u jednoj kompletnom obitelji ako dijete ostane bez obitelji to vam je isto tako ptić odleti sam iz svoga gnjezda. Ovdje smo razgovarali o djeci sigurno kolegice i kolege o tomu veše razgovarale u rasavi braka, djeca su sigurno najviše koja ona trpe. Ja se počesto čudim i živjela sam dugo vani prema svemu ovomu su drugi odonosi i ovisi sve to i o materijalnim sredstvima ako hoćete. Ali mislim da ovisi više o odgovornosti ljudskosti prema ovomu problemu. Nezamislivo mi je da sud može donjeti odluku gdje zabranjuje da djeca vide oca ili da djeca vide majku. Ma bez obzira tko je otac ili tko je majka, dijete se mora upoznati u bilo kojoj dobi sa svojim ocem onakvim kakav on je. ali ga mi moramo zaštiti. Ali mu moramo dati isto mogućnost da vidi svoga oca ili da vidi svoju majku. Vi ste suočeni odnosno mi svi suočeni smo sa mnogim ovakvim problemima i nadamo se da ćemo zajednički i da će vaše buduće izvješće biti ja se nadam bogatije sa rezultatima, a manje sa problemima s kojima svi svaki dan suočavate. Evo nadam se da moju kritiku niste primili kao kritiku nego primite je molim vas dobronamjerno i nemojte više spominjati imena jer djeca imaju prav na privatnost.
Zahvaljujem. Ima riječ sada gospodin zastupnik Marin Jurjević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Danasa govorimo o nasilju a to je možda i najveća tema čitava vjekovna epoha doba jeodređeno kulturom nasilja. A uostalom živimo u svijetu u kojem je nasilja koliko got hoćete. Normalna stvar da smo nekako najosjetljiviji kada se nasilje vrši nad djecom ali zaista ovdje se više puta spominjalo pa ja sam spominjao nekakave naše narodne mudrosti u navodnike mudrosti, ala batina iz raja izašla, tko se tuče taj se voli, Djeca se trebaju tući radi njihova dobra. i tako dalje. Tako to sam spominjao radi toga kako bi ipak shvatili da živimo u jednom društvo koje je određeno tradicijom, u kojej se ponekad podrazumijeva da je i nasilje pedagoški ta tako kažem opravdano, kada netko šakom udari dite u glavu. I tako dalje. jer je to radi njegova dobra, jer će brže shvatiti što smije šta ne smije. A norme šta se smije i šta se ne smije nameće nekakavi kućni tamo rambojit, tarzanoidni tip, i tako dalje koji je najjači u svojoj obitelji. A obično izvan kada pređe kučni prag se pretovori i maloga anonimnog čovjeka koji se utapa u masu. Normalna stvar dakle, da u takvom jednom ambijentu kojega mi moramo biti svjesni, ne moramo tepati stalno sebi da smo jako kulturni, civilizirani, i tako dalje, jer to pobijaju i brojke i one činjenice u našem obrazovanosti obrazovnoj strukturi našeg društva. Dakle mi moramo biti svjesni prvo ambijenta u kojem živimo. I onda kao Sabor preuzeti odgovornost kao ono tijelo koje donosi zakone, po kojemu će se na neki način građani ravnati a država paziti da se one ne krše. Kada bi se oni pozivali sada na stare Inke kod njih je recimo za radnje zadjelovanje az postupke djece nisu odgovarala djeca nego njihovi roditelji. A u krajnjoj konzekvenci to kažem pred ondašnjim zakonima, takvog tipa civilizacije, i zajednica i zajednica je bila odgovorna. Pa ste imali kazne sada da ne govrim neke drastične kazne, koje su predviđali da s mjesto iz kojega je počinitelj nekoga strašnog zločina sravni sa zemljom. Dakle, što hoću kazati hoću samo možda jednu parabolu prema tome, da je zajednica odgovorna ponekad i za individualne postupke pojedinca. A ne samo on, Jer je bitno koji ambijent stvaramo u društvu zakonodavni ambijent. Koji će onda omogućiti da s živi na ovakav ili onakav način. Uostalom mi smo svjedoci toga da je dolazilo i do toga da čak djeca postaju ubojice vlastitih očeva kako bi zaštitili majku. To je jedna druaga tema. Ali je vezana za djecu. Dakle kada su kad aje društvo zakazalo onda ta nemoćna djeca se pretvaraju čak i ubojice kako bi zaštili svoju majku i oslobodili se kućnog teroriste. Dakle, u tim slučajevikma sigurno društvo je zakazalo i zajednica općenito i oni koji ne prijavljuju oni koji vide a zatvaraju oči i koji čuju a zatvaraju uši. I na kraju krajeva čitav sustav koji bi trebao intervenirati i zaštiti djete od toga da on je postaje ni ubojica i tako dalje. Da on ne preuzima tu krajnju da tako kažem da se ne takav način poanša kako bi se uspjelo zaštiti. Osim toga ja bih rekao da djeca se ne moraju tući a da se vrši nasilje nad njima. Vidite ovaj san o uspjehu koji se raspiruje i u anšem društvo koji nije nikakva novost, u vremenu u kojem živimo. Evo vodje ima dosta sportaša, trenera, i takodalje slavnih, ali zaista dali je i kada se dijete prisiljava ja govorim o onim roditeljima koji prisiljavaju djecu. Na recimo to da mora biti da mora uspjeti. bilo da svira violinu, klavir ili ga se natjerava da se ostvari san roditelja da mu dijete bude slavni sportaš, violinista. Ili da bude slavni odlikaš, ne znam ja, znansstvenih i tako dalje. Često se i tu javlja nasilje nad, da tako kažem voljom toga djeteta, koje se prisil,java da se bavi da gubi djetinjstvo da većinu svoga dana provodi tamo gdje ne bi htjeo na način kako ne bi htio i tome slično. Hoću kazati dakle da taj teror borbe za uspjeh koji obično teror roditelja, i ne ostvarenih ambicija roditelja. Tako je jedna vrsta terora i nasilja na koje često ne obraćamo pažnju. Jer kaže, želi svome djetetu da želi slavni tenisač pa ga prisiljava, ili da pliva, i šta ja znam. Dijete ne uspije ali mu je često se javljaju ruinirane osobe o kojima na televiziji ponekad nekim emisijama možemo gledati koje nisu imale djetinjsko nisu socijalizrane. Neki završe i u narkomaniji, dalje. Dakle ta potreba za bijegom iz anonimosti bijegom iz usamljene gomile. Kada roditelji preko svoje djece žele ostvariti svoje neostvarene ambiocije također se u jednoj holivudiziranoj verziji života koja se ovih dana i kod nas tako strašno nameće sa jednom navalom kako stvoriti zvijezdu od nekoga. Stvarate u stvari možete stvoriti i od dijeteta jednu žrtvu. Taj ideal Shirli TEmple, Judy Garland šta ja znam malih uspješnih filmskih zvijezda i drugih čuda koji je zahvatio i nas zaista nas pretvara čini mi se i u jedno društvo u kojem se može pojaviti ovakva vrsta suptilnog nasilja koja nije nikakva novost. Ovdje se često spominjalo najgori oblik i najdrastičniji oblik nasilja to je seksualno nasilje nad djecom. Ja sam osobno za to da se to izjednači takvi teroristi nasilnici, kućni bili oni otac, radilo se o ocu djeteta, ili ne znam nekom drugom članu rodbine. Ja sam za to da se to izjednači sa ubojstvom. Pa to i jeste takvoj djeci se oduzeo život na određeni način. Zaista. Ona su u takvoj mjeri nakon toga hendikepirana da možete kazati da više i ne žive. Šta vam znači život koji nema kvalitetu. Život nije samo vegitirati, pa to svi mi znamo ljudsko biće je samo potencija koja se može i ne mora ostvariti, rodili smo se svi ali ne moramo postati ljudi. Mnogi postaju neljudi dalkeo ispod razine životinja koje žive u skladu sa prirodom i tako dalje. DA ne govorim o tome. Čovjek je jedino biće koje je sklono ovakvoj vrsti nasilja o kojoj mi sada govorimo ovdje. Jedino živo biće. Druga živa bića to ne rade oni rade iz nekih, mi možemo nazvat nasilje kad neka životinja napadne životinju, ali ne radi se o ovoj vrsti da ne govorimo o uživanju u nasilju i o tome sl., ovaj slučaj u Belgiji itd. koji je ovih dana po novinama pa zaista nas nagoni na to da kažemo mi kao zakonodavci, to je tako strašan oblik nasilja da tražimo najdrastičnije kazne. Pa