Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora. Poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Nastojali smo da ovo izvješće koje je danas pred vama bude što je moguće objektivnije, da dade što je moguće objektivniji prikaz stanja u obrambenom sustavu ističući naravno postignuća, ali i ukazujući i na nedostatke i sugerirajući prioritete u narednom razdoblju u cilju daljnjeg poboljšanja ukupnog stanja. Ja mogu kao jednu generalnu procjenu situacije u kojoj je ovo izvješće nastalo reći da se ono odnosi na razdoblje od posebnog značaja za obrambeni sustav i Oružane snage Republike Hrvatske s obzirom da su se u tom razdoblju dogodili određeni procesi koji u bitnoj mjeri determiniraju naš put i daljnji napredak u procesu pristupanja i približavanja NATO savezu. Riječju mi smo u protekloj godini donijeli jedan od temeljnih dokumenata strateškog obrambenog planiranja. To je Dugoročni plan razvoja Oružanih snaga od 2006. do 2015. godine. Donijeli smo također provedbene dokumente koji operacionaliziraju provedbu dugoročnog plana. I proveli cijeli niz drugih aktivnosti koje su dovele do usklađenosti procesa i optimizacije iskorištenja ljudskih, materijalnih i financijskih resursa, te time rekao bih širom, širom otvorili vrata za ulazak Republike Hrvatske u NATO savez. Ja mogu reći da ova konstatacija je potvrđena i nedavnom ocjenom tima stručnjaka iz NATO saveza koji su zajedno sa našim stručnjacima izvršili raščlambu i reviziju, remize dostignutog procesa, i njihova je ocjena da smo postigli značajan napredak i da je ovo jedna od najboljih godina u smislu pripreme obrambenog sustava i ostvarivanja dakle organizacijskih uvjeta za usvajanje NATO standarda i priključenje Republike Hrvatske u Euroatlantske integracije. Izvješće je prikazano u 6 cjelina kao što ste mogli vidjeti. U prvom dijelu se govori o općem strateškom kontekstu, odnosno o sigurnosnom okružju te aktualnim prijetnjama i rizicima, kao i o interesima Republike Hrvatske i sredstvima zaštite dakle tih interesa kroz izgradnju obrambenog sustava. Jasno da od procjene rizika i prijetnji ovisi onda i izgradnja borbenih sposobnosti koje trebaju biti odgovor na takve rizike i prijetnje. Drugi dio se bavi postojećim stanjem obrambenog sustava. Od njegove pravne uređenosti preko glavnih procesa na području obrambene politike i planiranja, te do opisa spremnosti obrambenog sustava. Treći dio izvješća detaljnije razrađuje upravljačke procese u 8 glavnih područja obrambenog sustava, ja ih mogu nabrojati, dakle to su međunarodno obrambena suradnja, međuresorna suradnja, upravljanje ljudskih resursima, upravljanje materijalnim resursima, upravljanje financijskim resursima, vojno-obavještajna i sigurnosna djelatnost, istraživanje i razvoj i upravni i administrativni poslovi. Dakle to je treći dio izvješća. U četvrtom dijelu obrađujemo društvenu poziciju i društveni kontekst obrambenih reformi. U petom i šestom dijelu sistematizirana su glavna postignuća u 2006. godini i naznačeni glavni smjerovi razvoja u idućem razdoblju. Poštovani, poštovane zastupnice i zastupnici dakle izvješće odgovara na tri temeljna pitanja, kako upravljamo obrambenim sustavom, na koji način se koristimo resursima, na koji način vršimo optimizaciju dakle resursa koji su nam stavljeni na raspolaganje kroz obrambeni proračun i koje smo sposobnosti pri tome razvili, odnosno koje sposobnosti pri tome razvijamo. Dakle ukratko što se tiče sigurnosnog okružja Republika Hrvatska iz procjene rizika i prijetnji je suočena sa malom vjerojatnošću konvencionalnih prijetnji, konvencionalnih dakle ratnih ugroza. Ali istovremeno je i povećan rizik od terorizma, širenja oružja za masovno uništenje te sličnih oblika asimetričnih ugroza. Iz takve prosudbe kao što sam rekao projicira se i proizilazi razvoj specifičnih obrambenih sposobnosti i prioriteta u razvoju tih sposobnosti. Nešto o obrambenoj politici i planiranju. Procesi na tom području bili su usmjereni u nekoliko područja. U prvom redu provedba dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga. Dakle kao što sam rekao, temeljem tog dugoročnog plana razvoja donijeli smo pet provedbenih planova koji su dakle sastavni dio onoga operativnog planiranja. Dugoročni plan razvoja je dokument strateškog planiranja. Dakle donijeli smo plan upravljanja ljudskim resursima. Plan upravljanja materijalnim resursima. Plan upravljanja infrastrukturom. Plan strateških komunikacijskih mreža i plan realizacije obrambene politike. U tim planovima se definiraju nositelji, rokovi i dinamika. U tim planovima se točno vidi kako će se projekti i aktivnosti iz dugoročnog plana razvoja realizirati, tko je za njih odgovoran, koji su to projekti i kakva financijska sredstva stoje na raspolaganju za njihovu realizaciju. Ono što je još bitno oko obrambenog planiranja je povećanje, dakle sve to mora biti usmjereno u cilju potpore sposobnostima Oružanih snaga. Dakle povećanje operativnih sposobnosti Oružanih snaga s ciljem učinkovite realizacije misije zadaća. Vi znate koje su misije zadaća? Strategijski pregled obrane, na prvom mjestu obrana nacionalnog teritorija, suverenosti i teritorijalnog integriteta Republike Hrvatske. Onda je drugo, dakle sudjelovanje u operacijama potpore miru izvan teritorija Republike Hrvatske. Četvrta misija je izgradnja mjera povjerenja i sigurnosti u svijetu i peta misija je potpora civilnim institucijama u zemlji. Dakle te operativne sposobnosti moramo graditi bazirano na strateškom kontekstu i na misijama i zadaćama datim u strategijskom pregledu obrane. Mi smo napravili značajne pomake u poboljšanju planskog i upravljačkog procesa. Unaprijedili smo tzv. sustav planiranja, programiranja i izvršenja proračuna, to je taj famozni SPP ili PPBS kako su ga Amerikanci nazvali, … sistem. Izvršili smo cijeli niz normativnih i organizacijskih i strukturalnih prilagodbi koje omogućuju uključivanje Republike Hrvatske kroz taj obrambeni segmentu u NATO i Europsku uniju. Europska unija ima također svoju obrambenu dimenziju i o njoj smo vodili računa. Deklarirali smo snage, dakle za sudjelovanje u mirovnim misijama Europske unije, također pored onih za NATO. Težište je naše naravno na razvoj kvalitetnog osoblja za potrebe obrambenog sustava. Mogu reći da rezultati ohrabruju, ali oni nisu završetak aktivnosti, izazovi će pače biti još i veći kada postanemo članica NATO saveza. To je jedan trajni proces transformacije koji mi moramo pratiti. Tijekom 2006. godine, dakle rekao sam da je izrađen dugoročni plan razvoja koji je od NATO struktura zaista označen kao jedna potvrda zrelosti obrambenog sustava za samostalnu provedbu obrambenog planiranja. Dakle sa ponosom mogu reći da pritom nismo imali mentore, da pritom nismo imali savjetnike, naravno uvijek postoje savjeti i konzultacije sa ljudima iz NATO saveza, ali ne na način na koji su druge zemlje, dakle koje aspiriraju za članstvo u NATO-u to imale pri izradi svojih strateških dokumenata. Ovaj dugoročni plan je zaista potvrda naše zrelosti. Mi smo detaljno utvrdili sposobnosti, novu strukturu Oružanih snaga i dali smo ključne projekte opremanje modernizacije. U sve tri grane Oružanih snaga: u zrakoplovstvu, mornarici i u kopnenoj vojsci. Postoje ključni programi, postoje prioriteti, postoje dinamika njihove realizacije i što je najvažnije, osigurali smo materijalna sredstva zahvaljujući vašoj potpori, zahvaljujući vašem razumijevanju, zahvaljujući odlukama Sabora, dakle u dugoročnom financiranju sljedećih 10 godina za realizaciju tih projekata i na tome vam se još jednom zahvaljujem, jer smo dakle dostigli nekakve standarde u smislu približavanja onoj granici od 2% bruto nacionalnog dohotka za potrebe obrane do 2010. godine. Sada ove godine je to 1,74, prošle godine je bilo 1,69, dakle imamo tu potporu, imamo materijalnu utemeljenost i zahvaljujući odlukama Sabora mislim da ćemo i ove programe definirati. Mi smo nastavili proces smanjenja brojnog stanja osoblja i već smo otprilike tu blizu ciljane veličine. Danas trenutno u obrambenom sustavu ima nešto manje od 24 tisuće djelatnih osoba ukupno. Dakle uključujući i civile u Oružanim snagama Ministarstva obrane, uključuju djelatne vojne osobe. Ciljana veličina je vi znate, do 2010. godine 16 tisuća djelatnih vojnih osoba, u Oružanim snagama govorim. 2 tisuće dragovoljnih ročnika, 8 tisuća ugovorne pričuve. Mi smo vrlo blizu toj ciljanoj veličini. Istovremeno vršimo prilagodbu zapovjedne piramide u Oružanim snagama na način da obavljamo kadar, na način da omogućavamo projekte kroz projekte tranzicije i izdvajanje dakle neperspektivnog osoblja i primamo novo osoblje, školujemo novo osoblje kroz više programa školovanja. Dakle koristeći sustav civilnog vojnog školstva. Mi smo kao država, kao država dakle, ne kao obrambeni sustav. Kao država smo realizirali četvrti ciklus tzv. akcijskog plana za članstvo. Godišnji nacionalni plan je dakle prezentiran. Mi smo sa godišnjim nacionalnim planom, dakle praktički njegovom prezentacijom u Bruxellesu otvorili peti ciklus akcijskog plana za članstvo u akcijskom planu za članstvo su pobrojane obaveze cijele države, ne samo obrambenog sustava jer uvjet za ulazak u NATO je dakle prilagodba svih struktura unutar Republike Hrvatske, a to su dakle i politički i gospodarski uvjeti, to je obrambena politika kao pravni resurs, to je pravna regulativa i mi smo svoj dio posla na najbolji način izvršili i kao država također tako da zaista realno očekujemo u sljedećoj godini, u 2008. godini pozivnicu za članstvo koje bi se trebalo dogoditi na sljedećem zasjedanju NATO saveza. U pogledu obuke smo obuku usredotočili na dostizanje interoperabilnosti, na osposobljavanje pojedinaca i postrojbi za vođenje operacije, združenih operacija. Ja bih rekao da osposobljavanje oružanih snaga za vođenje operacija u inozemstvu ustvari znači povećavanje ukupnih obrambenih i borbenih sposobnosti oružanih snaga uopće jer te, ta iskustva, te sposobnosti koje dobivamo u združenim operacijama sa saveznicima izvan Republike Hrvatske na vježbama itd. povećavaju kritičnu masu ukupnih borbenih sposobnosti oružanih snaga, to je način provjere, dakle naših logističkih, naših planskih, naših organizacijskih sposobnosti i to je najbolji način za izgradnju oružanih snaga koje onda naravno te sposobnosti koriste za izvršenje svoje ustavne zadaće, ne samo izvan Republike Hrvatske, nego dakle i na obrani suvereniteta kao primarnoj zadaći. Oko naoružanja vojne opreme gospodo zastupnici naravno ima još problema, to su nam prioriteti u sljedećem razdoblju, još znatan broj sadašnjih sredstava istočnog porijekla, međutim mi smo tijekom 2006. godine ja vam moram reći napravili značajan napredak u opremanju oružanih snaga naročito sa komunikacijsko-informacijskom opremom, sa sustavima zapovijedanja, sa tzv. C2, C3 i C4 sustavima, dakle to su sustavi za nadzor, zapovijedanje i upravljanje, dakle i na bojišničkoj i na operativnoj i na strateškoj razini. To je vrlo važno. To je vrlo važno za operacije i naravno da će se onda nastaviti sa opremanjem i na drugim područjima. Mi smo nastojali što je moguće bolje održavati postojeća sredstva zbog toga što su ta sredstva još u dobroj mjeri zastarjela. Struktura trošenja proračunskih sredstava nam još nije najpovoljnija jer ona mora biti dakle takva da što više sredstava trošimo na opremanje i modernizaciju i na operativne troškove, a što manje na održavanje zastarjele opreme ta će se struktura jasno mijenjati onako kako budemo nabavljali novu opremu. Pred nama su veliki projekti. Pratite sagu oko nabave oklopnog vozila, to je sad dakle praktički pri kraju. Ponude smo, dostavili smo tender potencijalnim dobavljačima, oni će dostaviti svoje ponude, Državno povjerenstvo će to razmotriti, mi ćemo donijeti odluku. Isto tako ćemo, pripremamo se dakle sa određenim studijama, tehničkim ekspertnim studijama za odabir novog zrakoplova, za izgradnju novog izvanobalnog … [[Govornik se ne razumije.]] i cijeli niz potpornih projekata. Doprinos međunarodnim mirovnim misijama je posebno intenzivan što je naročito vidljivo iz angažmana u misiji u Afganistanu gdje je hrvatski vojni kontigent utrostručen. Naravno i tu izražavam zahvalnost potpori Hrvatskog sabora. zahvaljujući dakle odlukama Hrvatskog sabora mi možemo sada i mi smo deklarirali to da ćemo povećavati naš angažman u 2007. godini do 200 ljudi, 2008. do 300 ljudi, sada smo negdje na 180 i nešto ljudi. Imamo dakle, testiramo cijeli naš obrambeni sustav na misije u Aganistanu, logističku potporu, obavještajnu potporu, dakle i sve one zapovjedno-upravljački sustav, pratimo dnevno što se dole događa i angažirani smo na razne načine na više mjesta i mislim da je to dobro. Srećom ili zahvaljujući dobrim pripremama itd. mi nismo imali ozbiljnijih incidenata. Naši vojnici su dolje prepoznati jer imaju senzibiliteta za sredinu u kojoj djeluju i rade jer smo sličnu situaciju prošli kroz naše iskustvo u Domovinskom ratu, naši vojnici tamo nisu bahati, naši vojnici se tamo ne ponašaju kao okupatori, naši vojnici su prepoznati kao vojnici sa srcem koji su spremni pomoći, koji razumiju potrebe tog naroda i mogu nam služiti na ponos. Oružane snage, zbog toga i ostalih razloga, zbog transparentnosti ja bih rekao procesa koje imamo u Ministarstvu obrane uživaju velik ugled i povjerenje hrvatskih građana još uvijek što pokazuju i brojna istraživanja javnog mnijenja nastojat ćemo zaista da se to tako održi, nastojat ćemo da oni i dalje budu jedan sustav u koji hrvatski građani imaju i trebaju imati povjerenja. Zato je te oružane snage dakle predstavljaju kontinuitet našeg Domovinskog rata, te oružane snage i dan danas vode ljudi sa karizmom iz Domovinskog rata, ali i novi mladi ljudi dakle koji su osposobljeni za ravnopravno sudjelovanje u međunarodnim operacijama, u međunarodnim stožerima koji poznavaju jezik, koji poznavaju … [[Govornik se ne razumije.]] postupke, koji su intelektualci u odoru itd. Ja bih sada nešto rekao o tome da smo mi sa ovim dakle aktivnostima tijekom 2006. godine podigli spremnost obrambenog sustava Republike Hrvatske u odnosu na prethodno razdoblje, spremnost obrambenog sustava je visoka i oružane snage su u stanju izvršavati svoju ustavnu zadaću i sljedećih godina očekujem da će biti još bolje jer imamo sve financijske pretpostavke za jedan ozbiljniji iskorak u smislu modernizacije i nabave nove opreme. Ja bih na kraju dakle kao poseban dio ovoga izvješća poštovani zastupnici rekao par riječi o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj. Dakle, to je kao dodatak ovom izvješću. S obzirom da je Zakonom o obrani posebno propisano da Vlada jedanput na godinu izvješćuje Hrvatski sabor o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj. Predstavnici Ministarstva obrane su tijekom 2006. godine obišli i u neposrednom fizičkom kontaktu sa nadležnim predstavnicima svih središnjih tijela državne uprave, naglašavam. Upoznati su sa stanjem obrambenih priprema te dali smjernice za njihovo daljnje unapređenje. Dakle, imamo kontakt osobe, imamo odgovorne ljude u svim ministarstvima i ostalim središnjim tijelima državne uprave i pratimo stanje obrambenih priprema i isto tako i u pravnim osobama od posebnog interesa za obranu države. Zaključak je da središnja tijela državne uprave provode obrambene pripreme iz svoje nadležnosti te su tijekom 2006. godine uz našu pomoć, uz našu inicijativu ažurirali svoje postojeće planove obrambenih priprema. U uvjetima predstojeće integracije, predstojećih integracija Republike Hrvatske nameću se naravno potrebe konceptualne i regulativne prilagodbe područja civilne obrane, paralelno sa prilagodbom vojne obrane. To znači, postojeći sustav civilne obrane moramo transformirati od jednog koncepta koji je derivat sustava opće narodne obrane u proces upravljanja krizama, dakle u tzv. "crisis management model". I na tome se intenzivno radi. Radi usklađenog nastavka razvoja sustava nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske, primarno obrane i upravljanja u izvanrednim situacijama i krizama potrebno je donošenje nove strategije nacionalne sigurnosti i njenim donošenjem usmjeriti daljnji razvoj sustava nacionalne sigurnosti i odnose elemenata tog sustava. Mi smo sada u procesu dakle, usvajanja nove strategije obrane. Ona je završena, u fazi je usaglašavanja sa primjedbama iz organizacijskih cjelina, Ministarstva obrane i Ureda Predsjednika. Ta nova strategija obrane se radi u skladu sa preporukama iz strateškog pregleda i usmjerit će upravo daljnji razvoj ove civilne obrane kao komplementarnog djela obrambenog sustava i sustava nacionalne sigurnosti. Gospođe i gospodo zastupnici, dakle zaključno, mogu utvrditi kako su Hrvatske oružane snage te obrambeni sustav u cjelini još jednom ponavljam, spremni ispuniti svoje misije i zadaće koje su propisane Ustavnim zakonima te one čije ispunjenje od njih zatraži Hrvatski sabor, Predsjednik Republike i Vlada Republike Hrvatske. Ja vam stojim na raspolaganju za vaša možebitna pitanja. Hvala lijepo.
Nastavljamo sa raspravom. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, predsjednik Odbora Ivan Jarnjak. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 92. sjednici održanoj 23. ožujka 2007. raspravljao je o prijedlogu Godišnjeg izvješća o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske. … [[Govornik se ne razumije zbog predsjedničkog zvona.]] o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj koje je predsjednik Hrvatskog sabora podnio Vladi Republike Hrvatske aktom od 16. ožujka 2006. godine. Nakon rasprave članovi Odbora upoznati sa Nacrtom reforme obrambenog sustava RH-a, te kako postignuti rezultati ne predstavljaju završetak aktivnosti, već nadalje predstavljaju prioritet obrambene politike u sljedećem razdoblju. Odbor je većinom glasova odlučio Hrvatskom saboru predložiti prihvaćanje Godišnjeg izvješća o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske s Izvješćem o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj u tekstu kako je predloženo od predlagatelja. Hvala lijepa.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče sa suradnikom! Evo, vidljivo je kako Vlada vlada situacijom u području obrane, da i ne zna da podnosi godišnje izvješće a ne prijedlog godišnjeg izvješća. Znači, Vlada prema članku 8. Zakona o obrani, ne podnosi prijedlog godišnjeg izvješća, nego podnosi podnosi godišnje izvješće. Pa pitam, o čemu danas raspravljamo onda? Da li je Vlada utvrdila godišnje izvješće, ili mi još raspravljamo o prijedlogu godišnjeg izvješća? Prema tome, iz toga je već vidljivo kako se vlada ovom situacijom. Recimo da je ovo godišnje izvješće, a ne prijedlog godišnjeg izvješća kako je Vlada uputila predsjedniku Sabora i kako ste vi predsjedniče nama uputili, onda možemo reći da danas raspravljamo o friziranom i lakiranom virtualnom izvješću o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u oružanim snagama RH sa izvješćem o stanju obrambenih priprema. Ne znam zašto je to Vladi trebalo. Zašto nije realno kazala kakvo je stanje jer znamo da je u razdoblju kad je Vlada prvi put podnijela izvješće a to je bilo znači 2004. odnosno znači 2005. godine, da je u tome izvješću Vlada sama utvrdila da je stanje nezadovoljavajuće kako vezano za stanje spremnosti obrambenog sustava tako vezano i za oružane snage Republike Hrvatske. Ovo nam je treće izvješće. U tome razdoblju načinjeni su pomaci što je donesen dugoročni plan razvoja oružanih snaga ali ni dan danas nije donesen plan obrane iako je to bila obveza i zaključak Hrvatskog sabora u odnosu na Vladu i prema onome prvome izvješću koje smo raspravljali. I kako onda odjedanput ocjena stanja može biti, ocjena je vrlo dobar. Kako može biti, to nas interesira kad je donesen samo dugoročni plan razvoja oružanih snaga a taj dugoročni plan razvoja oružanih snaga da bi se počeo provoditi potrebno je znači donijeti i onaj zakonski dio vezano za fond, za nekretnine i za sve ostalo i bez toga nema od počinjanja procesa, modernizacije oružanih snaga Republike Hrvatske. Prema tome, nemojmo govoriti o virtualnom stanju, govorimo o stvarnom stanju a stvarno stanje kaže da su napravljeni sitni pomaci. Što se tiče samih oružanih snaga pričalo se i za vrijeme bivše vlasti i za vrijeme ove vlasti se priča kako se provodi preustroj, kako se provodi modernizacija, kako se provode reforme. Nažalost, to nije točno. Povodio se samo jedan dio a to je bilo smanjivanje broja pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske. A sam tijek preustroja, reforme, modernizacije moći će se provoditi tek kad se počne provoditi u djelo, u zbilju dugoročni plan razvoja oružanih snaga Republike Hrvatske. Tu je ocjenu, to nije samo naša ocjena kluba HSP-a, to su vam dali i predstavnici NATO saveza, sama veleposlanica Nulant u Bruxelessu kad je bila u Hrvatskoj rekla je nemojte govoriti priče, vi uopće niste počeli sa reformama, preustrojem odnosno da ste završili nego tek ste na početku toga cijeloga procesa. Prema tome, zbog toga ne znam zašto ste mijenjali i cijelu metodologiju izvješćivanja. Znači, u odnosu na prva dva izvješća izmijenjena je i cijela metodologija izvješćivanja tako da je tu malo i teško uspoređivati stanje i podatke s obzirom na stanje kakvo je bilo i prema ovoj novoj metodologiji, ali može se vidjeti ako se uzme staro izvješće i novo izvješće da očito u friziranju niste do kraja uspjeli, odnosno nas interesira kako je moguće da je prema bivšem izvješću bilo 30 zrakoplova školskih Pilatusa PC9 a sad ih prema ovome izvješću ima 20. Znači, koliko znamo tih sedam novih nije nabavljeno ili je loše inventura rađena ili nisu se dobro friziralo izvješće. Takva isto situacija vezano za obuku pilota. Rečeno je da će se provoditi na 11 zrakoplova tipa UTVA75 iako se lani tvrdilo da je za četiri od njih istekao rok upotrebe a neslužbeno se moglo čuti i da je više isteklo. Dalje je kazano kako je došlo do dobre, bolje situacije vezano za intervencije vojne policije, tako da je došlo do smanjenja 11,7%. Ako se usporede podaci vidjet ćete da je u prošlom izvješću bilo 660 intervencija a u ovome stoji 783. Pa kako je to onda moguće smanjenje od 11,7%. Prema tome, moramo biti svjesni i realni. U području normativnoga dijela vi govorite od 2003. godine kad je Vlada podnosila program rada na području obrane, tako je potrebno mnoge zakone izmijeniti pa Zakon o obrani, Zakon o službi u oružanim snagama, kako je ovo potrebno, ono. Do dan danas znači nismo još raspravljali o tim zakonima, odnosno kraj mandata ove Vlade i tek su upućeni u prvo čitanje Prijedlog zakona o obrani i Prijedlog zakona o službi u oružanim snagama Republike Hrvatske. Prema tome, očito je da bi netko trebao odgovarati za ovo stanje u području obrane jer je napravljeno malo odnosno nedovoljno u odnosu na ono što je do sada trebalo napraviti. Tko će odgovarati za to što Hrvatska do dan danas nema plana obrane? Plan obrane nije mu funkcija samo za slučaj rata nego plan obrane ima funkciju i u slučaju većih poremećaja bilo u gospodarstvu, ima funkciju u slučaju elementarnih i drugih nepogoda, akcidenata i svega ostaloga. Do dan danas dokument plana obrane je plan zaštite i spašavanje znači u ovim situacijama plan pripravnosti, plan mobilizacije, plan funkcioniranja gospodarstva. Toga nemate. Kažete da ste ga uputili Uredu predsjednika prije dva mjeseca. Prema našim informacijama to što ste uputili uopće nije plan obrane. To je skup i prijepis definicija iz razno raznih NATO dokumenata a ne plan obrane. Pogledajte si u zakon, pogledajte si u odluku Vlade o metodologiji za izradu plana obrane pa ćete vidjeti koji su dokumenti plana obrane. I kako onda možete govoriti kako središnja tijela državne vlasti ažuriraju svoje obrambene pripreme. Kako će ažurirati kad nema plana obrane. Kako mogu ažurirati kad nema plana obrane? Znači, postavljamo pitanje i Vladi i predsjedniku države tko je odgovoran u Hrvatskoj što do dan danas nemamo plana obrane iako je Hrvatski sabor tri puta zaključio da se mora donijeti plan obrane. Tko je onda odgovoran? Tko će dati ostavku? Mi iz kluba HSP-a ili netko drugi? Mogu ja dati ostavku, evo. Luka Bebić zna dobro, tu je i Andrija Hebrang, 1991. godine Hrvatska je imala plan obrane. Uspjeli smo napraviti 1991. plan obrane. Luka Bebić je u to vrijeme bio ministar obrane, gospodin Andrija Hebrang je bio ministar zdravstva, ja sam bio predsjednik Radne skupine za izradu plana obrane. Imali smo ga 1991. godine a sad se ne može napraviti plan obrane. Prema tome, to je ta surova stvarnost i surova zbilja. Zanimljiv je također taj dio situacije da niste dali uporedni pravi prikaz vezano sa stanjem naoružanja i vojne opreme, znači pomak je napravljen na samo onome jednome dijelu što smo mi više puta govorili i upozoravali vezano za pripadnike Oružanih snaga Republike Hrvatske koji se nalaze u misiji ISAF-a u Afganistanu tako da je došlo do nabavke onih borbenih sredstava. Ali da bi dugoročni plan razvoja oružanih snaga bio kao takav mislim da Hrvatski sabor se tu mora uključiti odnosno Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Znači osnovati Povjerenstvo koje će pratiti provedbu dugoročnog plana razvoja oružanih snaga. Jer nažalost taj plan nam je zasad tek mrtvo slovo na papiru. Drugi je problem što hrvatska Vlada i bez znanja Odbora i bez znanja Hrvatskog sabora podnosi svake godine u okviru pristupa NATO savezu i ove druge faze, mapa podnosi prijedlog što će napraviti u toj godini i mi recimo to trebamo čuti kao i članovi Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost kad odemo u NATO zapovjedništvo u Bruxelles ili u «Bromsum» šta Hrvatska radi na području priključivanja NATO savezu, šta je planirala šta će napraviti? Znači o tome ne zna Hrvatski sabor. Ne znaju članovi Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost i onda moramo otići u Bruxelles da bi čuli što će naša država u tom području raditi. Evo tu je i gospodin Pankretić koji je bio nazočan i gospodin Kajin. Znači mi kao saborski zastupnici i kao članovi Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost eto moramo otići u Bruxelles pa čuti od Amerikanaca šta Hrvatska planira raditi ove godine, to je bilo prošle godine, znači u području obrane i nacionalne sigurnosti. Također ima tu i podataka koji u biti ukazuju na onaj dio o čemu ćemo kasnije razgovarati, ali je činjenica recimo da je 2005. godine od ukupno, a novačeno je 34 tisuće 458 novaka, za njih samo 20 tisuća 466 utvrđeno da su sposobni za vojnu službu. Znači 60%. 60,38%, a za 6 tisuća 853 utvrđeno je da su privremeno nesposobni a nesposobnih je bilo oglašeno 7 tisuća 139. Znači to je skoro oko 40% je privremeno nesposobnih i nesposobnih. I sad ide, sad idemo u drugu varijantu vi planirate u ovome dijelu zamrzavanja služenja vojnoga roka i na dio da ćete imati do dvije i po tisuće koji će se javljati. Znači da se mora daleko veća brojka prijaviti ako uzmemo ova mjerila kakvo je stanje zdravstvene sposobnosti novaka. Znači to je onaj dio vezano za opće stanje u državi. Za stanje zdravstvene zaštite i svega ostaloga jer ovo je, ovo je stvarno ogromni. Ako je 40% u jednom novačkom kontingentu utvrđeno da su privremeno nesposobni ili nesposobni to je već alarm. Takva vam je isto situacija za 2006. godinu. Ista je situacija znači od 33 tisuće 468 novaka 20 tisuća je utvrđeno da su sposobni, a 13 tisuća da su nesposobni. To su brojke, mislim ne vjerujem, znamo da je ovo što je ovdje što tu piše da je realno u tome dijelu prikazano ali to, to nije dobro i to je, treba Vlada poduzeti znatan broj mjera u smislu ovoga i u smislu zdravstvene zaštite i u smislu svega ostaloga kako bi se ova situacija popravila. Točna je činjenica da su naši pripadnici oružanih snaga svagdje cijenjeni i dobro došli. I to je istina. To su nam rekli i u NATO savezu i u Bromsumu u zapovjedništvu ISAF-a ali moramo biti svjesni da moramo napraviti bitne pomake kako u području kopnene vojske tako u području ratnog zrakoplovstva i protuzračne obrane i kod ratne mornarice. I zbog toga je bitno, nemojte stalno pisati: Pripremamo zakon o obalnoj straži. Ako hoćemo ratnu mornaricu staviti na noge moramo je uključiti u obalnu stražu. To je jedini način da ratna mornarica dobije brodovlje i da bude osposobljena. Jer nam je to potrebno ne samo za dio obalne straže. Nije nam to potrebno samo rata i neposredne ugroženosti i neovisnosti i jedinstvenosti države. To nam je potrebno i kad jednoga dana proglasimo gospodarski pojas u smislu zaštite nadzora i kontrole. Ali kažem obećali ste 2003. godine kako će taj zakon biti donesen. Njega do dan danas nema. Predlagao je Klub SDP-a i Klub HSP-a oko toga. Vlada stalno govori kako radi, radi, radi ali zakona još nema. Prema tome zaključno a pojedinačno ću još govoriti o nekim drugim detaljima u ime Kluba Hrvatske stranke prava ne možemo prihvatiti ovo frizirano, lakirano i virtualno izvješće. Hrvatska nema plana obrane i Hrvatska je jako malo napravila vezano za ono što je trebala prema Ustavu, prema zakonu napraviti i prema zaključcima Hrvatskoga sabora vezano za stanje spremnosti oružanih snaga Republike Hrvatske za sve tri grane oružanih snaga i nemojmo varati sami sebe i drugi puta budite realni i kažite kakvo je stanje i prijedlog mjera koje ćete napraviti a ne svaki puta govoriti jedno te isto: «Mi smo pripremili, nismo poslali». Niste ništa napravili. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa uz niz opravdanih kritika morao bih spomenuti da je ipak kolega Kovačević malo pretjerao kad je rekao: «Napravljeno je», misli se na obranu «manje nego je trebalo.» Ja mislim da se naša vojska nalazi sada u jednom vrlo delikatnom trenutku svog preustroja u kojem reorganizacijske promjene nisu praćene adekvatnim dijelom državnog proračuna. Tek ove godine je dosegla 2% državnog proračuna. Prošle godine je to bilo 1,7, pretprošle 1,6 i tako dalje. Pa da u tim okvirima treba gledati. Ja mislim da su u tim okvirima napravili ono što je trebalo. Samo nekoliko poteza iz dvije, iz referentne 2006. godine. Smanjili su dalje broj osoba za oko 1050, pardon za oko 2160 a u isto vrijeme su obnovili s 1050 novih, mladih. Pomladili su kadrove. Napravili su puno na doedukaciji, na stručnom usavršavanju. To se vidi iz izvješća. Napravili su puno na međunarodnoj suradnji. Napravili su puno u promjeni procjene opasnosti. Uključili su realnu procjenu regionalne opasnosti i tako dalje. Mislim da su to sve kvalitetni pomaci koji će sigurno biti krupniji kada naša vojska i naša obrana dobije onaj postotak državnog proračuna koji treba imati u fazi svoje tehničke obnove. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Krešimir Čosić. Izvolite. … [[Upadica se ne razumije.]] /Upadica: Rekao sam da si rekao niz opravdanih kritika./
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo evo dozvolite nastavak ove uzbudljive i interesantne rasprave o jednoj vrlo ozbiljnoj i važnoj temi u Hrvatskom saboru. Ako se radi o ozbiljnoj, važnoj temi onda svakako treba očekivati da i rasprave saborskih zastupnika pokazuju istu razinu odgovornosti prema temi. Prvo što bih želio vrlo jasno reći Klub HDZ-a će dati potporu ovom izvješću iz niza razloga. Ono je objektivno, ono je cjelovito, ono je izbalansirano. Ono je stručno. Ono nije nikakvo friziranje i lakiranje. Ono je ocjena stvarnog stanja s kojim bez ikakvog pretjerivanja možemo biti i nezadovoljni. Ali, da bi bili zadovoljniji preduvjeti su vezani uz daleko veće financijske stavke u sferi obrane, a u strukturi hrvatskog državnog proračuna konstatirali smo da u konkurenciji sa drugim ostalim važnim zahtjevima i prioritetima važno je za budućnost i razvoj Hrvatske više od ovih financijskih sredstava ne možemo si dopustiti iz razumljivih razloga jer posebno u godinama Domovinskog rata sve druge potrebe hrvatskih ljudi, Hrvatske države, hrvatskog gospodarstva bile su u drugom planu naoružanje i stvaranje uvjeta za obranu i pobjedu u Domovinskom ratu bio je prioritet koji se iskazivao i u strukturi državnog proračuna. Možemo mi biti u našim raspravama objektivni, subjektivni iz različitih političkih razloga što je razumljivo i normalno. No međutim, trebamo tražiti mjesto sa kojeg možemo dobiti ipak jednu nezavisnu, objektivnu ocjenu o tome šta se dešava u sustavu obrane Republike Hrvatske iz godine u godinu i u tom smislu ja ću se referirati na izvješće tzv. NATO-ovog PARP tima koji redovito svake godine vrši detaljnu inspekciju, uvid u sve dijelove Oružanih snaga Republike Hrvatske, hrvatsku kopnenu vojsku, zrakoplovstvo, mornaricu, institucije Ministarstva obrane. I ono što nije sporno što moramo konstatirati izvješće koje smo dobili od tzv. NATO-vog PARP tima pred samo nekoliko dana, a osobno sam bio nazočan na analizi zajedničkih timova koja je provedena i u kojima je konstatirano da Ministarstvo obrane, Oružane snage bitno unapređuju svoj rad u organizacijskom, svakom drugom pogledu. I evo jedna takva nezavisna ocjena NATO-vih stručnjaka vjerojatno je najbolja mjera onoga što se dešava u Oružanim snagama Republike Hrvatske. U svom izvješću pomoćnik glavnog tajnika NATO-a gospodin Colston je pohvalio napredak Republike Hrvatske u modernizaciji i reorganizaciji Oružanih snaga, te naša nastojanja da ostvarimo sve one kriterije i zahtjeve koji su nužni da bi Oružane snage Republike Hrvatske mogle učinkovito funkcionirati u okviru različitih međunarodnih obrambenih institucija i saveza, NATO-a, Europske unije itd. I kad bi ovaj jedan nezavisni, objektivni promatrač usporedio izvješća PRT timova u zadnjih pet ili šest godina onda bi jednostavno konstatirao, morao konstatirati da je napredak evidentan i da taj napredak uz sve one slabosti koje se ne mogu u jednom tako velikom složenom, skupom sustavu otkloniti lako, brzo i jednostavno. Samo jedna najjednostavnija akvizicija jednog borbenog oružanog sustava se kreće od cijena u iznosima od 500 milijuna eura do milijardu itd. Osigurati sve ono što bi trebali i što bi željeli u jednom takvom kratkom vremenskom razdoblju nije realno uvjetima u kojima se nalazimo gospodarskim, financijskim, ali prije svega i onim sigurnosnim i nema nikakvog razloga da Hrvatska taj ograničeni državni proračun usmjeruje u nešto što ovog časa nije stvarni i sigurnosni prioritet. Gospodin Colstone, tj. pomoćnik glavnog tajnika pohvalio je i niz projekata i koraka koje Republika Hrvatska, znači Republika Hrvatska ne samo Ministarstvo obrane nego i druge institucije i druga ministarstva Vlade Republike Hrvatske postavljaju. Posebno je pohvalio jasnu povezanost obrambene, sigurnosne i vanjske politike i to odgovara onoj činjenici koja se vrlo često ponavlja da se sigurnost ne osigurava samo naoružanjem, vojnom opremom, nego se sigurnost osigurava svim instrumentima koji stoje na raspoloženju državnoj politici – gospodarstvom, vanjskom politikom, suradnjom, regionalnom suradnjom, suradnjom u okviru međunarodnih institucija itd. i mislim da je to važna karakteristika sveukupnog načina na koji se optimizira sigurnost Republike Hrvatske u prostoru u kojem se nalazi. U pogledu ključnih obrambenih dokumenata pohvaljena je i izrada prijedloga ključnih dokumenata kao što je strateški pregled obrane o kojem smo ovdje raspravljali u Hrvatskom saboru, kao i dugoročni plan razvoja Oružanih snaga. Ali isto tako jasno rečeno što zaslužuje pažnju da implementacija, tj. provedba zacrtanih ciljeva je izuzetno važna. Dobri planovi, ambiciozni, neću reći preambiciozni planovi ako se ne provode onda zaista nemaju smisla. Posebna odgovornost i posebna pažnja svih nas posebno Ministarstva obrane, Oružanih snaga, a i svih budućih godišnjih izvješća o stanju Oružanih snaga zahtijevat će punu koncentraciju na provedbu zacrtanih ciljeva koji se odnose na reorganizaciju, restrukturiranje ali i na akviziciju, tj. opremanje Oružanih snaga novim borbenim sustavima. Vrlo skoro u ovoj godini predstoje nam neke važne, ključne odluke kao što je nabavka oklopnih borbenih vozila koja zaslužuje ja bih rekao punu pažnju svih nas, hrvatske javnosti. Jer, nije to samo projekt koji je usmjeren ka Ministarstvu obrane i koji treba osigurati bolje borbene sposobnosti Oružanih snaga, nego je to projekt koji treba gledati i u širem kontekstu razvoja hrvatskog gospodarstva, zapošljavanja ali i angažiranja ja bih rekao najobrazovanijih, najboljih hrvatskih znanstvenih institucija. O tome ću nešto reći, jer karakteristika modernizacije u tom kontekstu bitno je važna kako bi svaka investicija u sustavu obrane imala svoje višestruke efekte koji su potrebni. “Đuro Đaković“ je u tom smislu i u tom kontekstu vrlo važan. Ali isto tako je važna puna suradnja sa nekim drugim institucijama kao što su “Brodarski institut“, “Ruđer Bošković“ i to zaslužuje posebnu pažnju, ali i spremnost onih koji postaju sistem integratori takvih borbenih, složenih sustava kako ne bi iz svojih nekih isključivo subjektivnih, financijskih razloga manje-više radili sve ono što mogu ali posebno ne bi smjeli raditi ono što ne mogu i za što nisu kvalificirani. Ovo izvješće u svakom slučaju naglašava jednu važnu komponentu koja se sve više ističe ne samo kao doprinos Republike Hrvatske regionalnoj i široj globalnoj sigurnosti, nego je i dio aktivne vanjske politike, a odnosi se na sudjelovanje oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim operacijama. Sudjelovanje oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim operacijama UN-a traje već preko 10-tak godina, a ono što je ovih zadnjih godina vrlo akteulno vezano je uz uspješno sudjelovanje oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj operaciji ISAF-a koja sa razine od 50-tak vojnika se kao što je planirano ove godine diže na razinu 250 ljudi, a dogodine na 3 stotine ljudi. Takvo povećanje nije samo povećanje ljudi, nego će to biti znatno veći izazov organizacijskom, logističkom i svakom drugom pogledu, pogledu osiguravanja opreme i svakako to će trebati pratiti i odgovarajuće stavke proračuna koje su vezane uz tu mirovnu operaciju. Preuzimanje PRT-ova, tzv. provincijskih rekonstrukcijskih timova, jer obnova Afganistana kao i obnova svakog drugog područja ili svake druge države nakon rata nije samo zaustavljanje sukoba, nego je posebno osposobljavanje i institucija svakog društva da mogu normalno funkcionirati. Provincijski rekonstrukcijski timovi su praktički doprinos jedna promjena u NATO-vom pristupu rješavanja kriza koja zaslužuje posebnu pažnju i zahtijeva punu suradnju ja bih rekao ne samo Ministarstva obrane, nego gotovo svih ministarstava Republike Hrvatske kako bi se ta zadaća mogla provesti, izgradnja infrastrukture, vodovoda, dalekovoda i sveg ostalog sastavni je dio takvih projekata. No međutim, u jednoj rizičnoj i nesigurnoj okolini svi takvi radovi ne mogu se odvijati bez pune zaštite odgovarajućih postrojbi koje NATO osigurava. Stanje borbene tehnike zaslužuje posebnu pažnju, o njemu je nešto rečeno. Primjedbe svakako da stoje, nisu sporne, prosječnu starost sustava 35 godina, tehnološki svakako nisu prednja špica onoga s čim raspolaže suvremeni svijet, ali rekao bih i sljedeće to naoružanje vojne opreme koje smo imali iz 1991. godine nije bila moderna, nije bila na razini tehnoloških, taktičkih i svih drugih sposobnosti najsuvremenijih oružnih sustava u to vrijeme, ali uspjeli smo u jednoj dobroj suradnji ljudi, tehnike, organizacije, treninga i obuke izvući maksimum i Hrvatska vojska napravila je u tom razdoblju izuzetno mnogo, ja bih rekao najviše bez ikakvog pretjerivanja kad je u pitanju stvaranje Hrvatske države. PZO sustavi primjedba ili komentari zastarjeli, protuzračna zaštita na visinama većim od 3 tisuće metara ne postoji. Činjenica. Mi u naoružanju imamo lake prijenosne protuzračne sustave tipa igla čiji je domet ne znam 2 kilometra, ali svaki drugi oružni sustav sa dometima daleko većih košta 500 ili 600 milijona eura. Da ili ne. Svakako, s obzirom na sve što je rečeno to nije prioritet. Dobar sustav dugoročnog planiranja, tzv. PPBS sustav planiranja, programiranja i korištenja raspoloživih financijskih sredstava jako je važna stavka koliko je on precizan, koliko je pouzdan toliko će se stvarno provoditi svi oni planovi koji su ključni u strateškim dokumentima izneseni. Reći ću još nešto na kraju, a vezano je uz istraživanje i razvoj sustava obrane i obrambenih sustava. Nekad sam pred 10-tak godina kad smo još stvarali oružane snage i Ministarstvo obrane znalo često naglašavati ne smijemo zaboraviti da je ranih 60-tih godina u Sjedinjenim Američkim Državama sveučilišta kao što je MIT, Stanford, … [[Govornik se ne razumije.]] itd. su bili među glavnim podugovaračima američkog Ministarstva obrane. Prema tome, snažnija pozicija naših znanstvenih institucija kad je u pitanju modernizacija sustava obrane svakako zaslužuje posebnu pažnju i osobno sam svjestan toga, a kao osoba koja je u tom području preko 30-tak, skoro 40-tak godina i utemeljio u okviru Ministarstva obrane institut za obrambena istraživanja i u svakom slučaju u realizaciji svih onih planova koji su zacrtani ta vrsta suradnje Ministarstva obrane sa akademskom zajednicom i sa znanstvenom zajednicom zaslužuje još više pažnje, ona je istaknuta i u ovom izvješću. I ja bih rekao zaključno, klub HDZ-a podržava ovo izvješće zato što je ono cjelovito, objektivno, izbalansirano i odgovorno. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSS-a, poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Godišnje izvješće o spremnosti obrambenog sustava kadrovskoj politici i ukupnom stanju u oružanim snagama ima temeljni cilj da odgovori na četiri strateška pitanja kada je u pitanju oružane snage Republike Hrvatske. Prvo je naravno temeljno, a to je zaštita suvereniteta Republike Hrvatske. Da li su one spremne zaštititi suverenitet Republike Hrvatske? Drugo je pitanje da li su spremne obraniti Republiku Hrvatsku u slučaju ugroze? Treće je da li su spremne sudjelovati u mirovnim misijama? I četvrto je, da li su spremne sudjelovati u izgradnji sigurnosti i povjerenja, jasno te pomoći civilnim i institucijama u zemlji? To su temeljne zadaće, četiri temeljne zadaće koje, na koje ovo izvješće treba dati precizno mogućnosti, ukazati na nedostatke i stvoriti mogućnost da se u Hrvatskom Parlamentu kao nadzornom tijelu koje nadzire reforme, stanje, nedostatke i vodi brigu o donesenim strategijama razvoja oružanih snaga da dade jedan uvid na osnovu čega se može zaključiti, na osnovu čega se trebaju donijeti određeni zaključci koji trebaju pomoći u sprovođenju daljnjih reformi i jačanja Oružanih snaga Republike Hrvatske. U tom smislu naravno ja moram kazati da mi u naravi naše politike i načina shvaćanja uloge i zadaća kad je u pitanju rasprava o ovoj, ovom izvješću koja se može nazvati primarnim interesom hrvatskog Parlamenta, jer je on prvi stup nadzora stanja u Oružanim snagama da nažalost i kroz odbor i kroz plenarnu sjednicu i do sada pa i sada ovakva izvješća prođu bez prevelikog interesa, bez premalo ozbiljnih razmatranja, ozbiljnih kritika ali i davanja onih smjernica i rješenja koja bi trebala pomoći i na strani jačanja uloge Oružanih snaga, ali i na strani stvaranja pozitivnog nadzora hrvatskog Parlamenta nad Oružanim snagama kako je to i zapisano u našem Ustavu ali i kako smo to definirali u zakonskim aktima. Nažalost odmah na samom početku kad je u pitanju stanje obrambenog sustava dolazimo do prvih problema koji se oslikavaju kroz čitav niz nacrta, prijedloga koji se i spominju u ovom izvješću, a koji nažalost nikako da ugledaju svjetlo dana, nikako da ih donesemo, nikako da ih počnemo provoditi. Jedan od njih klub HSS-a je u više navrata inzistirao, tražio pa i u razgovorima i na odboru i na plenarnoj sjednici zahtijevao da se upravo ti prijedlozi zakona čim prije donesu, kao što su prijedlozi Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o obrani, a posebno Zakon o obalnoj straži. Zakon o obalnoj straži koji evidentno, evidentno nedostaje i otvara prostor špekulacijama da zbog nedonošenja Zakona o obalnoj straži čitav aspekt ne samo djelovanja Hrvatske ratne mornarice kao jedne od segmenta Oružanih snaga nego i onaj dio prostora koji je dodijeljen na neki način Hrvatskoj ratnoj mornarici pa i zaštićeni ekološki ribolovni pojas kao jedan posebno osjetljiv element i na unutrašnjem i na vanjskom planu. Nažalost uslijed nedonošenja Zakona o obalnoj straži stalno se nalazi na čekanju. Pa i onaj rog koji smo zadali da će aktiviranje zaštićenog ekološko-ribolovnog pojasa nastupiti 1.1. naravno radi neoperacionalizacije mjera i radnji koje se trebaju poduzeti može biti i aktiviran ali u operativnom smislu neće biti konzumiran. Prema tome moramo kad govorimo o ovom izvješću mi možemo kazati za njega u ovisnosti od preferencija koje imamo da je zadovoljavajuće, da je loše ili da je katastrofalno. To je ono sa stanjem koliko ima u čaši vode. Svako može to izraziti u odnosu na svoje preferencije. Međutim ja držim kad je u pitanju ova tema da onda na tako široki raspon referencija nitko nema pravo. Jer rasprava o ovom izvješću je preozbiljna rasprava. Ona se jednako tiče onih u oporbi i onih u vlasti. Jer naravno ta zadaća čeka svakog. Taj put, te reforme nitko neće preskočiti i nikoga neću zaobići. Naravno one su preozbiljne da bi se na neozbiljni način o njima govorilo. Prema tome kritički izrečene ocjene koje su utemeljene i koje svoju argumentaciju crpe ne samo iz domaćeg okvira gledišta, nego i onog vanjskog okvira, a u izvješću naravno imamo i čitav niz poglavlja koja se upravo odnose i na odnose ove teme sa Europskom unijom, odnose ove teme sa NATO-om pa i drugim subjektima koji se pojavljuju govori o toj i vanjskoj i unutrašnjoj ocjeni koja je bitna za ovu temu. Demokratski nadzor nad Oružanim snagama koji je posebno ovdje pod točkom 3. pod točkom Upravljanja obranom preciziran u početku sam kazao ne možemo kazati da možemo do kraja biti zadovoljni ne u samoj formi. U samoj formi mi imamo ovako blago rečeno posložene te demokratske norme našeg nadzora koje su zabilježene, odbor ih provodi, na plenarnoj sjednici se o njima raspravlja. Međutim stvarnost je ipak nešto drugačija. Nedostaje našem političkom sustavu ozbiljna pozicija realnog demokratskog nadzora ne samo nad pitanjem obrane, jednako je tako i nad sigurnosnim aparatom i na nekim drugim segmentima javne uprave na kojim se samo pod navodnike ima ili postoji parlamentarni nadzor, a u naravni on je samo prešućivanje lošeg stanja i nereagiranje, što je jednako loše kao i ono prvo, na loše posljedice koje iz toga proizlaze. Prema tome ukupni naš politički sustav mora se prilagoditi onim normama koje stalno navodimo, a to su principa na kojima se to događa u zemljama Europske unije, kako to funkcionira i zemljama članicama NATO sustava. Nažalost ne možemo mijenjati samo i stvarati pravni okvir bez jakog sadržaja. A ovdje kad je u pitanju demokratski nadzor nad Oružanim snagama u pitanju je sadržaj kojega nema jer se on prešućuje, jer njega u Hrvatskoj ima samo kad su u pitanju pojedine afere koje se izvlače kao zrno pšenice i pokazuje se na njega, a stvarni sadržaj tih reformi koje trebaju uslijediti kad je u pitanju demokratski andzor onda gotovo ni jedna vlada nema dovoljno hrabrosti da to postavi na onu razinu o kojoj je i Pero govorio prilikom posjeta Sjedinjenim Američkim Državama o načinu na koji institucije jedne stabilne demokratske države rade, ponašaju se i na koji način utječu da taj demokratski nadzor ne bude samo fikus nego da bude jedna istinska institucija koja reagira, koja upozorava i koja osporava ono što drži da nije u redu i ono što izvršna vlast nije učinila kako je trebala učiniti i nije dovela do onog stupnja do kojeg je to zahtijevao temeljni dokument. Zbog toga apel kluba HSS-a i ovaj puta ide u prilog jačanja demokratskog nadzora nad Oružanim snagama. Kada je u pitanju Republike Hrvatska i Europska unija jasno Hrvatska kao zemlja koja ima status kandidata u procesu reformi Oružanih snaga čini one mjere koje su u nadležnosti Republike Hrvatske, a koje se odnose na reformu cijelog sustava, sustava izobrazbe i jačanja ukupne sigurnosti u Republici Hrvatskoj. Republika Hrvatska i NATO su u proteklim vremenima uspostavili ozbiljne okvire međusobnog razumijevanja komunikacije, Hrvatska se nalazi pred prijemom u NATO. Na žalost u hrvatskoj javnosti i to je vrlo ozbiljna kritika koju moramo uputiti, postoji veliko nerazumijevanje, neinformiranost, a počesto i namjerno kriva informiranost o ciljevima i ulozi NATO-a. Naime čudno je da 94./95. ili 96. postotak građana koji je podržavao NATO je bio 60, 70% do 75%. Danas je on iz ovih ili onih razloga, iz ovih ili onih okolnosti spao na ispod 35 ili 40%. Prema tome to govori u prilog tezi da je ako je, a koliko imam informaciju sve političke stranke su u svoje dokumente u svoje strateške ciljeve stavili da je i NATO jedan od glavnih međunarodnih ciljeva svih političkih opcija, samim time i Vlade Republike Hrvatske. No onda se postavlja pitanje kako to da su sve političke stranke uvrstile NATO u svoje prioritete, a građani prema svojim preferencijama izgledaju ispuštaju to iz svojih prioriteta. Da li to znači da je došlo do nesklada politike i građana ili da je došlo do nesklada razumijevanja unutar te iste teme. Da li se možda namjerno zloporaba postoji kod načina na koji se pokušava predstavljati NATO. I upravo zbog toga je HSS vrlo jasno kazao zašto će on biti za referendum kada dođe do pitanja ZA i NE. Zašto? Pa upravo radi toga što bi iskazivanjem ne referendumu otvorili dodatno onaj prostor koji bi se suprotstavljao tome da je NATO poželjna institucija koja je Hrvatskoj potrebna. Ja vjerujem da je ona potrebna, ali naravno osim mene vjerojatno i građani trebaju imati razloga da vjeruju u to, ali naravno ne mogu na ovakav način povjerovati kada ih se u samom startu sada pokušava im se kazati da i ne treba referendum. Referendum moramo učiniti radi, da povratimo povjerenje građana u NATO, ali i povjerenje građana u politiku. Referendum je najdirektniji način komunikacije s našim građanima i upravo zato protivljenje referendumu, ja ne govorim u ovom momentu kakav referendum, u kojim okolnostima i na koji način, ali vrlo jasno želim kazati da referendumu. Da referendumu radi NATO-a i radi vjerodostojnosti hrvatske politike. I zbog jedne i zbog druge strane vjerujte referendum treba nositi oznaku DA, a ne NE, jer NE i onih 35% će smanjiti na 15%, a DA će povećati one građane ako ih uspijemo uvjeriti snagom argumenata, snagom činjenica i snagom onih koji se nalaze danas u NATO-u u kojim okolnostima oni danas mogu ostvariti beneficije koje imaju u NATO-u, na koji način ostvaruju beneficije. Da li je to veći trošak ili manji trošak, da li su njihovi građani u odnosu na današnje promišljanje poput naših susjeda Slovenaca zadovoljni s tim činom ili nisu, to su oni odgovori koje naši hrvatski građani očekuju. Zatvaranje prava našim građanima, zatvaranje vrata da oni trebaju samo kucati na vrata koja su zatvorena, neće stvoriti povjerenje ni u odnosu na NATO ni u odnos na vjerodostojnost hrvatske politike.