zašto ne doživotni jedan, ne postoji doživotan zatvor. Ja sam za to, protivnik sam smrtne kazne ali najdrastičnije da i kada pročitam u novinama da je neki silovatelj od djeteta u familiji dobio pet-šest godina ja se ježim. Neka je najmanja zagarantirana kazna tri godine, po meni je to malo. Ja bih stavio najmanje zagarantiranu kaznu 15 godina pa na dalje pa neka se junači u zatvoru, ima i tamo pojava silovanja samo druge vrste. Hoću kazati još nešto. Ovdje se spominjala, da ne spominjem imena djevojčica sad i ja da ne napravim. Ali zaista, mediji ponekad također trebaju preuzeti odgovornost da ne prave od svega spektakl, senzaciju, da ne prave od svega Hollywood u navodnike "Hollywood" jer stvaraju ludilo, stvaraju nešto najgore. Dakle da ne iskorištavaju tuđu tragediju da bi imali 3% više gledatelja i da bi onda bile skuplje reklame na njihovoj TV mreži. Mislim da zaista jedna vrsta odgovornosti tu treba postati njihova, ali i naša da kaznimo takvo ponašanje. Mi smo političari i mislim da iskorištavanje djece u političke svrhe također jedan od najgorih oblika iskorištavanje djece i tu treba biti, to je zabranjeno po našim zakonima ali trebamo biti osjetljivi vrlo na to. Na svu sreću rat je prošao, djeca žrtve rata o tome nećemo pričati, po svijetu nije ništa strano i da su djeca ratnici i dakle i sami da se iskorištavaju u ratne svrhe. I zaista spominjala se ljubav, ljubav je temelj svega to nije nikakva tajna, kada govorimo o djeci i kada govorimo o demografskoj obnovi i problemima u Hrvatskoj oko demografske obnove. Budimo svjesni djeca se ne rađaju državi ni političkim strankama ni bilo kojoj vrsti politike, rađaju se onim ljudima koji ih trebaju voliti, dakle rađaju se onima koji su zaljubljeni i vodimo računa o tome da ta djeca koja se rode ne upadnu u ambijent u kojem će im život biti tragedija. Dakle nije svak sposoban ni da ima dijete, a mi moramo stvarati uvjete da šta više djece ima taj normalan ambijent. Dobro, evo toliko. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu zastupniku. Da li želi gospođa pravobraniteljica za djecu uzeti na kraju riječ? Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2003. godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: Prihvaća se Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2003. godinu. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 101 glas za, dakle jednoglasno donesen zaključak.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici. Kao što je iz Izvješća o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova vidljivo radi se o vrlo kratkom razdoblju 2003. godine, znači od 1.10. do 31.12.2003. godine. Iako je vidljivo, ja ovdje želim posebno naglasiti da u vrijeme nakon imenovanja nije bilo osigurano iz sredstava državnog proračuna Republike Hrvatske nikakvih sredstava za rad Ureda pravobraniteljice, nije bio osiguran prostor i nije bilo zaposlenih sve do kraja godine. Naravno radi se o jednoj instituciji potpuno novoj predviđeno novim zakonom tako da je to i razumljivo, ali isto tako treba voditi računa da s obzirom na neovisnost funkcije pravobraniteljice ona nije bila zapravo u okviru ni jednog ministarstva ni Vlade, prema tome nije imala njihovu logistiku. Prema tome to se nekako u ta tri mjeseca svelo na više-manje osobni rad pravobraniteljice time da se posebno moralo voditi računa o propisima Republike Hrvatske koji se odnosi na financijsko poslovanje i to je zapravo završilo na taj način da su sredstva dobivena, osiguran je prostor, proveden zapravo izbor za zamjenika u smislu ovih pripremnih radnji tako da je to po mojoj ocjeni bilo jedino i moguće u tako kratkom razdoblju i ostvariti. Posebno bih htjela naglasiti da je Zakon o ravnopravnosti spolova važan antidiskriminacijski zakon koji s jedne strane definira i uređuje način zaštite od diskriminacije na temelju spola, ali i stvaranje jednakih mogućnosti za žene i muškarce. Prema tome pravobraniteljica za ravnopravnost spolova kao mehanizam predviđen Glavom IX. Zakona o ravnopravnosti spolova nazvanim osiguranje provedbe zakona, samo je zapravo jedno tijelo koje prati provedbu ovog zakona, ali i svih drugih zakona koji se bave problematikom ravnopravnosti spolova. Međutim, na svima nama u ovoj državi je ostvarivati načela Ustava Republike Hrvatske i primjenjivati ovaj zakon zbog toga što ste kao recimo i Sabor kao zakonodavno tijelo već na ovoj sjednici mnogi zakoni, vrlo važni zakoni, Zakon o medijima ali i neki drugi direktno su vezani uz pitanje ravnopravnosti spolova i promocije ravnopravnosti spolova ali nije to naravno jedini zakon. Prema tome moramo o tome voditi računa svi. Ja ću samo ilustracije radi pokušati pokazati šta će biti dio posla, ali samo jedan mali dio posla pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Radi se o članku 11. Zakona o ravnopravnosti spolova koji kaže: "Državna tijela, pravne osobe s javnim ovlastima, pravne osobe u pretežitom vlasništvu države ili jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave obvezna su primjenjivati posebne mjere i donijeti planove djelovanja za promicanje i uspostavljanje ravnopravnosti spolova." Rok je godinu dana od kada je ovaj zakon stupio na snagu. Očito da takvih pravnih osoba se može brojati i brojat će se na stotine, možda i na tisuće a da provedbu te odredbe će pratiti prema Zakonu o pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. To je jedan segment. Prema tome da bi se tako moglo raditi potrebno je bilo stvoriti preduvjete i mislim da su oni u ovom kratkom razdoblju bazično i stvoreni i ja vas molim da ovo izvješće prihvatite i voljna sam odgovoriti na sva pitanja.
Zahvaljujem gospođi pravobraniteljici za ravnopravnost spolova. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Nema ga. Otvaram raspravu. Prvo klubovi. Gospođa zastupnica Gordana Sobol u ime kluba SDP-a. Jel' odbori? Oprostite. U ime Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina gospođa Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za ljudska prava i nacionalne manjine Hrvatskog sabora razmotrio je na svojoj 4. sjednici 20. travnja Izvješće pravobraniteljica za ravnopravnost spolova razmotrio ga je kao zainteresirano radno tijelo Sabora. U raspravi je konstatirano da je vrlo važno što je problem prepoznat te da je uočeno da se po toj osnovi postoji diskriminacija, ali i da postoje mehanizmi zaštite. S obzirom da se radi o vrlo širokom i slojevitom području u zaštiti ljudskih prava praćenje ovog problema treba organizacijski spustiti na niže razine, županije, gradove, općine, odnosno lokalnu samoupravu. U raspravi je istaknuto da je potrebna edukacija te je predloženo da se novoosnovani Ured Vlade Republike Hrvatske za ravnopravnost spolova bavi promidžbom ravnopravnosti spolova kao što je to predviđeno Zakonom o ravnopravnosti spolova te da je poželjna suradnja sa pravobraniteljicom za ravnopravnost spolova. Istaknuto je da Primorsko-goranska županija u tom je do sada postigla značajne rezultate. Postavljeno je i pitanje da li s obzirom da se građani teže odlučuju sami pokretati postupak, budući da se radi o delikatnim stvarima, postoje mehanizmi putem kojih bi se ostvarila zaštita od diskriminacije po ovoj osnovi. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti da se prihvaća Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnost spolova za 2003. godinu s primjedbama i prijedlozima iznijetim u raspravi. Hvala.
Hvala lijepa. Ima li neko od drugih odbora? Odbor za ravnopravnost spolova, gospođa Gordana Sobol.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova je o Izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2003. godinu raspravljao kao matično radno tijelo. U uvodnom izlaganju pravobraniteljica za ravnopravnost spolova upoznala je sve članove i članice Odbora sa aktivnostima i mjerama koje je poduzela u cilju uspostave rada Ureda pravobraniteljice. Za razdoblje u kojem se Izvješće odnosi, dakle, za 3 mjeseca prošle godine, uočava se da su aktivnosti pravobraniteljice bile otežane. Naime, svoj rad ona je započela nakon imenovanja bez financijskih sredstava i bez osiguranog poslovnog prostora za rad. Te zbog prvenstveno nedostatka materijalnih sredstava nije bilo u tom periodu moguće i ekipirati Ured pravobraniteljice. U ovakvim otežavajućim okolnostima pravobraniteljica je usmjerila svoje aktivnosti na medijsko promoviranje Zakona o ravnopravnosti spolova, te u tom razdoblju nije bilo moguće postupati sukladno članku 21. stavak 2. Zakona o ravnopravnosti spolova. Zakonom o ravnopravnosti spolova naime, od srpnja mjeseca prošle godine propisana je bila obveza Vlade Republike Hrvatske da donese uredbu kojom će se osnovati Ured za ravnopravnost spolova i to u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu tog Zakona. No Ured je osnovan ove godine uredbom koju je Vlada donijela 3. veljače, dakle, ove godine. Jedna od zadaća Ureda za ravnopravnost spolova je koordiniranje svih aktivnosti kojima je cilj uspostavljanje ravnopravnosti spolova, što uključuje i pružanje profesionalne pomoći u primjeni i provedbi zakona. Ured daje prethodno odobrenje na planove djelovanja koja su obavezna donijeti državna tijela i drugi sukladno članku 11. Zakona. Sve su to razlozi koji su onemogućavali djelovanje pravobraniteljice u proteklom vremenu na koje se Izvješće odnosi. Izneseno je mišljenje prema kojem se neovisno o svim objektivnim teškoćama s kojima se suočavala pravobraniteljica moglo i trebalo napraviti više. Istaknuto je u raspravi da se nekoliko stranaka neformalno obratilo pravobraniteljici za pomoć zbog nasilja u obitelji i spolnog uznemiravanja na radnom mjestu. U ovim slučajevima osim savjetodavne pomoći nije bilo moguće pokretanje postupka jer su se stranke tome protivile. Naime, strah bilo od supruga ili nekog drugog nasilnika, strah od gubitka radnog mjesta i ono što je najbitnije, ja bih rekla, nerazumijevanje i osuda okoline razlozi su koji pridonose odustajanju od zahtjeva za pokretanje postupka. Pri tome je kao pozitivan izdvojen slučaj balerine, zaposlenice HNK koji je medijski snažno popraćen, a pravobraniteljica je pokrenula postupak i došlo je do reakcije od stranke ravnatelja HNK u Zagrebu. Uvažavajući sve poteškoće s kojima se pravobraniteljica susretala Odbor joj je dao punu podršku u njenom daljnjem radu, a nakon provedene rasprave sa 7 glasova za i 1 protiv predlaže Hrvatskom saboru da donese zaključak o prihvaćanju Izvješća o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2003. godinu.
Hvala lijepa. Jel ima u ime Kluba, ako želite, gospođa Gordana Sobol, u ime Kluba SDP-a.
Hoću. Zahvaljujem. Dakle, u ime Kluba zastupnika i zastupnica SDP-a odmah na početku želim reći da ćemo podržati Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i to i za ovako kratko razdoblje za koje je to Izvješće činjeno, dakle za zadnja 3 mjeseca prošle godine. Uvažavamo pri tom i pozdravljamo i njene napore što je bila uporna i što je tek od prije kratkog vremena ostvarila osnovne uvjete za rad, kao što je navela u svom Izvješću. Dakle, na neki način rekli bismo mi, nije odustala. Prema članku 3., kako to se navodi u Izvješću, Ustava Republike Hrvatske uz slobodu, jednakost, nacionalnu ravnopravnost, mirotvorstvo, socijalnu pravdu, poštivanje prava čovjeka, nepovredivost vlasništva, očuvanje prirode i čovjekova okoliša, vladavinu prava i demokratski višestranački sustav ravnopravnost spolova predstavlja najvišu vrednotu ustavnog poretka i temelje za tumačenje Ustava. To znači da sve odredbe Ustava Republike Hrvatske, a koja se odnose na temeljna prava i slobode treba tumačiti u kontekstu ravnopravnosti spolova, dakle kao temelja za tumačenje Ustava. Imenovanjem pravobraniteljice za ravnopravnost spolova te osnivanjem ove godine Ureda za ravnopravnost spolova Vlade Republike Hrvatske, naša zemlja zaokružila je osnivanje institucionalnih mehanizama za promicanje i zaštitu ravnopravnosti spolova na razini države koje je praktički započela 2000. godine sa unošenjem odredbi o ravnopravnosti spolova u Ustav. Treba napomenuti da smo i prije toga imali i Povjerenstvo za ravnopravnost spolova Vlade Republike Hrvatske, ali ova odredba o ravnopravnosti spolova, kao jedna od najvećih vrednota ustavnih naše zemlje omogućila je dalje, a Vlada koja je u tom periodu bila u Hrvatskoj je imala dovoljno političke volje da u skladu sa time i niz zakonskih propisa uskladi sa tom odredbom, odnosno da kroz ovih nekoliko godina donese i niz novih, potpuno novih zakonskih propisa kao što su spominjani Zakon o ravnopravnosti spolova, ali ja bi tu rekla i Zakon o pravima istospolnih zajednica, posebnog Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji i niz drugih zakonskih propisa koji su u međuvremenu promijenjeni. Na taj način naša zemlja je započela ostvarivati i prilog od hrvatskog zakonodavstva s propisima Europske unije jer je područje jednakih mogućnosti za žene i muškarce sastavi dio potpisanog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. U ime Kluba SDP-a želim reći da posebno naglašavamo ovu riječ da je naša država počela, dakle, na taj način usklađivati i prilagođavati svoj sustav sustavu Europske unije. Naime, mišljenja smo da će se tek pokazati ustvari koliko je bila dobro da je prošle godine prilikom usvajanja Zakona o ravnosti spolova, upravo Sabor, prošli saziv Sabora, čini mi se jednoglasnom podrškom imao snage da amandmanskim putem unese u prijedlog zakona odredbe o institutu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. S time smo, sa tim institutom ustvarili izbili u sam vrh zemalja u našem bližem, ali ja bih rekla i daljem okruženju kad se govori o mehanizmima države za zaštitu i promicanje ravnopravnosti spolova. Naime, zbog čega to mislimo, to smatramo. Naime, u glavi 9. Zakona o ravnopravnosti spolova gdje se govori o osiguranju provedbe zakona, dakle ustanovljeno je posebno tijelo, pravobranitelj, pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, gdje smatramo da je vrlo bitno, da pravobranitelj, odnosno pravobraniteljica ima pravo podnijeti prijedlog za pokretanje postupka, ocijene ustanovnosti zakona, odnosno ustavnosti i zakonitosti drugih propisa ako ocijeni da je povrijeđeno načelo ravnopravnosti spolova. Ovo je jedna od vrlo bitnih odredbi zakona, jedna od vrlo bitnih zadaća i ovlasti koje ima pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. i mi u Klubu SDP-a smatramo da će se značaj te odredbe, odnosno značaj instituta