Hvala lijepa. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Naslov ovog izvješća glasi: Prijedlog godišnjeg izvješća o spremnosti obrambenog sustava provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske, s izvješćem o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj. U zadnjem "Feralu" pročitao sam jedan sjajan članak Viktora Ivančića koji nosi naslov: "Koji nam je kruljac" i razdiobu pojma časnik i oficir. Ja bih ovu priču možda mogao ubaciti starešine, to su oni stariji po činu oficira, neću definirati, ali časnikom ne bi trebao biti netko tko bi nekoga hladnokrvno lišio života ko' prodaje naftu, kopa tunele, šverca ne znam dijamantima, bježi od zakona ili terorizira nedužnu javnost, diže milijune eura sa tajnih računa i tome sl. Svaka čast časnim časnicima, većina je takvih u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Kao što je državni tajnik prije spomenuo, ljudi s karizmama. Ali javnost na neki način stječe dojam da '90-tih je bilo ponekad lakše napredovati onima koji nisu baš u svakoj prilici bili neporočni. Pogledajmo recimo generala Zagorca, ovo izvješće je i izvješće o kadrovskoj politici Oružanih snaga. Postavljam si pitanje između ostalog, i koja je razlika između njega recimo i Luke Raića koji je nedavno dignuo 280 milijuna eura ili nekih 2 milijarde kuna. Jedan je švercao oružje, drugi navodno jugodinare. Jedan i drugi razvili su unosne biznise. Rajić ima najbolju mljekarsku industriju koju je '94. preuzeo za 66 tisuća 666 prosječnih plaća, a ovaj drugi kupuje sad hotele po Beču. Jedan i drugi sklonili su se u inozemstvu nakon otmice sinova, ali tu dolazimo do razlike. General Zagorac izgubio je političku naklonost, a izgleda da je Luka Raić ima ili stječe. Gotovo da bez kucanja ulazi u vitalne hrvatske institucije. Govorim to i između ostalog zbog nekih dvostrukih mjerila koji egzistiraju u javnosti. I zbog toga taj pojam časnik ne bi trebao imati dvostruko mjerilo. Jasno u ovom izvješću ima dobrih stvari. Ukinuće vojnog roka, dobro nije riječ o ukinuću već prolongiranju služenja vojnog roka, ali ovo što imamo da više od 50% novaka odabire civilno služenje vojnog roka, to više doista nema smisla i s tom pričom treba prestati. Dečke treba pustiti, jasno doma. Vojsku treba 100% profesionalizirati, ali prije toga dvije riječi o NATO-u koji poprima centralno mjesto ovog izvješća. Predsjednik Sabora je pred recimo 7, 8 dana otprilike izjavio, Hrvatska u NATO ulazi bez referenduma. U "Vjesniku" čini mi se da je to bilo u ponedjeljak, Predsjednik Mesić isto tako progovara za NATO, nije potreban referendum. Čini mi se da je tu diktu ponovio i ministar Rončević u jučerašnjim nekih glasilima. Što ćemo mi sad sa tim NATO-om? Hrvatska bi trebala u NATO 2009. Hrvatska bi trebala dobiti pozivnicu 2008. Jasno hrvatski građani su uvijek protiv svega, to je jasno. Eventualni referendum sigurno neće proći i to nam je jasno. No, sada isto tako bit. Bez ulaska u NATO Hrvatska neće ući ni u Europsku uniju. Europsku uniju jasno, ne treba glorificirati ali u Europskoj uniji u kojoj se neusporedivo više radi nego u Hrvatskoj, gotovo sve je izuzev ne znam, našeg mora, ribe, vina, hrane bolje nego u Hrvatskoj. Da li će Hrvatska ući u NATO ne ovisi i to želim reći o Hrvatskoj, već ovisi o NATO-u. Da li će Hrvatska ući u Europsku uniju ne ovisi o Hrvatskoj, nego ovisi o Europskoj uniji. Mi, dobro je da imamo visoko mišljenje o sebi. Zašto biti skromni? Ali ponavljam, da li će Hrvatska ući u Europsku uniju ili u NATO, to ne ovisi o nama, nego njima. Od tog istog nesavršenog svijeta ovisilo je da li će ili neće doći do rata na tlu ex Jugoslavije? Kada će rat prestati? Kada će koja zemlja biti međunarodno priznata? A Bogami ovisi i da li će i kada neka od njih ući u Europsku uniju, odnosno NATO? Bez NATO-a nema Europske unije. Ja kažem nije problem u NATO-u. Istina, on gubi dosadašnji smisao, njegova uloga nije više isključivo vezana uz Europu i to je opasno. Njegova uloga sve više postaje uloga na Bliskom i srednjem Istoku, Bogami i Tihom oceanu. Problem je ja kažem, ne u NATO-u nego u hrvatskome stablishmentu, bilo da je riječ o opoziciji, bilo poziciji, koji u središtu, ne znam, NATO-a u Bruxellesu ili kad izlaze izvan ove zemlje, gotovo da se tako izrazim skidaju gaće. Nije problem u NATO-u, već kada zastupnici dižu ruke za izgubljene misije poput one u Afganistanu. Na svu sreću, Bog nas je prosvijetlio i mladiće nismo poslali dole u Irak. To je bit. Ja znam, što Hrvatska više bude odgađala ulazak u Europsku uniju, to će više biti ovisna o samoj Europskoj uniji, o njihovom kapitalu, o njihovim investicijama, preuzimanjima. No, bez obzira na sve treba donijeti jasna pravila pod kojima se ulazi i u Europsku uniju, odnosno NATO i reći ljudima što dobijaju, što gube. Dobijaju obveze da će morati puno više radit, dobivaju obvezu da će se morati transparentnije ponašat i shvatit ćemo isto tako da nam nitko iz te Europe ili NATO-a ništa neće za ništa pokloniti. Ali, isto tako ni jedna zemlja koja je ušla u Europsku uniju od Europe nakon toga nije izgubila tim ulaskom, bilo da je riječ o starim zemljama, stare Europe ili o ovoj Češkoj, Sloveniji, Slovačkoj, a da ne govorimo o Rumunjskoj, Bugarskoj ili šta ja znam, sutra nekim drugim državama. Referendum znači da ili ne. Istina, Ustav ga ne pretpostavlja, ali ako gro građana želi, e i ja sam isto za taj princip kud svi Turci, tu i mali Mujo, ali ljudima treba jasno reći istinu. Sve ono što je za i sve što je protiv. A ja sumnjam, da će ga i jedna vlast na kraju raspisati. Gospodin Ćosić Krešimir je rekao, svaki sustav košta kojega bi Hrvatska trebala preuzeti petsto i više stotina milijuna eura. Hrvatska jasno da sama to ne može nabavljati. Prošla su ona vremena kada se praznilo banke da bi se ne znam, za polovne sustave S-300 ili kako se zovu, izdvajalo po tristo i više milijuna dolara. Kada govorim o Oružanim snagama, dvije riječi o nabavci oklopnim transporatera i tih višenamjenskih aviona. Riječ je ovdje također o par stotina milijuna dolara jasno. SAB je započeo kampanju za prodaju svojih 12 aviona … [[Govornik se ne razumije.]] Republici Hrvatskoj. Cijena svakog aviona je 30 do 40 milijuna dolara. Konkurira mu jasno američki F-16. Ali, sad tko nudi offset program? Što je sad s druge strane nabavkom oklopnjaka? Glupost je kupiti i finske i austrijske oklopne transportere. Što je sa zajedničkom hrvatskom, srpskom izradom tenka M-84 u ovome trenutku? Ja osobno držim da je to dobro. Nije dobro ono što se dogodilo '91. kada je Vukovar gorio, kada je Hrvatska povukla iz Vukovara 12 najmodernijih tenkova i preko Zagreba, Rijeke prodala ih Kuvajtu, dok su stotine, tisuće mladiće naprosto ginule. Zašto to spominjem? Zato jer govorim i o offset programu, jer se Hrvatska na neki način mora industrijalizirati. Iako teško da će Hrvatsku industrijalizirati vojna industrija. Ali, Mađarska je u sklopu leasinga od 14 aviona uspjela Šveđane natjerat da kroz "Electrolux" zaposle 3 tisuće 700 ljudi. Da li jedna deindustrijalizirana Hrvatska može uopće u takvim tehnologijama nekoga zaposliti vlastitim kapitalom? To je bit. Hrvatska je za rata, a to je valjda jedinstveni slučaj, ostala bez cjelokupne ratne industrije, ali su zato neki i zbog toga postali danas naftaši, kupci bečkih hotela i to je drugi razlog zašto bi Vlada morala objaviti tajne račune u inozemstvu namijenjene kupnji oružja. Još jednom ću ponoviti da je Raić jednom transakcijom dignuo preko 50% novaca, kojega je Hrvatska potrošila na naoružanje od tamo '91. do '95. Kuriozitet. Jučer su me nazvali ljudi sa aerodroma ovdje u Zagrebu da je dana 24.2. za Zürich letom 040460W letio Ivić Pašalić i odmah kažu četiri dana kasnije ide prodaja "Dukata". Vjerojatno to nema veze, ali kurioziteta radi evo rekoh reći ću. Tajkuni vidimo danas su stupovi društva, od revizije pretvorbe nema ništa niti je će biti a ona antologijska Rojsova diktat: "Tko je ja jamio jamio." Valjda bi zaslužila da bude ovjekovječena i njegovom bistom u Hrvatskom saboru. Stanje obrambenog sustava. Hrvatska 1991. nije imala ništa. Imala je onih dvanaest tenkova u Vukovaru pa ih je prodala Kuvaitu. 1991. Hrvatska je bila razoružana a nakon toga i zbog embarga gdje je i Hrvatska uloga u Bosni također tome doprinosila. Na strani 11. govorite da ćete Hrvatskom ratnom mornaricom doslovce štititi ekološko-ribolovni pojas. To je gospodo neostvarivo, da ne kažem glupost. ZERP možemo štititi samo jako ribarskom flotom. Ribarsku flotu treba gospodo razviti, ne razvijati ratnu mornaricu jer tamo gdje će biti hrvatska ribarica, tamo zasigurno neće biti talijanska i to je bit. Suverenitet 2007. je nešto vjerojatno drugo od onoga iz '45. ili '53. I konačno, što nam ostaje nakon 14 tisuća žrtava kada svi veliki sustavi a navodno da bi iduće godine trebao i HEP biti prodan. Ostat će nam vlast, ponos, da smo svojih na svome, himna, zastava, nogometna reprezentacija gdje će sve više igrati i Brazilaca ali svi veliki nacionalni sustavi od banaka, HT-a, Plive, sutra HEP-a biti će u vlasništvu kapitala koji hoće ili neće imati hrvatski predznak i relevantno je, a hrvatska vojska će možda više biti u funkciji zaštite tog kapitala nego same države. Međutim, rat je za nama. Ja se slažem i sa onima koji kažu da nam je rat između ostalog i nametnut ne samo od Beograda nego i od svjetskih moćnika. Sjećam se kad je Baker rekao Markoviću da tenkovima povrati granice, a ovaj ne shvaćajući valjda da kada prvi metak bude ispaljen da više neće biti ni Jugoslavije ni JNA i da kreće agonija u kojoj će na kraju stradati 250, možda 300 tisuća ljudi. Međutim, više rata ovdje ipak neće biti. Vojska nam je potrebna gotovo simbolička, vojska vrhunskih profesionalaca, vojska koja neće trošiti više od 2% bruto društvenog proizvoda. NATO zahtijeva barem 2%. Znači, ulaskom u NATO trošak obrane biti će veći iako će stići neki sustavi koje inače Hrvatska sama nikada ne bi mogla dobiti. Zbog gospodarskih problema ja tvrdim da i 2007. za vojsku neće biti izdvojeno 2% nego će biti manje i to je ajde malo utješno da se manje troši za vojsku. Nije utješno da su gospodarske prilike takve kakve jesu. Jasno je da sve to troši i ove rezerve i zato treba i reorganizirati oružane snage ali to neće, još jedanput želim reći, učiniti politika. To može zapovjedni kadar, samo oni, to mogu časnici u pravom smislu te riječi. Hrvatskoj ne treba megalomanska vojska, treba imati snage brzog odgovora, snage visoke spremnosti i trebaju naši vojnici ostajati u Hrvatskoj a ne odlaziti u pogubne misije, u izgubljene misije a jedna od takvih je zasigurno i ona u Afganistanu. Danas Hrvatska ima 23 tisuće 874 ustrojbena mjesta, upravni dio tisuću 767, oružane snage 21 tisuća 344, ostali 763. Tu brojku treba jasno spustiti na 16-17 tisuća ljudi ali dobro plaćenih vojnika a ne da služenje u vojski više liči na socijalu nego državnu službu. Istina, neki se onda pitaju kako netko sa 5 hiljada kuna vozi Mercedes ili BMW itd. No, isto tako što prije treba neperspektivne objekte vratiti lokalnoj samoupravi. Za mene ovo izvješće nije sporno, može ga se prihvatiti ali o njemu bi trebalo dugo i ozbiljno raspravljati.
Hvala. Apostrofirali ste neko moje navodno stajalište izraženo u tisku u vezi referenduma "DA ili NE za NATO". Postoji Državni odbor za NATO kojega su koopredsjednici predsjednik države, Vlade i Hrvatskog sabora. Ja sam jedan od koopredsjednika toga Državnog odbora za NATO u kojem se odboru nalaze i predsjednici i potpredsjednici Hrvatskoga sabora, ministar obrane, načelnik Glavnoga stožera. Ja sam izrazio u medijima stajalište da sa ustavno-pravnoga gledišta dijelim mišljenje i predsjednika Republike i Vlade da sa ustavno-pravnog stajališta nije nužan referendum radi ulaska Hrvatske u NATO. Drugo je sa političkog stajališta, to je druga stvar. Ali sa ustavno-pravnog stajališta ja sam izrazio to svoje gledište. Da li sa nekog drugog stajališta zakonskoga, političkoga treba ili ne referendum za NATO to je pak druga stvar. Ovo je samo u okviru ustavno-pravnog stajališta. Imamo pet ispravaka netočnih navoda. Prvi je poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, ispravljam dva netočna navoda uvaženog kolege Kajina. Prvo kaže: "Hrvatski građani su uvijek protiv." govoreći o ovome dijelu oko anketa vezano za ulazak u NATO savez. Pa normalno da su protiv kad ih je puno puta do sada politika nasanjkala pa odlučivala u njihovo ime. Hrvatski građani moraju znati pune informacije da bi mogli donositi odluku. Drugi ispravak netočnog navoda odnosi se na onaj dio, kaže: "Nema razlike između Zagorca i Rajića.". Ima. Bar je protiv Zagorca pokrenut kazneni postupak, protiv Rajića nije i niti će ikad biti.
Drugi ispravak poštovani zastupnik Zvonimir Sabati.
Hvala gospodine predsjedniče. I ja ću također ispraviti dva netočna navoda. Naime, netočni navod se odnosi na izjavu gospodina Kajina da ulazak u NATO i Europsku uniju ne ovisi o nama već o Europskoj uniji i NATO-u. To svakako nije točno. Mislim da treba to ispraviti, da ulazak u NATO i Europsku uniju ovisi i prije svega ovisi o nama a nikako ne treba to tumačiti da su reforme i priprema za ulazak u Europsku uniju zbog Europske unije već prije svega zbog nas. Drugi netočni navod je već jednim djelom ispravio i kolega Kovačević, da referendum neće proći jer su Hrvati ionako protiv. Pa nisu u ovom trenutku građani Republike Hrvatske protiv već sada istraživanja da je takva nepovoljna, nepovoljne rezultate. Što ne znači da bi takav rezultat bio i na samom referendumu. Međutim i ovakva izjava na kraju krajeva dodatno smeta građane jer ispada da su građani neuki i da faktički policija upravlja u njihovo ime. To nije točno naravno.
Treći ispravak poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče želim ispraviti navod kolege Kajina kako ulazak Hrvatske u Europsku uniju ovisi samo o Europskoj uniji. Iako to i nije tema rasprave. Taj navod naravno nije točan a može biti i opasan ako ćemo se i dalje s njime poigravati i zbog javnosti i građana ove države treba reći. No oni koji su posljednji u lancu odlučivanja o ulasku Hrvatske u Europsku uniju su državljani Republike Hrvatske s biračkim pravom na referendumu. I što god Europska unija odluči zadnju odluku će donijeti građani, državljani Republike Hrvatske a ne Bruxelles. Hvala.
Hvala. Četvrti ispravak poštovani zastupnik Vladimir Štengl. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče ispravljam netočan navod uvaženog kolege Kajina o navodno nekih 12 tenkova iz Vukovara prodanih u Kuvajt. Nikakvih 12 tenkova nije bilo u Vukovaru 1991. pa da su onda prodani u Kuvajt. Osim ako ne mislite možda na one uništene koji su otišli kao staro željezo ali o tome mi podataka nemamo. Hvala.
I peti poštovani zastupnik Zdravko Sočković, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora želio bih ispraviti netočan navod gospodina Kajina da je 12 tenkova izvučeno iz Vukovara i da je prodano u Kuvajt. Istina je sljedeća da je finalizator tenka «M-84» bio «Đuro Đaković» i da je imao međunarodni ugovor sa Kuvajtom gdje je obveznik bila i Republika Hrvatska. Isporučeno je samo 17 tenkova ali «Đure Đakovića» koji su novi napravljeni. Isporučeno je u Kuvajt da bi se ispoštivao međunarodni ugovor jer bi inače imali velike sankcije i isti su i naplaćeni u korist Republike Hrvatske. Hvala.
U 11,07 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Klub zastupnika SDP-a. I vi ste imali ispravak? Upravo to sad i činim poštovani potpredsjedniče. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Klub zastupnika SDP-a će podržati izvješće o spremnosti obrambenog sustava za provođenje kadrovske politike iz ukupnog, o stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Nema nikakve dvojbe da ovim izvješćem se iznosi čitav niz statističkih, pravnih, političkih i drugih ocjena, procjena i podataka iz kojih je sasvim razvidno da je Republika Hrvatska u ovom području napravila značajan pomak. Osim toga jasno je i vidljivo da je taj pomak uočen i od strane, ajde da tako kažemo objektivnog promatrača i sudionika vezano za provođenje i pripremu Republike Hrvatske odnosno našeg obrambenog sustava za približavanje tzv. NATO standardima i priključivanje i uključivanje danas Republike, danas sutra Republike Hrvatske u NATO saziv. Šta je važno naznačiti? Koliko god raduje politička ocjena jednog saveza kao što je NATO da smo napravili velike pomake još je važnije za nas uočiti činjenicu da smo dobili jasnu potvrdu da je Republika Hrvatska odnosno njen obrambeni sustav po prvi puta dobio ocjenu da je osposobljen samostalno, dugogodišnje upravljati i planirati vlastitim razvojem i razvojem Oružanih snaga radi osiguravanja zapravo onoga o čemu često puta nije bilo govora u dosadašnjem dijelu ovog našeg izvješća a to je mir i stabilnost o kojem u pravilu se malo govori kad to imamo, ali strahovito puno znamo zapravo vapiti za istom tom činjenicom kada je to ugroženo ili kada toga nemamo. Drugo što je važno uočiti jeste da je Republika Hrvatska u ovom i na temelju ovog izvješća pokazala da je u stanju upravljati zapravo u tzv. kriznim situacijama u suradnji sa drugima kada se radi o našim vojnim misijama izvan Republike Hrvatske i samostalno što je opet također veoma važno. Treće što po našem mišljenju također treba otvoreno naglasiti jeste da su dijelovi oružanih snaga osobito pješadijske satnije zatim helikopteri «MI-8» te … [[Govornik se ne razumije.]] razminiranje sudjelovali sa NATO snagama u provođenju vojnih vježbi iz kojih se pokazalo da su oni interoperabilni, da su oni u cijelosti ispunili zahtjeve NATO saziva i da su u tom pogledu, saveza, i da su u tom pogledu zapravo pokazali da mogu biti u cijelosti kompatibilni a kao reprezentant naših oružanih snaga u suradnji i u zajedničkom djelovanju sa NATO savezom. Dakako mi bi ovdje htjeli posebice naglasiti da sve ove radnje zapravo se vode i priprema oružana snaga ne radi toga da bi bilo gdje u zemlji ili izvan zemlje, bi bila upućena da vodi ratne odnosno vojne operacije između ostaloga i radi uspostave mira nego kako ovdje lijepo se kaže radi zapravo: «Jačanja međunarodnog i unutrašnjeg mira i stabilnosti kao trajnog opredjeljenja Republike Hrvatske». Prema tome nama je primarno mir i stabilnost, obrambena naravno sigurnost i sigurnost naše zemlje i dakako danas sutra onih članica s kojima ćemo biti u NATO savezu ukoliko dođemo u takvu priliku da to postignemo i da postanemo punopravni član NATO saveza. Valja naznačiti isto tako da ovaj dugoročni plan zapravo unaprijed pokazuje potreba da sredstva koja sada izdvajamo bi trebalo što prije pokušati podići izdvajanje iz proračuna do 0,2%. Mi sada imamo negdje 1,78 … /Govornik se ne razumije.» posto izdvajanja iz proračuna. Iz prostog razloga ne samo radi približavanja NATO sustavu nego radi potreba Republike Hrvatske, radi osuvremenjenja njenog naoružanja, njene vojske radi osuvremenjenja njenog naoružanja i sredstava koji su očigledno sada polako postali opterećenje s obzirom na zastarjelost i u tom pogledu iznimno značajnu ulogu ima ne samo Ministarstvo obrane kao što se to obično kaže ili vojno zapovjedništvo nego ako smijem reći prije svega Vlada Republike Hrvatske gdje sukladno zakonu Vlada Republike Hrvatske je nositelj opravdanih priprema Republike Hrvatske i sukladno time ima najveću političku odgovornost zajedno sa vrhovnim zapovjednikom odnosno Predsjednikom Republike Hrvatske oko stanja Oružanih snaga. Sabor mora stvoriti zakonske uvjete, političke i programske uvjete i naravno proračunske uvjete da se mogu ti projekti ispuniti i ostvariti. Ono što je veoma važno ovdje naznačiti jeste da čitav niz ovih pitanja poprima drugačiju dimenziju a osobito s aspekta postizanje krajnjeg cilja kojeg mi želimo postići. To je mir, sigurnost i stabilnost Republike Hrvatske u zemlji i u okruženju i u Europi i u svijetu u cjelini, a to je puno lakše ostvariti i to fino proizlazi iz ovog izvješća ako postanemo članica NATO saveza. Mi da bismo to ostvarili, da bismo taj cilj ostvarili morat ćemo dosta toga poraditi. Ali valja počiniti i onu iznimku da svi elementi koji se vrednuju pokazuju da smo na dobrom putu i da u tom pogledu se dogodilo već prošle godine početkom 11 mjeseca da smo u Rigi dobili ohrabrujuće stajalište članica NATO saveza koji su naznačili da bi vjerojatno početkom iduće godine mogli dobiti i poziv da se priključimo NATO savezu s obzirom na kvalitetu posla i rada koje mi radimo i kao pripadnici partnerstva za mir i kao naravno samostalni vojni subjekt koji pokušava uraditi i izvršiti reorganizaciju vojske i njenu prilagodbu i pripreme da u cijelosti udovoljava standardima NATO saveza. Ono što ne bi bilo dobro da se dogodi Republici Hrvatskoj ne bi bilo dobro da se Republici Hrvatskoj dogodi da mi budemo pozvani u NATO savez, a da sadašnji stupanj opredijeljenosti naših građana za ulazak NATO saveza ostane na ovoj razini ili bude još niži. Jer je to apsurdna situacija. Ako želimo mi sigurnost i stabilnost, ako želimo na kraju krajeva jednom takvom savezu omogućiti i istodobno sebi omogućiti da koristimo potencijale takvog saveza u slučaju ugroženosti mira na našem prostoru danas sutra, onda moramo daleko, daleko više komunicirati sa našim građanima o ovim pitanjima koje ponekad nazivamo nekakvom službenom, vojnom ili ovakvom ili onakvom tajnom jer mi zapravo o onim pitanjima koji jesu sami po sebi tajna i nema potrebe da razgovaramo, nego razgovaramo o onim pitanjima koji imaju demokratsku, političku i drugu dimenziju i koju trebaju i moraju naši građani razumjeti da bismo mogli o ovim pitanjima meritorno zapravo odlučiti. Naime, što hoćemo mi iz Kluba zastupnika posebice naznačiti. Bez obzira koja politička opcija bi bila na vlasti, bez obzira na to što formalno-pravno, ex lege Ustav ne zahtjeva referendum o tome da se odlučuje referendumom o priključivanju NATO-u. Ne vjerujem da postoji bilo koja ozbiljna politička opcija koja bi donijela odluku o priključenju NATO-u samo na osnovu odluke Sabora ako bi ispod 50% građana u svim anketama bilo za to da se priključimo NATO savezu. Zbog toga je veoma, veoma važno komunicirati s našim građanima, objasniti sve prednosti, sve nedostatke, pa i zablude koje se često puta kod nas znaju spominjati i sa ove govornice o tome kakve sve obveze kao unaprijed prihvaćamo ako postanemo članica NATO saveza u odnosu na ono što zapravo stvarno jeste i što stvarno treba činiti. Drugo što bismo mi morali biti potpuno svjesni jeste činjenica da iako formalno-pravno po Ustavu nije nužan referendum da bi se odlučilo o ulasku u NATO ne smije se zaboraviti da sukladno članku 86. Ustava postoji mogućnost prvo da Hrvatski sabor, a ako bi bila ovakva situacija potpore od građana može raspisati iz svog djelokruga uvijek referendum kao što i predsjednik može kada su u pitanju ne znam određena pitanja osobito kada se radi o pitanjima koje je važno za neovisnost, jedinstvenost i opstojnost Republike Hrvatske može raspisati referendum. Prema tome, postoji mogućnost da se raspiše referendum i na osnovu takve političke procjene situacije osobito ako bi ona bila podgrijana stajalištem i zahtjevima građana da se o tom pitanju eventualno razmotri i odlučuje referendumom. I naravno, postoji ona situacija kada se mora odlučiti referendumom. To je opet člankom 86. Ustava predviđeno ako više od 10% ukupnog biračkog tijela naših građana zapravo prikupi potpise i podnese zahtjev da se odlučuje referendumom. Prema tome, referendum nije u krajnjoj liniji isključen. Tada se referendum mora održati, jer takva odluka je obvezujuća. Ali se postavlja ono pitanje zapravo što mi dobijemo ovakvim ili onakvim odlučivanjem i zašto mi vodimo tolike rasprave o tim pitanjima oko odlučivanja. Mi vodimo rasprave o metodologiji umjesto da vodimo rasprave o sadržaju. Mi moramo doći do toga da li se građanima Republike Hrvatske, Republici Hrvatskoj isplati, da li je potrebno da budemo zbog obrambene sigurnosti, stabilnosti kod nas i u svijetu članice NATO saveza ili ne. Ja osobno vjerujem da se to isplati, da se treba na tome itekako poraditi. Ali isto tako treba ugraditi u sve pristupne dokumente kojim ćemo pristupati i potpisivati kod ulaska u NATO savez naravno ono što iz Ustava samo po sebi proizlazi i iz prirode i naravi NATO saveza da o svim bitnim pitanjima koji se tiču prije svega suvereniteta, koji se tiču prekršenja financijskih ovlasti i koji se tiču obrambenih, upotrebe Oružanih snaga Republike Hrvatske se odlučuje u skladu s našim Ustavom i našim zakonom. To je načelno stajalište koje samo po sebi proizlazi zapravo iz samog Ustava i u tom pogledu ne bi smjelo biti dvojbe. Ali onda nema razgovora o tome da će se ne znam graditi vojne baze pojedinih članica NATO saveza na području Republike Hrvatske, a da o tome neće odlučiti Sabor. O tome će odlučiti Sabor. Po potrebi odlučivati i građani referendumom itd. ako bi uopće takva verzija došla, a ja sam siguran da nitko drugi, da nitko od građana Republike Hrvatske takvu ideju ne bi htio prihvatiti. Kao što isto tako je posve jasno da Oružane snage izvan Republike Hrvatske osim u Ustavom iznimno dopuštenim uvjetima ne mogu izaći a da o tome ne odluči Sabor. Prema tome, nema automatizma. Treba jasno i precizno sva ta pitanja objasniti našim građanima. Treba našim građanima stvoriti uvjete i pretpostavke i isto tako treba jasno za razliku od nekih koji upozoravaju na moguće destabiliziranje ovog prostora u okruženju ja ne mislim da bi se trebalo pozivati na takve strahove. Ja mislim da se treba pozivati na ono što je daleko važnije. To je pitanje mira, stabilnosti i sigurnosti kao opće vrijednosti u kojem treba živjeti ova zemlja, građani ove zemlje i na kraju krajeva Međunarodna zajednica jer su to preduvjeti bilo kakvog razvoja i napretka i bilo kakvo podizanje standarda pa i kod naših građana i naše zemlje i zbog toga je to jako važno zapravo naznačiti. U tom pogledu treba raspravljati o NATO-u u jednom drugom svjetlu. Ne o NATO-u kao vojnom savezu koji je primarno namijenjen za obrambeno-sigurnosne aktivnosti i to u onoj situaciji da pruži otpor na agresora i agresiji kao što je bio do sada. NATO doživljava svoju bitnu transformaciju. On sve više i više dobiva svoju političku i demokratsku dimenziju. On postaje zapravo savez koji djeluje na razvoju općih uvjeta mira, sigurnosti i stabilnosti. I u tom pogledu valja posebice naznačiti da se on itekako transformira da bi mogao pružiti kvalitetne usluge u sprječavanju prije svega međunarodnog terorizma, zatim širenja oružja za masovno uništenje, pitanje borbe protiv organiziranog trgovanja narkoticima, ljudima itd. Prema tome, NATO dobiva i jednu drugu potpunu dimenziju i isto tako on kao vojni savez treba istodobno djelovati preventivno da upozori sve da bilo koju od članica ili savez u cjelini ili ako bude napadnut da će se zajednički braniti i obraniti. Drugo, da je on validan subjekt koji po svojoj reorganizaciji i organizaciji, opremljenosti, obučenosti i osposobljenosti i vojnog ne samo ovog civilno-političkog aspekta ili obavještajno-sigurnosnog aspekta je u stanju da bude kvalitetan partner Sjedinjenim Američkim Državama i kao članici NATO saveza i samostalnoj oružanoj sili zapravo u odnosu na zaštitu temeljnih vrijednosti koje su bitne u današnjem suvremenom svijetu. Zbog toga je veoma važno zapravo na drugačiji način pristupiti rješavanju ovim pitanjima i naznačiti ono što je osobito bitno, a to je da Republika Hrvatska i kad nije članica NATO saveza treba i mora kao članica Ujedinjenih nacija sudjelovati zapravo u održavanju mira i davati doprinos jačanju mira i stabilnosti u svijetu kao članica Ujedinjenih nacija i tamo gdje su krizna područja. I u tom pogledu važno je naznačiti da svi naši oblici sudjelovanja i u Oružanim snagama i kroz obučavanje i kroz održavanje mira su vezane uz zajedničko odlučivanje, odnosno odluke Ujedinjenih naroda eventualno Europske unije, a nikada izvan toga. I u tom pogledu svaki puta kada su te odluke u pitanju posebice smo donosili samostalne odluke u kojoj mjeri, u kom obliku i u kojim sredstvima ćemo i mi sami dati svoj doprinos i sudjelovati u tom pogledu. Dakle to su veoma važna pitanja. Ona su naznačena u ovom izvješću, ona su potencirana u ovom izvješću i ona pokazuju da u svim tim segmentima Republika Hrvatska je napravila značajan iskorak. Da je taj značajan iskorak je veoma kompatibilan sa svim standardima NATO saveza i da u tom pogledu nastavak ostvarivanja dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske i njegove primjene zapravo i daje jamstvo da će Republika Hrvatska ne samo dobiti pozivnicu, nego kad dobije pozivnicu biti osposobljena da može biti odmah pristupiti NATO savezu, a odluku o tome trebaju na validan način u skladu sa Ustavom donijeti s jedne strane Sabor i po potrebi naši građani referendumom, s tim da mi moramo pripremiti građane da budu dovoljno kvalitetno i dobro informirani da mogu o tome odlučiti, a ne samo glasati. Hvala lijepa.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, štovani gospodine državni tajniče. Pred nama je izvješće koje daje jednu objektivnu ocjenu o stanju Oružanih snaga. I mislim da izvješće svakako treba podržati. Nema ozbiljnih primjedbi. Naravno da ima kritičkih osvrta. Hrvatska vojska uživa poseban ugled u hrvatskom društvu, prvenstveno zbog svoje vrijedne uloge u Domovinskom ratu i nezamjenjive uloge. Pa evo moja prva primjedba da se samo Domovinski rat spominje jednom u cijelom izvješću. Mislim da se toga ne moramo stidjeti i da moramo istaći da je sadašnje stanje pripravnosti koje je vrlo dobro uz lošu tehničku opremljenost zbog nedostatka financija velikim dijelom ujedno i posljedica upravo iskustva i Domovinskog rata. Hrvatska vojska se razvija u ovom trenutku ja bih rekao pod utjecajem tri glavna čimbenika. Prvi je preustroj hrvatske vojske iz ratnog u mirnodopski ustroj, što je vrlo teško. I to razdoblje su sve vojske koje su bile u ratu u povijesti prolazile godinama i desetljećima. Drugi razlog ili drugi čimbenik koji utječe na preustroj hrvatske vojske je međunarodna situacija i okružje, pristupanje međunarodnim integracijama koje daje naglasak na te procese. I treći nedostatak je financiranje jer jednostavno ne možemo paralelno obnavljati državu nakon rata, razvijati gospodarstvo, snositi financijske troškove socijalnih tereta poslijeratnih i u isto vrijeme izdvojiti za vojsku koliko treba. Ali ovo posljednje se popravlja i mi smo evo ove godine došli do tih famoznih 2% izdvajanja državnog proračuna, što sigurno nije dovoljno ali je minimum minimuma. U šesto poglavlja ovog izvješća ja ću nekoliko istaknu i na njih se osvrnuti. U poglavlju broj jedan mislim da treba reći da je opis sigurnosnog okruženja vrlo kvalitetan i da je on ovaj puta više nego u dosadašnjim izvješćima stavio naglasak i na regionalnu sigurnost. Drugim riječima vrlo kvalitetno i objektivno se opasnost u regiji valorizirala i uključila u ovo izvješće. Opasnosti u regiji naravno treba realno sagledati. Radi se o politički nemirnim situacijama koje nas čekaju u Srbiji, o neriješenom Ustavu, izmjeni Ustava Bosne i Hercegovine itd. Iako su te susjedne države naravno u sklopu međunarodnih integracija ipak se i ovdje sa opravdanjem ističe da će obrana motriti na tu sigurnosnu situaciju i prema njoj se usklađivati. Nju se ne smije zanemariti i to je ovdje uključeno. Sigurnosno okružje naravno globalne razine je vrlo objektivno sagledano i govori se da najveće opasnosti u ovom trenutku dolaze od onih zemalja koje su u tim svjetskim ekonomskim i socijalnim previranjima ostale nažalost na dnu po svojoj organizaciji po političkim ekonomskim dostignućima i postaju svjetska žarišta potencijalnog globalnog terorizma. Naravno hrvatska vojska ima tu svoju ulogu u sve otale strukture društva da se od toga brani. Jasno da hrvatska vojska pri tome ne nastupa više individualno kao što je to bilo u Domovinskom ratu nego nastupa u sklopu institucija europskih i svjetskih koje su se zbog toga udružile i koje zbog toga integriraju našu vojsku korak po korak u takav jedan globalni sustav obrane. I mislim da je hrvatska vojska tom zadatku dorasla. Ja bih iz izvješća istaknuo i sustav edukacije, školovanja i obuke jer mislim da je u 2006. godini doista napravljeno nekoliko velikih iskoraka u tom smjeru. Jasno da su edukacija i školovanje usmjereni dostizanju NATO standarda, jer to je naš cilj konačni, i na tom putu uz velike financijske poteškoće Ministarstvo obrane je ušlo u suradnju sa civilnim, sveučilišnim i znanstvenim i drugim edukacijskim institucijama i napravila nekoliko dobrih projekata u kojima se sada školuje značajan broj mladih ljudi za buduću aktivnu službu u našim Oružanim snagama. U 2006. godini upravo u tom smjeru napravljen je i važan dokument, to je koncept izobrazbe za potrebe Oružanih snaga i mislim da je to vrlo važan dokument koji upravo treba kvalitetom naših ljudskih potencijala nadoknaditi tehničko zaostajanje zbog financijskih nedostataka. U tom dijelu imam zapravo samo jedno pitanje i primjedbu. Naime i u 2006. godini nije održana ni jedna obuka pričuve i s time se zapravo nastavlja već veliki niz godina u kojoj pričuva nije dodatno obučavana. I evo, moje pitanje bi bilo kada se predviđa uvesti edukaciju i obuku pričuve, jer je to silno važan element u strategiji obrane Republike Hrvatske ne samo u bližoj nego i srednjeročnoj budućnosti. Znam da za to treba velikih financijskih sredstava ali vjerujem da bi se organizacijskim potezima i ovdje nedostatak financija mogao nadoknaditi. To nije samo karakteristika 2006. godine. To je nažalost stanje već čitav niz godina. U poglavlju o međunarodnoj obrambenoj suradnji ističu se tri glavne aktivnosti, jedno je bilaterala, drugo je multilaterala i treće posebno sa naglaskom suradnja sa NATO-om. U bilaterali 2006. godine zaista vrlo intenzivna suradnja, 20 susreta ministra obrane sa drugim ministrima obrane drugih zemalja i čak 33 susreta načelnika glavnog stožera oružanih snaga sa načelnicima oružanih stožera drugih zemalja. Dakle, vrlo intenzivna suradnja. U multilateralnoj suradnji naglasak je na suradnji sa Ujedinjenim narodima gdje je Hrvatska vojska sudjelovala u 9 mirovnih misija, što je značajno za našu integraciju međunarodni obrambeni sustav. Zatim je istaknuta suradnja sa Europskom unijom gdje između ostaloga Ministarstvo obrane sudjeluje u pregovorima od 3 poglavlja i posebni naglasak na američko-jadranskoj povelji koja je definitivno naš zadnji korak pred poziv u članstvo NATO-a. U suradnji s NATO-om istaknuto je da su oružane snage sudjelovale čak u 8 vježbi te međunarodne organizacije, što znači i indirektno priznanje kvalitete i spremnosti oružanih snaga Republike Hrvatske i usklađenja sa NATO-vim principima. U 2006. godini nastavljeno je i, ja bih rekao nastavljena je reorganizacija kadrova, dakle brojno stanje oružanih snaga, kako MORH-a, tako i oružanih snaga sa ciljem smanjenja njihovog broja i tu je napravljen jedan dobar iskorak ja bih rekao. Naime, uz to smanjenje istovremeno je ispunjavan i plan obnove kadrova sa mlađim, kvalificiranim stručnjacima. Brojno stanje u ovom trenutku iznosi 23 tisuće 874 osobe, od toga 21 tisuća 300 u oružanim snagama i tisuću 764 čini mi se ili 5 u Ministarstvu obrane što je dobro stanje popunjenosti od 83%. U izvješću za ovu godinu uz to smanjenje kao što sam rekao treba predvidjeti još smanjenje za 800 osoba iz uprave za gospodarenje, iz službe za gospodarenje koji će biti prema planu koji je već učinjen restrukturirani zajedno sa svojim sustavom prema Zakonu o trgovačkim društvima, dakle u trgovačko društvo i tu će biti onda uključene nekretnine koje su potencijalno gospodarski iskoristive i naravno ti ljudi koji u tom imaju veliko iskustvo. Ono što bih istakao u školovanju to je 198 studenata koji sudjeluju u školovanju i uključit će se po završetku u naše oružane snage. O naoružanju i opremi nemam vremena govoriti u ovako kratkom vremenu, ali bih istakao jednu stvar koja me jako smeta, a ona je samo spomenuta u poglavlju društvenih uloga i odnosi s javnošću Ministarstva obrane. Odnos s javnošću sa strane ministarstva je vrlo korektan od web stranice do različitih susreta s novinarima, vrlo korektno izvještavanje o tome što se događa, ali ono što naravno u izvješću nije spomenuto to je odnos dijela javnosti prema oružanim snagama, dijela medija prema oružanim snagama pa ću citirati samo sramotni članak novinarke Tanje Božić u "Večernjem listu" od 23. ožujka ove godine u kojem se sa velikom mržnjom, uvredama, klevetama i neistinama obrušila na hrvatske generale. Pročitat ću par rečenica da vidite o čemu se radi. Kaže ona da bi teško nabrojila više od dvojice generala koji nisu bili upleteni u skandale, u tučnjave, u kojekakve nepodopštine, da su hrvatski generali generalizirani, upitnog obrazovanja, a znamo da su ogromna većina njih kvalitetni, stručni, moralni ljudi sa visokim vojnim školama ili sa visokim civilnim školama. Isto tako rekla je da se većina hrvatskih generala ne zna ponašati, da im problem predstavlja čak vilica i nož. Ja bih rekao da gospođi Tanji Božić problem predstavlja olovka, ali ne samo olovka pri pisanju ovakvih kleveta, nego joj predstavlja i njezin odnos prema Hrvatskoj vojsci i svemu što je hrvatsko. Mislim da bi Ministarstvo obrane trebalo aktivno reagirati na ovakve članke jer ti članci su na svu sreću manjina, ali ipak sudjeluju u obrazovanju i kreiranju javnog mišljenja o Hrvatskoj vojsci i ovakve uvrede i klevete i samo ministarstvo treba proglasiti sramotnima, a mi se trebamo pridružiti kao saborski zastupnici. Prihvaćam ovo izvješće, sretan sam da ono završava sa zaključkom da je stanje obrambenog sustava zadovoljavajuće, to je veliki iskorak jer je još nedavni ministar obrane rekao da Hrvatska vojska ne može obraniti Hrvatsku od ugroza, ovo izvješće nas je uvjerilo da može i zato ga pozdravljam. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Mislim da ovaj komentar profesora Hebranga zaslužuje našu pažnju, ali ja bih rekao i potporu svih onih dobronamjernih i odgovornih ljudi Republike Hrvatske. Zaista je nevjerovatno da već 10 godina bez ikakve odgovornosti neki ljudi u hrvatskim medijima pišu sve najgore o Ministarstvu obrane, oružanim snagama, hrvatskim braniteljima, posebno hrvatskim generalima bez odgovornosti, neselektivno, uvredljivo, ponižavajuće. To nije dobro i pitanje je šta je cilj takve politike jer je više nego očito da takve izjave i takvi nastupi pojedinaca u hrvatskim medijima imaju i potporu odgovarajućih urednika i odgovarajućih uredništava. Gospođa Tanja Božić koja je i o meni sjećam se dobro tamo negdje ne znam krajem 90-tih napisala bez ikakvog povoda, bez ikakvog temelja članak u stilu kriminalac, gangster u crnom Audiu. Ti ljudi imaju potpore i ti ljudi su dio jedne politike koja nas mora zabrinjavati jer pitanje je kakve ona ima ciljeve. Mislim da u takvoj komunikaciji na javnoj sceni zaista na uvredljiv i neprihvatljiv način odnosimo se prema Domovinskom ratu, prema hrvatskim braniteljima jer što je previše, što je neodgovorno, što je neprofesionalno moralo bi se institucijama recenzije na razini pojedinih uredništava zabranjivati. No međutim, činjenica je da neka uredništva, da neki urednici takve neodgovorne istupe pojedinaca bez argumenata, bez činjenica propuštaju, a neke druge stavove ne dozvoljavaju. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Evo ja se zahvaljujem mom dragom prijatelju kolegi zastupniku Ćosiću što je reagirao na ovo, jer mislim da ovakvi napadi ne smiju proći bez reakcije u Saboru. Naime, to nije očito odraz mišljenja jedne osobe jer je prošlo kroz sito i rešeto redakcijskog odabira tekstova. Također je simptomatično da u odgovorima na ovakve laži i objede na hrvatske generale nije sudjelovala ni jedna državna institucija nego pojedinci. Ja sam osobno odgovorio kao čitatelj toga dnevnika, ali to nije dovoljno. Mi moramo institucije koje će braniti dignitet Domovinskog rata i čast hrvatskog časnika, dočasnika i vojnika. Ovo što ovdje stoji o hrvatskim generalima, to ne bi dozvolila ni jedna zemlja u svijetu da se o njezinim generalima govori, pogotovo koja je tek izašla iz rata. Hrvatski generali su stjegonoše hrvatske pobjede u Domovinskom ratu. Neću nabrajati imena tih časnih ljudi koji su se uvijek ogradili i osudili, onu neznatnu manjinu, onu neznatnu manjinu koja je sudjelovala i u nečasnim i u protuzakonitim radnjama. Prema tome to treba oštro razlikovati. U svakom žitu ima kukolja, pa naravno i među hrvatskim generalima, jer su i oni ljudi i svakako da je rat nanio unutra svakakve ljude, i one koji su pozitivni i koji su negativni. Ali oni koji su negativni su takva manjina da se ne može s njima ofarbati cijela slika o hrvatskom generalu. Gospođa Tanja Božić ovdje podvlači i mišljenja nekih drugih, da hrvatska ima previše generala pa se ona tu ruga i govori da su činovi dijeljeni za nepoznate zasluge. Njoj su nepoznate zasluge, jer za vrijeme Domovinskog rata nije znala što se događa. Mi koji smo sudjelovali, znamo zašto su hrvatski generali dobivali činove. I druga stvar. Agresorska srpska vojska je imala puno više generala nego Hrvatska vojska. Prema tome usporedbe nisu na mjestu. U svim ratovima broj generala raste neproporcijalno u odnosu na mir jer je potrebno u jednom trenutku smo imali 400 tisuća mobiliziranih vojnika. Pa koliko generala treba s tim upravljati? Pa naravno da treba više nego u miru. A i još zadnja rečenica. U mirno doba ne treba generala koji su činovnici, ali u ratno doba u državnoj upravi također moraju biti generali, jer ne mogu krojiti kapu nego generali onima koji se bore i svoj život stavljaju na kocku. Zato molim i Ministarstvo obrane da sustavno odgovara na ovakve objede, da to ne postane pravilo. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ovo izvješće je frizirano, lakirano i ne govori pravu istinu i stanje u Oružanim snagama Republike Hrvatske kao i o spremnosti obrambenog sustava, o tome sam malo više govorio, govorit ću i u ime kluba Hrvatske stranke prava, ali ću samo ponoviti ovaj dio, kako možemo govoriti da je stanje vrlo dobro ako do dan danas nismo donijeli plan obrane. Napravljen je bitan pomak samo u tome što je donesen dugoročni plan Oružanih snaga, razvoj Oružanih snaga Republike Hrvatske, ali taj dugoročni plan ne može se provoditi zbog činjenice što su kolege iz HDZ-a kazali nema novaca, ali mi pravaši već četiri godine govorimo da je modernizaciju i reformu u Oružanim snagama moguće napraviti jedino ako se koriste ono gdje je moguće naći novac, a to su te vrijedne vojne nekretnine. To je i predsjednik Vlade rekao u svome nastupnome govoru da će u tome dijelu napraviti se bitan pomak vezano za modernizaciju Oružanih snaga Republike Hrvatske. Na žalost evo do dan danas mi nemamo toga zakona, znači Zakon o zatvaranju i prenamjeni tih vojnih nekretnina. Njemačka je po tome modelu napravila preustroj svojih oružanih snaga i to tako da je napunila i fondove. Što se u Hrvatskoj radi? U Hrvatskoj dan danas se te vrijedne vojne nekretnine darivaju i to su ciljana darivanja. Uvijek su darivanja vezana pred ove ili one izbore i na kraju ti gradovi i općine koji dobiju te vrijedne vojne nekretnine, to poslije preprodaju, a mi i dan danas stojimo na tome da konačno uputite ovaj zakon u proceduru, jer jedino je moguće napraviti modernizaciju i preustroj ako imamo sredstva a sredstva možemo samo u ovome trenutku dobiti iz ovoga dijela oko vrijednih vojnih nekretnina, davanja u zakup, najam, a dio i prodati. Nemojte to darivati gradovima i općinama, jer ti isti gradovi i općine ovrhom skidaju novac sa račun Ministarstva obrane radi neplaćanja komunalnih naknada. Znamo koja je cijena tih vrijednih vojnih nekretnina recimo u središtima gradova. To su ogromne cijene. I na kraju se događa recimo da li Varaždinu, Varaždin je to pretvorio u građevinsku zonu i na kraju je došlo koliko znam, kod gospodina Čačića. Znači to su, ili primjer u Splitu ili drugi primjer. To su sve negativni primjeri kako se nije dobro gospodarilo tima vrijednim vojnim nekretninama i kako su oni u biti ciljano su darivane te vrijedne vojne nekretnine. Znači to je jedina mogućnost da idemo na taj dio modernizacije. Jedina mogućnost gdje možemo doći do sredstava, ali na žalost evo četiri-pet godina mi o tome govorimo, ništa nije napravljeno. Prošle godine smo govorili da treba ići na promjenu Strategije obrane i nacionalne sigurnosti, u isto vrijeme smo raspravljali o njoj i o prijedlogu izvješća za 2005. godinu, onda je Vlada rekla ne treba mijenjati, sve je divno i krasno, sada nakon godinu dana kaže da će to trebati mijenjati. Pa trebalo se to već napraviti. Trebalo se napraviti, znamo kakva nam je strategija, ona je mrtvo slovo na papiru. Sad bi se nešto usredotočio na ovaj dio što je i predsjednik Šeks rekao za ovaj odbor, Središnji odbor za pristup NATO savezu. Zbog čega Sabor nije raspravljao o tom odboru? Tko je donio tu odluku? Valjda je Sabor taj koji je trebao donijeti odluku o formiranju toga odbora. Ja sam taj prijedlog dao kada sam se vratio sa puta, zajedno sa kolegama kada smo bili gosti američkog veleposlanstva pa smo bili u Bruxellesu i ovima drugima zemljama. Oni su vani napravili svi drugi na način sljedeći, da je taj odbor normalno imenovao njihov parlament, da je tomu odboru trećinu su činili predstavnici parlamenta, znači zastupnici. Trećinu su činili predstavnici izvršnih vlasti i treću trećinu su činili predstavnici civilnih udruga. Napravili su tako da su imali pododbore. To je jedini način da hrvatski građani dobiju punu istinu koje su prednosti, koji su nedostaci. I sada znači odluku tko je donio. Znači donio predsjednik Šeks, predsjednik Sanader i predsjednik Mesić. Što je onda Hrvatski sabor, a Hrvatski sabor odlučuje o tima stvarima, pa valjda je bilo mjesto kao u drugim parlamentima, da i takvu odluku donese Hrvatski sabor, a ne tri predsjednika onda se ne zna tko vodi to. Ako su tri predsjednika, onda to je ko' bivše predsjedništvo Jugoslavije pa se nije znalo tko šta radi. E sada bih se dalje usredotočio na ovaj dio što treba napraviti u području obrane i nacionalne sigurnosti. Moramo biti svjesni situacije da smo napravili samo smanjenje Oružanih snaga, znači broja pripadnika Oružanih snaga. Ali na žalost i to se radilo dosta loše jer iz Oružanih snaga, Oružane snage svakim danom napušta sve više časnika sposobnih, znači obrazovanih časnika koji su mogli doprinijeti daljnjoj modernizaciji, preustroju Oružanih snaga i svemu ostalome, ali vide da nemaju tu nikakve mogućnosti za djelovanje i bilo što drugo. Ministar obrane kada je preuzeo funkciju ministra obrane i kada je podnio prvo izvješće rekao je situacija ne zadovoljava kako vezano za stanje u Oružanim snagama Republike Hrvatske tako vezano za stanje u obrambenim pripremama. Ali što je napravljeno u tome razdoblju? Što je napravljeno u tome razdoblju? Da bi došli do ocjene vrlo dobar, promijenjena je metodologija izvješćivanja. Metodologija koja eto, virtualno prikazuje stanje daleko bolje nego što ono u biti je. Znači, promijenjena je takva jedna metodologija. Ali kad se, mora se uporedo gledati, ali sad je nemoguće gledati izvješće prošlogodišnje i ovogodišnje izvješće. Pa je vidljivo i onaj dio što sam rekao u ime kluba, da sad proistječe da imamo 20 zrakoplova … [[Govornik se ne razumije.]] PC-9, a prošle smo imali 13. A znamo da nije ni jedan nabavljen. Znamo i situaciju kakva je pitanje vezano za provedbu nabave u Ministarstvu obrane. To nam je rekla gospođa Šima Krasić, koja je rekla kako i na koji način se provodi nabava. Mi, članovi Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost znamo još neke druge podatke o kojima neću govoriti. Ali očito je da tu ima puno problema, ima puno propusta. Znači, u pitanju nabave. Jel' se pod stupnjem tajnosti stavlja u nabavu nešto što kao takvo uopće ne može imati stupanj tajnosti? Niti se onda može znači, tražiti izuzeće od primjene Zakona o javnoj nabavi, znači da ona bude javna, otvorena i transparentna. Prema tome, očito je tu puno problema. Napravljeno je nedovoljno, napravljeno je malo. I za to bi netko trebao odgovarati. Ako Hrvatska do dan danas, a zaključak je Hrvatskoga sabora bio i 2004. i 2005. da Hrvatska, da nadležna tijela moraju donijeti plan obrane. Plan obrane Hrvatske donosi Vlada. U izvješću se kaže kako je Prijedlog plana obrane poslan Uredu Predsjednika. To je pisano i prošle godine u izvješću. Vjerojatno će pisati i nagodinu kako je poslan Prijedlog plana obrane, iako Predsjednik države nema ništa s planom obrane, on donosi samo Plan uporabe Oružanih snaga dok plan obrane donosi Vlada Republike Hrvatske. Znamo koje je važnost i značenje plana obrane i vezano za djelovanje u slučaju elementarnih i drugih nepogoda, akcidenata i svega ostaloga znači, u mirnodopskih funkcijama, pa i funkciji znači zaštite i spašavanja. Ali, nažalost mi toga nemamo. Imali smo '91. godine. Na tome dijelu nije napravila ni bivša Vlada ništa, niti je napravila ova. I sad uzmite samo ovaj primjer da imamo recimo plan funkcioniranja gospodarstva. Nemoguća je ova varijanta, da se "Dukat" ovako prodaje. Jer to je strateški dio za plan, za obrambene pripreme, za sigurnost i za poljoprivredu i za sve ostale situacije. Neozbiljni ste vi koji ne razumijte uopće situaciju i ovo područje, nego ste dobili napisane tekstove i sad mene uvjeravate da je to virtualno stanje takvo. Nije stanje takvo kažimo, i napravimo ono što treba. Imamo Vladu, imamo odgovorne u Ministarstvu obrane pa radite svoj posao. Za to ste plaćeni. Hvala.