pravobraniteljice za ravnopravnost spolova tek vidjeti u narednom mandatu. Naravno, očekujemo također da će, obzirom da je pred ipak kratko vremena formiran i Ured za ravnopravnost spolova, da će i to doprinjeti poboljšanju položaja, odnosno ostvarivanju onog načela koje zapisano ostvarivanje jednakih mogućnosti žena i muškaraca u našem društvu. Sama pravobraniteljica je u svom uvodnom dijelu rekla nekoliko rečenica upravo u ovom području. U klubu zastupnika potsjećamo također da ćemo vrlo brzo imati, odnosno već smo dobili na klupe i Zakon o medijima, da nas čeka rasprava o Zakonu o političkim strankama, da nas čeka rasprava najvjerojatnije i o zakonima, zakoni koji tretiraju izbore recimo za lokalna predstavnička tijela, koja dakle za lokalne izbore sljedeće godine. I očekujemo da ćemo i kao zastupnici, odnosno zastupnice ovoga Parlamenta upravo na raspravama o tim zakonima itekako pokazati da stvarno znamo što znače odredbe Zakona o ravnopravnosti spolova. Jučer je u ovom Saboru održan jedan skup, žao mi je što evo nije bilo i više prisutnih na tom skupu, ali vrlo zanimljivo upravo na temu problematike i tretiranja ravnopravnosti spolova u Hrvatskoj. Tada je na tom skupu izrečeno, a u ime Kluba SDP-a mislim da mogu i potvrditi, da postoje tri ogromna područja na kojem se ravnopravnost spolova, odnosno jednake mogućnosti muškaraca i žena apsolutno ne ostvaruju. Izdvajam posebno ta tri, to je ogromno područje medije, to je područje tržišta rada, to je područje politike, odnosno mogućnosti, jednakih mogućnosti suodlučivanja dakle na onim mjestima na kojima se najvažnije odluke donose i za muškarce i za žene. Ja sam ovdje sa sobom ovako ponijela samo jedan dio medijskih natpisa o problematici ravnopravnosti spolova, a upravo se tiče ovih područja koja sam sad rekla, to su mediji, tržište rada i politika, niz istraživanja koja ukazuju na to da je neravnopravnost spolova, odnosno diskriminacija jednog spola u ovom slučaju žena, itekako vidljiva, a u jednom dijelu čak više nije niti prikrivena. I na kraju dozvolite mi još da u ime Kluba samo kad promatram ovako nas koji smo ovdje saborski zastupnici i zastupnice i kad govorimo o problemu zastupljenosti žena u političkom odlučivanju, mi se znamo pohvaliti u odnosu na druge države da recimo u Parlamentu imamo oko 20% žena, nismo previše pali u odnosu na 2000. godinu. I u pojamnom smislu bi to recimo moglo biti nekakav napredak ili makar održanje onoga što smo postigli od 2000. godine na ovamo. Ali, obzirom da je i sama pravobraniteljica spomenula pitanje delegacija, sastava odbora, komisija, tijela i slično, ne znam da li ste iščitali izvješće Hrvatskog sabora u kojem govori o, to je 3. sjednica Hrvatskog sabora i tu negdje na kraju su vam pobrojani svi saborski odbori i imena i prezimena svih zastupnika i zastupnica u tim odborima. Ja ću za kraj kazati nekoliko podataka. Bez i jedne članice, dakle bez i jedne saborske zastupnice imamo jedan saborski odbor, i to je Odbor za nacionalnu sigurnost i unutarnju politiku. U sedam odbora, a potsjećam da odbori imaju od 13 do 15 članova plus vanjskih. U sedam odbora imamo samo jednu članicu, i to Odbori za lokalnu samoupravu, za zakonodavstvo, za vanjsku politiku, za gospodarstvo, Odbor za pomorstvo, promet i veze, Odbor za ratne veterane, i Odbor za poljoprivredu. U pet odbora imamo samo dvije članice, i to su odbori, Odbor za Ustav, Odbor za turizam, Odbor za pravosuđe, Odbor za prostorno uređenje, Odbor za izbor i imenovanja. I da ne nabrajam dalje. Dalje imamo tri članice u četiri odbora, četiri članice u tri odbora, pet članica u dva odbora, 6 članica imamo u jednom odboru, ali taj odbor ima 27 članova. I na kraju osam članica imamo u jednom odboru i tu smo u Saboru u većini, to je Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Kolegice i kolege niti u Odboru za ravnopravnost spolova čija sam ja predsjednica ne bunim se, nemamo većinu u odnosu na vas muškarce. Zaključno želim reći, nadam se da su ovi podaci o kojima se možemo zamisliti, jer je vrlo zorno pokazuju koje su to područja u životu i radu i ovoga parlamenta kojima je, ja bih se usudila reći aktivna uloga nas saborskih zastupnica onemogućena. Za kraj želim pročitati iz samog izvješća prošle godine u nacionalnom programu Republike Hrvatske za pridruživanje Europskoj uniji, Vlada je tadašnja kao svoje političke odrednice navela. Vlada Republike Hrvatske promicanjem načela ravnopravnosti spolova nastoji učvrstiti ravnopravnost žena i muškaraca u svim područjima ljudskog djelovanja, podizati svijest o potrebi djelovanja za postizanje pune jednakosti žena i muškaraca. Prošla Vlada je bila u prilici zajedno sa prošlim sazivom Parlamenta da usvoji niz zakonskih prijedloga. U programu nove Vlade Republike Hrvatske za mandatno razdoblje 2003-2007. godine od prosinca prošle godine ističe se. Jedna od najvažnijih zadaća Vlade je poticanje poboljšanja društvenog položaja žena kroz politiku, ravnopravnosti spolova, zapošljavanja, plaća, poduzetničke djelatnosti i sudjelovanje u političkom i javnom životu. Iz onog što sam do sada iznijela, nova Vlada tek je u prilici da ovo i ostvari. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice, poštovana zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova 2003. godine. Sklapanjem sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju Republika Hrvatska je preuzela obvezu usklađivanja i cijelokupnog zakonodavstva sa propisima Europske unije, pa se tako regulira problematika ravnopravnosti spolova. Ta problematika uključuje i niz zakona, od Zakona o ravnopravnosti spolova, Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, od radnog do azilanskog prava i onih zakona koji su pred nama o kojima smo čuli. Ovdje govorimo o izvješću koje se odnosi na kratki period svega od tri mjeseca od 1. 10 do 31. 12 2003. godine. Djelokrug pravobraniteljice za ravnopravnost spolova koji proizlazi iz prethodno navedenih zakona je velik međutim, iz izvješća je vidljivo da za to nisu bili postignuti uvjeti. U početku bez financijskih sredstava, bez poslovnog prostora koji su se nedavno riješili, mislim da od 1. travnja tek, bez uvjeta za ekipiranje suradnika, pa čak je bilo problema sa formiranje i ovlaštivanjem zamjenika jer je bilo teško naći u predizborno vrijeme od prijavljenih kandidata većina naime nije odgovarala uvjetima. Šteta što u javnosti mogućnosti i djelokrug pravobraniteljice nije prepoznat, što možemo objasniti i nedovoljno razvijenoj svjesti o pitanjima ravnopravnosti spolova te nedovoljnoj senzibilizaciji u javnosti. Znamo da žene teže dobivaju posao od muškaraca, poslodavci uglavnom odbijaju žene koje imaju djecu ako prvi put i traže zaposlenje, često se pita da li su udate, da li imaju djecu, da li namjeravaju imati djecu, a za isti posao manje su plaćene od muškaraca ili imaju čak i manje mirovine. U zadnje vrijeme suočeni smo i sa trgovanjem žena. Iz izvješća je vidljivo da nije bilo niti jednog zakona za pokretanje formalnog postupka jer naravno treba dati i pristanak da se isti pokrene. Rješenje je bilo samo uz savjet pravobraniteljice. Očito da još uvijek problem nije prepoznat. Sve ovo još više opravdava i postojanje pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Obzirom na kratki period od 3 mjeseca na koje se izvješće odnosi uvažavajući objektivne probleme u radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova Klub Hrvatske demokratske zajednice je prihvatio Izvješće o radu pravobraniteljice uz nadu da će sljedeće izvješće dati sliku o stanju o ravnopravnosti spolova uz statističke podatke i pokazati konkretne slučajeve kršenja diskriminacije koju će se institucionalnim mehanizmima rješavati ali naravno uz pomoć Vladinog Ureda za ravnopravnost spolova. I na kraju, zaista mi je žao, dvoumili smo se da li prihvatiti samo na znanje ili prihvatiti izvješće ovako u cjelosti ovako kako je, obzirom na ovakve okolnosti kojima je pravobraniteljica radila, Klub Hrvatske demokratske zajednice će prihvatiti ovo Izvješće. Ujedno nam je jako žao da svi ovi primjeri o kojima je govorila predsjednica Odbora za ravnopravnost spolova nisu navedeni u Izvješću što je gospođa pravobraniteljica ipak mogla navesti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSLS-a i DC-a poštovana zastupnica, potpredsjednica Doma, gospođa Đurđa Adlešić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, mi smo doista mogli postaviti i pitanje smisla rasprave o izvješću za svega nekoliko mjeseci ali to onda vrijedi i za onu prethodnu raspravu jer se radi o razdoblju listopada, studenog i prosinca prošle godine. I mislim da se možemo složiti da se u prošlih nekoliko godina doista ostvario određeni napredak, da su postignute određene zakonske promjene, pa čak i uvrštenje ravnopravnosti spolova u Ustav. I jedan od predlagatelja, odnosno predlagateljica takve promjene Ustava bila je i naša zastupnica iz redova HSLS-a. Međutim, činjenica da je na sjednici 1. listopada na kraju mandata prošle Vlade tek imenovan pravobranitelj, odnosno pravobraniteljica za ravnopravnost spolova ipak govori o tome da je previše vremena izgubljeno. A Zakon o ravnopravnosti spolova stupio na snagu 22. 7. a Ured osnovan uredbom Vlade, tek, ove Vlade, 3. 2. 2004. godine. Pa se doista može postaviti pitanje koliko smo mi imali volje ili snage da se ozbiljnije pozvbavimo pitanjem ravnopravnosti spolova. Ako uzmemo u obzir i činjenicu da financijska sredstva za rad i osnivanje Ureda pravobranitelja za ravnopravnost spolova nisu bila predviđena u državnom proračunu za 2003. godinu pa su odobrena iz tekuće zalihe državnog proračuna Republike Hrvatske za 2003. godinu. I ono što je zanimljivo pristigle su na žiroračun tek u studenom 2003. godine, dakle, još samo mjesec dana je mogao trajati njihov rad sa financijskom potporom. Zbog nedostatka meterijalnih i financijskih sredstava u cijelom razdoblju na koje se odnosi ovo Izvješće osim pravobraniteljice za ravnopravnost spolova nije bilo stalno zaposlenih službenika i namještenika i opet mi se čini da je navjeći dio posla zapravo određen od strane nevladinih udruga i pravobraniteljice. U tim otežavajućim okolnostima pravobraniteljica je usmjerio svoje aktivnosti isto kao i pravobraniteljica iz prošle rasprave na medijsko promoviranje zakona što je naravno nužno da bi se otkrile javnosti zakonske mogućnosti, da bi se senzibilizirala javnost. Pa je tako bio niz okfruglih stolova, seminara, ... [[Govornik se ne razumije.]] diskusija vezanih za problematiku ravnopravnosti spolova. Nastojalo se je biti u tijeku sa zakonodavnim izmjenama, sudskom praksom u pitanjima spolne diskriminacije gdje će očigledno biti još puno posla a čini mi se nužnom a čini mi se i određena edukacija djelatnika s područja pravosuđa uprav o za ova osjetljiva pitanja, te radom na školskim udžbenicima i mnogim drugim važnim pitanjima za primjenu Zakona o ravnopravnosti spolova. Svakako je zanimljivo pogledati školske udžebnike, i ja mislim kada bi se oni ocjenjivali iz ovog ugla o ravnopravnosti spolova onda teško da bi neki udžbenik dobio pozitivnu ocjenu. Činjenica je dakle da se Izvješće odnosi na svega tri mjeseca, međutim i u ta tri mjeseca se obratilo i nekoliko osoba i nevladinih organizacija zbog nasilja u obitelji i spolnog uznemiravanja na radu zbog davanja stručnih savjeta. Očigledno pokazuje da će u ovoj godini pravobraniteljica za ravnopravnost spolova imati puno posla. I biti će zanimljivo vidjeti kako će izgledati izvješće nakon pune godine dana, dakle, ono sljedeće koje ćemo dobiti. Držimo da bi ravnopravnost spolova zapravo bila ocjenjena pozitivnom ocjenom kada bi se položaj žene promjenio prije svega na tržištu rada gdje znamo da je još uvijek 51% žena nezaposlenih, da se još uvijek u nekim natječajima traži, regulira vojna obaveza što odmah ukazuje da žene u tim poslovima nisu poželjene, da im se još uvijek postavljaju uobičajena pitanja misle li roditi, tko će im čuvati djecu a ne samo broj žena u politici, jer mi se sigurno možemo pohvaliti postotkom žena u Zastupničkom domu Sabora. Daleko manje na nižim lokalnim razinama, pa je ovo prilika i poziv političkim strankama da se u lokalnim izborima i taj dio popravi. A naročito mislimo da bi bilo dobro ovaj Ured s posebnom pozornošću prati primjenu Obiteljskog zakona. Mi ćemo poduprjeti ovo Izvješće, doista držimo da je 3 mjeseca prekratak rok da bi se dala ozbiljna ocjena, ali zbog uloženog truda poduprjet ćemo izvješće. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSS-a poštovana zastupnica gospođa Ljubica Lalić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege zastupnici, pa evo, s obzirom da sam ja čini mi se zadnji govorik u ime Kluba, ja se nadam i u ime, i od pojedinačnih rasprava, ne želim raspravljati o potrebi zaštite ravnopravnosti spolova u Republici Hrvatskoj jer smo o tome raspravljali onda kada smo donosili zakone. S obzirom da ovo Izvješće uistinu se odnosi na samo tri mjeseca i potpuno nam je pregledno predstavljena problematika s kojom se suočavalo i razlozi zbog čega to izvješće nije detaljnije, mislim da sva, svi imamo razumijevanja i Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke ima razumijevanja za izvješće takvo kakvo jest. Naime možemo jedino konstatirati da je na razini legislative dano dovoljno rješenja koja bi jamčila ravnopravnost međutim ono što nas brine to je provedba tih zakonskih propisa. To je kronični problem u Hrvatskoj. Nije problem napisati dobre zakone, nije problem napisati zakone koji će deklarativno jamčiti međutim problem je te zakone provesti. I upravo radi provedbe tih zakona, zbog toga i jesmo osnovali Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i ne preostaje nam ništa drugo nego pravobraniteljici poželiti uspjeh u tekućoj godini, a nama kao saborskim zastupnicima i u ovom Saboru jest obveza da stvorimo uvjete koji će uistinu omogućiti ravnoravnost spolova, a ne samo da se i mi kao Parlament zadržimo na određenoj razini deklarativnosti. Dakle Klub Hrvatske seljačke stranke podržava izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova.