Moram vam dati jednu informaciju prije toga. Bila je jedna suglasna inicijativa Predsjednika Države, Vlade i predsjednika Sabora da se ustroji Odbor za NATO koji je trebao biti u funkciji zapravo da promiče komunikacijsku strategiju koju je donijela Vlada, vezana za pristupanje Hrvatske NATO-u. I tu se nalaze i u tome Odboru za NATO su potpredsjednice i potpredsjednici Hrvatskog sabora. Tu su načelnik Glavnog stožera, ministar obrane, čelni ljudi u Oružanim snagama. Dakle, to nije jedno operativno tijelo, nego tijelo koje treba posredovati komunikacijsku strategiju i ne propagirati je nego informirati o svim aspektima što znači ulazak Hrvatske u NATO. Dakle, davati jednu cjelovitu informaciju i raspravljati ali ne operativno, ne zakonodavno. To je svrha toga Odbora. Nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvi, poštovani zastupnik Franjo Arapović.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa vi ste sada baš rekli upravo, ispričavam se, ja sam mislio reći kolegi Peri, kad je usporedio Predsjednika Države i predsjednika Vlade i vas gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kao da je to … [[Govornik se ne razumije.]] manje predsjedništvo Jugoslavije. Mog'o si reć' ako hoćeš Pero, da je to tri tenora, puno ljepše europski zvuči. A ne se vraćati na Jugoslaviju. I još jedan ispravak navoda kada ste rekli da ste bili u Americi. Lani niste bili u Americi. Ne znam iz kojeg razloga. Ne, ni u NATO-u, ni na sjednici prošle godine. To je bilo prije dvije godine. Samo da se zna. Hvala lijepo.
Potpredsjednica, poštovana zastupnica… Molim, što je sada? Povreda? U čemu je sad povrijeđen?
Pa, povrijedio je članak 209. Ja sam rekao da sam prošle godine bio u NATO savezu u Bruxellesu, bio je Kajin sa mnom, bio je tu. Prema tome, nisam ništa netočno iznosio. U Americi sam bio prije dvije godine. A prošla godina je bila u rujnu od 5. do 8.
Kolega Kovačević! Pa vi ispravljate ispravak ispravka, je li. … [[Upadica se ne razumije.]] Uzeti vas u obranu. Potpredsjednica, poštovana zastupnica Đurđa Adlešić, ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa evo, ja se ne slažem često sa kolegom Arapovićem, ali doista ovaj put mislim isto. Mi koji sjedimo u tom državnom odboru, ne bi nas se baš smjelo uspoređivati sa predsjedništvo SFRJ. Ipak postoje razlike koje biste vi kolega Kovačeviću morali znati. Ali, podsjetit ću vas gospodine predsjedniče na članak 210., gdje bi doista trebalo raspravljati o točkama dnevnog reda. Pa, mi se nije sviđao ni ovaj dio gdje smo mi raspravljali o Tanji Božić i o tome kakve ona ima ciljeve, o njenom profesionalizmu. O tome neka ipak sude čitatelji. Hvala lijepo.
Replika, poštovani zastupnik Nikola Ivaniš.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Moja replika uvaženom kolegi Kovačeviću proizlazi iz bitnog neslaganja sa njegovim pristupom mnogim stvarima, pa tako i djelu ovog što je danas govorio. Ja bi replicirao točno tezi o tome kako vojska ne smije vraćati objekte gradovima i općinama, jer u suštini oni ne znaju s tim upravljati, oni s tim trguju, prodaju i što već rade. To je jako, jako loša teza, jer ta teza ustvari kolega Kovačeviću ustvari dalje znači da naše općine i gradovi ništa ne znaju. Naravno, to u promišljanju centralne i centralističke države Hrvatske mnogi tako misle. Sve bi trebalo sa vrha dirigirati jer na razini županija, gradova i općina nema nikoga tko ne zna što će učiniti sa objektima kada im se vrate. Suprotno od tog što ste vi spominjali kako netko prodaje ili preprodaje. Ja bi vas pitao, znate li vi kako je vojska došla u posjed tih objekata koje sada recimo u značajnom djelu općina i gradova vraća? Gdje je to bilo koja vojska koja je na ovim prostorima bila vojska u ime naroda je gradila te objekte, pa sada vraća svoje? Ili je većina tih objekata u posjed vojske došla isto tako odlukama državnih vlasti a da su to nekad bile škole i objekti koje je nekad gradio narod. Isto tako, da li vi znate primjere da je u dijelu vraćenih objekata itekako stvoreno sadržaja koji su značajni za život i funkcioniranje građana i ovog naroda. Ja se zahvaljujem vojsci koja je vratila puno objekata na području Primorsko-goranske županije. U jednom objektu je preuređeno dobar dio ekonomskog fakulteta. U velikoj vojarni na Trsatu se gradi sveučilišni kampus koji će biti ponos cijele zemlje, Rijeke i Primorsko-goranske županije. Na dijelu tog kampusa širit će se klinički bolnički centar. Velika vojarna koja je bila u jednoj pograničnoj općini koja se zove Klana, ne znam jeste li za nju kad čuli, je vraćena maloj općini i temelj je razvoja te općine itd. Ja apeliram da se tako upravo dalje rješava suprotno od onog što ste vi kazali. Recimo, Delnice čekaju rješenje od dva skladišta da im se vrati da bi se tamo izgradio dom za starije i umirovljene osobe i za to ima osigurana sredstva, i ja mislim da sam na to morao reagirati.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Čuo sam ja što vi govorite ali vi nažalost niste čuli što sam ja govorio. Ja sam govorio o tome kako je moguće jedino modernizirati i doći do novca za modernizaciju oružanih snaga novčanih sredstava. Govorio sam primjer Njemačke, govorio sam primjer Austrije i govorio sam o tome da mi o tome govorimo pet godina. Onda sam dalje govorio slučajeve gdje su te vojne nekretnine darivane općinama i gradovima koje su na kraju završile u privatnim rukama. Prema tome, općine i gradovi su samo ih preprodali. Nemojte govoriti o onima pozitivnim stvarima. Ali ako ovako nastavimo, znači tu se mora napraviti mjera ali mi do dan danas nećemo imati ni kune za modernizaciju i razvoj Oružanih snaga Republike Hrvatske a to je jedina mogućnost gdje se može modernizirati u tome dijelu. Imate samo primjer kažem iz grada Varaždina i drugih podataka kako se to zlorabilo. Uzmite primjer Splita i svagdje drugdje. Prema tome, mi ovdje razgovaramo o modernizaciji oružanih snaga. Sve te vojne nekretnine su '91. godine odlukom Hrvatskoga sabora postale vojne nekretnine hrvatske vojske. Dio od toga je napravljen i popis, ako ne znate sad slušajte. Nemojte klimati glavom nego slušajte, pišite ako treba. Dio toga je Vlada je uzela sebi, dio je ostao Ministarstvu obrane, ministarstvo je utvrdilo koje su perspektivne a koje su neperspektivne i postoji jedina mogućnost ako hoće se ići u sustavno rješavanje da se zna za čega će to biti grad u općini i da neće završiti u privatnim rukama i kao ciljana donacija koje je posebno bilo za bivše vlasti.
Hvala. Druga replika poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo, na tragu ovoga što je kolega Ivaniš govorio i gdje je naveo neke dobre primjere vraćanja vojnih objekata gradovima. Isto tako imamo problem u Našicama gdje smo imali tri vojna objekta gdje su bili Dom JNA tzv. svojevremeno, skladište teritorijalne obrane i vojarna. Ta tri objekta do dana današnjeg nisu vraćena gradu Našicama a proglašeni su kao u budućnosti neperspektivnima i postavlja se pitanje kada će biti vraćeno. Dom JNA bi trebao biti Dom hrvatske vojske, nadam se da hoće i da će na taj način biti riješeno. Skladište teritorijalne obrane, ne znam. Odavno je otpisano. Prošle godine još je trebalo biti vraćeno pa nije vraćeno gradu. A kasarna ima prekrasnu perspektivu jer je predviđena da bude dom umirovljenika a znamo dobro da od 5 tisuća mjesta koliko u Slavoniji treba biti za umirovljenike u Slavoniji mi imamo tek izgrađeno 2 tisuće. I ovakav objekt u svakom slučaju bi gospodarski pomogao gradu Našicama jer bi se zaposlilo od 50 do 70 ljudi, a ovako vjerujte mi grad Našice uopće nema nikakve koristi od ove vojarne koja i ovako i onako je predviđena kao neperspektivna.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Pa gledajte, kolega kaže da je to Dom JNA. Nije Dom JNA. Dom JNA je to bio možda ali to je već iz te edikcije jasno, sve je meni jasno. Nije to Dom JNA, to je Dom JNA bio eventualno do '91., nakon toga nije bio Dom JNA. A to isto država može napraviti ako to da zakup i najam, ali onda se zna da će država dobivati zakupninu ili taj dio i da opet će se moći ljudi zaposliti a ne da se događa ova varijanta da to završi u privatnim rukama, onda se tu napravi građevinsko područje i onda se prodaju stanovi. Imate takvih situacija. U Varaždinu je tako napravljeno.
Kolega Kapraljević, ja sam baš bio neki dan u Našicama oko te vojarne. To je dato Središnjem državnom uredu za imovinu. Hrvatska vojska je dala to. Sad treba naći korisnika tko će biti.
… [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Dala. Da ste bili na onoj tribini HDZ-a čuli bi to sve. … [[Upadica se ne čuje.]] Kako nismo zvali? Još sam vas kroz prozor zvao. … [[Upadica se ne čuje.]] Kako nisam? Tamo ste bili preko puta. … [[Upadica se ne čuje.]] Poštovani zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče! Nakon ovog godišnjeg izvješća ja ću ipak mirnije spavati jer doista alarmantne izjave bivšeg ministra obrane o tome praktički kako smo mi potpuno nesposobni nositi se sa modernim ugrozama, ne samo vojnim nego ugrozama terorističkim i drugim su donijele mnogim ljudima nemirni san. Što se samog izvješća tiče taj razlog mog mira je više baziran na prosudbi sigurnosne situacije u okruženju. Mislim ipak da je nešto malo u tom dijelu potcijenjena potencijalna kriza na Kosovu oko koje danas se vode velike rasprave među vodećim geostratezima u svijetu. Čak se govori o obnovi hladnoga rata, o treniranju mišića itd. između Putina i zapada i u tom smislu bi bilo dobro da se malo više na tom inzistiralo. Drugi element koji se spominje kao potencijalna ugroza nacionalne sigurnosti su previranja u Srbiji. Međutim, tu se nije bilo dovoljno jasnim da se kaže da u Srbiji stranke koje još uvijek podržavaju vojne opcije. … [[Upadica se ne čuje.]] Znači, snage koje podržavaju veliku Srbiju i zalažu se za obnovu rata su na izborima dobili gotovo 35% glasova. Bilo bi mi drago da u izvješću se spominju dvije kote. To su zadnja vojno okupirana područja u suvremenoj Europi. To je područje Svete Gere gdje se nalazi slovenska vojska i područje Šaringradske ade gdje se nalazi srpska vojska. U ovakvom značajnom izvješću to se nikako ne smije propustiti ne samo zbog aktualne situacije nego zbog situacije «dan poslije» zato što na tom području postoji neka vrsta zaborava. Treći bitni element koji sam dobio informaciju iz Italije, Talijani su već naručili 6 ili 7 brodova za nadzor gospodarskog pojasa. To su brodovi koji mogu ići mislim 30 i nešto milja. To su super moderni brodovi. Cijena im je između 100 i 150 milijuna EUR-a. Mi eto ne možemo se dogovoriti da kupimo eventualno i polovni neki brod. Smeta me inače što u Hrvatskoj vojsci, u tom preustroju i planovima razvoja nije uvažavana ideja oko koje smo se do sad trudili gospodin Tonči Tadić i ja. Razgovarali čak i sa bivšim zapovjednikom Hrvatske ratne mornarice da se ne prekine tradicija hrvatskog podmorničarstva i da se nabavi jedna mala polovna podmornica od Nijemaca koja bi mogla biti multinamjenska, služiti za znanstvene i druge svrhe. U vezi sa vrlo zanimljivom raspravom gospodina kolege Hebranga nešto bih htio svakako kazati ovdje. U ovom izvješću nedostaju neki elementi koji moraju biti u takvim modernim izvješćima. Taj element ja bih nazvao stanje običaja srca hrvatskih vojnika. Mi nemamo jedno ozbiljno istraživanje među Hrvatskom vojskom o njihovom raspoloženju, o njihovom aspiracijama, šutnjama socijalne potpore, odnosima medija prema njima i tako dalje. Bilo bi dobro da se ubuduće kod takvih izvješća koristeći moderne anketne metode ispita taj sociopsihološki motivacijski i drugi aspekt djelovanja hrvatske obrane. Zato što stanje tehnike, organizacija, preustroji ni 90-tih godina nisu bili odlučujući čimbenik u porazu koju su okupatorske armije doživjele na području Hrvatske. Drugi bitni element koji nedostaje su stajališta javnoga mijenja. O tome je nešto kolega Hebrang govorio međutim ne samo što je Hrvatska vojska u istraživanjima koja sam svojedobno provodio bila na prvom mjestu po povjerenju koje su hrvatski građani imali prema toj instituciji nego je vrlo dugo zadržala drugo mjesto iza crkve. Danas je ona pala negdje u sredinu među onim institucijama koje hrvatski građani imaju ili nemaju povjerenje. Posljedica je to i nekih racionalnih razloga i dijela negativnog publiciteta. Na površinu ovih zadnjih tjedana i mjeseci izbijaju zapravo prinčevi tame koji su izrasli iz sustava obrane. To su ratni profiteri, trgovci narkoticima, prevaranti, Vladimiri Zagorci, Hrvoji Petrači i ne znam kako se svi ti ljudi znali i u tom smislu mislim da Ministarstvo obrane ima jednu veliku dužnost da uz ovo rutinsko izvješće napravi i jedno specijalno izvješće baš o tim aspektima oko kojima, oko kojih će se voditi vrlo dugo ozbiljna rasprava u Hrvatskoj. U vezi s tezom koju je tu iznio kolega Pero Kovačević mislim da ga treba podržati u stavu da sistem obrane bez obzira o kom aspektu obrane se radi prema hrvatskom Ustavu je u nadležnosti ovoga Visokoga doma. Prema tome htjeli mi to ne priznati ili ne kad se sastanu predsjednik Sabora, Predsjednik države i predsjednik Vlade oni stvaraju jednu vaninstitucionalnu koaliciju koja može biti vrlo opasna. Vi se sjećate da najveći problemi koje mi imamo danas su vezani uz slanje Hrvatske vojske u susjednu Bosnu i Hercegovinu. U doba kad je ta vojska se tamo pojavila na čelu ovog Visokog doma je bio Stjepan Mesić koji je trenutno Predsjednik Republike i on nema nikakvu institucionalnu formalnu odgovornost iako bi je trebao povući po hrvatskom Ustavu. Tako ni ova skupina od trojice ljudi neće imati nikakvu formalnu odgovornost nego ćemo opet mi kao Hrvatski sabor po hrvatskome Ustavu za to odgovarati. Prema tome treba naprosto koliko god to bilo dosadno i koliko god vremena trošili vratit se poštivanju doslovce hrvatskoga Ustava. Vrlo je vrijedno što se u ovom izvješću spominje sukcesijska imovina. Ja sam to vidio taj briljantni tematski broj «Polemusa» i tu bih čestitao i samom «Polemusu» i vama. Međutim naravno da tržišna vrijednost sukcesijske imovine nije kao što ovdje piše dvije milijarde i 400 milijuna dolara. Trebalo bi vidjeti kolika je tržišna vrijednost toga. Međutim to je nekakva kalkulacijska vrijednost. Dobro je da se po tome počelo raspravljati i dobro bi bilo da se u tom smislu nešto i konkretno napravi. Konačno što se tiče imovine potpuno su u pravu i ljudi koji zagovaraju potrebu da se Hrvatska vojska iseli iz središta velikih hrvatskih gradova. Bivša okupatorska vojska je stavila svoje vojarne u središte gradova jer je njih, njena primarna misija bila borba protiv vlastitoga naroda. Ali u svakom slučaju treba se tu paziti situacija na koje je ukazao Pero Kovačević. Da se pod firmom javno-privatnog partnerstva na, pod firmom vrlo plemenitih nakana mogu i događaju već zlouporabe. Podsjetio bih ponovno još jedanput tvrdoglavo na tezu da bi trebalo sadašnje sjedište MORH-a prepustiti Hrvatskoj seljačkoj stranci «Hrvatskom radiši» a da bi se vi trebali preseliti na Črnomerac i da bi se tamo trebao stvoriti «hrvatski Pentagon». Eto to su neke teze koje bih ja rado vidio u budućim izvješćima a ono što mene vrlo veseli da istraživanja koja su u Hrvatskoj proveli strani istraživači javnoga mišljenja unatoč svim nevoljama i demonizaciji hrvatskog Domovinskog rata i hrvatskih branitelja još uvijek preko 65, 70% mladih ljudi u Hrvatskoj je spremno dati svoj život za domovinu. Prema tome to je jedan veliki zalog obrambenog potencijala Hrvatske države. Hvala lijepo.
Hvala. Nekoliko replika. Poštovani zastupnik Vladimir Štengl.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega Letica kada ste spomenuli «Svetu Geru» i «Šarengradsku Adu» potrebna je još jedna dopuna. Prostor tzv. dječje bolnice … [[Govornik se ne razumije.]] To je na putu Ilok prema Šidu. Vinograde smo dobili. Međutim nastavak prema toj bolnici i prostor oko te bolnice ne.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Slaven Letica.
Kolega Štengl me uvijek na neki način oplemeni moju tezu. Što se tiče Šarengradske Ade zadnji je čas da se ona vrati tamo alasima i ljudima koji znaju taj mikrosvijet, ekološki komplicirani sustav i gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora pošto drugi ne misle molim vas vi isto radite pritisak na ove koji dovode trubače iz Dragačeva da im sviraju na dječjim rođendanima da to ne čine prije nego vrate Šarengradsku adu.
Poštovani zastupnik Pero Kovačević. Replika.
Pa poštovani gospodine predsjedniče, upravo mi je drago da je kolega Letica podržao ovaj dio. Naime, Hrvatski sabor je bio taj koji je trebao donijeti ovu odluku o osnivanju odbora, utvrditi zadaće odbora, utvrditi tko može biti u tom odboru jer smo čuli sami od predsjednika Šeksa kako je taj odbor već donio odluke. On ima svoja stajališta. O tim stajalištima je i sam predsjednik Šeks govorio, predsjednik Mesić, predsjednik Vlade su govorili. Znači, oni sad u biti preuzimaju taj dio, odlučuju u ime Sabora, u ime građana. Dobro, mene ne čudi što je Đurđa Adlešić zadovoljna s time jer je ona unutra kao potpredsjednica je ušla. U tome dijelu nju ne zanima ovaj dio krucijalni. Tko može takav jedan odbor formirati. Kažem, vani su to formulirali, odluku su donosili parlamenti i znalo se što i na koji način ti odbori rade. Odite u Slovačku, odite u Sloveniju, odite bilo gdje zemlje koje su prošle ovaj dio kao što smo mi ušli i nemojmo. Koji je pravni temelj donošenja takve odluke? Evo recimo sad me zanima tko je predsjednik, šef ili tko je to potpisao predsjednik Vlade ili Predsjednik države. Koji ste pravni temelj uzeli? Ili ste uzeli na temelju usmenog dogovora ili ne znam koji ste temelj uzeli. Ili na temelju telefonskog razgovora, jer imamo i telefonskih sjednica i Vlade i zašto ne bi bili onda i u tome dijelu i telefonske sjednice. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Slaven Letica.
Ja nemam problema. Dapače, puno povjerenje u našeg velikog vođu Vladimira Šeksa pa i predsjednika Vlade Ivu Sanadera. Nemam povjerenja u Predsjednika Republike. Jer gledajte, ako vidite optužnice za naše generale uglavnom se temelje na transkriptima koje je on dao. Uz njega je Budimir Lončar, stari obavještajac POS-a. Prema tome, gospodine predsjedniče nemojte više to činiti da se nalazite u … [[Govornik govori engleski, ne razumije se.]] ljudima se dogovarate, jer nismo potpuno spokojni. Ja vas moram u to uvjeriti. Hvala vam lijepo.
Budite spokojni! Poštovani zastupnik Zvonimir Sabati. Replika.
Hvala vam gospodine predsjedniče. Naravno, ja bih se ipak vratio malo na nekretnine o kojima je govorio uvaženi zastupnik Letica. Svakako da bih on je htio samo spomenuti da u tom procesu vraćanja nekretnine Hrvatske vojske sigurno ima i određenih neprincipijelnosti. Često puta se tu gledalo i na stranačku pripadnost, a ne na programe. Što se tiče Varaždina da ne bi ispalo da se u Varaždinu svašta radilo reći ću samo to da tamo gdje je željeznički kolodvor, u … [[Govornik se ne razumije.]] kod kolodvora da je tamo studentski dom, da u Križanićevoj Veleučilišta Varaždin, inovator itd. itd. Znači, ipak bez obzira na određene prigovore o kojima je gospodin Kovačević govorio svakako treba spomenuti da je i društveno korisna stvar se tamo stavila. Isto tako i za hrvatskog radišu ja se zahvaljujem uvaženom kolegi Letici ali to nije jedina imovina koju HSS bi trebao dobiti vraćeno. Međutim, mi ćemo nastojati što je god moguće više toga vratiti HSS-u jer su ipak članovi HSS-a puno truda i svog novca uložili da bi izgradili tu imovinu koja sad više nije u našem vlasništvu.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Slaven Letica.
Ne znam koliko tu postoji stranačke pristranosti. Znam da u Bjelovaru je vraćen neki prostor koliko sam vidio i da je išao u javno-privatno partnerstvo. Prema tome, vjerojatno tu imaju i neke diskusije pro domo sua znači. A što se tiče ove imovine ako se može vraćati imovina baš svakome zašto se sirotom hrvatskom radiši odnosno Hrvatskoj ne bi vratila.
Kolega Kramarić, kako to da se vi niste javili za Kampus dva Studentskog centra? E da, jer tamo se velika bijela vojarna, vojarna “Drava“, ogromni kompleks jedan daje za studentski, za sveučilište u Osijeku. Poštovani zastupnik Jure Bitunjac, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege, poštovani državni tajniče. Ja bih unaprijed rekao da je ovo izvješće sveobuhvatno, jasno i objektivno. Iz njega je vidljivo da je stanje Oružanih snaga Republike Hrvatske dobro ako gledamo opći društveni kontekst, stanje u gospodarstvu itd. Možemo slobodno reći da je ono vrlo dobro. Kao što znamo u 2006. godini usvojen je dugoročni plan razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske ovdje u Saboru, ali su prije toga sve institucije dale na njega suglasnost sve do predsjednika Republike i ujedno zapovjednika, vrhovnog zapovjednika Oružanih snaga. Kada je riječ o tom strateškom dokumentu želim istaknuti ono što stoji u izvješću da su NATO čimbenici dali odlične ocjene i Hrvatska je ocijenjena kao zemlja, kao država koja je osposobljena za samostalno strateško planiranje. S obzirom da je naš državni i nacionalni interes članstvo u Europskoj uniji ali i članstvo u NATO paktu vidljivo je s obzirom na informacije koje su bile jučer u našim medijima da Hrvatska ima apsolutno veliku šansu i da je to de facto gotova stvar, poziv za prijem u članstvo u NATO savez 2008. godine i možemo reći da akcijski plan za članstvo se odvija predviđenom dinamikom čak i brže. U prvom redu mislim da je tu zasluga hrvatske Vlade i hrvatske diplomacije, ali svakako i Ministarstva obrane i drugih čimbenika u Oružanim snagama. Često pitanje koje građani postavljaju i s kojima se ja družim kada je riječ o Oružanim snagama i nemaju ne dovoljno informacija, nego ne znaju potankosti, a i ja spadam u te smatram da smo svi svjesni da u novijim okolnostima, u okolnostima globalizacije i … [[Govornik se ne razumije.]] procesa i približavanja Hrvatske Europskoj uniji de facto otvara i nove perspektive kada je riječ o samoj obrani nove zadaće. Svjesni smo da danas možemo govoriti, da se danas govori o vojnoj terminologiji o kolektivnoj prijetnji, a na kolektivnu prijetnju treba odgovoriti i kolektivnom obranom. U tom smislu smatram da Hrvatska s obzirom na tijek pridruživanja NATO savezu i Europskoj uniji da im se otvaraju i nove perspektive po pitanju sigurnosti, ali to svakako otvara i nove šanse kada je riječ o razvoju gospodarstva i ukupnim društvenim odnosima. Smatram da po pitanju komunikacijske strategije svakako će ministarstvo i nadležna tijela pronaći načina da i iznaći i da će naši građani da li je to referendum ili će to biti odluka Hrvatskog sabora ili kako to već ide da će svakako biti, da će dobiti potporu većine naših građana s obzirom na kažem nove šanse, nove okolnosti i nove zadaće Oružanih snaga Republike Hrvatske koje za sada izvanredno i dobro su obavljane i obavlja ovo Ministarstvo obrane. Budući sam radio dugi niz godina u komunalnom sektoru mogu reći da po pitanju zaštite okoliša ministarstvo apsolutno se pridržava strategije kad je riječ o zaštiti okoliša koje smo donijeli u nazad dvije godine u Hrvatskom saboru. I obični građani mogu uočiti to da tako gdje je hrvatska vojska da se, apsolutno da je jedan od onih subjekata koji se najbolje pridržavaju komunalnog i svakog drugog reda. Ja bih spomenuo još nekoliko riječi o samoj javnosti. Mislim da je percepcija hrvatske vojske u hrvatskoj javnosti odlična, da je ona izvanredna, da je to u prvom redu zbog Domovinskog rata i hrvatskog vojnika kao simbola hrvatske pobjede, s jedne strane. Ali to je svakako i ta percepcija je dobra, pozitivna i zahvaljujući radu ministarstva, ljudi u Ministarstvu obrane i ljudi u Glavnom stožeru hrvatske vojske. S obzirom da su spomenuti neki problemi, zapravo neki aspekti kad je riječ o davanju neperspektivnih lokacija, vojarni jedinicama lokalne samouprave ja spadam u one koji podržava takve ideje, ali u smislu toga da projekti koji su prezentirani ministarstvu, odnosno Vladi s obzirom da koliko mi se čini da Državni ured za raspolaganje državnom imovinom je taj koji prosuđuje i koji daje konačan prijedlog prema Vladi Republike Hrvatske temeljem kojeg ona donosi konačnu odluku. Smatram da dobri projekti, a koji su od općeg društvenog značenja, bilo jedinica lokalne samouprave, znači općina, gradova, bilo da je to za potrebe županije ili nekih drugih državnih institucija da oni trebaju biti dani bez naknade ili u vlasništvo ili s pravom građenja, ali ne na deset ili dvadeset nego na devedeset devet godina. A onaj dio koji ide u čistu sferu komercijale, koji će biti prodan, koji će biti namijenjen bilo stanogradnji, bilo nečem trećem smatram da Ministarstvo obrane s obzirom na izdatke i zadaće koje mora, izdatke kad mislim na financijska sredstva, zadaće koje mora obaviti da taj dio bi trebao pripasti Ministarstvu obrane. U svakom slučaju, s obzirom da sam ja Sinjanin i mi očekujemo da ćemo u narednom vremenu, pregovori su u toku, da vojarna u Sinju "Ivana Šinelipić" da bi mogla i da će ti dogovori i razgovori biti okončani pozitivno. Ali kažem, sve pojedinosti ne znam. Ali podržavam načelno sve one jedinice lokalne samouprave pod uvjetom da su projekti ocijenjeni od nadležnih državnih institucija na način da mogu proći … [[Govornik se ne razumije.]] Svakako bih spomenuo ono što je bitno da smo mi već u Sinju 1998. mislim ili '99. godine dobili jedan značajan objekat. Tu se rade alkarski tvori. Hrvatska Vlada sufinancira sa 50%. A koristim i ovu priliku zahvaliti u ime mojih sugrađana na tom divnom, krasnom objektu koji će zacijelo za Sinj značiti puno u smislu i turističke ponude, a i u smislu i promoviranja onih vrijednosti s kojima se mi ponosimo. Evo to bi bio moj kratki doprinos. I još bih samo nešto spomenuo. Kad je riječ o ženama u Oružanim snagama tu nisam baš nešto izričito vidio. Smatram da žene zauzimaju polako svoje mjesto u Oružanim snagama. Kad je riječ o mirovnim operacijama to možemo vidjeti. Imali smo jedan eksperiment kad je riječ o Ministarstvu obrane, znači ministrica obrane. Mislim da po tom, dobrom ili slabom, ja ne bih u to ulazio, da ne trebamo suditi. Žene imaju svoje mjestu u Ministarstvu obrane i nadam se da će mlade djevojke, školovanje, perspektivne moći zauzeti najviša mjesta unutar Oružanih snaga kad je riječ o Glavnom stožeru ili u Ministarstvu obrane. Evo, hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku, gospodin zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Bitunjac je, ja se slažem sa time što je kazao da bi trebalo neperspektivne objekte jedinicama lokalne samouprave ustupiti bez naknade kada se radi o projektima koji imaju jasnu namjenu, koji imaju projekte iza sebe. I ja bih ukazao na jedan primjer koji ima sve to, a nikako da se realizira. Radi se o Općini Murter, o jednom vrlo neperspektivnom vojnom bivšem objektu na brdu Raduč koji već 2 godine zadovoljio sve uvjete, znači radi se o projektu koji je vrlo bitan za razvoj te općine, gospodarsko-kulturnom projektu koji je sve dokumente svih ministarstava dostavio u tom smislu da se konačno dade mogućnost da se taj prostor oplemeni, jer on je u ovome momentu potpuno devastiran jer je napušten gotovo 40 godina od svih. Međutim eto to već traje dvije godine. I evo ovo je ujedno i jedna javna prilika da pozovem Ministarstvo obrane da ono što je u njihovoj nadležnosti, ali i ono što je u nadležnosti i drugih tijela javne vlasti učine da se taj potpun za vojsku neprihvatljiv objekat, ali za mještane, za razvoj gospodarstva, za kulturne sadržaje izuzetno prihvatljiva lokacija stavi u funkciju da se otvore radna mjesta i da na kraju to bude pozitivna poruka, a ne one negativne koje stalno izvlačimo. Eto na taj način sam ovo želio iskoristiti. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor gospodin Bitunjac. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Markov ja se s vama slažem, ali smatram da niti vi niti ja ne trebamo navijati da tako kažem za naše sredine. Mislim da to treba biti riješeno principijelno. Svakako raditi za njih. Da treba riješiti principijelno i da trebamo biti tu potpuno jasni. To znači, oni objekti ili dijelovi objekata koji idu za potrebe javnoga nazovimo to sektora bilo za jedinice lokalne samouprave u smislu nekih njihovih potreba, vrtića, ne znam, bilo za potrebe županije ili nekih državnih institucija on treba biti prinijeti na određene subjekte, drugim riječima jedinice lokalne samouprave. Ali oni dijelovi poglavito onaj dio koji se, koji je bliže Jadranu, koji je atraktivan, mislim da on treba biti riješen ili putem koncesija ili putem prodaje. Jer dopustit ćete da i Ministarstvo obrane, odnosno da treba te lokacije koje su dosta atraktivne a ne služe općem interesu nego su čisto u funkciji gospodarstva da trebaju biti komercijalizirane i da ministarstvo u tom treba sudjelovati i participirati. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospodin Josip Đakić nije tu. Gospodin zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ja bih ovo moje pojedinačno izlaganje želio posvetiti jednoj zasebnoj točki koja je pod nazivom "Upravljanje materijalnim resursima, odnosno naoružanje vojna oprema" dio ovog izvješća. U uvodu bih kazao da, samo da pokušam oslikati razloge zašto je ovo bitna tema. Globalna sigurnost, kolektivna obrana koja se od 2. svjetskog rata nameće kao isključivi rekao bih sistem kolektivne zaštite, unatoč toj dobro postavljenoj tezi ipak gotovo periodično činjenice govore, Hrvatska je jedan od primjera toga, izazivaju se krize vojne, političke, razni dijelovi svijeta iz ovog ili onog razloga su pod stalnim izazovima, pod stalnim prijetnjama. Naime opasnosti unatoč činjenici, a mi možemo danas kazati da Hrvatska nije u ovom momentu izvrgnuta nekoj neposrednoj opasnosti od bilo susjeda, bilo užeg ili šireg okruženja, ali tko danas može u ovom globalnom svijetu koji ima te svoje prednosti, ali kažem da unatoč toj prednosti gotovo periodično imamo prostore gdje se stalno na žalost ratuje i gdje se krvari, gdje naprosto ta kolektivna sigurnost i globalna sigurnost počesto zataji iz ovog ili onog razloga. Upravo zato jačanje vlastite sigurnosti zemlje jasno i u okviru kolektivne sigurnosti u granicama onih sredstava koji dozvoljava bruto društveni proizvod, a to je nekih do 2% je činjenica u kojoj se nalazi Hrvatska. Naravno da se vratim na temu oružanje i vojna oprema. Ja bih tu temu otvorio na način, kako to mi trebamo gledati kao parlamentarci. Kako mi kao parlamentarci moramo i trebamo utjecati na to. Naime, navala vojne opreme se mora odlikovati što se tiče parlamenta, potpunom transparentnošću i odgovornošću našoj prama javnosti. Jer znate zemlje koje su izašle iz rata, koje nemaju do kraja razrađene demokratske institute nadzora, počesto ovaj dio segment nabavka vojne opreme i naoružanja i nemaju tako dobro posložene, ali i neke zemlje Europske unije i NATO-a prema izvješću ženevskog Centra za kontrolu naoružanja, kaže u izvješću da nemaju uopće razrađen sistem parlamentarnog nadzora nad nabavkom vojne opreme i naoružanja. Zašto je to bitno za Hrvatsku? Zato što u Hrvatskoj mi ne trebamo stvarati razloge za unutrašnje trebljenje nego to moramo imati vrlo jasno pozicionirano. Zato što se Hrvatska opredijelila, opredijelila se za parlamentarnu demokraciju a upravo iz te parlamentarne demokracije proizlazi najveća odgovornost upravo parlamenta kada je u pitanju vojna oprema i naoružanje. Ona po meni nije bitna samo zbog transparentnosti i zbog toga što mora imati potpunu odgovornost prema javnosti, ona je bitna i zbog sadržaja tog vojnog naoružanja i opreme. Mislim da ne može Hrvatska dopustiti da daljnji tijek nabavke vojne opreme i naoružanja ide bez koncepta uključivanja hrvatskog gospodarstva u stvaranje vojne industrije. Ne može Hrvatska dozvoliti i nema resurse kojima bi uopće došla u poziciju da nabavlja vojnu tehnologiju, opremu, a da ona nije vezana za domaće resurse. Po meni se niti jedna nabava ne bi smjela odobriti. Makar od ovog Parlamenta, ukoliko komponenta domaće proizvodnje ne iznosi makar 50%. Makar 50%. Hrvatska ima preduvjete za jačanje i snaženje vojne industrije. Počesto se nama kaže o toj zemlji koja je neutralna, a koja ima sjajno razvijenu vojnu industriju, silno puno izdvaja za proračun za vojsku Finska. Finska gotovo 80% stvari proizvodi. Ona je jedan od najvećih izvoznika vojne opreme i industrije. Prema tome, njezina neutralnost se treba iščitavati iz karaktera te neutralnosti, a karakter njezine neutralnosti je vrlo visoki proračunski budžet za obranu koji je ne znam tri, četiri i pet puta veći nego što je hrvatski. Možda i više, možda sam malo rekao. Prema tome, neutralnost ne počiva na tome da nemate i da niste naoružani nego da ste snažni i moćni. Ako već niste onda je sistem kolektivne obrane za vas jeftiniji. Međutim zašto bi parlamentarci trebali voditi računa o nabavi? Zato što su u pitanju javna sredstva. Ali naravno nabavka vojne opreme ne smije dovesti u pitanje druge potrebe društva, gospodarskog dijela, društvenog dijela i svega ostalog. I zbog toga mislim da bi trebalo pokrenuti jednu sveobuhvatnu informaciju na razini parlamenta o tome što znači javna nabava i da li bi trebalo u sustav javne nabave kada je u pitanju vojna oprema i naoružanje, da li postoje iznimke koje bi na neki način bile razlog da se ne raspravlja o informaciji o tijeku nabave, načinu nabave itd. Mislim da bi pitanje nabave trebalo propisati na način da se on ustanovi zakonom, a da parlamentarni nadzor provedbe toga je dio tog zakona. Drugim riječima niti jedna nabava, Nizozemska ima najbolji sustav prama toj klasifikaciji parlamentarnog nadzora nad nabavom. Postoje dvije razine nabave. Jedna je razina nabave koja ide do 25 milijuna dolara i ona koja ide preko 25 milijuna dolara. Postoje tri stepenice u sustavu nabave. Sve tri stepenice odobrava najprije poseban odbor za nabavu, vojnu nabavu kao neko podtijelo. Mislim da bi Hrvatska trebala uzeti te kvalitetne primjere, da u okviru Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost ima pododbor za nabavu koji bi direktno kontrolirao sustav nabave u svim segmentima. Zašto bi to radio? Pa ne bi to radio da bi na bilo koji način osporio ili oslabio pozicije ministarstva ili izvršne vlasti. Što više, ojačao bi pozicije jer bi parlamentarni pododbor imao sve relevantne informacije o tijeku nabave. Imao bi informacije koliko je hrvatsko gospodarstvo uključeno i koliko sudjeluje u predmetnoj nabavi. Da li se poštiva cilj zadani u okviru gospodarskog cilja Hrvatske da se sa proizvodnjom vojne opreme i nabave dostigne određena razina koja će zadovoljiti hrvatsko gospodarstvo pa će onda i hrvatsko gospodarstvo moći izdvojiti određena sredstva za snaženje vojnog naoružanja i opreme. Na drugoj razini taj pododbor bi vrlo jasno izvijestio na plenarnoj sjednici ovaj Parlament i Parlament bi bio upoznat o načinu natječaja, o uvjetima tog natječaja, izbjegle bi se sve moguće spekulacije i pritisci. Mi u ovom momentu moramo biti svjesni da Hrvatska kad odluči naručiti određene transportere pa se bori između Finske i Austrije da se radi o jakim političkim lobiranjima, pritiscima zemalja koje žele da se njihova tehnologija ugradi u Hrvatsku vojsku. Parlament ima snagu u svakoj zemlji pa tako i u Hrvatskoj daleko snažniju nego što ima izvršna vlast. Snaga Parlamenta proizlazi ipak od toga što ovdje sjede različite političke opcije, ali su sve imaju zajednički nazivnik da su predstavnici naroda. Prema tome, daleko bi se osnažila uloga i ministarstva i vojske, ali i sustava nabave upravo na ovaj način. Ne bi se oslabilo odavanjem nikakve vojne tajne, jer u naravi od tog posla i ne treba postojati takva vrsta vojne tajne. Parlament ne zanima tehnološka struktura robe koja se nabavi, ali je zanima cijena, zanima je da li je poštivano ono što smo se dogovorili, a to je da komponenta Hrvatske, hrvatskog dijela u bilo kojoj robi koja uđe kao vojna oprema i naoružanje mora iznositi toliko i toliko. Da li je to 50, 60 ili 70, da li se proizvodnja treba preseliti u Hrvatsku i ukomponirati sa hrvatskim dijelom proizvodnje, ali u svakom slučaju takav jedan proces bi ojačao pregovaračke pozicije Vlade, svake Vlade Republike Hrvatske, a na drugoj strani ostvario bi se istinski nadzor nad trošenjem sredstava za vojnu opremu i naoružanje, ali isto tako bi se stvorio jedna druga podrška koju bi i ministarstvo i razvoj oružanih snaga Republike Hrvatske imale. U konačnici takav način saobraćanja sa građanima koji je javan i koji je vidljiv svakome, jasan svakome je način da razgovaramo i o NATO-u, način da razgovaramo o svim onim stvarima o kojima javnost ima nedovoljno informacije pa i negativne informacije. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ima jedna replika, gospodin Jure Bitunjac. Izvolite.
Kolega Markov, zvuči vrlo efektno kad ste vi rekli o nadzoru Sabora, a po pitanju i nabave vojne opreme da bi to bio jedan novi trenutak i moment u smislu odupiranja određenim političkim, bilo kojim drugim lobijima. Međutim, smatram da ipak mi kao zakonodavno tijelo, znači svaki Parlament, pa i Hrvatski sabor kao zakonodavno tijelo ne treba ulaziti u sferu izvršne vlasti. Izvršna vlast se kontrolira na različite načine, u prvom redu od strane Parlamenta, odnosno od strane Sabora kad je riječ o Republici Hrvatskoj i našoj Vladi i ministarstvima, ali u svakom slučaju smatram da ne bi bilo dobro da mi ovdje u Hrvatskom saboru uzimamo neke … [[Govornik se ne razumije.]] izvršne vlasti. Mislim da nam to ne treba, da se s tim ne trebamo opterećivati, nego raditi na povjerenju.
Hvala. Odgovor, gospodin Markov. Izvolite.
Hvala lijepa. Ja mislim da se nismo razumjeli. Sva ova iskustva koje imaju zemlje članice NATO-a i Europske unije, a ovo su njihova iskustva imaju pododbore za javnu nabavu, vojne opreme i naoružanja. Jedan od kriterija Ženevskog instituta je upravo nadzor nad sustavom vojne nabave i naoružanja i on nije u funkciji omalovažavanja izvršne vlasti, nego on je u funkciji da nema rasipništva, da nema pronevjere, da nema zloporabe koja nastaje prirodno, rekao bih gotovo prirodno. Parlament osnažuje ulogu upravo ministarstva, upravo Vlade i osnaživa upravo ulogu i prepoznavanje da se raspravlja o javnim stvarima. Nabava vojne opreme, naoružanje je javna stvar jer naši građani izdvajaju sredstva za to naoružanje, naše gospodarstvo mora izdvojiti 2% bruto društvenog proizvoda za vojne potrebe ukupno gledano. Međutim, ako posložimo taj odnos između onih koji daju i onih koji troše na način da oni koji daju dobivaju i dio proizvodnje te vojne opreme, tada smo stvorili jedan dobar odnos i tada se ne ponašamo rasipnički, nego tada doprinosimo da se i obrana i vojska ispravno shvaćaju u ovom društvu.
Hvala lijepa. Završni osvrt, državni tajnik Mate Raboteg. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine dopredsjedniče Sabora. Pa evo slušali smo i pažljivo sam također i sam slušao sva izlaganja predstavnika klubova i pojedinačna izlaganja. Moram reći da su većina izlaganja bila konstruktivna onako kako to i zaslužuje tema koja je bila na današnjem dnevnom redu, pa u tom smislu bi se mogao složiti sa velikom većinom i određenih objekcija, primjedbi, sugestija itd., ali zaista moram se posebno osvrnuti na izlaganje i komentare poštovanog saborskog zastupnika Pere Kovačevića. Jer nikako, nikako ne mogu prihvatiti kvalifikaciju da se radi, ponavljam to je nekoliko puta rečeno o friziranom, lakiranom i virtualnom izvješću. Nikako ne mogu prihvatiti kvalifikaciju da smo na početku obrambenih reformi pozivajući se pritom na izjave nekih službenih predstavnika Vlade Republike Hrvatske u Bruxellesu, odnosno dakle onih koji nas zastupaju. Ja ću komentirati svaki od ovih navoda, ali evo samo da kažem nikako ne mogu prihvatiti činjenicu, jednu onako primjedbu koja djeluje kao pljuska, negatorski, niste ništa napravili. Dakle, pa počevši od one uvodne primjedbe je kako Vlada radi i kako se ponaša zato što je to prijedlog izvješća, a ne izvješća. Naime, to je dakle ja bih rekao jedna čisto formalistička primjedba i podsjećam samo da Sabor Republike Hrvatske usvaja zakone, a kad se prezentirajuć zakon da su to prijedlozi, a kad se usvoje i kad se objave u "Narodnim novinama" onda su to zakoni. Kako će se ovo nazvati svejedno je i mislim da nije suštinska primjedba, ali, pa evo idem ovako. Često je evo, spominjano i u kontekstu sudionika u raspravi ali, posebice je naglašavano od poštovanog zastupnika Kovačevića, Zakon o prenamjeni vojnih nekretnina, dovodeći u pitanje uopće mogućnost provedbe dugoročnog plana razvoja, jer je rečeno da je on mrtvo slovo na papiru, jer se uopće ne može provoditi, zato što nije donesen Zakon o prenamjeni vojnih nekretnina. Svi oni koji su pažljivo čitali dugoročni plan razvoja mogu vidjeti, kada gledaju financijsku konstrukciju dakle, način financiranja Oružanih snaga, projekata opremanja i modernizacije, da niti jedna jedina kuna nije ugrožena od sredstava koja bi se eventualno dobile od prenamjene vojne nekretnine. Pa ga ja samo podsjećam, da ukupni troškovi modernizacije i opremanja u desetogodišnjoj projekciji iznose 15 milijardi 617 milijuna. Od toga je izravni transferi iz obrambenog proračuna 10 milijardi 304. Otplate kredita 2 milijarde tristo i nešto. Servisiranje operativnih troškova nove opreme negdje oko 3 milijarde. Dakle, niti jedna kuna nije predviđena iz sredstava koji bi se dobili prenamjenom vojnih nekretnina. Ja ne kažem da to ne bi bilo dobro. Dapače, bilo bi jako dobro. Ali mi nismo projekciju temeljili na tome. Dapače, kod ocjene dugoročnog plana razvoja od strane nezavisne, stručne institucije, Ekonomskog instituta rečeno nam je, gospodo, stojite čvrsto na zemlji, čak ste bili možda pomalo i konzervativni, jer nismo htjeli bazirati financiranje na hipotetičkim sredstvima. Prema tome, jedna ovakva primjedba ne stoji. Osim toga, pa ako ćemo ić' u detalje, pa kad se spominju neki zrakoplovi, pa mi u ovome izvješću kažemo da. Mi u ovom izvješću kažemo i sad bih ja molio da vidimo što to ne valja. Mi u ovome izvješću kažemo da Republika Hrvatska raspolaže sa 20 evo, zrakoplova … [[Govornik se ne razumije.]] PC-9 koji su iz, da su svi u operativnoj uporabi. Pa naravno da su svi u operativnoj uporabi, zato što nisu proglašeni neperspektivnima. Ja ovdje ne govorim o njihovoj ispravnosti. Ako baš hoćete ta ispravnost je veća nego prošle godine. Prošle godine je bila ispravnost tih zrakoplova evo, kako se citira izvješće, dakle bila je ispravnost 12 do 13 aviona. Sad je 17, 18. Ali mi ne govorimo o ispravnosti. Mi govorimo da su oni u operativnoj uporabi. Podigli smo ispravnost. Isto tako u onom proteklom izvješću rekli smo da sa 4 školska aviona UTWA 75 da ističu resursi 2006. godine. A sad ovdje navodno nešto kontraverzno, kažemo da imamo 11 zrakoplova tipa UTWA koji se održavaju po posebnom režimu. Onima kojima su istekli resursi, mi ih više ne održavamo po režimu isticanja resursa kada se onda zna što se radi. Dakle, u zrakoplovstvu je to vrlo strogo. Mijenjaju se dijelovi. Ali ovdje, s obzirom dakle, da nemamo zamjenski zrakoplov odnosno za početnu obuku pilota odnosno tek ga sad uvodimo, nabavit ćemo novi zrakoplov i to je u tijeku. Dakle, mi po posebnim listama proizvođača i procedurama za održavanje proizvođača održavamo ovaj zrakoplov po defektaciji neispravnosti. To je jedna nova metoda, druga metodologija, ne toliko pouzdana, ne toliko sigurna ali to ne znači ako su istekli resursi da se oni ne koriste. Koristi se svih 11. I srećom mi idemo brzo u nabavu zrakoplova za početnu obuku pilota i ja ne vidim tu ništa kontraverzno. Pa npr. o kaznenim djelima. Mi smo u 2006. godini, kako u našem izvješću stoji imali 783 kaznena djela. U 2005. smo imali 887. Ali, onaj tko čita izvješće za 2005. mora znati da je ono podatak do rujna te godine. Prema tome, ne može računati sa onim podatkom, a mi imamo podatak u odnosu na cijelu godinu i onda je to smanjenje od 11,7%. Prema tome, treba dobro čitati da bi se moglo postavljati jedna na osnovu takvih stvari, da bi se mogla dati jedna tako negatorska, generalna ocjena. Ja isto tako oko nekretnina. Dakle, evo ja, citiram: "Gradovi i općine koje dobiju vojne nekretnine iste preprodaju." Moguće je da je bilo takvih primjera, vrlo rijetkih. Ja sa ponosom mogu reći kao član ove Vlade, da je Vlada Republike Hrvatske i tu se slažem sa većinom ostalih diskutanata, svojom politikom prenamjene vojnih nekretnina, utjecala pozitivno na razvoj dakle, jedinica lokalne i područne samouprave. Mi smo deklarirali neperspektivnost vojnih nekretnina. Postoji Središnji državni ured za upravljanje državnom imovinom koji ima te naše podatke. I on donosi odluku o prenamjeni. Za ona sredstva do sto tisuća kuna donosi Povjerenstvo na razini Središnjeg državnog ureda. Do deset milijuna kuna Povjerenstvo na razini Vlade, a iznad deset milijuna kuna, o tome Vlada odlučuje. I Vlada je svaki put poticala. I ja, primjerice što fali Splitu? Pa evo, spomenut je Split. Mi smo dobili Sveučilišnu knjižnicu, dobivamo Gradsku knjižnicu. Na kraju krajeva … [[Govornik se ne razumije.]] će bit poduzetnički inkubator. Što fali Zadru? Športski sadržaji? Sveučilišni sadržaji? Rijeci itd.? Ponosni smo na to. Nije to nešto što nama pripada izvorno. Naravno, mi ćemo nastojati materijalizirati neka sredstva ali o njima ne ovisi provedba dugoročno pravnog razvoja uopće. To su dodatna sredstva. A mi na hipotezama ne planiramo razvoj Oružanih snaga, jer je to preozbiljno. Dakle, par podataka oko Plana obrane. Da, ja ću iznijeti činjenice, pa ih vi tumačite kako hoćete. Ministarstvo obrane je u suradnji sa središnjim tijelima državne uprave izradilo Prijedlog plana obrane Republike Hrvatske i uputilo ga Uredu Predsjednika, na prethodno mišljenje, jer ga on odobrava. Dobili smo primjedbe. Sastavni dio Plana obrane je Plan zaštite i spašavanja koji izrađuje Državna uprava za zaštitu i spašavanje. Plan uporabe Oružanih snaga koji također odobrava Predsjednik Republike. Taj Plan obrane je dakle jedan krovni dokument koji na neki način sintetizira, objedinjuje sve planove obrane, nositelja obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj. Mi imamo taj koncept. Ali nažalost postoje primjedbe. Prema tome, mi smo u stanju unatoč tome što nemamo plan obrane kontrolirati provedbu obrambenih priprema. I to radimo. I to sam rekao u svome izvješću. Prema tome, meni je žao zbog ovog tona. Meni je zaista žao zbog ovog tona kojim se govorilo o ovom izvješću od strane poštovanog zastupnika Kovačevića. Ja bih bio vrlo sretan kada bi mi već ove godine imali financiranje u razini 2% od bruto nacionalnog dohotka. Mi ove godine imamo 1,74, prošle smo godine imali 1,69 ali je predviđeno da 2% dosegnemo do 2010. godine i nadam se da će to tako i biti i nema nikakvog razloga da ne bude. Ovaj Hrvatski sabor je davao potporu i odobrio je dugoročni plan razvoja oružanih snaga. Ja ću nešto reći. Evo, poštovani doktor Letica je rekao da nemamo ove godine istraživanje o raspoloženju hrvatskih vojnika. Točno je, nismo to ove godine uveli u izvješće. U prošlom izvješću je bilo to ali vama za informaciju, dakle evo recimo da je to propust. Svake godine se radi analiza psihološke borbene spremnosti. To je analiza koju rade naši psiholozi, to je dokument koji obrazlaže motivaciju pripadnika oružanih snaga, one čimbenike koji loše utječu na tu motivaciju, stimulirajuće čimbenike dakle u borbenom sustavu koji pozitivno utječu na tu motivaciju itd., imamo potpunu analizu. I sklonosti ka određenim devijacijama, rizici u ponašanju itd., to radimo svake godine. To je vrlo važno i to je važno za same, i radi se anonimno anketiranje pripadnika oružanih snaga o svojim zapovjednicima. Na taj način možemo objektivno procijeniti što ne valja i u samom zapovjednom lancu, u zapovjednoj strukturi kako bi to onda poslužio kao korekcija ponašanja. Dakle, radi se, međutim nažalost to ovdje nije spomenuto u ovom izvješću, ali radimo eto i to moram reći. Naravno da bih ja volio da imamo podmornice. Mi imamo jednu malu podmornicu diverzantsku koju ćemo, sad trebaju neka sredstva da se ona osposobi ali ako osposobimo podmornicu gospodo moramo čitav sustav za spašavanje podmorničara razvijati koji imali jednu ili deset. Ako nam se dogodi da ostane na dnu a mi nismo u stanju odraditi spašavanje onda je to katastrofa, to je sve vrlo skupo. Moramo napraviti neke prioritete, moramo napraviti neku prioretizaciju i nju smo napravili u ovom dugoročnom planu razvoja. Vjerojatno ćemo tu malu podmornicu osposobiti i prodati. Dakle, i bilo je riječi o offsetu. Hvala na tome. Na tom offsetu, pa evo ja u Ministarstvu obrane posebno a i svi moji suradnici itd. inzistiram od samog početka. Netko nije ni znao šta to znači. Netko nije ni shvaćao značaj offseta. Apsolutno gospodo, slažem se potpuno s vama. Veliki programi opremanja oružanih snaga moraju biti poticaj i praktički pogonsko sredstvo za razvoj hrvatskog gospodarstva, jer ako se radi primjerice o 200 milijuna eura teškom projektu ili i više onda danas nemate svjetskog proizvođača koji u odnos s kupcem ulazi sa pozicija ti plati ja ti prodam. Nema toga više. Svaka država je spremna ući u strateško partnerstvo, svaka. Bogate zemlje to u početku nisu prihvatale jer njima ne odgovara transfer tehnologije, investicije nekakve itd. u manje razvijenu zemlju ako nemaju svoj interes. Ali svaka na to pristaje. I minimalan offset je sto posto protuvrijednosti. Mi smo donijeli naputak o offsetu. Taj naputak o offsetu je podzakonski akt Zakona o proizvodnji, remontu i naoružanju vojne opreme. Njega supotpisuju ministar gospodarstva i ministar obrane. Taj offset favorizira više stupnjeve suradnje, transfer tehnologije, sudjelovanje u proizvodnji dotičnog sredstva ali i sve ostale investicije. Ima poticane koeficijent ako je to viši stupanj tehnologije, viši stupanj suradnje transfer tehnologije, razvoj gospodarstva itd. Tako radimo za sve velike projekte. To je obveza. Nema projekta koji ide bez toga, i mora ići s time. I ja vjerujem da će i u ocjeni kvalitete ponuda za sve ove velike projekte opremanja, bar bi tako trebalo biti, vjerujem da će tako biti i tu je uloga Hrvatskoga sabora i javnosti dakle dobro došla da će u procjeni kvalitete fonda upravo biti sadržaj offseta. Koje su to investicije to Ministarstvo gospodarstva u prvom redu mora raditi da se snime potrebe hrvatskog gospodarstva da se vidi koje su to razvojne mogućnosti kako bi ta zemlja, primjerice Švedska ili bilo koja druga zemlja kako bi mogla investirati i točno je ono da su Mađari odlukom za … [[Govornik se ne razumije.]] dobili izravnih investicija u nove tehnologije, u novu proizvodnju sa 120 do 130% protuvrijednosti gripena gdje su zaposlili 3 tisuće i 700 novih radnika, kvalificirane stručne radne snage. Mi tako radimo. To smo obavezni prema zakonu. I zato mislim da ovo o čemu danas govorimo da je vrlo važno. Radi se o deset godišnjem razdoblju, o 15 milijardi koje mogu poslužiti i biti poticaj za razvoj hrvatskog gospodarstva. Cijenjenom gospodinu Markovu. Vidjet ćemo što je s objektom na Murteru. Ja vjerujem u ovom trenutku da on … [[Govornik se ne razumije.]] perspektivan. Dat ćemo informaciju jesmo li ga uputili Središnjem državnom uredu. Onda oni temeljem dostavljenih projekata donose odluku o prenamjeni i dakle bilo da se radi o koncesiji, prodaji i ustvari o izboru novog titulara vlasništva. Sve dok on nije prenamijenjen mi imamo odgovornost za njega i onda često puta imamo i loše primjere koji se na račun Ministarstva obrane stavljaju oko gospodarenja objekata koje smo mi deklarirali kao neperspektivne a nemamo ustvari još riješeno pitanje vlasništva. Što se tiče javne nabave, evo ja samo mogu reći da javnu nabavu provodimo u skladu sa Zakonom o javnoj nabavi i Zakon o javnoj nabavi prepoznaje tri načina nabave. Dakle, poziv svima koji su zainteresirani, prepoznaje izravno ugovaranje, prepoznavanje ograničeni poziv odnosno nabavu po pozivu za određeni broj, dakle potencijalnih dobavljača koji su odabrani u prvom krugu. I postoji po članku 6. mogućnost izuzeća ovog Zakona o javnoj nabavi. Trudimo se gospodo da to izuzeće primjenjujemo što je moguće rjeđe. I podržavamo transparentnost. Ja sam osobno sudjelovao na Okruglom stolu u organizaciji «Transparency International Hrvatska» koje je, na Okruglom stolu o transparentnosti javnih nabava u obrambenom sektoru. Taj Okrugli stol je organiziran na poticaj «Transparency International Engleska». Bilo je veleposlanika svih uglednih država iz Europe koji su akreditirani u Republici Hrvatskoj. Bilo je predstavnika velikih svjetskih kompanija, NATO-a, Europske unije i rekli su mi: «Vi ste jedan od deseta pa čak i iz zemalja Europske unije tko je imao hrabrosti doći na jedan takav skup». I govorili smo otvoreno jer nemamo se čega sramiti. Jasno, spremni smo još više biti transparentni. Naravno bit će primjedba državne revizije uvijek. Nastojimo te, mi to analiziramo. Sad uvodimo sustav financijskog nadzora i kontrole. To je dakle sustav koji uvodi Ministarstvo financija u sva središta, u sva tijela državne uprave. Mi imamo našu unutarnju reviziju. Imamo kontrolne mehanizme pored državne revizije. Čini mi se da bi to bilo, bio odgovor na većinu primjedbi. Zahvaljujem na pozornosti.
Hvala lijepa. Imamo dva ispravka, gospodin Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče ispravljam tri netočna navoda državnog tajnika. Prvo, oko javne nabave. Kaže da je sve bilo zakonito. Neka pročita izvješće državne revizije i nek pročita izvješće vojne sigurnosne službe koja je rekla koliko je spriječila sklapanje štetnih ugovora. Drugo, vezano oko plana obrane Republike Hrvatske. Ne postoji više planova obrane. Postoji samo jedan. Nažalost mi nemamo ni jednog plana obrane. Predsjednik države ne donosi plan obrane. Donosi ga Vlada Republike Hrvatske. Predsjednik države donosi samo Plan uporabe oružanih snaga. Vezano također da ste rekli da niste planirali hipotetski dugoročni, provedbu dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga. Jeste, ukoliko ne iskoristite ove druge resore zbog činjenice da vam godišnje preko 75% odlazi na plaće i materijalne troškove. A u tome iznosu tih 25% ne znači ništa. Prema tome izvješće je stvarno lakirano. I oko broja zrakoplova koristio sam izvješće vaše iz prošle godine, iz ove godine. Pisalo je za «pilatuse» da ih ima 13. Sad piše da ih ima 20. Također je pisalo za «… [[Govornik se ne razumije.]] 75» da ih ima 11. Da će 4 isteći rok. Vi sad kažete drukčije. Prema tome dogovorite se sami sa sobom.
Ispravak netočnog navoda gospodin Željko Kurtov. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, vi pokušavate ovdje braniti neobranjivo ili po meni čak nepotrebno braniti. Mišljenja sam da sredstva koja bi se ove godine ulagala u vojno-tehnička sredstva i oružje a koja za godinu dana ulaskom Hrvatske u NATO pakt ne bi bila kompatibilna NATO savezu da bi bila najveća glupost i zato mislim da imam povjerenje u Predsjednika Republike, u predsjednika Vlade i ministra obrane da će itekako voditi računa da se ta sredstva ne troše uzalud nego ulaskom Hrvatske u NATO pakt iduće godine da pripremimo sredstva i da budemo ulaskom u NATO pakt spremni podnijeti teret svih troškova i opremanja Hrvatske vojske kao jedne najmodernije vojske u Europi. I mislim da ne treba braniti ovaj dio gdje se ne ulaže dovoljno u vojno-tehnička sredstva i naoružanje. Mislim da je to u redu i da nije ni potrebno. Da nismo pijani bogataši. Da ove godine ulažemo u to naoružanje, a iduće godine da ga odbacujemo i prodajemo za budzašto. Mislim na tragu toga da podržavam ovaj dio.
Hvala. Uglavnom to je ispravak mišljenja. Zaključujem raspravu po ovoj točki dnevnog reda.
Prijedlog Godišnjeg izvješća o spremnosti obrambenog sustava provođenje kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske sa Izvješćem o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj. Dajem na glasovanje Prijedlog Godišnjeg izvješća. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 91 glas za, 4 suzdržana i 4 protiv prihvaćeno, doneseno Godišnje izvješće.
I prelazimo na sljedeću: - Konačni prijedlog zakona o hrani, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 638 Predlagatelj zakona Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Sukladno članku 159. Poslovnika, hitni postupak, objedinjenje prvo i drugo čitanje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za poljoprivredu i šumarstvo, Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo i Odbor za europske integracije. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Državni tajnik u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva, gospodin Dragan KOvačević. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovane dame i gospodo. Nekoliko riječi vezano uz Prijedlog zakona. Naime uvodno treba kazati da su današnji potrošači educirani. Da su dobro informirani o nutritivnim i protektivnim dakle zdravstvenim svojstvima hrane. Da važnu ulogu u tome imaju i civilne udruge posebice udruge potrošača. Isto tako da potrošači danas imaju svijest o zdravoj prehrani. Da iskazuju sve veće zahtjeve u pogledu odgovornog i istinitog označavanja odnosno deklariranja hrane. Također globalizacija tržišta i urbanizacija i općenito promjena filozofije i koncepta načina života povećali su rizike od biološke, kemijske ili fizikalne kontaminacije hrane. Također bili smo svjedoci 90-tih godina prošlog stoljeća epidemija zoonoza, dakle bolesti od kojih jednako oboljevaju i ljudi i životinje, različitih zaraznih bolesti od kravljeg ludila, dioksina u hrani za životinje, patvorenja maslinova ulja i tako dalje, koji su utjecali na zdravlje ljudi i koji su nanijeli velike ekonomske štete nacionalnim ekonomijama. Sve je to dovelo u Europskoj uniji do zaokreta u području sigurnosti hrane. Kroz Bijelu knjigu o sigurnosti hranu iz 2000. godine promovirane su nove koncepcije o sigurnosti hrane. Napušten je stari pristup u kojem je naglasak bio na analizi i na kontroli konačnoga proizvoda dok novi pristup kojeg smo implemenitrali kompletno u ovom novom Zakonu i Prijedlogu zakona o hrani nije više usmjeren samo na kontrolu konačnoga proizvoda. Naime nova koncepcija sigurnosti hrane pod motom «Od polja do stola», «Od farme do stola» stavlja naglasak na odgovornost svih u lancu prehrane od primarne proizvodnje, prerade, transporta do trgovine i potrošača odnosno sigurnost hrane kontrolira se i prati kao kontinuitet, kao jedan neprekinuti lanac. Isto tako u novoj koncepciji imamo horizontalni pristup. Naime u sustavu nadzora sigurnosti hrane više se ne pravi razlika između hrane životinjskoga i neživotinjskoga porijekla. Isto tako ne pravi se više razlika između hrane za životinje i hrane za ljude jer je teško pretpostaviti da ako je već u primarnoj proizvodnji došlo do kontaminacije putem hrane za životinje da to neće utjecati u konačnici na zdravstvenu ispravnost konačnoga proizvoda. Isto tako, sigurnost hrane temelji se na nezavisnoj, na znanstvenoj, na javnoj procjeni rizika i prema prijedlogu ovog zakona taj bi posao u budućnosti radila Hrvatska agencija za hranu. Također, promovira se princip prava potrošača na izbor hrane. Naime, potrošač mora imati cjelovitu informaciju o porijeklu, o sastavu hrane i imati zapravo mogućnost odabira, mogućnost donošenja odluke koju hranu želi koristiti. Ono što je iznimno važno posebice za naše proizvođače naglasak je na samokontrolu. Dakle, značajnu ulogu u cijelom sustavu zdravstva neispravnosti hrane tu odgovornost imaju subjekti u poslovanju s hranom. Oni su dužni vršiti kontrolu higijenskih uvjeta u objektima u kojima se vrši poslovanje s hranom i to temeljeno na principima analize opasnosti i kontrole kritičnih točaka. Dakle, na temeljima HASAP-a i isto tako na temeljima dobre higijenske prakse. To su ključni principi na kojima počiva zakonodavstvo sigurnosti hrane u Europskoj uniji, ali i principi koji su implementirani u ovaj zakonski prijedlog. Naime, ovaj zakon usklađen je sa propisima Europske unije i to 15 uredbi, a napose sa uredbom 178. iz 2002. godine i tzv. higijenskim paketom iz 2004. godine kojima se propisuju zahtjevi higijene hrane i hrane za životinje, te isto tako službena kontrola i hrane za ljude i hrane za životinje. Također, ovaj zakon usklađen je sa uredbama iz 2006. godine koje se odnose na registraciju hrane s oznakama zemljopisnog podrijetla, izvornosti i tradicionalnog ugleda. Također, usklađen je i s udredbama iz 2003. godine vezano za genetski modificiranu hranu i genetski modificiranu hranu za životinje. Smatramo da je sigurnost hrane područje u kojem uz poštivanje naših nacionalnih specifičnosti nemamo i ne bi trebao imati zadrške želimo implementirati najviše standarde sigurnosti hrane jer za to nije razlog Europska unija. To nisu razlog zahtjevi, dinamika pregovora itd. već prije svega to radimo zbog nas samih da bi zaštitili zdravlje naših građana i naših potrošača i isto tako ne manje važno. Da bi naš proizvodni sustav učinili kompatibilnim sustavu Europske unije kako bi naši proizvođači dobili EU broj i ravnopravno konkurirali na tržištu Europske unije. Samo potpuno usklađivanje s Uredbom 178. iz 2002. godine i uredbama iz higijenskog paketa zahtijeva definiranje nadležnoga tijela za upravljanje rizicima na području sigurnosti hrane. Ključno je da se uspostavi vertikalni ustroj i da se ima jedinstveno upravljanje inspekcijom. Dakle, potrebna je ta vertikalna subordinacija, potreban je taj vertikalni zapovjedni lanac u nadzoru i kontroli hrane. Sukladno prijedlogu ovoga zakona utvrđeno je da je Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnoga gospodarstvo nadležno tijelo za sigurnost hrane. U tom smislu ono pokriva slijedeće poslove i nadležno je za razvoj i provedbu nacionalne politike sigurnosti hrane. Dakle, donošenje strategije sigurnosti hrane. Za proces usklađivanja Republike Hrvatske sa propisima i zakonodavstvom Europske unije, za organizaciju službene kontrole, za koordinaciju i ujednačenost aktivnosti nadležnih inspekcija i kontrolnih tijela u provođenju službenih kontrola, za izradu jedinstvenih planova i izvješća službene kontrole, za registraciju i odobravanje objekata, ovlašćivanje i uspostavu sustava ispitnih i referentnih laboratorija. Isto tako, nadležno je za inspekciju hrane i hrane za životinje sukladno podjeli nadležnosti u članku 86. zakona. Također, nadležno je za komunikaciju sa Europskom komisijom i nadležnim tijelima u državama članica Europske unije. Isto tako za uspostavu suradnje s međunarodnim institucijama za sigurnost hrane i nadležno je osiguranje intenzivne komunikacije sa potrošačima. Također, ono što je neophodno učiniti i što je sukladno Uredbi 178 je to da proces procjene rizika od kontaminacije hrane mora biti odvojen od procesa upravljanja rizikom. Ovim zakonom za upravljanje rizicima, dakle za zakonsku regulativu, za laboratorije, za inspekcije određeno je nadležno tijelo odnosno Ministarstvo poljoprivrede kao što sam već kazao. A za zadaću znanstvene procjene rizika određena je Hrvatska agencija za hranu. Kako bi se osigurala maksimalna nezavisnost rada i javnost znanstvene procjene rizika sukladno stavu i Odbora za poljoprivredu doći će na klupe i Vladin amandman, dakle da ravnatelja agencije ne imenuje Vlada već da ga imenuje upravno vijeće. Dužan sam također reći vezano uz nadležnost Ministarstva zdravstva i Državnog inspektorata. Naime, maksimalno smo respektirali dosadašnji ustroj nadležnosti i poslove i Državnog inspektorata i Ministarstva zdravstva kao naše nacionalne specifičnosti, a da opet s druge strane ne dovedemo u pitanje usklađenost sa regulativom Europske unije. Također želim ovdje jasno isto kazati niti Zavod za javno zdravstvo niti Veterinarski institut niti bilo koji drugi laboratorij ovim zakonom neće biti diskriminirani, niti će izgubiti poslove koje rade. Međutim, ono što stoji pred svim laboratorijima u državi svi oni imaju obvezu akreditirati metode analize i akreditirati se prema normi sedamnaest nula dvadeset i pet. Tko će imati mogućnost provoditi u budućnosti analize najvećim će dijelom ovisiti o akreditacijama, odnosno o samim tim laboratorijima. Jer akreditacija koju provodi Hrvatska akreditacijska agencija jamstvo je neovisnosti laboratorija i kompatibilnosti metoda, a time i mogućnost da one analize koje rade i oni rezultati koji dobivaju da budu relevantni i da budu i relevantni u međunarodnim razmjerima što je posebno važno kod uvoza je uz ostalo analizama dokazujemo i zdravstvenu ispravnost i kvalitetu hrane koja se uvozi. Što se tiče samih inspekcija treba reći da je njihova nadležnost jasno precizirana, definirana u članku 86. zakona i podijeljena prema nadležnosti između Državnog inspektorata, sanitarne inspekcije, veterinarske, poljoprivredne inspekcije. Smatramo da je upravo važne odredbe stavka 9. i 10. članka 86. gdje se iz njih da iščitati da sve informacije i sve koordinacije i sva izvješća se koncentriraju na jednom mjestu, dakle u nadležnom tijelu što smatramo da je iznimno važno da bi se moglo kvalitetno upravljati rizicima, da se informacije i inspekcijski nalaz ne ostaju u ladicama, nego da se dostavljaju znači nadležnome tijelu radi procjene i planiranja raznih aktivnosti, pa i u onim kriznim situacijama. Dakle, tu se u člancima navodi inspekcije koje nisu ustrojene u okviru nadležnoga tijela dužne su u provođenju službenih kontrola surađivati sa nadležnim tijelom, sudjelovati u izradi višegodišnjeg Nacionalnog plana kontrole, sudjelovati u izradi Godišnjeg izvještaja o službenim kontrolama i isto tako osigurati financiranje kontrola u okviru svojih nadležnosti. Isto tako čelnik nadležnoga tijela provedbenim propisom propisuje način i procedure suradnje između nadležnoga tijela inspekcija koje nisu ustrojene u okviru nadležnoga tijela. Što se tiče samih inspekcija imamo jednu novost. Naime to je naša novost i specifičnost, a povezana je uz kvalitetu hrane, točnije uz proizvodnju autohtone hrane. Naime, osniva se inspekcija za kakvoću hrane u kojoj bi bili prehrambeni tehnolozi i agronomi, a nadzirali bi proizvodnju autohtonih proizvoda kao što su pršuti, kuleni, sirevi itd. kao specifičnu grupu proizvoda koja se zaštićuje sukladno ovom zakonu po posebnim procedurama, dakle oznakama zaštite izvornosti zemljopisnog podrijetla i tradicije. I na kraju poštovane dame i gospodo uvjereni smo da bi provedba ovog zakona i njegovih podzakonskih propisa trebala doprinijeti djelotvornijem sustavu sigurnosti hrane i isto tako većoj zaštiti zdravlja naših građana i potrošača. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Izvjestitelji odbora? Tko će od vas? Evo, jedan od vas. Neka gospodin Pankretić pa onda ćete vi prvi u 15,00 sati. Jer nećemo imati nego za jednoga vremena. Evo izvolite, gospodin Pankretić. U ime kluba, Odbora za poljoprivredu.
Odbor za poljoprivredu i šumarstvo Hrvatskog sabora na 49. sjednici raspravio je Prijedlog Zakona o hrani. Rasprava o navedenom prijedlogu proveo je u svojstvu matičnog radnog tijela sukladno odredbi članka 87. Poslovnika Hrvatskog sabora. Iako je nakon uvodnog obrazloženja iznesen prijedlog da se o ovom zakonu provede rasprava u prvom čitanju Odbor je većinom glasova ipak podržao prijedlog predlagatelja da se isti donese po hitnom postupku. Odbor je u cjelovitoj raspravi u kojoj je sudjelovala i predstavnica HGK ocijenio da se ovim zakonom regulira područje sigurnosti hrane i … [[Govornik se ne razumije.]] životinje koje zahtijeva sveobuhvatnu stručnu analizu. Međutim neki članovi odbora drže da bi bilo dobro da je o ovom zakonu provedena šira javna rasprava, bez obzira što tek njime utvrđuje ta obveza, budući da se radi o značajnom zakonu od općeg interesa. Dajući potporu donošenju ovog zakona predstavnica HGK istaknula je da on daje drugi pristup i veću odgovornost kako samih subjekata koji posluju sa hranom tako i svih onih koji ju nadziru, kontroliraju i upravljaju rizikom. Iako je predlagatelj obrazlažući razloge za donošenje zakona istaknuo da su izvršena usklađena sa e-Uredbom 178. iz 2002. godine u raspravi je izneseno i mišljenje kako o tome nema izričite potvrde od strane EU-a. U daljnjoj raspravi izneseno je mišljenje kako je ovim zakonom trebalo osigurati takvu ulogu Agencije za hranu da ona bude u potpunosti neovisno tijelo od industrijskih i političkih interesa otvorena za rigorozne javne provjere i znanstveno autoritativna. Prema mišljenju izrečenom u raspravi to se iz ovog zakona ne vidi, prvenstveno iz odgovora koje se odnose na definiranje upravljanja Hrvatskom agencijom za hranu. Iznesena je također načelna primjedba, ovaj zakon bez obzira koliko je dobar neće dati rezultate ako donošenje provedbenih propisa bude kasnilo, kao što je to bio slučaj sa velikim brojem propisa temeljem Zakona o hrani iz 2003. godine. Tu je prije svega potrebno imati takve propise koji će regulirati najvažnije pitanje iz zakona, a to je licenciranje laboratorij koji do sada u Hrvatskoj je svega 6. Neki članovi Odbora ističu da je primjena odredaba koje se odnose na novu hranu, GMO hranu i GMO hranu za životinje može omogućiti veliki uvoz takve hrane te ugroziti ekološku poljoprivrednu proizvodnju. Naime ukazano je da je postojanje i upotreba GMO hrane i GMO proizvoda ne može negirati, ali bi ih trebalo koristiti samo u onoj mjeri u kojoj mogu pomoći zdravlju, a ne za proizvodnju hrane. Prednost treba dati integriranoj poljoprivrednoj proizvodnji. Upravo zbog implikacija koje je uporaba GMO proizvoda, GMO hrane i GMO hrane za životinje može imati za poljoprivrednu proizvodnju upozoreno je kako treba dobro razmisliti o rješenju koje se predlaže, a to je da stupanjem novoga zakona prestaje važiti odredbe Zakona o genetski modificiranim organizmima koje su u suprotnosti s odredbama ovog zakona. Na temelju provedene rasprave sa većinom glasova predlaže se Saboru da donese ovaj zakon. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, predsjednik Odbora Marko Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, dame i gospodo. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo je na 71. sjednici Odbor održanoj 27. ožujka 2007. godine raspravio Prijedlog Zakona o hrani sa Konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 21. veljače 2007. godine. Odbor je zakon raspravio kao zainteresirano radno tijelo sukladno članku 140. Poslovnika Hrvatskog sabora. Uvodno obrazloženje podnio je predstavnik predlagatelja. Članovi Odbora su većinom glasova prihvatili hitni postupak u donošenju ovoga zakona. Tijekom opširne rasprave istaknuto je da je zdravstvena ispravnost hrane, prvenstveno pitanje javnog zdravlja, osiguranje zdravstvene ispravnosti bitna je radi sprječavanja bolesti koja se prenosi hranom te stoga ima veliki javno zdravstveni značaj. Međutim upozoreno je na činjenicu da se sustav kontrole hrane desetljećima provodi u okviru zdravstvenog sustava. Ovim zakonom su ovlasti i dio poslova Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi prenijeti u nadležnost Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva. Tako Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi nema utjecaja u zakonodavnoj proceduri. Akreditacija laboratorija se utvrđuje bez mišljenja Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, a izostao je i nadzor i kontrola u Hrvatskoj agenciji za hranu. Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva mišljenje je članova Odbora treba imati ključnu ulogu u komunikaciji sa Europskom unijom, njenim institucijama nadležnim za ovo područje, kao i kontrolo funkcioniranja cjelokupnog sustava. Međutim u provedbi zakona i daljnjoj podjeli nadležnosti i odgovornosti mora biti jače naglašena uloga Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi. Nakon opširne rasprave članovi Odbora su većinom glasova uz dva glasa suzdržano odučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje Zakona o hrani uz osam amandmana koje ste dobili na vaše klupe. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. … [[Govornik se ne razumije.]] smo otvorili raspravu ali početak rasprave bi bio u 15,00 sati. Prvi je u ime kluba HSS-a, gospodin zastupnik Božidar Pankretić. Potom redom Jagoda Martić i tako. Dakle prekidamo sjednicu. Nastavak je u 15,00 sati kao što sam najavio sa gospodinom Božidarom Pankretićem. Hvala lijepa.
Nastavljamo sjednicu. Na redu je Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, dame i gospodo zastupnici. Pa evo ja se iskreno nadam da će o ovom Zakonu sada biti puno jednostavnije raspravljati s obzirom da smo svi bili na ručku, da je bila u redu tako da će ova rasprava biti vjerujem puno lakša. Pa evo na početku želim vrlo jasno istaknuti da ovdje danas raspravljamo o jednom o jednom od temeljnih zakona koja svaka uređena pravna država mora imati kako bi mogla osigurati zdravstvenu ispravnost hrane koja je preduvjet u smanjenju bolesti. Iako je pitanje zdravstvene ispravnosti hrane strateško opredjeljenje ne smije se zanemariti pitanje ni proizvodnje hrane u Hrvatskoj, a posebice ono što u zadnje vrijeme naglašavamo izvoza hrane i ta pitanja bi trebala isto u našoj rekao bih stvarnosti imati strateški značaj. I da li bi bio da se jedan ovakav zakon u sebi objedini sve one ciljeve tako da možemo reći da i Zakon o hrani jednako zdravstvena ispravnost hrane plus proizvodnja hrane plus izvoz hrane. Najbolje bi bilo da u ovu jednadžbu nikako ne uđe uvoz problematične hrane. I kad u tom segmentu sagledamo našu stvarnost vidjet ćemo da je Zakon o hrani donesen još 2003. godine i to kao prioritet usklađenja sa Europskom unijom, a da za njegovu provedbu na žalost nije donešeno čak 30-tak provedbenih propisa. Sada također donosimo po istom postupku uvjetno rečeno P.Z.E. prioritetu također ovaj Zakon. Trebamo se svi zajedno zapitati koja će sudbina biti brojnih provedbenih propisa za koja se inače predlaže donošenje do 2009. godine. Hoće li se ponoviti situacija kao i s prethodnim još uvijek važećim zakonom. Da prvo veliku većinu provedbenih propisa ne donesemo, a da onda kažemo u ocjeni stanja ovog Prijedloga, da kakvoća hrane općenito neće biti predmet propisa već će se zaštita potrošača osigurati propisima koji se donose na deklariranje, prezentaciju reklamiranja proizvoda i da za postojeće pravilnike koji reguliraju temeljne zahtjeve kakvoće gotovo svih prehrambenih proizvoda će se u dogovoru s prehrambenom industrijom stavljati izvan snage u okviru projekta Vlade Republike Hrvatske Hitro.rez. Ovdje se stvarno treba zapitati zašto? Zar će u opstanku donesenog propisa u kvaliteti hrani odlučivati proizvođači hrane koji ipak se mora priznati imaju malo drugačiji interes, mislim da je njima u interesu da neki propisi budu puno labaviji, da oni imaju otvorene ruke za malo drugačiju kvalitetu da ako svako poduzeće ima, pa tako i prehrambena industrija vrlo jasan cilj na kraju stvaranje određenog profita. Provedbeni propisi bi trebali onemogućiti interesne sprege, prehrambene industrije, pojedinih znanstvenika, javnih institucija nadležnih za zdravstvo, gospodarstvo itd. Moramo nadalje jasno i glasno reći da donošenje provedbenih propisa, pogotovo ovih o hrani ni u kom slučaju se ne smiju shvatiti kao bolne reforme, niti za proizvođače, niti za uvoznike, već kao mogućnost da saživi zakon, da se pokrene proizvodnja takve hrane koja će moći nositi se sa zahtjevima europskog tržišta. Jer kad usklađujemo svoje propise u hrani koji su između ostalog isto preduvjet ulaska u Europsku uniju moramo voditi računa da u Europskoj uniji zbog budućih generacija po pitanju proizvodnje i izvoza hrane uđemo što bolje pripremljeni, a ne što prije. Pogledajmo malo informacije iz medija koje se odnose na određene projekte gdje europske zemlje uz pomoć Hrvatske osiguravaju svoju energetsku neovisnost, Hrvatska će za strance skladištiti naftu i plin i to je možda dobro, ali zastanimo i postavimo si svi ovdje pitanje što je od općeg interesa za građanstvo Republike Hrvatske, ako nije proizvodnja hrane, a posebice njen izvoz? Kad smo kod toga zasigurno se ovdje moramo zastati i upitati se jednog velikog problema sa kojim se evo sve vlade, a i ova do sada bori, malo uspješnije ili neuspješno, a to je zasigurno sivo tržište koje danas u ovom segmentu ima cirka po nekim procjenama, iako je to izuzetno teško procijeniti 10-tak milijardi kuna, 30-tak posto ukupne potrošnje hrane. Ta nelegalna konkurencija sivog tržišta ne omogućuje razvoj legalne proizvodnje. Ako ne riješimo sivo tržište u korist naših proizvođača samo je pitanje kada će nam Europska unija nametnuti uređenje tržišta, a onda dakako ne ona domaća proizvodnja, nego na žalost uvoz. I prije nego li se osvrnem na konkretne odredbe ovog Zakona moram reći kako bi bilo izuzetno dobro da se u ovom Zakonu provela javna, šira javna rasprava, iako ovdje moram pohvaliti Hrvatsku gospodarsku komoru koja je organizirala prvu konferenciju o sigurnosti hrane gdje je stvarno rasprava bila kvalitetna, ali bih rekao da nije to dovoljno. Mislimo da ova rasprava treba biti u svakom slučaju šira jer bi o ovoj temi zasigurno mnogi naši građani imali što reći. Na početku kada želim ovdje govoriti o konkretnim člancima reći ću onaj problem sa kojim smo se susreli i kod prvog zakona, a ovdje na žalost on je još izraženiji, a to je da su europske direktive izrazito široke, načelnog karaktera i da ponekad kada imamo ovako ja bih rekao pomalo doslovni prijevod pojedinih direktiva da to u nekim slučajevima taj prijevod ne izgleda dobro. Normativne, pa i jezične konstrukcije koje se rabe nisu baš primjerene i mnoge stvari na žalost postaju nejasne. Mislim da iz tih razloga zasigurno treba povesti bitno računa da i direktive Europske unije koje smo se obvezali primijeniti, pretočiti u zakone, ne treba ponekad doslovno prevoditi u naše zakone. Treba, neka mi bude slobodno rečeno, i kreativnosti da se pokuša i njih prilagoditi i našem izričaju, a ne da a pokazat ću vam to i na primjerima, ponekad to pomalo ispada i smiješno. Evo, malo o ovim konkretnim stvarima jer mislim da i tu je potrebno reći nekoliko rečenica. Članak 5. stavak 1. Propisi o hrani moraju ispunjavati između ostalog pravednu praksu u trgovini. Pitamo se koja je to pravedna praksa u trgovini? Gdje je propisana? Tko je u kojem postupku utvrđuje? Stavak 3. Prilikom izrade i primjene propisa o hrani moraju se uzeti u obzir i oni međunarodni standardi koji su u pripremi, što konkretno znači da se mora primjenjivati nešto što je tek prijedlog, nacrt, koncept, što još nije postalo međunarodni standard. Kako će oni koji primjenjuju propis o hrani, to znate, tko će im reći kako da primjenjuju nacrt standarda? I na kraju, što se događa ako sve to uzmemo u obzir, koje su posljedice? Nigdje to u zakonu ne vidim. To je ovo samo na malom primjeru, gdje bih rekao, ponekad u tim direktivama ima i suviše načela. Članak 9. Tijekom pripreme ocjene i promijene propisa o hrani moraju se voditi otvorene, transparentne, javne rasprave. Ovo je dobra odredba. Ali, kako je predlagatelj misli provesti? Bilo bi dobro kao što sam već napomenuo, da smo ju i kod ovog zakona primijenili. Međutim, što se događa ako se kod izrade i promjene propisa o hrani bez javne rasprave, po nekim hitnim procedurama, nešto učini? Donijet će se ili izmijenit čitav niz provedenih propisa bez javnosti. Da li će zbog toga netko snosit kakve posljedice? Ili što će ustvari se dogodit? Ili su evo, ove neke odredbe samo deklarativne odredbe, pa onda da li ponekad ih uopće i treba pisat u zakonu ili ih samo pišemo da bi udovoljili formu prema direktivama Europske unije? Članci 11. i 12., propisuju obveze prilikom uvoza, izvoza hrane i hrane za životinje. Zašto su kriteriji za uvoz i izvoz hrane i hrane za životinje različiti? Naime, kod uvoza i izvoza u pravilu hrana mora udovoljavati propisima Zakona o hrani, a kod izvoza postoji ograda. A ona glasi: Osim ako drugačije ne zatraže nadležna tijela države uvoznici ili ukoliko se drugačije utvrdi propisima, standardima, kodeksom prakse i drugim pravnim i upravnim postupcima koji su na snazi u državi uvoznici. Zašto dakle, Hrvatska ne može jednako tako odrediti propisima, standardima, kodeksima koju će hranu uvoziti? Članak 13. propisuje zahtjev vezano za međunarodne standarde koje Republika Hrvatska mora promicati i oni su navedeni od a, b, c do e. Pitanje se postavlja kako ćemo pomagati drugima, kad ne pomažemo ni sebi? Mi ne možemo kod uvoza tražiti sve ono što člankom 12. može tražiti zemlja uvoznica, a istovremeno moramo poštivati članak 13. koji govori i o osiguranju da međunarodni standardi ne stvaraju nepotrebne zapreke izvoza iz država u razvoju. Malo u određenom slobodnom prevodu to bi moglo značit. Možda će nas članak 11., obvezati da sve uvozimo iz svih a pogotovo starih članica Europske unije, a članak 13., će nas obvezati da sve uvozimo iz evo, zemalja iz našeg okruženja, balkanskih zemalja, što dakako znači, da one standarde o kojima se mi, ja bih rekao, dosta trudimo, dosta se mučimo na njima, puno se radi, puno se prilagođava u tom dijelu, puno se novaca troši, a neka rekao bih država kao ne znam Srbija, Bosna i Hercegovina, takve standarde zbog toga što bi mi trebali poštivati članak 13., ne bi trebala ispunjavati. Nažalost, ako to iščitavamo na taj način, može se i to na tu način pročitat. Članak 48. Ako čelnik nadležnog tijela može, a ne mora narediti mjere onda ova odredba nema smisla kao ni sigurnost za zdravlje ljudi i životinja koji bi se primjenom tih mjera morala štititi. Mjere koje se izriču trebaju biti izrijekom navedene, a ne one druge odgovarajuće, jer to dovodi u pitanje vjerodostojnost postupka, jer će to ovisi, neka mi bude oprošteno, o pauštalnoj, diskrecijskoj ocjeni neke osobe. Članak 50. U ovom članku također je navedeno da subjekti u poslovanju s hranom moraju osigurati da sve faze proizvodnje, prerade, distribucije hrane koje su pod njihovom kontrolom udovoljavaju zahtjevima vezanima za higijenom propisanom u glavi V. U članku 2. iznimno iz stavka 1. ovog članka odredbe 5. ovog zakona ne primjenjuju se na primarnu proizvodnju hrane, primjenjuju se za osobnu uporabu u domaćinstvu, pripremi, rukovanju i skladištenju hrane u domaćinstvu, izravnu opskrbu malim količinama, primarnim proizvodima kojima proizvođač opskrbljuje krajnjeg potrošača. Dakako da, mislim da u ovoj odredbi možemo definirati da ako se to odnosi na naše male poljoprivredne proizvođače, obiteljska poljoprivredna gospodarstva koja će moć' u tom dijelu, u agroturizmu, u seoskom turizmu, na neki način usluživati svoje proizvode i davati ih, da će im biti omogućeno da na ovaj propis zasigurno im omogućava da mogu na taj način imati određenu dodanu vrijednost na svom obiteljskom gospodarstvu što je izuzetno bitno. Članak 51. propisuje obvezu provedbe preventivnog postupka samokontrole, razvijenog u skladu s načelima HASAP-a. Sjetimo se da ovdje kada u članku 29. važećeg zakona govori o zahtjevima koji se odnose na sustav samokontrole, tj. HASAP i one uredbe kojom smo pretkraj prošle godine riješili taj problem, tako da smo člankom 113. tog članka to produžili do 1. siječnja 2009. godine. Članak 52. Subjekti u poslovanju s hranom moraju osigurati da objekti koji podliježe odobrenju budu odobreni od strane nadležnog tijela nakon najmanje jednog pregleda objekta na licu mjesta. Mislim da nije jasan smisao ove odredbe onako kako je ona napisana, što znači da stranka u postupku, podnositelj zahtjeva npr. ugostitelj mora za svoj objekt koji podliježe odobrenju urgirati, intervenirati da nadležno tijelo izda rješenje, odobrenje i to najmanje nakon jednog pregleda. Stvarno nije jasno kako subjekti koji traže odobrenje mogu utjecati na brzinu upravnog postupka kojem se to odobrenje izdaje. Članak 55. subjekti u poslovanju hranom koriste vodič za dobru higijensku praksu i primjenu načela HASAP-a koji se izrađuje … [[Govornik se ne razumije.]] distribuiraju u skladu s odredbama propisa o hrani. Važeći zakon i to članak 92. stavak 2. obvezuje agenciju da izrađuje vodiče dobre proizvođačke prakse, vodiče za primjenu HASAP sustava i vodiče dobre laboratorijske prakse. I sad se predlaže da subjekti koriste te vodiče ali je trebalo navesti tko i u kojem roku izrađuje vodiče za dobru higijensku praksu i primjenu načela HASAP-a jer se jedino tako može primorati subjekte da koriste te vodiče. U protivnom bi trebalo stajati izričaj mog članak 57. koji nosi naslov "Nacionalne mjere" omogućit će da se nadležno tijelo odobri odstupanje od propisa u smislu olakšanja malim subjektima u poslovanju s hranom na ove propise koji se odnose na HASAP. Temeljem ove odredbe također ministarstvo što mislimo da nije dobro ima diskrecijsko pravo odlučivanja od slučaja do slučaja, neprimjenjivanja provedbenih propisa za pojedine subjekte. Članak 74. kod određivanja mjera koje će poduzeti nadležno tijelo navedene su ostale mjere koje nadležno tijelo smatra primjerenim. Kako se određuje primjerenost i ne daje li se to prevelika neodređena ovlaštenja tijelu koje vodi postupak. Članak 76. bilo bi dobro navesti za koje razdoblje dvije, četiri godine nadležno tijelo izrađuje jedinstven višegodišnji nacionalni plan kontrole. Članci 81. i 82. određuju ovlašćivanje službenih i referentnih laboratorija a po provedbenim propisima koje mora donijeti i objaviti te laboratorije u "Narodnim novinama". Vidimo da je i u važećem zakonu na temelju članka 74. stavka 2., 5. i 6. donesen pravilnik o ovlaštenim ispitnim laboratorijima za kontrolu kakvoće. No, nije se postupilo po odredbi članka 113. koji određuje da se članak 74. stavak 4. primjenjuje od srpnja 2006. godine a glasi: "Ispitni laboratorij ovlašten je za obavljanje specijaliziranih djelatnosti i izdanja međunarodnih certifikata moraju ispunjavati uvjete utvrđene odgovarajućim normama i biti akreditirani od nezavisne institucije.". Članak 75. stavak 5. glasi: "Popis referentnih laboratorija u kojem se navode analize za koje su ovlašteni … [[Govornik se ne razumije.]] referentni laboratorij objavljuje se u "Narodnim novinama" jednom godišnje.". Ali dakako, moramo nažalost ovdje utvrditi citirajući gospodina Antunovića da od 53 hrvatska laboratorija samo ih je šest akreditiranih. S takvom mrežom laboratorija nismo u mogućnosti kontrolirati hranu na onaj način koji traži Europska unija i da se obranimo od uvoza proizvoda koji sadrži štetne tvari. Završen citat. Članci 87. do 93. određuju se o novoj hrani, genetski modificiranoj hrani i genetski modificiranoj hrani za životinje, obvezuju na donošenje provedbenih propisa. Pitanje je ovdje, nažalost mada da ću u pojedinačnoj raspravi malo više otvoriti raspravu vezano za GMO ali ono što dakako se ovdje treba zapitati je to da je rok za mnoge ove propise koji su vezani za GMO davno istekao, da imamo nažalost dosta primjedaba u tom dijelu ali u tome ću biti detaljniji u pojedinačnoj raspravi. Članak 127. stavak 2. Prijelazne i završne odredbe je jedan članak koji je stvarno čudan, a ja ću ga pročitati. "Radi usklađenja s propisima EU čelnici nadležnog tijela uz suglasnost mogu osim propisa predviđenih pojedinim člancima ovog zakona donijeti i druge provedbene propise potrebne za provedbu ovog zakona." Možda je to praktično operativno rješenje kada se pojavi potreba da se ne mora mijenjati zakon, ali ipak mislim da to nije dobro jer mislim da je ovo jedno generalno ovlaštenje bez ovlasti u konkretno odredbi ovog zakona može donijeti provedbene propise bez kontrole parlamenta, samo da kaže da je to radi usklađenja sa Europskom unijom. Mislim da takve direktive koje jesu da ih treba ipak uskladiti sa našom praksom i da tako nešto ne bi smjelo stajati. Možda ovako oko neusklađenosti u članku 133. stavak 2. isključuje stavak 1. nije dopuštena žalba a onda ta nedopuštena žalba ne odgađa izvršenje rješenja, mislim da su to greške koje bi trebalo ispraviti. Članak 136. stavak 2. odredbe Zakona o genetski modificiranim organizmima koje su u suprotnosti s odredbama ovog zakona stavlja se van snage. Mislim da je potrebno odgovoriti na pitanje na koje se to konkretne odredbe predlagatelj mislio i kako će to u praksi provesti. Naime, za taj sam zakon doneseno je svega šest provedbenih propisa a nije ih doneseno dvanaest. Kako taj problem s obzirom na stavljanje van snage odredaba koje nisu u skladu s odredbama Zakona o hrani misli riješiti predlagatelj odnosno da li se među tim odredbama nalazi i ovlaštenje za nedonesene pravilnike. I na kraju, što se Agencije za hranu tiče ovim je zakonom trebalo osigurati takvu ulogu Agencije za hranu da ona bude u potpunosti neovisno tijelo od industrijskih i političkih interesa otvoreno za rigozne javne promjere i znanstveno autoritativne. U ovom zakonu se to baš i ne vidi i to u prvom redu iz odredaba koje se odnose na definiranje upravljanja agencijom. Kako sam čuo bit će nekih ispravaka pa vjerujem da će to možda popraviti ovaj dio. Dozvolite mi da kažem vezano uz Agenciju za hranu. Nažalost, mogu slobodno reći Agencija za hranu nije ispunila ona očekivanja zbog čega je osnovana i to je nedvojbena činjenica. Agencija za hranu je trebala biti jedno tijelo koje će maksimalno odigrati ulogu zaštite prvenstveno svih onih konzumenata hrane koji na bilo koji način bi bili dovedeni u različiti rizik. Bojim se da smo sa određenim stvarima koje ću ja slobodno ocijeniti. Mislim da smo svi svjesni da Slavoniji je potrebna nužna pomoć, da bi trebalo i izvršiti u Hrvatskoj određenu decentralizaciju određenih institucija. Ali da je rješenje sa kojim se Agenciju za hranu stavilo u Osijek da ona nije profunkcionirala nije rješenje koje bilo kome može donijeti određene stvari. Smatram da se o tome trebamo ozbiljno pozabaviti jer je Agencija za hranu jedno tijelo koje sa svim budućim propisima dobiva sve veća ovlaštenja, koju je potrebno maksimalno pripremiti da bi mogla odgovoriti na sve one izazove koji su pred nama. Dužan sam prema evo određenim članovima i Odbora kojem predsjedam za poljoprivredu i šumarstvo istaknuti ovdje kada se govori o određenom Zakonu o hrani, određenim proizvodnjama pa evo i našeg ja bih rekao vrlo upornog doktora Ivu Krpinu koji je vjerujem jedan od najjačih stručnjaka za voćarstvo u Hrvatskoj. Koji je već niz godina evo se zalaže, predlaže da pristupimo izradi Zakona o integriranoj proizvodnji. Pa evo i ovo je prilika da se oko toga i Vlada pozabavi pa da ispunimo evo rekao bih i tu želju i volju gospodina Krpine ali i mogućnost kojom bi mogli kada već raspravljamo o Zakonu o hrani kada se ovdje i spominju na određeni način i ne daj Bože GMO hrana i neke druge. Onda bi bilo puno bolje da govorimo o integriranoj proizvodnji. Ono što, evo istaknuo sam u samom početku pozitivno, evo ovaj prvi kongres o sigurnosti hrane koji je bio održan i gdje su određene stvari bile iznešene pa i prezentirane. I ono što evo u tim rekao bih izuzetno dobrim prezentacijama nešto što mi je ostalo i čemu ćemo morati svi posebice posvetiti pažnju, a to je da i ovaj Zakon ne ostane samo mrtvo slovo na papiru jer upozoravam nemamo više vremena. Prema tome bilo je vrlo jasno evo naznačeno od kolegice koja je prezentirala zakon o hrani da se pokuša maksimalno u provedbi zakona na određenim stvarima inzistirati. Donošenje provedbenih propisa, napomenut ću, ništa ovakvi zakoni koji su definitivno uredbe i direktive Europske unije bez provedbenih propisa ostaju samo pusta načela koja nemaju svoju punu funkciju. Mora se izvršiti unutarnji preustroj Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva. Sanitarna inspekcija i ustrojstvo u Ministarstvu zdravstva u tom dijelu, jačanje, to je onako stručno rečeno administrativnih i inspekcijskih kapaciteta u oba ministarstva. Institucionalno jačanje Hrvatske agencije za hranu što sam evo i u svom izlaganju nekoliko puta istaknuo jer bez aktivne Hrvatske agencije za hranu nažalost cijeli sustav neće funkcionirati. Uspostava cjelovite baze registriranih odobrenih objekata, uspostava mreže službenih i … [[Govornik se ne razumije.]] laboratorij, akreditacija laboratorija i kontrolnih tijela, uvođenje sustava samokontrole i tako dalje. Sve je to, ja bih rekao dobro navedeno. Sve je to, rekao bih definirano no međutim bojim se da ovaj zakon ponovo ne bi bilo prošlo 4 godine i da se ponovo ne nađemo na početku. Ako bi se to dogodilo moram nažalost konstatirati da bi bilo to preveliki problemi u ovom sektoru. Dozvolite mi da se osvrnem sa nekoliko rečenica i na prijedlog uvaženih kolega iz Odbora za zdravstvo koji imaju malo drugačije gledište i predložili su određene amandmane a ja ću govoriti o načelima a ne o pojedinim amandmanima koji su predloženi. Osobno smatram da smo, evo rekao bih iz određenih kompromisa 2003. godine učinili to da imamo dva nadležna tijela za nadzor obvezan uz sigurnost hrane. U tom dijelu je to bilo Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo zdravstva. Vrlo jasno i vrlo određeno Europska komisija, Europska unija svojim direktivama je rekla: «To može biti samo jedno nadležno tijelo.» Ne vidim niti jednog razloga iz kojeg bi se rekao bih i protivno direktivama Europske unije sada ponovo na određeni način na mala vrata uvodilo drugo nadležno tijelo a to je Ministarstvo zdravstva. Bojim se da iz tih razloga će nam se dogoditi iako će i ovdje biti teško, da donesemo sve propise, sve podzakonske akte ako uvodimo još jedno nadležno tijelo mislim da to možemo slobodno reći biti će gotovo nemoguće. Iz tih razloga mislim da je ovaj dio koji se odnosi vezan za amandmane uvaženih zastupnika iz Odbora za zdravstvo. Ipak ne bi trebalo prihvatiti u ovom Visokom domu jer se bojim da će poremetiti cijeli odnos u ovom zakonu i pomiješati određene stvari i bojim se biti u suprotnosti sa direktivama Europske unije. Hvala lijepa.
Hvala. Klub SDP-a poštovana zastupnica Jagoda Martić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Osiguranje zdravstvene ispravnosti hrane jedna je od temeljnih zadaća svake države. Zdravstveno neispravna hrana može biti uzročnik ozbiljnih oboljenja često i sa smrtnim posljedicama. Nema kontinenata na, kontinenta na kojem nisu zabilježene epidemije koje su nastale kao posljedica konzumiranja zdravstveno neispravne hrane a ne smijemo zaboraviti i one učinke koji nisu vidljivi trenutačno jer nastaje kao posljedica kumulativnog, toksičnog djelovanja pojedinih sastojaka hrane koja je zdravstveno neispravna. Ako sve to imamo na umu onda nam je jasno da se radi o pitanju koje ima veliko i javno zdravstveno i društveno značenje. Bolesti koje se prenose hranom imaju također i ekonomske posljedice kako za pojedince, obitelji tako i za poduzeća a također i za čitavu državu. Iz svega toga proizlazi da se izradi Zakona o hrani treba pristupiti krajnje ozbiljno i temeljito sagledavajući sve elemente koji utječu na zdravstvenu ispravnost hrane kako bi u konačnici krajnji subjekt a to je u ovom slučaju potrošač konzumirao hranu koja na bilo koji način neće ugroziti njegovo zdravlje. Zakon o hrani donesen je 14. srpnja 2003. godine, a stupio je na snagu 30. srpnja 2003. godine. Kao razlog donošenja ovog novog Zakona o hrani navodi se djelomična usklađenost postojećeg zakona sa EU-ovom Uredbom 178/2002. Međutim potreba usklađivanja zakonske regulative sa Uredbom EU ne bi trebao biti razlog za čini mi se brzopleto donošenje novog Zakona o hrani. Naglašavam još jednom ovo je prevažna problematika i trebalo je prije izrade Konačnog prijedloga zakona koji je danas pred nama provesti širu javnu raspravu iz koje bi zasigurno proizašao puno kvalitetniji materijal od ovog kojeg danas imamo na klupama. Ako se već to nije napravilo onda je barem trebalo raspravu o ovom Prijedlogu zakona provesti u dva čitanja kako bi se između jednog i drugog čitanja ovaj zakon mogao popraviti i doraditi. I to se propustilo učiniti i Klub SDP-a smatra da je Prijedlog zakona o hrani koji smo dobili loš, nedorečen i u nekim svojim odrednicama nejasan. Naglašavam još jednom zdravstvena ispravnost hrane ima veliko javnozdravstveno i društveno značenje. Osiguranje zdravstvene ispravnosti hrane bitno je radi sprečavanja bolesti koje se prenose hranom te stoga ima veliki javnozdravstveni značaj. Zbog toga Klub SDP-a smatra da nema nikakvog razloga da se dio ovlasti i dio poslova Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi prenosi isključivo u nadležnost Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva, kao što se predlaže ovim prijedlogom zakona. Ovim prijedlogom zakona Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi nema utjecaja u zakonodavnoj proceduri, akreditacija laboratorija se utvrđuje bez mišljenja Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, a predstavnici ministarstva izostavljeni su i iz tijela Hrvatske agencije za hranu. Smatramo da se na taj način razbija sustav koji je kada govorimo o zdravstvenoj ispravnosti hrane uspješno funkcionirao desetljećima. Desetljećima se taj sustav provodio u okviru zdravstvenog sustava. A da je bio uspješan najbolje govori činjenica da u Hrvatskoj nismo imali zabilježene epidemije širokih razmjera uzrokovane zdravstveno neispravnom hranom. Nemamo ništa protiv toga da Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva ima ključnu ulogu u komunikaciji sa Europskom unijom. Međutim, u provedbi zakona i daljnjoj podjeli nadležnosti Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi mora imati puno naglašeniju ulogu od ove koja se predviđa ovim prijedlogom zakona. Neosporno je da na zdravstvenu ispravnost hrane utječu brojni faktori, jer se radi o složenom procesu koji se sastoji od niza faza koje čine neprekinuti lanac, koji započinje samom primarnom proizvodnjom i proizvodnjom hrane za životinje, do prodaje ili dostave hrane potrošaču. Također je neosporno i to da sustav kontrole koji se temelji isključivo na kontroli finalnog proizvoda ne može učinkovito jamčiti zdravstvenu ispravnost hrane. Najučinkovitiji način da se rizik svede na najveću moguću mjeru je samokontrola odnosno provedba postupka temeljenih na načelima HASAP-a koji podrazumijeva utvrđivanje kritičnih točaka u procesu proizvodnje i njihovu stalnu kontrolu zajedno s primjenom dobre higijenske prakse. Već kad govorimo o HASAP-u potrebno je reći, da je njegova definicija izostala iz članka koji navodi definicije pojedinih pojmova. Naime, definicija i puni naziv sustava koji skraćeno nazivamo HASAP nigdje u zakonu nije dana. Zbog toga je potrebno u članku 3. znači onom stavku gdje se nabrajaju definicije dati puni naziv i definiciju ovog pojma. Primjenom HASAP-a primarnu odgovornost za osiguranje hrane koja je zdravstveno ispravna ima subjekt u poslovanju s hranom. Kada je u pitanju proizvodnja hrane nema nultog rizika, ali na ovaj način bi se rizik sveo na najmanju moguću mjeru. Da bi ovaj sustav u praksi dobro funkcionirao nužno je provoditi sustavnu kontrolu od strane nadležnih tijela. Nedavno smo na primjeru "Karlovačke pivovare" imali priliku se uvjeriti kako cijela priča može završiti. Ovaj put nažalost i sa smrtnim posljedicama ako izostane pravodobna i sustavna kontrola i to ne samo radnim danima već i vikendima, jer oni koji žele zaobići zakonske propise to najčešće rade preko vikenda, jer znaju da tada nadležne službe ne rade. Za provedbu sustavne kontrole kako bi se utvrdilo da li se subjekti u proizvodnji hrane pridržavaju svih onih mjera koje će osigurati zdravstveno ispravnu hranu treba nam dovoljan broj stručnih i educiranih inspektora koji uz to raspolažu potrebnom opremom, a ne da imamo situacije da inspektori nemaju na raspolaganju ni automobile za obilazak terena. Osim toga tu su i kontrolni laboratoriji koji da bi mogli udovoljiti svim zahtjevima koje pred njih postavlja suvremena tehnologija u proizvodnji hrane, moraju biti dobro ekipirani po pitanju stručnih i educiranih kadrova. I naravno, moraju biti opremljeni potrebnom aparaturom bez koje složene i zahtjevne analize jednostavno nije moguće obavljati. Bez svega toga kontrolu primjene odredbi ovog zakona neće biti moguće efikasno provoditi. Naravno da se automatski postavlja pitanje ima li Vlada dovoljno sredstava da se sve ovo može osigurati? U uvodnom dijelu ovoga prijedloga zakona objašnjava se način zatvaranja potrebne financijske konstrukcije koji nije baš precizno razrađen po stavkama kako bi se vidjelo koliko je sredstava predviđeno za realizaciju svih ovih potreba koje sam navela. A također nije jasno da li se planira povećanje broja inspektora što je također nužno kako bi se kontrole mogle sustavno i učinkovito provoditi. Člankom 14. prijedloga zakona utvrđuju se zahtjevi vezani za zdravstvenu ispravnost hrane. Klub SDP-a mišljenja je da je taj dio bio puno bolje i preciznije razrađen u sada važećem Zakonu o hrani i nije ga trebalo mijenjati. Zakon o hrani krovni je zakon koji utvrđuje u kojim se sve slučajevima neka hrana smatra zdravstveno neispravnom i na te odredbe pozivaju se svi oni subjekti koji moraju donijeti konačnu odluku da li je neka hrana prikladna za ljudsku upotrebu ili nije? Zbog toga smatramo, da nije dobro sužavati te odredbe u odnosu na sada važeći zakon, prvenstveno u odnosu na članak 13. i 15., još uvijek važećeg Zakona o hrani. Agencija za hranu treba biti u potpunosti neovisno tijelo i od političkih i od industrijskih interesa. Jedino na taj način će moći objektivno i neovisno isključivo na temelju znanstvenih spoznaja udovoljiti svim onim zahtjevima koje ovaj prijedlog zakona pred nju postavlja. Mišljenja smo da se ovim zakonom ta neovisnost neće osigurati. U članku 41. stav 1. između ostalog piše. Članovi Upravnog vijeća i Savjetodavnog vijeća te ravnatelj obavezuju se u javnom interesu djelovati neovisno. Potpisuju izjavu o nepostojanju interesa koji bi mogao utjecati na njihovu neovisnost. Isto tako glasi i stavak 2. koji se odnosi na članove Znanstvenog vijeća i Znanstvenih odbora. I u stavku 3. za članove Upravnog vijeća, Savjetodavnog vijeća itd. Za nepoštivanje ovih odredbi zakona, predlagatelj nije predvidio uvođenje nikakvih sankcija. Imajući u vidu brojne primjere koji više nego jasno ukazuju na to, da se u našem društvu bez primjerenih sankcija ne može baš pretjerano računati na savjest i odgovornost pojedinaca, klub SDP-a izražava sumnju da će se bez sankcija uspjeti osigurati neovisnost u radu pojedinih tijela agencije. A ta neovisnost o bilo kakvim utjecajima i, ili osobnim interesima je bez sumnje nužan preduvjet za objektivan rad Agencije za rad, koji će se temeljiti isključivo na znanstvenim spoznajama. U prijelaznim i završnim odredbama u članku 129. piše, da će Vlada Republike Hrvatske imenovati članove Upravnog vijeća, ravnatelja i zamjenika ravnatelja agencije u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Što je sa sadašnjim ravnateljem, njegovim zamjenikom i članovima Upravnog vijeća? Da li ova odredba znači da će njihov mandat prestati, imenovat će se novi ljudi? Ili će se potvrditi isti oni koji sada obnašaju te funkcije? U članku 76. piše, nadležno tijelo izrađuje jedinstveni višegodišnji Nacionalni plan kontrole. A što je s Godišnjim programom za provođenje inspekcijskih nadzora koji je nužan da bi se kontrole na godišnjoj razini provodile sustavno i planski a ne stihijski? Ta odredba zakona je u brzopletosti donošenja ovog prijedloga zakona očito negdje ispala ili možda zakonodavac to pitanje misli urediti na drugačiji način, što iz ovog materijala koji je pred nama nije vidljivo. Članak 94. stavak 2. glasi. Čelnik nadležnog tijela donosi provedbene propise kojima se propisuju zahtjevi kakvoće hrane koji se odnose na, pa se onda nabraja na što se sve odnose, da sad ne čitam. Ovaj članak je u suprotnosti sa uvodnim dijelom gdje piše, citiram: "Postojeći pravilnici koji reguliraju temeljne zahtjeve kakvoće, kvalitete gotovo svih prehrambenih proizvoda će se u dogovoru s prehrambenom industrijom stavljati izvan snage u okviru projekta Vlade Republike Hrvatske Hitro rezu." Kada sam to pročitala ostala sam zbunjena jer mi nije bilo jasno kako predlagatelj misli da će se provoditi kontrole kvalitete, na temelju kojih propisa. A onda članak 94. pobija tu tvrdnju iznesenu u uvodnom dijelu i ova dva stava zapravo treba uskladiti. Ili je u uvodnom dijelu trebalo malo bolje pojasniti na što se točno misli kad se kaže da pravilnici koji reguliraju temeljne zahtjeve kakvoće da će se stavljati van snage i mislim da ih obavezno, da bi se oni obavezno trebali dalje primjenjivati. Nadalje, klub SDP-a smatra da je rok od dvije godine za donošenje propisa koje je potrebno donijeti na temelju ovog zakona članak 127. predugačak rok jer bez provedbenih propisa neće se u praksi moći primjenjivati odredbe samog zakona odnosno on će ostati zapravo mrtvo slovo na papiru. Još jedna potvrda u prilog tvrdnji da sa donošenjem ovog zakona nije trebalo brzati. Ima dovoljno vremena da se izvrše sve potrebne radnje kako bi se kad zakon stupi na snagu mogao početi uspješno primjenjivati. Također smatramo da nije dobra odredba članka 136. stavka 2. koji određuje da stupanjem na snagu ovog zakona prestaje važiti odredba Zakona o genetski modificiranim organizmima koji su u suprotnosti s odredbama ovog zakona. Prilikom donošenja Zakona o genetski modificiranim organizmima naglašeno je kako se radi o izrazito osjetljivom području i zbog toga ga je potrebno regulirati posebnim zakonom kako bi se sve ono što se odnosi na GMO-e bilo pod strogom kontrolom i nadzorom. Ako imamo na umu sve posljedice koje upotrebom GMO proizvoda, GMO hrane i GMO hrane za životinje mogu nastati kada je u pitanju zdravlje ljudi, zdravlje okoliša i ukupnu poljoprivrednu proizvodnju u Republici Hrvatskoj trebalo bi dobro razmisliti o ovako predloženom rješenju članka 136. I još samo dvije primjedbe. U članku 7. stavak 1. piše: "U posebnim okolnostima kad je nakon procjene dostupnih informacija identificirana mogućnost štetnog djelovanja na zdravlje ali postoje znanstvene nedoumice mogu se poduzeti privremene nužne mjere.". Smatramo da u zakonskim regulativama nije upitno koristiti riječ "može" jer riječ "može" znači da se nešto može ali isto tako i ne mora ili ne treba učiniti. U zakonskim odredbama izričaj bi trebao biti jasan i ne bi trebalo stavljati dileme i mogućnosti dvojakog tumačenja. Treba jasno naglasiti da se radi o obvezi nadležnog tijela koje će onda snositi i odgovornost za eventualno neizvršavanje te obaveze a riječ "može" zasigurno nije u toj funkciji. Isto tako se ta riječ koristi i u članku 92. stavak 1. i 3. i trebalo bi je promijeniti. I na kraju, u ime kluba SDP-a još jednom naglašavam da je šteta što ovaj prijedlog zakona nije išao u dva čitanja jer bi se između prvog i drugog čitanja na temelju provedene rasprave prijedlog zakona mogao bitno popraviti. Ovako smo dobili površan i nedorečen Prijedlog zakona o hrani za kojega smatramo da ga se eventualno amandmanima može nešto popraviti i ovakav u ovom obliku kakav je pred nama ne možemo ga podržati, a naš konačni stav ovisit će o tome pretpostavljamo da će na temelju ove rasprave i Vlada izaći s nekim amandmanima i isto tako da će prihvatiti i amandmane koji su podneseni od strane klubova ili pojedinaca i o tome će onda ovisiti naš konačni stav da li ćemo ovaj zakon podržati. Hvala.
Hvala lijepa. Klub HNS-a poštovani zastupnik Željko Kurtov. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče, državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. U prijedlogu ovog zakona posebnu pozornost potrebno je posvetiti izboru čelnika tijela za procjenu rizika s obzirom na potrebu za njegovu neovisnošću poglavlje četiri, stranica 17. stavka 41. Prema predloženom nacrtu Prijedloga zakona o hrani, članak 30., ravnatelja i zamjenika ravnatelja agencije imenuje Vlada Republike Hrvatske između kandidata koje predloži čelnik nadležnog tijela ministar poljoprivrede nakon provedenog javnog natječaja. Budući da je članak 24. nacrta Prijedloga zakona o hrani usklađen sa člankom 46. Uredbe broj 178/2002. koji regulira pravnu osobnost agencije i u stavku 2. propisuje da agencija ima svojstvo pravne osobe te da u svim državama uživa najšire ovlasti koje zakon daje pravnim osobama. Trebalo je uskladiti članak 30. nacrta Prijedloga zakona o hrani. Dakle, ovakvim propisom određeno je da agencija bude podređena ministarstvu a po Zakonu o sustavu državne uprave "Narodne novine" br. 190/03. ministarstva su tijela državne uprave kao i takva ne mogu biti u nadređenom položaju u odnosu na ustanovu koja ima svojstvo pravne osobe čije je osnivanje i ustrojstvo uređeno Zakonom o ustanovama. Prema Uredbi broj 178/2002. članovi upravnog vijeća se imenuju po kriteriju osiguranja najviših standarda stručnosti, širokog raspona odgovarajućeg iskustva i najveće moguće geografske zastupljenosti te nema ograničenja u broju predstavnika pojedinih institucija koje je predloženo u nacrtu zakona, osim za udio predstavnika potrošača i nadležnog tijela. EU zakonodavstvom jasno je određen udio predstavnika potrošača u upravnom vijeću. U prijedlogu zakona otvara se mogućnost da se njihova mjesta zauzmu druge zainteresirane strane u prehrambenom lancu. Članak 130. stavak 2. ponavljani izbor za imenovanje ravnatelja i zamjenika ravnatelja nema opravdanja jer prijedlog nacrta zakona nisu izvršene konceptualne promjene Hrvatske agencije za hranu koje bi to zahtijevale niti se radi o osnivanju novog tijela, što ispada da je sve ovo politika, a politika bi najmanje trebala biti u ovome prijedlogu zakona i ticati se ovog zakona. Ja ću pokušati iz izvješća Odbora za poljoprivredu podcrtati neke stavove. Dajući potporu donošenju ovog zakona predstavnica Hrvatske gospodarske komore istaknula je da on daje drugi pristup i veću odgovornost kako samih subjekata koji posluju s hranom tako i onih koji ju nadziru, kontroliraju ili upravljaju rizikom. Kako možemo shvatiti ozbiljno ovu preporuku kad znamo da Hrvatska gospodarska komora nema nikakve mjere za sankcioniranje neprofesionalnog nastupa poslovnih subjekata na hrvatskom tržištu. Izvršeno, usklađeno iako je predlagatelj obrazlažući razloge za donošenje zakona istaknuo da su izvršena usklađenja sa EU odredbom 178/2002 u raspravi je izneseno mišljenje kako o tome nema izričite potrebe od strane Europske komisije. Iz ovog proizlazi da zakon nema potporu E komsije, Europske komisije što je u suprotnosti sa hitnim postupkom. Dalje, u daljnjoj raspravi izneseno je mišljenje kako je ovim zakonom trebalo osigurati takovu ulogu Agencije za hranu da ona bude u potpunosti neovisno tijelo od industrijskih i političkih interesa. Otvorena za rigorozne javne provjere i znanstveno autoritativna. Prema mišljenju izrečenog u raspravi to se iz ovog zakona ne vidi, prvenstveno iz odredba koje se odnose na definiranje menagementa Hrvatske agencije za hranu. Ako se ne osigura neovisnost Agencije za hranu, ali i stručnost onda ovaj zakon nema smisla niti se treba donositi jer će kvalitetu hrane određivati industrijski ili politički interesi odnosno osobna zarada a ne zaštita potrošaća i kvalitete hrane. Iznesena je također načelna primjedba kako ovaj zakon bez obzira koliko je dobar neće dati rezultate ako donošenjem provedbenih propisa bude kasnilo kao što je to bio slučaj za velik broj propisa temeljem Zakona o hrani iz 2003. godine. Tu je prije svega potrebno imati takove propise koji će regulirati najvažnije pitanje iz zakona, a to je licenciranje laboratorija kojih je sada u Hrvatskoj svega 6. Upravo donošenje podzakonskih akata trebalo bi se omogućiti da ovaj zakon saživi i bude provediv. Tj. provedbene propise se inače, inače se neće kaznene odredbe moći primjenjivati mada ih imamo. Neki članovi Odbora ističu da imaju, da primjena odredaba koje se odnose na novu hranu, GMO hranu i GMO hranu za životinje može omogućiti veliki uvoz takove hrane te ugroziti ekološku poljoprivrednu proizvodnju. Naime ukazano je da se postojanje i upotreba GMO hrane i GMO proizvoda ne može negirati ali bi ih trebalo koristiti samo u onoj mjeri u kojoj mogu pomoći zdravlju. A za proizvodnju hrane prednost treba dati integralnoj poljoprivrednoj proizvodnji. Ne znam koja to hrana GMO može pomoći zdravlju kad znamo da se u svijetu lome koplja najvećih stručnjaka od toga da li je GMO hrana uopće, da li je uopće zdrava za ljude i da li uopće treba biti u upotrebi za ljude jer nije dovoljno istražena ni ispitana a kamoli da bi ona mogla služiti za zdravlje. Imamo također izvješće Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Gdje isto i oni upozoravaju na činjenicu da sustav kontrole hrane desetljećima provodi u okviru zdravstvenog sustava, a ovim zakonom su ovlasti i dio poslova Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi prenijeti u nadležnost Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva. Tako Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi nema utjecaja u zakonodavnoj proceduri, a kreditacija laboratorija se utvrđuje bez mišljenja Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi a izostao je i nadzor i kontrola u Hrvatskoj agenciji za hranu. Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva i vodnog gospodarstva, mišljenje je članova Odbora treba imati ključnu ulogu u komisiji s EU institucijama nadležnim za ovo područje kao i kontrolu i funkcioniranje, funkcioniranja cjelokupnog sustava. Međutim u provedbi zakona i daljnjoj podjeli nadležnosti i odgovornosti mora biti jače naglašena uloga Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi gdje oni idu sa svojim amandmanima. Mislim da ovo što smo do sad pokazali, postoje i neke nelogičnosti da ovaj zakon bi trebao ići i u drugo čitanje. Da nema potrebe za hitnošću. Jer ovo prvenstveno nije politički zakon niti je ovo politička odluka. Ja mislim da nema razloga nikakvog, ni HDZ ni SDP ni HNS ni HSS ni HSP da razmišljamo drugačije nego da zaštitimo interese naših građana i da donesemo kvalitetan Zakon o hrani radi interesa naših novih naraštaja. Prema tome mislim da treba ići u drugo čitanje i ja ispred Hrvatske narodne stranke ću na kraju to i zatražiti. Međutim moram vam pokušati prikazati dva primjera iz povijesti. Jedan iz prošle, a jedan vrlo bliske odgovor ministra. '44. godine u Italiji američka vojska je proizvela keks u kojem je bilo 70 posto bjelančevina. Kad ga je vojska jela nije imala ni energije ni snage jer taj keks je bio proizveden od runa ovaca. A imao je 70% bjelančevina. Ono se ne može utvrditi nikakvim laboratorijem, pretragama ni bilo čim. Samo se može utvrditi da je od ovce i da je bjelančevina. I što se dešava? Normalno u ljudskom organizmu on ne može se probaviti. Znači u biti jedete dasku. Mene je strah da i danas u našoj proizvodnji imamo slične načine jer meljući hranu, papke od stoke koja se prerađiva nije moguće utvrditi o kojim dijelovima mesa se radi nego je samo moguće utvrditi od koje sorte? Da li je od svinje, da li je od teletine, da li je od ovce? A da li je to papak, rep ili koža ili vuna ili dlaka to uopće nije moguće utvrditi. I bojim se da nam se to ne desi i da nam se iz uvoza upravo takva hrana ne podmetne kao državi koja nije dobro organizirana i ne zna dobro čuvati svoje interese građana. I zato ovo pitanje koje je moj kolega, sad ću vam ga pročitati, koje je moj kolega postavio ministru pitanje je vrlo jednostavno: «Koliko uzoraka laboratoriji na granici, na granicama Hrvatske uzmu godišnje?» Dobili smo odgovor: «Na Rupama se godišnje uzme 161 uzorak. U Rijeci 419 uzoraka. Na Goričanu 82 uzorka. U Pločama 113 uzoraka. Macelj i ovi granični prijelazi otprilike dnevno prođe do 1000 šlepera hrane». Ja vas pitam koliko hrane uđe u Hrvatsku koja ne uzme se uzorak niti se on može iskontrolirati i koja je povratna informacija ako ta carinska ispostava recimo u Rupama šalje na neku carinsku uspostavu u Osijek ili u Zadar i da li oni imaju tamo uvjete za kontrolu te hrane. A znate koji su to uvjeti? Da ima pilu, da otkine komad, ne znam smrznutog mesa. Ili da ima frižider da stavi neku konzervu u frižider da bi je mogao slati dalje na analizu. Zato mislim da je ovaj zakon preozbiljan, da on uopće nije politički. Da svi mi jednaki imamo interes ovdje, da premijer Sanader, Predsjednik države, kolegice i kolege vi i ja imamo svi isti interes da naša djeca i unučad jedu zdravu hranu i u budućnosti mislim da ovaj zakon treba ići u drugo čitanje i da pokušamo napraviti najbolje što možemo za dobrobit svih nas i mislim da državni tajnik i Ministarstvo poljoprivrede u najboljoj namjeri ne bi trebali imati ništa protiv toga jer nema neke posebne žurbe ni hitnoće da bi se ovo napravilo. Prema tome, stav Hrvatske narodne stranke je jasan. Mi tražimo drugo čitanje da bi ovaj zakon napravili što boljim, što efikasnijim. Kod nas u Dalmaciji se kaže da čovik i tovar znaju više, a ako nas bude više ljudi diskutiralo o ovom i javna rasprava se provede mislim da ćemo donijeti kvalitetan i dobar zakon, a bila bi šteta da to ne napravimo. Hvala lijepo.
Hvala. Jel ova poslovica vrijedi i u obrnutom redoslijedu riječi? Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Dorotea Pešić Bukovac.
Hvala gospodine predsjedniče. Evo samo možda što se tiče geografskog pojma kaže gospodin Kurtov na graničnom prijelazu Rupama. Nije to je granični prijelaz Rupa ili u graničnom prijelazu Rupi. Rupama ne postoji. Evo tek toliko da znate.
Uvijek se. Znanje je uvijek dobro došlo da se i znanje usavršava. Klub HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče. Pa gledajte nama je jasno da Vlada ima rok da do 31. trebamo imati ovaj Zakon o hrani, je došlo iz Bruxellesa. Ali nam je nejasno zašto se tako dugo čekalo sa ovim zakonom. Zašto nije napravljen kako bi trebao biti napravljen, jer ovo je vrlo značajan zakon, znači Zakon o hrani koji bi se trebao, temeljna svrha je zaštita znači života i zdravlja ljudi. Prema tome, trebala se provesti jedna široka javna rasprava i trebalo je obaviti donošenje ovoga zakona u dva čitanja. Naime, ovaj zakon se jednako će se odnositi i primjenjivati kako na kumicu na placu tako na PIK Vrbovec i na prosječnog potrošača. Znači, jednako se odnosi i primjenjuje, odnosno oni ga isto moraju primjenjivati. Znači, kumica s placa, PIK Vrbovec i prosječni potrošač hrane. Je li oni razumiju ovaj tekst zakona? Ne razumiju. A oni bi ga trebali primjenjivati. Evo pročitajte si članak peti tako će kumica trebati kod primjene propisa o hrani, znači kad se bavi proizvodnjom hrane imati u vidu i postojeće međunarodne standarde i one koji su u pripremi. Jel vi uopće znate što ste tu napisali? Znači tako bi se to trebalo odnositi i primjenjivati, ali kad smo vidjeli da je to u biti opet riječ o bukvalnom prijevodu direktiva i drugih propisa pravnih stečevina Europske unije onda nam je jasno da ovaj tekst kada je preveden vjerojatno ga ne razumije ni onaj koji ga je prevodio i tko ga je pisao. I kako će ga onda znati primjenjivati i provoditi kumica s placa, prosječni potrošač i svi mi ovdje kad je nerazumljiv. Riječ je znači o prijevodu bukvalnom direktiva i drugih propisa pravnih stečevina Europske unije sa engleskoga i to tako da onaj koji je prevodio i koji je pisao ne razumije materiju, a budući ne razumije materiju onda smo dobili ovakav konačni proizvod. Naime, čak je i sintagma i stil prijevoda totalno engleski. Sintagma i sintaksa anglikanski je. Pogledajte prvi članak pa će vam sve biti jasno. Veli ovim se zakonom uređuje temelj za osiguranje visoke razine zaštite zdravlja, interesa potrošača, u vezi s hranom uzimajući u obzir posebne, posebice razlike u opskrbi hranom i svega ostalog. Vidite, već je od početka vidljivo kakav je stil. Znači, bukvalni polu prijevod, prijevod sa engleskoga da ga na kraju nitko ne razumije. I to je već sustavno što dobivamo iz Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva i stvarno Vlada se treba pobrinuti da konačno napravimo u svakom ministarstvu znam da nemaju mogućnosti i kadrova napraviti ekipu pravnika i stručnjaka i prevoditelja koji kad se bave prijevodom direktiva i sa usklađivanjem hrvatskog zakonodavstva sa pravnim stečevinama Europske unije onda to mora biti obavljeno tako da ga i oni razumiju i da znaju o čemu je riječ i da je simuliraju da znaju kako i na koji način će se to provoditi. Jer ako ovakve zakone budemo donosili, a odnosi se kažem i na kumicu i na PIK Vrbovec i na sve one koji se bave znači ne samo proizvodnjom hrane, nego koji jesu u bilo kakvom odnosu i vezano za hranu. Prema tome, zbog toga također apeliramo i predlažemo bez obzira što je rok 31. da se ovaj zakon pošalje u drugo čitanje jer ne znam kako će i odbor, zakonodavstvo, kako ćemo mi uopće obaviti i redakciju i sve ono što je potrebno napraviti jer to je nemoguće kako su te postavljene, kakve su dikcije rečenica, kakvi su sklopovi rečenica, koje su sve nedorečenosti. A u biti ako se uzme i rezultati screeninga za prošlu godinu vidljivo je da u ovome ne obuhvaćamo ni sve propise, ni pravne stečevine Europske unije jer rezultati “Sfinga“ su bili dosta poražavajući za ovaj dio za ministarstvo. I sad se otvara još jedan prijepor kao sukob između dva ministarstva što je bilo i na odborima u Hrvatskome saboru. Znači, Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva i Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi. U biti to je sukob između dva lobija, dvije inspekcije, veterinarske i sanitarne inspekcije tko će biti tu glavni jer onda se zna kakva su pravila igre. To su loša rješenja da su općenito inspekcije u sastavu bilo ministarstva jednoga, bilo ministarstva drugoga, jer onda ide po onoj narodnoj “kadija te tuži kadija te sudi“. Naše stajalište je tu jasno i nedvojbeno. Sve inspekcije moraju biti zasebno u okviru Državnog inspektorata koji će biti vezan uz predsjednika Vlade i onda će biti sasvim druga situacija i u primjeni i u provedbi i u nadzoru. Kako može inspekcija nešto napraviti ako joj ministar to ne dopusti? Ako je to izdvojeno kao što je recimo švedski slučaj, švedski primjer inspekcija je samostalna i onda će biti sasvim drugi i bolji rezultati i imat ćemo bolje jamstvo za primjenu i provedbu svih zakona i za zaštitu u ovome slučaju i potrošača i svih subjekata odnosno da znamo da jedemo zdravu i zdravstveno ispravnu hranu. Također je tu i vezano ovo pitanje laboratorija i svega ostaloga. Po nama u klubu HSP-a to se treba na sasvim drugačiji način postaviti da te certifikate prije svega će davati ovlašteni laboratorij koji će odrediti Vlada, a u drugome stupnju to će nadzirati inspektori. Jer ako inspektor sudjeluje zajedno sa laboratorijem u prvome stupnju tu onda je su moguće razno razne makinacije i sve ostale stvari za koje smo čuli od kolega već ranije što sve moguće je na ovome području se događati. Da ne govorim o ovoj odgodi sustava KASAP i svega ostalog. Znači to je već dovoljno razloga da ovaj zakon stvarno uputimo u drugo čitanje. Jer ne mogu ga popraviti amandmani. Njega je nemoguće popraviti kad je tako loše napravljen da ga je stvarno nemoguće popraviti. Bilo bi ga jedino moguće popraviti da Odbor za zakonodavstvo da amandmane, jedan amandman i da cijeli tekst zakona zamjenjuje sa novim tekstom zakona. To bi jedino bilo moguće. Ali za to je isto također bi trebalo dosta vremena. I sad gledajte ovu Agenciju za hranu, to je gospodin Pankretić govorio, znači za, kad je on bio ministar onda je donesen važeći Zakon o hrani. Ali nažalost niti onda niti sada nisu jasni ti zadaci. Ona ima iste zadatke kao što je imala i prije, ima i sad iste zadatke. A oni bi se mogli svesti na to da je Agencija sakupljač informacija i statistički analitičar. I s pravom su nas pitali kod screeninga prema našim saznanjima, a koja svrha vama te vaše Agencije. Koja je svrha Agencije za hranu? Kao samo ime što govori treba imati i ulogu i zadaću i sve ostalo, a ne biti puki skupljač informacija i statistički analitičar. Prema tome mislim da je iluzorno da bilo što pokušamo popraviti u nečemo što je nepopravljivo. Jedino je rješenje da ovaj zakon bez obzira na ovaj rok iz Europske unije ipak uputimo u drugo čitanje. I to tako da će biti jasan i razumljiv. Da će pravila igre biti određena, jasna će biti pravila igre i da će ga razumjeti jer se primjenjuje kažem u ime kluba Hrvatske stranke prava isto na kumicu s placa, na PIK Vrbovec i ostale, a i Lactalis valjda će se i na njega primjenjivati i na prosječnog potrošača. Ako ga oni ne razumiju mi ga isto ne razumijemo. Razgovarali smo i sa kolegama iz drugih stranaka koji također isto smatraju da je ovo riječ o vrlo lošem zakonu, poglavito u onome dijelu prijevoda, nerazumijevanja ni sadržaja, ni teksta i protivan je znači pravnim pravilima legislative u Hrvatskoj. Prema tome idimo u drugo čitanje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sukladno članku 207. stavak 2. isteklo je vrijeme za prijavu za pojedinačnu raspravu. U ime Hrvatske demokratske zajednice uvažena zastupnica Mirjana Brnadić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Klub HDZ-a podržat će donošenje Zakona o hrani. Svoj osvrt Zakona o hrani počela bih konstatacijom da je sigurnost hrane nacionalno pitanje. Isto tako želim naglasiti da je od vremena doktora Andrije Štampara do danas osiguranje zdravstveno ispravne hrane uvijek bio ključni prioritet javnog zdravstva. Da je naš sustav sigurnosti hrane i do sada besprijekorno funkcionirao dokaz je što ni u miru ni u Domovinskom ratu nismo imali većih epidemija ni ekscesa, a sa pojavom određenih kriznih situacija uvijek smo se urgentno organizirali, horizontalnom i vertikalnom koordinacijom svih upravnih i nadzornih tijela uključenih u sustav na državnoj i lokalnoj razini. Budući da sam većinu svog radnog vijeka obavljala poslove sanitarnog inspektora, a u zadnjih nekoliko godina na čelu sam Zavoda za javno zdravstvo dužna sam radi svih svojih kolega diljem Hrvatske osvrnuti se na dosadašnja postignuća i organizaciju sustava za sigurnost hrane u javnom zdravstvu na kojem nam zavide mnogo razvijenije zemlje od naše. Zdravstvo je preuzevši odgovornost za zdravlje stanovništva, te vodeći se načelima bogate tradicije javnog zdravstva izgradilo mrežu Zavoda za javno zdravstvo. Uspostavljena je i sanitarna inspekcija koja povezuje sustav sprječavanja i suzbijanja bolesti sa sustavom kontrole zdravstvene ispravnosti hrane i praćenja rizika iz okoliša. Sustav zdravstvene ispravnosti obuhvaća edukaciju osoba koje na radnom mjestu dolaze u dodir sa namirnicama, epidemiološki nadzor nad tim osobama, laboratorijsku kontrolu zdravstvene ispravnosti namirnica, odnosno hrane, prijavu i obradu oboljelih kao i obradu epidemija koje se prenose hranom i vodom. Nadalje, sustav zdravstvene ispravnosti obuhvaća izradu propisa i standarda zdravstvene ispravnosti i niz drugih aktivnosti koje zajedno čine učinkovit sustav osiguranja zdravstvene ispravnosti hrane i zaštite zdravlja potrošača. 250 sanitarnih inspektora različitih struka, od liječnika, sanitarnih inžinjera, prehrambenih biotehnologa, kemičara, u potpunosti je ispunilo sve zahtjeve koje je pred njih stavila dobra preventivna zdravstvena praksa i svojim znanjem i organizacijom mogu u potpunosti ispuniti sve zahtjeve koje EU stavlja pred inspekcijski nadzor nad proizvodnjom, distribucijom i potrošnjom hrane. Sanitarna inspekcija zdravstvenim nadzorom nad krajnjim dijelovima lanca, tzv. moto od polja do stola, a to znači u distribuciji, prodaju, usluzi i ugostiteljstvu daje rekla bih najznačajniju vrijednost sustavu zaštite zdravlja potrošača, odnosno predstavlja zadnju barijeru koja osigurava da potrošač konzumira neškodljivo i zdravstveno ispravnu hranu. Svakako da novi trendovi u proizvodnji i preradi, distribuciji i potrošnji hrane te uvjeti i način življenja nužno zahtijevaju drukčiji pristup u organizaciji sigurnosti hrane te potpuno jasan pristup iz ovog zakona, a to je poznati moto od polja do stola. Kratko bih komentirala odredbe ovog zakona i rekla bih da zakon osigurava sva načela europskog paketa mjera o higijeni hrane. Dakle subjekt u poslovanju s hranom ima primarnu odgovornost za osiguranje zdravstvene ispravnosti hrane, uvođenjem i primjenom HASAP-a i primjenom dobre higijenske prakse. Uspostavlja se sustav kontrole od polja do stola. Procjena rizika odvaja se od procesa upravljanja rizikom. Uspostavlja se sljedivost u poslovanju s hranom itd. itd. Dakle sve o tome smo čuli već od državnog tajnika u uvodnom izlaganju pa ne bih sada željela ponavljati. Međutim detaljno iščitavajući prijedlog Zakona o hrani moram u ime kluba HDZ-a, izraziti zadovoljstvo sa predloženim zakonskim rješenjima, ali i određena neslaganja sa pojedinim odredbama. Tako članak 28. u kojem se govori o sustavu upravnog vijeća Agencije za hranu, držimo da je nemoguće razlučiti koje ministarstvo ima više udjela u poslovima sigurnosti hrane, da li je to Ministarstvo poljoprivrede ili Ministarstvo zdravstva. Ne bih sada otvarala temu da li bi bilo bolje da je nadležno tijelo Ministarstvo zdravstva kao što je to npr. u Njemačkoj, Irskoj, Belgiji, Nizozemskoj, Španjolskoj, Portugalu i to zbog ukupne uloge Ministarstva zdravstva u povijesti hrvatskog zdravstva i zbog toga što je zdravstvo na prvom mjestu čovjek, potrošač i njegovo zdravlje, odnosno zdravlje nacije. No to je politička odluka i u to ne ulazimo. Ali još jednom naglašavamo da je odgovornost za sigurnost hrane jednaka i Ministarstvu zdravstva i Ministarstvu poljoprivrede i zbog toga smatramo da upravnom vijeću kao i u savjetodavnom vijeću treba biti po dva predstavnika Ministarstva poljoprivrede i Ministarstva zdravstva. U članku 52. u kojem se govori o registraciji i odobravanju objekata, stavku 3. i 4. objekti koji podliježu odobravanju utvrđuju se provedbenim propisom koji donosi čelnik nadležnog tijela. Držimo da bi s obzirom da će među tim objektima biti objekata iz nadležnosti Ministarstva zdravstva, da se provedbeni propis donese uz suglasnost ministra zdravstva. Isto tako u članku 54. stav 1. i članku 56. upisnik odobrenih objekata i ovlasti za donošenje provedbenih propisa, dakle analogno članku 52. i ovdje Ministarstvo zdravstva mora sudjelovati u izradi provedbenih propisa tim više što se stalno naglašava da je bit u jedinstvenom provođenju navedenih propisa, a nigdje ne stoji da propis mora donijeti jedno tijelo. Članak 81. službeni laboratorij. Na početku sam istaknula značajnu ulogu Zavoda za javno zdravstvo u cjelovitom sustavu sigurnosti hrane. Ulažući u opremu i kadrove laboratorij zavoda dosegli su zavidne standarde, a neki su veći i akreditirani po europskim standardima ili su u fazi akreditacije. Do sada im je uvjete kojima moraju udovoljavati utvrđivalo Ministarstvo nadležno za zdravstvo što je i logično, budući da se u laboratorijima zavoda kontrolira zdravstvena ispravnost namirnica i predmeta opće uporabe. Nelogično je i po meni neprihvatljivo da ministar poljoprivrede utvrđuje uvjete kojima moraju udovoljavati laboratoriji Zavoda za javno zdravstvo te da ih ovlašćuje za službene kontrole, tim više što je ovim zakonom utvrđeno da Ministarstvo zdravstva mora utvrditi monitoring za područje svoje nadležnosti, mora osigurati sredstva za provođenje monitoringa pa bi valjda trebalo i ovlašćivati laboratorije za svoje službene kontrole. Dakle da zaključim. Prihvaćanjem nužnih amandmana možemo imati dobar Zakon o hrani, zakon usklađen sa zakonodavstvom Europske unije, zakon koji će osigurati sljedivost sigurnosti hrane od pola do stola, djelotvorniji sustav kontrole i konačno zaštitu zdravlja potrošača te klub HDZ-a podržava njegovo donošenje. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba HSLS-a, uvaženi zastupnik Zlatko Kramarić.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Prijedlog zakona o hrani se usklađuje s pravnom regulativom država članica Europske unije, odnosno s novim uredbama koje su donesene u Europskoj uniji nakon 2003. godine. Postojeći Zakon o hrani koji je donesen 2003. godine bio je usklađen sa svim propisima Europske unije koji su tada bili na snazi, no nakon toga Europska unija je donijela nove uredbe koje sada zahtijevaju dodatna i opsežna usklađivanja postojećeg zakona s njima, između ostaloga odnose se i na genetski modificiranu hranu, hranu za životinje, zatim kategoriju tzv. nove hrane i na novi sustav sigurne hrane, tzv. sigurnosni paket. Pregovori u poglavlju 12. sigurnost hrane, veterinarstvo i fito sanitarna politika te poglavlje 11. poljoprivreda i ruralni razvitak pridaju posebnu važnost usklađivanju u ovom području što će zacijelo osigurati nesmetane pregovore. Ovim se zakonom također daje veća ovlast Agenciji za hranu, uspostavlja se sustav brzog uzbunjivanja, upravljanja krizom i hitnim slučajevima, a i stvaraju se pretpostavke da se službene kontrole obavljaju učinkovito i racionalno te da je rješenje problema mogućeg sukoba interesa određivanje … [[Ne razumije se.]] tijela u ovom prijedlogu zakona to bi bilo Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva i vodnog gospodarstva, zatim se propisuju oznake zemljopisnog podrijetla, tradicionalnog ugleda izvornosti hrane, te način i registracije tih proizvoda. Po mišljenju kluba HSLS-a dobro da je u članku 1. ovoga zakona, odnosno u stavku 3. koji među ostalima propisuje da se zakon neće primjenjivati na primarnu proizvodnju namijenjenu za osobnu uporabu u domaćinstvima te pripremu i skladištenje hrane u domaćinstvu namijenjenu za osobnu potrošnju. Naime posvema je jasno da naša mala domaćinstva ne bi mogla ispuniti kriterije koje propisuje ovaj zakon koji je u nekim odredbama i više nego strog. To znači da će naša domaćinstva i nadalje nastaviti proizvodnju, proizvoditi hranu za osobnu uporabu na tradicionalni način tako da nema opasnosti za naš sir i vrhnje. U članku 3. ovoga konačnoga prijedloga zakona koji govori o značenju pojedinih pojmova pod pojmom nadležno tijelo, navedeno je samo Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva kao središnje tijelo državne uprave odgovorno za zdravstvenu ispravnost, higijenu i kakvoću hrane, hrane za životinje, organizaciju službenih kontrola i koja predstavlja kontakt točku prema Europskoj komisiji. U zakonu iz 2003. godine u nadležna tijela su se ubrajala i tijela koja upravljaju rizikom, a to su onda bila Hrvatska agencija za hranu, Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva kao i Ministarstvo zdravstva. Dobro je da se o ovom prijedlogu … i govorilo za zdravstvenu ispravnost, higijenu i kakvoću hrane te se time točno odredila odgovornost za navedene probleme. U ovom prijedlogu zakona stoji odredba da Hrvatska agencija za hranu i nadležno tijelo, tj. Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva i vodnog gospodarstva surađuje u promicanju učinkovite povezanosti funkcija procjene rizika, upravljanja rizikom i obavještavanju o riziku kada se radi o ispravnosti hrane iz čega je vidljivo da je Ministarstvo zdravstva potpuno maknuto kao institucija koja bi također trebala surađivati na tom području. No, ono što može ovdje izazvati jedno određeno pitanje, da iz ovoga zakona kažem iz 2003. godine kada su se u nadležna tijela koja su se ubrajala, koja su upravljala rizikom pa se onda kažem spominjala Hrvatska agencija za hranu i Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva, vodnoga gospodarstva kao i Ministarstvo zdravstva, kako ova sada nova odredba uopće korespondira sa white paper on foot safety, to je dokument Europske Komisije koji je služio kao podloga za izradu europskoga Zakona o hrani, tj. uredba Europske zajednice broj 178/2002. U navedenom dokumentu u poglavlju broj 4. kaže se da se, nalaže se da se tijela za procjenu rizika u hrani moraju biti neovisna od industrijskih i političkih interesa, nadalje da moraju biti otvorena za rigorozne i javne provjere i znanstveno-autoritativna. Nadalje, posebnu pozornost u tom white paperu je kaže se treba posvetiti izboru čelnika tijela za procjenu rizika s obzirom na potrebu za njegovom neovisnošću, opet u poglavlju 4. tog white papera. Prema predloženim Nacrtu prijedloga Zakona o hrani u članku 30. ravnatelja i zamjenika ravnatelja agencije imenuje Vlada Republike Hrvatske između kandidata koji predlaže čelnik nadležnoga tijela, znači ministar poljoprivrede nakon provedenoga javnoga natječaja. Postavlja se doista pitanje da li se ova naša nova odredba ovog Prijedloga zakona, da li je u suprotnosti sa ovim white paperom. Kažem neću ništa prejudicirati, samo kažem evo postavljam ovo pitanje koje su meni iz naše Agencije za hranu sugerirali da bi trebalo postaviti predlagatelju. Nadalje, trebalo bi razmotriti mogućnost da Ministarstvo zdravstva kao institucija i dalje surađuje s navedenim tijelima u promicanju učinkovite povezanosti i funkcije rizika, to smatra klub HSLS-a, zatim da upravlja rizikom i obavještanja rizikom kada se radi o ispravnosti hrane i hrane za životinje, te bi znanje svojih stručnjaka zasigurno pridonijela odgovarajućoj procjeni sigurnosti jer se ovdje ipak radi o zdravlju ljudi i ispravnosti hrane što jedno bez drugoga ipak ne ide. Ovim se Prijedlogom zakona Agenciji za hranu daje obvezno davanje više vrsta znanstvenih savjeta i mišljenja bilo da se radi o pitanjima prehrane ljudi, proizvodima koji nisu hrana i hrana za životinje, te pitanjima koja su povezana sa zdravljem i dobrobiti životinja. Smatramo da nećemo očekivati da se jedna agencija koja ima operativnu i implementarnu funkciju najviše bavi zdravstvenim radom. Po našem mišljenju tim bi se trebali baviti Prehrambeno-biotehnološki fakultet i njihovi instituti u Osijeku i Zagrebu, a svakako manja agencija, a agencija bi se trebala isključivo baviti zaštitom potrošača od loših i patvorenih proizvoda te da bude operativna i da utvrđuje kriterije po kojima se nešto može proizvoditi, odnosno uvoziti, deklarirati te stavljati u promet. Treba postaviti pitanje što je s utvrđivanjem pesticida u voću i povrću, na tržnicama i tko će provoditi te analize. U članku 7. stavku 1. ovoga Zakona stoji da se u posebnim okolnostima, odnosno kad je nakon procjene dostupnih informacija identificirana mogućnost štetnoga djelovanja na zdravlje, ali da postoje znanstvene nedoumice mogu poduzimati … [[Govornik se ne razumije.]] nužne mjere upravljanja rizikom prijeko potrebnim za osiguranje najviše moguće razine zaštite zdravlja, do pribavljanja daljnjih znanstvenih informacija potrebitih za cjelokupnu procjenu rizika. Po našem mišljenju u klubu izraz mogu treba se promijeniti u moraju, ovaj kondicional ovako je vrlo, uvijek je neodređen i mislimo da ovdje ipak je kudikamo bolje da stoji jedan imperativni oblik kako bi se svaki rizik sveo ipak na najmanju moguću mjeru te da bi se spriječile i najmanje moguće štetne pozicije za zdravlje ljudi. Članak 10. po našem mišljenju trebalo bi preciznije definirati te u njega treba uvrstiti da je nadležno tijelo obvezno obavijestiti javnost o bilo kakvom riziku, njegovoj prirodi i njegovom mogućem utjecaju na zdravlje ljudi te u skladu s tim poduzimati odgovarajuće radnje. Posebice se treba osvrnuti na dio odredbe ovoga Prijedloga zakona koji se tiču genetski modificirane hrane i genetski modificirane hrane za životinje. Svakako treba pohvaliti odredbu koja propisuje da se sva hrana i sastojci i sadržaj genetski modificirane organizme moraju posebno i vidljivo označiti oznakom "ovaj proizvod potječe od genetski modificiranih organizama". Međutim, kako su takve slične oznake napisane najčešće jedva vidljivim veličinom slova, a svima nama manje-više su potrebne ipak i očale da čitamo, bilo bi dobro da se razmotri mogućnost da se ambalaža, tj. pakiranje takvih proizvoda označi simbolom prepoznatljive boje koja bi odmah upućivala na to da se radi o proizvodu koji sadrži genetski modificirane organizme. Ovim Zakonom predviđeno je da Hrvatska agencija za hranu da se koristila laboratorijem za detektiranje tih organizama što je po našem mišljenju dobro, jer će se time svakako poboljšati i postrožiti kontroliranje tržišta proizvodima koji sadrže te genetski modificirane organizme. Međutim, ono na što nevladine udruge za zaštitu okoliša upozoravaju to je nedostatak odredbe u označavanju hrane koja sadržava te organizme, a koja ne obuhvaća stočnu hranu niti se na žalost ne bavi problematikom uvoza genetski modificiranih sjemena. Puštanje genetski modificiranih organizama u okoliš, npr. genetski modificiranoga sjemena po našem mišljenju je veliki problem i kosi se sa tradicionalnom ekološkom poljoprivredom koja bi na neki način ipak trebala biti naš prioritet. Dobro je da su ovaj Zakon unesene odredbe koje daju mogućnost da hrani može biti dodijeljena oznaka tradicionalnog ugleda, izvornosti i zemljopisnog podrijetla što do sada se nije na žalost koristilo, te da se kao takve i mogu registrirati na našem, ne samo našem nego uopće na tržištu. Ono što mislimo da nije dobro, a to je da ovaj Zakon predviđa izradbu velikog broja provedbenih propisa za čije je provođenje predviđen rok od 2 godine što kad se treba zakon implementirati u praksu uistinu po našem mišljenju jedno predugo razdoblje i svakako bi ga trebalo smanjiti, evo mi predlažemo na godinu dana kao npr. što se to dogodilo u Prijedlogu Zakona o veterinarstvu, a inače smatramo da, dajemo potporu ovome Prijedlogu zakona upravo i s time da vidimo kolika je ta njegova još, evo ubuduće to dobivamo upozorenja da ovaj Prijedlog zakona nije u potpunosti usklađen sa uredbom Europske zajednice broj 178/2002 pa da vidimo da li je tu doista je riječ o nekoj, … [[Govornik se ne razumije.]] neku političku intervenciju kao što nam se sugerira iz Hrvatske agencije za hranu ili je doista i dalje sve transparentno i da je zajamčena, da tijela za procjenu rizika hrane da su neovisna od industrijskih i političkih interesa i da svaka procjena rizika mora biti, imati mogućnost javne rigorozne provjere i mora biti znanstvena, autoritativna kako bi doista uopće i svaku mogućnost rizika smanjila na minimum. Ali i bez obzira na to kažem klub HSLS-a daje potporu. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvaženi zastupnik Ivan Kolar.
Hvala lijepa uvaženi gospodine potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnicima, dame i gospodo zastupnici. Dopustite mi par svojih misli da iznesem u vezi ovoga Zakona o hrani. Ja toplo vjerujem da mi ovaj Zakon donosimo radi sebe, a ne radi Europske unije. Pretpostavka da tu ne bi trebalo biti nekakve dileme. Očito da u takvom razmišljanju prihvaćamo momentalno izazove koji su pred nama, a da zapravo pravu analizu stanja u kojem se momentalno nalazimo svi skupa provedbenih propisa koji su na snazi, a koji se ne provode zapravo i nemamo. Mi nemamo prethodnu analizu. Zapravo zbog čega Zakon o hrani do sada, koji je bil na snagi nije zaživel? Zbog čega naša Agencija za hranu koju smo imali, nije zaživela u onom do kraja smislu riči i gdje je trebala zapravo vršiti nadzor kakvoće pa i biti u funkciji domaće proizvodnje i osporavati "x" proizvoda koji su dolazili na naše tržite? Osobno mislim da je zakon percepciji i nastojanju u smislu da domaća proizvodnja stvarno bude na jednoj visokoj razini i zaštićena. Ali mislim da je tu zadatak mjerodavnih institucija. Sada govorimo o agenciji i ovom ustanovljavanju ove, za kontrolu nadležnoga tijela koje će kontrolirati sigurnost hrane, baš na uvezenoj hrani i nemogućnosti svega i svačega da uđe. Naime ako, a po prvi put govorimo v Republici Hrvatskoj da pokušavamo proizvođača osposobiti i zapravo mu dati jednu odgovornost tzv. samokontrole gdje bi on stvarno bil sudionik proizvodnje i jedan v lancu najodgovornijih sudionika. Ja sada, a to sam postavil i već prije pitanje, kol'ko smo mi u tom smislu napredovali? I zapravo, tko je taj, koje su to institucije i koga smo mi pripremili, da bi poljoprivredni proizvođač, primjerice povrtlar ili voćar, ratar ili stočar, bil taj koji bi mogel sima nama jamčiti da je njegova proizvodnja napravljena, ali stvarno na onaj odgovarajući način? Naime, tu upozoravam sve nas da smo propustili vrijeme prilagodbe, školovanja, educiranja putem seminara, putem predavanja ne znam na koji način, da zapravo svi oni sudionici v proizvodnji moraju za to biti osposobljeni, imati određene certifikate. I jasno da onda oni svojim znanjem jamče proizvodnji, da je to to. Pretpostavka da pred nama stoji veliki posel i da to moramo napraviti inače samokontrole, radi samokontrole nema i vjerovanja na riječ nekomu ako nije osposobljen za tu proizvodnju nema ništ. Znači, pod hitno ne radi drugih, nego radi sebe, osposobljavanje kao imperativ i to pod jednim povoljnim načinom gdje država se mora uključiti, gdje se moraju, gdje mi moramo svi skupa biti sudionici i to znati napraviti. Da bi taj segment poljoprivredne ili stočarske bilo koje proizvodnje zapravo uspio i da bi u tom lancu taj sudionik v proizvodnji bil jamstvo da je hrana koja se proizvodi ili biljnoga ili životinjskoga porijekla ispravno hranjena, ono kaj traži Europska unija, životinja da je dobro timarena marom dobroga gospodara. I da v konačnici zdravu hranu jedemo. Sada dok ja govorim to z aspekta nas, te prilagodbe ja vidim da one idu sporo, da zapravo one kasne. Ovaj zakon to sve skupa zapravo nalaže i tu da nam ne bi se to kasnilo moramo stvarno brzo i efikasno djelovati. Ako tu analizu brzo napravimo i kol'ko mi zapravo takvih proizvođača imamo koji imaju certifikate, vjerujte mi da v Europsku uniju i zapravo prilagodbe su nam pale i ne mremo dalje. To je jedan od tih prioriteta. E sad, za koga ta proizvodnja je interesantna. Ja mislim da nije interesantna za Europljane, nego baš za nas da imamo sigurnost … [[Govornik se ne razumije.]] strane našega stanovništva. I da sve ovo kaj nam dolazi iz vana, čim manje dolazi a da naša hrana preplavi naše tržište. I zato pozdravljam v ovom zakonu onaj dio gdje se za osobne potrebe i ograničene količine mogu pod posebnim uvjetima, pravilnikom koji bude ministar na način kak bude to propisao napravil. Naime, ja sada govorim radi javnosti zapravo kakva je percepcija javnosti, da kod nas bude sve zabranjeno, a niš ni dozvoljeno. Ovo je uvjet i ovih par članaka koji o tom govore da naša tradicionalna proizvodnja za naše tradicijske potrebe bude zajamčena i ona se bude mogla i dalje proizvoditi. Jasno, u ograničenim količinama, ne za izvoz. A ako bude za izvoz, jasno da ona mora biti regionalna ili brendirana, već po eto, po nekakvom tom nazivu. I mora imati sasvim druge naznake. Tak da ovaj zakon je za buduće vrijeme sigurno napravljen. Međutim, v sadašnjem vremenu nam predstoje takve prilagodbe i zapravo tol'ko puno posla da osobno mislim da je bolje da ne prejudiciramo ni početak primjene toga zakona, godine govorim, ni početak primjene raznih propisa koji nas tu očekuju. Naime, mi smo već sada produžili za našu mesnu industriju, i sve ove industrije prehrambene koje HASAP kaj još dve godine imaju časa, jer nema ni sredstava niti ljudi, u konačnici niti izobrazbe, izobraženih kadrova. Još kaj je najvažnije. Ja sad otvoreno postavljam pitanje, jel' nadzor nad provođenjem ovoga zakona, inspekcijske službe su dorasle da bi to mogle kontrolirati? To je osnovni problem koji se kod nas javlja. I zakonodavno tijelo naloži i donese okvir i izvršno tijelo nalaže da se to provede. Međutim, tu pada na provođenju propisa i kontroli zapravo inspekcija. Naime, mi nikak da shvatimo da je država svetinja, da su državni inspektori zapravo oni koji provode do kraja zakon i da kod njih nema da ili ne, jel' ste dostigli taj nivo ili niste dostigli? A kod nas nažalost, moremo na ruke izbrojiti inspektore koji to do kraja more provesti. I zapravo, iza kojega stoji institucija nepovredivosti njegove dužnosti. I zato kad skromno i naši predlagači pišu da se inspektori, da inspektori moraju dobro poznavati odgovarajuće zakone, propise itd., da moraju znati svoja ovlaštenja po tim zakonima, al' onda i obaveze koje ti zakoni nameću, nedostaje i provedba bez rasprave. Ako ta provedba zakaže onda ovaj zakon opet bude mrtvo slovo na papiru, iako je imal dobre namjere i zapravo je dal jedan putokaz i jamstvo o sigurnosti i zdravstvenoj ispravnosti hrane, o jamstvu da smo svi odgovorni od proizvođača do potrošača. I v konačnici, potrošači onda budu mogli sami i samokontrolu vršiti jer budu točno znali sudionike na koji način i kak. Dok je deklaracija samo deklaracija a zapravo nije onaj akt koji govori o ispravnosti hrane i zapravo jamči da je ta hrana i zdravstveno i proizvedena na način kako ona mora biti onda su to samo priče i zapravo provedba nam ne šteka. Evo, u tom smislu ja izražavam jednu dozu svoje kritičnosti na način da je ovo teško provesti u djelo, jako teško, pogotovo pod sadašnjim uvjetima i na način kako su naše inspekcijske službe i svi skupa u tom lancu organizirani. Ali ako postoji dobra volja da se uvede red od početka do kraja i svi sudionici snose svoj dio odgovornosti onda ovaj zakon ima šanse i mogli bi po njemu biti sigurni da i ta zdravstvena ispravnost hrane bilo kojeg porijekla bude na zavidnoj razini a to nam nije tek sada cilj kako je tu bilo malo rečeno nego nam je zapravo to cijelo vrijeme cilj da i potrošači imaju sigurnost u ishrani cijelo vrijeme i jamstvo da je proizvod kojeg konzumiraju zdravstveno ispravan. Hvala lijepa.
Replika uvaženi zastupnik Poropat.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Kolar, ja se slažem s vama što ste vi sada govorili. I kad ste postavili pitanje da li su inspektori za hranu sposobni provoditi svoj posao naravno da moramo si postaviti svi takvo pitanje, ali uz podršku nadležnih institucija, policije, carinskih službi sigurno da će oni puno lakše obavljati svoj posao, a samim time onda će i odgovornost svakog pojedinca od tih inspektora biti još na većem nivou i neće nam se dešavati stvari kao što su se desile prije eto nepunih dvadesetak dana kada se na jednom polju, dakle u jednoj rupi našlo određeni broj kosti i ne znam koža da bi se utvrdilo da je ta životinja došla iz Rumunjske.
Odgovor na repliku.
Pa ja se slažem ali se usuđujem i reći da tu treba puno više političke volje, da tu treba sasvim na drugi način shvaćati i inspekcijska služba svoju odgovornost ali i građani na koje se primjenjuje ta tzv. represija da svoj dio odgovornosti itekako moraju osjetiti na svojim leđima. Ja govorim sada o društvu koje je odgovorno, koje svako u svojem segmentu zapravo za svoj postupak odgovara i materijalno i moralno i onda na svaki način inspekcijske službe lako obavljaju svoj posao. Međutim, kad je situacija u društvu takva da su inspekcijske službe na margini ili u službi eventualno nekoga onda je teško očekivati njihov napredak i da zapravo one bi mogle biti učinkovite. I to je zapravo prava priča i nju bi trebalo otvoriti na jedan otvoreni način, ne skrivati zapravo zbog čega netko ne može neki nadzor napraviti ili taj nadzor do jedne granice dođe pa vam pada jer jednostavno ima moćnika koji sve to skupa mogu novcem anulirati i zapravo ne dođe do pravoga rezultata. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Vladimir Štengl.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Hrvatski Zakon o hrani a koji je donesen 2003. godine stupio je na snagu 30. srpnja te iste godine. Kako je taj zakon samo djelomično usklađen sa Uredbom 178 Europske unije potpuno usklađenje sa istom zahtijeva određene korekcije, dopune, definicije itd. Gotovo je suvišno ponavljati o kako se osjetljivoj materiji radi neposredno vezanoj za život i zdravlje ljudi. Hrana se danas distribuira sa kraja na kraj planete relativno brzo se to ostvaruje a što onda pretpostavlja mogućnost širenja bolesti koje se prenose hranom. Ti izazovi i još mnogi drugi nalažu stalno novi pristup toj problematici. Provedbeni propisi doneseni su na temelju Zakona o hrani ali i temeljem Zakona o stočarstvu i Zakona o veterinarstvu, čine jedan impozantan popis iz nadležnosti dva ministarstva, Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva kao i Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi. Pregovori sa Europskom unijom za područje poljoprivrede i sigurnosti hrane nameću potrebu daljnjeg usklađivanja Zakona o hrani. Tzv. paket mjera o higijeni hrane uvodi neka nova načela kao primarnu odgovornost za osiguranje zdravstvene ispravnosti hrane ima subjekt u poslovanju hranom. Svi aspekti proizvodnje hrane čine neprekinuti lanac i svaki element može utjecati na zdravstvenu ispravnost hrane, kontrola, sustav kontrole ne može se temeljiti samo i isključivo na kontroli konačnog proizvoda jer on ne jamči zdravstvenu ispravnost. Prikupljeni podaci i njihova analiza ključno su važni za identifikaciju opasnosti i rizika. Svakako da sve ovo i daleko više od toga zahtijeva kvalificiranu i učinkovitu inspekciju, ali i prije svega laboratorijske kontrole naglašeno ne samo konačnog proizvoda nego cijelog lanca proizvodnje. To je nešto što je u našoj praksi uz časne izuzetke uglavnom bilo neprimjenjivano. A posljedice takove nepotpune kontrole odnosno kontrole svakog dijela lanca proizvodnje mogu biti nesagledive. No, kada je riječ o kontroli hrane, njenoj zdravstvenoj ispravnosti ništa manje važno nije već je rečeno inspekcijska služba. Inspektori moraju biti kvalificirani, osposobljeni, učinkoviti. To nije lako, to zahtijeva možda i daleko veći broj inspektora. To traži od inspektora još nešto, nadasve korektno informiranje javnosti, stručno objašnjavanje, odgovorno objašnjavanje, savjetovanje svih zainteresiranih strana što u postojećem zakonu nije u skladu sa EU načelima o sigurnosti hrane obuhvaćenih Uredbom 178. Recimo, jasan navod po cilju i području zakona. Kontrola se temelji na kontroli konačnog proizvoda, nije definirano načelo predostrožnosti. Mora biti određeno jedno tijelo nadležno za sigurnost hrane radi učinkovite provedbe higijenskog paketa uredbi EU. Zakon o hrani se usklađuje sa zakonodavstvom država članica Europske unije. Upada u oči jedna uredba sa toga popisa Uredba Vijeća EZ o poljoprivrednim i prehrambenim proizvodima kao garantirano tradicionalnim specijalitetima. Moguće da upravo usklađenje zakona sa ovom uredbom izbije adute i argumente ako su to uopće aduti i argumenti nekim euro skepticima na granici katastrofičnosti, sve garnirano jumbo plakatima kada su u pitanju prehrambeni i poljoprivredni proizvodi kao tradicionalni specijaliteti. U uvodnom dijelu rasprave sam spomenuo kako je riječ o izuzetno osjetljivoj materiji što i potvrđuje definicija hrane dana u članku 2. predloženog zakona, svaka tvar ili proizvod prerađen, djelomično prerađen ili neprerađen a namijenjen je konzumaciji ili se može opravdano očekivati da će ga ljudi konzumirati. No isto tako pojam hrane uključuje i piće, žvakaču gumu, vodu koja se ugrađuje u hranu. Zatim vodu za piće iz javne vodoopskrbe te mineralnu, stolnu ili izvorsku vodu, ovo sve pakirano. U poglavlju 2. načela transparentnosti članak 9. i članak 10. govore o javnoj raspravi i obavještavanju javnosti. Članak 14. propisuje da nije dopušteno stavljati na tržište neispravnu hranu i kada se smatra da je hrana neispravna? Ovlasti za donošenje provedbenih propisa o hrani ima čelnik nadležnog tijela a u nekim slučajevima i ministar nadležan za zdravstvo uz suglasnost čelnika nadležnog tijela. Zakon je dobar, zakon je, Prijedlog zakona, zakon je sveobuhvatan. Zahtijeva provedbene propise a onda naravno zahtijeva provedbu bez okolišanja. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Božidar Pankretić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, državni tajniče. Pa evo u ime Kluba iznio sam rekao bih neke konkretne stvari vezane uz zakon prvenstveno u onom dijelu koji se on odnosi na sigurnost hrane i onu uslijedivost u kojoj se u najnovije vrijeme najviše priča a to je od polja do stola. Nije nitko ovdje, ja bih rekao detaljnije spomenuo pa sada želim ovdje istaknuti dva po meni izuzetno važna poglavlja koja su navedena u ovom zakonu, a to je poglavlje oznaka tradicionalnog ugleda hrane i oznaka izvornosti, oznaka zemljopisnog podrijetla hrane. Osobno mislim da oni su stavljeni ovdje jer pripadaju u ovaj paket vezan uz zakon o hrani i izuzetno su bitni. Ova dva poglavlja u budućnosti će se odlučivati ja bih rekao u smjeru u kome će ići hrvatska poljoprivreda. Bio sam nedavno u Italiji u jednoj pokrajini gdje sam baš bio na jednoj prezentaciji evo hrane, proizvoda koji imaju u jednoj pokrajini 263 ovakva proizvoda. Što zaštićenog porijekla geografskog, što tradicionalnog ugleda hrane. To su od ja bih rekao onih najsitnijih dijelova, onih malih peciva koja su na neki način zaokružena u jednu stranu jer se drugačije pripremaju i tako dalje. Kod nas nažalost svi znamo da imamo dva, tri proizvoda koja su za sada zaštićena u tom dijelu. Nažalost u tom dijelu se premalo radi. Mislim da bi trebalo ovdje upozoriti vrlo jasno da se ovo područje sada ne ostane samo evo ovdje navedeno u zakonu i omogućiti nego da ono bude provedeno u praksi. I ono što je bitno neće biti provedeno u praksi ako za to nećemo imati određenu podršku prvenstveno onog dijela u Ministarstvu koji se bavi ruralnim razvitkom s određenim konkretnim mjerama. Prema tome sve ono što mi danas ovdje radimo po određenim zakonskim prijedlozima definitivno mora se slijediti da nakon toga se dobe najkonkretnija podrška u određenim stvarima. Mi znamo da nažalost imamo i dobrih primjera u pojedinim županijama. Mogu ovdje istaknuti Zagrebačku županiju koja je napravila nekoliko takvih projekata gdje smo došli evo do zelja «laktec», vina «portugizac», samoborske salame i još nekoliko proizvoda koji su zaštićeni na taj način ali rekao bih da je Zagrebačka županija tu jedan od izuzetaka. Bilo bi dobro da imamo mnogo županija u Hrvatskoj koje ima svaka po stotinjak ili dvjestotinjak kao što je to u Italiji takvih proizvoda jer se bojim da će sutra konkurencija kada dođemo i kada budu otvorena vrata Europske unije biti takva da će neke naše tradicionalne proizvode koji su kod nas, začudit ćemo se da će oni već biti zaštićeni u nekoj europskoj zemlji ili ne daj Bože kod nekih naših susjeda. Mislim da tu treba raditi promptno, brzo. Zakon je ovdje dobro definirao i poglavlje i glava 10. Poglavlje 1. i poglavlje 2. u tom dijelu. Ali mislim da će trebati imati najveću moguću podršku ministarstva, županija pa dakako ovdje gradova i općina. Pa evo mislim malo u tom dijelu mislim da je bilo potrebno to spomenuti. Nije bilo prilike da to spomenem u ovoj raspravi u ime Kluba. Ono što želim reći sada nešto što vam se ne bi smjelo dogoditi, nešto što je loše, a također ja bih rekao je u jednom dijelu i odnosi se i na ovaj Zakon o hrani, a odnosi se prvenstveno na Zakon o genetski modificiranim organizmima koji dakako direktno tangira ovaj zakon jer znamo da ono prijelaznim i završnim odredbama se kaže da ako su neke odredbe u suprotnosti u Zakonu o modificiranim organizmima sa Zakonom o hrani da se one suspendiraju. Malo čudan članak. Rekao bih da ga je potrebno malo jače definirati ili da navedemo izričito koji su to članci da u tim stvarima budemo jasni. Zbog čega mislim da je ovo izuzetno problematično? Malo evo kolegice su mi pripremile i napravile određenu analizu što je do sada učinjeno? Moram nažalost reći Zakon o genetski modificiranim organizmima je moram to malo grublje se izraziti mrtvo slovo na papiru. On se ne provodi. Od 6 propisa, od nekih postojećih propisa koje je trebalo donijeti u ovom dijelu znači doneseno je samo 6. 12 provedbenih propisa nije donešeno i kada vidimo tu cjelokupnu situaciju gotovo da zakon nije u funkciji. Što se tu događa? Onda je, mislim čudna je jedna situacija koja nam se događa, ja ću samo čitati činjenica da ne bi bilo bilo kakvih špekulacija. Doktor Nenad Lamer, pomoćnik ministra zdravstva i socijalne skrbi ispred Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo gdje se nalaze ovlašteni laboratoriji za GMO analize pokazuje da se od 1214 uzoraka našlo 113 pozitivnih namirnica od kojih 33 imale više od 0,9 GMO-a. Službeno znači ništa nije izmišljeno nego je službena statistika koju je iznio gospodin Lamer. Sad se postavlja pitanje. Znači da je dobro do takvih proizvoda u Hrvatskoj mi nemamo regulirano ništa kako bi oni mogli ući. Nemamo nigdje navedeno koje su uopće institucije koje bi to mogle dozvoliti. Nemamo nigdje registra u tom dijelu. Znači one mogu biti jedino na neki način prekrijumčarene u Hravtsku i tako dalje. Ja bih rekao da na ovom konkretnom primjeru ostavlja se prevelika rupa. Mi znači ne bi smjeli donositi određene zakone. Ne bi smjeli i mi ovdje u Parlamentu bez vrlo jasnih rokova definirati u ovim provedbenim aktima. Mislim da je, i svi smo ovdje kada smo i govorili oko GMO-a naročito oko ovog GMO-a koji se uvodi i u okoliš organizama ali i o GMO hrani, bili vrlo ja bih rekao ristriktivni. Mi znamo za akcije naših županija koje teže o tome da imamo GMO free županije i gotovo mislim da ih je 7, 8 i to proglasilo vezano uz uvođenje GMO-a u prostor, ali mislim da i ovakve stvari nas upozoravaju. Da li je jasno ovdje definirati, prisiliti na određeni način oni koji su zaduženi u ovom dijelu? Ovo se najdirektnije odnosi na Ministarstvo zdravstva koje je nadležno vezano uz dio GMO-a, GMO hrane jer su ovdje nadležnosti vrlo jasno razgraničene. Ali mislim da u tom dijelu je potrebno i utjecaj i Ministarstva poljoprivrede da se vidi što je u tom dijelu učinjeno, zašto se takve stvari događaju i što je potrebno poduzeti da taj zakon zaživi. Htio sam na konkretnom zakonu koji je vezan uz ovaj Zakon o hrani pokazati da ma kako mi definirali ovdje u Parlamentu određene zakonske propise ako se oni ne primjenjuju u praksi onda je taj samo zakon ja bih rekao pro forme radi ma kakav on bio. U tom dijelu upozoravam da i vezano uz Zakon o hrani je potrebno vrlo jasno definirati ona opća načela koja su ovdje navedena. Ali prvenstveno puna je odgovornost na nadležnom tijelu koje treba preuzeti punu odgovornost za sprovedbu ovakvog zakona. Ako nadležno tijelo ne, to je onako popularno rečeno proširi svoje kapacitete na način da može apsorbirati sve ono što je u zakonu navedeno onda svi mi znamo što će se dogoditi sa tim zakonom, da li ćemo kroz neko kratko vrijeme diskutirati o njemu kao što evo trenutno diskutiram o Zakonu o genetski modificiranim organizmima. Ako bi nam se to dogodilo vrijeme nam prebrzo ističe i bojim se da bi to bilo izuzetno loše za sve nas, a naročito za naše potrošače i one konzumente hrane koje evo na neki način imaju pravo strepiti o tome što konzumiraju, što jedu jer svi znamo da su pojave na žalost ovih nekih bolesti koje su se pojavile od kravljeg ludila, od svih onih bolesti koje su se dogodile u Europi i svih onih problema koje su bile sa hranom i sa diokcinom i sa svim onim stvarima gdje imamo stvarno određene opasnosti da ta bojaznost je opravdana, da svi o njoj trebamo voditi računa. Ali kada i definiramo određene stvari onda trebamo imati ipak određenu garanciju da će se određene stvari evo i sprovesti. Hvala lijepa.
Replika uvaženi zastupnik Poropat.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa eto, kolega Pankretić ja mislim da je u pravom trenutku ukazao na ono što nas može čekati u smislu genetski modificirane hrane, odnosno genetski modificiranih organizama. Međutim, smatram da možda u ovom prijedlogu koji ste sad govorili kolega Pankretić možda bi bilo dobro da upravo u ovom Zakonu o hrani se možda malo više da po vašem mišljenju kao bivšeg ministra poljoprivrede upravo na tu temu. Dakle, genetski modificirana hrana i na koji način se štititi od ulaza genetski modificirane hrane na naše tržište.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Štovani gospodine predsjedniče i gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je jedan od neobično važnih zakona, Zakon o hrani koji je kvalitetan zbog toga što usklađuje naše vrlo složeno zakonodavstvo sa preporukama Europske unije i definitivno u tom kontekstu ga treba i promatrati. Zakon o hrani regulira jedno od najosjetljivijih područja, područja koje dolazi povremeno u sukob između proizvođača, između dobavljača i konzumenta hrane. Sukob interesa se sastoji dakle, u sukobu interesa proizvođača i dobavljača koji želi hranu staviti na tržište jer ima u tome materijalni interes i s druge strane zdravstvene barijere koja treba osigurati da takav gospodarski interes zbog zloupotreba ili nenamjernih propusta ne uzrokuje loše zdravstvene posljedice po pučanstvo. U tom sustavu treba promatrati i ovaj zakon koji se temelji na Uredbi Vijeća Europe 178 od 2002. godine koja je jasno prikazala da svaka zemlja, buduća članica dakle kao Hrvatska odnosno sadašnja članica kao ostale zemlje zakonom trebaju urediti temelj za osiguranje visoke razine zaštite zdravlja ljudi i interesa potrošača u vezi s hranom osiguravajući učinkovito funkcioniranje tržišta. Dakle, i uredba očekuje jednu harmoniju između učinkovitog tržišta s jedne strane i zaštite jednom riječju rečeno narodnog zdravlja s druge strane. Republika Hrvatska u tome ima dugu tradiciju jer je imala u svom sustavu zdravstva čitav niz subjekata koji su brinuli desetljećima. Dakle, ne samo u doba Hrvatske Republike nego i kasnije, desetljećima brinuli o narodnom zdravlju i u tome imamo veliku tradiciju i poznati smo i u svijetu. Sjetimo se Andrije Štampara, jednog utemeljitelja Svjetske zdravstvene organizacije koji je začetak, čija je ideja začetak budućih Zavoda za javno zdravstvo koje smo oformili početkom devedesetih na županijskim i na državnoj razini, čitav sustav sanitarne inspekcije itd. Sukob između proizvođača s jedne strane i njihovog interesa i sanitarne inspekcije događa se svakih nekoliko godina ciklički. Mi smo jedan takav sukob imali ranih devedesetih kada se ustrojio Državni inspektorat i kada je bio jak zahtjev da se sanitarna inspekcija uključi u taj Državni inspektorat. Mi smo tome dali žestoki otpor i uspjeli smo sanitarnu inspekciju održati autonomnom, jer smo smatrali da bi u suprotnom dali lisici pravo da čuva kokoši što znači da bi u gospodarski jedan sektor ušla sanitarna inspekcija. Tamo se postepeno istopila i ta barijera između interesa proizvođača i dobavljača s jedne strane i naravno zdravlja s druge strane bila bi vjerojatno završena. Naravno, rezultat bi bio negativno zdravstveno stanje pučanstva u ovom smislu. Sanitarna inspekcija, zavodi za javno zdravstvo, njihovi laboratoriji sa svojim velikim iskustvom. Dakle, Hrvatsku su stavili u red zemalja koja desetljećima nije imala neke veće ili značajnije epidemije uzrokovane hranom ili vodom, a najveći ispit smo položili u Domovinskom ratu kada u svim tim najtežim godinama, uslovima smještaja, milijun izbjeglica i prognanika, stotine tisuća mobiliziranih vojnika itd. nismo imali niti jednu alimentarnu epidemiju odnosno intoksikaciju i to je ušlo čak u stručne međunarodne časopise koji se bave medicinom ratovanja. Naravno, sad se nalazimo pred jednim novim zadatkom koji znači usklađenje zahtjeva sa spomenutom Uredbom Vijeća Europe u kojoj mi moramo naravno napraviti velike zaokrete, ali moramo u isto vrijeme paziti da zaštitimo ove naše uobičajene tradicionalne interese i da ne napravimo više zla nego koristi. Ja mislim da ovaj zakon nakon nekih nesporazuma između dva resorna ministarstva u tome i uspio. Dakle, u samoj definiciji pojedinih važnih čimbenika ovog zakona ili važnih odrednica kaže se da prema svjetskoj zdravstvenoj, da pardon prema Europskoj uniji treba definirati nadležno tijelo. Nadležno tijelo je tijelo koje će komunicirati, objedinjavati sve podatke i komunicirati sa Europskom unijom. U ovom zakonu to je odluka Vlade. Nadležno tijelo je Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva što je dobro rješenje iako je moglo biti drugačije. Ima zemalja gdje nadležno tijelo ministarstvo zdravstva. Ima zemalja gdje je nadležno tijelo neka druga institucija recimo koja bi odgovarala našoj Agenciji za hranu. Bitno je da postoji jedno krovno tijelo koje služi za prikupljanje svih podataka i komunikaciju sa Europskom unijom. Zašto se Vlada odlučila za Ministarstvo poljoprivrede to je stvar Vlade. Ja pozdravljam tu odluku i mislim da može biti kvalitetna. No u tom sustavu treba zaštiti sve one tradicionalne organizacije koje je imalo u svom okviru Ministarstvo zdravstva i u tom smislu bili neki nesporazumi koji su evo danas uspješno riješeni dogovorima sa, između dva ministarstva uz posredovanje zastupnika ovoga Sabora. I mislim da sada prihvaćanjem tih amandmana Vlada stavlja u proceduru jedan kvalitetan zakon koji će sigurno doživjeti i neke kritike i neke izmjene u bližoj budućnosti, ali ne bitne. Ja bih samo upozorio na nekoliko tih dodirnih točaka koje su bile sporne. Radi se između ostaloga o podijeli nadležnosti. Vrlo kvalitetan članak je članak 86. koji izrijekom navodi što će biti nadležnost kojega resora, odnosno drugim riječima što će raditi kao inspekcija. Pa se kaže, npr. službenu kontrolu zdravstvene ispravnosti i higijene hrane provodi na razini primarne proizvodnje veterinarska inspekcija, hrane životinjskog porijekla. Ako je biljnog porijekla onda poljoprivredna inspekcija. Hrane neživotinjskog porijekla sanitarna inspekcija. Određuje se da će na razini maloprodaje sanitarna inspekcija provoditi nadzor, da će na granici opet svaka inspekcija pokrivati svoj resor, znači na granici na uvozu hrane životinjskog porijekla veterinarska inspekcija, hrane koja ima neživotinjsko porijeklo sanitarna inspekcija, itd., itd. Ono što nije bilo u početku baš dosljedno provedeno to je da se ovakva podjela sustavno prati i u zakonodavnoj aktivnosti i u nekim drugim odrednicama kao što je npr. sudjelovanje u radu Agencije za hranu. Mislim da je dobro što su se sada ti nesporazumi ispravili i što će primjerice Agencija za hranu imati jednak broj predstavnika u upravnom vijeću iz oba ministarstva, jednak broj predstavnika i u savjetodavno vijeće iz oba ministarstva. A isto tako mislim da je dobro da se ministar nadležan za zdravstvo uveo u donošenje podzakonskih akata. Tako će primjerice oblik, sadržaj i način vođenja upisnika registriranih objekata uz nadležno tijelo, dakle ministra poljoprivrede, radi i u obliku savjeta sudjelovati i kao savjetodavno tijelo i tijelo koje izdaje suglasnosti i ministar nadležan za zdravstvo. Također čelnik nadležnog tijela će uz mišljenje ministra nadležnog za zdravstvo donijeti niz propisa koji određuju opća pravila higijene hrane, posebne uvjete za higijenu hrane, mikrobiološke i druge kriterije za stavljanje hrane na tržište itd. Isto tako je u amandmanima koje je prihvatila Vlada, odnosno koji će biti vladini amandmani došlo je i do promjena u sustavu davanja ovlasti službene kontrole Laboratorija za kontrolu hrane gdje će ministar zdravstva davati prijedlog kada se radi o laboratorijima koje će upotrebljavati u svom radu sanitarna inspekcija. Dakle da ne nabrajam dalje tu suglasnost koja je u svakom slučaju pozitivna mislim da sa ovakvim izmjenama koje su ja bih rekao bile nužne imamo jedan zakon koji može biti prihvaćen od Europske unije ravnopravno svim drugim zakonima, koji neće narušiti postojeću sigurnost hrane u Republici Hrvatskoj i koji će dati mogućnost gospodarskim subjektima da što manje opterećenja inspekcijama i svim ostalim odrednicama u sigurnosti hrane mogu stupiti na tržište ravnopravno sa ostalim subjektima u Europi. Zbog toga mislim da je zakon uspio uspostaviti ovu ravnotežu, a naravno da će određene probleme koji će se i u provedbi zakona pojaviti moći riješiti nadležno tijelo ili izmjenama ili dopunama ovoga zakona. Zbog svega toga smatram da ga treba podržati i pokazati primjer kako se može ulaskom u Europu s jedne strane poštivati Europska unija, a s druge strane zadržati naše tradicionalne vrijednosti. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Pankretić.
Hvala lijepa. Pa evo, možda jedno kratko razmišljanje. Uvaženi zastupnik Hebrang vjerujem da se slaže da je iznad svega mora biti ovdje sigurnost hrane i mislim da to svi ponavljamo. Ja također osobno pozdravljam ovaj dogovor između Ministarstva poljoprivrede i Ministarstva zdravstva. Međutim, ponovo ću naglasiti, razdioba i odgovornost mora biti iznad svega jer ona bajoznost koju imam koja bi se mogla dogoditi je ta da zbog nejasne razdiobe ili miješanja ovlasti može se dogoditi da se određeni pozitivni propisi koji jesu naprave ali da se ne može ne dogovora sprovesti u djelo. To bi bilo izuzetno loše. Mislim da do toga ne bi smjelo doći. Mi znamo da je u prošlosti bilo različitih razmirica na toj razini. Zasigurno treba poštivani institucije koje ovdje je bila spomenuta sanitarna inspekcija obavljaju svoj dio posla vrlo odgovorno, ali u svakom slučaju preklapanje određenih nadležnosti iz prošlosti to govorim je bilo vrlo loše jer se nisu provodile određene stvari, a onda možemo dovesti u pitanje ono u što se evo mogu reći svi kunemo, a to je sigurnost hrane iznad svega. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Hebrang.
Hvala vam lijepo. Slažem se sa svime što je iznio štovani zastupnik Pankretić. Ja bih samo probao nastaviti ovu misao. Dakle on je rekao da je sigurnost hrane apsolutno najveći značaj ovog zakona, to smo se svi složili. Ali isto tako bi upozorio da bi miješanje ovlasti ili preklapanje ovlasti moglo dovesti do komplikacija da kažemo najblaže rečeno koje bi mogle imati loše posljedice ili po zdravstvo ili po zdravlje ljudi ili možda po gospodarske interese. Apsolutno ovakva složena materija u kojoj se isprepliće ovoliko nadležnosti, nekoliko ministarstava, nekoliko tijela izvan ministarstava kao što je agencija u kojoj će se uključiti odlukom agencijom čitav niz zavoda i institucija. Dakle jedno glomazno tijelo čitavog niza subjekata mora imati krovnu točku. I zato je dobro da je odabrano nadležno tijelo. I to nadležno tijelo će vjerujem koordinirati kvalitetno i ovakve preklapanja ili sukobe nadležnosti riješiti na vrijeme. Možda bi zato bilo dobro da se pojača i intenzivira suradnja između dva ministarstva kao najodgovornija tijela državne uprave, dakle poljoprivrede i zdravstva, da imaju stalnu komunikaciju, da se ne dogode nesporazumi kakav je bio i u tijeku izrade ovog zakona, jer bi takvi nesporazumi mogli imati loše posljedice. Pa bi možda bilo dobro da se i jedan i drugi ministar dogovore o redovitim sastancima ili možda zajedničkom tijelu koje bi pratilo provedbu ovoga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Stjepan Bačić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ja se priključujem onima koji će ovaj zakon podržati. Iz više razloga, ali i uz ove uvjete koje smo već čuli nakon ovih dogovora i amandmana koje je podnio Odbor naš za zdravstvo. Ovaj zakon zapravo pokazuje da je to jedan moderan zakon koji je sveobuhvatan, on je detaljan i on praktički hranu stavlja u centar zbivanja. Dakle sigurnost hrane, odnosno sigurnost potrošača koji će tu hranu koristiti. On je obuhvatio dakle sve postupke uvidjevši da je 2003. godine kada je donijet Zakon o hrani, pokazalo se da mnogi provedbeni propisi nisu profunkcionirali i da je potrebno učiniti taj iskorak da bi se zapravo proces koji je započet 2003. dakle tim prvim zakonom, na neki način doveo u izvedbenu fazu. Ono što je najvrednije po meni u tom novom prijedlogu zakona ovaj princip slijednosti. Dakle to je važno da se može pratiti od početka do kraja svaki postupak i na svakom tom segmentu, tom putu ustanovljavat na vrlo jednostavan način preko toga identifikacijskog broja gdje se dogodila nekakva pogreška koja bi mogla ugroziti ljudsko zdravlje. Dakle to je najvažnije. Hrana ne smije ugroziti ljudsko zdravlje. Druga važna stvar je da je Agencija za hranu postala ta stožerna ustanova, institucija koja će u biti imati kontrolu nad svim ovim procesima koji su i do sada bili u prvom zakonu naznačeni. Međutim sada je ta procjena rizika i obavještavanje o riziku na neki način nadopunjeno i onim drugim, trećim zapravo segmentom, a to je upravljanje rizikom i to je dobro razrađeno i mislim da je tu napravljen dobar iskorak. Dakle ustanovljen je ovim zakonom taj higijenski paket što je dobro. Jako je dobro razrađeno šta je to genetski modificirana hrana da nema više nikakvih oko toga zabuna. Ona se mora na propisan način označavati i prepušteno je zapravo volji potrošača da izabere ili ne. Ono što je još najvažnije za nas u Hrvatskoj, strah da ćemo izgubiti neke tradicionalne navike naše u tom postupku i to je na neki način zagarantirano da će biti pod određenim uvjetom priznato, taj tradicionalni način proizvodnje hrane i to je dobro. Dakle imati ćemo i registar za hranu. Dakle ta sigurnost će biti maksimalno osigurana i praktički svi sudionici u lancu proizvodnja hrane su dužni vršiti neprekidno tu samu kontrolu. Dakle to je na neki način ta unutarnja kontrola svakog postupka, a važno je dakle da se u ovom nesporazumu koji je bio između Ministarstva zdravstva i Ministarstva poljoprivrede došlo do tog dogovora sinergije jer bi bilo ja mislim zbog te tradicije što je do sada ministarstvo zdravstva uglavnom kontrolirano hranu ali u onom završnom dijelu, dakle sada se kontrolira hrana od početka do kraja što je jako dobro i uz ovo uvažavanje ovih amandmana kažem koji su usuglašeni sa Ministarstvom poljoprivrede mislim da će to biti dobro i ja podržavam taj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik potpredsjednik Doma, Mato Arlović.
Poštovane kolegice i kolege, ja bih osobno najviše volio kada bi ovaj prijedlog zakona kao i prijedlog zakona koji će uslijediti nakon ovoga, išao zapravo u dva čitanja. Htjeli mi to ili ne htjeli, valja voditi računa o nekoliko važnih stvari. Prvo ovaj prijedlog zakona koji na prvi pogled izgleda da bi se trebao usuglasiti samo sa dokumentima Europske unije i zbog toga mnogi mu daju veoma veliku važnost i veliki značaj. Za razliku od možda takvog stajališta kojeg ja cijenim, kojeg razumijem i poštujem, moram reći da pripadam onima, ipak onom drugom krugu koji smatra da je ovaj zakon prije svega važan za nas same jer on treba urediti zapravo naše odnose, pravila i kriterije, instrumente vrednovanja kako ćemo imati zdravu i kvalitetnu hranu za potrebe našeg stanovništva ili za potrebe iznimno prehrane životinja koje opet naravno možemo i trebamo koristiti i za prehranu stanovništva vezano za proizvodnju prehrambenih proizvoda animalnog podrijetla. Zbog toga nemojmo zaboraviti da u svijetu prema nekim analizama hrana biva jedan od uzročnika koji izaziva po smrtnosti drugi ili druga je na ljestvici onih uzroka koji nazivaju zapravo oboljenja koja imaju smrtnu posljedicu za stanovništvo. Zbog razloga njene neispravnosti, zbog razloga njene kemijske, biološke ili druge zatrovanosti i iz svih tih razloga je ovaj zakon iznimno iznimno važan. Drugo što bih htio naznačiti jeste pitanje da ovaj zakon čitav niz stvari zapravo treba razriješiti po mom mišljenju na jednom mjestu. Ja za razliku od mnogih ne mislim da treba isključiti niti Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva niti Ministarstvo zdravstva. Oni trebaju svako na svoj način biti uključeni, ali na tom jednom mjestu vjerojatno Agenciji za hranu, da bi praktički osigurali čitav niz mjera i instrumenata kojima ćemo na validan način moći utvrditi ispravnost prehrambenih artikala, hrane i prerađevina od bilo biološkog, animalnog, bilo biljnog podrijetla. E sada vidite kada kažemo primjerice u članku 15. da će čelnik nadležnog tijela provedbenim propisima utvrditi pa se nabraja šta sve, onda odjedanputa vidite u tom članku 15. pa onda kasnije u članku čak i 16. itd., čitav niz stvari zapravo koje teško možemo reći da su zakonom onda usklađene sa standardima i pravilima Europske unije nego se zapravo govori o tome da će biti usklađene tek u tim provedbenim propisima, jer tamo se zalazi u meritum ovih pitanja. Zbog toga je po meni bi bilo potrebno ovo pitanje dodatno razraditi. Drugo, trebalo bi malo drugačije u sadržajnom smislu postaviti agenciju ne samo sa aspekta tijela koji upravljaju agencijom nego s aspekta tijela koja vrše zapravo inspekcijske i ine nadzore nad prerađevinom i preradom hrane. I u tom dijelu, tu se moraju naći. Predstavnici koji su u okviru agencije zapravo vezano za upravni nadzor provođenja zakona ovoga, odgovorni Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, odgovorno Ministarstvu zdravstva, svako u svojoj nadležnosti. Naravno, ako sa tog aspekta se posmatra, onda valja dodatno uočiti da imam o recimo, i neka pitanja koja su za mene veoma zbunjujuća i koja traže vrlo ozbiljne razgovore prije nego što se donese odluka o ovom zakonu. Jedno od tih pitanje je između ostaloga vezano uz genetski modificirane organizme ili hranu. Imamo posebno poglavlje od članka 88. kao što znate, pa uključivo tamo do 94. Međutim, prije toga imamo u članku 5. stavku 3. opću odredbu koja kaže ovako. Prilikom izrade i primjene propisa o hrani moraju se uzeti u obzir postojeći međunarodni standardi ili oni koji su u pripremi, osim u slučajevima da takvi standardi ili njihovi dijelovi budu neučinkoviti ili neprikladni za ispunjavanje dijelova utvrđenih u propisima o hrani itd. E sad, vidite. Međunarodni standardi su i međunarodni standardi koji važe i u Europskoj uniji, ali međunarodni standardi su i oni standardi koji važe na ujedinjenom američkom tržištu. Oni su različiti. Oni su u Europskoj uniji puno stroži nego na američkom području. I u takvoj situaciji se sada normalno postavlja pitanje, koje ćemo međunarodne standarde primijeniti, a koje isključiti? Naime, naravno ako dođe do sukoba oko pojedinog artikla odnosno vjerojatno kao pripadnici i buduća članica Europske unije uključiti standarde koji valjaju za Europsku uniju. Ali ako nema podudarnosti između pojedinih artikala, prehrambenih proizvoda, konkurencije, onda ćemo primijeniti međunarodne standarde koji važe za uvoz hrane iz Sjedinjenih Američkih Država ili ne znam američkog područja. U takvoj situaciji bi htjeli ili ne htjeli. Dovest ćemo sebe u poziciju da ćemo zapravo kriterije koji važe za Europsku uniju umanjiti i usporiti s jedne strane. I s druge strane što je iznimno važno, naši standardi po dosad važećim Zakonima o zaštiti hrane, su bili još strožiji nego što su bili i na američkom području i na području Europske unije. I u takvoj situaciji mi zapravo dodatno ovo liberaliziramo i to je veoma, veoma ozbiljno pitanje. Dakle, u takvoj situaciji mi moramo postaviti pitanje. I ja mislim da naš Odbor za zdravstvo, ma koliko mi možemo imati rezervu s aspekta sad znate, ono … [[Govornik se ne razumije.]] , nadležno, ne nadležnost, ovo, ono. Ali s obzirom, na sadržaj prigovora koji je stavio, stavio je vrlo opravdane prigovore i o kojima treba voditi raspravu i računa. I ja mislim da bi o tome, i taj i između ostaloga i ti prigovori i ti amandmani su dovoljan po meni razlog da bi se dodatno trebalo raspraviti ovo pitanje u drugom čitanju, prije izjašnjavanja u prvom čitanju. Drugo, na što bih htio spomenuti. Ne mogu sad pobrojati sve članke, pa ću odabrati samo neke koje smatram vrlo važnim je primjerice članak 13. koji govori o međunarodnim standardima, opet, a u vezi sa člankom prethodnim o kojem sam govorio, 5. stavak 3., gdje se lijepo kaže, ne dovodeći u pitanje svoja prava i obaveze Republika Hrvatska mora, dakle ovo je imperativna norma koja ne daje mogućnost odstupanja. I sada šta sve mora, doprinositi razvoju međunarodnom, promicati koordinaciju, doprinositi … [[Ne razumije se.]] prikladno, povesti posebnu pažnju, posebnim razvojnim, financijskim i trgovačkim potrebama država u razvoju s ciljem osiguranja da međunarodni standardi ne stvaraju nepotrebne zapreke izvozu iz država u razvoju. Poštovane kolege, između ostaloga državama u razvoju preko međunarodne zajednice se zapravo pomaže i na način da im se isporučuje i sjeme koje je obogaćeno GMO standardima. Postavlja se pitanje po kojim međunarodnom standardu? Američkom, europskom, našem? U takvoj situaciji mi odjedanputa otvaramo velika vrata za uvoz takve hrane koja može zapravo bitno narušiti kvalitetu onoga za što smo se mi opredijelili po zakonu. Slična je situacija i vezana uz neke druge stvari gdje se onda dodatno prikazuje kao da smo puno strožiji i pokušavamo razriješiti kao što je primjerice kontrola objekata po članku 52., pa ispadne koliko god imate objekata u gospodarskom dvorištu obiteljskog gospodarstva ili ne znam u prehrambenoj industriji, da ćete sve morati kontrolirati i za sve dobiti odgovarajuće podatke i određene certifikate. A da zapravo, u biti prije toga ste kroz, zatvorili vrata a zapravo istodobno kroz članak 5. članak 13., otvorili naveliko prozore preko kojih će ući industrijalizirana hrana koja između ostaloga kao što sam rekao obuhvaća i pitanje genetski modificirane proizvode koji u biti, zapravo nisu prihvatljivi za naše tržište. Tome u prilog ide i članak 127. koji kaže, radi usklađivanja s propisima Europske unije, … [[Govornik se ne razumije.]] nadležnog tijela, odnosno ministar nadležan za zdravstvo uz suglasnost čelnika nadležnog tijela mogu osim propisa predviđenih pojedinačnim člancima ovoga zakona i sad gledajte što dalje, donijeti i druge provedbene propise potrebne za provedbu ovog zakona. E sad pazite. To morate gledati u kontekstu članka 5. i članka 13. Člankom 5. primjenjujete, stavak 3. primjenjujete određene međunarodne standarde. Člankom 13. ste propisali da države u razvoju koje proizvode hranu, morate im omogućiti uvoz te hrane. I sad odjedanputa, ovlašćujete provedbene instrumente odnosno institucije da mogu donositi zakone koji će to uskladiti mimo ovog zakona, pozivom na ovaj zakon, a koji je tamo otvorio rupu i pravnu prazninu napravio da to može napraviti. I zadnju stvar koju ću reći, oprostite mi gospodine potpredsjedniče, tu ću se zaustaviti, … [[Govornik se ne razumije.]]
Kao i uvijek.
Zakon kao što je članak 133. vezano za pitanje žalbe jer je on potpuno neustavan s obzirom da isključuje žalbu. A već kad ju isključuje onda mora, ne smije spominjati žalbu u drugom stavku kad je onemogućio u prvom stavku potpuno žalbu. Prema tome, onda mora odmah uputiti na upravni spor i na djelovanje sudske i sudskom zaštitom osigurati zaštitu prava.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Poropat.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ako sam dobro shvatio, uvaženi kolega Arlović, rekli ste da je hrana na ljestvici rizičnosti druga po zdravlje ljudi. No, veliki dio građana nije u mogućnosti birati i jesti hranu koja nema štetnih djelovanja, pa je u ovom slučaju dobro da Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo zdravstva surađuju na tom polju. Međutim, prihvatit ću ovaj vaš prijedlog kad ste rekli da možda se upravo na tom dijelu može u drugom eventualno čitanju može doći do rezultata koji će dati pozitivne strane da upravo do takvih stvari i ne dođe.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik potpredsjednik Doma.
Poštovani kolega Poropat! Ovih dana je u Opatiji bilo savjetovanje o zdravoj hrani gdje je između ostaloga izložen podatak Svjetske zdravstvene organizacije dakle, nisam rekao ja, nego je to tamo rečeno, da u svijetu godišnje … [[Govornik se ne razumije.]] se oko tri i pol milijuna do osamnaest milijuna smrti, što je drugi uzrok smrtnosti s naslova zagađene hrane. Drugo što je rečeno i ja se s time slažem da globalizacija tržišta te izbijanje brojnih bolesti prouzročenim hranom, sigurnost hrane postala je strateško pitanje od međunarodne važnosti za svaku zemlju pa tako i za Republiku Hrvatsku. I treće, sad dodajem zbog toga se ne smije u zakonu otvoriti moguće pravne praznine kroz koje će na legalan način ući takva zagađena hrana u Republiku Hrvatsku koja može danas, sutra biti uzročnik ili oslonac za eventualno širenje nekih od bolesti koje bi mogle izazvati oboljele stanovništva, pa ne daj Bože i smrtnosti i u tom pogledu hvala vama na intervenciji jer sam taj dio samo mogao dodatno potencirati, a mislim da smo mi na žalost u ovom Zakonu uz najbolju volju da zaštitimo naše stanovništvo, da donesemo zakon koji će osigurati zdravu i ispravnu hranu ipak neke propuste napravili vodeći se računa ili ustupcima na međunarodnom i okviru svjetske trgovinske organizacije, odnosno svjetskog tržišta koje mogu biti na štetu Republike Hrvatske, na štetu našeg stanovništva i zbog toga predlažem ponovo da ipak ovaj Zakon ide u drugo čitanje i da drugog čitanja. Šta znači drugo čitanje? Pa ne moramo ga donijeti preksutra, nego imamo dva tjedna pauzu. U ta dva tjedna na temelju ove rasprave neka predlagatelj još jedanputa to promotri, razmotri da eventualno svojim amandmanima dođu na temelju ove rasprave i popravi ovaj Prijedlog zakona do konca ove sjednice koja će biti tek krajem 4. mjeseca. Imamo dovoljno vremena da se to popravi i uredi. Evo to sam htio reći. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja se pridružujem brojnim zastupnicima koji su zapravo na određeni način dali svoj doprinos i na način da su zapravo poduprli ovaj Prijedlog zakona koga ocjenjujem također kao i svi drugi vrlo važnim jer regulira tako važnu materiju. Dakle, ne kaže se na pamet da je čovjek i njegovo zdravlje zapravo i ono što jedemo. Dakle, poslovica ide dalje pa kaže da ne znam ni ja iz svakog zalogaja, iz svakog gutljaja proizilazi i naše zdravlje i naša bolest. Može se kazati i život i smrt. Dakle, ova materija je doista od esencijalne važnosti po sebi dakle. Ako raščlanimo što to je uopće hrana, onda dakle ako analitički joj pristupimo onda ćemo zapravo vidjeti da zapravo hrana se sastoji od svojih glavnih energetskih izvora, zatim esencijalnih i prehrambenih tvari, prehrambenih aditiva, prirodnih toksina, kemijskih kontaminanata, toksina uslijed biološke kontaminacije, kemijskih spojeva uslijed pripreme i prerade namirnica. Dakle, svaka od ovih karika u lancu je zapravo cilj i od interesa i ovoga Zakona i ovaj Zakon je pogađa i predmet je ovoga Zakona kao takvoga. Ja bih se ovdje osvrnuo na jedno dosta disonantno izlaganje jednog od kolega kojeg ovdje ovoga časa nema i zapravo već sam tada podizao ispravak netočnog navoda, međutim predsjedavajući u to vrijeme me nije vidio. Pošto nema kolege, neću niti spominjati njegovo ime, međutim otprilike karakterizirat ću, odnosno vraćam na njegovo stajalište, na njegovo viđenje ovoga Zakona koje je okarakterizirao prvenstveno nejasnim, ne znam prepisanim, u kojem i oko kojeg se vodi određeni sukob lobija. Mislim da na to treba odgovoriti. Prvo, nije mi jasno kako i na temelju čega ljudi zaključe da je nešto prepisano. Šta uopće je prepisano? A šta je to nešto što je izmišljeno, smišljeno, osmišljeno? Dakle, mi se ne trebamo baviti time, da se trebamo baviti prvenstveno je li to dobar materijal ili nije. Mi smo ovdje gotovo svi suglasni da se radi o izuzetno važnom i dobrom materijalu, prema tome kao takvu konstataciju je apsolutno odbijam. S druge strane kad se hoće nametnuti pitanje nekakvoga sukoba, lobija onda se dakako hoće ne znam ni ja postaviti pitanje odnosa, odnosno nadležnosti između jednog i drugog ministarstva, u ovom slučaju Ministarstva zdravstva i Ministarstva poljoprivrede. Onda zapravo svi oni koji su jučer bili na našem odboru, Odboru za zdravstvo, rad i socijalnu skrb su zapravo mogli vidjeti da se ne radi ni o kakvom sukobu lobija kao takvom, nego se jednostavno radi o onom o čemu je ovdje nekoliko naših kolega govorilo, i kolegica Brnadić u ime kluba i kolega Hebrang osobito sa stajališta duge tradicije Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo i dakle svega onoga s čim raspolaže ta institucija kad je u pitanju ova problematika i osiguranje zdrave hrane. Ovaj Zakon je čak i u skladu sa hrvatskom prehrambenom politikom kojeg je izgradio Odjel za fiziologiju, praćenje i unapređenje prehrane, a kao strateški dokument je Ministarstvo zdravstva, Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo i Odbora za prehranu Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti. Oni koji kažu da je ovaj Zakon nejasan ja bih im kazao da onima koji razumiju o čemu se radi je itekako jasan. Dakle, stručnjacima koji će se baviti ovom problematikom, a i proizvođačima hrane kao takvima jer u proizvodnji hrane i sami proizvođači uključuju da tako i stručnjake koji će razumjeti o čemu se radi, a krajnji korisnik dakle, a tiče se ovog Zakona, odnosno konzument, odnosno čovjek koji će sutradan imati na svom stolu hranu, njemu je apsolutno nevažno je li ovaj Zakon jasan ili nejasan, njemu je puno važnije je li ovaj Zakon osigurava zdravu hranu na njegovomu stolu, a mi vjerujemo apsolutno da je. Prema tome, ja držim da će zapravo ovi amandmani koji su zapravo bili amandmani jučer našeg odbora, evo čujem sada i Vlade doprinijeti i da će biti u pravom smislu riječi jedno združeno nastojanje stručnjaka jednog i drugog ministarstva i osiguranje zdravstvene ispravnosti, odnosno najviše moguće kakvoće hrane koja je jednostavno nezaobilazna i s kojom zapravo živimo i bez koje života nema. Dakle, još jedanput i konačno moja apsolutna potpora ovome Zakonu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključno, državni tajnik ministarstva. … [[Upadica se ne razumije.]] Izvolite. Gospodin Kovačević.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo. Evo samo na kraju možda kratak osvrt na nekoliko izlaganja, ali čisto da bi doista stručno pokušali pojasniti namjere i pojedine odredbe. Evo obzirom da je gospodin Mato Arlović među zadnjima govorio pa sam si to odmah i zabilježio. Naime, postavljena ova na neki način dilema koje standarde usvojiti, da li ove američke, da li standarde Europske unije kad je u pitanju sigurnost hrane. Ono što je za nas sigurno referentno, prvo dakle potpisani sporazumi sa Europskom unijom i naš put u Europsku uniju, dakle koji apsolutno otklanja tu dvojbu s jedne strane, a drugo to je pitanje naše vanjsko-trgovinske bilance. Naime, Republika Hrvatska je u zadnjih godinu, godinu i pol dana imamo porast izvoza poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, dakle hrane općenito za negdje 28% dok uvoz raste po stopi od 12%. Međutim, ono što je još važnije u tome je da u strukturi toga izvoza, da je za 50% povećan izvoz upravo u zemlje Europske unije. A još možda važniji podatak da 70% je povećan izvoz u petnaest starih članica Europske unije. Prema tome, apsolutno vezano uz naše proizvođače koji žele si osigurati kompatibilnost i konkurentnost na tome tržištu, znači usvojiti standarde koji im omogućavaju da konkuriraju na tom tržištu znači za nas su apsolutno relevantni standardi Europske unije. I isto tako iz trećeg razloga što se radi o ovo što ste vi kazali pa čak u nekim segmentima i jačim standardima sigurnosti hrane nego što je to u Americi jer mi tu nemamo nikakve zadrške. Želimo usvojiti sve one trendove i sve one standarde koji će našim građanima, našim potrošačima osigurati zdravu i zdravstveno ispravnu hranu. Što se tiče ovoga osvrta uvaženog zastupnika Pankretića vezano za autohtone proizvode, vezano za zaštitu autohtonih proizvoda mi također držimo da je taj segment hrvatske poljoprivrede i hrvatske prehrambene industrije iznimno važan, da su to naše specifičnosti, da ih treba zaštititi. I samo ću kratko navesti koji su projekti potpora takvim namjerama. Prije svega, to je usvajanje pravilnika o oznakama izvornosti, o oznakama zemljopisnog podrijetla hrane i pravilnik o priznavanju posebnih svojstava hrane i o dodjeli oznake tradicionalni ugled. Dakle, to je podzakonska regulativa koja je u potpunosti usklađena sa uredbama Vijeća Europske unije i ti naši proizvodi ukoliko ih zaštitimo prema tim pravilnicima oni će biti kompatibilni zaštitama i u Europskoj uniji što nam je zapravo cilj jer jasno oni imaju onda i veću cijenu, oni predstavljaju na određeni način nacionalni brend i na neki način i zaštitu nacionalnoga identiteta. Zatim, donesen je operativni program potpore proizvodnje slavonskoga kulena kojem smo također nizom mjera potpore, poticaja dakle stvorili preduvjete da se ta proizvodnja bolje organizira i da se stvore svi preduvjeti za zaštitu kulena po novim procedurama. Također, tu je marketinška priprema poljoprivredno-prehrambenih proizvoda gdje smo upravo prošle godine u natječaj uvrstili i posebno poglavlje u kojem stoji potpora za izradu specifikacije za zaštitu autohtonih proizvoda. Dakle, financiramo dokumentaciju pripremu, dokaze, specifikacije u kojima ti proizvodi se razlikuju, u kojima su specifični od svih takvih drugih proizvoda na svijetu. I znači, na taj način podupiremo naše udruge proizvođača koje sa takvom specifikacijom, sa takvim projektom podnose zahtjev Ministarstvu poljoprivrede radi zaštite takvih proizvoda. I isto tako, izradili smo i pustili u promet vodić za registraciju oznaka zaštite, zatim proveli smo natječaj za certifikacijska tijela koja bi trebala upravo ove specifikacije nadzirati, dakle sa objektivnim metodama analize od … [[Govornik se ne razumije.]] do laboratorijskih analiza kvalitete. I isto tako, sufinancirali smo akreditaciju certifikacijskih tijela. Prema tome, niz mjera kojima doista ovo jedno iznimno važno područje želimo pospješiti, želimo ubrzati zaštićivanje naših autohtonih proizvoda. Sljedeće što je bilo vezano za Agenciju za hranu dobili ste na saborske klupe amandmane Vlade i iz njih se jasno vidi da će ravnatelja agencije i zamjenika ravnatelja agencije nakon provedenog natječaja imenovati upravno vijeće. Prema tome, sukladno i Uredbi 178 izbjegli smo ovu situaciju da Vlada, da na neki način politika određuje ravnatelja odnosno zamjenika ravnatelja nego smo to prepustili upravnome vijeću čija je struktura iz ovoga zakona poznata, dakle imamo veliki broj predstavnika posebice onih zainteresiranih od proizvođača, potrošača, dakle svih onih koji su u lancu prehrane. Slijedeće vezano je za ove uzorke na granici, gospodin Kurtov je o tome govorio da na nekim granicama odnosno graničnim prijelazima uzima se samo 80, 100, 200 uzoraka. Međutim, to je točno kao podatak ali isto tako treba reći da se uzorci ne uzimaju samo na granici nego u našoj situaciji na mjestu istovara robe i upravo takvih analiza ima na desetke tisuća. Dakle, sve što ulazi se analizira ali u ovom trenutku nismo u stanju osigurati da to isključivo ide na graničnom prijelazu nego se to radi na mjestu istovara ali se jasno rade novi granični prijelazi koji bi u svemu bili usklađeni dakle sa takvim prijelazima na prostoru Europske unije što bi nam omogućilo da ispoštujemo i to da se sam nadzor i kontrola i radi uzimanja uzoraka radi na granici. Isto tako, vezano uz izlaganje onog zastupnika kojega kolega Bagarić nije htio spomenuti a koji obično zna dobrano relativizirati i ja bih rekao patetizirati neke stvari. Kada je rekao da bi se pravila o zdravstvenoj ispravnosti hrane jednako provodila i za PIK Vrbovec i za ovu kumicu na placu. Naime, treba isto tako možda hipotetski postaviti pitanje ukoliko bi se nečije dijete otrovalo od onoga što je tamo ponuđeno na placu od bilo koga sigurno se ne bi reklo trujte i dalje, to su naše autohtone specifičnosti, to je nešto egzotično i sve skupa nego jasno je da bi i u tom slučaju i u slučaju PIK-a Vrbovec svi rekli postoje standardi zdravstvene ispravnosti. Postoje potrošači koje trebamo zaštititi i tražimo od svih da to poštuju, tako da mislim da ovu egzotiku da kada je u pitanju zdravlje ljudi, život ljudi itd., da bi to trebalo izostaviti. Što se tiče pojedinih amandmana ovdje od gospođe Jagode Martić to ćemo prihvatiti. Što se tiče amandmana kluba SDP-a ti amandmani su otprilike sukladni amandmanima kojima je išao Odbor za zdravstvo ali su oni upravo u ovom dogovoru, razgovoru na neki način prilagođeni. Dakle, otklonili smo i one sumnje u neke amandmane koji doista ne mogu stajati. Dakle, treba vidjeti kod odobravanja objekata itd. I da zapravo su ti amandmani na neki način implementirani u amandmane Vlade, pa bi ja molio da se to pogleda i da doista oko toga postignemo dogovor jer zakon je iznimno važan. I isto tako na kraju bi rekao obzirom da je bilo ovdje spomenuto oko ovog nesuglasja dvaju ministarstava pa i do na neki način sukobljavanja stavova, naime sigurno je da je i u Europskoj uniji što se tiče sigurnosti hrane pa i one «Bijele knjige» i higijenskog paketa da su to doista reformski zahvati. Da su to zaokreti. Da je to jedan novi pristup. I jasno da oko toga treba i mora biti polemike, a imali smo i tu zadaću, evo zna i profesor Hebrang i doktor Turić kao predsjednik Odbora da nije bilo jednostavno prilagoditi dakle implementirati zahtjeve s jedne strane a druge, respektirati postojeće stanje, respektirati na neki način i povijest i tradiciju. I ovo isto što je profesor Hebrang navodio, dakle imali smo ratno stanje pa nismo imali edpidemije. Dakle držali smo situaciju pod kontrolom. Dakle to su sve ona iskustva, to je sve ono što Hrvatska ima i što treba na određeni način sačuvati. A kažem bilo je iznimno zahtjevno da se to kao jedan model uključi, implementira u ovaj zakon, a da ne pogriješimo u smislu kršenja odredbi ovih direktiva sa kojima se želimo uskladiti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu po ovoj točci dnevnog reda.
Konačni prijedlog Zakona o hrani. … [[Upadica se ne čuje.]] Da? [[Upadica: U ime kluba.]] Molim? [[Upadica: U ime kluba.]] Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. U ime kluba HSP-a tražim stanku od 10 minuta zato što, da bismo se dogovorili oko glasovanja. Iz jednostavnog razloga što smo dobili na klupe 15 amandmana Vlade o kojima nije raspravljeno. I mi kao klub ne možemo zauzeti stav o tim amandmanima Vlade.
Kolega, tih 15 amandmana Vlade su došli tijekom rasprave. Tako da. Onda bi predložio da idemo prvo, prvo, idemo onda na druge ove prijedloge pa ćemo za ove dati stanku, da ove druge da raspravimo. Kolega Rožić, da li vi ustrajete i dalje na ovoj stanci?
Gospodine predsjedniče, ništa se nije promijenilo u ovih 7 minuta što se tiče naših saznanja o amandmanima Vlade. Morali smo glasovati, nismo stigli to proučavati. Naravno da ostajem pri … [[Govornik se ne razumije.]]
Za 7 dana Bog je stvorio svijet. 10 minuta stanke. Nemojte se razići. Nastavljamo sjednicu. Molim predstavnika kluba HSP-a, poštovanog zastupnika Miroslava Rožića da uzme riječ. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospođe i gospodo zastupnici, klub HSP-a tražio je stanku oko ovog vrlo važnog Zakona, radi se, dakle Zakonu o hrani i amandmanima same Vlade koji su na njega stigli, dakle uz brojne amandmane koji su stigli od strane zastupnika, stiglo je i 15 amandmana same Vlade. Zakon je donošen po hitnom postupku iz javnosti potpuno nejasnih razloga obzirom na činjenicu da se zna već barem 4 godine da je takav Zakon potrebno donijeti, da se u Hrvatskom saboru u dva ili tri.
Kolegice Alenka, molim vas ostanite.
Da se u Hrvatskom saboru u dva ili tri navrata zapravo razgovaralo i o važnosti i o obuhvatu toga zakona. Respektirajući činjenicu da je Europska Komisija, odnosno Europska unija kroz svoja tijela u pregovorima sa Hrvatskom odredila ultimativno datum 31. ožujka za donošenje ovoga Zakona iz razloga kako bi se zaključilo jedno poglavlje pregovora, mi to nismo dakako ignorirali, respektirali smo tu činjenicu. Međutim, ne možemo respektirati činjenicu da se ovim prijedlogom zakona zapravo čini ono čemu smo se protivili u nekoliko navrata u ovome Hrvatskom saboru, a to je činjenica da se uvodi liberalizacija tržišta i da se uvodi liberalizacija upotrebe genetski modificiranih organizama u Hrvatsku. Zalažući i kao što smo se i dosada zalagali za to da Hrvatska zapravo bude GMO free country dakle, zemlja slobodna od genetski modificiranih organizama, naravno da ne možemo prihvatiti činjenicu da se kroz ovaj zakon zapravo potpuno uvode i liberalizira uvođenje genetski modificiranih organizama i to ne samo u hranu namijenjenu za ljudsku upotrebu, nego prije svega se protivimo činjenici da se to uvodi u hranu za životinje, što zapravo znači isto što i uvođenje sjemena. Jel' ako se genetski modificirani organizmi koriste za hranu za životinje to znači da će proizvodi tog životinjskog porijekla proizvedeni u Hrvatskoj biti zapravo kontaminirani genetski modificiranim organizmima. Prema tome, to je potpuno isto kao da liberaliziramo unošenje genetski modificiranog sjemena samo šta to činimo kroz hranu za životinje, a naravno da se radi o hrani za životinje od kojeg se proizvodi neka druga hrana, bilo to kravlje mlijeko, sir ili bilo šta drugo. Prema tome, ovo je nedopustiv zakon za sve one koji smatraju da genetski modificirani organizmi ne smiju biti, ne smiju se nalaziti u Hrvatskoj, pogotovo ne po tako liberalnim uvjetima. Da se ne smije koristiti genetski modificirano sjeme, da se ne smije proizvoditi genetski modificirana hrana pa makar i kroz proizvode životinjskog porijekla kao što je u ovom zakonu … [[Govornik se ne razumije.]] Prema tome, još jedanput naglašavam, mi se ne protivimo činjenici da se uvozi gotova hrana koja u sebi sadrži genetski modificirane organizme ili proizvode genetski modificiranih organizama. Mi se protivimo tome da se u Hrvatskoj uvodi proizvodnja hrane od genetski modificiranih organizama i onih koji su kontaminirani njime. Stav je kluba HSP-a i prije dvije godine i prije tri godine i onda kada smo ovdje cijele dane o tome raspravljali ostao potpuno nepromjenjiv. A taj stav kluba HSP-a je dakle, da se u Hrvatskoj ne smiju uvoziti genetski modificirani organizmi za proizvodnju hrane, da se mora donijeti poseban Zakon o genetski modificiranim organizmima kao što smo imali. Ali nažalost, u prijelaznim i završnim odredbama ovog zakona u članku 133. stavak 2. zapravo se kaže vrlo jasno, da se stavlja van snage postojeći Zakon o genetski modificiranim organizmima. Tako nešto mi ne možemo prihvatiti, jer to zapravo je upravo ono protiv čega smo se zalagali. Dakle, stupanjem na snagu ovog zakona prestaju važit odredbe Zakona o genetski modificiranim organizmima "Narodne novine" br. 70/2005. Prema tome, mi … [[Govornik se ne razumije.]] suspendiramo onaj zakon kojim smo se zaštitili od genetski modificiranih organizama prije dvije godine. Iako ni on nije bio idealan, iako se i on nije provodio jer je od 12 odredbi Pravilnika tog zakona do dana današnjeg doneseno samo 6. I nikada se nije zaživio. Ovim zakonom, ovim prijedlogom zakona on se stavlja van snage i takav nesavršen i nepotpun kakav je bio. Jednostavno to ne možemo prihvatiti a o amandmanima Vlade koji su ovdje došli isto tako se može mnogo toga reći, ali eto, moram završiti. Reći ću samo jednu činjenicu, da mi nije jasno obrazloženje kod proširivanja savjetodavnog vijeća, jel' kaže da se to radi zbog ravnoteže unutar nadležnih tijela i ministarstava kao da ta dva ministarstva, Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo zdravstva ne pripadaju istoj Vladi.
Kolega, molim … [[Govornik se ne razumije.]]
I još jedna apsolutna, i evo još jedna nelogičnost iz samih amandmana a to je činjenica…
O tome ćemo na raspravi. Ne možemo voditi raspravu o tome sada.
Dobro. Hvala lijepo. Ja sam uglavnom iznio stav kluba. Molim vas, da iako vam se žuri kući, iako mislite da ste sve obuhvatili, iako mislite da moramo zatvoriti ovo pregovaračko poglavlje…
Molim, zaključite.
Ovo pregovaračko poglavlje, a to je poglavlje koje je vrlo bitno za život ove zemlje, pa i za vaše zdravlje i za zdravlje djece. Hvala lijepo. Želim vam dobar tek, kolega Arapoviću.
Dobro. Idemo na tablicu sa amandmanima. Državni tajnik Dragan Kovačević. Ovako ćemo. Imamo sljedom ovako. 1. amandman to je Vlade. Postaje sastavni dio zakona. Drugi zastupnice Jagode Martić.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 3. Vlade, prihvaća se, sastavni dio zakona. 4. Vlade, postaje sastavni dio zakona. 5. Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo.
Već je prihvaćen amandmanom Vlade.
Javite se kolega…
Gospodine predsjedniče! Ispred Odbora mi povlačimo sve naše amandmane. Razlog zašto? Jer je Vlada sa svojim amandmanima obuhvatila sve ono što smo mi tražili. Hvala lijepo.
Hvala. 6. Kluba zastupnika SDP-a.
Već je prihvaćen amandmanom Vlade. Isto kao i Odbora za zdravstvo.
Nema predstavnika kluba. Treba glasovati. Tko je za taj amandman? Nitko. 7. Vlade, prihvaćen. Postaje sastavni dio. 8. isto. 9. povučen. 10. Kluba zastupnika SDP-a.
Već je prihvaćen amandmanom Vlade.
Hvala. Treba glasovati! Tko je za? Nema 11. Sastavni dio. 12. Sastavni dio. 13. Povučen. 14. Vlade, sastavni dio. 15. Povučen. 16. Povučen. 17. Vlade. Sastavni dio. 18. Povučen. 19. Kluba zastupnika SDP-a.
Djelomično je prihvaćen amandmanom Vlade. Naime, prihvaćeno je da se …
Treba glasovati! Hvala. Tko je za taj amandman? Nitko. 20. Vlada, sastavni dio zakona. 21. Odbora, povučen. 22. Kluba zastupnika SDP-a.
Prihvaćeno amandmanom Vlade uz napomenu…
Hvala. Treba glasovati. Tko je za? Nema nikog. 23. Vlade, sastavni dio zakona. 24. Odbora povučen. 25. Kluba zastupnika SDP-a.
Prihvaćen amandmanom Vlade uz napomenu da se provedeni propis ne donosi zajedno već uz suglasnost ministra…
Glasovati? Tko je za? Nitko. 26. Vlade, sastavni dio zakona. 27. Zastupnice Jagode Martić.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 28. Vlade, i 29. i 30. Vlade postaje sastavni dio zakona. Hvala. Molim glasovati. … [[Upadica se ne čuje.]] Normalno da će biti utvrđivanje kvoruma, svakako. Kvorum? 76. Nema kvoruma. Morat ćemo pričekati još malo. Molim one zastupnike, jednoga ili jednu. Nastavak sjednice je 18. travnja u 9,30 sati. Konačni prijedlog Zakona o hrani. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim glasovati. Rezultat? Sa 69 glasova za, 10 suzdržanih i 4 protiv prihvaćen je predloženi Zakon u tekstu kako ga je predložila Vlada, predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Sukladno prijedlogu Odbora za zakonodavstvo dajem na glasovanje zaključak ovlašćuje se stručna služba da obavi redakciju Zakona o hrani prije objave u "Narodnim novinama". Molim glasovati. Rezultat? Sa 76 glasova za i 3 suzdržana donesen je predloženi zaključak.
Prelazimo na sljedeću: - Konačni prijedlog Zakona o veterinarstvu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 641 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Sukladno članku 159. Poslovnika, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za poljoprivredu i šumarstvo, Odbor za lokalnu i područnu samoupravu i Odbor za europske integracije. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Državni tajnik, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovane dame i gospodo. Naime Zakon o veterinarstvu koji je trenutno na snazi u Republici Hrvatskoj donesen je 1997. godine a izmijenjen je i dopunjen 2001. i 2003. godine. Osvrćući se na proteklo razdoblje od njegova donošenja može se reći da je ovaj zakon u najvećoj mjeri ispunio svoje osnovne zadaće. A to su bile: liberalizacija tržišta veterinarskih usluga nakon obavljene privatizacije veterinarskih stanica. Objedinjavanje veterinarske inspekcije koja je do 1997. godine bila u sustavu lokalne uprave kao i učinkovito funkcioniranje sustava u zaštiti zdravlja životinja i ljudi u tom razdoblju. Osnovni nedostaci postojećeg zakona su to što ne daje mogućnost daljnjeg usklađivanja sa zakonodavstvom Europske unije. Naime službene kontrole u njemu su postavljene na način koji ne isključuje u zadovoljavajućoj mjeri sukob interesa. Tu prije svega mislimo na veterinarske inspektore veterinarskih stanica koje imaju koncesije za obavljanje nadzora u odobrenim objektima. Naime nije logično da onaj koga kontrolirate, koga nadzirete pa koga na kraju morate i kažnjavati u određenim situacijama da vas taj plaća za te iste usluge. Dakle smatramo da je to sukob interesa koji je doveo u pitanje vjerodostojnost sustava nadzora veterinarskog i zato u ovom Prijedlogu zakona to mijenjamo. Također sukladno postojećem Zakonu kontrole su u nekim segmentima posebice u prometu životinja i proizvoda životinjskog podrijetla prenormirane do te mjere da su se neke od njih pokazale teško uopće i provedivima. A što je sve skupa proizašlo iz jednog pristupa gdje je odgovornost za sigurnost hrane životinjskog porijekla u prvom redu počivala na državi. Moderni pristup organizacije sustava o sigurnosti hrane koji se u Europskoj uniji primjenjuje kroz tzv. higijenski paket i kojeg smo u cijelosti evo malo prije implementirali kroz Zakon o hrani, odgovornost dakle za tu zdravstvenu ispravnost fokusira dakle prije svega na subjekte u poslovanju hranom. Dakle odgovornost imaju subjekti u poslovanju s hranom koji bi trebali kroz sustav analiza opasnosti i kontrole kritičnih točaka dakle kroz sustav HASAP-a i dobre higijenske prakse implementirati dakle taj zahtjev za nadzorom hrane. I u konačnici to bi trebalo rezultirati smanjenjem troškova kontrole i većom zdravstvenom ispravnošću proizvoda i to već u onom trenutku dakle prije nego što dolazi u promet. Prije nego što dolazi do polica u trgovinama jer se rizici od kontaminacije posebno biološke, mikrobiološke uklanjaju već u fazi primarne poljoprivredne proizvodnje i prerade. Koji su razlozi za donošenje novog zakona uz navedeno? Donošenje ovog zakona predlažemo u hitnom postupku jer je to i zakon s kojim se usklađujemo sa zakonodavstvom Europske unije i jer je njegovo donošenje i usklađivanje i uvjet za nastavak pregovora, poglavlje 11. sigurnost hrane, veterinarstva i fitosanitarna pitanja. Pored navedenog vrlo je važno stvoriti zakonski okvir koji će onemogućiti postojeći sukob interesa u obavljanju veterinarskih pregleda i kontrola i stvoriti pretpostavke za optimiziranje postojećeg sustava službenih kontrola. Na način da se smanji broj istih a da se istovremeno ne povećaju rizici u sigurnosti hrane i zaštiti zdravlja ljudi i životinja. Te da se na taj način smanje troškovi posjednika životinja i svih subjekata u poslovanju s hranom, ali istovremeno i poveća njihova odgovornost. Dakle niz zahtjeva koji su postavljeni i koje bi trebao riješiti ovaj Prijedlog zakona. Što novo donosi ovaj Prijedlog zakona o veterinarstvu? Što se tiče zaštite zdravlja životinja uvode se zdravstveni statusi koji su pretpostavka za funkcioniranje prometa životinja u skladu s propisima Europske unije. U području označavanja životinja daje se pravo pojedincima, proizvođačima da sami označavaju životinje na propisani način ali se naglašava i njihova odgovornost u tom procesu te se isto tako određuju i mjere koje službeni veterinar može provesti kada se utvrde nepravilnosti u označavanju životinja. U segmentu hrane životinjskog porijekla i hrane za životinje ovaj prijedlog usklađen je sa Nacrtom prijedloga zakona o hrani koji donosi stvaranje zakonskog okvira za usvajanje higijenskog, tzv. higijenskog paketa. Te isto tako određuje da inspekcijski nadzor u svrhu službene kontrole zdravstvene ispravnosti i higijene hrane životinjskog porijekla provode prvenstveno veterinarski inspektori i službeni veterinari. Dakle državni službenici. Novost koju donosi ovaj zakon je da će sve pristojbe i naknade za službene kontrole da će se one uplaćivati izravno u državni proračun. U cjelokupnom iznosu. A iz njih će se financirati isključivo veterinarski pregledi i kontrole čime će se eliminirati također postojeći sukob interesa u prikupljanju ovih sredstava budući da subjekti u poslovanju s hranom u ovome trenutku naknade za službene kontrole plaćaju izravno ovlaštenim veterinarskim organizacijama. Dakle veterinarskim stanicama i ambulantama u privatnom vlasništvu. Također novosti, certificiranje i veterinarski pregledi u unutarnjem i vanjskom prometu. Naime određuje se da certificiranje, dakle izdavanje međunarodnih svjedodžbi o zdravlju, odnosno zdravstvenoj ispravnosti pošiljke obavljaju isključivo službeni veterinari, donosi se zakonski okvir za posebno utvrđivanje kontrola u nekomercijalnom prometu životinja, ukidaju se dosadašnji obvezni pregledi i kontrole na utovaru i istovaru pošiljki životinja i proizvoda životinjskog podrijetla i uvode se pregledi na mjestu otpreme, odnosno odredišta. U segmentu inspekcijskog nadzora kao što smo kazali uvode se službeni veterinari kao državni službenici koji će preuzeti dio poslova ovlaštenih veterinara i dio poslova županijskih, odnosno gradskih inspektora, te se ukidaju postojeće dvije razine veterinarskih inspekcija dakle državni i županijski inspektori čime svi postaju državni. Smatramo da to osigurava vertikalni lanac zapovijedanja i vertikalni sustav odgovornosti. Ovim prijedlogom stvaraju se i zakonske pretpostavke za objedinjavanje svih računalnih programa i baza podataka kojima se služi Uprava za veterinarstvo u jedinstveni, središnji, veterinarski, informacijski sustav. Kada je riječ o financijskom učinku ovoga zakona treba reći da će najveću stavku zauzeti inicijalna financijska sredstva potrebna za zapošljavanje i opremanje službenih veterinara. Ali isto tako da će njegov učinak na proračun u konačnici biti pozitivan budući da se mijenja način prikupljanja sredstava i financiranja službenih kontrola. Donošenjem novog zakona, dakle ovog Prijedloga zakona o veterinarstvu, stvorit će se zakonski okvir koji će omogućiti daljnje usklađivanje sa zakonodavstvom Europske unije uz omogućavanje funkcioniranja sustava u prijelaznom razdoblju do potpune implementacije aquisa te će se otkloniti postojeći sukob interesa u obavljanju veterinarskih pregleda i kontrola. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Predsjednik odbora za poljoprivredu i šumarstvo gospodin Pankretić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, pomoćniče, kolegice i kolege. Odbor za poljoprivredu i šumarstvo raspravljalo je na 50 sjednici održanoj danas Prijedlog zakona o veterinarstvu s konačnim prijedlogom zakona. Rasprava o navedenom prijedlogu zakona odbor je proveo u svojstvu matičnog radnog tijela sukladno odredbi članka 87. Poslovnika Hrvatskog sabora. Nakon uvodnog obrazloženja iznesen je prijedlog da se o ovom zakonu provede rasprava u prvom čitanju. Međutim, navedeni prijedlog nije dobio potrebnu većinu, te je odbor većinom glasova podržao prijedlog predlagatelja da se isti donese po hitnom postupku. U cjelovitoj raspravi u kojoj su sudjelovali predstavnici Hrvatske veterinarske komore, Hrvatske obrtničke komore, predstavnici strukovnih udruga, te drugih stručnih institucija odbor je ocijenio da ovaj zakon omogućuje dodatno usklađenje područja veterinarstva sa zakonodavstvom Europske unije. Odbor je raspolagao sa mišljenjem koje je uz navedeni zakon dostavila Hrvatska veterinarska komora i Hrvatska gospodarska komora, sektor za poljoprivredu, prehrambenu industriju i šumarstvo. Nazočni predstavnici udruga uzgajivači su istaknuli da iako su sudjelovali u izradi ovog zakona mnogi njihovi prijedlozi nisu uvaženi da će njegovo donošenje znatno poskupiti proizvodnju u odnosu na zaradu, te samim time i možda ugroziti razvoj stočarske proizvodnje. Predstavnici uzgajivača svinja su ukazali da problem pojave eliminiranja bolesti svinjske kuge treba gledati u kontekstu postupaka obilježavanja svinja prije stavljanja u promet. U daljnjoj raspravi izneseno je mišljenje kako je rješenje o određenom 24 satnom radnom vremenu veterinarske organizacije upitno jer će biti mnogo krajeva u kojima to neće biti potrebno, a takvo rješenje iziskuje velike troškove. Također je izneseno kako pojedinačnu veterinarsku kontrolu trebaju obavljati na farmama kroz certifikate, ali ne kod utovara stoke prema članku 60. Neki članovi odbora drže da rješenja koja se odnose na javne ovlasti nisu dovoljno jasno razrađena u ovom zakonu, te su upitna i s ustavno-pravnog stajališta. Također je ukazano da je ovim zakonom osim određivanja nadležnosti veterinara u provođenju … [[Govornik se ne razumije.]] potrebno voditi više računa kako u preventivi tako i u kurativi kada se radi o bolestima životinjama. U daljnjoj raspravi je skrenuta pozornost da se u pojedinim odredbama omogućava veterinarima da ulaze u područje agronomske struke. To prije svega odnosi na odredbu članka 132. koja omogućuje veterinarima da kontroliraju proizvodnju kukuruza, jer je kukuruz hrana, te da se određuje tehnologiju proizvodnje. Pitanje monitoringa nije prema mišljenju nekih članova odbora nije dosljedno i jasno riješeno budući da troškovi obavljanja istog različito tretiraju od farme do farme i time se smanjuje konkurentnost na tržištu. Na temelju provedene rasprave odbor je sa pet glasova za, tri glasa uzdržana predložio Hrvatskom saboru da donese ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba SDP-a uvaženi zastupnik, potpredsjednik Doma Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Kao što sam već najavio kada sam osobno diskutirao mi u klubu sasvim ozbiljno razmišljamo i predlažemo Saboru a i predlagatelju da prihvati da o ovom zakonu se provede rasprava u dva čitanja bez obzira što se radi o zakonu kojim se usklađuje pravni sustav Republike Hrvatske sa Europskom unijom i bez obzira što je ovdje naznačeno da u projektu, odnosno u planu usklađivanja za ovu godinu je predviđeno da bi se ovaj zakon donio u prvom kvartalu treba prvo podsjetiti da je on bio i u planu za prošlu godinu pa se nije bio donio, a isto tako ništa se dogoditi neće. Čak štoviše, može se i ispoštovati rok da bude donesen u prvom kvartalu. Ako se donese ne preksutra, nego krajem idućeg mjeseca, a naravno da u tom vremenu se pokuša razmotriti sve primjedbe, sugestije i prijedloge koji su u odnosu na ovaj zakon dati na radnim tijelima, koji će dati tokom rasprave se na ovoj sjednici Sabora, da bi se zapravo dobio što kvalitetniji i što bolji zakon. Druga naša primjedba odnosi se na pitanje zapravo pojma usklađenosti sa pravnom stečevinom Europske unije. Činjenica je da imamo zakon pred sobom na osnovu kojeg bi tvrdili da je ovo područje usklađeno sa pravnom stečevinom Europske unije, a u isto vrijeme unutar zakona imamo gotovo u jednoj trećini od ukupnog broja odredbi od nekih 156 čini mi se u 51 slučaj da sam uspio pobrojati imamo upučujuću normu koja upućuje da će dodatni propis ili provedbeni propis itd. donijeti nadležno državno tijelo odnosno ministarstvo. Prema tome, ako sa tog aspekta izgleda onda očito je da će tim provedbenim propisima tim setom pravilnika, uputa, ako smijem reći obveznih tumačenja i naputaka itd. praktički se zapravo dodatno usklađivati zakon i smatramo da to nije dobro i da bi to pitanje trebalo razriješiti. Slažemo se kao treće sa primjedbom koju smo čuli i od matičnog radnog tijela da novi Prijedlog zakona o veterinarstvu ne bi trebao dodatno uslužavati postupak nadzora, kontrole i pregleda životinja niti povećavati troškove s tim u vezi, a u isto vrijeme bi morao osigurati potrebnu kvalitetu … [[Govornik se ne razumije.]] i kontrole i nadzora da zapravo osigura kvalitetnu zdravstvenu zaštitu kako životinja tako i proizvoda od animalnog porijekla. I u tom pogledu smatramo da ne bi trebali donositi zakonske odredbe koje su po obvezama koje se odnose na posjednike, odnosno vlasnike životinja veći nego što je to primjerice prisutno u zemljama Europske unije. Primjera radi vi imate poznatu situaciju da je u zemljama Europske unije prisutno pravilo da se veterinarska kontrola kod utovara stoke dakako može naravno provoditi ne i kod utovara i kod istovara nego samo istovara, odnosno kod utovara. Na jednom mjestu, ne mora na obadva mjesta. Zatim da se obavezna kontrola ne mora provoditi kako ovdje piše, kod nas piše u zakonu da se mora provoditi, a u Europi je iznimka da se propisuje kad se mora provoditi u eventualnim slučajevima. I naravno postoji ona obaveza koja sasvim sigurno uvijek mora biti prisutna, a to je pitanje kontrole stočne hrane, odnosno ako hoćete samih farmi na kojima se stoka nalazi, koja mora biti stalna, kontinuirana i naravno povremena, ovisno o tome kada je to nužno potrebno da se određene stvari riješe i razriješe. U tom pogledu kao četvrto mi smo dali i određene primjedbe i sugestije koje bi sasvim sigurno doveli do toga da se prvo smanji broj potrebnih papira koje će pratiti provoz i kontrolu životinja koje su i u uvozi i izvozu, ali i u provozu iz mjesta u mjesto, pa ako hoćete i sa pojedine farme do mjesta potrošnje odnosno do mjesta primjerice klanja. I iz jednostavnog razloga čini nam se da u europskom tržištu postoji jedno pravilo i netko je stavio takvu primjedbu od svih udruga s kojima smo kontaktirali da se u Europskoj uniji cjelokupno tržište za jedanput utovarenu stoku koja krene zapravo tretira kao jedinstveno tržište. Dok se kod nas zapravo svaki put od farme do mjesta odredišta za tu životinju praktički tretira kao posebni slučaj, a ne samo kao tržište unutar Republike Hrvatske, a kamo li kad se gleda tržište Republike Hrvatske u odnosu na Europsku uniju. U tom pogledu smatramo da bi te stvari još jedanputa trebalo preispitati prije nego što se ovaj zakon donese. Drugo što bismo trebali posebice naznačiti jeste pitanje koje je na prvi pogled pravno pitanje, ali nije i ne radi se u kontekstu ovog zakona samo po pravnom pitanju. To je pitanje zapravo tzv. javnih ovlasti. Prvu stvar na koju bi htjeli skrenuti posebice pozornost jeste da se javne ovlasti dakako po našem Ustavu mogu sukladno članku 116. Ustava isključivo dati zakonom. I u ovom zakonu u članku 114. kada je u pitanju, kada su u pitanju zadaće Hrvatske veterinarske komore onda su one pobrojane da se pojedine ovlasti u točci 5. i 9. obavljaju kao javne ovlasti. Prvo mi skrećemo pozornost da ima još nekih od ovlasti koje se daju Veterinarskoj komori, po nama s pravom, koje se također zapravo vrše kao javne ovlasti, jer iza toga slijedi određene isprave ili dokumente, sad je pitanje da li ćemo to proglasiti javnom ovlasti i dati da se taj, da ta isprava ima svoju validnost. Ili ako ju ne proglasimo kao što sad nismo učinili zapravo tko će morati dodatno verificirati tu ispravu da imala karakter javnog dokumenta. Drugo što u vezi sa time hoćemo posebice naznačiti. Čini nam se da je u dobroj vjeri predlagatelj zakona kada je u pitanju Hrvatski veterinarski institut, kada je u pitanju Veterinarski fakultet, a zatim kad su u pitanju veterinarska bolnica, klinike itd. unaprijed pošlo od pretpostavke da zakon, primjerice o visokom obrazovanju i znanosti itd. dovoljno uredio pitanje javnih ovlasti da ne treba ponovo ovdje spominjati. Međutim čini nam se da to nije dobro jer neka od ovih pitanja koja će raditi Hrvatski veterinarski institut u vezi sa osobito recimo obavljanja kontrole radioaktivnih tvari u životinjama, mesu i proizvodu životinjskog porijekla, te hrane za životinje itd. takvi nalazi jesu oni isprave ili nisu, jesu li dokazi, je li se mogu koristiti u postupcima ili ne mogu u upravnom postupku, u sudskom postupku, ja samo primjera spominjem. Smatramo naime sljedeće, da neka od ovih pitanja koje je ovaj Zakon o veterinarstvu prenosi s pravom Hrvatskom veterinarskom institutu, Veterinarskom fakultetu kao znanstvenih ustanovama itd. treba razmotriti i propisati da li jesu i u kojoj mjeri oni obuhvaćaju zapravo javne ovlasti. Veoma je to važno, iz prostog razloga da se razriješi s jedne strane pitanje odgovornosti, s druge strane pitanje nadležnosti. I s treće strane pitanje podijeljenosti vezano za stručnu odgovornost za provedbu zakona s jedne strane. I odgovornost za nadzor za kontrolu provođenja zakona kao takvog od strane nadležnog ministarstva. Smatramo da bi to trebalo još jedanputa dobro preispitati. Mišljenja smo da se može naći sasvim sigurno dovoljno takvih pitanja koje bi se recimo moglo raspraviti. Primjera radi ja samo ovdje spominjem ako uzmete točku 14. u članku 105. gdje kaže obavlja laboratorijske pretrage za … [[Govornik se ne razumije.]] i druge biološke aktivne tvari u životinjama, mesu i ostaloj hrani životinjskog porijekla. E sad kad je napravio sve te pretrage što je rezultat pretraga? Nekakvo rješenje. Koji akti imaju karakter tog rješenja? Jel on upravni akt, nije upravni akt? Je li to akt organizacije sa javnom ovlasti ili nije? Ako ima javnu ovlast da li je to onda isprava koja se može koristiti? I tako dalje i tako dalje. Prema tome to bi trebalo vidjeti. A osobito ako se uzme recimo članak, točka 9. istog članka oko koje između ostaloga govori o istraživanju, unapređivanju primjene ove metode, otkrivanja, suzbijanja, prevencije zaraznih bolesti, nametnika i drugih bolesti životinja. Dakle to su sve ozbiljne stvari koje Institut može raditi i kao znanstvena ustanova, vezano za pojedine zdravstvene projekte kad ispituje i ne moraju imati karakter javne ovlasti. Ali kada se radi o provedbi Zakona o veterinarstvu u konkretnim slučajevima e onda može i treba imati javnu ovlast, dakako ukoliko se s time složi ministarstvo, odnosno državno tijelo. Ako pak to nema, i ako ne dobije onda to netko mora drugi odraditi. Slično je recimo za Veterinarski fakultet vezano za rad UDBU … [[Govornik se ne razumije.]] te patohistološke pretrage životinjskih organa. I sad je postavlja se pitanje šta je taj nalaz, kakav je to dokument, itd., itd. Dakle, mi u najboljoj vjeri pokušavamo reći da bi bilo jako dobro da se ova pitanja ovako preciznije urede i preciznije razgraniče jer će činjenice posve je jasno da ako se uzme fakultet, institut, komora, veterinarska organizacija itd. da je puno, puno više zadaća koje su ovdje pobrojane koje mogu i trebaju imati i karakter javnih ovlasti nego što je to samo točka 5. i točka 9. ovog članka kojeg sam već spomenuo. Drugi dio koji u vezi sa ovom načelnom primjedbom imamo to je pitanje postupka dodjele javnih ovlasti. Ovdje je samo pitanje na prvi pogled i zapravo je to preuzeto iz tradicionalnog pristupa kada je nekad su državna izvršna tijela mogla dodjeljivati javne ovlasti. Po našem novom, po našem Ustavu više izvršna vlast ne može dodjeljivati javne ovlasti. To je isključivo u Ustavu. Ja ću citirati članak 116. Ustava koji je jasan i nema nikakve dvojbe gdje on kaže … u stavku 2. određeni poslovi državne uprave mogu se lokalnoj zajednici, mogu se zakonom povjeriti tijelima jedinica lokalne i područne samouprave i pravnim osobama koje imaju … [[Ne razumije se.]] dakle samo zakonom. E sada ovdje kada se govori o postupku dodjele javnih ovlasti se zapravo ne vrši dodjela javnih ovlasti, javne ovlasti su utvrđene zakonom. Nego ovdje sada treba utvrditi postupak utvrđivanje ispunjavanja uvjeta za obavljanje ovih javnih ovlasti. Javne su ovlasti utvrđene zakonom i nadležna tijela ministarstva trebaju s pravom imati mogućnost raspisati natječaj, prikupiti sve podatke iz kojih se jednostavno utvrđuje da li ta osoba fizička ili pravna koja može dobiti takve ovlasti, ispunjava sve zakonom propisane uvjete i kriterije koje može obaviti da bi na taj način odradili kvalitetno taj posao. Ne radi se samo kažem o terminološkoj nego se radi i o sadržajnoj primjeni, da je u pitanju samo terminologija ne bismo ovu primjedbu ni iznosili. Dopustite još nekoliko pitanja koja se dakako otvaraju u ovom pogledu vezano između ostaloga vezano za transport životinja, kontrolu i vrijeme kada treba plaćati naknadu. Mi smo dali i primjedbe i amandmane na članak 62., 68. a ovdje kod članka 68. posebice naznačavamo zapravo pitanje opremanja, odnosno pitanje dezinfekcije prijevoznih sredstava nakon obavljenih prijevoza životinja i to ne samo u slučaju ako bi se na životinjama utvrdila bolest nego uvijek, uvijek da bi se zapravo i preventivno djelovalo iz prostog razloga jer ne bi se smjelo prepustiti slučaju, od slučaja do slučaja pa da se eventualno dogodi da se prenese neka zarazna bolest na ovaj način na životinje koja može imati i na kraju krajeva i oblik epidemije. Naravno raspravljajući o primjedbama koje smo i mi kao klub dobili od strane Hrvatske gospodarske komore vezano za neke primjedbe i sami smo uočili da se pojedini pojmovi koji se upotrebljavaju u zakonu, ne provodi konzekventno kroz zakon i zapravo bi ga trebalo nomotehnički prije objavljivanja malo dodatno dotjerati da se zapravo kvalitetnije razriješi to pitanje. Posebice je interesantno za preradu i obradu koža ovo pitanje iz članka 46. gdje se kaže da bi bilo zabranjeno stavljati u promet prije obavljanja laboratorijske pretrage na bredrenicu kožu. Sada se postavlja pitanje zapravo koliko i na koji način to povećava troškove svih ostalih korisnika poglavito ako se ima u vidu da je prije nego što je koža oderana, životinja u cijelosti pregledana. Možda bi u tom pogledu trebalo napraviti malo drugačije ovo rješenje jer zapravo bi se postavilo pitanje da se dvostruko plaća isti zapravo pregled jer i kod zdravlja životinja se mora utvrditi je li ima ili nema oboljenje na ovu bolest. Posebice je interesantno pitanje iz članka 73. stavka 8. gdje se propisuje da se plaća naknada za obavljanje veterinarski pregled ili pošiljke u prometu preko granice Hrvatske. Sada se treba razmotriti pitanje, da li ovu naknadu nije potrebno platiti kada se radi o izdvojenim pošiljkama s obzirom da se naknada već plaća za veterinarski zdravstveni pregled izdavanjem certifikata. Jer ovako sada jedan puta platite kada dobijete certifikat uopće da u to možete krenuti, zašto biste sada za svaki pojedini slučaj opet ponovo morali plaćati istu tu naknadu. Smatramo da je to zapravo, slažemo se sa Gospodarskom komorom da se time pojačavaju i povećavaju troškovi naših stočara kod izvoza stoke i naravno umanjuje njihovu konkurentnost u odnosu na sve druge. I zadnju stvar koju bismo htjeli posebice naznačiti. Smatramo da je što se tiče primjedbe između ostaloga isto tako udruga stočara oko povjeravanja poslova pojedinom veterinaru kao privatnoj osobi koja ispunjava stručne uvjete u skladu s ovim zakonom, nužno potrebno dodatno razraditi i dodatno omogućiti. Posve je neprihvatljivo da imamo samo državnog službenika, odnosno ovlaštenog veterinara i stručnu osobu a da u isto vrijeme ne bismo protegli na sve slučajeve gdje ispunjavaju uvjete i mogućnost, a ugovor postoji ugovor o povjeravanju poslova pravnim osobama, da se to protegne i na fizičke osobe i da na taj način u mnogim područjima Republike Hrvatske gdje nema dovoljan broj veterinara, stručnih osoba, zapravo omogući kvalitetno obavljanje ovih poslova u cilju razvoja stočarstva i zaštite životinja u Republici Hrvatskoj radi kvalitete koju je nužno potrebno postići da bismo ne samo u zakonodavnom pogledu nego i u provedbi zakona ispunili standarde Europske unije. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a, uvaženi zastupnik Božidar Pankretić.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, pomoćniče, dame i gospodo zastupnici. Pa evo dozvolite nekoliko rečenica vezano uz ovaj zakon. Pa evo na početku ću istaknuti da Zakon o veterinarstvu gotovo egzistira čini mi se već dobrih 10 godina uz dvije izmjene koje su bile 2001. i 2003. godine, a da nekih posebnih stvari nije bilo. Moram naglasiti da je ovo po meni izuzetno važan zakon, on spada u ovaj paket o kojemu smo govorili i da je on izuzetno značajan za poljoprivrednu proizvodnju, posebice za stočarsku proizvodnju. U ovom dijelu imamo dakako dvije bitne stvari koje na početku treba istaknuti, koje ne moraju uvijek biti u direktnom sukobu, ali mnogo puta se u tom sukobu nađu. Dakako da je svima nama cilj da na određeni način imamo zaštitu, da imamo kontrolu određenih bolesti da nam se ne događaju epidemije, a s druge strane nam je i cilj da naši proizvođači, naši seljaci, naše tvrtke što jeftinije proizvode i budu što konkurentnije. Kada čovjek to ovako kaže onda ponekad izgleda da te stvari je teško pomiriti i da su to uvijek sukobljeni interesi, ali mislim da je i to moguće i vjerujem da smo već i ovim zakonom, ja ću to slobodno reći, napravili bitan iskorak. Meni je samo žao smo imali otvorene mogućnosti već unazad 3-4 godine koje do današnjeg dana nismo iskoristili, vjerujem da danas slušajući državnog tajnika vjerujem da će biti snage, iako ovom mandatu je ostalo još ne baš previše vremena da se stvari provedu do kraja. Iz iskustva ću govoriti i reći ću vrlo otvoreno bez razlike što ako ima ovdje kolega veterinara, neka mi ne zamjere, nema baš nikakvog antagonizma između mene kao agronoma i njih, čak što više mnoge svoje diskusije kada sam započinjao govorio sam sa time da je tu potrebno posebice zaštititi veterinarsku struku, a ono što se događa unazad deset godina dovelo je na žalost veterinarsku struku do ove razine koju danas imamo. Bit ću ne toliko detaljan što se tiče zakona, nego rekao bih vrlo načelne prirode što je potrebno učiniti, u kom smjeru je potrebno ići. Rekao bih jedna greška koja je napravljena u nekim davnim vremenima zvala se privatizacija veterinarskih stanica i najvjerojatnije je ona morala krenuti u tom smjeru, ali ona je na žalost za veterinarsku struku pokrenula prema jednom smjeru koji se samo zove profit i taj profit je na žalost doveo da do današnjih dana imamo niz problema i da danas na žalost nemamo jednu situaciju, pa i danas smo tu mogli vidjeti u odboru da bi mogli razgovarati ja bih rekao na određeni dogovorni način sa i veterinarskom komorom, pa i sa ljudima iz te struke i doći do zajedničkih pravih rješenja. Nije moguće uvijek ja bih rekao udovoljiti određenim stvarima, a najteže je pomiriti stručnost, struku pa sa privatnim interesima i sa određenim profitima. Zato se bojim da smo došli danas do određenog dijela gdje moram iskreno reći nije dobro za ukupnu veterinarsku struku jer mislim da zaslužuje bolje mjesto, zaslužuje konkretnije stvari, ali odupiranjem na određenu transformaciju i reformu koje je trebalo učiniti sada je mogu slobodno reći dovedena pred niz i više se neće moći tu ništa napraviti. Mislim da ću pokušati te neke stvari opisati vrlo slikovito znate. Nije moguće da kod nas funkcionira sustav u kome ovlaštena veterinarska stanica ima zaključen ugovor sa određenom klaonicom, ovlašteni veterinar pregledava i nadgleda, plaća toj veterinarskoj stanici, normalno ta veterinarska stanica je u vlasništvu, a ponekad i tih veterinara koji direktno nadgledaju tu klaonicu i onda ponekad se mi čudimo što nam se događaju problemi. Bilo je za očekivati, sukob je tu najdirektniji i mislim da taj sukob je trebalo i prije napustiti. Mislim da smo imali mogućnost da barem ovaj tok novca koji je trebao biti se mogao riješiti na način da smo evo novac prvo uplaćivali ministarstvu prema kojem je on trebao ići, a ministarstvo koje danas u državnu riznicu, a ministarstvo taj novac isplaćivati ovlaštenim veterinarima. Prijedlog koji imamo sada ja pozdravljam, znam da će biti izuzetno velikih otpora prema njemu, znam da ih je bilo i prije jer su propisi neki prema kojima smo mogli profunkcionirati na snazi već gotovo 3, 4 godine. Žalosna je situacija da, a to je ovdje potrebno reći moramo pomalo ne izgovarati istinu kada nam dođu određene kontrole, naročito u one objekte koji su namijenjeni izvozu iz Republike Hrvatske kada je to europska kontrola i kada pokušavamo objasniti da ovlašteni veterinari iz veterinarskih stanica jesu na neki način državni djelatnici, ali baš su ovlašteni pa onda se to može tumačiti na ovaj i na onaj način. Mislim da tu tumačenja nema, mislim da ministarstvo, uprava hitno mora preuzeti taj dio djelatnosti kao što ovdje i piše u Zakonu u svoje ruke, moramo u svim izvoznim klaonicama imati ovlaštene veterinare koji će provoditi dio svog posla, koji će biti plaćeni kao što su i svi drugi državni službenici plaćeni, imat ćemo sasvim jednu drugačiju situaciju, a vjerujem da će ta situacija biti i puno bolja nego sada što se tiče određenih stvari. Ovdje imamo ono konkretno što je i gdje su bile najveće primjedbe do sada vezane uz određene naknade, uz određene troškove koji opterećuju naše stočarstvo, a koje svi smatramo da je moguće izbjeći. Ja bih iz tih stvari predložio da probamo vidjeti bez razlike što u ovom Zakonu stoji da utovara i istovara više nema, ali smo još uvijek nejasno ostavili ova mjesta gdje je ta stoka itd. i bojim se da tu neće biti tako brzo promjena, naročito još uvijek svjedodžbe ostaju kao ono što je potrebno i što je propisano u zakonu, pa bih barem zamolio ako je moguće da li je to pravilnik, jer nisam primijetio da to u zakonu negdje postoji, da se vidi da epizetološko područje, a to je županija bude područje u kojem nije potrebno raditi utovare i istovare, a jedino ako se pojavi određena zarazna bolest onda da to bude epizetološka jedinica, tj. općina ili grad. Ja mislim da ovo što nam se događa, a sada vi znate da svi imamo puno općina i puno gradova, mi moramo raditi utovare gotovo za svaki odlazak stoke iz dvorišta, odlazak sa farme. To su troškovi. Ni jedan taj utovar nije ispod 200, 300 kuna, prema tome troškovi koji se stvaraju u tom dijelu su izuzetno veliki. Molim vas da vidimo koliko je tu moguće nešto napraviti u tim konkretnim stvarima jer se iskreno bojim da dok ovako nejasni članci sažive na određeni način iako je pomoćnik Brstilo i na odboru objašnjavao da utovara i istovara više nema, ali bojim se dok ti članci sažive, dok propisi budu doneseni iako evo pohvaljujem, ovdje su jasno definirani da se propisi moraju donijeti u roku godinu dana što je pozitivno u ovom Zakonu jer nema nekog ja bih rekao iščekivanja, nego jasno određen rok jer drugačije se i ne može funkcionirati, ali bih molio da ovdje ne ostanemo nedefinirani jer ta situacija sigurno neće biti jednostavna. Bilo je dosta diskusije pa i na evo na ovom prvom kongresu vezanom uz sigurnost hrane oko toga što će se dogoditi sa određenim veterinarskim stanicama, imali smo, evo i bio sam svjedokom istupa pojedinih direktora, vlasnika tih veterinarskih stanica, da te transformacije će morati biti učinjene, vjerujem da će se tu dogoditi određene promjene, ali također sam siguran da će u ministarstvu, u upravi potreba za kadrovima biti izrazita i mislim da neće biti nikakvih problema za one ljude koji će htjeti odraditi dio svog posla, a vjerujem da ćemo onda organizirati službu na najvišoj razini i da u tom dijelu ne bi trebalo biti nikakvih problema. Tako da podržavam ove konkretne određene stvari, već je kolega Arlović spomenuo određene prijedloge koji se odnose na prijedlog Hrvatske gospodarske komore. Dozvolite mi da spomenem i ja ove dijelove koje on nije spomenuo, a to su izmjene koje bi se odnosile na članak 53. Zbog izmjernog značenja izvoza kako bi hrvatskim tvrtkama se omogućilo što jednostavnije i brže obavljanje izvoznih formalnosti smatramo da zakon treba sadržavati rok u kojem službeni, odnosno … [[Govornik se ne razumije.]] dužni izdati izvozni certifikat. Vi znate da smo imali puno problema oko tih certifikata, mislim da je potrebito naglasiti da je izvoz naše opredjeljenje, da on ne smije ostati samo u priči kada želimo istaknuti određene stvari, nego trebamo i administraciju i naše ljudske resurse pripremiti da budu spremni ako određenom izvozniku sigurno pronađe dobar posao, onda mu trebamo bit na usluzi i pripomoći da taj posao odradi do kraja i da taj izvozni certifikat mu bude pristupačan. Također članak 60. propisuje da promet pošiljaka životinja, proizvoda životinjskog podrijetla, hrane za životinje dozvoljen je samo ukoliko je na mjestu … [[Govornik se ne razumije.]] veterinarski pregled osigurana identifikacija sljedivosti i ispunjeni drugi propisani uvjeti na temelju kojih se obavlja certificiranje. Smatramo da hranu za životinje ne životinjskog podrijetla treba izuzeti od veterinarskog pregleda na mjestu … [[Govornik se ne razumije.]] jedino kao što je izuzeta od veterinarskog pregleda prilikom uvoza. Napominjemo da ni u starom zakonu nije obavljen njen veterinarski pregled. Mislim da je tu možda došlo do određenih zabuna, da ovaj pregled stvarno ovdje nije potreban. Ne znam iz kojih razloga imam ovdje naveden, jer moglo bi se tumačiti da to se želi zahvatiti određeni dio koji do sada nije bio u okviru ovoga zakona. Članak 85. stavak 1. i 2. i članak 138., članak 11. i članak 141. stavak 17., propisuje da se u slučaju prisilnog klanja, klanja pod posebnim uvjetima klaonicu koju odredi nadležni službeni veterinar i najbliža klaonica dužna je primiti na klanje bolesnu životinju odnosno trup i organe prisilno zaklanih životinja. Smatramo da zakonski treba urediti da odredbe ovih članaka ne bi trebale vrijediti za izvozne klaonice ukoliko se u neposrednoj blizini nalaze druge klaonice. Mislim da je ovo logično i ja mislim da i kad se govori o određenim uvjetima koje trebaju ispunjavati izvozne klaonice, da ih teško možemo primorati da prime ovakva prisilna klanja, jer vi svi znate da nakon takvih klanja imamo određene procese koje je potrebno učiniti, da bi to moglo izazvati određene probleme kod takvih izvoznih klaonica, ako je u mogućnosti na određeni način da negdje u blizini imamo neku drugu klaonicu. Predlažemo da se mogućnost odabira ovlaštene veterinarske organizacije na … [[Govornik se ne razumije.]] područjima na kojima su ovlaštene ili osnovane dvije ili više veterinarskih organizacija osim posjednika životinja omogući subjektima u poslovanju hranom životinjskog podrijetla i hranom za životinje za obavljanje poslova iz stavka 9. i stavka 11. ovog članka. Također članak 115. novim prijedlogom zakona, nadzor nad stručnim radom obavljanja veterinarske djelatnosti provodi veterinarska komora čiji predsjednik osniva povjerenstvo koje provodi ovaj nadzor. Starim zakonom nadzor je provodila uprava a povjerenstvo je osnivao ravnatelj. Smatramo da je staro rješenje bolje, jer je člankom 112. stavak 1. ovog prijedloga zakona, Hrvatska veterinarska komora definira kao udruga veterinara kojoj je temeljna zadaća promicanje veterinarskih i zastupanje interesa u području veterinarstva. Smatramo da stručni rad u obavljanju veterinarske djelatnosti je puno širi društveni interes od promicanja veterinarstva i zastupanju interesa u području veterinarstva, pa je ovdje riječ o mogućem sukobu interesa. Također moram reći ovdje da me čudi, ne vidim razlog zbog čega se ide ovdje na Hrvatsku veterinarsku komoru da li je to neki iskorak? Ali mislim da se ovdje na određeni način onaj dio posla koji je radila do sada uprava, a koji je na kraju omogućavao i ministarstvu da na određeni način odradi dio posla i izvrši određenu kontrolu u svakom slučaju sada onemogućava. Nisam siguran da je dobro da se tu stavlja komora. Ja mogu samo reći da taj nadzor govori o tome da Hrvatska veterinarska komora može privremeno ili trajno oduzeti licencu veterinaru ako su nadzorom iz stavka 1. ovog članka utvrđeni nedostaci takve naravi da bi daljnje obavljanje posla moglo prouzročiti štetne posljedice ili opasnost po zdravlje ljudi ili životinja. To je radila uprava, to je radilo ministarstvo. Kada se dogodio neki eksces na terenu, onda smo kao ministarstvo, kao uprava mogli reagirati na takve probleme. Nisam siguran da Hrvatska veterinarska komora sa takvim jednim povjerenstvom koje imenuje na neki način predsjednik Hrvatske veterinarske komore im treba … [[Govornik se ne razumije.]] Ja mislim da tu treba dobro razmislit. Mislim da tu ovlast treba ostaviti Ministarstvu poljoprivrede i šumarstva i upravi u tom dijelu. Evo.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a, uvaženi zastupnik Željko Kurtov.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege! Zdravstvena zaštita životinja je prva linija obrane zdravlja ljudi a proizvodnja hrane je djelatnost od strateškog značenja. One direktno utiču na sigurnost sustava i nacionalnu sigurnost i nacionalno gospodarstvo. Kao takva je i treba biti od posebnog interesa države. Država je dužna pružiti sve životne važne uvjete i usluge na cijelom svom teritoriju. U to spada i zdravstvena zaštita životinja sa svim područjima djelovanja u tom segmentu. Budući da je odluka hrvatskog naroda da napusti načine dogovornog gospodarstva i socijalizma i ostvari sve uvjete za stvaranje ozračja poduzetničkog gospodarstva u području veterinarstva je došlo do nekoliko velikih opreka u preustroju istog. Veterinarstvo je iz socijalističke, društvene faze kao djelatnosti specifična usluga koju tadašnja teritorijalna jedinica morala osigurati svojem stanovništvu prešla u poduzetničku fazu sa svim zakonitostima poduzetničkog, profitnog gospodarstva. A ujedno s apsurdom imperativa prisustva na svim državnim područjima. Zašto apsurd? Zato jer je temeljni razlog investicije profit, a na određenim područjima je nedostatan broj jedinki supstrata na kojem prakticira veterinarstvo, što posljedično diže cijenu ali smanjuje kvalitetu i različitost pružanih usluga. Iz tog osnovnog razloga ne moguće je postaviti istu minimalnu kakvoću usluge na cijelom državnom području. Ako veterinarske organizacije koje rade na dohodovnom principu svoju uslugu koju su dužni pružiti po zakonu ne mogu naplatiti u visini koja je stvarna, a u isto vrijeme su dužne platiti porez koji se obračunava po istoj stopi bez obzira na mjesto gdje se veterinarska organizacija nalazi i posluje. U isto vrijeme svaka od tih veterinarskih organizacija dužna je kupiti na istom tržištu od dobavljača lijekove, cjepiva i opremu po istim cijenama i imati ih spremne za upotrebu. A uvjeti rada nikako nisu isti. Stoga je nužno postaviti jasne parametre po kojima služba treba raditi, jer ako radi na dohodovnom profitnom principu mjerila su jedna. Ali ako radi na obveznom principu i mjere trebaju biti drukčije. Shodno tome i financijska pozicija veterinarskih organizacija u tome treba jasno razlučiti veterinarsku službu koja brine o životinjama ekonomske kategorije tj. životinjama za proizvodnju, životinjama koje se drže u službene svrhe i životinja za društvo s ljudima. Hrvatska veterinarska komora, strukovno udruženje doktora veterinarske medicine koje po svojoj lokaciji kao krovna udruga istih mora promicati interes struke i zaštićivati ju. To je udruga u kojoj je članstvo obvezno. Članstvo se plaća prema tarifi. Temeljem datih joj ovlasti izdaje i naplaćuje licenciju, dozvolu za rad doktoru veterinarske medicine udruga bi trebala djelovati samostalno u interesu struke i svog članstva a na čiji status suglasnost daje ministar resornog ministarstva. Sve je to apsurd, komora je interesna udruga staleža. Članstvo u njoj trebalo bi biti dobrovoljno, odluka osobnih izbor zbog vlastitog interesa a ne prisila. Interes struke ne može biti zaštićen statutom udruge na koji suglasnost daje ministar. Komora među ostalim propisuje najniže cijene usluga u veterinarstvu u poduzetničkoj djelatnosti. Cijene su obveza bez obzira na razliku u troškovima poslovanja za cijeli teritorij Republike Hrvatske. Slijedom logike slobodnog poduzetništva pružatelj usluga može i mora biti rezultat osobnog izbora onog tko tu uslugu plaća temeljenu na zadovoljstvu sa uslugom. Koncesijskim pristupom pružanja usluge obvezuje se imaoc ili vlasnik životinje da mora uslugu primiti i platiti koncesionaru i u domeni naređenih mjera u području poslova, slobodnog izbora i to po cijeni koja je određena bez obzira da li je on neopravdano ili opravdano zadovoljan ili nezadovoljan kvalitetom i kvantitetom pružane usluge. Hrvatska veterinarska komora među ostalim daje prethodno mišljenje na zahtjeve za otvaranje veterinarskih organizacija temeljem svojih kriterija o mreži veterinarskih organizacija prema kriteriju broja životinja na određenom području što sigurno vuče korijene iz doba dogovorne ekonomije. Zabranjuje se da se otvaraju nove veterinarske organizacije na području koje prema tome njihovome mišljenju ne dovoljan broj životinja direktno gušeći slobodno poduzetništvo i konkurenciju kvalitetom miješanjem kroz neprestano administriranje. Kao poduzetnička aktivnost veterinarstvo je djelatnost koja prema zakonima gospodarstva stvara novu vrijednost, podložna je prema uloženom kapitalu koji mora stvoriti novu vrijednost, profit te stoga podliježe i oporezivanju a porez na dodanu vrijednost je prolazna vrsta poreza koju plaća krajnji korisnik što u ovom slučaju biva imaoc vlasnik životinje gledano sa više pozicije investitor u proizvodni proces, vlasnik kapitala. Njegov je interes da jedinicu proizvoda uz što manji trošak proda i naplati čim veću cijenu i ostvari čim veću zaradu. Sa tog stanovišta je neobično važno uočiti što je osnovna čestica u toj domeni, to je životinja jedinka koja bi trebala biti čim jednostavnije, jednoznačnije, efikasnije i jeftinije obilježena kao jedinica. Stoga bi trebalo u okviru ovog zakona donijeti pravilnik o jednoznačnoj identifikaciji svih životinjskih vrsta bitnih sa aspekta ovog zakona, identifikaciji jednostavno za provedbu i nadzor te ustrojiti sustav učinkovite kontrole istog sa svim mehanizmima sankcija. Tek tada će biti moguće pratiti kretanje jedinke od rođenja, tijekom života i poslije smrti bilo one životinje za proizvodnju i uzgoj, službu ili društvo ljudima. Jedinstvena identifikacija ne može biti prepuštena posjednicima životinja, mora biti jasno i nedvosmisleno određena, predviđena sredstva i načini efikasne kontrole i mora biti onemogućeno krivotvorenje, izbjegavanje označavanja ili uništenje niz je tehničkih mogućnosti koje uz nisku cijenu primjene ima veoma visoku učinkovitost, zaštićeni su od krivotvoritelja i velike brzine obveza na traženju podataka. To nikako ne može biti prepušteno na volju posjedniku životinje. Uz taj indifikator se jednostavno može vezati sve ostale podatke od evidencije, veterinarskih poslova, doktora veterinarske medicine koji su ih obavili, utrošenih lijekova, cijepljenja, promjene staništa, promjene vlasnika pa do financijskih pokazatelja. Slijedom iznijetog nepretvoren je zaključak da se mora jasno i nedvosmisleno uobličiti pravilnik o držanju i obilježavanju životinja i to kako za farmski tako intenzivni uzgoj. Tako i za ekstenzivni, pojedinačni način držanja inzistirati doslovce bez isprike u njegovoj provedbi i kontroli. Pri tome treba jasno dati do znanja da držanje životinja kao socijalni element ne može se dozvoliti ni tolerirati ni u kojem obliku ako ne bude zadovoljen minimalni ZOO tehnički kriteriji propisani za pojedinu vrstu. Pri tome treba imati u vidu da će mnoga seoska domaćinstva pozivati se na tradiciju, ekonomski faktor, socijalni element i niz drugih aspekata koji se ne mogu i ne smiju tolerirati ako u sebi ne akceptiraju nove spoznaje veterinarske medicine ZOO tehničke i stočarstva. Upravo stoga što je jedna od mogućnosti očuvanja socijalnog mira na selu bilo držanje životinja kako za osobne potrebe tako i za prodaju, bilo istih ili njihovih proizvoda ili prerađevina tu iluziju treba odbaciti. Socijalnu politiku seoskih domaćinstava treba provoditi drugim načinima, obilježiti jednoznačno i učinkovito pojedine životinje, odabrati optimalnu razinu kvalitete uvjeta za držanje istih, njihovih staništa i hranidbe je naprosto imperativ. Drugi neobičan važan zadatak iz tog segmenta je edukacija seoskog stanovništva koje želi držati životinje. Nije i ne može biti određeno po rođenju na selu na imanju da je netko kao takav ujedno i stočar poljoprivrednik. U današnjoj eri specijalizacije u svim djelatnostima tako i u proizvodnji životinja i proizvoda od istih nužno je postaviti i minimalne stručne, obrazovne kriterije za obavljanje istih poslova. Inzistiranje na provedbi kontrole bez rješenja o ovom temeljnom dijelu nemoguće je ishoditi kvalitetna i učinkovita rješenja u ostalim segmentima koje uređuje ovaj zakon. Sada smo upravo svjedoci epidemije svinjske kuge, usprkos svih do sada provedenih mjera nije se uspjelo stati na kraj toj epidemiji koja poprima obličja katastrofe. To je bolest koja se suzbija po zakonu za koju jedina stručno prihvaćena i opravdiva metoda suzbijanja je usmrćivanje svih bolesnih i na bolest sumnjivih životinja, zatvaranje dvorišta, staništa svih životinja, pojačana dezinfekcija prostora, ljudi, opreme i vozila, zabrana prometa životinjama na zaraženom području. Cijepljenje protiv svinjske kuge je zabranjeno a ono se provodilo kao ZOO tehnička mjera prije no u postupku usklađivanja sa zahtjevima Europske unije morale su se prihvatiti odrednice u području veterinarske medicine. Takve mjere predviđene su u sklopu zakonodavstva Europske unije su učinkovite, no isto tako su iznimno skupe u našem slučaju gdje nema nadzora ni kontrole, identifikacije i prometa životinja. Nije skupo ono što je efikasno, to je sigurno, no to je postupak nakon što je do epidemije došlo. Preventivne mjere bi trebale takve slučajeve onemogućiti s kvalitetno osmišljenim i provedivim preventivnim mjerama kroz identifikaciju svih životinja posljednjih istih evidencija, promjene posjednika staništa, provedbenih ZOO tehničkih i veterinarskih mjera na tim životinja. Prekinuo bi se stihijski neregistrirani promet životinjama. Sigurno će biti puno otpora, surađivanju, sređivanju stanja u držanju, prometu životinja s jedne strane radi običaja i navika a s druge strane socijalni element. S treće strane pomoć ekonomskom stanju domaćinstva a sigurno i ogroman udio skupine švercera životinja, profiteri, profiterski orijentiranih. To sve omogućuje da se ne sređuje stanje u tom području. Na taj se način nema ni minimalnu kontrolu u tom području koje je interesantno i zbog količine novca koja se kreće u tim krugovima. I stoga je bjelodano da je to igra žandara i lopova. Igra skrivača između onih kojima paše neuređeno stanje države. Izbjegavajući nadzor izmiče se veterinarskoj kontroli, kontroli zdravlja životinja, kontroli dobrobiti životinja i izlaganju nepotrebnih patnji i kontroli zdravstvene ispravnosti namirnica. Kontroli prometa životinja i proizvoda a kao najeklantnije izbjegavanje zamračuje se financijski promet te tako uskraćuje onaj dio financijskog kolača koji se mora platiti državi kroz naknade i poreze. A svaka dosadašnja se Vlada zaklinjala da proizvodnja hrane u Republici Hrvatskoj treba biti čim učinkovitija i jeftinija. Stoga u proporciji svi plaćamo hranu sve skuplje. Izaziva se nestašica. Uvozi se stihijski iz inozemstva hrana loše kvalitete koja se može do konzumiranja korisnika promptno naplatiti. Hrana je sve lošije kvalitete, selekcijski potencijal kroz osiromašnje vlastitog stočnog fonda se smanjuje. Držanje životinja postaje sve skuplje i proizvodnja u konačnici postaje neisplativa. Zemlja je na ugaru, selo na izdisaju a trgovina robe široke potrošnje treba znati obavezno bugarski, mađarski, njemački jer roba je porijeklom sa tih destinacija. Prema mom skromnom mišljenju ovo je osnovni dio koji bi trebalo uobličiti u Zakonu o veterinarstvu i na taj način otvoriti put za donošenje jednostavnog učinkovitog provedbenog efikasnog zakona. Sve ostalo bi bile prazne priče. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice uvaženi zastupnik Tomislav Tomić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, predstavnici Ministarstva. Evo mi smo u Klubu Hrvatske demokratske zajednice razmotrili Prijedlog zakona o veterinarstvu s Konačnim prijedlogom zakona i podržavamo njegovo donošenje i podržavamo njegovo donošenje po hitnom postupku. Nakon široke rasprave stajališno smo da ovaj zakon osigurava pretpostavke u odnosu na stvaranje zakonskih okvira koji će omogućiti usklađenje sa direktivama Europske unije. Obrađeno je više od 80 direktiva i uredaba po pitanju zdravstvene zaštite životinja, hrane životinjskog porijekla i hrane za životinje te veterinarskih pregleda u unutarnjem i međunarodnom prometu. U dosadašnjem zakonu ne postoji zakonski okvir za praćenje zdravlja životinja. Ne postoji zakonski okvir za dugoročne planove iskorjenjivanja određenih zaraznih i nametničkih bolesti niti za krizne planove u slučaju izbijanja pojedinih bolesti. Nije propisano sankcioniranje u slučaju da se na gospodarstvu ne ispunjuju uvjeti propisani u označenju a sukladno legislativi Europske unije. Pa evo nadovezao bi se na ovu, na ove rasprave da su veterinarske organizacije poslije privatizacije krenule prije svega u profit. Sigurno da to ne znači na svim područjima. Na svakom području veterinarske organizacije drukčije rade, a sigurno da neprihvaćanje, nepridržavanje tih odredaba odnosi se i na posjednika i veterinarsku zajednicu a isto tako i na inspektorat. A isto tako i na zakonodavnu regulativu tako da mi imamo i po prošlom zakonu vrlo dobre zoosanitarne mjere za uzgoje na farmama do 10, do 100, preko 100 i tako dalje i tako dalje. Međutim inspektor prođe objekte. Oni još i dan danas u većini dijelova manjih farmi, manjih dvorišta još uvijek nisu ispunjene te zootehničke mjere. Niti su dvorišta ograđena. Niti imamo … [[Govornik se ne razumije.]] barijere i tako dalje i tako dalje. I ovaj zakon omogućava sigurno da u budućnosti to ipak bude bolje. Da se može i sankcionirati. I ono što se stalno ovdje spominje da odgovornost prije svega samokontrola kako proizvodnje i životinja a isto tako i hrane u svakom slučaju mora pasti na teret posjednika ili proizvođača. Isto tako i onih organizacija koje u tome sudjeluju. Isto tako ovim zakonom je potrebno osigurati mogućnost implementacije europskih standarda a samim tim stvoriti uvjete za konkurentnost stočarstva kao bitne gospodarske grane za Republiku Hrvatsku. Ovaj prijedlog uvodi i nove suvremene mjere kontrole bolesti životinja, njihovo rano otkrivanje te … [[Govornik se ne razumije.]] planira njihovo vrlo brzo suzbijanje i iskorjenjivanje. Utvrđivanje zdravstvenog statusa životinja na razini stada, gospodarstva, regije ili države omogućit će vlasnicima životinja udovoljavanje veterinarskim uvjetima za stavljanje životinja u unutarnji problem Europske unije bez ograničenja. Novi sustav sigurnosti hrane tzv. higijenski paket u središte odgovornosti stavlja subjekte u poslovanju sa hranom i posjednike životinja. Uvodi se sustav kao što sam napomenuo samokontrole što je izuzetno bitno za cijeli sustav prilagodbe i stvaraju se pretpostavke da se službene kontrole obavljaju racionalnije i učinkovitije sa ciljem da se sustavno riješi sukob interesa u obavljanju veterinarskih pregleda i kontrola. Te se uvodi službeni veterinar kao državni službenik. Ovo, u Prijedlogu zakona treba postaviti 219 službenih veterinara i 57 državnih veterinarskih inspektora. U inspekciji imamo 164 mjesta od čega su popunjena 92 mjesta. I znači da nam treba ukupno 184 službena veterinara. Ja vjerujem da će se u cjelokupnoj ovoj veterinarskoj organizaciji kroz 2007., 2008. i 2009. uspjeti kako popuniti i inspekcijska mjesta a isto tako i ova mjesta za službene veterinare. Novina je ova i promjena sustava naplate time da sveukupne naknade i pristojbe uplaćuju u državni proračun te se time i osigurava više sredstava na tim pozicijama namijenjenim za preglede i kontrole i na neki način red u poslovanju u veterinarskoj struci. Za učinkovitiji rad cjelokupnog sustava u veterinarstvu uvodi se središnji informacijski sustav i to zaista je jedan sustav koji obuhvaća sve što se tiče veterinarske struke od registara inspektora, službenih veterinara ovlaštenih. Ovlaštenih veterinarskih organizacija, upisnik odobrenih objekata, jedinstveni registar domaćih životinja i registar farmi što je mislim u ovome svemu najbitnije a to što slušamo ovih dana problematika označavanja upravo ovo i jedinstveni registar domaćih životinja i registar farmi na neki način potaknut će da se to uredno i radi. Program za registraciju veterinarskih lijekova, za prikupljanje, nadzor veterinarskih pristojbi, upisnici, programi za monitoring, za praćenje, nadzor, o bolestima životinjama, zonozama, laboratorijski nalazi itd. Mislim da je ovaj prijedlog zakona dobra podloga za izradu podzakonskih i provedbenih akata, a sigurno da će omogućiti daljnje usklađivanje hrvatskog zakonodavstva sa direktivama Europske unije. Još jedanput Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovaj prijedlog i nisam htio sa ispravkom. Međutim, nije točno da u ovom zakonu ima zabrane otvaranja novih veterinarskih organizacija već naprotiv veterinarske organizacije se i dalje mogu otvarati. Pitanje je od sredine do sredine, od interesa itd. pa i veterinarska praksa i sve ostalo sve je otvoreno tako da nema zabrana. S druge strane još bih htio napomenuti da Veterinarska komora kao komora zasigurno mora više truda uložiti u funkciju ono za čega ona je. Evo sad smo joj dali i neke ovlasti nadzora. Međutim, mislim sudjelovat će u donošenju minimalnih cijena u veterinarstvu kako ne bi na onim izjavama netko radio na području sa … [[Govornik se ne razumije.]] cijenama itd. Znači, da se uvede jedan rad između rada na županijama od više ovlaštenih organizacija. Mislim da oni prije svega moraju uložiti više napora da imaju svoju sve bitniju ulogu u svemu tome. Još jedan puta podrška zakonu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Mirjana Brnadić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja bih se sa par riječi osvrnula na ovaj zakon premda nisam iz te branše, ali evo nešto ipak znam o tome, susretala sam se u svom poslovnom i privatnom životu sa tom strukom i ne bih rekla da je prijedlog ovog zakona po nekim kolegama da je loš, za mene je on dobar. Naravno da će uvijek biti raznih lobija, interesa stečenih tijekom veterinarske prakse i poslovanja i da će neki koji su do sada ostvarivali određene interese htjeti to i nastaviti. Ali dobra praksa to neće dozvoliti, pa bih rekla da je ovim Zakonom o veterinarstvu da se uređuje zdravstvena zaštita životinja, hrana životinjskog podrijetla i hrana za životinje, uređuje se certificiranje i veterinarski pregledi u unutarnjem i međunarodnom prometu, sustav provedbe veterinarske djelatnosti, naknade i troškovi, upravni i inspekcijski nadzor te središnji veterinarski informatični sustav. Dakle, Prijedlog zakona o veterinarstvu usklađen je sa zakonodavstvom Europske unije i daje okvir za uspostavu europskog pristupa koji je odgovornost za sigurnost hrane i zdravstvenu zaštitu životinja određuje za subjekte u poslovanju s hranom i posjednike životinja. Zakonom se uspostavlja i učinkovit sustav kontrole i nadzora i sprječava sukob interesa u području kontrole i nadzora ovlaštenih veterinara koji su i zaposlenici u trgovačkim društvima ili veterinarskim organizacijama i radili su zapravo dvostruki posao, posao u dvostrukoj ulozi. Bili su i pregled i nadzor što je zaista nedopustivo i to se ovim zakonom rješava. Promjenom sustava naplate za obavljene preglede i kontrole na način da se sve naknade i pristojbe uplaćuju u državni proračun ujednačuje se sustav naplate, povećavaju se prihodi državnog proračuna namijenjeni isključivo za provedbu pregleda i kontrola. I konačno, ovim sustavom kontrole i naplate izbjegava se već rečeni sukob interesa u kojem se sada nalazi veterinarske organizacije koje u skladu s važećim propisom naknade naplaćuju direktno od subjekata kojem obavljaju i preglede i kontrole kao ovlašteni inspektori. Dakle, da rezimiram. Uspostavljena su dobra zakonska rješenja. Utvrđeni su egzaktni okviri za provedbu, ali bih ipak iznijela i neke svoje primjedbe na ovaj zakon. U članku 117. koji govori o troškovima u veterinarstvu u prvoj točki kaže u državnom proračunu potrebno je osigurati i sredstva za podmirenje troškova, za suzbijanje određenih zaraznih ili nametničkih bolesti i to u alineji četvrtoj za dezinfekciju, dezinsekciju, deratizaciju. I kaže te nabavku opreme i drugog potrebitog materijala za njihovo provođenje. Držim da je to potrebno iz ove alineje izbaciti, dakle ovaj dodatak nabavku opreme i drugog potrebitog materijala, jer ću se vratiti na članak 34. točka 4. ovog prijedloga zakona kojim se propisuje da … [[Govornik se ne razumije.]] mjere koje naredi veterinarski inspektor obavljaju ovlaštene veterinarske organizacije. Dakle, veterinarske organizacije da bi dobile ovlaštenje za … [[Govornik se ne razumije.]] poslove moraju imati opremu, sredstva i stručne osobe i to je njihov gospodarski interes jer u biti imaju monopol za te poslove, a mogu raditi i na tržištu, pa zašto bi im onda se u državnom proračunu osiguravala sredstva za opremu i sredstva za rad kad će oni sve te poslove koje obave za ovlaštenog službenog veterinarskog inspektora ili državnog inspektora naplatiti po svom istaknutom i ovjerenom cjeniku. Isto tako bih dala primjedbu na članak 124. stavak prvi gdje između ostalog kaže što je inspekcijski nadzor, što se podrazumijeva pod tim, pa kaže i kvaliteta hrane pa bih tu amandmanom koji sam već napravila predložila, dodala dakle kvalitetom hrane životinjskog podrijetla i hrane za životinje. U članku 133. stavak četvrti kaže stranka nezadovoljna rezultatom analize može u roku od 8 dana od dana primitka izvješća o rezultatu analize zahtijevati da se izvrši ponovna analiza. Ja bih tu dodala i to sam predložila svojim amandmanom da se stavi dakle, može zahtijevati da se izvrši ponovna analiza u akreditiranom laboratoriju kao što je to i određeno u Prijedlogu zakona o hrani. U stavku šestom istog članka 133. kaže troškove laboratorijske pretrage službenih uzoraka uzetih u okviru provođenja monitoring programa snosi pravna ili fizička osoba kod koje su uzorci uzeti neovisno od rezultata pretrage, osim u slučajevima kada su za provođenje monitoringa osigurana sredstva u državnom proračunu. To svakako mislim da ne može stajati i predlažem da se izbaci ovaj dio da stranka snosi troškove bez obzira kad nisu osigurana sredstva, jer sredstva zapravo po Zakonu o hrani, Prijedlogu zakona o hrani moraju biti osigurana, a stranka prema Zakonu o hrani nije dužna platiti uzorak ako je uzorak ispravan. Evo to je bio jedan moj mali doprinos u raspravi o Zakonu o veterinarstvu. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Zaključujem današnji rad Sabora. Sutra nastavljamo u 9 i 30. Konačni prijedlog Zakona o studenskom zboru i drugim studenskim organizacijama.
Konačni prijedlog Zakona o veterinarstvu. Rasprava o tekstu zakona je dovršena. Ima nekoliko amandmana. Gospodine Bebić, izvolite.
… [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Dobro, je, je, shvatili smo. Hvala. Državni tajnik, Dragan Kovačević. Izvolite. Amandman 1. zastupnika Božidara Pankretića.
Amandman 1. zastupnika Božidara Pankretića ne prihvaća se i to iz sljedećeg razloga. Naime pojam epizotiološkog područja odnosno epizotiološke jedinice određen je u skladu sa važećom administrativnom podjelom u zemlji. U članku 1. stavku 1. propisano je da ovaj zakon uveća i zaštitu zdravlja životinja, provedbu mjera veterinarskog javnog zdravstva, unapređenje reprodukcije životinja, veterinarsku zaštitu okoliša, službene kontrole, inspekcijski nadzor u području veterinarstva. Slijedom navedenog nije moguće u epizotiološkim područjima, odnosno županijama i u gradu Zagrebu primjenjivati u cijelosti odredbe ovog zakona, a u jedinicama odnosno općinama i gradovima primjenjivati odredbe ovog zakona samo u slučaju pojave zaraznih ili nametničkih bolesti, a pri tome zanemarujući provedbu propisanih mjera, odredbama članka 1. stavka 1., članka 3. stavka 1.
Hvala. Budući da nema zastupnika, treba glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 2. zastupnika Zvonimira Mršića.
Ovaj se amandman prihvaća.
Molim?
Amandman se prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 3. zastupnice Dragice Zgrebec.
Amandman se prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 4. zastupnika Božidara Pankretića.
Ovaj se amandman ne prihvaća. Slučajeve u kojima nije obvezatan veterinarski pregled iz stavka 1. članka 60. propisat će se provedbenim propisima kako je određeno u stavku 4. istog članka.
Nema zastupnika. Moramo glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 5. zastupnice Dragice Zgrebec.
Ovaj amandman se ne prihvaća. Naime obveza prijave prispijeća životinja ne odnosi se isključivo na označavanje životinja već i na kontrolu zdravlja. Naime u članku 35. stavku 6. već je propisano da posjednik životinja mora voditi propisane evidencije i registre te osigurati … životinja kod premještanja. Stavkom 9. istog članka propisano je da način vođenja evidencije propisuje ministar, dakle nije samo registar životinja bitan za promet životinja već i dokumentacija o zdravstvenom stanju životinja.
Zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
S obzirom da mi zapravo vršimo usklađivanje našeg zakonodavstva sa europskom stečevinom, mislim da bismo u cijelosti to trebali i učiniti. Recimo kod nas sada u prometu životinja, živih životinja potrebno je sedam dokumenata koji ih prati, naravno da to iziskuje i troškove posjednika životinja. Osobno mislim da bi trebalo prihvatiti ovaj amandman jer se zdravstveni nadzor vrši na farmi. Dakle ako prati zdravstveni certifikat, životinju nije potrebno imati ponovo pregled kod utovara i istovara. Ako se životinja disponira u klaonicu, onda je to riješeno člankom 83. ovoga zakona. Zato mislim da bi ga trebalo prihvatiti pa molim glasanje.
Molim glasati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Šesti također zastupnice Dragice Zgrebec.
Šesti se također ne prihvaća. Naime dezinfekcija prijevoznog sredstva je iznimno važna mjera prevencije suzbijanja zaraznih bolesti životinja i ZONOZA zaštite zdravstvene ispravnosti proizvoda životinjskog podrijetla, te je za obavljanje iste potrebna edukacija, potrebna je oprema i potrebna su sredstva pa je zbog toga nužno da dezinfekciju obavljaju pravne i fizičke osobe registrirane za njeno obavljanje.
Zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Ja sam ovim amandmanom zapravo htjela da praksu provedemo u zakon. Naime veterinari, odnosno ovlaštene institucije i tako niti nadgledaju niti vrše dezinfikaciju vozila jer praktički nisu niti u mogućnosti da sudjeluju kod svakoga utovara, odnosno istovara i to rade ili vlasnici vozila ili posjednici životinja. Dakle samo u iznimnim mjerama bila bi potrebna, bio bi potreban takvo nadgledanje, takav nadzor i on bi tada morao biti praćen sa određenom potvrdom. Drugim riječima to se i tako ne provodi nego se ovlaštene institucije, odnosno veterinari izdaju određenu dokumentaciju kao i u ovom prethodnom dokumentu što samo poskupljuje zapravo troškove u stočarskom dijelu. Dakle nije točno da nisu educirani posjednici životinja. Oni moraju imati i certifikate i oni su prošli određenu obuku. To mogu dokumentirati i time što oni sami održavaju tzv. dezinfekcijske barijere na svojim farmama. Prema tome oni su obučeni što znači dezinfekcija.
Molim glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Sedmi, zastupnice Mirjane Brnadić.
Amandman se prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. Osmi, zastupnika Zvonimira Mršića.
Amandman se prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. Deveti, zastupnice Mirjane Brnadić.
Amandman se prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. Deseti, iste zastupnice.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. I jedanaesti, također zastupnice Mirjane Brnadić.
Jedanaesti se ne prihvaća.
Povlačim.
Jedanaesti povučen. Hvala. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 75 glasova za, 15 suzdržanih i 6 protiv, prihvaćen, donesen zakon zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Sukladno prijedlogu Odbora za zakonodavstvo, dajem na glasovanje zaključak: Ovlašćuje se Stručna služba Hrvatskoga sabora da obavi redakciju zakona prije njegove objave u "Narodnim novinama". Molim glasovati. Rezultat? 81 za, 7 suzdžranih. To je samo zaključak da se ovlašćuje stručna služba da obavi redakciju prije objave u "Narodnim novinama". Idemo na raspravu o ovom prijedlogu zakona. Hitni je postupak. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, obrazovanje, znanost i kulturu, Ustav, Poslovnik i politički sustav. Ministar znanosti, obrazovanja i športa, Dragan Primorac će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.