Hvala lijepo kolegice Lalić. Nema više prijavljenih u ime klubova. Idemo na desetminutnu raspravu. Kolegica zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice, pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, kolegice i kolege. Pa evo i oko ovoga, odnosno oko ovog izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova mnogi su ovdje govorili da smo napravili velike pomake kada je u pitanju zakonodavstvo kao i u onoj prethodnoj temi međutim zakoni su jedno provedba, život, praksa su nešto sasvim drugo pa tako i ovdje neki zakoni nisu profunkcionirali u praksi. Ja ću iskoristiti ovu današnju raspravu, meni je žao što ovdje nema nikoga od predstavnika Vlade, ali se nadam da će možda neki od njih pročitati barem fonogram ove današnje rasprave kako bi ih upozorila na to da postoji problem u provedbi Zakona o sprečavanju nasilja u obitelji, jednog od ključnih zakona koje smo donijeli u proteklom mandatu, jednog od zakona u kojima se nalazi po prvi puta sedam zaštitnih mjera za sprečavanje nasilja u obitelji ili bolje rečeno za zaštitu žrtava nasilja i jedna od najkvalitetnijih i najvrijednijih mjera koje smo donijeli, a to je zaštitna mjera izdvajanje zlostavljača iz obitelji. Problem je danas provedbe toga zakona zbog toga što nema nekih internih akata koje su trebala donijeti ministarstva prvenstveno Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, Ministarstvo pravosuđa. Koliko mi je poznato Ministarstvo unutarnjih poslova je donijelo unutarnje provedbene akte toga zakona i tamo su stvari dobro postavljene međutim ovdje bi trebalo donijeti neke podzakonske akte koji bi prvenstveno u ovoj sferi zdravstva i socijalne skrbi regulirali institucije u koje će se smještati oni za koje je propisana zaštitna mjera liječenja od alkoholizma, droge ili bilo koje druge vrste ovisnosti i ovaj, dakle evo to je nešto što bi trebalo učiniti kako bi zakon u potpunosti zaživio i na adekavatan način zaštitio žrtve nasilja. Ja mislim da pravobraniteljica za ravnopravnost spolova će imati jako puno posla. U Hrvatskoj je ravnopravnost spolova još uvijek na vrlo niskoj razini. Mi smo ovdje u protekle 4 godine otvarali u nekoliko navrata raspravu o tome da imamo potpuno feminizirane djelatnosti u kojima rade dakle čak u 90% žene, da su te djelatnosti bitno potplaćene, da to rezultira jednom spolnom neravnopravnošću kako dakle u samoj plaći tijekom radnog odnosa tako i kasnije u iznosima mirovine. Ja bih samo ovdje spomenula naprimjer slučaj i položaj tekstilnih radnica u našoj zemlji koji je izuzetno težak. Dakle ne samo što je riječ o jednom vrlo teškom fizičkom poslu nego je riječ dakle o jednom poslu koji je izuzetno slabo plaćen a koji je uglavnom, dakle djelatnost u kojoj rade žene i moram reći da kad sam bila u posjeti nekim tekstilnim industrijama da su mi naprimjer govorili o problemu u kojem se žene nimalo ne štite. Konkretno je bilo govora o ženama koje su teško oboljele od karcinoma, koje su operirane, koje se bez ikakvog razloga ponovno vraćaju na staro radno mjesto konkretno naprimjer na peglanje gdje je pegla teška kilu i pol. Na normu je dignu od 500 do 550 puta dnevno što znači da žena na takvom radnom mjestu nema nikakve šanse za svoje ozdravljenje. Naprotiv na taj način joj je ubrzan put ka, ovaj, definitivnom kraju. Prema tome njihova prava u tom dijelu su apsolutno nezaštićena i nitko se ne bavi time kako zaštititi taj dio žena koje rade u takvim industrijama. Govorili smo isto tako i o jednoj djelatnosti kojoj, kojoj puno bolji su uvjeti rada nego ovu koju sam sada, o kojoj sam sada govorila, a to je naprimjer medicinska struka u kojoj ćete vidjeti po njihovim nekakvim opredjeljenjima dakle za specijalizaciju kako se u, u medicini penju po svome reklo bi se ugledu i značaju njihove, njihove specijalizacije da je broj naprimjer žena u specijalizaciji na kirurgiji posebno, ne znam, kardiovaskularnoj kirurgiji ili nekim drugim vrlo mala i čini mi se da je negdje oko 5% samo žena kirurga. To je naprimjer 1% koji definitivno rezerviran samo za muškarce. Nitko me ovdje neće ni sa jednim argumentom uvjeriti da žene nisu jednako sposobne i kvalitetne za obavljanje tog posla kao i muškarci ali nažalost imaju neke prepreke i brane za koje se moramo izboriti da ih naprosto ukinemo. Problem je vrlo veliki i u obrazovanju. Naime postoje neki podaci statistički koji pokazuju da je naprimjer tri puta više djevojčica koje su nepismene nego muškaraca, da imamo skoro četiri puta više djevojčica nego muškaraca, nego dječaka dakle koji završavaju srednju školu. Sve to upućuje na to da se djevojčicama u samom startu onemogućava školovanje samo zbog toga što se smatra da u jednim ograničenim socijalnim i ekonomskim uvjetima je puno primjerenije da dječak ide u školu, a ne djevojčica. Njoj je ipak primjerenije da ostane kod kuće jer nam drugi statistički podaci pokazuju da tamo gdje su djevojčice dobile priliku da upišu dakle određeni stupanj obrazovanja da ga najčešće završavaju u većem postotku nego što to završavaju dakle dječaci. Ovo je dakle samo jedan mali segment onoga na čemu bismo mogli govoriti o tome da u Hrvatskoj postoji neravnopravnost spolova. Prema tome ovo za sada u ovom vrlo kratkom periodu u kojem je vaš ured mogao i jest dakle funkcionirao jedan mali vremenski period u kojem mislim da mnoge stvari niste mogli ni prikazati u ovom izvješću niti sagledati kao pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, ali doista mislim da je ovaj ured nama potreban. To je isto jedna tema s, bez koje dakle, na kojoj ako ne budemo radili nećemo isto tako biti pravi i punočlani članovi Europske unije jer je u Europskoj uniji ravnopravnost spolova nešto što je zapisano u svim smjernicama i dakle i svim dokumentima koje Europska unija ima. Prema tome imat ćete pune ruke posla i svi mi ćemo imati još puno posla da u Hrvatskoj doista ostvarimo punu ravnopravnost spolova i da zaživi ono što smo zapisali u 3. članku Ustava Republike Hrvatske, a to je ravnopravnost spolova. Još jedanput ću iskoristiti ovu priliku da kažem da sam doista žalosna zbog toga što u ovom domu se kod donošenja Zakona o porodnim, o porodnom dopustu dakle od strane ovoga doma i Vlade Republike Hrvatske se kršio članak 3. o ravnopravnosti spolova zbog toga što je pravo na porodni dopust nakon, dakle za treće, nakon trećeg djeteta u dužini od tri godine omogućeno samo majkama a ne i očevima. Moje j epitanje što ako se dogodi da otac ostane sam ukoliko se dakle dogodi nesretni slučaj da majka umre na porodu trećega ili četvrtog djeteta dakle za ovu drugu djecu otac nema mogućnosti korištenja trogodišnjeg porodnog dopusta. I to jeste diskriminacija. Žao mi je samo što je većina u ovom Parlamentu sudjelovala u takvoj diskriminaciji. Havla lijepa.
Hvala lijepa kolegice OPačić. Još je prijavljena kolegica Ingrid Anetičević Marinović izvolite.
Hvala gospođo potpredsjednice. Poštovana pravobraniteljce za ravnopravnost spolova. Kolegice i kolege. Bila bi prava šteta da mi nismo danas dobili ovo izvješće, i zato ga treba i detaljno iščitati i shvatiti ipak poruke. Iako je djelatnost od početka bila suzbijena zbog neadekvatnih uvjeta, ali evo to je prebrođeno. Zato je dobro i u buduće da se stvaraju institucije da se stvore i određeni uvjeti. Međutim upravo mžda i onda kad anisu osigarana sredstva zbog važnosti institucuije zbog važnosti svega onoga što je učinjeno u zadnjem periodu mislim da je ipak bilo i najvažnije da je donesen zakon i da je pravobraniteljica imenovana. Ravnopravnost spolova je nešto što se aktualiziralo naročito nakon 2000. godine. Ostavljen je, ostvaren je veliki pomak u normativi. ja ću samo spomentui nešto što je bilo skandalozno u našem kaznenom zakonu do 2000. godine kada je žena bila objektivni uvjet kažnjiviosti i to je bio jedini način da zaštiti sebe ako je bila malterirana u obitelji, akoa je to bilo učinjeno pred djecom. Ail i tada su se štitila opet djeca, jer to djeca naravno ne smiju g ledati zakonodavac je i tada do tada bio osjetljiv bar glede dječjih očiju ali ne i prema ženskim kostima. Hvala bogu nadam se da su ta vremena iza nas. I kažem veliki jenapredak u toj normativi učinjen. Ovdje je već bilo spomenuto kolegica Opačić i kolegica Sobol napomenuli su i zakon o sprečavanju nasilja, zatim kazneni zakn uvođenje posebnog kaznenog djela. Ali bitno je i to da uprav osmo mi neki način smo i mogli tako učiniti jer je javnost bila osvješćena velikom zaslugom i ženskih udruga. Koje su neumormo djelovale od 90. tih godina od stvaranja Hrvatske države. I smatrali da i u tim na početku ratnim uvjetima uvijek je vrijeme za demokraciju i za ravnopravnost odnosno konačno i za istinu. Prema tome pripremale u teren to nisu bili laki uvjeti. Jer tadašnje žene koje su govorileo tim pravima bile su gotovo proglašene nacionalnim izdajicima. Međutim zakon je tu, djelatnost je evo na nekoliko razina ustanovljena. Ovdje je bilo napomenuto da se ne znam iz kojega kluba pa nije to ni važno, važno je da se na to upozori. Da će sigurno sljedeće sa nadom da će sljedeće izvješće sadržavati i sve konkretne oblike diskriminacije ravnopravnosti spolova koje će se eventualno dogoditi u sljedećem razdoblju. Međutim na žalost takav diskriminacija od same vlade dogodila se na početku mandata upravo donošenjem zakona o porodiljnom dopustu. Sukladno direktivama vijeća europe treba razlikovati porodni dopust koji je zaštita života, trudnoće, zdravlja, žene upravo zbog trudnoće i poroda. A roditeljski dopust je nešto drugo. Međutim mi smo tu napravili eto izglasavajući takav zakon i onaj koji je digao ruku za to upravo diskriminaciju. Što kaže direktiva vijeća Europe o roditeljskom dopustu, koji razlikuje porodni dopust što je. Radi promicanja jednakosti mogućosti jednakog načina postupanja prema muškarcima i ženama, starne ovoga sporazuma mišljenja su da bi pravo na roditeljstvo dopust oboma roditeljima trebalo zagarantirati tj. i muškarcima i ženama. I svima onima od početka dakle od samoga čina rođenja djeteta ili usvojenja djeteta. Ako mi od početka smatarmo da su odgoj djeteta da je briga o djeteteu od najranije dobi i kasnije briga samo žene onda je jasno da imamo jednu novu ponovno na djelu, govorimo jedno a činimo nešto drugo. Imamo spolnu ulogu podjeljenih poslova, kako u dru štvu tako i u obitelji. Dakle žene su predoređene ženi biiologija je sudbina da odgaja djecu da bude u kući. S druge strane govorimo više afirmacije žene, podupiremo deklaratorno učešće žena u javnom životu, u politici. Ali onemogućavamo je da se time bavi. S obzirom žene kako žive svoje privatne živote onemogućene su u startu da se bave javnim životom da se nalaze na mjestima odlučivanja upravo kako bi unaprijedile i demokratizirale zemlju zajedno sa muškarcima. Kako to žene odnosno djevojčice, od najranije mladosti sve odlikašice, u prvom redu po statistici postižu puno bolje rezultate i prije završavaju svoje redovno školovanj ebilo u osnovnoj školi bilo u srednjoj bilo na fakultetu. Dakle gdje te odlikašice koje uz put uče strane jezike, idu na balet sviraju klavir ili violinu potonu na kraju u ništa. Znači što je, one su od same kada je sve b ilo na njihovim leđima postigle ono što se uopće može postići. A onda u tom društvnom okruženju za koji se svi verbalno zalažemo ne može ostvariti jednostavno starne pozicije još više nisu iste. I ono što je frapantno da su žene što su školovanije u svojoj struci diskriminiranije. Najmanje diskriminacije je kod nekvalificiarnih radnika jer obavljaju slične poslove i za to su slično i plaćene. Međutim što je viši stupanj edukacije pogotovo i s magisterijem, sa doktoratom teže se probijaju upravo kao nositelji projekta, kao nositeljice voditeljice određene katedre na fakultetima. Ono što se dogodilo Hrvatskoj feminizacija određenih zaniamnja to je zbog toga što je novac negdje drugdje taj muški spol upravo otišao ondje gdje su bolje plaćeni poslovi. Banke, menađerstvo i slično. A škole su se feminizirale niži sudovi gdje su plaće manje su se feminzirali. Prema tome nemojmo to shvatiti kao jedan napredak u životu ravnopravnosti spolova. Dapače. I ono što je jakoa bitno dakle sva ova prava koja su inkorporirana u naše zakonodavstvo koje treba dalje unaprijediti kako ga ostvariti. Evo ovo je ovaj pasos jedovoljan da se svi da se svi zamislimo iz izvješća o radu same pravobraniteljice. GDje ona počesto mora nastupati kao tješiteljica, jer nikakve druge potpore nema. Strah od gubitka radnog mjesta i daljnjeg šikaniranja. Kako ostvariti pravo ono koje je zakonom zagarantirano. Ako nema se ekonomske podloge ako ona nije u mogućnosti ne samo da financira svoje zastupanje i svoju obranu nego ona koja može ostvariti svoje pravo da negdje ode pogotovo od zlostavljača to je najveći problem. I to je onda ono, ostaje ona vječna činjenica da pravo zagarantirano za slabe slabo se ostvaruje. A s druge strane pravda se na siromašnima najbrže ostvaruje. A kada su oni u poziciji da nešto potražuju onda je to činjenica evo žalosna za sve, sustave da je tomu tako. Jer kada smo, mislim da se svi možemo složiti oko toga onda treba davati tu jednu podršku da upravo takvi oblici šikaniranja i od strane poslodavaca, naročito naspram žena trebaj ubiti rigorozni. Od početka dakle treba stvarati te uvjete i ambijente zaista svi oni koji su govorili o načinu školovanja o prikazu i slici uloge žena od početka, od tog prvog razreda osnovne škole, od te početnice koja počinje: "tata ima auto", "mama je u kući", gdje dijete stvara tu sliku i percepciju i ženske, pogotovo naspram ženske djece gdje joj je mjesto i uloga i inače ponašanje. … [[Upadica iz klupe, ne čuje se.]] Jeste li vi nešto rekli kolegice? Jeste. Dobro je. Šteta što nismo svi čuli. Bilo bi sigurno nešto mudro, ali dobro, ponovit ćete kasnije. Zato mislim da bi uspješnost rada pravobraniteljice za ravnopravnost spolova bila naročito jača u onom dijelu, jer njezin dio posla posebno se svodi kada je već pravo prekršeno pa kako ga i ostvariti to je također jedan značajan dio posla. Ali u tom njezinom preventivnom dijelu nemoguće je onda djelovati ukoliko svi ovi koji su pozvani i sve institucije da tako djeluju neće biti puno koristi, ali onda ćemo naći opravdanje da možda eto pravobraniteljica za ravnopravnost spolova nije obavila svoj posao. Prema tome dužnost je nas svih, ali i onda i pravobraniteljice bez ikakvog skrupula one institucije koje nisu davale podršku, koje nisu djelovanje na njezino upozorenje budu prikazane, odnosno bude to i prikazano u sljedećem izvješću. Jer mislim da je to upravo od krucijalne važnosti da bi se upravo ova institucija na takav način i afirmirala. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo kolegice. Imamo ispravke netočnih navoda. Frano Matušić izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, kolegica Antunović je iznijela, Marinović pardon, iznijela puno netočnih navoda. Prvo ću reći da je netočan navod da je ova Vlada, sadašnja hrvatska Vlada donijela jedan diskriminacijski zakon. To je potpuno netočno, neistinito zato jer tim Zakonom o porodiljnom dopustu zapravo su povećana prava i zapravo nikako ne može biti riječi o diskriminatorskom zakonu. Dalje je potpuno netočno da je netko počekom rada 90-tih godina nekoga skoro proglasio, gotovo proglasio nacionalnim izdajnikom zato što se zalagao za određena prava. To je potpuno također netočno. Točno je da smo svi skupa bili ugroženi i to u onom temeljnom pravu, pravu na život od strane agresivne politike jugoarmije da ih dalje ne nabrajam. Dakle to je točno. Također na žalost spomenuto je vrlo paušalno i neodgovorno da zapravo muškarci rade samo u područjima gdje je novac, a da žene rade u svim ostalim područjima i da ove koje se bave …
Kolega zastupniče pogledajte svjetlo.
Puno je netočnosti, ali evo pokušao sam barem jedan dio ispraviti. Hvala.
Poslovnik nije predvidio ispravljanje puno netočnosti. Sljedeća za ispravak netočnog navoda javila se Zdenka Babić-Petričević.
Gospođo dopredsjednice, dame i gospodo. Iako je moj kolega već ispravio netočan navod kolegici Antičević koja je rekla diskriminacija se dogodila početkom mandata ove Vlade što kolegice nije točno. Donošenjem tog zakona koji često se spominje u ovome Saboru nije točno, a jučer smo govorili o snošljivosti i toleranciji, ja ne znam što to znači snošljivost i tolerancija …
Kolegice molim vas ispravljajte netočni navod.
Ja ću ispraviti. Nije točno jer žena tim zakonom ima pravo birati hoće li rađati, hoće li ostati doma, hoće li se upustiti na svoju karijeru. Na sve ima pravo. I citirat ću samo molim vas "Ovaj svijet je dobar, za njega se moramo boriti" rekao je Hemingway u svom romanu "Kome zvono zvoni", ali samo ja nadodajem kroz obiteljske vrednote jer je ognjište osovina obitelji i ja sam ognjištarka i na to imam pravo, a vi ste civilizirana globalizacijska dama.
Hvala lijepo. Imamo jednu repliku. Zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec tu možete odgovoriti. Izvolite.
… gospođo potpredsjednice sa ispravkom netočnog navoda, još mi je tu pločica.
Ja sam zapisala onako kako su mi rekli. No dobro, ispravak netočnog navoda, to gore po vas. Kolegica nema pravo odgovoriti. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice sasvim je netočno da je rađanje, korištenje porodiljskog i ostanak u kući sudbina hrvatske žene ili žene u hrvatskom društvu. Ako se pod sudbeno misli na neminovnost obveza ili nedaj Bože na direktivu zakonske regulative onda je još to time netočnije jer i biološke predispozicije žena, a i zakonska regulativa ostavljaju ogromnu mogućnost odabira vlastitoga svake žene ponaosob da odluči što će raditi, ili će rađati, ili će ostati u kući ili će koristiti porodiljni u kojem god obliku. Dakle sasvim je netočno to što je rekla. Hvala.
Hvala lijepo. Sljedeća točka dnevnog reda, ovdje nema prijavljenih ako se sjećam, pravobraniteljica nije izrazila želju prije, ali možete sada ako želite. Ne. Razumijemo. Dobro. … [[Upadica se ne čuje.]] Hvala lijepo. Ja nisam vidjela da se kolegica prijavila. Ja vam lijepo molim da mi ne dobacujete s mjesta. Zaključena je rasprava. Hvala lijepo.
Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2003. godinu Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2003. godinu. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je jednoglasno sa 102 glasa prihvaćen zaključak.
Sljedeća točka dnevnog reda je, … … [[Upadica se ne čuje.]] Zato što je kolegica Zdenka povukla svoju prijavu. Sljedeći je – Prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Hrvatske i Republike Bugarske o socijalnom osiguranju, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 86 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Vi ste prihvatili primjenu hitnog postupka kod donošenja ovog zakona. Prijedlog akta ste primili u pretince. Prijave za raspravu nema. Mogu li zaključiti? Hvala lijepo. Nekoliko informacija koje će vam držim biti svima ipak zanimljive, a to je s čime ćemo početi sljedeći tjedan. To su zakoni pod brojem 29. – Prijedlog zakona o medijima, s Konačnim prijedlogom zakona. Dakle počinjemo sa Prijedlogom zakona o medijima, s Konačnim prijedlogom zakona. Zatim 31. – Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o telekomunikacijama, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak. Zatim zakon broj 15., 16., 17., 18., 19. i 20. To su prijedlog zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, zatim izbor članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj, prijedlog zakona istog tog samo su različiti predlagatelji. Dakle kolegice i kolege zaključujem današnji rad. Vidimo se sljedeći tjedan u srijedu. Hvala lijepo i ugodan vikend. U pola deset.
Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Hrvatske i Republike Hrvatske o socijalnom osiguranju, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 86 Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Gospođa državna tajnica Vera Babić. Izvolite, izjasnite se o amandmanu!
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi zastupnici! Vlada će prihvatiti amandman ukoliko se može ispraviti čini nam se pogreška do koje je došlo u pisanju amandmana. Naime, po našem mišljenju amandman bi trebao glasiti: "Provedba ovoga zakona u djelokrugu je ministarstva nadležnog za poslove zdravstva i ministarstva nadležnog za poslove rada." Gospodine predsjedniče odbora.
Suglasan sam.
Hvala lijepa. Predlagač amandmana sa suglasio. Dakle, amandman je prihvaćen u izmijenjenom obliku kako je obrazložila gospođa Babić. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Tko je za? Hvala lijepo. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je jednoglasno sa 103 glasa donesen Zakon o potvrđivanju Ugovora između Republike Hrvatske i Republike Bugarske o socijalnom osiguranju u tekstu kako je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanom.