Dobro jutro želim svima. Započinjemo sa današnjim radom Hrvatskoga sabora sa najavljenom 4. točkom. To je 4. Prijedlog zakona o mirenju, s konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 680 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za pravosuđe i Odbor za rad i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Damir Kontrec, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovani gospodine potpredsjedniče. Uvaženi zastupnici. Pred vama je tekst novog Zakona o mirenju kojim se ova materija usklađuje sa direktivama Vijeća Europe. Prvi Zakon o mirenju Republika Hrvatska donijela je 2003. godine i taj zakon je predstavljao pravni okvir za razvoj, ali i poticanje afirmacije mirenja kao jednog od načina rješavanja sporova. Rezultati koji su od 2003. pa do danas postignuti u ovoj sferi su značajni, ali usudio bih se reći više na organizacijskoj razini, nešto manje na samom broju predmeta koji su na taj način riješeni. Naime i kroz projekt PHARE 2005, jačanja mirenja kao alternativnog načina rješavanja sporova postignuti su rezultati u smislu edukacije velikog broja izmiritelja, izrađene su web stranice u okviru informacijskog sustava Ministarstva pravosuđa, izrađen je etički kodeks za izmiritelje, izrađena je knjiga prakse koja predstavlja svojevrstan priručnik sudovima za provođenje postupka mirenja, osnovan je Registar izmiritelja koji se vodi pri Ministarstvu pravosuđa. Ovim zakonom Vlada Republike Hrvatske usklađuje zakonodavstvo s pravnom stečevinom Europske unije i nastoji se ovim zakonom omogućiti daljnji razvoj i prihvaćanja mirenja kao načina rješavanja sporova i jednaku dostupnost mirenja državljanima Europske unije i hrvatskim državljanima. Mislim da u Hrvatskoj moramo početi razvijati kulturu dijaloga da mirenje postane prvi način rješavanja sporova, a da sud uvijek bude ono zadnje sredstvo kojim će se ostvariti određena pravna zaštita. Zakon koji je pred vama sam po sebi neće moći bez još određenih drugih zakona potaknuti postupak mirenja. Ministarstvo pravosuđa priprema i izmjenu Zakona o parničnom postupku, kao i Zakona o sudskim pristojbama kojima će se nastojati potaknuti mirno rješenje spora. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Odbor za zakonodavstvo, predsjednik odbora uvaženi Emil Tomljanović. Izvolite. Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Odbor za zakonodavstvo, predsjednik odbora uvaženi Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo, poštovani gospodine potpredsjedniče. Uvaženi državni tajnici, kolegice i kolege. Odbor za zakonodavstvo Hrvatskoga sabora je na 113. Sjednici održanoj 25. siječnja 2011. godine raspravljao o Prijedlogu zakona o mirenju, s konačnim prijedlogom zakona, koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 23. prosinca 2010. godine. Odbor za zakonodavstvo podupire donošenje ovog zakona i ne protivi se prijedlogu predlagatelja da se ovaj zakon donese po hitnom postupku. Na tekst konačnog prijedloga zakona odbor daje primjedbe i prijedloge na pojedine odredbe kako bi ih predlagatelj razmotrio te svojim amandmanima otklonio manjkavosti koje se odnose u prvom redu na članak 2. Dakle, predlaže se preispitati rješenje iz stavka 2. prema kojem se propisuje poticanje i ohrabrivanje objavljivanja svih informacija o mirenju, s prijedlogom da se odredba uredi tako kako se to rješenje ne bi odnosilo baš na sve informacije, a to bi se moglo postići barem izostavljanjem riječi sve. Drugo, na članak 6. predlaže se preispitati mogućnost određivanja drugo navedenog roka iz stavka 3. kako se voljom stranaka, odnosno stranke koja pokreće postupak mirenja ne bi zlorabio ovaj institut, odnosno da se onemogući njegova zlouporaba i odugovlačenje postupka. U cijelom tekstu predlaže se preispitati mogućnost da se pojmovno usklade izričaji jer uz pojam mirenja koji označuje i trajnu radnju ne može se vezati kao subjekt pojam izmiritelja koji ukazuje na svršenu radnju. S tim u svezi je i pojam tumačenja zakona, dakle svih prema naslovu iznad članka 4. i tumačenja ovog zakona prema odredbama stavka 1. članak 4., no u biti radi se samo o načelima za provedbu ovog zakona, odnosno primjenu drugih zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Želi li još netko od odbora? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala, poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Kao što nalaže tema, a i sugestija kolege ovdje, iako je iz nama suprotstavljenog kluba, ali slažem se time da treba i pomirljivo govoriti prije svega kada je ovakav prijedlog zakona. Naime što želim reći, da u Hrvatskoj nažalost ima malo dijaloga, ima dosta propagande, ali ne razvijamo općenito kulturu mira. Čitava naša povijest, a i povijest gotovo svih zemalja uglavnom je povijest ratovanja, dok 21. stoljeće za dobrobit sviju, Hrvatske, Hrvatske koja će sutra biti u Europskoj uniji kao miroljubive nacije i koja prije svega vlastite sukobe može i zna rješavati mirnim putom. Možda nešto još općenito reći da se i o tome treba učiti. Nažalost, evo već ide šesta, sedma godina od obećanja da će nastavni predmet kulture dijaloga, obrazovanje za demokraciju, za mirno rješavanje svih sukoba biti nastavni program počevši još od najranijih dana školovanja, pa čak u vrtiću, još nije zaživio. Međutim, u to treba vjerovati da se to treba dogoditi čak već na jesen kao obvezni predmet. E onda da već imamo takve jedne solidne temelje onda sigurno bi i ovakav Prijedlog zakona o mirenju koji je nadopuna zakona koji je nadopuna zakona još koji smo donijeli od 2003. godine njegova primjena ne bi bio problem. Na žalost iako ćemo mi u klubu SDP-a podržati ovakav Prijedlog zakona o mirenju jer on uvodi još veće standarde nastavno na onaj temeljni zakon kao što sam spomenula koji je donesen 2003. godine. Osnovni smisao i cilj ovog Zakona je da se stranke pomire. Na taj način prije svega rješavamo i problem velikog broja još uvijek zaostalih predmeta i to onih predmeta koji su sporni pred sudovima. I dalje to su parnice dok smo se različitim mjerama, različitim zakonima ipak riješili velikog broja predmeta koji su opterećivali pravosuđe, a koji nisu suđenje u onom užem smislu riječi. Prema tome, osnovni cilj ovog Zakona, a i ovog onog našeg temeljnog bio je, je i treba biti upravo sastavni dio i reforme pravosuđa da se mirnim putem riješe zaostali predmeti, gdje nije rijetkost da neke parnice traju od 20 pa čak i 30 godina. Ali jednako tako i kao način rješavanja svih budućih predmeta kao najbolji, najefikasniji. I nemojmo zaboraviti najjeftiniji. Najjeftiniji za državu, ali prije svega najjeftiniji za same sudionike mirenja, tj. potencijalne stranke u parnici. Međutim, evo kod ovakvog stanja stvari gdje se mi zaista sa zabrinutošću možemo upitati što će biti s našim nacionalnim dobrima. Hoćemo li ih mi sutra moći ostaviti u nasljeđe našoj djeci, našim unucima. To ostaje pod velikim pitanjem s obzirom na aktualnost politike i rasprodaju nacionalnog dobra. Ali već sada sa sigurnošću možemo reći da će mnoge parnice biti prenesene u nasljeđe. Dakle, da će ljudi od svoje imovine prenijeti parnice svojoj djeci u nasljeđe. Kako to spriječiti? Postavlja se osnovno pitanje zbog čega zakon koji je punih 7 godina u primjeni nije saživio u svoj svojoj punini. Istina je kad se donese ovakav zakon prvi put kao što smo mi to učinili 2003. godine on na početku i prvih godina ne doživljava neki veći uspjeh što je čak i razumljivo. Jer kad god se uvodi jedna nova institucija u neki pravni poredak onda treba vremena da ona saživi. Možda početni loši rezultati ne trebaju obeshrabrivati. To je bio sustav svih zemalja i iskustva svih zemalja koji su po prvi put uveli mirenje. Kao primjer možda najbolje je navesti državu Texas u SAD-u gdje se šezdesetih, sredinom šezdesetih, sedamdesetih godina javi veliki problem zaostalih predmeta. Jedna moćna velesila tada je ustvrdila da ona nema sredstava ni novaca za gradnju novih sudova. I tako je krenuo način, alternativni način rješavanja sudskih sporova. U početku bili su slabi rezultati. Sljedeće godine već 30%. Nakon 5 godina do 70% predmeta rješava se na ovakav način. Na žalost kod nas evo tek je 2006. godine bio uveden i proveden pilot program. Iako sa 3 godine zaostatka, odnosno kašnjenja ipak je to bilo ohrabrujuće da će se nakon uspješnog pilot programa nastaviti mirenje kao jedan od uobičajenih pred postupaka, odnosno sa optimističkim načinom gledanja načina rješavanja sporova. Međutim, to se nije dogodilo iako iskustva kod nas koja su provedena pilot programom pokazuju da od 30, odnosno čak u nekim sudovima i do 50% takvih predmeta bilo se riješilo mirnim putom. Dakle, to je trebalo biti Vladi putokaz da je to jedan odličan način rješavanja sporova i da naš narod, da naši građani nisu litigativne prirode, nisu svadljivi, nego jednostavno nemaju drugog izbora nego rješavati svoje probleme putem suda. Povjesničari su ustvrdili da su čak stari Feničani, dakle gdje je bila razvijena trgovina imali miritelje, i Babilonci. Naravno to su uvijek bili ljudi koji su imali puno iskustva, a koji su prije svega bili u svojoj mikro zajednici ocijenjeni kao ljudi visokih moralnih načela, ljudi koji su uživali veliko povjerenje i veliki ugled u svojoj sredini. Jedino oni su sposobni riješiti spor na mirni način, odnosno stranke, pa čak i suprotstavljene stranke im vjeruju. To bi trebala biti i osnovna, i osnovno polazište za miritelje iako vidim da je već jedna lista miritelja sačinjena pri Ministarstvu pravosuđa. Osnovne karakteristike mirenja su dispozitivnost. Dakle, nije možda dobro stranke tjerati da se mire kad su već u sporu. Dakle, treba im omogućiti da slobodno raspolažu sa tom svojom ovlašću i sa tom svojom mogućnošću. Ali kad imamo i u našem zakonu je stipulirana upravo dispozitivnost. Dakle, dobra volja hoće li se oni miriti ili ne. Ali onda treba vlast učiniti sve da mirenje bude dostupno, da se jednostavno propaganda u tom smislu vrši stalno, a ne periodično, eventualno više u svrhu promocije same vlasti kad su kakvi izbori. Evo vidite što vam vlast nudi. Nego to treba biti jedna kontinuirana kampanja, stalna kampanja, dostupnost letaka pri svim sudovima, da ljudi jednostavno vide tu mogućnost i oni će je onda i rado iskoristiti. Ostala najveća karakteristika i dobra karakteristika tog mirenja je neformalnost. Miritelji u tom svom postupku nisu vezani strogim pravilima parničnog postupka. Druga, odnosno treća značajna karakteristika mirenja je fleksibilnost. Dobrovoljnost o tome sam već nešto rekla. Ali jednako tako jedna od najvažnijih karakteristika i čini mi se da ovdje neke stvari treba pojasniti da ne bi izazivale zabunu, a to je povjerljivost. Nema mirenja ukoliko svi podaci u tom mirenju, u tom postupku mirenja nisu povjerljive prirode. Što znači ako mirenje ne uspije, da se spremnost na mirenje jedne stranke ne zloupotrijebi kao one stranke koja eventualno ima slabije izglede u parnici, pa se zbog toga htjela, hoće miriti. Dapače, u praksi je najčešće suprotan slučaj. Upravo oni koji povrjeđuju tuđa prava neće da se mire, nego upravo svoju šansu vide u dugotrajnosti postupka. Dakle dugotrajnost postupka jednostavno hrabri građane da povrjeđuju tuđa prava. Povjerljivost dakle je jedna od najvažnijih karakteristika mirenja. Jednako tako jedna interesna orijentacija, dakle da stranke tu nisu, u tom postupku mirenja samo vezane za tužbeni zahtjev, nego da eventualno i neke druge svoje neriješene stvari mogu rješavati u tom postupku mirenja i da na kraju krajeva postignuta nagodba, postignuto mirenje ima snagu ovršnosti i u tim stvarima, iako nije egzistirao tužbeni zahtjev. I ono što je u našim uvjetima, ali i u ne samo našim uvjetima, jako važno a to je niska cijena mirenja. Postupci koliko god su sudske pristojbe još 2002. godine prepolovljene, postupak sudski je još uvijek vrlo skup. On je uvijek skopčan sa utroškom vremena i utroškom značajnih sredstava, kako za stranke, kako za sve sudionike u postupku, jednako tako i za samu državu. I na kraju, zadnje, ali ne manje važno, dapače možda najvažnije, to je brzina postupanja. Brzina postupanja je i temeljno načelo prava, dvostruko daje onaj koji brzo daje s jedne strane, a s druge ono što je kod nas počesto slučaj, a to je da dugotrajnost, da spora pravda u biti nije nikakva pravda, nego čak i nepravda. Staro je načelo kad još nisu bili posebni miritelji i izmiritelji u našoj recentnoj, pa i nešto daljoj pravnoj povijesti, stari naši pravnici imali su jedno dobro načelo, još to u vrijeme kada nije bio toliko postupaka pred sudom, i kada zaostali predmeti nisu u tolikoj mjeri opterećivali pravosuđe. Osnovno načelo bilo je tih iskusnih, naših starih pravnika koji su bili na ponos, ja vjerujem i hrvatskoj pravnoj povijesti, jeste bolje mršava nagodba, nego debela parnica. Zbog toga brojne odredbe u Zakonu o parničnom postupku govore upravo i o obveznom mirenju koji sud provodi. Ako malo se i nadovežemo na Zakon o parničnom postupku, i dobro je državni tajnik vezao ovaj Zakon o mirenju sa Zakonom o parničnom postupku, kojeg smo dosta izmijenili u smislu njegove efikasnosti, ubrzanja, i discipline svih procesnih učesnika kao i ovlasti suca, da spriječi svaku zlouporabu prava. Na žalost to se još uvijek ne događa. Mnogi učesnici i dalje benevolentno gledaju na različita odugovlačenja i zlouporabu procesnih ovlaštenja. Zbog toga i u tom smislu trebaju nove izmjene Zakona o parničnom postupku, gdje bi se prije svega disciplinirao onaj koji vodi, koji je odgovoran, a to je sudac, gdje bi osnovne, gdje bi osnovni i temeljni rokovi bili zakonski, prekluzivni, a ne instruktivni rokovi. Evo u vezi ovog mirenja, sjetimo i podsjetimo na odredbu članka 321. Zakona o parničnom postupku koji govori o dužnosti suca da pokuša mirno rješenje spora. Pa se tako kaže da će sud tijekom postupka upozoriti stranke na mogućnost nagodbe i pomoći im da sklope nagodbu. Mi smo još uočili 2000. godine, 2001. i 2002. da je država bila najobjesniji parničar. Na žalost i tomu je dan danas tako. I zbog toga je uvedena u Zakon o parničnom postupku odredba članka 176.a koji nalaže eventualnom tužitelju, koji namjerava tužiti državu, da prije toga pokuša mirno rješenje spora s državom putem Državnog odvjetništva, koji u svom građanskom odjelu zadužen upravo za ove stvari. Mislimo da se u velikoj mjeri ne poštuje ova odredba, a najvažnije je što je ona u biti ima svoje financijske poteškoće, pa i onda kada država zaključi putem Državnog odvjetništva sa strankom nagodbu, ona se ne provede upravo zbog nedostatka financijskih sredstava.
Privedite kraju.
Klub SDP-a će podržati ovaj prijedlog zakona i jednostavno traži od Vlade da ova sredstva poveća, jer sredstva od 100, jer ova sredstva koja su ovdje označena kao potrebna sredstva za provođenje ovog zakona nisu precizirana, a to znači da ćemo ponovo imati zakon koji nećemo provesti.
Hvala lijepa. Na redu je klub HNS-a, HSU-a, uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospdine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika podržat će prijedlog novoga Zakona o mirenju, međutim želimo istaknuti nekoliko vrlo važnih elemenata koji svjedoče o tome kako se kod nas mukotrpnu rađaju nova rješenja, dakle u hrvatskom zakonodavnom okviru. I s druge strane, ukazati na niz propusta koje smo učinili i prilikom predlaganja ovoga novoga zakona. O čemu se radi. Zakon o mirenju klasični je primjer iz kojega se vidi kako se zapravo u hrvatskome zakonodavstvu teško, mukotrpno, sporo, posve neopravdano sporo i teško uvode novosti, odnosno bolja rješenja od onih koje smo imali do sada. Evo pogledajmo sudbinu ovoga zakona. Zakon o mirenju donesen je 2003. godine i tada je imao 18. članaka. Bio je to zakon, tada popraćen sa prilično ambicioznim tvrdnjama, kako će zapravo novi zakon omogućiti smanjenje sudskih parničenja i kako će novi sustav, odnosno institut mirenja vjerojatno bitno pomoći u razrješavanju sporova. Vjerujemo da su svi oni koji su tada stajali iza takvih tvrdnji imali dobre želje i namjere. Međutim, praksa je pokazala da prema tako postavljenom zakonu sve te nove standarde nije lako provesti i trebalo je punih 5 godina, dakle do 2008. godine proći da se uvedu nova, modernija, fleksibilnija u svakom slučaju rješenja koja će omogućiti bolju, jednostavniju, izravniju primjenu instituta mirenja. I što se dogodilo? 2008. godine donosimo zakon koji ima 17 članaka. Od tih 17 članaka 16 članaka mijenja one članke iz zakona 2002. godine. Dakle, svaki članak glasi: "Mijenja se članak taj i taj na način da glasi". Dakle, promijenili smo gotovo sve članke iz zakona iz 2003. godine. Pa naravno treba mijenjati rješenja koja nisu pokazala i izdržala ispit vremena, ispit prakse. Ali, što nam se opet dogodilo? Dakle, niti godinu i pol dana poslije toga stručna ekipa u sklopu PHARE programa koja provodi jedan poseban projekt oko mirenja daje čitav niz preporuka iz kojih je vidljivo da tako postavljen zakonski okvir ne može niti dati neka konkretna rješenja, odnosno učinke i bitno smanjiti postojeću razinu parničenja nuđenjem alternativnog instituta mirenja nego da treba zapravo pristupiti potpunoj reformulaciji cijeloga sustava. I danas evo imamo zakon od 27 članaka. Mi ga podržavamo, mi potpuno razumijemo zašto se on predlaže, mi potpuno razumijemo i podržavamo institut mirenja kao takav. On nema alternativu u odnosu dakle na parničenje, na sukobe, na konflikte, na sve ono što je kolegica Ingrid Antičević u ime SDP-a rekla. Dakle, sve to stoji. Činjenica je dakle da je svako suđenje skupo,komplicirano, dugotrajno. Da je svaka spora pravda slaba pravda, da je svako brzo davanje dvostruko davanje. Sve to stoji. Međutim, radimo li ovo reda radi da bismo formalno unaprijedili standarde koje smo definirali unutar instituta mirenja ili mi to radimo na temelju određenih saznanja? Naime, što mi zapravo uopće ne znamo, a što je condicio cine qua non kvalitetnog odlučivanja o svemu ovome. Prvo, koliko je uopće zaživio ovaj način rješavanja sporova? Da li je kodificiran postupak mirenja na temelju dosadašnjih iskustava? Koliko je miritelja recimo uvedeno uopće u registar? Koliko je uopće riješeno slučajeva mirenjem kao alternativi sudovanju? Koliko smo stvarno rasteretili sudove? Dakle, uopće ne postoji niti u prijedlogu ovoga zakona niti u popratnome obrazloženju ta vrsta argumenata i kvalitetna očekivanja na temelju određene analize što će se stvarno dogoditi. Jesmo li sada na neki način oprali savjest ponovno tvrdeći da će ovako postavljen zakonski okvir definitivno konačno rasteretiti sudove jer evo sada više to nije fakultativna stvar nego sad je praktički obveza onoga tko vodi postupak da strankama ponudi mirenje kao alternativu ukoliko on procijeni da postoje elementi za postizanje dogovora mirenja. Dakle, to je veliki napredak, slažemo se. Ali, on još uvijek nije obveza. S druge strane, učinili smo dosta, pogotovo kroz ovaj projekt PHARE na kapacitiranju, na edukaciji miritelja. Bilo bi dobro kad bismo sve to shvatili dovoljno ozbiljno da sve to što smo sada učinili kao pripremu doista iskoristimo do kraja. Ali, za to nam trebaju podaci što smo uopće u ovih 9 godina, odnosno 8 godina od 2003. do danas postigli uvođenjem instituta mirenja i jesmo li se uopće ozbiljno bavili tim pitanjem. I da li doista stojimo iza ocjena da je mirenje kvalitetna alternativa. Koliko mi to ozbiljno mislimo, odnosno provodimo ako već tako govorimo? Naša je želja, nas iz HNS-HSU-a da doista ovo shvatimo ozbiljno i da doista shvatimo da je ovo mogućnost koja može otvoriti nove perspektive u rasterećenju sudovanja i jednostavno razbijanju one fame o Hrvatima kao ljudima koji se vole jako tužiti, a ne vole se miriti. To čini nam se nije istina i mislim da ozbiljnijim pristupom, edukacijom, informiranjem ljudi koji stižu pred sudove, osobito ovim uvođenjem jedne više razine obveze suca da upozori stranke na mogućnost postizanja dogovora mirenjem da se bitne stvari mogu promijeniti. Ali, to ne smijemo shvatiti formalno nego kao stvaran, živi institut koji može dati velike rezultate. I nadamo se da ćemo za godinu ili dvije dobiti povratnu informaciju što smo uspjeli napraviti ovakvim zakonom. Jer nikakvih informacija o tome što je zakon napravio od 2003., od 2008. danas ovdje čuli nismo. Šteta! Šteta, jer kakva god istina bila ona je uvijek dobra osnova za kvalitetno odlučivanje. Čuli smo, neki spominju stotine tisuća predmeta koji zagušuju naše sudove koji bi se kvalificirano mogli podvesti pod kategoriju mirenja, koji bi mogli u tom institutu pronaći rješenje jednostavnije i brže, ali mi zasada ne znamo o tome ništa nego uglavnom nagađamo. Dajući šansu ovome institutu, dajući šansu Vladi, osobito Ministarstvu pravosuđa i pravosudnim tijelima da ovome institutu otvore veći prostor HNS-HSU naš Klub zastupnika podržat će ovaj prijedlog. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je klub HDZ-a, uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo državna tajnice, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Kako to kažu strateški dokumenti RH mirenje kao jedan od alternativnih načina rješavanja sporova jest institut od posebnog interesa za RH, provodi se u javnom interesu, a provedbu osigurava RH. Mirenje kao alternativni način rješavanja sporova doprinosi ostvarenju prava na pravično suđenje u razumnom roku koje je zajamčeno kako našim Ustavom tako i Europskom konvencijom o ljudskim pravima i temeljnim slobodama. Mirenje doprinosi smanjenju radnog opterećenja sudova, ubrzava postupke te osigurava brže i jeftinije građanima da dođu do svojih zakonom zajamčenih i zaštićenih prava. Mirenje također ima i jednu izuzetno važnu dodatnu dobrobit ja bih rekla, a to je razvoj tolerantnog okruženja, to je očuvanje dobrih odnosa, omogućavanje daljnjeg zajedničkog poslovanja, odnosno suživota i dobre komunikacije, prvenstveno ovdje mislim na gospodarske sporove, trgovačke sporove, ali također i na obiteljske sporove, susjedske odnose koji neće kao kada se to dogodi u sudskom postupku koji ima uvijek pobijeđenoga i pobjednika kasnije proizvoditi jedne loše međusobne odnose, već će nekim kompromisnim rješenjem taj spor biti riješen i omogućiti kao što sam rekla dobru daljnju komunikaciju. Proces promoviranja mirenja kao učinkovitog načina rješavanja sporova u Republici Hrvatskoj zaista je počeo donošenjem prvog zakona 2003. sa novelom toga Zakona iz 2009. godine i sustavno se provodi do danas. Strategijom reforme pravosuđa iz 2005. utvrđen je kao poseban dokument strategije razvoja alternativnih načina rješavanja sporova koji je predvidio razvojne faze i aktivnosti od uspostave strukture nositelja mirenja, međusobne suradnje, edukacije miritelja, registra miritelja, sustavne promocije i informiranja građana o prednostima mirenja. Procjenjujući danas odnosno nedavno da institut mirenja još uvijek ima prostora za jačanje i afirmaciju, u novoj strategiji reforme pravosuđa i akcijskom planu, također su utvrđene daljnje mjere, jedna od tih mjera je donošenje ovoga Zakona o kojem danas raspravljamo kao i daljnja promocija ovog instituta a Vlada Republike Hrvatske također je donijela stratešku studiju razvoja sustava mirenja u građanskim i trgovačkim postupcima. U dosadašnjem razdoblju sustavnim radom i promoviranjem učinjeni su značajni pomaci, popularizirane su komparativne prednosti mirenja u svim sporovima u kojima stranke slobodno disponiraju svojim pravima, posebno je tu mnogo učinjeno kroz projekt FAR 2005. jačanje i mirenja kao alternativnog načina rješavanja sporova. U projektima mirenja do sada posebno se snažno angažirao Visoki trgovački sud promovirajući mirenje u trgovačkim sporovima i promovirajući i popularizirajući svjetska iskustva poglavito u domeni gospodarskih sporova u čemu za sada prednjače zaista Sjedinjene države, čuli smo danas jedan primjer iz jedne države Sjedinjenih američkih država. Ministarstvo pravosuđa poticalo je zaključivalo sporazume sa Hrvatskom obrtničkom komorom, sa Hrvatskom gospodarskom komorom sudjelujući djelomično u troškovima organizacije sustava mirenja u tim institucijama, također sa HUP-om, sa Uredom za socijalno partnerstvo itd. A također osnivanje Centara za mirenje pri sudovima i pilot projektima u mirenju u pojedinačnim radnim sporovima. Ovdje smo danas čuli da nema podataka u dosadašnjim uspjesima provođenja mirenja, točno je da ga nema uz obrazloženje ovog Zakona što bi možda bilo dobro, ali evo ja imam nekoliko podataka o mirenjima u sudskom i izvansudskom mirenju, pa tako imamo podatak da je Općinski građanski sud u Zagrebu u 2010. godini imao 288 prijedloga za mirenje, od čega je 286 uspješno i pozitivno završeno, dakle nagodbom i da je ta brojka u znatnom porastu u odnosu na 2009. godinu. Također drugi neki sudovi bilježe znatan porast, sudovi u Slavonskom brodu i Rijeci. Trgovački sud u Zagrebu u 2010. godini imao je 56 prijedloga za mirenje od čega je 8 pozitivno riješeno, i tu jedan podatak koji zapravo nije dobar za opće stanje sporova, a to bi proizlazilo da se odugovlačenje spora isplati što nije dobro, treba poduzeti u ZPP-u mjere da to više tako ne bude. Jer kaže da je obrazloženje ovako malo pozitivno riješenih slučajeva mirenja u Trgovačkom sudu i opadanje postupaka razlog nedostatak novca jer stranke bi se pomirile, bi se nagodile ali jednostavno nema novca za isplatu onoga što bi se dogovorile. Dakle, to je signal za Ministarstvo pravosuđa da u sklopu izmjena Zakona o parničnom postupku o tome vodi računa. Što se tiče izvansudskog mirenja u Hrvatskoj gospodarskoj komori ističu da je broj mirenja u porastu, da je bilo 30 prijedloga u 2010. godini, u Obrtničkoj komori 3, u Udruzi za mirenje 4, posebno velik broj postupaka mirenja bilježi veliki porast, Hrvatski ured za osiguranje u 2010. godini porast od čak 375% u odnosu na 2009. godini. U Hrvatskoj udruzi poslodavaca, spominju poseban uspjeh mirenja u Centru za mirenje u bankarstvu, zbog snažne promocije koju je ta udruga poduzela u 2010. godini. Zatim, u Centru za mirenje pri Hrvatskoj odvjetničkoj komori, posebne edukacije za odvjetnike izmiritelje i posebne stimulacije odnosno poticaji za odvjetnike koji uspješno riješe postupke mirenja, da će biti angažirani i u prioritetno i u budućim izmiriteljskim postupcima. Ured za socijalno partnerstvo iznosi podatak da je dvostruko više uspješnih postupaka mirenja u kolektivnim radnim sporovima nego u 2009. godini. I zaključno, iz svih tih podataka se može zaključiti da je trenutno sudsko mirenje u porastu u odnosu na izvan sudsko mirenje, da vrlo često uspjeh sudskog mirenja ovisi o angažmanu predsjednika suda, i još jedan pokazatelj da broj pokretanja postupka mirenja i uspjeha mirenja ovisi o tome koliko je snažna komunikacijska strategija prema građanima i koliko je snažna promocija mirenja. Evo, to je ono što je bilo do sada, a sada nekoliko riječi o zakonu o kojemu danas raspravljamo. Ja ne bih rekla da ovaj današnji novi Zakon donosi išta revolucionarno, dapače to je nastavak prethodnoga Zakona. Nije točno da ono uvodi obvezno mirenje, jednako kako je to Zakon o parničnom postupku predvidio da sudac mora uputiti stranke odnosno predložiti im moguću nagodbu, jednako kako sada ima obveza mirenja po ZPP-u ukoliko jedna strana u postupku država. Tako i ovaj zakon kaže da je tijekom sudskog, upravnog ili drugog postupka koji se vodi da će tijelo koje to vodi preporučiti strankama da riješe mirenjem predočavajući im sve prednosti postupka mirenja, ali to još ne znači da je to mirenje obvezno i to ne bi bilo niti dobro. Ovaj zakon ne unosi neke revolucionarne novine, on samo poboljšava i podrobnije razjašnjava i razrađuje pojedine institute utvrđene postojećim zakonom i usklađuje ga sa direktivom europskog Parlamenta i vijeća iz 2008. godine o određenim aspektima mirenja u građanskim i trgovačkim sporovima. A jedna od glavnih novina je čini mi se uvođenje cijele nove glave u ovaj zakon, a to je mirenje u prekograničnim sporovima koje odredbe će stupiti na snagu danom ulaska RH u EU, a tom glavom je razrađen postupak mirenja između osoba koje imaju prebivalište u zemljama članicama EU i osobama koje imaju prebivanje izvan članica zemalja EU. Ono što mi se posebno čini i mislim da valja istaći razrada instituta u ovom novom zakonu jest članak 13. koji govori o učincima nagodbe kada je ta nagodba i pod kojim uvjetima i kako ovršna isprava, dakle može ići ravno u ovrhu i članka 17. koji razrađuje učinke na zastarne rokove i rokove za podnošenje tužbe. Zašto je ovo dobro? Bivši zakon je samo imao odredbu da se pokretanjem postupka mirenja prekida zastara što bi moglo dovesti do zloporabe prava stranaka na odugovlačenje postupaka i cijelo vrijeme koliko god oni vodili taj svoj postupak da zastarni rokovi ne teku. Naravno da tu argument može biti da su se stranke o tome sporazumile, ali strane nekad i sporazumno mogu zloupotrebljavati svoja obostrana prava što zakonom valja spriječiti, pa je to upravo ovaj zakon i učinio i odredio je da stranke zbog postupka mirenja ne smiju izgubiti svoju mogućnost pokretanja sudskog arbitražnog ili drugog postupka, ali pod određenim uvjetima ograničavajućim. Naime, pokretanjem postupka mirenja zastara se prekida, ali ukoliko mirenje ne završi nagodbom smatra se da zastare nije bilo osim ako se u roku nakon 15 dana nakon završetka postupka mirenja podnese tužba ili koja druga pravna radnja radi nastavka postupka. Mislim da je to dobra stipulacija i dobra odredba. Nešto o rokovima o kojima je ovdje bilo govora, Odbor za zakonodavstvo je to primijetio. Naime, utvrđuju se rokovi od 15 dana u kojem druga strana mora odgovoriti ukoliko se stranke nisu drugačije sporazumile kao što se i u odredbama o dovršetku postupka mirenja, kažu da je postupak mirenja dovršen ako se nagodba ne sklopi u roku od 60 dana. Ali kaže odnosno u drugom roku u skladu sa sporazumom stranaka. Pa ja tu također mislim da bi valjalo na neki način razmisliti kako bi se ovi rokovi ograničili, a ne da isključivo ovise o volji stranka. I na kraju mirenje treba promovirati, isticati njegove prednosti i promovirati već donesene koristi za stranke već poučene koristi za stranke. Mirenje se ne može narediti, nije dobro po prirodi stvari da se ono naređuje, jer nikoga ne možete prisiliti na pomirbu, a što se pokazuje i u onim slučajevima kada je po zakonu obvezan pokušaj mirenja ako je to samo zbog same prisile nikada to pomirbom i ne završi. Dakle, treba kod stranka dobiti povjerenje u sustav mirenja i da stranke shvate i da prepoznaju same dobrobit. Slažem se da u tome treba prednjačiti država, dakle po Zakonu o parničnom postupku je obvezna pokušaj nagodbe u postupcima u kojima je jedna strana država. O tome sam ja vrlo često govorila, ponavljam i sada da od Državnog odvjetništva koji je ex lege zastupnik države se očekuje i trebala bi biti daleko proaktivnija uloga u tim postupcima. Naime, nije dovoljno da se državno tijelo koje zastupa ili država kada zastupa Državno odvjetništvo samo dopisom pita hoće li se podmiriti svoju obvezu, hoće li sklopiti nagodbu. Kratkoročno za većinu tijela, jer obično nemaju sredstava je odgovor ne. ali možemo analizirati sve te postupke da dugoročno su proizašle iz toga štete za državu zbog kamata i odvjetničkih troškova i da bi za državu daleko korisnije bilo da su se na vrijeme sklopile nagodbe, pa i sa odgodom plaćanja. I zbog toga apeliram na Državno odvjetništvo da upravo u postupcima nagodbe zauzme proaktivniju ulogu prije svega zbog dobrobiti Hrvatske države. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba HSS-a uvaženi zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Klub HSS-a također će podržati prijedlog ovog zakona. No ja ću nastojati ukratko obrazložiti razloge zbog kojeg to i činimo. Prvi Zakon o mirenju RH donijela je 2003. godine. Isti je predstavljao pravni okvir za razvoj, ali i poticanja afirmacije mirenja kao jednog od načina rješavanja sporova. Može se sa sigurnošću kazati da je zakon u većoj mjeri u tome i uspio. Naime, alternativni način rješavanja sporova u njihovom modernom i suvremenom obliku i shvaćanju prije donošenje prvo Zakon o mirenju u RH nisu imali tradiciju odnosno o njima se vrlo malo znalo. Od donošenja navedenog zakona pa do njegove novele iz 2009. godine odnosno ovog novog zakona, mirenje je doživjelo veliku afirmaciju, ali se značajno razvila i svijest o njegovim prednostima u odnosu na sudski postupak kao redovni put pravne zaštite. Razvoj mirenja važan je dio Strategije reforme pravosudnog sustava, strateškog dokumenta u kojem su zadane smjernice razvoja hrvatskog pravosuđa ali i zacrtane mjere kojima će se ono učiniti bržim, učinkovitijim odnosno modernizirati kako bi odgovorilo visokim zahtjevima suvremenog društva. Nadalje se ističe da je za razvoj mirenja značajan i nedavno okončan projekt PHARE 2005 odnosno točni naziv je jačanje mirenja kao alternativnog načina rješavanja sporova koji je odobren i financiran od strane Europske unije. Njegov je cilj bio uspostaviti održivu strukturu i sustav za mirenje u Republici Hrvatskoj. Ovaj je projekt iznjedrio i niz značajnih rezultata, educiran je veliki broj izmiritelja, izrađena je i web stranica specijalizirana za mirenja u okviru informacijskog sustava Ministarstva pravosuđa, donijet je etički kodeks za izmiritelje, izrađena je tzv. knjiga prakse koja predstavlja svojevrstan priručnik sudovima za provođenje postupka mirenja, osnovan je Registar izmiritelja i akreditiranih institucija za mirenje koje vodi Ministarstvo pravosuđa. Kao najvažnije, izrađena je komunikacijska strategija kojom su razrađeni načini kako upoznati javnost s prednostima mirenja i time navesti potencijalne korisnike da mirenje koriste u što većoj mjeri. Još jedan razlog za donošenje novog Zakona o mirenju je potpuno usklađivanje s novom Direktivom Europskog parlamenta i vijeća od 21. svibnja 2008. godine o određenim aspektima mirenja u građanskim i trgovačkim predmetima. Osim usklađenja s pravnom stečevinom Europske unije ovaj će zakon omogućiti daljnji razvoj i prihvaćanje mirenja kao načina rješavanja sporova te jednaku dostupnost mirenja državljanima Europske unije i hrvatskim državljanima. Mirno rješavanje sporova postaje politički prioritet u Europskoj uniji, ali i civilizacijsko dostignuće svake moderne države. Ovim zakonom, ali i daljnjom afirmacijom i razvojem mirenja Republika Hrvatska će se značajno približiti europskim standardima. Nastojat ćemo ukazati i na neke članke zakona za koje smatramo da su važni pa tako odmah od članka 1. gdje se regulira područje primjene zakona te isti kao stipuliran da ne ograničava korištenje mirenja gdje god je to moguće, gdje se u stavku 3. ovog članka naglašava da se ovaj zakon primjenjuje kao na prekogranične sporove u smislu Direktive Europskog parlamenta o određenim aspektima mirenja u građanskim, trgovačkim predmetima. Tako i na prekogranične sporove u kojima sudjeluju stranke iz drugih država izvan Europske unije. Člankom 5. je istaknuto da se postupak mirenja može provesti i onda kada se o istom predmetu već vodi sudski, arbitražni ili drugi postupak. U smislu ovog članka prostor za mirenje ostaje konstantno otvoren, bez obzira je li spor tek nastao ili je on već iznesen pred neko drugo nadležno tijelo. Tijek drugog postupka nije procesna zapreka za pokretanje i uspješno provođenje mirenja koje će u pravilu dovesti do okončanja svih drugih već pokrenutih postupaka. U članku 8. od iznimne je važnosti jer sadrži glavne obveze i dužnosti izmiritelja u postupku mirenja. Njime je regulirana generalna obveza nepristranog i jednakog postupanja izmiritelja sa svakom od stranaka te obveza davanja očitovanja o svim okolnostima koje bi mogle izazvati opravdanu sumnju u nepristranost i neovisnost izmiritelja. Riječ je o jednoj od rijetkih normi zakona od koje u interesu integriteta postupaka mirenja ni stranke niti izmiritelji ne mogu sporazumno odstupiti. Članak 13. jedan je od najvažnijih članaka po nama i njime je reguliran učinak nagodbe sklopljene u postupku mirenja, odnosno propisani uvjeti pod kojima se sklopljena nagodba može ovršiti. Propisano je da nagodba djeluje između stranka i stvara obvezu koju su stranke dužne pravodobno izvršiti te da medijacijska nagodba ima i svojstvo ovršnog naslova koji se može neposredno vršiti ako sadrži izričitu klauzulu o dopuštanju ovrhe kojom obveznik bezuvjetno dopušta ovrhu u roku dospjelosti tražbine. Alternativno stranke se mogu sporazumjeti da ako to odgovara njihovim potrebama nagodbu redigiraju i u drugom obliku koji će nagodbi osigurati neposrednu ovršnost. Člankom 17. regulirano je jedno od osnovnih postulata mirenja, a ta je da stranke koje su izabrale mirenje radi pokušaja rješavanja spora ne smiju izgubiti mogućnost pokretanja sudskog, arbitražnog ili drugog sudskog postupka zbog proteka zastarnog ili prekluzivnog roka. Ove odredbe također su usklađene sa pravilima direktive Europske unije. I nimalo manje važno, članak 19. koji regulira mogućnost važnu naročito s aspekta razvoja i promidžbe mirenja, da tijelo koje vodi sudski, upravni ili drugi postupak može strankama preporučiti mirenje ili ih pozvati na informativni sastanak o korištenju mirenja. I evo iz svih ovih navedenih razloga i obrazloženja ovih članak klub Hrvatske seljačke stranke podržati će prijedlog ovog zakona. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Time smo završili raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je na redu uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče. Predstavnici predlagatelja, kolegice i kolege. Pa mirenje kao alternativna metoda rješavanja sporova jedan je od značajnih civilizacijskih dosega. Razvoj alternativnih načina rješavanja sporova u Hrvatskoj dobio je svoj legislativni okvir o čemu je tu dosta bilo govora 2003. godine kada je donijet Zakon o mirenju, ali valja naglasiti da upravo na tom poslu i oko tog donošenja su sindikati igrali značajnu ulogu. Mirenje ima za cilj pomoći i radnicima, ali ima za cilj pomoći i poslodavcima da iz spora izađu dogovorom tako da izbjegnu dugotrajne i skupe sudske postupke i sporove. Sustav mirenja u Hrvatskoj treba razvijati do te mjere da sudski spor ostane alternativa mirenju, a ne da mirenje alternativa bude sudskoj parnici. Takvim pristupom smanjit ćemo sadašnju zatrpanost sudova u Hrvatskoj raznoraznim sporovima. Podsjetit ću vas da još 2009. godine na sudovima je bilo oko milijun neriješenih sudskih sporova od kojih se 1/3 odnosila na radne sporove. Sudovi u Hrvatskoj do te mjere su zatrpani da pred sud godišnje dolazi negdje oko 3600 sporova, dok u Finskoj podsjetit ću vas na 100 tisuća stanovnika dolazi svega 180 sporova godišnje. Zato ne treba čuditi što veliki broj sporova rezultira zaostatkom negdje približno 635 sporova po sucu. Gledajući statistiku svaki sudac bi trebao dvije do tri godine samo rješavati zaostatke bez da im se dodaju novi predmeti, a što je znamo sami nemoguća misija. Da smo ranije imali razvijen sustav mirenja najvjerojatnije sudovi u Hrvatskoj se danas ne bi gušili u radnim sporovima. Mnogi su pokrenuti još u razdoblju podsjetit ću vas između '96. godine i 2003. godine sa 230000 tužbi od kojih je 170000 bilo i odnosilo se na tražbine radnika iz radnih sporova ili radnih odnosa. Sudstvu u Hrvatskoj često se zamjera brojnost sudaca, jer na 100000 stanovnika u Hrvatskoj imamo u prosjeku 43 suca. Mnoge druge zemlje imaju daleko manje sudaca ali su puno efikasnije u rješavanju sporova. Na primjer Njemačka u kojoj se na listi na isti broj stanovnika, znači ovih od 100000 o kojima sam govorio je negdje 25 sudaca. Finska ima na 100000 stanovnika 17 sudaca. Velika Britanija u kojoj su tek 3 suca na 100000 stanovnika. No u tim zemljama je daleko veći omjer broja odvjetnika po jednom sucu u odnosu kod nas. Hrvatska ima tek dva. Njemačka ima tek 6 odvjetnika po jednom sucu. Mislim tek, ima više od nas. Velika Britanija ih ima čak 82. I mislim da se u toj činjenici krije djelomično rješavanje i rješenje, rješavanje brzih sporova. Mirenje se zasniva kao što znamo na dragovoljnosti i suglasnosti stranaka koje mogu predložiti mirno rješenje spora tijekom cijelog postupka bilo pred sudom ili županijskim centrima za mirenje u Hrvatskoj. Važno je naglasiti zato jer mislim da je netko rekao da nemamo educirane osobe za mirenje. Imamo. Trenutno u Hrvatskoj imamo 242 osobe koje su prošle kompletan postupak osposobljavanja za miritelje za individualne i radne sporove, te 17 županija i Grad Zagreb, te 8 trenera miritelja. Značajnu ulogu u mirenju što smo već čuli imaju Gospodarska socijalna vijeća posebno pri županijama kojima koordinira Ured za socijalno partnerstvo. Mirenje moramo doživjeti kao jedan novi standard društveno odgovornog poslovanja u kojem moraju aktivno sudjelovati sindikati i poslodavci. U Sjedinjenim Američkim Državama ovdje je bilo, netko je spominjao, se 95% sporova rješava izvan suda. Znači, na jedan od ovih alternativnih načina, pri čemu ključnu ulogu igraju odvjetnici u prepoznavanju upravo tih alternativnih rješavanja sporova. Nasuprot tome, čini mi se da kod nas odvjetnici imaju interes da što dulje spor traje. Nizozemci, na primjer institut mirenja uspješno koriste još od 1995. godine što je rezultiralo time da svega 4% od ukupnog broja sporova završi dalje u postupku suđenja ili na sudu. Kod Nizozemaca je kompromis normalan isto kao što je i sex za normalne ljude. Odvjetnici u Nizozemskoj imaju posebnu ulogu mirenja na što ih čak obvezuje i etički kodeks koji kaže da odvjetnik to ću citirati. Odvjetnik mora imati na umu da prijateljski dogovor je uvijek ispred parnice. Mora nastojati postići najpovoljnije rješenje za klijenta kako bi mu se uštedio novac i vrijeme. Oni su u mirenju otišli toliko daleko, a što bi bio i dobar primjer i za Hrvatsku da su osnovali razne udruge izmiritelja. Tako na primjer oni imaju Udrugu odvjetnika koji se bave tim područjem mirenja. Onda imaju Udrugu psihologa, pa čak imaju i Udrugu javnih bilježnika koje koriste za obiteljska mirenja. Izmiritelji u Hrvatskoj imaju posebnu ulogu, jer za razliku od sudaca i arbitara oni u principu ne sude niti presuđuju, nego pokušavaju upravo pomoći sukobljenim stranama da same dođu do nekog rješenja i da same odluče kako riješiti taj spor. Po okončanju postupka mirenja dogovor ima pravnu snagu i učinak kolektivnog ugovora. Znači, to je konačno rješenje. Na kraju podsjetit ću na neke pozitivne primjere, jer ovdje je bilo isto spomena da nismo imali prilike pročitati te pozitivne primjere. Evo ja ću samo neke tu navesti. Na primjer spor koji je trajao od '95. godine. 10 godina se povlačio po sudu. U ovom postupku mirenja je riješen samo za 2 sata. Ili na primjer spor koji je bio vrijedan 250000 kuna isto se tako povlačio po sudu dvije godine, možda bi se i još povlačio. Riješen je nešto manje od jednog sata. Znači, to su izuzetno važni primjeri koji dokazuju koliko mirenje itekako važno i značajno i kako ga treba dalje u svakom slučaju razvijati. Znači, nismo mi otkrili nikakvu toplu vodu. Ta topla voda već postoji samo je treba dalje usmjeravati i pametno koristiti. I velim, ima još dosta pozitivnih primjera, ali mislim da ove primjere koje sam naveo su sigurno dovoljni da bi se shvatila važnost i potreba za promicanje alternativnog načina rješavanja sporova u Hrvatskoj. I mislim da za to kao što vidimo postoji itekako visoko suglasje među svim strankama da se ovaj Zakon podrži i da jednostavno i dalje tražimo nove modele. Normalno koristimo ona iskustva koja već postoje i u drugim zemljama i da to primjenjujemo na Hrvatsku. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici predlagatelja, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Na početku svoga izlaganja želim istaknuti da ću podržati donošenje Zakona o mirenju kao oblik alternativnog rješavanja sporova. Iako Republika Hrvatska spada među zemlje koje nemaju tradiciju mirenja od donošenja Zakona o mirenju iz 2003. godine, donošenja novele iz 2009. godine mirenje je i kod nas doživjelo afirmaciju. Stoga je daljnja afirmacija mirenja važan dio Strategije reforme pravosudnog sustava. Predlažući novi Zakon o mirenju Vlada Republike Hrvatske u potpunosti ovu problematiku usklađuje s pravnom stečevinom Europske unije, na način da osigurava prihvaćanje mirenja kao načina rješavanja sporova, i jednako dostup državljanima Europske unije i hrvatskim državljanima. Zakonom se uređuje postupak mirenja na način da se razrađuje početak postupka mirenja, imenovanje izmiritelja, obveze izmiritelja, provođenje mirenja, učinci nagodbe, dopuštenost dokaza. Isto tako zakonom se uređuje i mirenje u prekograničnim sporovima. Možda bi bilo dobro da je predlagatelj u ocjeni stanja i osnovnim pitanjima koja predlaže urediti ovim zakonom da osnovne podatke o postignutim mirenjima tijekom primjene dosadašnjih zakona, kako u sudskim mirenjima, tako i izvansudskim mirenjima, te kakvi su trendovi u jednima i drugima. Radi navedenog, a imajući u vidu da se ovim zakonskim prijedlogom usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije, te da se stvaraju preduvjeti za rasterećenje sudova, odnosno preduvjeti njihovog bržeg i učinkovitijeg rada, čime se postižu pozitivni učinci u reformi pravosudnog sustava, podržavam donošenje Zakona o mirenju. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Josip Salapić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Bilo bi čudno da na ovakvom zakonu nemamo suglasje od svih stranaka ovdje u Hrvatskom saboru, jer prije svega ovaj zakon je pozitivan kako za Republiku Hrvatsku, tako i za stranke u postupcima. Kažemo da je ovaj zakon relativno novi, da on još nije doživio svoju afirmaciju u Hrvatskoj, no ovo vrijeme koje je iza nas pokazuje pozitivne pomake, jer na žalost ono što je tradicija kod nas, npr. kod nas u Slavoniji čovjek malo više popije pa zaore dvije brazde viška, pa se potuče sa susjedom, pa ga ovaj tuži, i onda opterećuju sud sa glupostima, što mogu riješiti na ovako miriteljskom razgovoru, gdje čovjek se može razumjeti na drugačiji način. Mislim da je ovaj zakon pozitivan, i da prema tome ne treba ići negativno, nego dati svoj doprinos u tome da svaka od strane, a posebno pravosuđe učini iskorak prema javnosti, da se ljudi informira, … [[Ne razumije se.]] učiti u školi, kako djeca uče u školi, kako mi se učimo u politici od danas neke nova iskustva i stvari, tako i građane, one koji koriste zaštitu prema našim sudovima i zakonima treba educirati da ovaj jedan postupak mirenja itekako pozitivan, jer će i financijski učinak za njih same u tome postupku biti daleko manji od onoga što bi mogli platiti u redovitom sudskom postupku. Ono što je važno u ovom Zakonu o mirenju, on ništa ne narušava po drugim propisima i zakonima, ukoliko je postupak započet, dakle oni rokovi koji bi tekli u postupku po ovome zakonu staju, ako se stranke ne dogovore u rokovima koji su propisani zakonom, postupak se nastavlja dalje. Ali u svakom slučaju treba dakle i savjetovati, pomoći strankama da ovaj zakon, postupak mirenja bude nešto što će im omogućiti i bolji učinak u sporu, nama samima u pravosuđu omogućuje fleksibilnost, a strankama da se lakše dogovore jer nisu dakle u onim zakonskim i rokovima i propisima koji su ponekad i teži i samim time se opterećuje hrvatsko pravosuđe i onda kažemo da imamo puno predmeta zaostataka, ovo je dakle nešto što je pozitivno, i treba dati puni doprinos i osigurati financijska sredstva, kako za ove pomake koje smo na ovom PHARE programu iz 2005. godine napravili od web stranica, od liste izmiritelja, od edukacije izmiritelja, od informativnog edukacijskoga programa Ministarstva pravosuđa, gdje informacije idu u javnost, gdje se ljudi mogu informirati, treba učiniti sve da ovaj zakon dobije svoj puni doprinos. Ovo je treća novela zakona, ovo je nešto što se zove modernizacija ovog zakonskoga propisa, nešto što je usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije, sa direktivama Europske unije iz 2008. godine i sa uvriježenim europskim pravom, mislimo da je Republika Hrvatska danas kada smo na tragu završetaka pregovora, kada ćemo postati punopravna članica itekako spremna u potpunosti primijeniti jedan zakon, ovakav zakon kao što je Zakon o mirenju. Dakle nema tu razloga da se tu ne slažemo, da kažemo da to nije dobro, dapače treba dati svoj doprinos da svatko od nas sa svoje strane i informira javnost i građane da upravo je ovo jedan od zakona koji će uvelike pomoći kako samim strankama, tako i hrvatskom pravosuđu u cjelini. Ja ovaj zakon podržavam i glasat ću za njega. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Damir Sesvečan. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajnici. Pa evo, kolegice i kolege, dakle pred nama je u hitnom postupku prijedlog Zakona o mirenju, kojim se kako je to utvrđeno člankom 1. uređuje mirenje, o pravima kojima stranke mogu slobodno raspolagati, a prvenstveno u građanskim, trgovačkim i radnim sporovima, ali isto tako i mirenje u drugim sporovima, ako to odgovara prirodi pravnog posla, iz kojeg spor proizlazi. U odnosu sada važeći zakon, ovim zakonom želi se u većoj mjeri afirmirati, olakšati pristup mirenju, ojačati svijest o mirenju kao postupku rješavanja sporova, te osigurati određena uravnoteženost između mirenja i sudskog postupka. Postupak mirenja kao jedan od oblika alternativnog rješavanja sporova temelji se na nekoliko načela. Neka od njih su tijekom rasprave dosad već bila spominjana, a mislim da su, po meni isto tako jedna od najvažnijih načelo dragovoljnosti i načelo konsenzualnosti. Ta načela podrazumijevaju da postupak mirenja započinje, traje i završava slobodnom voljom stranaka, dakle stranke u potpunosti kontroliraju postupak, omogućena im je široka autonomija i sporazumno rješenje spora. Što se tiče razvoja instituta mirenja o tom institutu je i razvoju bilo isto tako u dosadašnjoj raspravi dosta rečeno, ali ponovit ću dakle da je on uveden Zakonom o mirenju iz 2003. godine, a njegov razvoj nastavljen je u okviru strategije reforme pravosuđa iz 2005. godine, čiji sastavni dio je bila i strategija razvoja alternativnih rješavanja sporova. Nadalje u svibnju 2009. godine Vlada Republike Hrvatske donijela je stratešku studiju razvoja sustava mirenja u građanskim i trgovačkim postupcima u Republici Hrvatskoj, temeljem koje je osnovni zakon, dakle novelom iz srpnja 2009. godine u velikoj mjeri i izmijenjen. Isto tako preporuke za izradu strateške studije proizašle su iz projekta PHARE 2005, jačanje mirenja kao alternativnog načina rješavanja sporova, a u skladu sa direktivom Europskog Parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. godine. Dakle slijedom svega toga, konkretno ovim zakonom se uređuje njegov opseg primjene, daju se definicije pojmova, uređuje se pitanje pokretanja, i okončanja postupka mirenja, uvjeti, imenovanja, dužnosti i ovlasti izmiritelja, uređeno je pitanje komunikacije sa strankama, pitanje povjerljivosti, nedopustivosti dokaza i nespojivosti funkcija, pitanje zastara, pitanje sklapanja nagodbe itd. Dakle, svih onih stvari koje su potrebne za dobro uređenje i primjenu ovog zakona. Prema tome, s obzirom da smatram kako će ovaj zakon sukladno najvišim standardima EU omogućiti daljnji razvoj instituta mirenja, doprinijeti njegovoj afirmaciji i kvaliteti, a što će za posljedicu imati svakako smanjenje opterećenosti sudova i povećanje njihove efikasnosti, a time naravno i povećanje učinkovitosti pravosudnog sustava općenito podržat ću donošenje ovog zakona i hitni postupak. Hvala.
Zahvaljujem. Sada je na redu uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodo iz ministarstva. Pa evo iz dosadašnjeg odnosa prema ovom institutu mirenja stvarno se možemo s pravom upitati da li u biti kroz sve ovo vrijeme da li se samo pere savjest, odnosno u smislu rasterećenja sudova. Mada naravno ovo je hvale vrijedan projekt iz razloga da se upravo u prvom redu se sprječava korupcija, a zatim se znatno smanjuju troškovi u iscrpljujućim sudskim sporovima na kojima nažalost pojedini sudionici u parničnom postupku se vrlo često i nepravedno bogate. Naravno iz ovog zakona vidi se da je temelj razvoja mirenja da su u biti državne institucije, ali one moraju, dužne su zapravo upoznati građane u ove alternativne načine rješavanja sudskih sporova. Međutim, koliko je meni poznato do danas niti jedan proces mirenja nije obavljen u, kod mene konkretno u gradu Dubrovniku, a znamo da se i na trgovačkim sudovima imamo velike blokade ogromnog novca u postupcima pred sudovima i naravno dolazi dalje do neplaćanja u poslovnim odnosima. Znači, vrti se u krug. Još bih nešto rekla, znakovito je da se za suce miritelje u posljednje vrijeme javlja sve veći broj sudaca. Pitam se da li je to dobro upravo iz razloga što su upravo ti suci isti suci u sudskim sporovima. Pitam se da li je spoj taj dobar? Jer sudac naravno sudi po profesiji. To nije proces mirenja. Proces mirenja znači, po meni bi trebao biti više upućen na građanske institucije, na nevladine udruge kao što je slučaj u EU. Dalje smo čuli iz dosadašnjih diskusija da je u procesu mirenja troškovi su naravno svedeni na minimum dok se u sudskim sporovima cijene raspravnog ročišta dosežu vrijednosti koje premašuju vrijednosti imovine oko koje se vodi spor. Svatko od nas, ne mora biti pravosudne struke, može nabrojiti razno-razne apsurdne primjere pa imamo i raznih primjera gdje se jednostavno stranka koja je u sporu i koja nije u pravu može otežavati sporove i na taj način povećavati troškove. Citirala bih gospođu Ingrid Antičević-Marinović koja je u vrijeme kad je bila ministrica pravosuđa kada je rekla da: "puno će teže biti promijeniti navike kako bi se naša sklonost sudovanju zamijenila puno jeftinijim i bržim dogovorima rješavanjem sporova"; i to je točno. Međutim, prošlo je jako puno vremena od tada od kad je za vrijeme naše Vlade donesen ovaj prvi zakon. Pitam se što se čekalo, zašto miriteljstvo nije zaživjelo? A naravno, pravosudni kapaciteti niti jedne zemlje ne mogu apsorbirati broj predmeta koji se pred njih postavlja. Naravno da je teško promijeniti navike i svijest naših sugrađana te ih navesti na pokušaj mirnog rješavanja spora, međutim pitam se da li su pored toga i odvjetnici, da li oni tu zapravo ne vide svoj pretjerani interes jer tu nema sudskih troškova. Da li se razmišlja da se zakonski odredi da se pojedini sporovi kao što je npr. plaćanje pretplate telekomunikacijske usluge, komunalije i slično moraju prvo pokušati riješiti mirnim putem jer u protivnom u tim postupcima, te postupke zapravo zastupaju odvjetnici koji već prilikom prve radnje zapravo stave svoje troškove i troškove pristojbe koja je u visini samog duga. Naravno, ako tuženik u tom trenutku ne može platiti on ulaže prigovor samo da se sve odgodi, zatim u sudskom sporu do pravomoćnosti naraste trošak sve više. Naravno da su odmah išli na mirenje sigurno bi tužitelj odmah dobio dug vjerojatno mogućnost podijeljen u par rata i tako bi se postupak i troškovi, daljnji troškovi smanjili, a naravno sud bi se na taj način rasteretio. Mogla bih sada iznositi masu drugih ideja, ali u svakoj je bit u tome da se jednostavno mi moramo, ne mogu reći natjerati građane, ali dobro ih informirati da krenu u postupke mirenja, odnosno građani moraju naći svoj interes. Nikada neće u nas zaživjeti mirenje s pričom da je to dostignuće moderne civilizacije ako građani ne pronađu u njemu svoj interes ili ako im mi to zakonski ne propišemo kao nužnost. I kad već govorimo o civilizacijskom dosegu maloprije je gospodin Kunst rekao da je znak prihvaćanja ovoga instituta mirenja, odnosno zakona, znak civilizacijskog dosega. A onda se ja pitam od vremena kada je naša Vlada, u vrijeme naše Vlade, donijela taj zakon do kud si je došao civilizacijski doseg naše države? Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa ispravio bih navod uvažene kolegice koja je kazala da su između ostalog odvjetnici ti koji su krivi radi naplate svojih troškova što se ne ide ka mirenju postupka i što se ti postupci bespotrebno odugovlače. Pa nije to tako, uvažena kolegice. Odvjetnici rade svoj posao po punomoći i štite interes stranaka koje zastupaju. Bilo bi nekorektno kazati da su oni ti u samom postupku, bez obzira o kom se postupku radilo parničnom ili kaznenom, koji su krivci da se ne ide ka mirenju ili da se parnični postupak ne okonča u što kraćem vremenskom periodu i naravno u skladu sa zakonom. Mislim da je ovo potrebno ispraviti kako se ne bi ostavio taj utisak da su zapravo odvjetnici ili odvjetništvo krivo da se ne afirmira u svoj svojoj punini institut mirenja.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom, uvaženi zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo još jedanput. Pa evo, ja ću se isto tako složiti sa, uvaženi gospodine potpredsjedniče hvala, naravno uvodno i državne tajnike, uvažene kolege. Dakle, uvodno ću kazati to i zapravo se složiti sa svima onima koji su govorili o ovom Prijedlogu zakona u smislu kvalitete samog propisa, dakle samog Zakonskog teksta i potpore ovom zakonskom projektu. Dakle, svi koji su do sada raspravljali o Zakonu su Zakon apsolutno prihvatili, poduprli pa to ja na samom početku činim. Jer uistinu mislim da se radi o jednom kvalitetnom zakonu. Prihvaćanjem mirenja, ili instituta mirenja kao načina rješavanja sporova i to bez obzira o kakvoj se vrsti spora radi, predstavlja ne samo politički prioritet, već i civilizacijsko dostignuće svake moderne države. Ono o čemu se nije dovoljno ili dovoljno detaljno do sada govorilo, a to su po meni dvije ključne stvari u samom zakonu, a odnose se u prvom redu na definiciju instituta mirenja s jedne strane i s druge strane definicije nagodbe kao posljedice postupka mirenja, odnosno što ta nagodba u procesnom pravnom, stvarnom smislu znači kada se postigne u samom procesu mirenja. Dakle, ovaj Zakon mirenje definira kao svaki postupak, i to bez obzira da li se on provodi na sudu, instituciji za mirenje ili izvan institucija i samog suda, u kojem stranke nastoje sporazumno riješiti spor, uz pomoć jednog ili više izmiritelja koji strankama pomaže ili pomažu postići nagodbu, ali bitno je naglasiti bez ovlasti da im nameću obvezujuće rješenje. Znači, osnovna karakteristika tog postupka nije nametanje obvezujućeg rješenja, nego osnovna karakteristika suglasje volje, dakle suglasno očitovanje volja stranaka u tom postupku koja bi trebala rezultirati kvalitetnom nagodbom. Nagodba je dakle suština, ona je srž postupka mirenja i osnovna njezina karakteristika da je ona u tom smislu kada je postignuta obvezuje stranke, ali ne samo to, ona ima karakter ovršne isprave jer temeljem klauzule ovršnosti, nakon dospjelosti same obveze naravno ona se može neposredno provesti u smislu ovrhe, dakle klauzulom ovršnosti može se vrlo brzo razriješiti sve ono što je bilo sporno u ovršnom postupku. S druge strane mislim da je potrebno naglasiti ili ukazati na odnos ovog Zakona sa drugim zakonima koji reguliraju ovu materiju. U uvodnom izlaganju državnog tajnika imali smo priliku čuti i mislim da je to potrebno naglasiti da je zapravo krunski zakon u smislu postupaka oblasti građanskog prava zakon o parničnom postupku. Imali smo prilike čuti, odnosno citirali su se članci Zakon o parničnom postupku koji nešto na direktan, na indirektan način isto tako nagodbu, sudsku nagodbu ili ono u okviru parničnog postupka se već temeljem Zakona o parničnom postupku isto tako može indirektno smatrati postupkom mirenja. Ja bih naglasio potrebu da se ovaj Zakon kada stupi na snagu treba uskladiti sa Zakonom o parničnom postupku. Čuli smo da je napravljeno sve u smislu kvalitetne izmjene Zakona o parničnom postupku ali bih naglasio potrebu da se on kada se bude mijenjao, kada bude upućen u Saborsku proceduru da to bude jedan sveobuhvatan način da se izmjene ne dogode po segmentima, već mislim da je potrebno da se Zakon o parničnom postupku kao takav, kao jedan veliki projekt u okviru reforme pravosuđa i što se tiče postupka u okviru građanskog prava da ga dobijemo kao jedan cjeloviti zakon koji ćemo uz sve one institute koje imamo o parničnom postupku naravno obraditi i ovu materiju da one neće biti u koliziji nego da će se dopunjavati, a što će opet sve skupa rezultirati činjenicom da se institut mirenja afirmira na najbolji mogući način i da on zaista rezultira onim što želimo od propisa da se afirmira u smislu smanjenja broja predmeta i kvalitetnog rješavanja svih onih parničnih pretpostavka kada su ispunjene sve zakonske pretpostavke da se postupku mirenja može pristupiti. Nadalje, kazao bih i to da osim usklađivanja, i to je bilo naglašeno, s pravnom stečevinom Europske unije ovaj Zakon omogućava i daljnji razvoj i prihvaćanje mirenja kao modaliteta, znači načina rješavanja sporova, ali jednaku dostupnost mirenjima i državljanima Europske unije i Hrvatskih državljana. Dakle, to je kvaliteta i ovoga Zakona, isto tako bi se složio s svim onima koji su raspravljali na način da se ovdje ne radi o nekim bitnim promjenama onog osnovnog zakona o mirenju osim u segmentu mogućnosti prekograničnog mirenja, dakle, ono što smo se bili dužni uskladiti sa pravnom stečevinom Europske unije ali u suštini uz male izmjene institut mirenja po ovom Zakonu je ostao isti. Potpora ovom zakonu, mislim da ćemo donošenjem ovog Zakona stvoriti kvalitetnije zakonske pretpostavke da se postupak mirenja upravo po ovom Zakonu ne samo provodi, nego da rezultira bitnim smanjenjem broja parničnih postupaka i da u smislu kvalitete razrješenja tih postupaka s jedne strane, da će se donošenje novog Zakona, Zakona o parničnom postupku dakle, izmjene i dopune Zakona o parničnom postupku, ali i Zakona o sudskim pristojbama da ćemo stvoriti sve preduvjete da se institut mirenja u Republici Hrvatskoj afirmira na najbolji mogući način. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Pa kolega spominjete nagodbu, naravno da je ona cilj mirenja, međutim, željela bih posebno apostrofirati, mislim da ćete se složiti s time, da treba poticati i sudsku nagodbu. Dakle, ovo što smo ovdje već citirali odredbu Zakona o parničnom postupku koji obvezuje suca da pokuša mirenje. Međutim, ono što bi sada trebalo pada mi na um, molim vas državni tajniče treba ispraviti jedan relikt u sudskom poslovniku. Imali smo jedan relikt grozan da se zastara uračunava kao riješen predmet. To smo dakle anulirali još 2002. godine, sada bi trebalo upravo na ovom tragu nagodbu sucu valorizirati kao riješen predmet, kao puni riješen predmet. On za to dobiva polovicu boda za riješen predmet, kao nije se puno potrudio. Nije pisao presudu, nije pisao obrazloženje. Međutim kako naša intencija nije da se što više papira i obrazloženja napiše nego da se predmet riješi i trebalo bi ozbiljno razmisliti i to što prije. To će biti jedan veliki poticaj da sud ne kaže samo formalno hoćete se pomiriti. Ne, nego da dodatni napor uloži upravo da se stranke pomire i da se izmjeni sudski poslovnik, da se sucu to valorizira kao u potpunosti i u cijelosti riješen predmet. Tim više i prije što znamo da onda takva nagodba ima odmah ovršnu snagu.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvažena kolegice kada sam spominjao nagodbu u smislu ovog zakona ne Zakona o parničnom postupku, govorio sam i ostajem pri tome, ja mislim da me niste ni vi demantirali da je nagodba suština postupka mirenja, to je srž postupka mirenja, prilazi se postupku mirenja, on se provodi upravo zbog toga da bi stranke postigle nagodbu. Jer provođenja mirenja bez nagodbe je opet u izvjesnom smislu odugovlačenje postupka. Mi nismo postupak u parnici završili, nismo postigli nagodbu, znači opet se sve ponovno vraća na predmet i na ponovno odlučivanje. U tom smislu je nagodba po mom mišljenju suština, jer njezina definicija i kvalitetna definicija je srž ovog zakona. Jer ova nagodba koja je postignuta po ovom zakonu ona ima snagu ovršne isprave. A što to znači? Jako vi to dobro znati što to znači. To znači kada su se stranke sporazumjele, kada su napravile tekst nagodbe, kada imamo klauzulu ovršnosti da se vrlo brzo dospjele obveze, preuzete obveze temeljem ovršnog postupka mogu sprovesti. Bez toga, bez kvalitetne definicije same nagodbe, a ona jest kvalitetno definirana u ovom zakonu, zapravo nema onog rezultata. Mi ne možemo onda provesti sve ono što smo u postupku mirenja i zaključivanja nagodbe zapravo su se stranke dogovorile. A izmiritelji odnosno osobe, bilo pravne, bilo fizičke osobe koje sudjeluju u tom postupku, dakle ne radi se o parničnom postupku, ne radi se o sudu, ne radi se o sudovima, oni su tu samo pomagači koji pomažu i te njihove odluke nisu obvezujuće za stranke da bi se postiglo suglasno očitovanje volja među strankama i da se sve to pretoči u nagodbu koja se kasnije izvršava. I tim je činom ne samo predmet završen nego i završen spor među strankama i to definitivno.
Zahvaljujem. U ime predlagatelja završno, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa uvaženi Damir KOntrec. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Prije svega zahvaljujem na podršci zakonu, ali se ne bih mogao složiti s tvrdnjom da se od 2003. godine pa do danas nije ništa učinilo. Podsjećam da smo od 2003. godine od alternativnih načina rješavanja sporova u Hrvatskoj imali arbitražno sudište pri Hrvatskoj gospodarskoj komori. Mi danas uz taj alternativni način imamo centre za mirenje pri sudovima, dakle sudsko mirenje, ali imamo centre za mirenje pri Hrvatskoj gospodarskoj komori, Hrvatskoj udruzi poslodavaca, Hrvatskoj obrtničkoj komori, Hrvatskom uredu za osiguranje, Hrvatskoj udruzi za mirenje, HRvatskom centru za mirenje u bankarstvu, ali i centru za mirenje pri Hrvatskoj odvjetničkoj komori. Dakle, dat je jedan daleko širi dijapazon mogućnosti da se provede izvansudsko mirenje. Rezultati koji su danas u brojkama napravljeni sasvim sigurno ne mogu reći da su zadovoljavajući. Ako pri Centru za mirenje kod Hrvatske gospodarske komore se godišnje 30, 40 predmeta riješi mirenjem, onda je to u ukupnom broju neriješenih predmeta u Hrvatskoj vjerojatno nedovoljno. U tom smislu je apel da se u Hrvatskoj razvija kultura dijaloga i da se sporovi između stranaka primarno rješavaju izvansudskim mirenjem. Sudsko mirenje je samo jedna od mogućnosti da i tijekom sudskog postupka se ide u postupak mirenja. Sucu uvijek ostaje mogućnost da predmet i ne samo mogućnost nego i obveza prema ZPP-u da predmet riješi mirnim putem. Vezano na primjedbe Odbora za zakonodavstvo koje se tiču članka 2. ovdje nije intencija u članku 2. da bi sve informacije o pojedinom postupku mirenja, dakle o konkretnom postupku bile dostupne javnosti, nego intencija je da sve informacije o mirenju kao o postupku budu dostupne javnosti. Dakle u tom smislu je ta odredba. Cijeli zakon koristi termin izmiritelj. Mislim u tom smislu mi nećemo od toga za sada odustajati. Da li je bolji termin miritelj, mislim da je to sada manje bitna stvar. Što se tiče rokova ja naglašavam dobrovoljnost i dispozitivnost. Ako se stranke dogovore da će oni postupak mirenja provoditi u roku od 3 mjeseca, zašto mu to ograničavati zakonom. Zakon samo propisuje rok u slučaju ako se stranke međusobno ne dogovore, a za takav dogovor uvijek treba biti dvije strane, dakle dvije strane koje se međusobno sporazumijevanju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu i glasat ćemo kada se za to steknu potrebni uvjeti.
Konačni prijedlog Zakona o mirenju, bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 680. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o mirenju. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona prihvaćen je većinom glasova, 101 glas za, 1 suzdržan i ništa protiv.
Prelazimo na točku 5. 5. Prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o odvjetništvu, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. broj 681 Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. POslovnika. Sukladno članku 159. POslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, odbor za europske integracije i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnijela zastupnica Ana Lovrin. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa uvaženi Damir Kontrec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pred Saborom je Prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o odvjetništvu s Konačnim prijedlogom zakona. Naime, Zakon o odvjetništvu usklađen je s direktivama Vijeća Europe 2009. godine čime je omogućeno državnim odvjetnicima iz država članica EU provoditi aktivnosti odvjetničke profesije kao i uvjeti prekograničnog pružanja odvjetničkih usluga u RH. U tehničkim daljnjim konzultacijama sa Europskom komisijom predlaže se da se izričaj članka 36.e stavak 1. ovog zakona, Zakona o odvjetništvu doradi na način da se jasno naglasi da odvjetnik iz države članice EU a koji nije upisan u imenik stranih odvjetnika na temelju članka 36.a, b i d smije obavljati pojedine radnje odnosno slobodno pružati odvjetničke usluge, sloboda pružanja usluga u okviru obavljene odvjetničke djelatnosti a opet u skladu sa članka 36.c stavak 1. i 2. Zakona o odvjetništvu. Napominjem da ista prava prilikom stupanja Republike Hrvatske u Europsku uniju će imati hrvatski odvjetnici u državama članicama Europske unije. Zakonom o odvjetništvu, opet sukladno zakonodavstvu država članicama Europske unije, propisano je da se odvjetničko društvo osim kao javno trgovačko društvo može osnovati i kao društvo s ograničenom odgovornošću. Međutim, odredbe Zakona o odvjetništvu koje govore o odgovornosti odvjetnika za štetu, a koje uređuju odgovornost odvjetničko društva odnosno svakog odvjetnika u društvu i društva općenito, potrebno je uskladiti s odredbama o odgovornosti društva s ograničenom odgovornošću i odgovornosti u javnom trgovačkom društvu sukladno odredbama Zakona o trgovačkim društvima. Prema prijedlogu ovog zakona najniža osigurana svota za svakog odvjetnika pojedinačno, ali i odvjetnika u zajedničkom odvjetničkom uredu odnosno odvjetnika zaposlenog u odvjetničkom društvu je 800 tisuća kuna. Odgovornost odvjetničkog društva koja bi proizlazila iz odredbi Zakona o trgovačkom društvu, dakle u slučaju kada takva odgovornost postoji, je najniža svota 9 milijuna kuna i u jednom i u drugom slučaju bez obzira na broj slučajeva koji bi se takvom policom osiguranja pokrivali. Napominjem da obveza osiguranja odvjetnika od odgovornosti je obveza koja ako ju odvjetnik ne izvrši predstavlja tešku povredu odvjetničke dužnosti sukladno kodeksu i u tom slučaju ako odvjetnik ne bi izvršio svoju obvezu osiguranja i nije takvu policu prijavio Hrvatskoj odvjetničkoj komori u tom slučaju to predstavlja stegovno djelo koje ima za posljedicu isključenje iz Hrvatske odvjetničke komore. Ovim izmjenama i dopunama Zakona o odvjetništvu otklanjaju se različita tumačenja odredbi odgovornosti odvjetničkih društava, odnosno odvjetnika članova društva za štetu koju bi počinili obavljanjem odvjetništva trećim osobama. Obzirom da smo na odborima imali različita razmišljanja ovom odgovornošću odvjetničkog društva kao društva s ograničenom odgovornošću se daje zapravo dodatno osiguranje klijentima takvih odvjetničkih društava. Zahvaljujem. Ispričavam se, ujedno prihvaćamo amandmane od zastupnice Lovrin.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji odbora? Da. Zastupnik Tomljanović, izvolite.
Hvala vam lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Uvažene kolegice i kolege. Odbor za zakonodavstvo Hrvatskoga sabora je na 113. sjednici održanoj 25. siječnja 2011. godine raspravljao o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odvjetništvu, s konačnim prijedlogom zakona. Odbor za zakonodavstvo podupire donošenje ovog zakona i ne protivi se prijedlogu predlagatelja da se ovaj zakon donese po hitnom postupku. Na tekst konačnog prijedloga zakona odbor daje prijedloge, primjedbe na pojedine odredbe kako bi ih predlagatelj razmotrio te eventualno svojim amandmanima otklonio manjkavosti koje se odnose i to na: Prvo, na članak 1. u stavku 1. izmijenjenog članka 33. predlaže se dopuniti odredbu naznakom da se radi o odgovornosti za štetu, odnosu odgovornosti za štetu. Na članak 3., u izmijenjenom stavku 1. članka 44. predlaže se dopuniti izričaj kako bi bilo razvidno da se odnosi na štetu, ali koja nastane činjenjem, ali na štetu koja nastane poduzimanjem bilo koje radnje ili kao posljedica propusta. Istodobno, u izmijenjenom stavku 4. valja doraditi izričaj jer se ne radi o zaključivanju odnosno sklapanju police osiguranja jer je polica samo isprava koja je dokaz da je ugovor o osiguranju sklopljen. U izmijenjenom stavku 7. predlaže se sukladno Zakonu o obveznim odnosima rabiti pojam sklapanje ugovora i stoji u dodatnom novom stavku 14. te utvrditi kada počima teći navedeni rok. Glede izmijenjenog stavka 10. ocjenjuje se da se radi o dogovoru, a ne odgovoru što valja izmijeniti. U odnosu na izmijenjeni stavak 10. predlaže se odredbu doraditi na način da se nedvojbeno utvrdi što se smatra osiguranim slučajem kako bi tada bila razvidna osnovanost razlike u iznosu najniže osigurane svote odvjetnika u odnosu na odvjetničko društvo. Nadalje, nije razvidna osnova prema kojoj se utvrđuje isti iznos osigurane svote za svaki odnosno bilo koji osigurani slučaj. Istodobno nije razvidno koja je sankcija za odvjetnika, dakle govorimo o sankciji za odvjetnika ili odvjetničko društvo ako do sklapanja ugovora o odgovornosti za štetu ne dođe. Dakle, u onim situacijama kada se radi, a bez sklopljenog ugovora o odnosu odgovornosti za štetu. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Ostali odbori? Ne. Prelazimo onda na raspravu po klubovima. Najprije u ime kluba HDSSB-a uvaženi kolega zastupnik Dinko Burić. Izvolite, kolega Burić.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pravda je često puta teža ljudima od nepravde. Pred nama je danas Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odvjetništvu. Predlagatelj tvrdi da se ovim zakonskim prijedlogom usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije. Ništa neobično, s obzirom na činjenicu u kojoj fazi pregovora sa Europskom unijom se danas nalazi Hrvatska. No ovaj prijedlog zakona zaslužuje ipak posebnu pozornost zbog niza specifičnih razloga. Među njima zasigurno je jedan od najvažnijih utjecaj hrvatskoga odvjetništva na ukupno stanje hrvatskoga pravosuđa. Osvrnut ću se u današnjoj raspravi samo na neke od glavnih problema hrvatskoga pravosuđa, a koje jesu u direktnoj vezi sa hrvatskim odvjetništvom. To su dugotrajnost sudskih postupaka, odvjetničke tarife, korupcije te sprega sudstva i odvjetništva s centrima političke moći. Kad je u pitanju dugotrajnost sudskih postupaka Hrvatska je vjerojatno jedina zemlja u Europi u kojoj sudski postupci traju 10 pa i više godina, a nije rijetkost susresti se s postupcima koji traju i 30 i više godina. Hrvatska je sa svojih oko 4,5 milijuna stanovnika u poziciji da ima oko 1,5 milijun neriješenih sudskih sporova. Iz toga bi se moglo zaključiti da u Hrvatskoj u prosjeku svaka obitelj vodi jedan sudski postupak. K tome najmanje 1/4 hrvatskih građana zbog dugotrajnosti sudskih postupaka i ne doživi presudu u svom postupku. Među glavnim razlozima za odugovlačenje sudskih postupaka uz neadekvatnu organizaciju rada sudova, još uvijek neadekvatan Zakon o parničnom postupku i manjak kompetentnih i odgovornih sudaca zasigurno su i odvjetničke tarife i korupcija. Visinu i način obračuna odvjetničkih tarifa u Hrvatskoj određuje samostalno Hrvatska odvjetnička komora. Ona je organizirana kao interesna zajednica za zaštitu svojih članova. Na žalost, ona se niti na koji način ne može uporediti sa odvjetničkim komorama u europskim demokratskim zemljama koje su sastavni dio pravosuđa. Nakon osamostaljenja Hrvatske države za predsjednika Hrvatske odvjetničke komore 1992. godine izabran je sin prvog hrvatskog ministra financija poznati odvjetnik Marijan Hanžeković. 1994. godine Hrvatski sabor donio je za europske prilike jedinstven zakon kojim je dozvolio Hrvatskoj odvjetničkoj komori da samostalno određuje visinu i način obračuna odvjetničkih naknada, odnosno tarifa s time da odluke Hrvatske odvjetničke komore čak imaju i zakonsku snagu. Drugim riječima Hrvatski zakon je prenio zakonodavne ovlasti na jedno interesno cehovsko udruženje. Hrvatska odvjetnička komora na žalost je zloupotrijebila ove ovlasti do krajnjih granica odredivši apsolutnu pojedinačnu visinu odvjetničkih tarifa dvostruko većom od naknada njemačkih odvjetnika, a broj obračuna takvih naknada nije ograničen. Pri tome je predviđeno da se obračunava i posebna naknada za svaki izlazak na ročište i pisani podnesak sudu što je rezultiralo direktnim sukobom interesa odvjetnika i njegove stranke. Pored toga tarifni sustav Hrvatske odvjetničke komore predvidio je i mogućnost ugovaranja postotka od dosuđenog iznosa što odvjetnika čini direktno zainteresiranim i za ishod sudskog postupka. Posljedice ovakvog tarifnog sustava jesu odugovlačenje sudskih postupaka, jer odvjetnik ima interes da se održi što više rasprava i preda što više sudskih podnesaka jer za svaki taj čin dobiva i posebnu naknadu. Drugo, ogromna na zakonu zasnovana reklo bi se pljačka hrvatskih građana, o pravnim osobama da i ne govorim, pri čemu su neki od odvjetnika uistinu postali najbogatiji hrvatski građani, a da nitko u njih ne upire prstom kao na tajkune. Nadalje, masovan odlazak sudaca u odvjetnike zbog nerazmjerno visokih zarada u odnosu na sudačka primanja i konačno mogućnost dogovora postotka od dosuđenog iznosa vodio je i do zainteresiranosti odvjetnika za ishod sudbenog postupka i time povećanog utjecaja na suce. Sve ovo navedeno rezultiralo je činjenicom da odvjetnici u siromašnoj Hrvatskoj mogu zaraditi u apsolutnom iznosu i do nevjerojatnih 10 puta više od svojih kolega u bogatoj Njemačkoj, a ako se uzme razlika u prihodima i standardu građana onda građani i pravne osobe u Hrvatskoj plaćaju čak 50 puta veću cijenu odvjetničkih usluga od građana i pravnih osoba u Njemačkoj. Osiromašena i opljačkana Hrvatska država uistinu je za neke odvjetnike u hrvatskoj postala pravi El Dorado. Pri ovome treba imati na umu da Hrvatska odvjetnička komora nije dio, organ pravosuđa. Ona je u mnogočemu postala beskrupulozna, interesna zajednica s posebnim statusom i posebnim zakonodavnim ovlastima koja se teško može naći u bilo kojoj drugoj državi svijeta. Ako imamo na umu činjenicu da pojedini odabrani odvjetnici mogu zaraditi i 10000 eura i više samo za pristup ročištu koji u prosjeku ne traje duže od pola sata, a da sudac za to mora raditi mjesecima, onda je uistinu teško zamisliti da će iole kompetentan sudac ostati u svom zanimanju. Kad je u pitanju korupcija ona je u Hrvatskoj ne samo prema anketama među građanima već i prema svemu čemu svjedočimo posljednjih mjeseci najraširenija u politici. Na žalost i to i u vrhu državne vlasti. Bivši premijer Ivo Sanader kao donedavni neprikosnoveni vođa HDZ-a i Vlade Republike Hrvatske uveo je uistinu vrlo visoke standarde i to i u europskim i u svjetskim razmjerima kad je u pitanju korumpiranost političkih lidera u nekoj zemlji. I takve standarde postavio je i za one koje je birao sebi za najbliže suradnike. Njega danas nema u Hrvatskoj, svi znamo gdje se trenutno nalazi. No, njegov duh još uvijek hoda ne samo u odajama Banskih dvora već i odajama mnogih ministarstava, državnih tvrtki i društava, pa i određenim saborskim odajama. Danas nema voljenoga vožda ali je tu voljena vojvotkinja. Svakog dana otkrivaju se gotovo nevjerojatni scenariji kojima se pljačkao novac hrvatskih građana i nemilosrdno trpao u privatne džepove odabranih kadrova. I padaju redom glave ne samo direktora državnih tvrtki već i članova najužeg vodstva danas još uvijek vladajuće stranke pa i ministara iz Sanaderove Vlade. Pune se zatvorske odaje Remetinca poput filovane torte, ali toj torti ne nedostaje samo šlag. On će doći na kraju sa ili bez skupocjene torbice. Toj torbi nedostaje još fila, a on se nalazi u obliku pojedinih odabranih probranih članova Hrvatske odvjetničke komore. Jer koruptivna hrvatska hobotnica nije poštedjela na žalost niti pojedine odvjetničke redove i to u prvom redu onih režimskih odvjetnika koji iz nezasitnosti i gramzivosti nisu mogli odoljeti zločinačkom zovu organizacije koja je popljačkala hrvatske građane. Onih odvjetnika koji su do sada imali neprikosnoveno pravo tzv. zastupanja državnih tvrtki poput HAC-a, HRT-a, HEP-a, HŽ-a i drugih naplaćujući za to nevjerojatne iznose. Jer kako objasniti činjenicu da se ovi birani odvjetnički uredi u Hrvatskoj za pola sata zastupanja državnih firmi dizali i po 175000 kuna, a još su k tome i pobrinuli se da takvih polusatnih ročišta bude što je moguće više. A iste ove državne firme prepune su pravnika i onih potrebnih i upotrebljivih, a još više onih nepotrebnih i neupotrebljivih. Interesantno će biti gledati kada i USKOK i DORH zagrebu i po ugovorima državnih firmi s odabranim odvjetničkim uredima i bit će velikih i zanimljivih iznenađenja što će se sve pronaći pod skupocjenim tepisima i u skupocjenim namještajima bogato uređenih odvjetničkih ureda. I konačno, sprega sudstva i odvjetništva s centrima političke moći. Ima jedna izreka koja kaže "novac ruši i gradi i čini sve što hoće i pravog i pravdu s razlogom ubija". U hrvatskoj javnosti poprilično je rašireno mišljenje kako jedan tajanstveni visoko pozicionirani dužnosnik vedri i oblači hrvatskim pravosuđem kako tužiteljstvom tako i sudstvom, ali i odvjetništvom. Njegovom utjecaju pridaje se gotovo mitski značaj. Nedavno smo o njemu mogli čuti da ga nazivaju čak i instruktorom. Ovo je izrazito tajanstvena osoba. Za sada se samo po kuloarima priča da ima prosijedu kosu i takvu sličnu bradicu. Toliko je tajanstvenost te osobe da ja gotovo i ne vjerujem u njeno postojanje ili barem ne u takav njegov utjecaj ako takva mitska osoba uopće postoji. Jer tko bi još u Hrvatskoj mogao povjerovati da postoji netko tko bi odabranim odvjetnicima, tužiteljima, istražiteljima, porotnicima ili sucima mogao dirigirati što da istražuju, koga da progone i sude i kakve presude da donose. Tko još u Hrvatskoj može uopće zamisliti da je moguće utjecati na uglednu odvjetničku elitu pogotovo ne na onu koja nakon što je bespravno popaljetkovala kako se kaže državne firme, i to s blagoslovom aktuelne vlasti i politike ima želudac putem jednog od članova uprave bivšeg predsjednika Hrvatske odvjetničke komore, nedavno čak izjaviti da koncentracija moći kakvu ima premijerka ima dobra. Ovo je čak i istinito, ali je jednako tako istinito da nije dobra, dapače čak je i vrlo štetna po hrvatske građane i državne tvrtke i koncentracija moći kakvu ima Hrvatska odvjetnička komora. I tko još u Hrvatskoj uopće može zamisliti da državnim odvjetnikom, tužiteljem ili sucem u ovoj državi ne može postati nitko, ili rijetko tko bez blagoslova jednoga već spomenutog tajanstvenog čovjeka iz vladajućih političkih krugova. Tko još u državi Hrvatskoj može pomisliti da postoji netko tko je u stanju zaustaviti, ili barem do daljnjega u ladicu odložiti optužnice za ratni zločin npr. protiv predsjednika SDSS-a, stranke koja je od jednih najvažnijih koalicijskih partnera vladajućeg HDZ-a, aboliranog i danas umirovljenog saborskog zastupnika gospodina Vojislava Stanimirovića, čija je uloga u tragičnoj sudbini na Ovčari likvidiranih vukovarskih ranjenika i danas predmet od velikog interesa javnosti. Na žalost još uvijek ne interesa onih organa koji bi se za to prije svih trebali interesirati. Ili protiv donedavnog dožupana Vukovarsko-srijemske županije Jovana Ajdukovića, i također od jednih od čelnih ljudi SDSS-a kojeg svjedoci terete za ratni zločin protiv zarobljenih hrvatskih civilna na poljoprivrednoj ekonomiji u blizini mjesta Dalja. Optužnice postoje, ali u ladicama stoje. A gospodin Jovan Ajduković ne samo da za to za što ga se optužuje nije odgovarao, već je evo uz opće oduševljenje i poklike potpora hrvatskih branitelja Vukovara postao i odvjetnikom i uglednim članom Hrvatske odvjetničke komore. I pred njegovim odvjetničkim uredom u Vukovaru svakoga su dana sve duži i sve veći redovi građana, koji traže njegovu pravnu pomoć, naročito hrvatski branitelji koji ovih dana takvu pomoć najviše i trebaju, zbog optužnica i međunarodnih tjeralica koje je protiv njih podigla Srbija. Pa kad već ne dobivaju nikakvu ili nedovoljnu pomoć hrvatske vlasti, tko im može pružiti bolju pravnu pomoć od onoga tko jako dobro zna njih, a i oni njega, a vukovarski branitelji i Jovan Ajduković se itekako dobro poznaju. I tko još u ovoj našoj državi može i pomisliti da postoji netko tko je u stanju imati takav utjecaj na najviše sudska tijela, pa čak i na Vrhovni sud, da isti u odlučivanju o žalbi o nekoj presudi može utjecati na promjenu samo jedne rečenice iz prethodne presude na koju je uložena žalba, i to one rečenice koja se igrom slučaja tiče upravo njega, ostavljajući sve ostalo nevino netaknutim kako bi bilo što vjerodostojnije i uvjerljivije. A pogotovo je nezamislivo da u Hrvatskoj postoji takva osoba. Ja vjerujem da takve osobe nema, ili možda ipak ima. Ma ipak su ovo sve priče i nagađanja o sprezi sudstva, tužiteljstva i odvjetništva sa centrima političke moći u Hrvatskoj, najvjerojatnije čista naklapanja, i obične političke smicalice. I na kraju baš zbog razloga koji su uvodno spomenuti, klub HDSSB-a ipak će podržati prijedlog Zakona o odvjetništvu. Ako ni zbog čega drugoga, onda zbog toga što se njime precizno dorađuju zakonske odredbe koje reguliraju omogućavanje odvjetnicima iz država članica Europske unije obavljanje pojedinih radnji u okviru obavljanja odvjetničke djelatnosti u Hrvatskoj. Ipak su odvjetnici iz Europske unije, npr. iz Njemačke, manji derikože od uglednih odvjetnika hrvatske odvjetničke elite. I sigurno, barem zasada, nisu pod tutorskom palicom tajanstvene osobe iz vrha političkoga života vladajuće stranke. Ako i postoji takva osoba, ja sam kao i ogromna većina hrvatskih građana siguran u jedno, ta se osoba sigurno ne zove Vladimir Šeks.
Hvala lijepo. Očito da će nam trebati na kraju i Sherlock Holmes, ali imamo tri prijave ispravaka navoda. Najprije uvažena kolegica zastupnica Ana Lovrin. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa u ovom gorljivom ekspozeu rečeno je puno toga što nije vezano uz temu izmjena i dopuna ovog zakona. Ali izrečene su i netočnosti, puno njih, ali ja ću evo ispraviti dvije notorne neistine, a to je da danas u Hrvatskoj postoji milijun i 500 neriješenih predmeta, što nije točno. Početkom reforme pravosuđa bilo je milijun i 900 neriješenih predmeta, danas ih ima 700 tisuća, dakle to smanjenje je za preko 60%, naravno ovo nisu svi koji nisu riješeni u razumnom roku, ovdje su i predmeti unutar 3 godine. Osim toga od tih 700 tisuća predmeta nisu sve parnice, nego i drugi postupci, dakle jedan manji broj je parnica, i to treba reći jer je ovo jednostavno neistina. Ne treba … [[Ne razumije se.]] pravosuđima zemalja Europske unije, jer niti kod njih nije blistavo stanje, dakle nije Hrvatska jedina zemlja koja ima parnicu koja traje preko 10 godina, sa duljinom trajanja postupka muči se i luksemburški sud. Osim toga, netočno je da Hrvatska odvjetnička komora samostalno utvrđuje tarife. Ona na svoje tarife, na odluku o tarifa mora dobiti suglasnost Ministarstva pravosuđa i te izmjene u zakon su uvedene čini mi se 2008. godine, dakle ne određuje je samostalno. I jednako tako uveden je ograničavajući, odnosno ograničeni broj radnji u postupku u odnosu na pojedini slučaj, upravo da bi se spriječila zloporaba i odugovlačenje postupka od strane odvjetnika.
Hvala. Uvaženi kolega Emil Tomljanović, također ispravak navoda. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa evo uvaženi kolega je sasvim sigurno netočno kazao da je zakon na Hrvatsku odvjetničku komoru su prenesene zakonodavne ovlasti. To je netočno, a pogotovo netočno sve ono što je kazao u odnosu na odvjetnike, Hrvatsku odvjetničku komoru i način kako se odvjetnička tarifa donosi. Uvažena kolegica Lovrin je sad to kazala kako se ona donosi, dakle bez obzira na stav ili odluku Hrvatske odvjetničke komore, odvjetničke tarife donose se u suglasju ili uz odobrenje Ministarstva pravosuđa, što je bilo predmetom izmjena samog zakona. Međutim za ovaj ispravak netočnog navoda sam se javio i zbog toga što na jednu profesiju, jednu časnu profesiju u Republici Hrvatskoj stvarno svaljeno drvlje i kamenje. Ti ljudi su obilježeni kao derikože, kao nečasni ljudi, kao ljudi kojima je isključivo i samo u interesu novac, radi čega oni obavljaju svoju djelatnost, svoju profesiju. Uvaženi kolega to je apsolutno netočno. Ja se slažem s vama da u svakom žitu ima kukolja, kao i u svakoj drugoj profesiji, ali odvjetništvo kao zanimanje, kao profesija sasvim sigurno u ovoj sabornici ne zaslužuje takve kvalifikacije kakve ste vi iznijeli. Hvala.
Hvala. Kolega Burić, povreda Poslovnika. O čemu se radi?
Povreda Poslovnika, članak 209. Uvaženi kolega je govorio o nečem što ja nisam rekao, nisam generalizirao državni kolega Tomljanoviću odvjetnike. Ima među njima dakako časnih ljudi. Ali ako ste dobro slušali govorio sam o odvjetničkoj eliti, o biranim, odabranim i probranim, koji su čak i uz suglasnost Ministarstva pravosuđa derali ne samo građane, nego i državne tvrtke za po 175 tisuća kuna za po pola sata sudjelovanja na ročištu. To demantirajte, pa onda možete reći da ja govorim neistinu.
Kolega, nismo ovdje ništa popravili što se tiče Poslovnika, nećemo ni kolega Tomljanović ako jer i elita nema ni imena ni prezimena. Svatko može misliti na što se odnosi. Ne treba stvari generalizirati, ja znam što hoćete intervenirati. Sve treba imati svoje ime i prezime i ako je netko digao 170 tisuća za pola sata onda postoji adresa, pošaljite to, netko za to treba nastupiti, reći svoje mišljenje, stav itd. Kolega Tomljanović, povreda Poslovnika, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega je povrijedio Poslovnik jer sam ja ispravio njegov netočan navod. On je kazao da su na Hrvatsku odvjetničku komoru u svom izlaganju prenesene zakonodavne ovlasti. To je kolega netočno i u tom smislu ste povrijedili odredbu samog Poslovnika. Dakle, a sve ono što ste vi govorili o odvjetništvu kao profesiji ja sam kazao da u svakom žitu ima kukolja, ali ste generalizirali. Vi ste te ljude, ono što se kaže gotovo sveli čitavu profesiju, zabilježio sam vaš izraz koji ste upotrijebili, nazvali derikože. … [[Upadica se ne razumije.]]
Hvala. Primirite se malo. I imamo ispravak, uvaženi kolega Mile Horvat. Izvolite kolega Horvat.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Dakle, ja bih ispravio navod kolege Burića, a u kom on ponovno po nebrojeno puta i u svakom situaciji i proziva i etiketira i kvalificira predsjednika moje stranke dr. Stanimirovića nazivajući ga ratnim zločincem. Naime, nije točno da je protiv njega podnesena kaznena prijava, a najmanje je točno to da se ona drži u nekakvoj mračnoj ladici po nekakvim političkim urgencijama. Osnovno pravilo u pravu kaže nemoj judex cine actore – dakle nema krivice odgovorne osobe bez tužbe. To je osnovna stvar i mi se kao legalisti toga trebamo držati. Prema tome, vi ne možete ovdje nas uvjeriti da je gospodin Stanimirović ratni zločinac jer nema podnesene kaznene prijave u tom smislu protiv njega. I molim vas da ga ne stavljate u kontekst onog što ste rekli u okviru ove teme, a najmanje u kontekst imena jednog čovjeka koga ste ovdje apostrofirali iz odvjetničke branše 2 puta.
Ali, prosim da se kaže gdje je povrijeđen Poslovnik?
Povrijeđen je članak 209. jer naš uvaženi zastupnik Horvat govori o nečemu što ja nisam rekao. Niti sam ja rekao da on jest ratni zločinac, ali stoji činjenica da je protiv i njega i gospodina Ajdukovića podnijeta kaznena prijava Državnom odvjetništvu koja još uvijek stoji u ladicama. I protiv gospodina Stanimirovića i protiv gospodina Ajdukovića. I nisu proglašeni ratnim zločincima niti procesuirani samo zbog Zakona o aboliciji. Kad to bude ukinuto nisam siguran da će biti
Kolega nemojmo tako, jer vi jako dobro baratate izrazima jer ova vaša zadnja rečenica je ponovno potvrda one prije teze koju smo ispravljali. Mislim da u ovoj sabornici ne bi trebali dijeliti etikete, a ne pogotovo etikete zločina i zločinaca. Neka to rade one službe koje to trebaju raditi. Mi smo da bi se to radilo donijeli jasne i transparentne propise i regulativu. Na redu je klub SDP-a i uvaženi kolega zastupnik Josip Leko. Izvolite kolega Leko.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici Vlade, predlagatelja, kolegice i kolege zastupnici. Poslije ove rasprave i ispravaka netočnih navoda ja bih otprilike vratio se ka suštini stvari, a ovo bih komentirao jednom rečenicom koju je prije možda 2 stoljeća, ne znam točno, rekao jedan pametan čovjek. Rekao je da demokracija bez moći je nemoćna, ali moć bez demokracije je tiranija. S obzirom da je odvjetništvo vrlo važna društvena služba u demokraciji, u zaštiti pravne države i vladavine prava pogledajmo kako ovaj zakon djeluje na 2 razine. Da li osigurava, da tako kažem, uspješan rad te službe u zaštiti prava građana pred sudovima, upravama itd., i jesu li građani klijenti te struke zaštićeni od njihove samovolje ili propusta. Ako na to damo pozitivne odgovore onda treba ovaj zakon poduprijeti jer pomaže da se uspostavi jednostavno više demokracije u hrvatskom društvu. Dakle, dvije su razine koje treba promatrati ovaj zakon, već sam o jednoj rekao. Je li osigurava da su svi odvjetnici po ovom zakonu izjednačeni. Dakle, pred zakonom i po ovom zakonu izjednačeni. Volio bih da imamo odgovor u vrijeme rasprave na to pitanje. Evo zašto, odmah u sredinu problema, sredinu stvari. Naime, prijedlog ovog zakona u članku 3. govori o osiguranju slučajeva kad odvjetnici u svojem poslovanju i poslu naprave štetu klijentu. Ovdje imamo 2 rješenja. Jedno je rješenje da se za osigurani slučaj, naglašavam osigurani slučaj, kad odvjetnik radi, djeluje i napravi se taj slučaj, dogodi se taj slučaj, a odvjetnik je u zajedničkom odvjetničkom uredu osigurava taj slučaj sa 800 tisuća kuna. Dakle, to je najniža svota na koju može osigurati osigurani slučaj. Ako odvjetnik radi u društvu s ograničenom odgovornošću onda osigurani slučaj je za odvjetnika 9 milijuna kuna. Riječ je dakle o istom poslu. Ne rade odvjetnici iz društva sa ograničenom odgovornošću druge slučajeve i druga zastupanja. Ista su zastupanja i odvjetnika kad je u zajedničkom odvjetničkom uredu, ali najniža svota osiguranja je na 800 tisuća kuna. Zanima me valjani razlozi je li ovo favoriziranje odvjetnika da se klijenti sa većim svotama vrijednosti spora upute u društvo s ograničenom odgovornošću, dakle da li se ovim zakonom favorizira organizacija odvjetnička u društvo sa ograničenom odgovornošću? Ako nije, onda nama, onda građanima treba reći zašto nije. Koji je motiv da se osigurani slučaj različito osigurava. Mislim da je to vrlo važno kako bismo mogli vrlo odgovorno glasovati o prijedlogu i biti odgovorni pred građanima. Dakle ostajemo kod toga čitajući i tumačeći po nekoliko osnova taj članak, tu izmjenu, da moramo znati koja je povoljnija stvar za građane, pravne osobe, klijente, odvjetnika. Koju poruku šaljemo, zašto to radimo? Kada je riječ o omogućavanju da se odvjetnici iz zemalja Europske unije pojavljuju u Hrvatskom pravnom prostoru, da tako kažem, pred sudovima, upravama itd. i zastupaju klijente i iz Hrvatske i Europske unije, nema, pregledao sam cijeli Zakon, nemam ovdje odgovora jesu li i oni obvezni osigurati se na 800 tisuća kuna u Hrvatskom osiguravajućem društvu, jer se radi o tome da se šteta može naplatiti u svojoj zemlji. Dakle, na ova tri pitanja, ne zbog mene, ne zbog Kluba SDP-a, nego zbog građana Republike Hrvatske valja odgovoriti. Nesumnjivo je da je u istom članku navedeno, ako odvjetnici nisu osigurani, a oni su se organizirali u društvo sa ograničenom odgovornošću oni solidarno odgovaraju, ali sada više ne znam je li samo za štetu ili za sve obveze. Ovdje se kaže u Zakonu za obveze. Drugim riječima, svota na koju se osiguravaju 9 milijuna može biti i za druge stvari, jer društvo ne mora imati samo odgovornost za štete nastale iz poslovanja, zastupanja, može imati i druge odgovornosti, ono djeluje i na tržištu. Prema tome, vrlo važno je da dobijemo odgovore na ta pitanja, ponavljam ne radi nas u Saboru, nego radi građana i klijenata, radi kojeg donosimo ovaj Zakon. A sve ono što smo čuli jeste možda problem Hrvatskog pravosuđa ali nije problem samo ovog Zakona. Klub SDP-a očekuje da će barem u završnoj riječi predlagatelj precizno odgovoriti na pitanja koja sam postavio u ime Kluba, i od toga će zavisiti hoćemo li glasovati za ovaj Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o Državnom odvjetništvu. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Kolega Leko. Uvažena kolegica zastupnica Danica Hursa i izlaganje u ime Kluba HNS-a HSU-a, izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajnici, kolegice i kolege. Na samom početku reći ću da će Klub HNS-a HSU-a podržati Prijedlog zakona o odvjetništvu s Konačnim prijedlogom zakona, naime ovdje se radi o usklađenju pravne stečevine Europske unije sa pravnom regulativom naše zemlje. Ovo je vrlo kratak Prijedlog zakona i regulira se u četiri članka, i ovim izmjenama i dopunom Zakona o odvjetništvu usklađuju se odredbe, koje određuju osnivanje odvjetničkih društva kao društava s ograničenom odgovornošću s odredbama ovog Zakona, kojima se uvodi posebna odgovornost članova odvjetničkih društava osnovanih kao društva s ograničenom odgovornošću. To je naravno dalje usklada sa Zakonom o trgovačkim društvima te će se otkloniti različita tumačenja odredbi ovog Zakona u praksi. I u uvodnom izlaganju državnog tajnika čuli smo da ćemo izmjenama i dopunom zakona o odvjetništvu omogućiti odvjetnicima iz država članica Europske u nije provoditi aktivnosti odvjetničke profesije kao i uvjetima prekograničnih pružanja odvjetničkih usluga u Republici Hrvatskoj nakon njenog pristupanja Europskoj uniji. Kolegica Lovrin je nomotehnički uredila preko 4 amandmana 2 članka ovog Zakona i kao što sam na samom početku rekla, Klub HNS HSU-a podržat će Prijedlog ovog zakon. Hvala lijepa.
Hvala lijepo kolegice. Na redu je uvažena kolegica Ana Lovrin i Klub HDZ-a.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo državni tajnici, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržat će Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odvjetništvu, kao što smo čuli premda je ovaj Zakon usklađen sa pravnom stečevinom Europske unije prethodnim izmjenama i zadnjim iz 2009. godine, evo otvorila se potreba za dodatnim pojašnjenjima odnosno u potpunosti ugradnje pravne stečevine, koja se prije svega odnosi na pružanje usluga stranih odvjetnika u Republici Hrvatskoj da se eksplicite navede da su oni obavezni pružati te pravne usluge u odnosu i koje usluge i u odnosu na utvrđenja iz već važećega Zakona pa i onda kada nisu upisani u imenik stranih odvjetnika u Republici Hrvatskoj. To je jedan dio usklađenja i drugi dio ovih izmjena koje se odnose zapravo na pojašnjenje i detaljnije rješenje pitanja osiguranja odgovornosti za štetu koju bi odvjetnik mogao učiniti trećim osobama, i to prije svega radi jasnijeg pojašnjenja tog osiguranja kada se radi o odvjetničkim društvima, kada su ona organizirana kao javno trgovačko društvo, odnosno kada su organizirana kao društvo sa ograničenom odgovornošću. Mislim da se ovim izmjenama zapravo postiže to da se ujednači ta odgovornost, naime, i po Zakonu o trgovačkim društvima članovi javnog trgovačkog društva odgovaraju solidarno za obveze društva, međutim, kod trgovačkog društva osnovanog kao društvo s ograničenom odgovornošću društvo za svoje obveze odgovara društvo, a članovi društva ne odgovaraju osobno. Ovim zakonom kao lex specialis u odnosu na Zakon o trgovačkim društvima rečeno je da u odnosu na odvjetnička društva ovo također vrijedi osim u jednom slučaju, a to je slučaj iz članka 44. stavka 14. a koji govori što se događa u slučaju da odvjetničko društvo s ograničenom odgovornošću nema zaključen ugovor o osiguranju na najnižu svotu od 9 milijuna kuna u kojem slučaju onda članovi društva odgovaraju osobno, znači izjednačavaju se sa odgovornošću u javnom trgovačkom društvu. Naravno ostaje ovo pitanje koje je postavio kolega Leko, ali vjerojatno je i to razjašnjeno unutar Odvjetničke komore. Naime, postavlja se pitanje da u slučaju organizacije odvjetničkog društva kao društva sa ograničenom odgovornošću, zapravo stranka kojoj je nanešena šteta, ima pokriće, osiguranje na 9 milijuna kuna. U slučaju da taj ugovor nije zaključen ili u slučaju javnog trgovačkog društva, stranci ostaje da kada iscrpi osiguranu svotu od 800 tisuća kuna da odgovara osobno odvjetnik član društva. E pa sada je pitanje što i kako i ima li se stranka iz čega namiriti. Dakle, u nekom slučaju bi stranka odvjetničkog društva za ograničenom odgovornošću bila u povoljnijem položaju. No, ovdje prije svega treba reći da se radi o klasičnom slučaju odgovornosti za štetu po općim pravilima. Dakle, problem je utvrđivanja nastanka štete. Ja mislim da ove osigurane svote su zapravo u praksi vrlo, vrlo rijetko korištene i da stranke koje su oštećene postupanjem odvjetnika, a toga ima, jer kao što smo rekli ne generalno da su svi odvjetnici lupeži, ali da u svakom žitu ima kukolja, pa tako ima i odvjetnika koji nesavjesno obavljaju svoju odvjetničku dužnost, e u tom slučaju kada je stranka oštećena ona je uglavnom neuka i uglavnom vrlo teško dolazi do toga da će neki drugi odvjetnik preuzeti vođenje slučaja u odnosu na svog kolegu iz branše da bi se utvrdio nastanak štete. Dakle, ja ne znam da li ministarstvo ili Odvjetnička komora ima podatke, ali ja mislim da su ove police vrlo rijetko korištene i da se vrlo rijetko stranka namirila iz tih osiguranih svota. Ali svakako podržavamo izmjene ovoga zakona, jer one na jasniji način određuju to osiguranje, daljnji pomak su u zaštiti stranaka od odgovornosti za štetu odvjetnika, jednako tako i ovo prekogranično pružanje usluga. Dakle, mi smo postavili jedno pitanje i na odborima gdje nam se činilo to preširoko dopuštanje da strani odvjetnici bez obzira da kada se ne upišu u imenik stranih odvjetnika u RH imaju pravo pružati usluge. Tu smo prije svega mislili na zaštitu stranaka kojima pružaju uslugu, međutim je iz Odvjetničke komore da oni protiv toga nemaju ništa jer je i načelo reciprociteta vrijedi, pa tako i naš odvjetnik onda ima pravo pružanja usluga u zemljama EU bez da je upisan. A to smo dobili egzaktan i eksplicitan odgovor. I moram reći da i ovih nekoliko nomotehničkih amandmana su zapravo proistekli iz rasprave koja je vođena i na Odboru za zakonodavstvo i na Odboru za pravosuđe, pa su te rasprave da bi mogle biti provedene nomotehnički onda uobličene u ovih nekoliko amandmana kojima se popravlja tekst zakona. Na kraju podržavam ovaj zakon. Hvala.
Hvala lijepo. I zadnji prijavljeni klub, klub HSS-a i kolega zastupnik Stanko Grčić.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. I klub HSS-a podržati će prijedlog ovog zakona. Evo nastojat ćemo obrazložiti zbog čega. Zakon o odvjetništvu sukladno zakonodavstvu država članica EU propisao je da je odvjetničko društvo osim kao javno trgovačko društvo može osnovati i kao društvo sa ograničenom odgovornošću. Međutim, odredbe ovog zakona koje uređuju odgovornost odvjetničkog društva osnovano kao društvo sa ograničenom odgovornošću nisu usklađene sa ostalim odredbama ovog zakona, a koje se odnose na odvjetnička društva. Odredbe o obaveznom osiguranju od odgovornosti odvjetnika i odvjetničkih društava nisu u potpunosti dopunjene odgovarajućim odredbama o odgovornosti odvjetničkih društava. Stoga se ovim izmjenama i dopunama Zakona o odvjetništvu usklađuju odredbe koje uređuju odvjetničkih društava kao i društava sa ograničenom odgovornošću odredbama ovog zakona kojima se uvodi posebna odgovornost članova odvjetničkih društava osnovanih kao društva sa ograničenom odgovornošću. Ovim izmjenama i dopunama zakona uskladit će se odredbe Zakona o odvjetništvu s odredbama Zakona o trgovačkim društvima te će se otkloniti različita tumačenja odredbi ovog zakona u praksi. Nadalje, izmjenama i dopunama Zakona o odvjetništvu provedena je prilagodba hrvatskog odvjetništva s položajem odvjetništva u EU i ovaj zakon je usklađen sa direktivama EU čime je omogućeno odvjetnicima iz država članica EU provoditi aktivnosti odvjetničke profesije kao i u uvjetima prekograničnih pružanja odvjetničkih usluga u RH nakon njenog pristupanja EU, a sve u okviru pregovora sa EU posebno se misli na poglavlje 3. Pravo poslanog nastanka i sloboda pružanja usluga. Ovim zakonom predlaže se da se izričaj iz članka 36. zakona doradi na način da se precizno naglasi da odvjetnik iz države članice EU, a koji nije upisan u imenik stranih odvjetnika na temelju članka 36.a, b i d ovog zakona smije obavljati pojedine radnje u okviru obavljanja odvjetničke djelatnosti u skladu s odredbama članka 36. stavka 1. i 2. ovog zakona. I evo samo nekoliko primjera na koje ćemo ukazati vezano na navedene članka, prije svega na članak 33. gdje se kaže da Zakon o odvjetništvu kojim se propisuje odgovornost odvjetničkih društava za pruženu pravnu pomoć strankama kao i odgovornost člana odvjetničkih društava za obaveze društava što sadašnjim zakonom nije bilo u potpunosti uređeno, kao i na članak 36.e stavak 1. Zakona o odvjetništvu na način da se sukladno preporukama Europske komisije izriče iz članka 36. stavak 1. zakona dodatno razjasni i to tako da se kod pojedinih radnji koje obavlja odvjetnik iz države članice Europske unije naglasi da se radi o slobodi pružanja usluga. Ovim zakonom se jasno propisuje obaveza da svaki odvjetnik, odnosno svaki odvjetnik u zajedničkom odvjetničkom uredu, kao i zaposleni u odvjetničkom društvu moraju osigurati od odgovornosti za štetu koju bi odvjetnik mogao počiniti trećim obavljanjem odvjetništva. Također se propisuje obaveza odvjetnika odnosno odvjetničkog društva kao i osiguravatelja da o zaključenom ugovoru o osiguranju kao i o nastalim promjenama u roku od 8 dana dužni obavijestiti komoru. Ovim člankom propisuje i obaveza da se dioničko društvo osnovano kao i društvo s ograničenom odgovornošću mora osigurati na najnižu svotu od 9 milijuna kuna po osiguranom slučaju, bez ograničenja broja osiguranih slučajeva. Stavkom 14. propisuje se da u slučaju da društvo s ograničenom odgovornošću nema zaključen ugovor o osiguranju na najnižu svotu od 9 milijuna kuna članovi društva solidarno odgovaraju za obaveze društva do visine najniže svote osiguranja propisane za to društvo. S obzirom na već date amandmane od kolegice Lovrin i svega ovog navedenog i istaknutog u raspravi klub Hrvatske seljačke stranke podržati će prijedlog ovoga zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Ovime smo i završili raspravu po klubovima jer drugih prijava nema. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, a prva se prijavila uvažena kolegica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite, kolegice.
Kao što Zakon o odvjetništvu, Zakon o sudovima, dakle i slični zakoni koji su vrlo specifični i koji daju određena prava, naravno i dužnosti toj profesiji prije svega treba gledati sa stajališta zaštite građana i zbog toga ta prava i određene privilegije postoje, ne radi struke same nego prije svega radi građana. Treba napomenuti da je i u bivšem sustavu upravo odvjetništvo bilo to koje je bilo oaza slobodarstva, međutim zabrinjava činjenica da u slobodnoj Hrvatskoj pojedini odvjetnici boje se zastupati određene klijente. To je jedna pojava koja može biti i sankcionirana unutar same struke, ali to je jedna pojava koja je raširena u Hrvatskoj i koja zabrinjava zbog određene političke klime, odnosno određenih političkih moćnika na određenom području i to je nešto o čemu Vlada i vlast mora voditi računa jer očito da je to širi problem. Dalje je jedan problem o kojem je govorio kolega Leko govoreći u ime kluba SDP-a. Ne može se i ne smije dogoditi da se kvari dobar Zakon o odvjetništvu određenim izmjenama koje bi dovele do raslojavanja pojedinih odvjetnika i favorizirala, odnosno opterećivala određene odvjetnike ovisno o tome u kojem su obliku udruživanja, bilo da se radi o samostalnom odvjetniku ili oni koji su udruženi u pojedine određene oblike kako to i omogućava Zakon o odvjetništvu. Ozbiljna opasnost proizlazi upravo iz ove odredbe obveznog osiguranja koji onda nameće obvezno osiguranje za svakog odvjetnika, a posebno onda opet odgovornosti odvjetničkog društva. Treba reći da svaku odgovornost snosi i pojedini odvjetnik i to nije sporno. Ali dvostruka obveza osiguranog slučaja nikome ne koristi, ne samo što šteti pojedinom odvjetniku, ne koristi strankama nego samo koristi osiguravajućim društvima. A mi već nekoliko puta imali smo slučajeve da favoriziramo financijske institucije bilo kojeg oblika i zbog čega. Neke dileme koje su se bile otvorile u ovom pravcu i na pojedinim odborima dobili smo drugačije tumačenje od onoga što izrijekom piše u odredbi članka 13. Dakle tumačenje je drugačije, za takve bojazni nema, međutim izrijekom norma je savršeno jasna i ona ne iziskuje nikakvo tumačenje, ni lingvističko ni teleološko niti bilo kakvo drugo. I zato ukoliko je intencija drugačija onda svakako treba na tom tragu i ispraviti ovu odredbu. Međutim, najspornija je odredba članka 2. Prije svega mi smo u izmjenama Zakona o odvjetništvu kojima smo se prilagodili standardima Europske unije i naše dužnosti naravno pa i obveze u tom smislu i mogućnosti ustvari da i naši odvjetnici slobodno zastupaju u zemljama Europske unije i da strani odvjetnici tj. odvjetnici zemalja Europske unije mogu slobodno zastupati u Hrvatskoj. Vidite, kad je Slovenija u tom smislu prilagođavala svoje zakonodavstvo onda je stavila jednu obvezu, da ti odvjetnici moraju znati slovenski jezik. Mi to nismo tražili, zbog čega postavlja se pitanje i sada. Ali nije nam bilo dovoljno to, nego sada idemo u daljnje izmjene koje Slovenci nemaju, da zastupaju hrvatske građane ili hrvatske tvrtke ljudi koji se ne mogu legitimirati pred našim pravosudnim tijelima. Kako će se legitimirati tobože neki odvjetnik iz Europske unije koji će slobodno doći temeljem ove odredbe, ne mora biti upisan u imenik stranih odvjetnika pri Hrvatskoj odvjetničkoj komori. Čime će se on legitimirati onda, da li ad hoc sucu, ostaje savršeno nejasno. Na kraju krajeva, baš me briga za te strane odvjetnike, niti nelojalne konkurencije koja se time stvara nego prije svega zaštita građana, otvara tu ozbiljnu mogućnost i u nadripisarenje jer u Europskoj uniji i u anglosaksonskim zemljama mogući su i drugi oblici pružanja pravne pomoći mimo odvjetništva što naš Zakon o odvjetništvu izrijekom zabranjuje jer sve drugo tretira se kao nadripisarstvo, sasvim opravdano i to predstavlja kazneno djelo. Sve u zaštitu klijenata. Kao što država štiti svoje građane od nadriliječnika tako ih s istim pravom i pozornošću ima pravo i dužnost i što to i čini, štititi od nadripisarstva. Eventualne neke nejasnoće koje su trebale biti možda popravljene, koje izazivaju možda opterećenje ili nekakvu veliku administrativnu prepreku trebale su biti otklonjene na drugi način, a ne oslobađanjem u upis odvjetnika odnosno u upis ovih stranaca koji se vodi pri Odvjetničkoj komori. I to jednostavno nije dobro, a sve u zaštitu kažem prava i interesa naših građana. Ja zaista tražim ovdje odgovor na koji način će ti odvjetnici koji su, koji će se legitimirati, koji kažu za sebe da su odvjetnici legitimirati. Vi znate kad se netko upiše u imenik Odvjetničke komore točno mora označiti, dakle ne samo svoje sjedište nego i područje gdje djeluje, pa onda ide obavijest općinskim sudovima, županijskim sudovima tog područja. Naravno kad zastupa van tog svog područja donese punomoć i ima svoj pečat. Kako će to raditi ovi odvjetnici ili ja poznavajući takvu jednu situaciju da će pred sudom nam dolaziti oni koji neće moći, koji u matičnim zemljama ne mogu zastupati klijente pred sudom. Oni mogu vršiti određenu vrstu pravne pomoći, ali ne mogu nastupati pred sudom ukoliko nisu upisani u Komoru. I zbog čega? Tražim objašnjenje kakva je to prepreka da se strani odvjetnici ne žele ili da im se otklanja ta obveza upisa stranih odvjetnika u imenik stranih odvjetnika. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo dvije prijave replike. Uvaženi kolega Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegica Antičević Marinović potaknuli ste me u raspravi glede osiguranja štete od rizika, eventualno nastale štete. Naime, ja mislim vi ste na neki način o tom raspravljali kao to je dosta teško i naporno. Ja želim povući samo jednu paralelu sa liječnicima. Ovdje se govori o obveznom osiguranju te štete nastale, eventualne nastale štete u tom dijelu, a liječnici su isto tako u situaciji da se osiguravaju od rizika profesionalne odgovornosti. I to uglavnom velikom većinom dobrovoljno. Tu nije obvezno propisano iz razloga što su specijalizirani određeni odvjetnički uredi kako bi odmah u slučaju nastale neke nevolje da i kazneno tjeraju te liječnike. Razumijete? Radi se ovdje, dakle ja ne vidim tu neki veliki problem za odvjetnike s tim da su odvjetničke naknade i prihodi daleko veći od liječnika koji rade isto tako mukotrpan i odgovoran posao. Hvala lijepa.
I kolega Tomljanović, replika. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa vrlo kratko. Uvaženoj kolegici bih replicirao u onom dijelu kada je spominjala punomoć ili odvjetničku punomoć. Mislim to je i notorna činjenica. Odvjetnik uvijek mora imati punomoć da bi nekoga zastupao. On zastupa interese stranke i to bez obzira radilo se o fizičkoj ili pravnoj osobi on mora imati punomoć da bi uopće mogao pristupiti sudu i u tom procesnom smislu poduzimati odgovarajuće pravne radnje. Međutim, u ovom drugom dijelu kada se govorilo o mogućnosti pristupanja stranih odvjetnika hrvatskom pravosuđu ili hrvatskim sudovima. Apsolutno, mene bi trebalo poduprijeti rješenje da bez poznavanja hrvatskog jezika nema pristupa hrvatskom sudu u smislu načela da je na hrvatskim sudovima službeni jezik naravno hrvatski jezik. Dakle, ja ne mogu si ni pretpostavit situaciju da netko tko ne barata ili ne govori hrvatskim jezikom dođe pred hrvatski sud i brani interese stranke koja tu mora komunicirati i sa svjedocima i sa sucima i sa svim drugim ljudima koji sudjeluju u postupku. I mislim da je tu poznavanje hrvatskog jezika nešto što mora biti bez obzira o kom se odvjetniku radilo, pa makar on bio upisan i u odvjetnički zbor strane države. Ali ako želi pristupiti hrvatskom sudu, zastupati interese stranaka na hrvatskim sudovima poznavanje hrvatskog jezika je nešto bez čega apsolutno on bez obzira o kome se radilo ne bi, u krajnjoj liniji na odgovarajući način niti mogao obavljati svoj posao. Hvala.
Hvala lijepo. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Kolega Ivo Grbić. Izvolite uvaženi kolega.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici predlagatelja, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Predloženim Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o odvjetništvu usklađuje se zakonodavstvo Republike Hrvatske s pravnom stečevinom Europske unije. Ujedno se Zakon o odvjetništvu usklađuje i sa odredbama Zakona o trgovačkim društvima. Zakonom o odvjetništvu propisano je da se odvjetničko društvo može osnovati kao javno trgovačko društvo i kao društvo sa ograničenom odgovornošću. U odredbama kojima se uređuje odgovornost odvjetničkih društava nije uređena odgovornost odvjetničkih društava osnovanih kao društva sa ograničenom odgovornošću. Stoga se ovim izmjenama uvodi posebna odgovornost članova odvjetničkih društava osnovani kao društva sa ograničenom odgovornošću. Prijedlogom se nadalje uređuje dužnost odvjetnika na osiguranju odgovornosti za štetu, propisuje se najniža osigurana svota za svakog odvjetnika kao i za društva osnovana kao društvo sa ograničenom odgovornošću. Mišljenja sam da su predložene izmjene iznimno važne da se istima afirmira odgovornost odvjetničkih društava za pruženu pravnu pomoć strankama kao također i odgovornost članova odvjetničkih društava za obveze društva. Radi navedenog podržati ću donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odvjetništvu.
Hvala lijepo. Evo vrijeme za pojedinačne prijave je isteklo, a zadnja prijava je uvaženi kolega zastupnik Josip Salapić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo potpredsjedniče, državna tajnice, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Ovo je još jedan danas zakon gdje nema mjesta previše politikanstvu, nego dapače zakon koji prije svega treba dati doprinos građanima, strankama koje koriste usluge odvjetničkih ureda na način da treba maksimalno zaštititi i stranke od odvjetničkih ureda i odvjetnika koji profesionalno i savjesno ne obavljaju svoj posao ili koji na određeni način odugovlačenjem stranke u postupku dovode do troškova koji možda u takvim postupcima ne bi bili potrebni. Sve ovo što je rečeno kroz nomotehničke amandmane prihvaćam, a sve ono što je postavljeno kao može biti i upitno treba maksimalno razjasniti ovim Zakonom pa imamo evo vremena da i kroz amandmane, ali možda da kroz pojašnjenja državnog tajnika vidimo da li to što se predlaže i od strane gospođe Antičević i od strane gospodina Tomljanovića i od gospođe Lovrin što smo čuli u raspravi zaista naši građani, stranke u postupku razumiju da li će ovaj Zakon s obzirom da ono što je napravljeno to usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije to nam je jasno, usklađivanje sa Zakonom o trgovačkim društvima i to nam je jasno. A ono što možda ostaje sporno je li stranka kad dođe odvjetnički ured treba znati sama da li se radi o društvu sa ograničenom odgovornošću ili se radi o javnom trgovačkom društvu. To strankama ne možemo dati na zadatak da trebaju znati. No kakav je način zaštite stranaka u postupku i zaštite stranaka od stranaka od strane odvjetničkih ureda i koja su prava stranke to svakako treba znati. I to kroz dodatna pojašnjenja, iako postoji postojeći zakon, iako su ovo izmjene i dopune koje su usklađivanje sa Zakonom o trgovačkim društvima možda treba malo dodatno pojasniti, da li je zaista moguće da stranka naplati toliku štetu koliko joj se može nanijeti u postupku, što znači ovo što je gospođa Antičević govorila, što znači da li su svi odvjetnici i odvjetnički uredi po ovome prijedlogu zakona izjednačeni, smatramo i mislim da je došlo vrijeme da se po zakonskim propisima treba jasno to sve protumačiti, nego da još kroz neko vrijeme koje je pred nama donosimo dodatne dopune i izmjene, a imamo sad možda trenutak da to u ovome postupku učinimo. Ono što je sasvim jasno po ovome zakonu, zašto je on donijet. To je usklađivanje, on je vrlo kratak, a ova sva pojašnjenja koja su ovdje kroz raspravu proistekla, možda evo u završnoj riječi državnog tajnika da malo pojasnimo, a sam po sebi zakon je prihvatljiv i ja ga kao zastupnik prihvaćam. Hvala lijepa.
Hvala lijepo uvaženi kolega. Imamo jednu prijavu replike, kolega Habek.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Pa evo kolega Salapić je govorio o jednakosti odvjetničkih društava, ja bih se ovdje nadovezao na jedno pitanje koje sam postavio Vladi Republike Hrvatske, koje je glasilo, gdje sam tražio da mi Vlada da pojašnjenje koliko je Vlada Republika Hrvatska, zatim pojedina ministarstva, tvrtke u vlasništvu ili djelomičnom vlasništvu države platile pojedinim odvjetnicima i kojima, odnosno kojim odvjetničkim uredima i odvjetničkim društvima za pojedine usluge. Ja sam dobio jedan općenit odgovor koliko je država ukupno isplatila za te poslove, pa tako kaže da je u 2005. isplaćeno 22 milijuna kuna, u 2006. 37 milijuna kuna, u 2007. 27 milijuna kuna, 2008. 73 milijuna kuna, 2009. 79 milijuna kuna i do 30. studenog 2010. 49 i pol milijuna kuna. Mene je interesiralo u ovom odgovoru gdje se, a od Vlade nisam dobio taj odgovor, zbog čega je Vlada, o tome je govorio i kolega Burić prije toga u ime kluba, taji i nije dala odgovor poimence tko ima privilegiju da zgrće milijune za zastupanje Vlade i njenih trgovačkih društava, … [[Ne razumije se.]] to ta bitka protiv korupcije o kojoj toliko govori Vlada na čelu sa Jadrankom Kosor.
E sad kolega Habek, ja vjerujem da niti su to bila pitanja, niti kolega Salapić može ili treba na to odgovarati. Jer ako Vlada nije na vaš odgovor ili niste njenim odgovorom zadovoljni, onda morate natrag napisati njima, a ovdje je državni tajnik, možda može i dio toga i on reći, ali uostalom treba onda … [[Ne razumije se.]] jedna skraćena rasprava, uzmimo to tako, pa ne znam da li kolega Salapić treba nešto odgovarati.
Ja sam rekao da je ovo prijedlog zakona gdje nema mjesta politikantstvu, ali ovoga puta nisam ništa o tome govorio, niti sam u svojim prijedlozima i komentarima ovog zakona rekao ijednu riječ da bi se kolega mogao na ovakav način nadovezati na moju raspravu. Pa bilo bi dobro se pojedinačno javiti, pa onda u pojedinačnoj raspravi dati doprinos ovom zakonu, a politikanstvo u ovim zakonima nema mjesta.
Ok. Ja sam, mislim na taj način i to pojasnio, ali evo i završno se za riječ javio državni tajnik Damir Kontrec. Pa izvolite tajniče.
Pa evo s obzirom na kratak zakon, ja ću biti sad dug, pa ću odgovarati na sva ova pitanja, naravno koji se tiču zakona samog. Vezano uz članak 36.c, stavak 1. gdje se odvjetnicima iz država članica Europske unije, a koji nisu upisani u imenik odvjetnika dozvoljava obavljanje pojedinih radnji u okviru obavljanja odvjetničke djelatnosti, tu se govori u skladu s odredbom iz članka 36.c stavak 1. i 2. zakona, a 36. stavak 1. govori da odvjetnik može davati savjete o pravu svoje matične države, o pravu Europske unije, o međunarodnom pravu, pravu Republike Hrvatske. Stavak 2. pri obavljanju odvjetničke djelatnosti povezane sa zastupanjem stranaka pred sudovima u Republici Hrvatskoj odvjetnik, ovaj strani, mora djelovati zajedno s odvjetnikom koji u Republici Hrvatskoj ima pravo obavljati odvjetničku djelatnost pod nazivom odvjetnika. Dakle time ta stvar zaštićena da to mora biti u suradnji sa hrvatskim odvjetnikom. Na ovu odredbu Hrvatska odvjetnička komora nije imala nikakovih primjedbi, oni su čak s time se i suglasili. Dakle mislim da se ne potiče niti nadripisarstvo, jer tu sva radnja ide preko i u suradnji s našim odvjetnikom. Što se tiče odgovornosti za štetu i osiguranje od odgovornosti za štetu, mi smo do sada imali u članku 27., i to imamo još uvijek odredbu, stavak 3. na odvjetničko društvo na odgovarajući se način primjenjuje Zakon o trgovačkim društvima. Mi smo do sada imali mogućnost da odvjetnici obavljaju u okviru odvjetničkog društva djelatnost samo kao javna trgovačka društva. U članku 10. Zakona o trgovačkim društvima propisano je da članovi javnog trgovačkog društva odgovaraju za obveze društva, sve, dakle i obvezu za naknadu štete, ali i sve druge obveze, osobno solidarno i neograničeno cjelokupnom svojom imovinom. Sada se kao mogućnost udruživanja odvjetnika uvodi društvo s ograničenom odgovornošću. Kod društva s ograničenom odgovornošću, opet sukladno članku 10. Zakona o trgovačkim društvima, govori da on odgovara ograničeno, dakle imovinom društva. Upravo radi toga da se ne bi dogodilo da ako su se odvjetnici udružili u društvo s ograničenom odgovornošću, da bi to odgovornost društva bila do visine temeljnog kapitala društva, a vi znate koliko to može biti, je propisana, može biti različita, ali propisana je ova obveza osiguranja. Naime Zakon o obveznim odnosima u članku 1061. stavak 1. i 2. propisuje za štetu koju zaposlenik u radu ili u svezi s radom prouzroči trećoj osobi odgovara poslodavac, kod kojeg je radnik radio u trenutku prouzročenja štete, osim ako dokaže da su postojali razlozi koji bi isključili odgovornost zaposlenika. U ovom slučaju, ako imamo javno trgovačko društvo ili društvo s ograničenom odgovornošću, onda su odvjetnici zapravo zaposlenici tog društva, pa i poslodavac u ovom slučaju odgovara. Glede visine osiguranja, svaki odvjetnik, bio on samostalni odvjetnik, odvjetnik u zajedničkom uredu, odvjetnik u javnom trgovačkom društvu ili odvjetnik u društvu s ograničenom odgovornošću osiguran je na visinu do 800 tisuća kuna, bez u amandmanu kojega smo, po slučaju, da po slučaju, ali bez ograničenja broja slučajeva. Prihvatili smo amandman. Dakle bez ograničenja broja slučaja. Ovime, ako se odgovara u društvu s ograničenom odgovornošću, i ako bi bila odgovornost društva kao takvog za tu štetu, se sada propisuje osiguranje društva za obveze prema trećima, a radi štete koju bi mu prouzročio zaposlenik društva. Evo to je objašnjenje, i ove svote su zapravo, visine osiguranja iskomunicirane sa Hrvatskom Odvjetničkom komorom i njihovim osiguranjima koji su to radili. Dakle, po sličnim principima kao što su osiguranja od odgovornosti kod drugih djelatnosti. Ja mislim da sam odgovorio na sva pitanja.
Hvala lijepo. Ispravaka nema, prema tome stekli su se uvjeti da ovu točku zaključimo, a glasovat ćemo kada se opet za to stvore uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopuni Zakona o odvjetništvu, hitni je bio postupak, P.Z.E. br. 681. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnijela zastupnica Ana Lovrin. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane te se o njima ne glasuje jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona sukladno članku 169. Poslovnika. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o odvjetništvu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 78 glasova za, 2 suzdržana i 21 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
I prelazimo na točku 6. Konačni prijedloga Zakona o izmjeni Zakona o izvršavanju kazne zatvora, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 683. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili poštom. Kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog da se raspravi u hitnom postupku ovaj zakon. Prema Poslovniku znamo da taj postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Zasada je amandman podnijela zastupnica Ana Lovrin. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Ispred predlagatelja u ime predlagatelja ovdje je državna tajnica Tatjana Vučetić. Želi li uvodno? Izvolite tajnice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Cijenjeni zastupnice i zastupnici pred vama je jedna mala izmjena zakona, ali vrlo značajna. Zakon o izvršavanju kazne zatvora u svom članku 174. propisuje osnivanje trgovačkih društava od dijela gospodarskih jedinica kaznionica. Sukladno tom članku Vlada Republike Hrvatske je na svojoj sjednici održanoj 8. kolovoza 2002. godine osnovala 2 trgovačka društva od dijela gospodarske jedinice kaznionice u Lipovici, Trgovačko društvo Lipovica d.o.o. Popovača i od kaznionice u Požegi Trgovačko društvo Orljava d.o.o. u Požegi. Uprava svakog od navedenih trgovačkih društava sastojala se od 3 člana od kojih je jedan upravitelj kaznionice u Lipovici, odnosno Popovači, odnosno kaznionice u Požegi. Nadzorni odbor svakog od navedenih trgovačkih društava ima 5 članova od kojih je jedan predstavnik Radničkog vijeća društava, jedan službenik kaznionice dok su ostali službenici Ministarstva pravosuđa. Za razliku od navedena 2 trgovačka društva ostala trgovačka društva u vlasništvu ili u većinskom vlasništvu RH pod ingerencijom su ministarstva nadležnog za poslove gospodarstva. Stoga je donošenje ovog zakona pretpostavka za osiguravanje jednakog statusa trgovačkih društava Lipovica d.o.o. iz Popovače i Orljava d.o.o. iz Požege koji imaju i ostala trgovačka društva te će se omogućiti provedba javnog natječaja za odabir članova nadzornih, odnosno upravnih odbora trgovačkih društava i odabir stručnih osoba u tijela društva odgovornih za poslovanje društva. Dakle, predloženom izmjenom stavka 2. i brisanjem stavaka 3. i 4. članka 174. Zakona o izvršavanju kazne zatvora osigurava se ustrojavanje i poslovanje trgovačkih društava Lipovica d.o.o. iz Popovače i Orljava d.o.o. u Požegi pod ingerencijom Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva kao što je slučaj sa ostalim trgovačkim društvima u isključivom ili pretežnom vlasništvu RH i provedba javnog natječaja za izbor članova nadzornog odbora i članova uprave što će omogućiti izbor stručnih osoba za vođenje i poslovanje društva. I na kraju želim samo reći da predlagatelj prihvaća amandman cijenjene zastupnice Ane Lovrin. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Izvješće sa sjednice odbora primili smo pismeno. Da li predstavnici žele uzeti riječ? Ne. Prelazimo onda na raspravu po klubovima. U ime kluba SDP-a kolegica zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, državne tajnice, kolegice i kolege. Sada imamo vrlo jednu kratku izmjenu Zakona o izvršavanju kazne zatvora koji kada je donesen i to one značajne izmjene koje su se dogodile 2003. godine za osuđenika, kada smo mi praktički uveli judicijalizaciju izvršenja kazne zatvora, kada osuđenik konačno više nije bio samo u rukama administrativne vlasti nego evo dobio je kao mogućnost da se prižali i u toj penalnoj ustanovi bilo da se radi o pritvoru, zatvoru ili u kaznionici da se prituži sucu. Nažalost, moramo i to konstatirati da sudac izvršenja kazne zatvora još uvijek nema onu svoju ulogu niti izvršava puninu one zadaće koja mu je zakonom namijenjena. Dva su objektivna razloga za to. Prije svega što je prekapacitiranost zatvora i obim koje on ima u svojoj domeni i nadležnosti gotovo nadmašuju fizičke i psihičke mogućnosti jednog čovjeka. Naravno da bi trebalo imati puno više sudaca izvršenja jer ovako veliki broj dovodi u pitanje uopće postojeću svrhu koja je osnovnim zakonom inkorporirana. Međutim, postavlja se i pitanje u cjelini prije nego što konkretno i krenem na ove dvije izmjene s obzirom da se radi o konačnom prijedlogu zakona pa to zavrjeđuje i da se nešto kaže općenito, ali koji itekako ima veze onda i sa konkretnim izmjenama. Osuda, i kada je čovjek osuđen to je događaj u svakom pojedinačnom slučaju i za pojedinca, ali i za državu kad nije jedno narodno slavlje i veselje. Međutim, što se kod nas u praksi događa? Dakle, umjesto da osudom se stvore jer kao što to i zakon postojeći, a i izmjenama bi to tako trebalo još više učvrstiti, da se stvaraju nove obveze za vlast prema toj osobi, a da nisu prestale činom osude. Međutim, to je kod nas svedeno na jedno narodno veselje, a pogotovo u konkretnim slučajevima kada se radilo i pogotovo i tim više i tim prije kada se radilo o osobama koje su bile nadnaravno obožavane, kada su bili apsolutni tirani, e tada onda jedna osveta narodna koju naravno mediji svesrdno u tome sudjeluju taj jedan javni linč i ta konačna osuda doživljava se kao narodna katarza. Što je sasvim suprotno, uopće smislu i svrsi kažnjavanja. I kažem, što je osoba bila obožavanija to je onda i želja za osudom pa i čak baš me briga kakvi su uvjeti izdržavanja kazne tim veći. Vlast je u tome itekako odgovorna da potiče kult odgovornosti, a ne kult niskih strasti, kako bi opravdala sve ono što je propustila učiniti da se te stvari ne dogode. I ako se složimo oko te tvrdnje da osudom nisu prestale obveze prema takvoj jednoj osobi u smislu suđenja, izricanja određene sankcije, pogotovo kazne zatvora, nego dapače da su nastale nove. MI od jučer raspravljamo o mnogim zatvorima, pa i koji se tiču ove materije, ne samo ovaj Konačni prijedlog zakona o izmjeni zakona o izvršavanju kazne zatvora, jučer smo raspravljali o jednom takvom Zakona o zabrani mučenja i neljudskog postupanja u zatvorima i u kaznionicama. I ovom prigodom treba napomenuti da su uvjeti u kojima se izvršava kazna zatvora, u našim kaznionicama, pa čak i u pritvoru, u zatvorima neljudski. O tome govori pučki pravobranitelj. Pučki pravobranitelj govori o tome kako su velike pritužbe, ne samo na standarde koji govore o metrima kvadratnih koji moraju biti osigurani za svakog zatvorenika kako bi bilo kakva smislena resocijalizacija bila moguća govori isto tako o neadekvatnoj zdravstvenoj zaštiti, koja upravo zbog prenapučenosti, koja kada je on pisao iznosila u prosjeku 160, sada blizu 200%, što je alarmantna situacija i ozbiljan sigurnosni problem, nego govori o prekršenom pravu na rad. U Hrvatskoj je zabranjen prisilni rad, međutim, pogrešno tumačenje kako bi se netko domogao vrijednih gospodarskih objekata a i poslova koji su se razvili unutar naših kaznionica kao sustavni dio terapije, danas je rijetkost da u našim zatvorima i kaznionicama osuđenici rade, možete zamisliti kako je tom osuđeniku i što kako može društvo očekivati njegovo poboljšanje nakon 40 godina maksimalne kazne zatvora, koji nije radio, kakva to može osoba biti koja je izašla iz zatvora. Prema tome, pravo na rad osuđeniku mora biti kao garancija njegovog temeljnog prava na rehabilitaciju, to govore ljudi koji se bave stručnim tretmanom. Sve je uzaludno ukoliko im se onemogući pravo na rad. Jučer smo dakle donijeli takav zakon koji ima i ovu obvezu prava na rad, sukladno svim Europskim standardima i konvencijama i našim obvezama, a što mi ... sada Konačnim prijedlogom zakona o izmjeni Zakona o izvršavanju kazne zatvora, brišemo stavak 3. i 4. koji je stvarao obvezu ovim trgovačkim društvima da zapošljavaju zatvorenike i da pomažu zatvorski sustav koji je u kolapsu. A ta trgovačka društva i Lipovica i Orljava nisu samonikle tikve, nije ih država osnovala sama od sebe kroz Ministarstvo gospodarstva, niti ministar Popijač koji sada u svojoj domeni želi imati ova dva trgovačka društva i nemamo ništa protiv, ali ne može se lišiti ove temeljne obveze. Kada smo zatekli dakle gospodarsku jedinicu Orljava i Lipovica koje su bile u sklopu zatvora, kada su svi zatvorenici tu radili, međutim, određene nepravilnosti su bile te, jesu li to bile određene zlouporabe onih koji su upravljali time, to je bilo teško i dokučiti ali određene nepravilnosti su bile i da bi se poboljšala njihova aktivnost i poslovanje one su izdvojene iz zatvorskog sustava u onom najužem smislu i formirana su društva s ograničenom odgovornošću ali s obvezama upravo prema zatvorskom sustavu i prema zatvorenicima. To su bila uspješna društva koja su poslovala na inozemnom tržištu i Lipovica koja proizvodi radijatore i Orljava sa svojom odjećom i poznatim muškim košuljama prije svega. Postavlja se pitanje zbog čega su ta dva poduzeća u teškoj situaciji, ovdje se samo kaže zapala u teškoće. Jesu li oni poslovali sa FIMI medijom, s kim su poslovale i zbog čega su uspješna poduzeća zapala u poteškoće. To nije zbog rada zatvorenika, jer su zatvorenici i oni koji su radili u njemu, i zatvorenici i uprava zatvora stvorila ta uspješna poduzeća. Tko je upropastio ta poduzeća, ovdje je to temeljeno pitanje, a ne stavak 3. i 4. briše se i tobože se figurira prvim člankom, evo vidite kako se Vlada bori protiv korupcije, sada će se birati na temelju provedenog javnog natječaja i prijedloga ministra, članovi nadzornih odbora, naravno da to postavljamo. Ali pitanje je ovdje temeljno zbog čega su propala ta poduzeća, došla u te teškoće i odgovora nema. Isto tako ne mogu se iz dva razloga, prije svega nije moralno i nije pravedno da ta poduzeća koja su izrasla iz zatvorskog sustava sada im se okreće leđa tom istom sustavu i lišavaju se ove obveze. To je jedna stvar. A druga stvar u ovom sustavu kada mi imamo kolaps penalnog sustava. Naš penalni sustav je kolaborirao prije svega zato što je loše vođena kriminalna politika, kaznena politika u Hrvatskoj. Kazneno zakonodavstvo dan danas, evo očekujemo te promjene koje se događaju već 7, 8 godina nikako da se dogode, a kada se dogode u najboljem smislu mogu se dogoditi na tragu one novele koju smo bili donijeli 2003. godine i kada je tada opozicija bila isključivo protiv tog Zakona, vrlo dehementni su bili protiv ustajući protiv te novele. Pa čak i difamirajući stručnjake europskog glasa, a sada vidite ne možete sastaviti tu novelu bez tog stručnjaka. Govorim o profesoru Novoselcu. Sramota da se tu formirala i nekakva interkatedralna skupina i nakupina koja je napala čovjeka Europskog ugleda. I na čiju inicijativu? To nam je svima poznato, a sada ne znate sastaviti zakon bez profesora Novoselca. E sada, očekujemo te promjene koje će se dogoditi u tom smislu da se izbaci iz kaznenog zakonodavstva ono što opterećuje kazneno zakonodavstvo, 2/3 kaznenog sudovanja od najniže razine do vrhovnog suda bave se minornim stvarima i onda opterećuju kasnije penalni sustav. Tamo imate ljude, primarne delikvente koji su u ćelijama sa okorjelim zločincima koji izdržavaju kaznu zatvora od 40 godina, višestrukim ubojicama, ubojicama od zanata, plaćenim ubojicama, ljudima koji ubijaju druge kao da rade najbezazleniji posao i imate mladića i djevojku koji je spletom okolnosti po prvi puta u zatvoru. Imate te mladiće i djevojke koji izdržavaju kaznu sa teško bolesnim osobama, sa hepatitisom B i C, nakon kratkotrajne kazne zatvora od nekoliko mjeseci oni se kući vraćaju bolesni. To se ne smije i ne može događati u jednoj uljuđenoj zemlji. I sada umjesto da čuvamo svako radno mjesto koje daje mogućnost zatvoreniku u smislu njegove rehabilitacije, potezom pera brišete taj član. Zbog toga klub SDP-a neće glasati za ovakav prijedlog zakona, nego dapače sutra kada dođemo na vlast omogućit ćemo resocijalizaciju kroz rad.
Hvala lijepo. U ime Kluba zastupnika HDZ-a uvaženi kolega zastupnik Josip Salapić. Izvolite kolega.
Hvala lijep gospodine potpredsjedniče. Državna tajnice, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Ispred kluba HDZ-a prije svega razloga za povišene tonove, negativnosti kada je u pitanju ovaj zakon, jer smo čuli da se prihvaća amandman kolegice Lovirn koji se odnosi na to da će i unatoč ovim promjenama zatvorenici i dalje imati mogućnosti raditi u trgovačkim društvima koji se po ovom zakonu samo prebacuju pod ingerenciju Ministarstva gospodarstva. Dakle, ovo je jedan kratak zakon gdje ne vidimo razloga, prijedlog je bio u prvotnom obliku ovakav međutim na raspravi u Odboru za zakonodavstvo i razmišljajući o tome amandman će ići k tome da će zatvorenici i dalje imati priliku raditi u ova dva trgovačka društva, što smatramo dobrim jer resocijalizacija zatvorenika, društveno koristan rad i prihvaćanje povratka u zajednicu kroz rad je nešto što smatramo pozitivnim i nešto što sigurno treba ostati u okviru ova dva trgovačka društva. Naime, ovaj zakon koji je pred nama, on je prije svega donesen i plana gospodarskog oporavka Vlade Republike Hrvatske ali i načina da će se uz ingerenciju Ministarstva gospodarstva provesti javni natječaj za upravu i nadzorni odbor ova dva trgovačka društva, dakle "Orljava" d.o.o u Požegi i "Lipovica" d.o.o. u POpovači. Prije svega ova dva društva su zapala u poteškoće kao što vidimo u ovom prijedlogu zakona. Zašto su ta dva trgovačka društva zapala u poteškoće u ovom trenutku je teško znati. No svjesni smo i toga da razlozi mogu biti različiti. Prije svega oba trgovačka društva su na tržištu i pozicija toga trgovačkog društva na tržištu, konkurentnost onoga što proizvode, izvoz proizvoda, prodaja u RH ovisi o uspješnosti tih poduzeća, pa ne moramo odmah sumnjati da se radi možda o kaznenim djelima uprave ili nadzornog odbora. Mislim da nije sve crno-bijeli svijet, može biti nešto što je pitanje posljedice pozicija tih trgovačkih društava na tržištu i da li je ono što se proizvede u datim okolnostima se zaista može i prodati. To je nešto što treba razdvojiti pitanja zapošljavanja zaposlenika i resocijalizacije zatvorenika u ove dvije kaznionice. Prije svega namjera je zakonodavstva da se ova dva posrnula trgovačka društva kroz proces restrukturiranja, kroz proces depolitizacija uprave i nadzornog odbora pokuša staviti na noge i pokuša staviti od ova dva društva uspješna trgovačka društva u vlasništvu RH. Dakle, ta pitanja pozicije na tržištu, pitanje konkurentnosti treba ostaviti gospodarstvu i novoj upravi, menadžmentu i nadzornom odboru pred kojim je zadatak da ova dva trgovačka društva stavi na noge, restrukturira i učini proizvode trgovačkih društva "Lipovica" i "Orljava" konkurentne na tržištu. Pa evo i nama kolegicama i kolegama zastupnicima možda malo dužnost da pokušamo uzeti koji proizvod "Orljave" košulje koje se proizvode u Hrvatskoj, ne mora biti sve skupo, može biti kvalitetno i dobro, a hrvatskoj je, pa evo i mi sami se možemo uključiti u pomoć ovim trgovačkim društvima koji su u vlasništvu RH i siguran sam da u kupnji tih proizvoda nećemo u ničemu pogriješiti. Dakle, ovo je jedan kratak zakon, amandmanom smo utvrdili da ćemo prihvatiti mogućnost da zatvorenici i dalje rade u sklopu ova dva trgovačka društva što je doprinos njihovom povratku u zajednicu, doprinos svjesnosti da su društveno korisni i doprinos njihovoj resocijalizaciji. Rekao bih na kraju da je ovo daljnji nastavak i plana gospodarskog oporavka i pozitivnih mjera Vlada Republike Hrvatske, a pozivam sve one koji smatraju da su dovoljno stručni i sposobni da se prijave na javni natječaj da ova dva trgovačka društva pomognu svojom stručnošću, svojim ekonomskim kompetencijama i mislim da ovdje nama mjesta za negativnosti. Klub HDZ-a podržava prijedlog ovog zakona uz stavljeni amandman. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. I Klub zastupnika HNS-a, HSU-a kolega zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, predstavnici ministarstva. Gledajući realno ovaj zakon to što piše u ovom zakonu, tu stvarno ne vidimo razloga zašto ne podržati. Nema suštinskog razloga zašto ne podržati. Na tragu jedne vladine politike, politike koja dokazano populistička, kozmetičke naravi, ne mogu više biti predstavnici ministarstva, ali mogu biti temeljem javnog natječaja koja opet po okončanju javnog natječaja biraju predstavnici ministarstva, predlažu Vladi i Vlada imenuje. I sustav koji je dao transparentan, sustav koji omogućava kvalitetnim kadrovima poticajno kvalitetnim kadrovima da vode, da sjede u nadzornom odboru konkretno ovdje se radi o dva trgovačka društva "Lipovici" i "Orljavi" i mi smo stvar riješili. Čista kozmetika, Vlada je dosljedna u predlaganju zakonskih prijedloga, nešto o čemu ćemo mi ovdje u sabornici raspravljati nešto više od sat vremena. Vlada je raspravljala o tome i mi smo s tom formom riješili problem. Ja želim podsjetiti kolegice i kolege da gotovo na svakoj raspravi ili bolje rečeno u svakom izvješću, kada raspravljamo o izvješću o stanju i radu kaznionica, zatvora i odgojnih zavoda obavezno jedan od elemenata tog izvješća je da sve manje i manje zatvorenika je radno angažirano. Sve manje i mane. Unazad 5, 6 godina gotovo u svakom izvješću piše ta rečenica. Copy-paste. Nažalost, nije copy-paste nego je stvarno. I tu se sada postavlja ključno pitanje zašto? Zašto nam u zatvorskom sustavu nešto što je nekim drugim godinama u nekim drugim vremenima funkcioniralo dobro? Nije "Lipovica" postala poznati proizvođač radijatora sama od sebe, nije Orljava stvorila brand sama od sebe, stvorili su ga ljudi i u Lipovici, stvorili su ga zaposlenici u Lipovici i rukovodstvo i osuđenici koji su radili, osuđene osobe i u Orljavi također i u mnogim drugim zatvorima jer gotovo u svim zatvorima, gotovo svim zatvorima. Namještaj drvnog pogona kaznionice u Lepoglavi bio je brand i još uvijek je brand, ali zašto ne funkcionira, zbog čega. Mislim da je to tema kojom bi se trebalo pozabavit ministarstvo, da je to tema s kojom bi se trebalo ozbiljno pozabaviti Vlada Republike Hrvatske i da je to onda jedna tema o kojoj bi mi trebali raspravljati u ovom Hrvatskom saboru. Jer ovo hoće biti ovako ili onako, tko će se … [[Govornik se ne razumije.]] ali to je manje važno, to je ponavljam opet kozmetika. Sad logika govori da tu kozmetiku treba, jedan takav stav treba podržati, ali kad gledamo to segmentarno. Kad gledamo u općem ukupnom sustavu, sustavu koji ne funkcionira onda jednostavno mi u klubu Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika pridružit ćemo se i stavu kluba SDP-a da jednostavno iz protesta što se kozmetikom pokušava ne učiniti ništa u promijeni sustava, mi također nećemo podržati ovaj prijedlog zakona. Naime, općepoznata je stvar da je radna terapija jedna od najboljih mjera u resocijalizaciji i osposobljavanju zatvorenika, pritvorenih osoba, da za tu radnu terapiju država ima sve alate, ima sve mogućnosti, ima pozitivna iskustva u sredinama u kojima to funkcionira, ima pozitivna iskustva u vremenu kad je to funkcioniralo u našem sustavu. Međutim, to danas ne funkcionira i tu se postavlja pitanje zašto to ne funkcionira, to je ključno pitanje. Kolegica Antičević je spomenula prenatrpanost zatvora. Pametne države, europska iskustva upravo kad žele naglasiti i uzeti kao primjer uspješnosti javnog privatnog partnerstva uzimaju izgradnju zatvorskih kapaciteta kao primjer potencijala i kvalitete i uspješnog javnog privatnog partnerstva. Sasvim sigurno da je sustav sasvim drugačiji od izgradnje na što smo upozoravali, na moguću štetu koja je napravljena javno privatnom partnerstvu. Jedino javno privatno partnerstvo kojeg je napravila Vlada Republike Hrvatske to je bila izgradnja ovih dvorana za rukometno prvenstvo. Evidentna šteta u svim gradovima, u svim općinama gdje je to napravljeno, da je pokrenut taj sustav javno privatnog partnerstva, a ovdje gdje imaš čistu priču mi u to ne ulazimo. I to bi trebala biti jedna od mjera gospodarskog oporavka i jedna od mjera na onoj powerpoint prezentaciji koju gledamo periodično svakih 6 mjeseci. I u taj sustav uključiti onda jedan sustav koji će omogućiti da pritvorene i zatvorene osobe, osuđene osobe, da imaju, da ih zainteresiramo za rad, da ih stimuliramo za rad, a onda možemo reći da imamo jedan kvalitetan sustav, sustav koji omogućava da kroz radnu terapiju na jedan učinkovit način u gospodarskim subjektima o kojima danas raspravljamo, da su korisni prije svega tim ljudima koji prolaze kroz proces resocijalizacije kroz radnu terapiju, a u konačnosti čitavom društvu. Jer neshvatljivo je, neshvatljivo da u tom segmentu sve potencijale koje imamo kao država, kao društvo, ali na jedan sasvim drugačiji način organizacije, da mi to ne koristimo. Ali zato idemo s Prijedlogom zakona o izmjeni Zakona o izvršavanju kazne zatvora, s konačnim prijedlogom zakona gdje amandmanom moramo naglasiti potrebu da i dalje u takvim trgovačkim društvima zatvoreni i osuđenici mogu dalje raditi. Amandmanom mi to moramo raditi, to Vlada nije znala. To je teško shvatljivo i to je stvarno neshvatljivo da ovakvim prijedlogom zakona vrijeđamo zdravu pamet svih nas ovdje jer ovo je vrijeđanje zdrave pameti. Jednom kozmetikom koja se sastoji od dva članka gdje brišemo dva članka, gdje amandmanom popravljamo, ubacimo ponovo jedan članak, mi smo riješili problem radne terapije, riješili smo problem uspješnosti ili neuspješnosti poslovanja poduzeća čija je temeljna zadaća omogućavanje radne terapije i u konačnosti resocijalizacija osuđenih osoba s jedne strane i s druge strane rješavamo pitanje profitabilnosti što je definitivno problem. Kad stavimo s jedne strane profitabilnost, a s druge strane da ta profitabilnost treba biti posljedica kroz radnu terapiju onda sigurno da tu postoje određeni problemi, određeni problemi zbog kojih profitabilnost nije moguća. To je točno, ali država ima instrumente kako i na koji način i tu profitabilnost dovede do razine koja je zadovoljavajuća zbog čitavog sustava, da sustav bude održiv, da sustav u svim elementima, u svim segmentima ima sve značajke samoodrživosti, dapače da i otvara nove mogućnosti i u konačnosti smanjuje trošak kojega podmiruju porezni obveznici, građani ove države, trošak funkcioniranja … [[Govornik se ne razumije.]] sustav koji je nužan, bez kojega se ne može. Prema tome, mi u klubu Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika upravo na ovaj segment želimo upozoriti i predstavnike ministarstva koji su direktno odgovorni zašto ne funkcionira sustav radne terapije u svim našim zatvorima, zašto ne funkcionira, već zašto nečinjenjem dovodi se u situaciju da nekad profitabilne tvrtke, brandovi, ponavljam i Lipovica i Orljava sve dublje i dublje tonu u neprofitabilnosti. I u konačnosti Vlade Republike Hrvatske da u kontekstu gospodarskog oporavka i taj segment uzme kao jedan od segmenata koji može dati korist svima nama, a prvenstveno onim ljudima koji su iz razno raznih razloga završili u zatvoru kao osuđene osobe i dati im šansu na koncu konca na koju i imaju i pravo i što je i ustavna kategorija kao što je rekla kolegica Antičević – pravo na rad. Isključivo uz znak protesta klub Hrvatske narodne stranke, protesta zbog nečinjenja i zbog vrijeđanja, doslovce vrijeđanja zdrave pameti naših građana koja nema veze bivši ministre sa zatvorom, nikakve veze bivši ministre već kad mi dobacujete iz klupe. Vidim da ste opet u elementu. To je dobro. Mi ne možemo ovo podržati i tražimo od Vlade Republike Hrvatske da omogući svim osuđenim osobama da svoje pravo koriste i u situacijama u kojima su se našli igrom života, a posebno ljudima koji su dobili, koji su preuzeli obvezu vođenja, kvalitetnog vođenja zatvorskog sustava, a ima ih. Konkretno kaznionica. Ima ih, znaju svoj posao. Ali hajmo im omogućiti da rade ono što su ti ljudi radili nekad prije što je vrlo važno naglasiti i reći. Jednostavno želim vjerovati da ćemo dočekati u ovoj sabornici i takve prijedloge da možemo i o tome raspravljati prije svega zbog ponavljam ljudi koji su pritvoreni a i svih nas zajedno. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. I na redu je klub Hrvatske seljačke stranke. Uvaženi kolega zastupnik Stanko Grčić. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Zakon o izvršavanju kazne zatvora koji je u primjeni od 1. srpnja 2001. godine u članku 174. propisuje osnivanje trgovačkih društava od dijela gospodarskih jedinica kaznionice sa ograničenom odgovornošću i u isključivom vlasništvu Republike Hrvatske. Propisuje se da će se aktom o osnivanju utvrditi koja prava i obaveze sa gospodarske jedinice prelaze na trgovačko društvo, te se propisuje sastav nadzornog odbora, a dijelom i sastav uprave društva i zapošljavanje zatvorenika. U skladu sa člankom 174. Zakona o izvršavanju kazne zatvora i izjavom o osnivanju uprava navedenih trgovačkih društava sastoji se od tri člana od kojih je jedan upravitelj kaznionice u Lipovici, u Popovači odnosno kaznionice u Požegi. Nadzorni odbor svakog od navedenih trgovačkih društava ima pet članova od kojih je jedan predsjednik radničkog vijeća društva i jedan službenik kaznionice dok su ostali službenici Ministarstva pravosuđa. Odlukama o osnivanju trgovačkih društava utvrđena je obaveza trgovačkih društava sufinanciranja zatvorskog sustava Ministarstva pravosuđa u visini od 2% od ukupnog prihoda trgovačkog društva. Zbog nemogućnosti podmirivanja utvrđene obveze i izmjenom odluke o osnivanju trgovačkog društva "Lipovica" d.o.o. u Popovači, te odluka o osnivanju trgovačkog društva Orljava u Požegi ova obveza je utvrđena u visini od 40% od stvarne dobiti trgovačkog društva u tekućoj godini. Zbog poteškoća u poslovanju i ostvarenom gubitku trgovačka društva nisu u mogućnosti ispunjavati obvezu sufinanciranja zatvorskog sustava, a također nisu u mogućnosti zapošljavati zatvorenike. Temeljni propis koji uređuje pitanja ustrojavanja trgovačkih društava sastav i nadležnosti Uprave nadzornog odbora i skupštine, prava i obaveze njihovih članova je Zakon o trgovačkim društvima. Ustrojavanje trgovačkih društava "Lipovica" d.o.o. u Popovači i "Orljava" d.o.o. u Požegi izvan nadležnosti je Ministarstva pravosuđa omogućit će njihovo učinkovitije poslovanje posebno restrukturiranje radi prevladavanja poteškoća poslovanja koja rezultiraju gubicima, te provedba javnog natječaja radi odabira članova nadzornih, odnosno upravnih odbora trgovačkih društava koji će biti visoke stručne u području menagmenta i gospodarstva odgovorne za izradu i provođenje plana restrukturiranja i poslovanja društva. I s obzirom na već date amandmane koji vjerujemo da će poboljšati i sam prijedlog ovog Zakona klub Hrvatske seljačke stranke podržava prijedlog ovog Zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Prelazimo na pojedinačne rasprave. Prvi se prijavio uvaženi kolega Ivo Grbić. Izvolite kolega Grbić.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici predlagatelja, poštovane kolegice i kolege. Danas raspravljamo o Prijedlogu zakona o izmjeni Zakona o izvršavanju kazne zatvora s konačnim prijedlogom zakona koji je Vlada Republike Hrvatske uputila u hitnu saborsku proceduru. Ovim prijedlogom se trgovačka društva "Lipovica" d.o.o. i "Orljava" d.o.o. ustrojavaju izvan Ministarstva pravosuđa, odnosno stavljaju se pod ingerencije Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva što je poželjno i normalno s obzirom na činjenicu da su i druga trgovačka društva u pretežitom ili isključivom vlasništvu Republike Hrvatske također u ingerenciji Ministarstva gospodarstva. S obzirom na predloženu ingerenciju Ministarstva gospodarstva valja podržati i novi prijedlog izbora članova uprave i nadzornog odbora imenovanih trgovačkih društava, a sve u cilju da se u nadzorni odbor izaberu osobe koje će stručno voditi poslovanje društva i na najbolji način pridonijeti rješavanju poteškoća u kojima ta društva posluju, te pomoći financijskoj konsolidaciji društava. Uvažavajući objašnjenje predlagatelja sadržano u ocjeni stanja i pitanjima koja se ovim zakonom uređuju u dijelu koji se odnosi na poteškoće društva u svom poslovanju što se prvenstveno odnosi na nemogućnost ispunjavanja obveze sufinanciranja zatvorskog sustava potrebno je još jednom preispitati članak 174. u dijelu prijedloga koji se odnosi na brisanje stavka 3. i 4. Naime, iz same ocjene stanja proizlazi da su trgovačka društva "Lipovica" d.o.o. i "Orljava" d.o.o. i nastala od dijela gospodarskih jedinica kaznionice u Lipovici i od kaznionice u Požegi, … [[Ne razumije se.]] bi valjalo još jednom razmotriti mogućnost zapošljavanja zatvorenika. Evo prije izlaganja predstavnika predlagatelja, čuli smo da je u tom smislu prihvaćen amandman zastupnice gospođe Lovrin. Na temelju iznijetoga želim istaknuti da ću podržati Konačni prijedlog Zakona o izmjeni Zakona o izvršavanju kazne zatvora. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Ivan Šantek. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajnici. Evo s obzirom da sam osobno radio 8 godina u Upravi za izvršenje kazne zatvora, bilo mi je zanimljivo slušati ove rasprave naših prethodnika, i moram upravo tako reagirati, odnosno početi ovu moju raspravu sa nekoliko činjenica. Moram reći ovdje da kaznionica u Lipovici i kaznionica u Požegi nisu bile jedine kaznionice u Republici Hrvatskoj koja ima gospodarska jedinica. Bila je zanimljiva odluka Vlade iz 2002. godine zašto su upravo ove dvije gospodarske jedinice na neki način izdvojene iz zatvorskog sustava, dok ove ostale nisu. Pa razlog je bio vrlo jednostavan, a svodi se na to da su i Lipovica, gdje je tvornica radijatora, a isto tako i … [[Ne razumije se.]] najpoznatija tvornica košulja, jednostavno u takvom sustavu više nisu mogli funkcionirati, da bi ostali hrvatski brend što su i danas. Iz tog razloga je napravljen upravo jedan hibrid između trgovačkog društva i gospodarske jedinice kaznionice, dakle formirani su kao trgovačko društvo, međutim ne do kraja jer im je uprava bila vezana upravo sa djelatnicima Ministarstva pravosuđa koji znate i sami nisu i biznismeni i ne razmišljaju onako kao što bi trebali razmišljati direktori trgovačkih društava koji su na tržišnom natjecanju. Ideja izdvajanja te dvije kaznionice je bilo ustvari, bile su dvije ideje. Jedna je bila da se puni dodatno državni proračun profitom tih gospodarskih subjekata, a druga ideja je ustvari da se omogući zatvorenicima rad u smislu Zakona o izvršenju kazne zatvora. Ja ovdje moram napomenuti, s obzirom da su neki govorili da se na ovaj način onemogućuje rad zatvorenicima, da to jednostavno nije točno, i dan danas u Zakonu o izvršenju kazne zatvora koji je drastično … [[Ne razumije se.]] , odnosno ovaj zakon je donesen upravo u vrijeme koalicijske Vlade i početkom 2001. ili 2002. godine, je rad utvrđen kao pogodnost. I dan danas rad u tom zakonu je pogodnost i u hrvatskom zatvoru i u kaznionici, oni koji izvršavaju kazne zatvora ne moraju raditi, dakle rad je dobrovoljan. S obzirom da sam bio 5 godina ravnatelj jedne kaznionice, imali smo isto tako gospodarsku jedinicu i suočavali smo se sa problemom kakvim se danas suočavaju upravo ove dvije, dva poduzeća Orljava i Lipovica, to je da je jednostavno nemoguće računati na zatvoreničku radnu snagu u prilikom bilo kakvog ugovaranja posla, jer oni imaju svoja zakonska prava, a zakonska prava njihova znači prije svega da može danas reći ja hoću raditi, sutra neću raditi, drugo je njihovo zakonsko pravo je, su premještaji, dakle jednom je ovdje, drugi puta je tamo, kako se bliži kraj izvršavanja kazne zatvora tako i oni idu u blaže uvjete, dakle idu iz kaznionica zatvorenog u poluotvorene, da bi na kraju završili u otvorenom i na taj način se … [[Ne razumije se.]] njihov put prema slobodi. Dakle niti jedan, niti drugi uvjet zbog čega su ova dva poduzeća tada formirana 2002. godine, a to je uplata u proračun i zapošljavanje zatvorenika nije ostvaren. Evo ja sam jučer razgovarao sa mjerodavnom osobom upravo iz ovog jednog trgovačkog društva o kojima danas ovdje razgovaramo i pitao sam a zašto nemate ni jednoga zatvorenika kao što je ovdje u obrazloženju navedeno. Pa kaže jednostavno nismo mogli na njih računati, ali isto tako kao poduzeće imali smo dodatne teškoće oko dobivanja kredita, oko načina poslovanja, jer jednostavno smo mi bili državno poduzeće u sastavu ministarstva i nismo mogli funkcionirati kao ostala trgovačka društva koja su na tržištu mogla brže reagirati. Ja smatram da se na ovaj način, donošenjem ovih izmjena i dopuna zakona nikako ne uskraćuje pravo zatvorenika na rad, pravo na njihovu rehabilitaciju, ali jednostavno smatram da ovim iskorakom, da ova dva trgovačka društva prelaskom pod Ministarstvo gospodarstva jednostavno je ovo korak da se ovi brendovi Orljava i Lipovica i dalje zadrže, da oni budu u ravnopravnoj utakmici sa ostalim svojim konkurentima, i jednostavno smatram da je ovo dobar iskorak u smislu čuvanja ovih poduzeća. Zbog toga svega podržat ću donošenje ovog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I na kraju je uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo i gospodine državni tajnici. Ja ću naravno podržati izmjene i dopune Zakona o izvršenju kazne zatvora, jer smatram da je to na tragu programa, Vladinog programa gospodarskog oporavka, ali jednako tako da je to i u skladu sa općim Zakonom o sprječavanju sukoba interesa, i da ova odredba o načinu izbora članova nadzornog odbora je riješena na način kao i u drugim zakonima koji se dotiču ove problematike, dakle da se članovi nadzornih odbora biraju temeljem javnog natječaja, da ih Vlada bira i imenuje. Nije dobro i trebalo bi razmisliti o izričajima koje smo ovdje čuli u ime kluba SDP-a, i kluba HNS-a da iz kaprica, namjerno ili kako god to neće glasati za ovaj zakon, premda je on doduše dobar, ali neće baš namjerno i baš zato, ne znam zašto, dakle to jednostavno nije ozbiljan nastup. Ne zaboravimo ovdje da je u vrijeme koalicijske Vlade SDP-a, HNS-a donijet Zakon o izvršavanju kazne zatvora koji je odredio da će se u roku od 6 mjeseci od stupanja na snagu toga zakona, od radionica, od zatvorskih radionica, da pojednostavim, ili gospodarskih jedinica unutar kaznionica, osnovati trgovačka društva s ograničenom odgovornošću, u isključivom vlasništvu Republike Hrvatske, i aktom o osnivanju će se utvrditi prava i obveze koje će sa gospodarske jedinice prijeći na trgovačko društvo, način kako će u tim nadzornim odborima i upravi biti predstavnici kaznionice, i da će se aktom o osnivanju urediti i zapošljavanje zatvorenika. Što se dogodilo? Dakle sukladno tom zakonu su osnovana trgovačka društva, aktom o osnivanju je propisano da će oni 5% ukupnoga, 2% ukupnog prihoda osiguravati za djelatnost kaznionice, međutim ono što smo evo već i čuli jednostavno ta trgovačka društva nisu mogla ispunjavati tu obvezu. Naravno da bi bilo neprimjereno da država sama svoje poduzeće tjera u stečaj zato što ne može ispuniti prema njoj obvezu uplate za poboljšanje rada kaznionica. Dakle, te izjave o osnivanju su mijenjane onda 2007. i 2008. godine na način da se ta obveza ne utvrđuje u odnosu na ukupan prihod pa da se onda zapravo to generira i gubitke već se ona utvrdila u iznosu od 40% od stvarne dobiti. Međutim, budući da su ta društva zapala u teškoće i ne sada nego su stalno tako poslovala, dakle bez obzira što su ti proizvodi na tržištu bili prepoznati kao dobri radijatori iz Lipovice i košulje Orljavine one nisu ostvarivale takve rezultate da bi mogle ispunjavati ovu svoju obvezu. Danas te tvornice imaju i same viška radnika,a što se tiče zapošljavanja zatvorenika hoću reći da su se ova trgovačka društva razvila zapravo takvu tehnologiju da zapravo više u kaznionicama nisu mogli ni naći odgovarajućeg kvalificiranoga kadra. I kroz cijelo vrijeme ovo od te 2002. godine dakle nije točno da su unutra radili zatvorenici. Unutra je radio jedan manji broj zatvorenika, uglavnom su to bili ljudi koji su obzirom na potrebne kvalifikacije angažirani sa tržišta rada. Stoga, mislim da ovim zakonom samo se uređuje pitanje upravljanja, dakle izbora nadzornoga odbora, kao što sam rekla sukladno drugim zakonima. I to treba i valja podržati. A što se tiče rada člankom 81., o tom će vjerojatno i državna tajnica podrobnije obrazložiti, je ovoga zakona određeno da svaki zatvorenik ima pravo na rad, može raditi i unutar gospodarskih jedinica kaznionica, ali i izvan kaznionica. Dakle, ovom izmjenom se ni na koji način ne priječi radna okupacija i ne onemogućava radna okupacija zatvorenika. Naravno, kao jedna od najboljih terapija i u izvršavanju kazne zakona, ali i kao priprema za buduću resocijalizaciju. Stoga, ja moram napomenuti da i amandman koji sam ja podnijela,a to je da se u ovim izmjenama zakona ne briše odredba postojećih zakona koja kaže "Trgovačko društvo iz stavka 1. ovog članka u skladu s aktom o osnivanju zapošljavat će i zatvorenike." Sam ovaj amandman ne znači to da ćemo mi njima omogućiti zapošljavanje zatvorenika jer bi to mogli već i po članku 81. zakona. Moja intencija amandmana je bila da on ostane u tekstu zakona obzirom na uopće na pozicioniranje ovoga članka unutar Zakona o izvršenju kazne zatvora jer on i ne bi trebao biti kao cijeli članak, ali zbog toga što mora biti povijesno zašto su ta i kako društva uopće nastala onda ostaje stavak 1. pa kada mora ostati već taj članak onda je dobro da ostane i ovaj 4. koji radi neku poveznicu uopće tih društava sa kaznionicom i zapošljavanjem zatvorenika. Evo, prema tome i dan danas unutar kaznionica postoje gospodarske jedinice, postoji mogućnost radne okupacije za zatvorenike, ona se ne onemogućava osim onima koji su bolesni ili izričito odbijaju raditi. A sad je pitanje procjene da li je uopće ovaj potez da se neke radionice iz zatvora da se ide u osnivanje trgovačkog društva, jesu li bile potrebne, jesu li bile uspješne s aspekta prihoda kaznionica i zapošljavanja zatvorenika pokazalo se očito da nisu. I stoga mislim da treba podržati ovaj zakon da bi se barem ova upravljačka struktura izabrala sukladno svim drugim zakonima. Hvala.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik predlagatelja završno? Da. Uvažena Tatjana Vučetić, državna tajnica u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo iako su kolege zastupnici već neke stvari i rekli, ali naprosto neke stvari zavrjeđuju da budu ponovljene i da se možda malo jasnije i preciznije naglase. Nema govora o tome da zatvorenici nemaju pravo raditi ili da im se to pravo iz bilo kojeg razloga uskraćuje. Zatvorenicima se to pravo uskraćuje, da tako kažem, samo onda kad oni to ne žele. Dakle, na izričit zahtjev i želju zatvorenika ili kada ih bolest u tome sprječava. U svakom drugom slučaju zatvorenik ima pravo na rad i ima pravo biti radno angažiran unutar zatvora, odnosno kaznionice. Zato me malo iznenadila reakcija vezano za ovu jednu tehničku izmjenu zakona jer ovo je ništa drugo nego tehnička izmjena zakona koja omogućava da napokon i nadzorni odbor u tim tijelima, odnosno u tim poduzećima, odnosno društvima bude izabran na temelju javnog natječaja. To je jedina intencija izmjene ove odredbe. Žao mi je što kolege iz HNS-a nema, nikakva namjera nije predlagatelja bila vrijeđati ničiju zdravu pamet, a najmanje cijenjenih zastupnika ovog Doma. Jednostavno je predlagatelj smatrao da je odredba članka 81. dovoljna da bude jasno da zatvorenici i nadalje imaju pravo raditi i u ustanovama, odnosno radionicama unutar kaznionica, ali isto tako i u drugim poduzećima izvan. Međutim, u raspravama na odborima uvidjeli smo da to nije možda dovoljno precizno naglašeno, odnosno da nije možda dovoljno jasno i onda smo iz tog razloga prihvatili amandman cijenjene zastupnice Ane Lovrin i time smatram da smo apsolutno pojasnili namjeru predlagatelja. Evo, mislim da je ovo obrazloženje bilo nužno da se izbjegnu špekulacije oko toga što se željelo postići ovim izmjenama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Evo i vaš ispravak, ispravljam 2 netočna navoda. Zatvorenici imaju pravo na rad, ali ga ne mogu, državna tajnice, nažalost ostvariti. I to je nepobitna činjenica koju ne negiraju niti članovi tretmana. Dakle, ima zatvorenika koji bi željeli raditi, a njihovoj želji i pravu se ne može udovoljiti jer nema radnih mjesta. Zbog toga ovo brisanje ovog stavka kojim se omogućavalo dosada obveza ne samo zatvorenicima da rade nego i obveza tih trgovačkih društava da zapošljavaju zatvorenike ukida se. I to nije tehničke naravi nego suštinske, to su izmjene suštinske naravi gdje nema više obveze ni za Orljavu ni za Lipovicu za ta trgovačka društva da zapošljavaju zatvorenike. Dakle umjesto da se stvara mogućnost još veće obveze, to je jedna stvar i druga stvar država nema novaca nema novaca za penalni sustav, obećavate već godinama da ćete graditi nove zatvore a sada onemogućavate dakle i ta trgovačka društva odnosno ukidate im obvezu da pomažu zatvorskom sustavu.
Hvala lijepa zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o izmjeni Zakona o izvršavanju kazne zatvora, bio je hitni postupak, P.Z. br. 683. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnijela zastupnica Ana Lovrin. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane te se o njima ne glasuje jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona sukladno članku 169. Poslovnika. Dajem dakle na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjeni Zakona o izvršavanju kazne zatvora. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 94 glasa za, 2 glasa suzdržana i 2 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na 7. točku dnevnog reda to je 7. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zračnim lukama, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 702. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom, prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj Zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 154. poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pomorstvo, promet i veze. Izvješća ste primili na sjednici, amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Danijel Mileta državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture.
Hvala lijepa cijenjeni potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, dame i gospodo hrvatski sabornici. Zakon o zračnim lukama potrebno je uskladiti sa Zakonom o koncesijama, jer se u postupak davanja koncesija za zračne luke ne mogu u potpunosti primijeniti odredbe Zakona o koncesijama. Zakon o zračnim lukama stupio je na snagu 1998. godine, zakon o koncesijama 2008. Zakonom o koncesijama je izrijekom predviđeno da se koncesije mogu davati na zračne luke, no isto tako je predviđeno da se uvjeti, postupak, način i druga pitanja od značaja za davanje koncesija za pojedina područja ili sektore, u ovom slučaju za sektor zračnih luka definiraju posebnim zakonima, odnosno sektorskim zakonima, u ovom slučaju je tu ovaj zakon odnosno izmjene i dopune zakona o kojem pričamo. To je ujedno glavni razlog zašto se išlo u izmjene i dopune, a po hitnom postupku svima je jasno da se ovdje radi prije svega o koncesiji za novi putnički terminal Zračne luke Zagreb što ne isključuje da se onda ako se prihvate ove izmjene i dopune ista stvar može raditi i na ostalih 6 zračnih luka, međunarodnih Republike Hrvatske, a to su Dubrovnik, Split, Zadar, Rijeka, Pula i Osijek. Što smo još u ove izmjene i dopune uglavili. Predvidjeli smo mogućnost izvlaštenja da bi ubrzali sam postupak izgradnje zračnih luka, a ujedno smo rekli da je građenje zračnih luka od interesa za Republiku Hrvatsku. Treća stvar, prilagodili smo Zakon o zračnim lukama koji datira iz 98. sa Zakonom o zračnom prometu u kojem postoje određene Europske direktive pa smo onda dijelom suštinski prilagodili ovaj zakon Zakonu o zračnom prometu. TE treće je, što je bitno da smo uveli dvije vrste nadzora, nadzor nad koncesijama pri kojem se onda primjenjuju odredbe i propisi vezani za koncesije, te inspekcijski nadzor vezano za ovaj tehnički dio koji bi obavljala agencija za civilno zrakoplovstvo. To bi bilo ukratko ono što vi imate na svojim klupama. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Onda krećemo sa raspravom. Otvaram raspravu. Prvi su na redu klubovi. U Ime Kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Gari Cappelli. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvaženi kolegice i kolege, predstavnici ministarstva. Pa evo Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zračnim lukama, dakle, s Konačnim prijedlogom zakona je ispred nas. Znamo da Zakon o zračnim lukama iz 98. godine definirao je pojam zračne luke i njen pravni status, djelatnost pravnih osoba koje obavljaju usluge u zračnim lukama, te pretvorbu sredstava u postojećim zračnim lukama. Tako je propisano da je zračna luka prostor otvoren za javni zračni promet, a čime je održana područja s operativnim površinama, objektima, uređajima, postrojenjima i dakle definirana je kako su zračne luke dobro od interesa za Republiku Hrvatsku. Kada kažemo dobro od interesa za Republiku Hrvatsku, samim podacima koji su bili za 2010. u odnosu na 2009. vidimo da je u prošloj godini u odnosu na 2009. promet porastao u zračnim lukama negdje za 6%, promet je zabilježen na razini 5,18 milijuna putnika. O podacima agencije za civilno zrakoplovstvo, dakle, najveći postotni porast broja prevezenih putnika bilježi zračna luka Zadar, negdje preko 30% ili oko 255 tisuća putnika. Zračna luka Dubrovnik broji isto tako povećanje za 13,30%, dakle na 1,25 milijuna a kroz Splitski aerodrom prošlo je nešto više od 2% negdje oko 10% više nego godinu dana prije. Najveća Hrvatska zračna luka Zagrebačka zabilježila je u prošloj godini negdje oko 2 milijuna putnika što je skoro 1% više nego 2009. godine. Dakle s punim pravom možemo reći da su zračne luke u Republici Hrvatskoj dobro od interesa za Republiku Hrvatsku. Nadalje, danom stupanja na snagu Zakona o zračnim lukama, Zračne luke Zagreb, Dubrovnik, Split, Zadar, Pula, Rijeka i Osijek postale su pravne osobe u čijem temeljnom kapitalu sudjeluje Republika Hrvatska, županije na čijem se području nalazi zračna luka i jedinice lokalne samouprave određene istim zakonom, s ulozima određenim istim zakonom. Iako Zakon o zračnim lukama predviđa mogućnost promjene vlasničke strukture utvrđene tim zakonom, prijenosom poslovnih udjela do sada nije bilo promjena u vlasničkim strukturama zračnih luka. Budući da su se nakon donošenja Zakona o zračnim lukama izmijenili propisi koji se odnose na same zračne luke, a s područja zračnog prometa, prvenstveno Zakon o zračnom prometu kao temelj za donošenje dakle tog propisa, na neki način je to regulirao da se može uskladiti sa propisima Europske unije. Dakle, valjalo je odgovarajuće izmijeniti i dopuniti odredbe Zakona o zračnim lukama. Nadalje, Zakon o koncesijama iz 2008. godine propisuje mogućnost davanja koncesije u različitim područjima i za različite djelatnosti te tako izrijekom propisuje tu mogućnost i za zračne luke. Međutim, odredbom iz stavka 3. istoga članka predviđeno je da se uvjeti, postupak, način i druga pitanja označe za davanje koncesije za pojedino područje ili djelatnost uređuju posebnim zakonom. Budući da je upravo Zakon o zračnim lukama taj poseban Zakon za zračne luke valjalo je predložiti izmjene i dopune istoga zakona, pa je tako usklađivanje Zakona o zračnim lukama sa Zakonom o koncesijama izvršeno na način da se u prijedlogu zakona predvidi mogućnost koncesije radi gradnje, upravljanja zračnom lukom, vrijeme koncesije, ovlasti i postupak davanja koncesije, te koncesijska naknada. Nadalje, predloženim dopunama određuje se interes RH kod građenja zračnih luka, te postupak izvlaštenja nekretnina za gradnju zračne luke. Pa s ovim prijedlogom izmjena Zakona o zračnim lukama stvaraju se pretpostavke za davanje u koncesiju gradnje novog Kutinškog terminala u Zračnoj luci Zagreb što po dosadašnjem zakonu nije bilo moguće. Zakonskim izmjenama mogućnost davanja zračnih luka ili pojedinih njenih usluga u koncesiju i ograničenje na najviše 40 godina. Naknada za koncesiju bila bi prihod državnog proračuna, a dijelila bi se između jedinica područne i lokalne samouprave sukladno udjelima u vlasništvu. U slučaju Zagrebačke luke prihod dijelila bi država, Zagrebačka županija, te gradovi Zagreb i VElika Gorica. Zakonom se definira i državni interes kod gradnje zračnih luka te postupak izvlaštenja nekretnina za takvu gradnju. Kako bi se izbjegla mogućnost zaustavljana projekata zbog neriješenih imovinsko-pravnih odnosa. Kao što smo vidjeli stvaraju se uvjeti koji su sigurno ubrzavaju na neki način ulaganja investicija, a ja ću reći ovom prilikom isti problem Riječke zračne luke koja je sigurno u ovom trenutku u jednom vrlo lošem stanju i naprosto vapi za investitorom. A kao što je bilo najave od strane županije Primorsko-goranske i grada Rijeke da ima zainteresirana 2 do 3 partnera, evo prilike da se na neki način koncesijom na 40 godina, a pošto partnere u najavi imamo, riješi konačno godinama problem koji je bio vezan za Riječku zračnu luku. Stoga donošenjem ovog zakona odredbe istoga uskladit će se s odredbama važećih propisa s područja zračnog prometa kao i Zakona o koncesijama. Time će se regulirati područja koja nisu bila regulirana ili nisu na odgovarajući način regulirana i usklađena sa važećim propisima, a prvenstveno mogućnost kao što sam spomenuo davanje koncesije za zračne luke. S obzirom da usvajanje ovog zakona je od iznimne gospodarske važnosti jer se koncesije za zračne luke mogu početi davati tek nakon njegovog usvajanja i donošenje u ime Kluba zastupnika HDZ-a podržavam njegovo hitno donošenje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Time zaključujemo prijepodnevnu raspravu. Poslijepodne u 15,00 sati nastavljamo. Prvi na redu u ime kluba HDSSB-a bit će uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Hvala lijepa. Nastavljamo sa popodnevnim zasjedanjem. 7. točka dnevnog reda Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zračnim lukama. Kao što sam rekao rasprava je po klubovima. Na redu je u ime Kluba zastupnika HDSSB-a uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, gospodo iz Vlade. Evo, prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zračnim lukama, s Konačnim prijedlogom zakona je jedan naslov zakonskog prijedloga koji obuhvaća svih 7 zračnih luka u Republici Hrvatskoj koje su svrstane, za koje se tvrdi da su od državnog interesa za Republiku Hrvatsku, kao što jesu uostalom. Međutim, da bismo mogli raspraviti o onome za što je suština i bit, to je jedan od 30 projekata najavljen u novom new dealu Hrvatske vlade je Zračna luka Zagreb, odnosno obnova, dogradnja Zračne luke Zagreb koja bi trebala postati prema novinskim napisima koji su bili tiskani ovih 4 godine, dakle futuristička fantazija, skok preko oceana, aviomostovi, garaže i hoteli u Zračnoj luci, low cost terminal itd. Pa, malo kronološki da poredamo činjenice. Naime, ovdje imamo jedan napis iz 2007. godine točnije 2. kolovoza 2007. godine dakle u izbornoj godini, gdje na sličici koja ovdje ima sjede gradonačelnik Zagreba, gospodin bivši premijer iz Salzburga gospodin Sanader i gospođa Jadranka KOsor sa društvom, svi preplanuli, pošto je 2. kolovoz 2007. godine, u kojemu je dogovoreno, da cijeli projekt Zračne luke Zagreb da sada ne duljim o čemu se radi koji je vrijedan 212 milijuna eura ili više od milijardu i pol kuna, treba biti završen do 2010. godine. To je bilo u kolovozu 2007. Pa kaže da su premijer Sanader i Zagrebački gradonačelnik Milan BAndić dogovorili da će zajedničkim snagama dovršiti projekt izgradnje novog putničkog terminala Zračne luke Zagreb. Cijeli projekt je 212 milijuna eura, po modelu samofinanciranja, od tog iznosa 165 milijuna eura financiralo bi se iz tzv. tuđih izvora dok bi ostatak od 47 milijuna eura podijelili grad Zagreb i država u omjeru 35:55 te grad Velika Gorica i Zagrebačka županija ukupno 10%. E sada, u daljnjem tijeku događanja 2007. godine govori o načinu financiranja izgradnje Zračne luke Zagreb i kaže izjava jednoga da kažem dužnosnika odnosno obnašatelja dužnosti direktora Zračne luke Zagreb tadašnjeg. Koji kaže, smatram da nije mudro predati Zračnu luku Zagreb u ruke privatnog partnera jer je vrijednost njezine infrastrukture trenutno prilično mala pa se ne mogu dobiti ni veliki novci, osim toga imamo dovoljno iskustva i znanja u vođenju toga posla da nam pod svaku cijenu ne treba strani partner koji bi donio svoje znanje, najbolji partner u ovom projektu ZLZ svakako su država i grad Zagreb. Što su nam na kraju potvrdili konzultanti iz tvrtke Deloit koji su izradili tzv. novi vlastiti model financiranja novog putničkoj terminala. E dakle ovo je u potpunoj suprotnosti s onim što se ovim Zakonskim prijedlogom želi postići. Po ovom što je bilo predloženo 2007. godine mogli smo danas već imati novu zračnu luku, kako je obećano u toj izbornoj godini i sada imamo ponovno tu izbornu godinu 2011. i imamo ponovno jedan zakonski prijedlog u svezi iste stvari o kojoj se na sastanku bivšeg premijera i gradonačelnika i potpredsjednice Vlade događao 2007. godine. Ali sa izmijenjenim temeljima o financiranju izgradnje Zračne luke Zagreb. Tko li je tu u pravu? Zašto je došlo do promjene? Znamo da postoji projekt IGH hvala Bogu a tko bi drugi, znamo da je bilo napisa u medijima gdje piše, ja citiram, ja ne ispadne da ja kao HDSSB nešto insinuiram, dakle "HDZ I IGH u tajnosti otimaju Pleso". Piše. Ali nećemo o onome što je pisalo, idemo se danas vratiti na ovo što se danas predlaže. U mjere gospodarskog oporavka, jedna od mjera je bila ona od 200 eura za prodaju, za povećanje broja prodanih stanova, kako je prošla ta mjera, mislim da ne trebamo puno raspravljati, svi znamo kako je prošla, ništa nije postigla ili je postigla vrlo malo. Kako će proći ovaj zakonski prijedlog ili je on namijenjen u godini izbora, kao predizborno obećanje ili trik, to je isto tako teško reći, što kažu živi bili pa vidjeli. Kada se 2007. godine razgovaralo o izgradnji Zračne luke Zagreb, onda su partneri bili država, grad Zagreb, Velika gorica i Zagrebačka županija. Sada uvodimo sasvim sigurno prema Prijedlogu ovog zakona i treću stranu. Treća strana. Neće treća strana ništa učiniti ni investirati ako u tome jasno nema dobiti. Ako postoji moguća dobit, ako se osjeti što bi rekli nanjuši strvinari svježu krv, odnosno perači novca nanjuše miris svježe tiskanih eura ili dolara onda se pitam kako to država Hrvatska, grad Zagreb i ostali sudionici koji su zainteresirani za izgradnju Zračne luke Zagreb također isto ne mirišu nego se daje trećoj strani, nekoj da kažem eventualno budućem partneru koji će u to ući. Čini mi se da smo na isti način postupili i kad je bio T-Mobile u pitanju, kad je bila INA u pitanju i još mnogi drugi. I onda kažemo imaju ljudi dobit, ogromna je dobit itd., pa zar ne možemo mi imati dobit, zar moramo to dati trećoj strani. A 2007. godine smo razgovarali odnosno bilo je govora o samo financiranju i o načinu, modelu kojega je čak prihvatila tvrtka je li francuska, ako je francuska Deloa, ako je engleska Deloit, ja ne znam točno koja je, ali i to je plaćeno, konzultanti se plaćaju za intelektualne usluge i to vrlo skupo. Znači da je ova konzultantska tvrtka i njen plan o samofinanciranju definitivno propao, a novci koji su dati konzultantskoj tvrtki u svezi izgradnje Zračne luke Zagreb su zapravo bačeni u vjetar. Nije samo Zračna luka Zagreb ona koja je od interesa za državu Hrvatsku. Sedam je zračnih luka od posebnog državnog interesa, dakle Zagreb, Pula, Rijeka, Zadar, Split, Dubrovnik i Osijek. Ovdje je bilo govora i o Zračnoj luci Rijeka odnosno na Krku. Vidim nas također u Slavoniji zanima i Zračna luka Osijek na kojoj se i domaća aviokompanija, a i mnogi drugi u Vladi ponašaju zaista maćehinski. Pa znamo i da onaj nesretni raspored letenja prema morskim odredištima iz Osijeka u pol tjedna, dakle kao da ljudi idu isključivo srijedom na more, u ljetnim mjesecima što je također ovako jedan nonsens koji domaći avioprijevoznik, zračni prijevoznik je, posmatra kako on to postupa prema ljudima koji žive na onoj kako vi volite reći panonskoj regiji ili ne znam kako već se zove, a zove se Slavonija i Baranja i nikada od toga odustati nećemo, od naziva Slavonija i Baranja. Investicije, jedna od njih je i ova Zračna luka Zagreb, od onih 30, kanal Dunav-Sava kao fikcija se samo spominje također u materijalima. Koridor 5c, jedan most preko Save da, preko Drave ne, kamo će taj most preko Save dovesti kao jedna od investicija koja također je u nekom predviđanju za izgradnju, nikamo jer sa bosanske strane nema autoceste prema jugu za sada. Za sjever ima preko Drave, za spoj s Republikom Mađarskom i autocestama u Republici Mađarskoj. Sve to skupa govori da je zapravo ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zračnim lukama isključivo namijenjen i jednostavno prilagođen izgradnji Zračne luke Zagreb i davanju onog što se sada ne može sadašnjim zakonskim odredbama provesti, dakle koncesije do 40 godina kako ovdje piše u materijalu, nekom trećem. Hoćemo li i nakon 5, 10 godina kada se pokaže zaista da je netko pametno uložio, investirao reći će pa vidite mogla je Republika Hrvatska i Grad Zagreb imati te novce od dobiti koja će se sliti u ovakvoj modernoj zračnoj luci koja kažu za sada za ono od prve vrijedi više od 215 milijuna eura ili milijardu i pol kuna. Slično kao što se namjerava dati koncesija dakle za poslove, zemaljske poslove kako bi se reklo, a ne zračne poslove, dakle ono što se izvrši isključivo na tlu, dakle u nivou a ne iznad, sad se najavljuje, potiho se šuška za lovno bogatstvo, za šumsko bogatstvo, spominje se 7 milijardi eura itd. Ono što se obično šuška nakon nekog vremena se ispostavi da je točno i zaista mislim da polagano sa manjim primjercima obiteljskog srebra kao što je Zračna luka Zagreb krećemo i prema, nažalost putem da rasprodajemo i veće komade obiteljskog srebra. Upravo suprotno onome što smo mislili da će se postići Programom gospodarskog oporavka Republike Hrvatske. Zbog toga klub HDSSB-a je odlučio biti suzdržan u svezi ovoga zakonskog prijedloga jer zaista postoji jedna polipragmazija, kako bi se reklo medicinski, u stavu prema financiranju, koncesioniranju, samofinanciranju izgradnje Zračne luke Zagreb koja je ipak zaista moram reći i potrebna Republici Hrvatskoj kao jedna od frekventnijih zračnih luka jugoistoka Europe i najfrekventnije zračne luke u Republici Hrvatskoj i jasno, kao zračna luka glavnoga grada hrvatske metropole Republike Hrvatske. Evo, klub HDSSB-a će zbog svih ovih razloga i nejasnih zakonskih prijedloga iz kojih može štošta proisteći negativnoga, biti suzdržan prema ovome zakonskom prijedlogu. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvažena zastupnica Marina Matulović-Dropulić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa eto htjela sam reći da gospodin zastupnik je rekao da su sredstva koja su do sada uložena u izradu tender dokumentacije bačena. Bio je raspisan javni natječaj za izradu tender dokumentacije jer tako veliki posao se ne može dati u koncesiju, a da nema raspisanog natječaja i da se putem javnog natječaja ne izabere strana firma koja je sada i izabrana. I napravili su tender dokumentaciju na temelju koje će se tek sada raspisati natječaj za koncesiju za samu izgradnju i upravljanje zračne luke. Prema tome, sredstva nisu bačena. Netko je to morao napraviti. Što se tiče stanova prodani su svi oni stanovi koji su se mogli prodati, a to znači da svi oni građevinari koji su imali uknjižene stanove i oni ljudi koji su od banaka mogli dobiti kredite su stanove i kupili. Naravno da bi mi svi bili sretniji i zadovoljniji da ih je bilo više. Ali eto nije se to moglo realizirati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Šta povreda Poslovnika? Bilo je korektno ispravak netočnog navoda. Izvolite da čujem.
Naravno da mogu barem dobiti pravo glasa, pravo riječi. Prema tome, povreda je Poslovnika prema članku 209. u svezi onoga što je uvažena kolegica iznijela. Ja nisam, dakle govorio o ovome što ste vi rekli. Ja sam govorio o firmi koja je radila model financiranja.
Hvala lijepa. To nije povreda Poslovnika i mislim da to ne treba činiti u buduće. Idemo dalje sa raspravom po klubovima. Na redu je klub HNS-a, HSU-a uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, predstavnici predlagatelja, gospođe i gospodo zastupnici. Pred nama je jedan zakon koji uvodi nekoliko elemenata liberalne ekonomije protiv kojih bi HNS kao jedna od dviju stranaka koje čine moj klub bio jedino kad bih poludio, a to je koncesija. Međutim, čestitamo predlagatelju da nas je doveo u situaciju da ćemo biti protiv zakona koji zapravo predlaže elemente liberalne ekonomije za koje mi jesmo. E pa kako je uspio. To smo vidjeli i iz samoga uvodnoga obrazloženja. Dakle, kad bi Republika Hrvatska i njena Vlada uz pomoć ovoga Sabora osvijestili do kraja potrebu da se dio javnih resursa korištenjem modela koncesije unaprijedi, bolje iskoristi, njegova vrijednost poveća, a opća javna korist zaštiti i to na način da se i sve ono što imamo u sustavu zračnoga prometa valorizira na taj način objektivno onda mi ne bismo imali ništa protiv takve jedne diskusije i voljeli bismo da se ona vodi trezveno i bez žurbe jer se radi o velikim i prevažnim interesima koje zovemo javnima. Međutim, nema ovdje nikakve riječi o tome da je Vlada procijenila da resurse na Krku, u Zadru, Osijeku ili negdje drugdje bolje iskoristi, kvalitetnije upravi njima i nađe partnere koji znaju svoj posao. Jer to su resursi u Hrvatskoj gdje mi zbog objektivnih okolnosti, a i mogućnosti ili limitiranosti samoga vlasnika nismo u stanju realizirati nagle skokovite promjene i rast koji bi se ekonomski mogao nazvati čudo. E tamo nam trebaju partneri koji znaju više i bolje od nas. Ali predlagatelj uopće ne krije da je cijeli ovaj zakon ovako koncipiran samo isključivo zbog slučaja koji se zove Zračna luka Zagreb. Zašto slučaja? Zato jer već godinama je na dnevnome redu, a nema dovoljno odgovornih ljudi koji će sjesti, zbrojiti jedan plus jedan, procijeniti interese svih četvoro suvlasnika i javni interes Republike Hrvatske respektirajući pod jedan prometne interese države, pod dva ekološke interese države, pod tri interese lokalne samouprave. Ni jedno, ni drugo, ni treće. A niti ono što je preduvjet svake ozbiljne rasprave, a to je ekonomski elaborat opravdanosti bilo kakvih ulaganja u Zračnu luku Zagreb. Nama se prodaje boza da je Zračna luka Zagreb toliko loša da nije u stanju prihvatiti taj dramatični porast prometa koji nas očekuje do 2030. godine. Kaže se da je zračna luka prenapregnuti poslovni sustav, da Zračna luka Zagreb kao takva nije u stanju opsluživati značajniji promet u tom dijelu Europe. Kaže nam se dakle da Zračna luka pod hitno treba ne samo dogradnju terminala, nego izgradnju novog terminala, izgradnju druge poletno sletne staze i tako redom. Ima neke logike u tom pristupu. Ali kad bismo imali onaj prethodni prvotni uvjet ispunjen a to je objektivna analiza, odnosno studija ekonomske isplativosti toga o čemu govorimo. To nikad nije napravljeno. A ja ću vas samo podsjetiti na sljedeće. Zračna luka Zagreb dnevno opsluži oko 50 zrakoplova. Ona ima stajanku kapaciteta 22 mjesta. Za prihvat i otpremu zrakoplova potrebno je u prosjeku oko 30 minuta. Ako se samo sa 10 parkirnih mjesta na stajanci radi, to znači da se u jednom satu otpremi 20 zrakoplova, a 50 zrakoplova u samo 2 i pol sata dnevno. Pa vas ja pitam o čemu mi ovdje pričamo? O vršnim satima između 13 i 15 sati. Pa to su smijurije! Hoćemo li otvoriti priču o uporabnoj dozvoli i o tome kako Zračna luka Zagreb štiti okoliš i da li se kolektira oborinska voda. Hoćemo li to otvoriti? Hoćemo li otvoriti priču o tome da li će 5700 kvadratnih metara, odnosno 5872 četvorna metra novog poslovnog prostora koji se dograđuje biti premali za funkcije Zračne luke, pa ćemo morati graditi dodatno još jedan terminal. Zašto? Zato jer je stari ružan. Jel' to argument? Da li znademo što je stvarno usko grlo Zračne luke Zagreb? Da li je itko ikad spomenuo sortirnicu. Da li smo je obuhvatili postojećim projektima koje vodi sadašnje poslovodstvo koje je došlo po vrlo sumnjivim okolnostima na čelo Zračne luke. Mi ovim zakonom uvodimo nekoliko presedana. Između ostaloga i model izvlaštenja protiv kojega nitko pametan nema ništa kad je nacionalni interes u pitanju, kad je javni interes u pitanju, i to vidimo između ostaloga u cestogradnji. Međutim hoćemo li se mi igrati sudbinom 5 tisuća ljudi koji žive u naseljima koja su pogođena ovom odredbom u slučaju zračne luke Zagreb? Je li treba pred Saborom spominjati nazive tih naselja? Male i Velike Kosnice, Petine, Črnkovca? Tisuću 200 objekata, ljudi koji su u jadu i nevolji uglavnom izbjegli iz ratom pogođenih područja Hrvatske i Bosne i Hercegovine, koji su na poljoprivrednom zemljištu sagradili kuće, koji su u ona doba dobili sve priključke, ali nemaju ni dan danas građevinsku ni uporabnu dozvolu za svoje objekte, i koji će netko sutra, pokucat će im na vrata i reći gospodo ovo čega ste vi vlasnici zapravo je poljoprivredno zemljište i obzirom na ovu odredbu zakona dobit ćete odštetu za poljoprivredno zemljište i ništa više. Pa kud ćemo s tim ljudima? Pa nitko nije u zadnjih 40 godina ozbiljno sjeo i razgovarao o rješenju toga problema, nego se sada jednom mini odredbom u ovom zakonu dovodi njihova sudbina u pitanje. To nije pametno. Drugo. Čuli smo da nije Republika Hrvatska jedini vlasnik zračne luke Zagreb, ali malo je poznato da je jedinica lokalne samouprave, na čijem se teritoriju nalazi zračna luka Zagreb, jedina jedinica lokalne samouprave na čijem teritoriju se nalazi bilo kakva zračna luka koja ima manje od 15% vlasništva, u ovom konkretnom slučaju Velika Gorica ima 5%. Nitko nije pitao ni Zagrebačku županiju, ni grad Veliku Goricu što uopće misli o projektima razvoja, kako su položeni na ove fundamente koncesije. Naravno, jer Vlada radi sve na svoju ruku. Evo odgovora na moje zastupničko pitanje, koji je stigao jučer, u kojemu, kao i u odgovoru na pitanje Dragutina Lesara, kolege zastupnika, Vlada potvrđuje da je 15. srpnja 2010. godine donijela odluku da se u razvoj zračne luke ide po modelu koncesije. Da bi tek sad shvatila da je nemoguće ići u taj model dok se ne promijeni ovaj zakon, a do tada je tvrdila da postojeća zakonska rješenja i Zakona o javnoj nabavi, Zakona o koncesiji su sasvim dovoljna za realizaciju. Nisu. Pa šta je onda bila posljedica? Nekoliko puta su se do sada mijenjali rokovi realizacije. Pa ono što je bilo rečeno da će biti do 15.9. onda je odgođeno do 15.12., pa je odgođeno do 15. siječnja, itd., itd., kao da se mi ne sjećamo da je ista priča bila 1999. godine također kao dio predizbornih aktivnosti Hrvatske demokratske zajednice, gdje je također pokušala pred izbore zapravo uvesti na mala vrata jedan model preko kojega bi bio oštećen javni interes. I sada se žuri. I sada pod svaku cijenu želi inaugurirati rješenje prije izbora u Republici Hrvatskoj. I to rješenje koje nema apsolutno nikakvu ekonomsku opravdanost, to rješenje u zračnoj luci Zagreb, koja je samostalan, samoodrživ, potpuno profitabilan poslovni subjekt, koji samo s naslova vlastite akumulacije može bez ikakvih problema financirati svoj razvoj, a isto tako ima takav bonitet da može dobiti kad hoće, koliko god hoće kreditnih sredstava potrebnih za svoj razvoj, uzmimo paralelu. Odustalo se od modela dakle sufinanciranja, ali uzmimo paralelu sa lukom u Gaženici u Zadru. Luka koja nema nikakvu povijest, nikakav poslovni bonitet, nikakve zaposlene, ni jedan jedini ugovoreni brod, ništa nema, osim pristupne brze ceste s autoceste, a i ona će doći na dnevni red vrlo skoro. Dakle ta luka bez problema dobiva jamstva Vlade Republike Hrvatske za kredit od 240 milijuna eura. A zračna luka Zagreb koja ima više desetljeća razvijan … [[Ne razumije se.]] strašno neiskorišten … [[Ne razumije se.]] apsolutno sve elemente razvoja u vlastitim rukama, novac na računu koji se u zadnjih godinu dana topi kao maslac, pogledajte odgovor Vlade na moje zastupničko pitanje pa se upitajte gdje je nestao novac koji je bio oročen na žiroračunu zračne luke Zagreb i kojom brzinom se topi, dakle ta zračna luka, taj ekonomski subjekt upada sada u ralje nečega što se zove kombinacija interesa lobija u građevinarstvu i interesa nekih konkretnih ljudi koji oko ovog rješenja lobiraju već više od dvije godine. Dakle svaka vam čast. Doveli ste nas kao liberalnu stranku u poziciju da ćemo glasati protiv prijedloga zakona koji formalno uvodi načela liberalne ekonomije, koja dosad u ovom zakonu nismo imali, ali zapravo ste nas doveli u poziciju da moramo na sav glas vrištati da ovim rješenjem otvarate mogućnost pljačke javnoga dobra, i mi to nećemo prešutjeti. A vi se branite koliko god hoćete, ali učinit ćemo sve da u ovom svom naumu da rastrajbate zračnu luku Zagreb ne uspijete do izbora. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo tri ispravka netočnih navoda. Prvo je uvaženi zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Teško je ispraviti sve što je gospodin Beus rekao, jer je iznio niz netočnosti s ničim argumentiranih. Prvo je, mislim da nema pravo niti kao saborski zastupnik plašiti 5 tisuća Velikogoričana, jer nitko nikoga neće seliti. Ali gospodin Beus slabo poznaje Veliku Goricu, pa onda ne zna gdje treba doći zračna luka. Druga stvar. Tko bi to na temelju njegove rasprave sada dao ponudu za koncesiju? Ako je to tako očajno, ako je to tako loše, tko bi 300 milijuna eura uložio u novu zračnu luku, i izgubio tih 300 milijuna eura? Pa to je van svake pameti. Međutim jedno je politikanstvo, a drugo je brinuti za budućnost 800 Velikogoričana koji rade u zračnoj luci. To je jedna stvar, međutim gospodin Beus je na isti način spriječio izgradnju autoceste prema zapravo Domovinskom mostu, prema tome vrlo je.
Molim vas, bez dobacivanja iz klupe. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne možete vi dozvoliti ili ne dozvoliti. Ja vodim sjednicu, i molim vas, ako imate prigovor onda to napravite u skladu s Poslovnikom. Nemojte dobacivati. Nemojte, iz klupe nemojte dobacivati. Kad vam paše onda je dobro. Kad vam ne paše, onda počnete vikati. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas lijepo, to je osobni animozitet koji možete vi sebi zadržati. … [[Upadica se ne razumije. Probajte, probajte ga riješiti. Morat ćete. …]] Upadica se ne razumije./… Ne znam na koji način to mislite, ali ćemo o tome razgovarati. Hvala lijepa, ne želim s vama polemizirati i ne možete polemizirati. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Beus ne dolazim iz Zadarske županije, ali sam nekako gotovo 40 i više godina vezana upravo uz kraj koji spominjete pa ću reći izrekli ste neku netočnost. Rekli ste da luka u Gaženici nema bonitet želeći i aludirajući na nešto drugo. Ali vam moram reći ima itekakav bonitet. Ima itekakve potrebe grad Zadar i okolica Zadra za jednom takvom lukom koja će biti i trajektna luka i teretna je luka, ako niste znali. Ako niste bili u Zadru u ljetnoj sezoni pa i sada u postsezoni prošećite zadarskom rivom, pogledajte kakva je gužva kad pristaju trajekti za sve zadarsko otočje i kad dolazi teretni brod u luku. Nema Zadar samo brzu cestu na koju aludirate, Zadru je itekako potrebna ova luka.
Zahvaljujem. I ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Gari Cappelli. Izvolite.
Pa ispravljam krivi navod jer je u jednom segmentu napomenuo da te koncesije i takav zakon neće ništa dobroga donijeti. Pa ja dolazim iz županije gdje će itekako donijeti, konkretno Zračnoj luci Rijeka na Krku koja u ovom trenutku posluje sa 30% manje prometa, 45% manje prihoda, i donijet će itekako dobroga jer sa mogućnosti koncesioniranja, a ima već 2, 3 zainteresiranih, riješit će se krucijalno pitanje i dovođenje daleko kvalitetnijih gostiju, dakle avio gosti. I ovim zakonom kojim smo itekako vapili rješavamo jedno krucijalno pitanje, dakle Zračne luke Rijeka. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvo je na redu uvaženi zastupnik Gordan Maras. Nema ga, gubi pravo na raspravu. Drugi po redu je uvaženi zastupnik Živko Nenadić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Iako je ovdje rečeno koji je razlog da se mijenja ovaj Zakon o zračnim lukama, dakle osnovni je usklađivanje sa zakonima koji su poslije njega stupili na snagu – Zakon o zračnom prometu i Zakon o koncesijama, i dakako vezano kod, odnosno javno-privatno partnerstvo. Ne bih sad ja, iako sam malo mislio o tim stvarima, ali zapravo neću, nema ni potrebe. To je sve jasno. Mislim da je sad važnije ovo što je govorio gospodin Beus. Puno toga je on mislio i htio spriječiti, ali prije nego on spriječi te od autoceste do drugih stvari pa da se ne vraćam na '90-tu spriječit će njega birači, i nema za to straha. Mislim da je ova mjera i ova izmjena zakona jedna od mjera kojom Vlada potiče da bi se gospodarstvo oporavilo. Kaže gospodin Beus zračna je luka snažna da sama ovo sve riješi i tako. Pa je li netko sprječavao, tko je sprječavao da to dosada radi? Pa bila je i uprava i upravno vijeće i direktor kojeg su i oni doveli u koalicijskoj Vladi, ali se ništa nije pomaklo sa mjesta. Ako može i sada riješiti ma neka riješi, kamo sreće i za državu i za sve nas ako može sama to iznijeti i riješiti. Prema tome, nemojmo ovo sprječavati ako zračna luka može sama riješiti evo joj mogućnosti papirnate, zakonske, neka riješi, a ako ne država mora dužna je na bilo koji način bilo javno-privatno partnerstvo, bilo koncesija, bilo proračunom, ali mora ove probleme riješiti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Kolega zastupniče spominjete dakle zašto se dosad nije to riješilo ako je Zračna luka Zagreb bila ekonomski u mogućnosti? Pa naravno da je bila, upravo zbog toga što je razvijen bio model samofinanciranja u kojemu nije bilo moguće ovakve lupeške modele razvijati kao što ih vi sad spremate. Smijenjena je uprava Zračne luke Zagreb, potjerana i naprosto onemogućena u realizaciji tog projekta. Pa to već 2 godine se povlači po hrvatskim medijima, to već svi znaju kako je ministar Kalmeta smijenio direktora Zračne luke Zagreb i na koji način je doveo čovjeka koji danas vodi Zračnu luku Zagreb, koji nije ispunjavao niti natječajne kriterije pa su mijenjali statut Zračne luke Zagreb da bi taj čovjek mogao uopće postati direktor, da bi proveo model kojega su oni smislili negdje drugdje. A znamo vrlo dobro i gdje jer su postojale prezentacije na nekoliko europskih foruma gdje su predstavnici Instituta građevinarstva Hrvatske i neki konkretni ljudi upravo prezentirali ovaj model i to prije nego što se Vlada odrekla modela samofinanciranja. Sve je rađeno sustavno i polako dok nije došlo do ove točke da se dakle dovedu ljudi koji će odraditi političku naredbu izdanu 15. srpnja 2010. godine.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Živko Nenadić. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Ja sad točno ne znam koliko je godina bio direktor kad vi kažete da je smijenjen politički itd., ja to vjerujem. Politički svak dolazi, politički odlazi na ove visoke funkcije. Ne trebamo se mi varati ni zavaravati. Osam godina je bio. E, ako je osam godina malo da nešto započne onda ja nemam o čemu govoriti. Hvala lijepo.
Hvala. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvažena zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Željela sam se samo kratko uključiti u ovu raspravu i osvrnut se na ovaj novi prijedlog zakona koji je pred nama. U svakom slučaju želim reći da u startu podržavam ovakav prijedlog zakona i uglavnom govorimo na što se svodi zakon to je na mogućnost koncesioniranja što dosada nije bila praksa niti je bila zakonska mogućnost. Vi znate da, svi mi znamo da postoje različiti modeli financiranja i očito i hrvatska Vlada promišlja o novim modelima financiranja što smo čuli jučer kad se govorilo o nastavku izgradnje autoceste prema Dubrovniku. Ovo je očito model javno-privatnog partnerstva. Ako dugoročno gledamo otvorit će se radovi, aktivirat će se građevinska operativa i ima još nešto što je vrlo važno, a što nitko ovdje nije spomenuo. Zagreb izgradnjom ovakve zamišljene zračne luke postaje regionalno središte i postaje prva regionalna zračna luka ovdje. Što znači, ono što je Frankfurt možda za Europu i Amsterdam to će biti Zagreb za ovaj dio svijeta. I to je ono o čemu mi ne razgovaramo i što možda nije jasno izrečeno u uvodnom izlaganju, ali to je vrlo važno. I nemojmo dopustiti da nas zbog ovakvih negativističkih stavova preteknu drugi u regiji. Zbog toga se aktivno pridružujem ovom apelu i pridružujem se Vladinom programu gospodarskog oporavka jer ovo je jedna od mjera. Imamo mi i drugačijih primjera konkretno Dubrovačka zračna luka se obnavlja iz vlastitih resursa ali to je obnova samo terminala, to nije velika izgradnja, konkretno Dubrovačka zračna luka je reinvestirala vlastitu dobit u iznosu od 25 do 30 milijuna eura i premijerka je otvorila nedavno veliki putnički terminal ali to je bilo moguće za takvu jednu malu investiciju ali kada se ide u izgradnju velike luke kao što je to Zagreb onda je neophodan ovakav način financiranja. Gospodarski učinci će biti ogromni, mislim da vrlo uskogrudno se razgovara o ovome o nekom ja se poštujem Veliku goricu, jedinice lokalne uprave i samouprave, ali mislim da je ovo jedno puno šire pitanje od Velike gorice, nemojte me krivo razumjeti. Kada se govori o ovoj koncesiji naknada ide u državni proračun dio, a dio sukladno udjelima u županiju, općinu odnosno grad koji je vlasnik. Znači sukladno udjelima će se dijeliti ta naknada za koncesiju. Vjerujte da za 40 godina bez obzira što ja ne znam tu ekonomsku analizu ovog trenutka ali znam neke druge analize, je minimalan period na koji se može dati koncesija za tako jedan veliki objekt. Imala sam iskustva na javno privatnom partnerstvu u Dubrovniku sa izgradnjom javne garaže, koja jedva isplativa na 33 godine. Isto tako imam jedno iskustvo sa davanjem jednog fortifikacijskog objekta kojega je kompletno trebalo sanirati na 30 godina, a nije ga moguće dati na više godina zbog Zakona o zaštiti kulturnih dobara i morali smo u ugovor unijeti prioritet kod drugog odlučivanja nakon 40 godina jer postaje neisplativo ulaganje u jedan takav objekt. Mislim da ovdje treba zaista puno šire govoriti od kadrovskih pitanja o kojima je ovdje bilo govora. Uveden je nadzor nad, u ovom Zakonu se uvodi nadzor nad koncesijom uvodi se inspekcijski nadzor kojim će upravljati Agencija za civilno zrakoplovstvo i mislim da je to dobro rješenje. Isto tako želila bih neke brojke reći. Konkretno Zagrebačka zračna luka je prošle godine imala promet nešto malo više od 2 milijuna putnika. Ona će sigurno postajući regionalno središte i luka koja će se vršiti transferi, prekrcaji za ostatak svijeta, vjerojatno će dobiti puno više putnika i to ja vjerujem da postoje neke analize ali ova Zakon to nije predvidio i sigurno će se govoriti o tome kada koncesija bude dodijeljena. Dubrovačka zračna luka ove godine imala je 13,5% više prometa a imala je milijun i 270 tisuća putnika. Splitska zračna luka, vi znate kome gravitira Dubrovnik, a kome Split. Splitska je imala milijun 220 tisuća putnika, znači Dubrovnik je imao za 50 tisuća putnika više, što nije podatak zanemariti. U svakom slučaju hoću kazati kako zakon kaže da je ovo dobro od interesa za Republiku Hrvatsku, Zračne luke onda potvrđujem ovim podacima da je to dobro zaista za Republiku Hrvatsku i ja vjerujem da će se putem natječaja izabrati najbolji koncesionar koji može uložiti značajna sredstva u zračnu luku i koja će bitno aktivirati kao što sam rekla na početku i građevinsku operativu koja će ja vjerujem, kolektivni ugovori ja vjerujem da će ovim djelatnicima zračne luke osigurati njihov status, da će to koncesija riješiti da djelatnici automatizmom prelaze kod tog drugog vlasnika, odnosno koncesionara i želim vas zamoliti da razgovaramo o ovome puno šire, da shvatimo da je ovo pitanje regije a da nije pitanje uskih malomiščanskih odnosa. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike, prvo je uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Šuica kazali ste u potrebi investicija zračnih luka ali valja napomenuti da svaka investicija zahtijeva planiranje, a da je planiranje proces. A da svaki proces ima korake svoje, a prvi korak u procesu planiranja je procjena okružja i procjena vlastitih snaga i vlastitih slabosti. A kakve su vlastite snage bile Zračne luke Zagreb, pokazuje najbolje stanje na računu da se osiguralo za tu investiciju sredstava tek u vrijednosti 25 milijuna kuna. Ali nije ni čudo, kada je direktor više brinuo o svojoj frizuri nego o tvrtki. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Poštovani kolega, sigurno i vi znate, spomenuli ste da govorimo o ... analizi, i da je to najvažnije, međutim, ovaj Zakon ne ide toliko duboko ali je očito Vlada imala te pretpostavke kada je uopće ovakav Zakon predložila i uvjerena sam da to imaju sigurno u Vladi Republike Hrvatske, ali prije svega moramo donijeti Zakon da bismo mogli govoriti o investiciji, ja vjerujem da će to uslijediti još u ovoj godini.
Zahvaljujem. Druga replika je uvaženi zastupnik Kruno Markovinović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo, potpuno se slažem sa kolegicom da pred Zagrebačkom zračnom lukom stoji daleko veća perspektiva, bolja perspektiva, pretpostavljam i znatno bolje od onoga što očekujemo, jer konačno zagreb mora postati nešto više od grada sa provincijskom zračnom lukom. Jedino što me zabrinulo u cijeloj priči, ovaj pribjeg iz HNS-a lupeški, zašto zabrinulo, zato jer nitko ne zna bolje od njih što znači ta riječ. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena. Ne. Odustaje. Hvala lijepa idemo dalje sa raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Ivan Bogović. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo danas smo kroz raspravu o ovom zakonu čuli dosta lokalnih tema ili tema vezanih za same aerodrome, ja ću se nekoliko rečenica osvrnuti se na sami zakon. Poznato nam je da je zračna luka prostor otvoren za javni zračni promet, a čine je određena područja s operativnim površinama, objektima, uređaja, postrojenjima, instalacijama, opremom namijenjenom za kretanje, uzlijetanje, slijetanje i boravak zrakoplova, te prihvati i otpremu zrakoplova, putnika, prtljage, robe, stvari i pošte. Zračne luke su od interesa za Republiku Hrvatsku registrirane su kao trgovačka društva i imamo im 7 i to Zagreb, Dubrovnik, Split, Zadar, Rijeka, Pula i Osijek. Zakonom o zračnim lukama Narodne novine 19/98. utvrđena su pitanja definicija zračne luke, pravni status, ustrojstveni oblik za obavljanje usluga u zračnom prometu, djelatnosti pravnih osoba koje obavljaju usluge u zračnim lukama, pretvorba sredstava u društvenom vlasništvu u postojećim zračnim lukama. Istim zakonom naše zračne luke postale su pravne osobe, odnosno trgovačka društva u čijem temeljnom kapitalu sudjeluje Republika Hrvatska, županije i jedinice lokalne samouprave na čijem se području nalazi zračna luka. Izmjenama i dopunama Zakona o zračnim lukama uskladit će se sa Zakonom o koncesijama obzirom da je predviđeno da se zračne luke mogu dati u koncesiju bilo za gradnju ili upravljanju istom. Za tu namjenu bitno je imati i pravni temelj u Zakonu o zračnim lukama. Dakle, nakon usvajanja ovog zakona moći će se davati koncesija za zračne luke. Ovaj zakon usklađuje se i sa Zakonom o zračnom prometu. Stoga će se donošenje ovog zakona odredbe istog uskladiti sa odredbama važećeg propisa s područja zračnog prometa kao i Zakona o koncesijama. Time će se regulirati područja koja ili nisu bila regulirana ili nisu na odgovarajući način regulirana i usklađena s važećim propisima a prvenstveno mogućnost davanja koncesije za zračne luke sukladno Zakonu o koncesijama, Narodne novine 125/08. Koncesija za zračnu luku smatra se koncesijom za radne radove odnosno koncesijom za javne usluge. Koncesija za zračnu luku daje se na rok ne dulji od 40 godina. Pripreme radnje za davanje koncesije po nalogu davatelja koncesije provodi ministarstvo nadležno za civilni zaštitni promet sukladno odredbama zakona kojima se uređuju koncesije, a postupak davanja koncesije providi ministarstvo sukladno odredbama Zakona o koncesijama, a odluku o odabiru najpovoljnijeg ponuditelja u postupku davanja koncesije donosi Vlada Republike Hrvatske kao davatelj koncesije u ime RH. Prihod za koncesiju prihod je državnog proračuna, a dijeli se između države i jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, razmjenom u njihovom udjelu u vlasništvu zračne luke, odnosno razmjenu u njihovom udjelu u temeljnom kapitalu društva. Člankom 9.i ovog zakona određuje se interes RH kod građenja u zračnim lukama i propisan je postupak izvlaštenja u slučaju potrebe, a kroz današnje rasprave vidjeli smo itekako da je taj članak bitan. A novim člankom 9.j propisuje se postupak stupanja u posjed nekretnina. Ovim prijedlogom zakona predlaže se usklađivanje Zakona o zračnim lukama sa Zakonom o koncesijama kako bi se zakonom predvidjela mogućnost koncesije za gradnju i upravljanje zračnom lukom, vrijeme koncesije, ovlasti i postupak davanja koncesije. Naravno da podržavamo donošenje ovog zakona i nema mi ovdje kolege Beusa pa bih rekao ukoliko stvarno u Velikoj Gorici bi bio problem za proširenje zračne luke na području grada Slunja ima prostora i za aerodrom i za stanovništvo koje bi eventualno bilo ugroženo u Velikoj Gorici. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Cijenjeni kolega vi u svojoj raspravi čitate obrazloženje zakona koje je dala Vlada. Ja bih vas samo upozorio da su zastupnici pismeni.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Ivan Bogović. Izvolite.
Pa evo ja sam se osvrnuo na prijedlog zakona koji mi trebamo donesti, a kroz raspravu se osvrnuo i na ono što smo čuli u prethodnim raspravama.
Dobro nije jedini, moram vam reći, puno njih čita ono što je obrazloženo samo promjeni redoslijed riječi i tak. Ajmo dalje sa raspravom, na redu je uvaženi zastupnik Nenad Stazić.
Hvala lijepo. Govoreći principijelno čovjek teško da može imati bilo kakvu zamjerku na ovako predloženi zakon. Koncesija je uistinu najbolji oblik financiranja. Ne mijenja se vlasnička struktura, koncesija ima rok trajanja, dolazi svježi kapital, podiže se vrijednost onoga u što koncesionar ulaže i sve je idealno. I čovjek bi mora zaista sa oduševljenjem prihvatiti ovakav prijedlog zakona da je državni tajnik u svom obrazloženju usvojenom ovdje rekao evo Zračna luka Rijeka na otoku Krku prima sve manje zrakoplova, ima sve manji promet, propada, nemamo mi novaca uložiti u nju, nema tu neke velike perspektive, treba nam koncesionar, imamo zainteresirane koncesionare, ajmo im dati priliku da oni ulože u Zračnu luku Rijeka da obnove tamo taj aerodrom, da povećaju promet, pa na koncu da na tome i zarađuju, povećat će broj zaposlenih, svi ćemo imati koristi. Međutim, državni tajnik otklonio je svaku dvojbu u svom uvodnom izlaganju oko toga zbog čega se predlaže ovaj zakon. On je to izrijekom ovdje rekao, zbog Zračne luke Zagreb. E sada, ni tu čovjek ne bi trebao imati nikakvu primjedbu. Ako je Vlada donijela odluku da je koncesija najbolji oblik da se obnovi, poveća, unaprijedi Zračna luka Zagreb, ako je tu odluku donijela na temelju studija, ako je uvjerena da je to najispravniji put, nema razloga da se u tome Vladu ne podrži, uistinu nema nikakvog razloga. Međutim, mi znamo ne doduše od državnog tajnika to nismo saznali da su tu postojale različite dvojbe i različite studije koje su različite puteve pokazivale. Jedna od studija kaže npr. da je Zračna luka Zagreb samoodrživa. Ona je imala dobit od 25 milijuna kuna. Ona zarađuje. Zračna luka Zagreb dobro stoji. Ona ima tisuću 100 zaposlenih. I jedna od studija pokazuje kako je to samofinanciranje najbolji put za Zračnu luku Zagreb. Čuli smo ona ima odličan bonitet. Vlada može dati jamstvo nekakvo da se digne kredit pa da sadašnji vlasnici koji će ostati vlasnici kada se da u koncesiju naravno, da sadašnji vlasnici da RH, grad Zagreb, Zagrebačka županija, Velika Gorica to ostanu, a da se Zračna luka Zagreb poveća, uredi, modernizira i opremi i bez koncesije. To navodno jedna studija pokazuje. O tome državni tajnik ni riječi. Možda postoji neka druga studija koja kaže ne, taj put nije dobar, najbolji put je ovaj koncesijski, ali mi to ne znamo. Toga nema u popratnim materijalima. Ima samo ovo kratko obrazloženje koje je kolega upravo pročitao ovdje pa ste ga sada svi čuli. Mi moramo donijeti zakon i moramo preuzeti odgovornost. Rado, draga srca, veseo, radostan bi glasao za zakon kada bi me netko uvjerio zašto je jedna studija kvalitetnija od druge. Čime se to Vlada vodila, na temelju čega predlaže ovaj zakon? On sam po sebi stvarno ne mora biti loš. Da li je to odluka da Zračna luka Zagreb postane regionalna zračna luka, regionalni aerodrom kao što kolegica Šuica kaže. Dobro, u redu, to je jedna razumna odluka, ajmo napraviti tu regionalnu luku, zašto ne. Zašto bi Zagreb imao ovako provincijalnu, neuređenu luku. Nema nikakvog razloga da se bilo tko tome … [[Govornik se ne razumije.]] ali nemamo ulaznih podataka. Kažu stručnjaci da za podići promet za tri milijuna putnika do 2030. godine jer da ih više neće ni biti, da ih neće biti, bi dovoljno bilo samo proširiti ovaj terminal. Znači imamo nekoliko koncepata, a ovdje kao zastupnici nemamo dovoljno ulaznih podataka da donesemo kvalitetnu odluku, razumnu odluku … [[Govornik govori latinski, ne razumije se.]] , da napravimo najbolje i za Zagreb i za tu zračnu luku i za te zaposlene. Pazite tamo vam je 1100 zaposlenih, ti ljudi se boje, nemojte se čudit što se oni boje, imaju ljudi u Hrvatskoj jako ozbiljnih razloga da se boje kad god im netko spomene neko strano ulaganje i dolazak nekakvog novog upravitelja. Prečesto su doživjeli gorku sudbinu, ostali bez radnih mjesta, prečesto je ta njihova djelatnost osnovna bila uništena. Znate, nemojmo od njih očekivati preveliko povjerenje, oni su oprezni, strahuju, strahuju za sebe, pa to je shvatljivo. I njih bi trebalo uvjeriti, njih nije malo, njih je 1100. Njih bi trebao uvjeriti da će im radna mjesta ostati sačuvana kad dođe koncesionar, da će koncesionar otvoriti dodatna radna mjesta i da njihove egzistencije neće biti ugrožene, da će se poštivati kolektivni ugovori koje imaju potpisane. Da sam to pročitao u ovom prijedlogu zakona sva ova otvorena pitanja koja su legitimna bilo bi mi lakše donijeti odluku. Principijelno naravno, ništa protiv. Ali konkretno, za ovaj konkretni slučaj premalo odgovora, premalo uvjerljivih argumenata, premalo smirujućih tonova. Ovaj zakon dolazi iz Ministarstva prometa i veza, dodatni razlog za oprez. Previše je neugodnih stvari došlo iz tog ministarstva, previše pa je tu oprez svaki razuman. Dakle, tu inteligencija nalaže biti oprezan, oprezan za bilo što što dolazi iz tog ministarstva. Prema tome, očekujem barem u vašem završnom obraćanju nakon ove pojedinačne rasprave dodatne argumente, uvjerljive argumente, izračune, studije. Uvjerite nas državni tajniče, uvjerite nas da je ovo dobro i za zračnu luku i prije svega za 1100 ljudi koji tamo rade.
Zahvaljujem. Obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme u 15,55 za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Prema tome, više nema. Na redu je uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam, poštovani potpredsjedniče. Pa moja će rasprava vjerojatno biti na tragu onoga što je maloprije govorio i kolega Nenad Stazić. Moje prvo pitanje ustvari je zbog čega se čekalo dvije godine da bi se ovaj zakon uskladio sa Zakonom o koncesijama koji otvara mogućnosti i da se zračne luke daju u koncesiju. I mislim da je ovo ustvari jedno temeljno pitanje jer ukoliko je predlagatelju zakona bilo u interesu da stvori određeni okvir koji će biti i trasirati određena pravila koja će vrijediti za sve onda je to trebao učiniti davno prije, odnosno prije dvije godine i kada je Zakon o koncesijama na kraju krajeva i bio donesen u Hrvatskom saboru. Bojim se da i ovaj zakon, baš kao i Zakon o tržištu električne energije koji smo jučer raspravili u Saboru se ne donosi kako bi se znači uspostavio takav jedan dobar sustav, uređeni okvir s nizom pravila koja jednako vrijede za sve zainteresirane subjekte. Nažalost, kod nas se zakoni jako često donose u trenutku i po potrebama ili po kroju nekog partikularnog investitora ili zainteresiranog subjekta. Jučerašnji zakon napisan je po kroju TLM-a, a današnji po kroju zainteresiranih subjekata za zagrebačku zračnu luku. To nema apsolutno nikakve dvojbe i na kraju krajeva to ste i vi državni tajniče na određeni način i potvrdili u svojem uvodnom govoru. Ja smatram da je to vrlo opasna praksa i vrlo destimulirajuće okruženje za sve one investitore koji nemaju tako dobre žnjore u vrhu vlasti. To je upravo suprotno stvaranju pozitivne poduzetničke klime o kojoj se tako često govori, ne samo u okviru gospodarskih krugova nego i u ovom Parlamentu. Nažalost, i oni subjekti koji bi se najviše trebali boriti za stvaranje pozitivne poduzetničke klime u Hrvatskoj, a to su Hrvatska udruga poslodavaca i Hrvatska gospodarska komora, često zagovaraju interese upravo partikularnih investitora, a ne zalažu se za stvaranje poduzetničke klime u kojoj birokracija neće biti prepreka i zapreka dobrim poduzetničkim projektima, u kojoj će pravila biti ista i vrijediti za sve na jednaki način bez obzira na to da li se radi o velikim ili malim investitorima i zainteresiranim subjektima. Ja se bojim, a mislim da i ovaj zakon to potvrđuje kao i jučerašnji zakon kojeg smo raspravili, a koji sam maloprije također spomenula, govore o tome da smo još jako, jako daleko od stvaranja takve pozitivne poduzetničke prakse i poduzetničke klime, a nažalost to nisu nimalo optimistične vijesti za sve nas jer znači da ćemo još duboko i dugo vremena biti uronjeni u sadašnju ne baš tako svijetlu gospodarsku prognozu.
Zahvaljujem. I još imamo jednu prijavu za raspravu, uvaženi zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Iskreno govoreći, slušajući ove rasprave postavljam si pitanje da li mi saborski zastupnici doista podržavamo poduzetničku klimu u Republici Hrvatskoj. Jedan zakon koji omogućava, jedan potpuno novi model financiranja, proces koji će se provoditi, natječaj za koncesiji itd., je javan transparentan i međunarodni. Prema tome, čemu za nešto što se nije dogodilo reći to će biti tako i tako, a kada nam paše onda ćemo deklaratorno govoriti o tome da trebaju doći poduzetnici, da trebaju doći strani investitori. Vjerojatno je netko procijenio da Zračna luka iz svog prometa i poslovanja teško može isfinancirati ovakvu investiciju. I možda je, ja ću se tu složiti sa kolegom Stazićem, možda fale neki brojčani pokazatelji koji bi zastupnicima olakšali da razmišlja o zakonu, međutim, iskreno govoreći to će vjerojatno državni tajnik reći u svom završnom dijelu, kada pogledate koliko prometa Croatio airlines radi u Zračnoj luci Zagreb onda ćete vidjeti da su oni praktički vezani pupčanom vrpcom i da Croatia airlines koja se nalazi na žalost u financijskim problemima jer leti neke linije koje su izvan turističke sezone neisplative, ne možemo u ovom trenutku ostaviti Dubrovnik odsječen od svijeta. Da nema Croatia airlinesa Dubrovnik bi bio odsječen od svijeta. Postavlja se pitanje također, da li netko ako želi putem koncesije uložiti u zračnu luku, da li će to biti 50, 300, 350, 150 mi to u ovom trenutku ne možemo znati koliko eura, jer to će pokazati javni natječaj. Druga stvar, da li će Vlada Republike Hrvatske i čelništvo zračne luke dati sve u koncesiju ili će neke stvari koje su od strateškog interesa za Republiku Hrvatsku zadržati u praktički nadležnosti zračne luke i to je pitanje koje bih ja kao zastupnik danas ovdje postavio jer vjerojatno nemam informaciju, to je po meni ključno, ključno je da se kompletna zračna luka i sve, ne da koncesionarima, ima stvari koje su od strateškog interesa i koje naprosto moraju ostati u upravi Hrvatske države, preko čelnih ljudi zračne luke. Govorim o tome da bi jedinice lokalne samouprave trebale sudjelovati, pa ajmo viditi tko je vlasnik, da li u ovom trenutku te tri jedinice lokalne samouprave su u stanju izdvojiti te novce i financirati taj projekat, znači država 55, grad Zagreb 35, Zagrebačka županija 5 i Velika gorica 5. Pa mislim da kakva je situacija i u proračunu grada Zagreba i u proračunu Velike gorice sumnjam da bi grad Zagreb mogao sufinancirati 35% zračne luke. Međutim, jedno pitanje koje se ovdje se danas nije nitko ga otvorio niti o njemu govorio, a mislim da je to ključna stvar što se tiče ovog Zakona, da svaki koncesionar koji uđe u tu koncesiju, koji uloži svoje novce, biti će mu u interesu da dovede nove operatere, da dovede nove kompanije koje će letjeti u Zagreb. MI govorimo da smo turistička zemlja, nama je u interesu da se povežemo sa nekim destinacijama koje su itekako zainteresirane da dođu u zagreb, da dođu u Hrvatsku i da im Zagreb praktički bude zračni most prema Europi. Ajmo to gledati tako i nije istina da je 800 ili 1100 ljudi koji rade na zračnoj luci uplašeno. Nisu, oni su uplašeni što će se dogoditi ako se ništa ne učiniti i zbog toga nečinjenja i zbog toga što je netko mislio da može sa vlastitim sredstvima nešto napraviti ta priča se razvukla sve ove godine i dovela nas u situaciju u koju nas je dovela. I kada govorimo moram se vratiti na ono s čime sam počeo. Pa zar baš sve u ovoj državi što radi mora karakterizirati sa riječju lopovluk. Zar baš sve? Niste to vi rekli kolegice HOly, to je rekao netko drugi. A taj isti drugi koji je rekao se borio rukama i nogama, prije tri godine podnio je kaznenu prijavu protiv kolegice Dropulić da se ne radi pristupna cesta Domovinski most – Velika gorica, a koje srce za ulaz u tu novu zračnu luku. To se može vidjeti, to nije moja izmišljotina, to se može vidjeti, dakle protiv spojene ceste za Domovinski most, jer ako se napravi zračna luka i ne napravi se ta spojna cesta ne možete komunicirati, naprosto je nemoguće iz Zagreba komunicirati prema zračnoj luci. Dakle, ista priča samo ovaj puta nije cesta nego je zračna luka. Dakle, evidentno je da treba u Hrvatskoj, ono što je tržišno interesantno, gdje možemo dobiti neke nove modele financiranja, treba uvesti one koji znaju s tim raditi, koji će možda bolje s time upravljati, koji će dovesti neke nove korisnike toga i od koga ćemo na kraju krajeva svi imati koristi. Jer gledajte, ako ta zračna luka bude imala više prometa, zaposliti će se više ljudi, od toga će imati koristi i grad Velika Gorica i Grad Zagreb jer će raditi ljudi iz jednog i drugog grada i plaćati će porez i prirez u tom gradu gdje dolazi, a bogme će imati i Hrvatska država. Zašto to ne bi gledao na takav način. Pa gledajte mi do prije nekoliko godina nismo uopće imali registar koncesija, i dan danas od nekih gradova je nemoguće dobiti informaciju o koncesijskim ugovorima, međutim, koncesija je možda najstariji oblik da date nekome nešto svoje, da upravlja s tim, zašto? Zato jer ima više znanja od vas, ima više mogućnosti i kvalitetnije upravlja s njime. To imaju sve zemlje svijeta. Ali naše je svih nas u Saboru, da budno pazimo da taj javni natječaj se provede sukladno svim najboljim propisima. Zato je ono što je kolegica Dropulić rekla raspisan je natječaj za tvrtku koja će napraviti tender za provođenje tog natječaja za koncesiju. Jer to očigledno ljudi koji rade u zračnoj luci, uz puno poštovanje prema njima, nemaju takvog znanja da bi to mogli kvalitetno napraviti, onda je bolje uzeti druge koji to rade. Druga stvar, kada govorimo o tome ajmo vidjeti koliko svjetskih zračnih luka je u ovom trenutku u takvom obliku koncesije, da li su neke zemlje koje su puno bogatije, koje imaju puno više od nas novaca, toliko lude da nisu htjele svoje novce staviti unutra nego su nekome dale to u koncesiju, ajmo to na takav način gledati. Ili idemo gledati na drugi način, ako se ovo pokaže kao jedan uspješan primjer, to nam je put kako možemo riješiti niz problema u Republici Hrvatskoj za koje realno govoreći u ovom trenutku dovoljno novaca. Jer nemojmo kada nam paše govoriti naš vanjski dug je toliko i toliko, a kada govorimo o tome da moramo nešto investirati, jedno bez drugog ne možete napraviti. Dakle, morate se zadužiti da bi mogli nešto napraviti. Možda model javnog privatnog partnerstva, možda zajedničkih poduzeća, sve je to možda što će u budućnosti riješiti neke probleme. A nama koji smo ovdje i Hrvatskoj vladi treba biti u interesu da nacionalno bogatstvo sačuvamo i zadržimo, da napravimo ... ono što je od nacionalnog interesa i što naprosto ne smije se nikome dati. I na takav način ja sam očekivao da ćemo mi raspravljati o ovome zakonu. Dakle otvaramo jednu mogućnost i trebamo se truditi svim mehanizmima koje mi imamo kao saborski zastupnici da to bude transparentno, a ponavljam vam nemojte zaboraviti kada govorite o Zračnoj luci Zagreb koliko prometa, koliko ona ovisi o Croatia airlinesu, koliko Croatia airlines plaća možda sutra kad bude koncesija, kad dođu neki novi operatori možda će cijena korištenja usluga u Zračnoj luci biti niža. Možda će i trošak Croatia airlinesa biti niže i možda će bilanca Croatia airlinesa biti drugačija. Hajmo to tako gledati. Idemo gledati da će tamo raditi možda nekih novih 500, 600 ili više ljudi. I zato kolegice i kolege mislim da oko ovakvih krucijalnih zakona gdje otvaramo prostor za nešto novo moramo biti jedinstveni, moramo upozoravati da možda su se mogle dogoditi neke stvari. Ali mislim da ovakve stvari naprosto trebamo podržati. Jer da se Zračna luka mogla napraviti sama iz svojih sredstava mislim da bi se to napravilo. Uzmite samo za primjer recimo neka to košta, govorim jednu cifru ovako aproksimativnu 250, 300 milijuna eura i uzmete da je to kredit na 10 godina uz kamatnu stopu 6 ili 7%. Od kud Zagrebačkoj zračnoj luci godišnje četrdesetak milijuna eura da vraća taj kredit. Naprosto nemoguća priča. Prema tome, kolegice i kolege ja ću sigurno podržati ovaj zakon kao Velikogoričan. Ne bojim se iseljenja 5000 ljudi jer naprosto u ovom trenutku ne postoji kombinacija za izgradnju druge piste. A i da se gradi druga pista ne bi se selilo 5000 ljudi, jer na onom cijelom okrugu ne živi toliko ljudi. Međutim, plašit ljude zbog otvaranja novih radnih mjesta sa gubitkom ovog ili onog u najmanju ruku nije dobro. A ovo je samo još jedan pokazatelj da nekima nije bitno što će se ikako će se napraviti u Hrvatskoj, nego je problem ako to netko drugi napravi. Ja neću imati sutra šta prigovarati. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I sad imamo 2, 4, 5 replika.
To sam i očekivao.
Prvo je uvažena zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Šuker, slažem se s vama. Umjesto da se složimo oko nekih najvažnijih pitanja, a to je kako privući investitore u Republiku Hrvatsku, kako ih ohrabriti eto iz ove sabornice, a ne govoriti riječima destrukcije i nepovjerenja u vlastitu zemlju, u vlastite zakone. Dakle, mi u ovoj sabornici to može destimulirajuće biti za investitore za koje želimo da dođe u Republiku Hrvatsku. Ovdje se stalno proteže da govorimo samo o Zračnoj luci Zagreb ili o Plesu. Ja ću samo podsjetiti da još od 1998. godine sve zračne luke u Republici Hrvatskoj proglašene su dobrom. Dakle, one su u jednakom statusu. Ali Zračna luka Zagreb očito zbog onih što se i u medijima pojavljivalo i što je dobro ako će tako biti potencijalnih 300 milijuna eura koje bi se mogli uložiti, koji bi mogli otvoriti i nova radna mjesta. Dakle, stvoriti nove vrijednosti možda je i to razlog što smo to čuli u ovoj sabornici danas i neka druga razmišljanja. Dakle, destrukcija i pesimizam neće biti poziv onima kojima želimo otvoriti vrata investicija u Hrvatskoj. I dakle, ako su druge zračne luke u Europi, u svijetu dane u koncesiju primjerice u Parizu, u Frankfurtu ja ne vidim razlog zašto mi oko svakog zakona koji donosimo napravimo pilu ili želimo napraviti pilu naopako za nešto što je dobro želimo uvjeriti nekog da je loše i šaljemo poziv zapravo, odnosno poruku nemojte doći u Hrvatsku, pa mi i sami u to ne vjerujemo. Dakle, ja nisam pobornica toga. Čudio se kolega Stazić što je kolega Šuker mu na njegovo izlaganje potvrdno nešto rekao. Da, i ja mislim da bi to tako trebalo više puta biti u sabornici. Govorimo ohrabrujućim rječnikom. Ako je nešto dobro kažimo da je nešto dobro. Ako nije nešto dobro onda argumentirano recimo zašto to nije, dajmo zajedničke prijedloge i dajmo šansu da se u Hrvatsku investira. I da vidim potpredsjedniče, hvala lijepa. Vrlo ste ljubazni jer ste mi dozvolili da završim. I dajmo šansu investitorima da ulažu u Hrvatsku.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Da, klima, poduzetnička klima, Hrvatska kao zemlja u koju se isplati ulagati mislim da to svi trebamo govoriti. Danas smo ovdje govorili na ovakav način o Zračnoj luci Zagreb. Mogli smo, sutra ćemo možda govoriti o ovome o luci Rijeka za koju u ovom trenutku postoji silni interes u svijetu. Ali koncesija ili neki drugi oblik, dakle povećanje prometa u luci Rijeka automatski znači i veliki interes investitora za izgradnju nizinske pruge Rijeka – Zagreb – Botovo. Jer svaki dobar posao vuče novi infrastrukturni projekat i to moramo gledati na takav način. Jer ako nećemo gledati na takav način u trenucima kad je gospodarska kriza, kad nema dovoljno novaca, kad svi volimo vikati kako nam je visok deficit kad država je u poziciji kakvoj je. Novaca na svjetskom tržištu ima i sad ih treba privući na drugi način. I mislim da je upravo ovo model. Samo kažem, nemojmo pljuvat sami po sebi. Bit će vremena, doći će izborna kampanja. Moći ćemo lupati jedno po drugima. Ali ponavljam i tu se slažem sa svim kolegama itekako trebamo gledati da se ne dogodi bilo, bilo kakav maniverluk. I mislim da tu moramo biti svi jedinstveni. Jer na kraju krajeva to nam je i zadatak i zbog toga i jesmo izabrani u ovaj Visoki dom.
Zahvaljujem. Replika broj 2. uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Poštovani kolega Šuker odlučila sam vam replicirati s obzirom da ste se vi u svom izlaganju referirali na izlaganje kolege Stazića i moje. Ja imam dojam da vi niste baš jako dobro i pozorno slušali ono što smo govorili kolega Stazić i ja. Jer mi nismo ni u jednom trenutku rekli da klub SDP-a ili mi osobno nećemo prihvatiti ovaj prijedlog zakona. Čak štoviše ja bih mogla potpisati gotovo sve ono što ste vi rekli, samo se postavlja pitanje ako je doista točno da je to u interesu da se stvori određena pozitivna poduzetnička klima i otvori prostor za nove investicije zbog čega se ovaj zakon nije donio prije dvije godine. Jer ovako postoji doista jedno pitanje ne donose li se zakoni u Hrvatskoj upravo u trenutku kada odgovara to određenim interesima, zainteresiranim subjektima i slično. Pa i ja bih voljela da nam državni tajnik odgovori zbog čega nismo o ovom zakonu raspravljali prije dvije godine kada je donesen Zakon o koncesijama, jer tada bih mogla povjerovati da doista nam je u interesu da stvorimo jedno pozitivno okruženje, jedan okvir pravila za sve koji će vrijediti doista za sve zainteresirane koncesionare, investitore, zainteresirane subjekte. Ovako ja mislim da ostavlja se jedan isto dosta veliki prostor za sumnju da li je to doista takav interes ili je interes da se ipak nekome malo pomogne i da ga se pogura.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice Holy uopće nisam kad sam govorio mislio na vas i na kolegu Stazića. Dapače, kolegu Stazića sam dao za pravo za neke stvari. Mislim da iz svoje diskusije sam se složio sa nekim stvarima koje ste vi govorili. Vi dobro znate onaj dio koji je išao na koga je išao. Prema tome, zašto ne prije dvije godine? Pa upravo zbog toga što danas jedan veliki dio diskusije je bio na bazi nekog projekta koji je netko gurao, a za koji naprosto nije bilo financijskog opravdanja. Nemoguće ga je bilo isfinancirati. Dakle sve financijske institucije su govorile da će se to vrlo teško isfinancirati. Dakle ja sam zato na početku svog izlaganja rekao da ovaj zakon govori o nekakvim novim modelima financiranja određenih projekata u Republici Hrvatskoj. Isto sam tako rekao da trebamo itekako kontrolirati da taj posao bude transparentan, ali ako ćemo mi sad govoriti da je to naštimano za nekoga, onda kakvu mi poruku šaljemo u svijet, raspisali smo natječaj međunarodni za tender, za tvrtku koja će napraviti tender, temeljem koga će se definirati točno uvjeti za koncesiju, rekao sam također da Vlada još mora donijeti odluku da li će jedan dio te aerodromske djelatnosti, taj dio vjerojatno stajanku, uzletnu, sletnu stazu zadržati pod svojom kontrolom iz nacionalnih interesa, sigurnosti, na kraju krajeva nalaze se u blizini i dio hrvatskog zrakoplovstva, dakle to su stvari koje Vlada mora donijeti odluku. Ali ključna je stvar da tender bude jasan i transparentan, da svatko onaj tko da ponudu na tender zna za što daje ponudu, a ne da se sutra može dogoditi da netko kaže je u tenderu je ovako bilo ili nije bilo onako, kao što je na žalost bilo i za vrijeme vaše koalicijske vlasti i kasnije. Prema tome nemojmo sad izvlačiti to. Ja sam za to da gledamo što će biti sutra. I kažem ni u jednom trenutku moja rasprava nije išla niti na vas, niti na kolegu Stazića, jer dobro znam što ste rekli. Dapače, možda da je bilo više podataka, možda bi neke stvari izgledale drugačije, ali mislim da je ovo stvar koju trebamo podržati, i mislim da je ovo koncept u kojem bi se vjerojatno, mislim da nema nikakvog razloga da se SDP i HDZ usuglase da je to tako.
Hvala lijepa. Imamo dalje repliku, uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Kažete kolega Šuker zašto unaprijed upozoravati na nešto što se nije dogodilo, i zar se baš sve mora proglasiti kriminalom. Eto kolega Šuker dokle smo mi dogurali nakon dvije godine, nakon dva mandata ove Vlade, da se uistinu sve mora staviti pod … [[Ne razumije se.]] Nemojte govoriti da se unaprijed nije upozoravalo. Pa dajte se sjetite koliko smo puta prije dvije godine, prije tri godine upozoravali da izgradnja autocesta i cesta u Hrvatskoj je kriminal. Govorili ste nam da smo komunjare, da optužujemo, osuđujemo, sad se pokazalo da je. Sad se pokazala sklad gradnja, sad se pokazalo ovo. Dakle upozoravamo, došli smo dotle da pušemo na hladno. Shvatite da ljudi pušu na hladno nakon dva mandata ove Vlade. Razumite ih. Gledajte, kažete nije tisuću 100 ljudi uplašeno. Danas sam razgovaramo s predstavnicima sindikata zračne luke Zagreb, uplašeni su, tisuću 100 ljudi je uplašeno za svoju sudbinu. Ja ne kažem da će se njima nešto loše dogoditi, ne tvrdim. Ja bih volio da je sve ovo čisto, da ste vi u pravu. Volio bih da je tako. Pa da tamo umjesto tisuću 100 ljudi, kad se ovo sve realizira, radi 3 tisuće ljudi. Nitko sretniji od mene. I da imaju duplo veće plaće nego što imaju danas. Ali ti ljudi se boje, shvatite ih. Previše je negativnih iskustava je bilo. Pogotovo kad su u pitanju bila ulaganja. Ulaže se, onda se vidi da se pet put farba isti tunel, a ulaže se, gradi se. Nemojmo tako. Spominjali ste Croatia Airlines. Croatia Airlines trenutno nešto duguje zračnoj luci Zagreb. Kad dođe koncesionar ili plati, ili te tjeram u stečaj. To koncesionar neće durati neke dugove. I ovo dvije godine, dopustite mi samo još jednu rečenicu, jer pitanje je državnom tajniku postavio, koje sam zaboravio. Zbog čega nema vakacije u ovom zakonu? Zašto ovaj zakon stupa danom objave u Narodnim novinama? Pa čemu ta hitnja? Evo govorila je kolegica zašto nismo prije dvije godine, a sad nemamo ni 8 dana vremena za uobičajenu vakaciju, nego posve neobično.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Stazić, ja sam isto mogao početi nabrajati neke stvari, međutim mislim da to nas sve skupa neće dovesti nigdje. Jedni drugima možemo predbacivati koliko god hoćemo, međutim isto tako moramo vjerovati u pravnu državu, i kad bude pravomoćna presuda da možemo govoriti o nekim stvarima. Druga stvar, kolega Stazić vi dobro znate da kad država ili grad osnuje poduzeće, i kad nekakvim odlukama to poduzeće vrši nekakve radnje za dobrobit građana, a zna se da će se ostvariti gubitak onda vlasnik na određeni način mora pokriti taj gubitak. Prema tome Croatia Airlines sigurno izvan turističke sezone leti neke linije koje pitanje da li imaju ekonomsku opravdanost. Prema tome, s obzirom da država neće biti opterećena s nekim stvarima moći će Croatia Airlinesu dati potporu, sukladno Zakonu o potporama, dakle ništa ispod žita, jer mi smo u međuvremenu i Zakon o potporama uskladili sa europskim zakonodavstvom, i reći mi hoćemo da Croatia Airlines ima toliko i toliko linija prema Dubrovniku, toliko i toliko linija prema Puli, toliko i toliko linija prema šta ja znam Splitu, ako ostvari gubitak to će pokriti država. Prema tome na takav način, jer ova priča ovaj nije platio ovome zbog ovoga ili onoga, pa to je priča koja nas vodi u nered, i to je upravo ono što želimo spriječiti. Jer ako netko ne plati nekome zbog ovoga ili onoga zato što mu je rekao netko šta napravi, pa to je upravo ono kolega Stazić o čemu vi govorite, što nas dovodi u poziciju da netko napravi marifetluk. Od toga želimo pobjeći. Od toga želimo pobjeći, jer vi ste upravo rekli nešto ovako, a istovremeno ste rekli da se nešto događa ovako ili onako. Dakle i mislim da ćemo se opet zajedno naći na tom cilju. Nema potrebe da netko nekome nešto oprašta. Čist računa mora biti, bez obzira tko bio vlasnik. I kad mi počnemo to na takav način poimati, kad se bude to transparentno vidjelo kroz proračun, onda će svima biti lakše.
Zahvaljujem. I sada imamo repliku, uvažena zastupnica Tatjana Šimac Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine Šuker, ja ne mogu ispraviti nikakav krivi navod, nego dapače izrekli ste istinu. A istina je bila da bi bili odsječeni u Dubrovniku da nije zračne luke. To je točno. Nemamo autocestu, nemamo brzu cestu. To je istina, jer je ta istina vidljiva iz izvještaja autocesta. Ta istina je vidljiva iz proračuna. Ta istina je vidljiva iz kriminala koji je napravljen u autocestama, jer da nije toga bilo, sigurno bi bilo i drugih rješenja osim zračne luke za Dubrovnik. Međutim jučer nam je gospođa Kosor rekla, dala velika obećanja za Dubrovnik, i da je to u tijeku, da će to biti, ali isto tako, znači ta infrastruktura, međutim isto tako je naglasila da se pronalaze načini. U to vrijeme kamen temeljac na Osojniku je prekriven, zarastao je korovom, i ja se bojim da ćemo mi moći napraviti muzej kamena temeljaca. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ja sam vam pustio da govorite do kraja, ali zaista nema nikakve veze sa temom. Oprostite, nemojmo to tako raditi. Daj držimo se teme. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Meni je bilo drago da sam mogao sa kolegicom Holy i kolegom Stazić replicirati, jer smo razmijenili mišljenja koja u principu vode u istom smjeru. Nije mi jasno što vam je trebala ova diskusija. Sad ću vam ja odgovoriti na isti način. Možda da niste onu zemlju trgovali grad Dubrovnik na način kak je. Možda da niste trgovali sa nekim drugim zemljama, možda da ste podržali jako svom snagom izgradnju Pelješkog mosta možda bi ova priča što se tiče autoceste bila drugačija. Kolegice, mislim da nas ovakva rasprava neće dovesti nikamo. Ni SDP ni HDZ. Prema tome, žao mi je ali sam vam odgovorio samo da vidite kak to ružno zgleda. Ja i kolega Stazić smo se ne jedanput u ovih 10 godina prepucavali, ali isto tako mislim da rasprava vodi nečemu dobrom može biti konzistentna. Prema tome neću vam više replicirati, ali morao sam vam reći ovo iz razloga da vidite da svaka priča ima dva kraja i da svaka batina ima dva kraja. Prema tome možemo vaditi koliko god hoćemo.
Zahvaljujem. I završava ovu seriju replika uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Šuker lijepo ste govorili o stvaranju povoljne poduzetničke klime i rekli ste vrlo jasno da je nečinjenje najopasnije. A stara kineska poslovica kaže da uvijek ako ne želiš nešto učiniti da ćeš naći razlog da to ne učiniš. Meni se čini da naši kolege sa lijeve strane uvijek neki razlog nalaze da nije ovo ili ono ne valja. Ali pustimo, možda je to smisao oporbe, ali jedna je stvar, pustimo to na stranu, ali jedna je stvar tu se provlači opasna, kad se govori da se tu stvaraju onima povoljni uvjeti koji imaju žnjore. To je vrlo ružno za čuti i vrlo opasno. Ja sam to čuo iz rasprave. Vrlo ružno i opasno je za one potencijalne koji dolaze. Mislim da je to vrlo jasno. A drugo, jedan kolega ide čak i dalje, on bi želio u zakonu vidjeti ovo ili ono. Nije zakon literarni uradak niti pozdravi, želje i poruke. Zakon je stvaranje okvira da bi moglo se doći ulagači, da bi se stvorio optimizam, a ne plašiti ljude i one koji su eventualno glede posla ili potencijalni ulagači. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo kolega Milinković. Najgora stvar bi bila da stvar ostane ovakva kakva je sad. Mislim da bi to bila najveća tragedija za sve nas. A rasprava nažalost ide u tom smjeru,ne. Prema tome, kolega Milinković, nekima je očigledno u interesu da se ništa ne napravi. Po onom sistemu čim gore tim bolje. Međutim, mi kao stranka imamo jedan drugačiji slogan.
Zahvaljujem. Time smo iscrpili rasprave. Želi li predstavnik predlagatelja završno? Da. Uvaženi Danijel Mileta, državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče Sabora, poštovane kolegice i kolege. … [[Upadica se ne razumije.]] Potpredsjedniče Sabora, ispričavam se. Možda je to i, nemam kondicije dovoljno da budem ovdje dosta vremena pa onda vjerojatno je to i razlog zašto sam i pogriješio u tituli. Ne znam da li sam rekao u početku da smo prihvatili amandman saborskog Odbora za zakonodavstvo, dakle da to potvrdimo. E, sad bih htio na par konkretnih pitanja koje su kolega Stazić, odnosno saborski zastupnik Stazić i saborska zastupnica Holy uputili na ime državnog tajnika. Prvo pitanje bilo je zašto se čekalo 2 godine? Čekalo se 2 godine jer se smatralo da postojeći zakon dovoljno dobro pokriva dakle Zakon o koncesijama dovoljno dobro pokriva područje koncesija općenito i da će biti dovoljno dobar kad se jednog dana budu zračne luke davale u koncesije. U ljeto ove godine donesena je odluka Vlade da se novi putnički terminal Zračne luke Zagreb gradi po principu koncesije. Kad se osnovalo povjerenstvo, kad se krenulo korak dalje ustanovilo se da možda ne bi bilo dobro isključivo po Zakonu o koncesijama, odnosno po njegovim općim dijelovima krenuti još korak dalje, da to ne bi bilo dovoljno transparentno, da bi to otvaralo prostore za nekakva dodatna tumačenja i mišljenja. A mi, jednostavno htjeli smo to izbjeći. Zbog toga je ovaj zakon išao sad, a ne prije 2 godine. Dakle, otišlo se jednostavno korak dalje. Zašto je po hitnom postupku, dakle odnosno zašto nije rok 8 dana nego stupa na snagu danom objave u "Narodnim novinama"? Zato što se rječnikom projektnih menadžera ovaj korak, dakle donošenje ovog zakona nalazi na kritičnom putu. Dakle, to je termin projektnih menadžera i ništa nije kritično, gdje se doslovno čeka na donošenje ovoga zakona kako bi se krenulo u praktički prvu objavu, odnosno pretkvalifikacijski natječaj. Zbog toga ide, ovih 8 dana je smatra se vrijeme je novac, želimo čim prije da imamo nekakve investitore da taj projekt krene i jednostavno iz te silne želje išli smo da ide na danom stupanja na snagu, a ne 8 dana po objavi. I to je uglavnom sve što se tiče teme ovoga zakona. Dosta vremena se ovdje utrošilo na poslovanje trgovačkog društva Zračna luka Zagreb što smatram, moje osobno mišljenje je da možda nije baš tema za ovu ovdje raspravu jer je odluka da se ide po koncesiji donesena na ljeto, ovdje se otvara mogućnost kao što je rekao saborski zastupnik Šuker za novi model financiranja zračnih luka. Dakle, razvoja i upravljanja zračnim lukama. Dakle, isključivo se radi o novom modelu financiranja. A to što je okidač da bi to išlo sad po hitnom postupku i da bi se donijelo ovako brzo bila Zračna luka Zagreb to je slobodno ću reći možda drugi par cipela. Ovaj zakon jednako dobro pokriva i Zračnu luku Rijeka gdje u zadnje vrijeme se dosta čuje iz usta lokalne samouprave o tome da bi se htjelo po tom modelu, po modelu koncesije, i nešto napraviti sa Zračnom lukom Rijeka. Što se tiče sada, sve što sam dosad rekao je ustvari vezano za ovaj zakon. Ovo što dalje mogu govoriti može biti vezano isključivo uz trgovačko društvo Zračna luka Zagreb d.o.o. ili trgovačko društvo Croatia Airlines d.d. Ja ne znam koliko je to tema
To nije tema i molim vas govorite o zakonu za koji ste ovdje.
Ali, to naglašavam jer je dobar dio saborske rasprave se potrošio upravo na tematiku poslovanja određenih trgovačkih društava, a ne na sam smisao ovoga zakona, odnosno njegovog dijela koji se odnosi na novi model financiranja zračnih luka. Ja kao državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture sam na raspolaganju svim saborskim zastupnicima koji imaju pitanja iz područja općenito prometa, a pogotovo zračnog prometa u RH, odnosno poslovanja trgovačkih društava pa i ovoga projekta koji je bio osnovni okidač da se ide po brzome postupku. Dakle, ja nikad nisam rekao da je ovo samo i isključivo radi Zračne luke Zagreb nego da je se ubrzalo s ovim radi projekta novog putničkog terminala Zračne luke Zagreb. Eto, čini mi se da sam sve što sam zapisao i rekao. Eto, hvala lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu i glasovat ćemo kada se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zračnim lukama, bio je hitni postupak, P.Z. br. 702. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane te se o njima ne glasuje jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona sukladno članku 169. Poslovnika. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zračnim lukama. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 98 glasova za, ništa suzdržanih i 1 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Sada predlažem da se točka 8., točka 9., točka 10. i točka 12. radi se o Konačnom prijedlogu Zakona o potvrđivanju Svjetske poštanske konvencije sa završnim protokolom, praktički da ne čitam sve naslove odnosi se ista tematika. Da li netko od nazočnih ovdje ima protiv toga objedinjavanja? Nema. Prema tome konstatiram da smo objedinili te 4 točke. Idemo dalje raditi, a to je 8. Prijedlog Zakona o potvrđivanju Svjetske poštanske konvencije sa završnim protokolom, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 684 8. Prijedlog Zakona o potvrđivanju prvog dodatnog protokola uz opća pravila Svjetske poštanske unije, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 685 8. Prijedlog Zakona o potvrđivanju osmog dodatnog protokola uz Ustav Svjetske poštanske unije, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 686 12. Prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o poštanskim uslugama plaćanja, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 687 Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prilikom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovi zakonski prijedlozi rasprave u hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pomorstvo, promet i veze. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Danijel Mileta državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture. Izvolite.
Dakle, evo ponovno mene. Na zadnjem Svjetskom poštanskom kongresu održanom 2008. godine u Ženevi prihvaćena su 4 akta Svjetske poštanske unije i to su upravo 4 akta koje je cijenjeni potpredsjednik Sabora i pročitao, te je te akte potvrditi odnosno ratificirati kako bi RH mogla postati strankom tih međunarodnih ugovora. Svjetska poštanska unija, ona je utemeljena 1874. godine s ciljem osiguranja načela slobodnog prometa poštanskih pošiljaka te uklanjanja granica i prepreka koje su sprečavale tijek i rast međunarodnog poštanskog prometa. Svjetska poštanska unija je 1948. godine postala specijalizirana ustanova UN-a, njezino sjedište je u Bernu u Švicarskoj, a danas broji 191 članicu, a RH je postala punopravnom članicom Unije 20. srpnja 1992. godine. Danas Svjetska poštanska unija predstavlja glavni forum za suradnju svih suradnika poštanskog sektora s ulogom savjetovanja, posredovanja, povezivanja, te pružanja tehničke pomoći kao i sa zadaćom utvrđivanja pravila za međunarodnu razmjenu poštanskih pošiljaka, donošenja preporuka za poticanje razvoja poštanskog prometa i poboljšanje kakvoće poštanskih usluga. Temeljni akti Svjetske poštanske unije kao njihove izmjene i dopune osvajaju se na Svjetskom poštanskom kongresu koji praktički predstavlja vrhovno tijelo Svjetske poštanske unije i na kojem se svake 4 godine okupljaju opunomoćeni svi predstavnici svih država članica. Mi smo upravo 4 akta Svjetske poštanske unije su pred vama i da bi RH mogla postati strankom tih međunarodnih političkih ugovora sukladno članku 141. Ustava potrebno je da Sabor potvrdi ova 4 ugovora. Ja mogu ukratko i reći za svaki od tih ugovora o čemu se radi. Prvi je Prijedlog Zakona o potvrđivanju Svjetske poštanske konvencije sa završnim protokolom. Svjetska poštanska konvencija za završnim protokolom jedan je od temeljnih međunarodno pravnih instrumenata Svjetske poštanske unije koji je obvezujući za sve države članice. Svjetska poštanska konvencija sadrži pravila koja se primjenjuju i važe za sve međunarodne poštanske usluge kao i odredbe u svezi s uslugama za pismovne pošiljke i poštanske pakete. Završni protokol uz Svjetsku poštansku konvenciju sadrži rezerve na taj međunarodni ugovor. Od novina koje su tu implementirane tu je uvođenje novih pojmova od kojih je najznačajniji pojam imenovanje operatora. Tu je dopuna odredaba pristupu domaćim uslugama i to je dopuna odredaba o terminalnoj naknadi. Što se tiče nacrta prijedloga Zakona o potvrđivanju prvog dodatnog protokola uz opća pravila Svjetske poštanske unije, on sadrži odredbe koje osiguravaju primjenu Ustava Svjetske poštanske unije i sam rad Unije te se tu ne mogu stavljati nikakve rezerve na ta pravila. Od nekakvih izmjena i dopuna najvažniji tu se odnose nekakve novine na rad Svjetskog poštanskog kongresa, sastav rad i sastanke upravnog vijeća dakle nekakve procedure. Na obveze generalnog direktora međunarodnog ureda, na postupak arbitraže, na određivanje i regulaciju troškova Unije i postupke podnošenja prijedloga Svjetskom poštanskom kongresu. Što se tiče trećeg, to je nacrt prijedloga Zakona o potvrđivanju osmog dodatnog protokola uz Ustav Svjetske poštanske unije. Ustav je što je i logično temeljni akt Svjetske poštanske unije koja sadrži sva temeljna pravila Unije. Na njega se također ne mogu stavljati nikakve rezerve. Od najznačajnijih izmjena i dopuna koje se nalaze pred vama, tu su uvođenje pojma imenovanog operatora kao što je to bilo i u potvrđivanju Svjetske poštanske konvencije, tu su također odredbe o arbitraži, tu su odredbe o aktima Svjetske poštanske unije i odredbe o pristupanju Svjetskoj poštanskoj uniji. I na kraju nacrt Prijedloga Zakona o potvrđivanju Sporazuma o poštanskim uslugama plaćanja. Sporazum iz 2008. godine koji je tu pred vama. Njime se osigurava provedba sigurne i dostupne poštanske usluge plaćanja prilagođene najvećem broj korisnika na temelju sustava koji omogućuje interoperabilnost mreža imenovanih operatora. Na temelju ovog sporazuma imenovani operatori poduzimaju mjere u vezi s ispunjavanjem svojih obveza, a koji proizlaze iz domaćeg i međunarodnog zakonodavstva, a odnose se na suzbijanje pranja novca, na nefinanciranje terorizma i financijskog kriminala. Imenovani operatori moraju sukladno ovome nacrtu obavijestiti nadležna državna tijela o sumnjivim transakcijama. I to bi uglavnom bilo to, uz naznaku da sukladno članku 141. Ustava se predlaže da ovaj međunarodni ugovor, odnosno ova četiri međunarodna ugovora da se potvrde zakonom. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim nema zainteresiranih odbora. Dobro. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Josip Salapić. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama su četiri međunarodna sporazuma Prijedloga zakona Svjetske poštanske unije koji kao takvi da bi postali dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske trebaju proći predviđenu zakonsku proceduru sukladno Ustavu Republike Hrvatske. Državni tajnik je rekao zašto je došlo do ovih prijedloga zakona. Naime, Republika Hrvatska je potpisnica više međunarodnih sporazuma Svjetske poštanske unije. Sukladno nekim promjenama, izmjenama i dopunama Svjetske poštanske konvencije pred nama su ova četiri međunarodna sporazuma, prije svega potvrđivanje Svjetske poštanske konvencije sa završnim protokolom, potvrđivanje prvog dodatnog protokola za opća pravila Svjetske poštanske unije, Prijedlog zakona o potvrđivanju Osmog dodatnog protokola uz Ustav Svjetske poštanske unije te Prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o poštanskim uslugama plaćanja. S obzirom da postoji posebni interes Republike Hrvatske da navedeni međunarodni sporazumi postanu što prije dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske postoji dakle opravdanost da se ovi međunarodni sporazumi, odnosno ovi prijedlozi zakona donesu po hitnom postupku ovdje u Hrvatskom saboru. Ne bih ponavljao ono što je gospodin državni tajnik rekao koje su to izmjene i dopune jer smo čuli u njegovom izlaganju. Bitno je da ovi međunarodni sporazumi Svjetske poštanske unije, s obzirom da smo od '92. potpisnica Međunarodnog sporazuma o Svjetskom poštanskoj uniji koju čine 191 država svijeta i Republika Hrvatska dakle ima obvezu da potvrdi ove međunarodne sporazume. I kao što sam rekao i kao što smo čuli izlaganje državnoga tajnika, postoji potreba da navedene promjene, izmjene i dopune prijedloga zakona i Ustava Svjetske poštanske unije postanu što prije i dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Sve predložene prijedloge zakona klub Hrvatske demokratske zajednice prihvaća i glasat će za njegovo usvajanje u Hrvatskom saboru. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a, HSU-a uvažena zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo budući smo od državnog tajnika imali iscrpno uvodno izlaganje sa svim bitnim elementima koje nose ova četiri zakona ja ću onda samo reći da će klub HNS-a, HSU-a prihvatiti sva četiri prijedloge, ali ću priupitati nešto. U sva četiri prijedloga zakona piše stupanje na snagu 1. siječnja 2010. godine. O čemu se tu radi, što se tu dogodilo, danas je 27. siječnja 2011. godine pa me to zbunjuje. Problematika je kaže se isto u dokumentima sročena u Ženevi 2008. godine. Što se čekalo do danas i molila bih objašnjenje ovog podatka u sva četiri primjerka predloženog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Time smo zaključili raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je na redu uvaženi zastupnik Niko Rebić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Na klupe smo dobili set zakona, odnosno četiri zakona koji su usvojeni na Kongresu Unije u Ženevi koji se bave zapravo poštanskom problematikom i mislim da je jako dobro da idu u paketu radi efikasnosti. To su Zakon o potvrđivanju Svjetske poštanske konvencije, Zakon o potvrđivanju Prvog dodatnog protokola iz općih pravila Svjetske poštanske agencije, Zakon o potvrđivanju Osmog dodatnog protokola uz Ustav Svjetske poštanske unije i Zakon o potvrđivanju Sporazuma o poštanskim uslugama plaćanja. Ono je zajedničko za sva četiri prijedloga zakona, da su s obzirom na prirodu postupka potvrđivanja međunarodnih ugovora kojima država i formalno izražava spremnost da bude vezana predmetnom problematikom. Ali isto tako u ovoj fazi pošto nije moguće mijenjati tekst mislim da je važno naglasiti da je Republika Hrvatska još 1992. godine kod generalnog direktora međunarodnog ureda položila svoju ispravu o pristupu uniji i temeljnim aktima i od te 1992 godine zapravo punopravna članica. Dakle, Svjetska poštanska unija osnovana je 1874. s ciljem razvoja komunikacija između država, s ciljem efikasnih pružanja poštanskih usluga kao i doprinosa pri postizanju ciljeva međunarodne suradnje na kulturnom, socijalnom i gospodarskom polju. Ovim prijedlogom zakona Svjetska poštanska konvencija sa završnim protokolom uvodi odredbe, a najvažnije su uvođenje novih pojmova, izmjena i dopune postojećih pojmova, dopuna odredaba o nedopuštenim pošiljkama i dopunama odredbi o pristupu domaćim uslugama i dopuna odredaba o terminalnoj naknadi. Kao najvažniji pojam koji se uvodi to je imenovani operater. Imenovani operater može biti bilo koja vladina ili nevladin subjekt kojeg je službeno imenovala država članica kako bi obavljao poštanski promet i ispunjavao odgovarajuće obveze koje proizlaze iz akata unije na njezinom području. Ovim prijedlogom dopunjuju se odredbe o nedopuštenim pošiljkama, kao zabrana predmeta kojim svojim prirodnim pakiranjem, dakle zabrane koje se odnose na eksplozivne predmete itd. O dopunama odredbi u pristupu domaćim uslugama propisuje se da svaki imenovani operater je dužan omogućiti drugim operaterima sve poštarine, odredbe i uvjete koje nudi u domaćem prometu pod istim uvjetima. Nadalje, imenovani operater održava u prijelaznom sustavu mogu onemogućiti drugim operaterima primjenu domaćih uvjeta i to ograničenom broju na uzajamnoj osnovi tijekom probnog razdoblja od dvije godine. Ono o terminalnim nakladama temelji se na otvaranju kakvoći usluga u državi odredišta. Vijeće za poštansku operativu ovlašteno je mijenjati iznose naknada radi poticanja sudjelovanja u sustavu praćenja, te nagrađivanja imenovanih operatera za postizanje zadanih ciljeva kakvoće kao što može odrediti kazne u slučaju nedovoljne kvalitete. Nakon svega navedenog a uzimajući u obzir značaj izmjena dopuna Svjetske poštanske konvencije smatram da je interes Republike Hrvatske da što prije postane strankom tog međunarodnog kao i strankom svih četiriju ovih zakona koja danas usvajamo. Zato ću podržati donošenje ovih zakona po hitnom postupku. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Živko Nenadić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, budući smo objedinili ova 4 prijedloga zakona ja ću isto nastojati ne ponavljati se, a možda samo nekoliko odrednica koje ja smatram da je bitno naglasiti, a dakako da će ih sve, sva četiri ova prijedloga zakona trebati podržati, da je to nužno. Dakle, u ovom prvom prijedlogu Svjetske poštanske konvencije mislim da je vrlo važno naglasiti članak 3. koji kaže da su države članice dužne osigurati da svi korisnici usluga uživaju pravo na univerzalne poštanske usluge koje uključuju stalno pružanje kvalitetnih osnovnih poštanskih usluga svim korisnicima na cijelom državnom teritoriju područja država članica po pristojnim cijenama. Smatram da je to vrlo bitno i u tom isto se navode i odredbe za funkcioniranje poštanskih usluga od slobode provoza, vlasništva nad pošiljkama, prekršajima, dodatnim uslugama, nova tehnologija zahtjeva i elektroničke pošiljke itd. Dakle, to je čini mi se nekako najvažnije. U ovom dodatnom protokolu uz opća pravila Svjetske poštanske usluge on nije toliko zanimljiv za javnost, pa ne toliko ni za nas jer samo govori o načinu funkcioniranja samog Kongresa, pa tu ne bih ništa baš isticao posebno. U P.Z. br. 686 osmog dodatnog protokola uz Ustav Svjetske poštanske unije ovdje pored izmjene i dopune Ustava možda su najvažniji ovo što je i državni tajnik spomenuo uvođenje novih pojmova kao imenovani operator. Ali i izmjene i dopune postojećih pojmova, odredbi o pristupanju Uniju, arbitraži i sličnim stvarima. I ovo četvrto, P.Z. 687. Sporazum o poštanskim uslugama plaćanja. Ovim sporazumom osigurava se provedba sigurne i dostupne poštanske usluge plaćanja prilagođene najvećem broju korisnika temeljem sustava koji omogućava inter operabilnost mreža imenovanih operatora. Dakle, svaka država članica mora na svom području osigurati najmanje jednu od poštanskih usluga plaćanja ili poštansku uputnicu, nalog za isplatu, nalog za uplatu ili prijenos putem pošte. I ovdje također ističem da sukladno novim tehnološkim postignućima sporazum sadrži i načelo elektroničke razmjene podataka. I budući doista Republika Hrvatska želi čim prije postati strankom ovih međunarodnih ugovora treba ih i čim prije prihvatiti. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivan Bogović. Izvolite.
Gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Na samom početku izrazit ću svoj stav da podržavam sva četiri predložena zakona i vjerujem da su predloženim zakonima obuhvaćene sve odredbe koje će zasigurno podići razinu kvalitete poštanskih usluga, a vjerujem i prihode domaćih operatora preko terminalne naknade i plaćanja poštanskih usluga. Obzirom da je manje više sve već rečeno o zakonima ja bih se osvrnuo samo na članak 3. Svjetske poštanske konvencije koji kaže u cilju pridržavanja jedinstvenog poštanskog područja Unije države članice dužne su osigurati da svi korisnici usluga uživaju pravo na univerzalne poštanske usluge koje uključuju stalno pružanje kvalitetnih osnovnih poštanskih usluga svim korisnicima na cijelom državnom području država članica po pristupačnim cijenama. Možda u urbanim i velikim sredinama toliko to i nije izraženo koliko u manjim ili rijetko naseljenim sredinama pogotovo uvođenjem novih elektronskih načina komunikacija. Poštanski uredi su smanjili obim posla i samim tim smanjenjem obima posla neki od poštanskih ureda se i zatvaraju, a neki smanjuju ili skraćuju svoje radno vrijeme. Ja vjerujem da će se usvajanjem i ovih zakona omogućiti da poštanski uredi ili operatori domaći ostvare značajnije prihode kako bi mogli zadržati rad ureda, poštanskih ureda koji trenutno rade po malim sredinama, gradovima i općinama. A ako i ne da će se iznaći načina i mogućnosti za sredstva kojima će se osigurati njihov rad kako bi sukladno članku 3. navedene Konvencije svi imali jednaka prava i isti pristup i poštanskim uslugama. U vjeri da će se to i održati, da će se realizirati. Dakle, još jednom dajem punu potporu usvajanju sva četiri predložena zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture Daniel Mileta. Izvolite.
Hvala lijepa. Dakle, bilo je jedno pitanje. Spominje se datum 1.1.2010. godine kada je ugovor stupio na snagu. Da, međunarodni ugovor je stupio na snagu 1.1.2010. godine. No, da bi on došao u obliku ovakvome kakav je sad na vaše klupe potrebno je određeno vrijeme, potrebno je određene korake napraviti i to je jedini razlog zašto je sada na ratifikaciji. Inače, Hrvatska nije imala rok da bi ratificirala ovaj, odnosno ova četiri sporazuma. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu o točkama 8., 9., 10. i 12.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Svjetske poštanske konvencije sa završnim protokolom, bio je hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 684. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Svjetske poštanske konvencije sa završnim protokolom. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen jednoglasno sa 97 glasova.
Prelazimo na sljedeću točku – 11. Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu, s konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 697 Predlagatelj Vlada. Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja dostavila je prethodno obvezujuće mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pomorstvo, promet i veze. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture, kapetan Mario Babić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Sabora, dame i gospodo zastupnici. Dopustite da kažem nekoliko riječi o javnom obalnom linijskom prijevozu. Javni prijevoz putnika i vozila između hrvatskih otoka i obale obavlja se na 53 linije sa 77 brodova u 80% vlasništvu Jadrolinije. Tijekom 2010. godine prevezeno je 11 milijuna i 500 tisuća putnika, i 2 milijuna i 600 tisuća vozila. Ohrabruje da u 2010. godini bilježimo blagi porast u broju prevezenih putnika, i zaustavljena stagnacija, odnosno padanje prometa vozila. To nam na neki način potvrđuje da je u ovom dijelu Hrvatske kriza prolazi ili je prošla. Trenutačno Jadrolinija obavlja 88% prometa, u prošloj godini izgrađena su dva nova broda, izgrađene su četiri nove trajektne rampe. Ono što posebno želim naglasiti, a to je da u 2010. godini nisu imali pomorskih nezgoda, nije Bogu hvala bilo ni poginulih, ni ranjenih u javnom obalnom linijskom prijevozu, pa i ovim putem koristim priliku da se zahvalim zapovjednicima i posadama hrvatskih brodova. Dva su razloga zašto smo predložili izmjene i dopune Zakona o javnom obalnom linijskom prijevozu. Prvi je usklađenje sa dozvolom koji smo dobili od Europske unije. Naime uredbom Vijeća Europe iz 1992. godine u teritorijalnom moru bilo koje države članice Europske unije javni obalni prijevoz, odnosno kabotažu mogu obavljati svi brodovi bilo koje države članice Europske unije. Mi smo u tijeku pregovaranja zamolili da se za Republiku Hrvatsku na određeno vrijeme odgodi primjena ove uredbe, kako bi na taj način za još neko vrijeme zaštitili brodare hrvatske državne pripadnosti. I zaista dobili smo odgodu od Europske unije, na način da se kabotaža za brodove hrvatske državne pripadnosti dopušta do 31. prosinca 2016. godine. Ova odluka Europske unije ohrabruje jer potvrđuje da ako se uporno kuca na vrata, ako se argumentirano dokazuje da se primjedbe uvažavaju. I upravo ovu odluku Europske unije implementirali smo u prijedlogu izmjena i dopuna zakona. Drugi razlog zbog kojeg mijenjamo zakon jest taj što je 31.3.2011. godine bio krajnji rok do kada je trebalo raspisati natječaj za preostale trajektne linije. Svjesno nismo raspisali natječaj, kako bi implementirali ovu odluku Europske unije, i drugi razlog kako bi još neko vrijeme omogućili nacionalnom brodaru Jadroliniji da ima ekskluzivitet u obavljanju javnog linijskog prijevoza, i kako bi na taj način pripremili bolje za vrijeme kada dođe i kad se kabotaža otvori za sve države Europske unije. Slijedom iznesenog, molim vas da prihvatite ovaj prijedlog izmjena zakona, i usput želim naglasiti da prihvaćamo amandman Odbora za zakonodavstvo. Hvala vam lijepa.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pomorstvo, promet i veze? Ne. Otvaram raspravu. Klub HDZ-a, gospodin zastupnik Gari Cappelli. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pa kao što je državni tajnik dakle rekao u svom uvodnom izlaganju, vrlo vrijedan i bitan prijedlog zakona o izmjeni i dopunama Zakona o prijevozu linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu, dakle s konačnim prijedlogom zakona. Samim tim da je u ovom trenutku od ukupno 56 državnih linija koncesionirano ukupno 18 državnih linija, od čega 14 brzobrodskih, 3 brodske i jedna trajektna linija, dakle kao što vidimo nekoncesioniranih državnih linija ostalo je ukupno 38. Pa itekako je važnost ovog zakona da na neki način je, koji je u biti implementacija europske uredbe o kabotaži, kojom smo mi na neki način uspjeli produžiti rok za koncesiju, zaštititi domaćeg brodara, ako samo spomenemo da 88% prometa na, dakle na linijskom prijevozu pokriva Jadrolinija sa svojih 57 brodova, koja je prevezla negdje skoro 10 milijuna putnika, oko 2 i pol tisuće vozila, da je u Jadroliniji negdje oko tisuću i 300 pomoraca i još negdje oko 300 zaposlenih, da Jadrolinija pokriva 3 međunarodne, 28 trajektnih, 7 katamaranskih, 3 brodske linije i jednu dužu obalnu, sasvim je dovoljno da se kaže koliko je bitan ovaj zakon, dakle koji na neki način daje mogućnost najvećem našem nacionalnom brodaru da se pripremi za tržišnu utakmicu zajedno sa zemljama Europske unije, a to je da se ovaj rok produžava, dakle da do kraja 2016. se pripremi, a dokaz je da to naš nacionalni brodar je itekako već i sad dokazao da ide u tom smjeru, da sa ovih par godina sa obnovom flote je i u mogućnosti da dočeka 2016. kad će biti omogućena kabotaža da se na taj način predstavi i u tržišnoj utakmici što kvalitetnije. Isto tako bitno je reći da je odgoda kabotaže za turističke brodove do 31.12.2014., a da jedino što nije uspjelo a to je kabotažno tegljenje, nije dobilo odgodu, međutim kabotažno tegljenje znamo da je na neki način i pod koncesijom, tako da na neki način je i zaštićeno samom koncesijom koju obavlja u određenoj luci. Dakle, isto tako je bitno reći da je odredba u skladu sa novim Zakonom o financijskoj odgovornosti koju je ovaj Sabor prihvatio pa s time je i usklađuje se i sa tim dijelom. Dakle, bitno je reći da donošenjem ovog zakona produljuje se rok dodjela koncesije za 2 godine čime se utvrđuje obveza dakle raspisivanja natječaja do travnja 2013. godine te se i utvrđuju rokovi važenja ugovora, a sve dakle u skladu sa pregovaračkim stajalištem. I smatram da treba dat itekakvu potporu ovom prijedlogu zakona u izmjenama, dakle i dopunama Zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu s konačnim prijedlogom zakona jer on će itekako zaštiti nacionalnog prijevoznika koji znamo sami u najtežim vremenima je plovio na nerentabilnim linijama, znamo da i danas imamo linije gdje dnevno koji put imamo i jedan ili dva putnika. Imamo trajektne linije na kojima u večernjim zadnjim satima koji put nema niti jednog vozila niti jednog putnika. Pa stoga treba nacionalnog brodara pripremiti kvalitetno za tržišnu utakmicu krajem 2016. pa u ime kluba HDZ-a dajemo punu potporu ovom prijedlogu zakona. Hvala.
Hvala. Klub SDP-a, gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Klub SDP-a podržat će ove izmjene zakona. Posebno što se odnose i na naše preuzete obveze ili dobivene nekakva prava u pristupnim pregovorima, posebno što se tiče dakle koncesija, raspisivanja natječaja i tome slično. Želio bih ipak reći nekoliko riječi o stanju prometne povezanosti otoka koje su ustvari najviše tiče cjelokupni ovaj zakon. Dakle, vrlo je jasno da ništa na ovom svijetu nije besplatno pa tako niti standard povezanosti hrvatskih otoka sa kopnom ili povezivanje otoka međusobno. I činjenica je da hrvatski porezni obveznici izdvajaju novce u proračun iz kojega se dakle jednim dobrim dijelom i financiraju ove linije i posebno najviše ustvari i ove linije koje nisu rentabilne, ali koje su potrebne zato da bi se svaki dio RH imao kakvu takvu šansu za razvoj pa tako i najudaljeniji otoci. Zadatak je države da svojom politikom omogući svim dijelovima RH da se građani koji tamo žive, koji tamo žele živjeti ili koji tamo borave u manjem ili većem vremenskom periodu osjećaju dakle ne puno zakinuti zato što se nalaze na otocima. I u tom smislu moram reći da je vidljiv napredak posljednjih godina, odnosno početkom od 2000. pa do evo do 2009. dok nije došla kriza pa je to malo stagniralo, da je vidljiv napredak u prometnoj povezanosti otoka, da je vidljiv napredak i u standardu prijevoza, u kvaliteti brodova, u brzini povezanosti i da bi bilo dobro da kada se bude štedjelo na nečemu da to bude zadnja stavka na kojoj će se štedjeti. Držim da je odgoda izgradnje neke škole ili obnove neke luke ukoliko baš nije nužno da se uopće može tamo pristajati nema takav utjecaj na standard stanovništva na otocima kao što bi imalo ukidanje ili promjena voznog reda jedne trajektne linije. Oni koji žive na otocima znaju koliko je ustvari koliko je život vrlo često podređen trajektnim linijama. Tako i osobno, kad dođem doma nikad ne kažem sat kad sam došao doma nego kažem došao sam s tim i tim trajektom i onda se otprilike sve zna. Postoji određeno nezadovoljstvo otočana s otoka Hvara razinom povezanosti u posljednje dvije godine zbog ukidanja jednog polaska. Dakle, nema više 4 nego 3 linije dnevno i nažalost to je u dijelu Splitsko-dalmatinske županije jedina linija koja je ukinuta kad je bila ona racionalizacija koja je bila nužna zbog jednostavno smanjenja izdvajanja u proračunu i mislim da je dobro to još jednom napomenuti. Dakle, da bi bilo dobro da se u postojećim resursima pronađe mogućnost da se ta jedna trajektna linija vrati. Češćim boravkom na otoku Hvaru ustvari vidio sam značajnu razliku između povezanosti recimo otoka Brača i otoka Hvara s kopnom i mislim da bi tu trebalo omogućiti i vratiti se na stanje iz 2009. godine. Također, otočani vrlo često, a dakle posebno oni koji se bave turizmom napominju neprihvatljivo visoke cijene trajektnih karata posebno za vozila ne za otočane nego za one koji nemaju otočni popust. Također, smatram da bi na neki drugi način trebalo pronaći mogućnost da se i te vrste, dakle da se i ta vrsta prijevoza da se cijena smanji da otoci i otočani budu konkurentniji što se tiče dakle cijene boravka turista na otocima. Zato što je jednostavno za cijenu trajektne karte primjerice 4-člane obitelji od Splita do Vele Luke se može negdje drugdje ljetovati 3, 5 ili 7 dana zavisi od broja zvjezdica gdje ta obitelj želi ljetovati. No, svjesni također dakle da država u ovom trenutku izdvaja koliko može voljeli bi ukoliko bi to bilo moguće na neki način ili povećati ili naći neke druge izvore financiranja bilo kroz cijenu goriva, bilo kroz cijenu registracije vozila da bi se jedan dio novaca mogao usmjeriti upravo na dodatno dakle smanjenje cijene karata i nekakve potpore Jadroliniji. Uostalom za vrijeme dok je za otok Brač primjerice vozile dakle 2 tvrtke – jedna državna Jadrolinija i jedna privatna koju neću sad reklamirati otočani su, iako se dakle radi o rentabilnoj liniji, na neki način bojkotirali ovog drugog brodara jer su bili svjesni da će Jadrolinija uvijek voziti bez obzira i svugdje. Bez obzira bilo rentabilno ili ne, a da privatnici i na neki način ipak gledaju, ipak ne smatraju ga svojima. To naravno možda nije dobro razmišljanje, ali je dovoljno ilustrativno da opiše ono što otočani osjećaju prema Jadroliniji. Dakle, kao jednu svoju tvrtku i bez obzira dakle na razinu povezanosti uvijek imaju razumijevanja osim kad naravno to bude došlo do te mjere da je neobranjivo. Također, želio bih se pridružiti onima koji smatraju, iako nije ova tema, da bi se pomorcima trebao omogućiti beneficirani staž te pozivam naravno Vladu da kad je već dobila potporu većine u Saboru za koalicijski sporazum da onda i taj koalicijski sporazum u tom dijelu konačno i primjeni. Zahvaljujem. Klub SDP-a podržat će ovaj zakon.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga, gubi pravo na riječ. Gospođa zastupnica Nedjeljka Neda Klarić, izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo kao što smo čuli već da je suština donošenja ovog zakona u produženom roku za davanje koncesija na državnim linijama u javnom obalnom linijskom pomorskom prometu sukladno planiranim sredstvima u proračunu države za 2010. i 2011. godinu, a kao i u projekcijama za 2012. i 2013., za pristupanje u postupku dodjeljivanja koncesija na onim linijama koje do sada nisu koncesionirane. To je rok od dvije godine i naravno sa pet ide se na sedam godina. To je rok od dvije godine i time se stvara obveza raspisivanja natječaja do travnja mjeseca 2013. i utvrđuju se rokovi važenja ugovora što je sve u skladu sa pregovaračkim stajalištem i na taj način se osigurava kao što smo i do sada čuli također se pridružujem takvom promišljanju i interes domaćih brodara u prijelaznom razdoblju, a zakonom je propisano da se javni natječaj za davanje koncesija sukcesivno će se godišnje raspisivati za određeni broj državnih linija sukladno planiranim sredstvima i taj rok ističe početkom travnja 2011. godine. U dosadašnjem razdoblju također smo čuli od gospodina Garia Cappellia koji je govorio i u ime Kluba zastupnika HDZ-a od 56 državnih linija koncesionirano je svega 18 državnih linija, od toga 14 brzobrodskih, 3 brodske trajektne linije. Sada se djelatnost uglavnom obavlja Jadrolinija kao i 11 putničkih brodara. Odobrena su prijelazna razdoblja za obalni linijski pomorski prijevoz i javni linijski do 31. prosinca 2016., a za povremeni izletnički prijevoz do 31. prosinca 2014. i taj se rok produžava za određeni broj državnih linija s time da se obuhvate sve državne linije. I tu je zapravo poanta donošenja ovoga zakona. Ovaj produženi rok je u funkciji također smo čuli pripreme u konkurenciji koja će uslijediti na europskom tržištu. Treba reći također da ugovori koji su zaključeni do pristupanja RH u EU ostaju na snazi do 31. prosinca 2016. godine. Jednako kao što i znamo da je ovaj prijedlog zakona u skladu sa Zakonom o državnim poticajima. Naravno donošenje ovog zakona u hitnoj proceduri ću podržati. Hvala vam lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Nevenka Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Evo mislim da je prigoda i uz ove izmjene ovog zakona spomenuti da Vlada Republike Hrvatske ulaže znatna financijska sredstva u modernizaciju i izgradnju državnih, županijskih ali i lokalnih morskih luka, pristaništa i lučica već čitavih praktički proteklih 8 godina. Prilika je sada spomenuti da su u proteklom razdoblju obnovljene mnoge luke i pristaništa, njih 54 prilazne ceste, ali obnovljeno je flota Jadrolinije. To su bile osnovne pretpostavke za povećan broj trajektnih linija na čak 56 koje povezuju 52 naseljena otoka. Samo na području Zadarske županije iz koje dolazim je 17 naseljenih otoka koji su dosta dobro povezani sa linijama. Sve ovo je Vlada napravila u cilju povećanja lučkih kapaciteta ali poboljšanja kvalitete usluga. U povezivanju hrvatskih otoka s kopnom zadaća je bila podizanje razine kvalitete života na otocima koju je sustav pomorskog linijskog prometa kao okosnica svih napora za poboljšanje kvalitete života na otocima dosegao do evo sada već možemo reći primjerene razine. Po broju veza i učestalosti prometa na njima postignuta je dobra razina. U okviru sustava, a na zadovoljstvo naših otočana rješavani su gotovo svi prometni problemi otoka. Uspješnosti je pridonio također i nacionalni brodar koji drži značajan broj linija i koji je modernizacijom i pojačanjem svoje flote doprinijeo kvaliteti prijevoza. A sustav pomorskih veza kopno-otoci daje izravan doprinos uspjehu cijele turističke sezone i turizma u cijelosti. Poznato je da nismo imali nikakvih posebnih poteškoća, da se promet odvijao izuzetno sigurno bez kašnjenja i bez zastoja. Poznato je također da zbog sezonskog karaktera ove djelatnosti i specifičnosti našeg priobalja i otoka 90% linija je nerentabilno i da tu država značajno subvencionira ovaj dio. Evo i dosadašnjim zakonskim propisima se postizao najvažniji cilj, a to je bila efikasna organizacija i kontinuirano održavanje sistema linijskog obalnog pomorskog prijevoza uz zadržavanje sigurnosti što je nekako uz nadzor nad provođenjem zakona i bila najvažnija Agencije za obalni linijski pomorski prijevoz kao davatelja koncesije. Najznačajnija je činjenica ovih izmjena koje danas imamo pred nama da su odobrena prijelazna razdoblja i to za obalni linijski prijevoz, znači do 31.12.2016., za povremeni izletnički prijevoz do 31.12.2014., te za obavljanje javnog linijskog pomorskog prijevoza do 31.12.2016. Ova prijelazna razdoblja uvedena su kako bi se domaćim brodarima u javnom obalnom linijskom pomorskom prijevozu i povremenom izletničkom prijevozu omogućilo duže vrijeme pripreme za konkurenciju koja ih čeka na zajedničkom europskom tržištu. Ovdje treba spomenuti da je i Vlada dosadašnjim i Ministarstvo mora, prometa i infrastrukture mnogim mjerama do sada poticalo konkurentnost naših brodara. Podržat ću ovaj prijedlog zakona, jer je njegova intencija da se u produženom roku za davanje koncesija na državnim linijama u javnom obalnom linijskom pomorskom prometu, a sukladno planiranim financijskim sredstvima u državnom proračunu pristupi postupku dodjeljivanja koncesija na nekoncesioniranim državnim linijama, a čuli smo da ih ima još znatan broj kako bi se osigurala zaštita domaćih brodara i omogućilo duže vrijeme pripreme za konkurenciju koja upravo naše brodare čeka na zajedničkom europskom tržištu. Evo iz tih razloga ću podržati ovaj prijedlog zakona.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivan Škaričić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Vjerojatno ovog prijevoza u linijskom obalnom pomorskom prometu karakterizira velika nerentabilnost, te njegovo funkcioniranje nužna bila državna potpora odnosno subvencije. I to treba istaći da je u tu svrhu država u 2007. godini izdvojila 371 milijun i 300 tisuća kuna u 2009. godini je izdvojila 436 milijuna i 800 tisuća, a u 2010. godini 365 milijuna kuna. Mislim da je ovo važno istaknuti da se vidi briga Hrvatske države prema svim građanima koji žive na otocima jer nam je interes da ljudi žive tamo gdje su rođeni, da ta njihova mjesta ne napuste i zato se izdvajaju velika sredstva. Uz tu trećinu kad govorimo o otocima iskoristit ću prigodu pa ću kazat nešto i o našoj Zagori u samo dvije rečenice. Velika se sredstva izdvajaju iz proračuna jedinica lokalne samouprave na povezivanje autobusnih veza u Zagori sa njihovim gradskim ili općinskim sjedištima. Tako evo recimo primjerice grad kojem sam na čelu izdvaja godišnje milijun i pol kuna iz svog proračuna na to … [[Govornik se ne razumije.]] Ali da se vratim ovoj temi. U procesu pregovora pristupanja Europskoj uniji u poglavlju Prometna politika usvojenog 5. lipnja 2007. godine te dodatkom na pregovaračko stajalište od 6. svibnja 2010. godine zatražena su prijelazna razdoblja u odnosu na primjenu Uredbe Vijeće tada još Europske ekonomske zajednice iz 1992. godine o slobodnom pružanju usluga u pomorskom prometu. Dakle, treba nam jedno vrijeme prilagodbe da bi se to uskladilo sa zakonodavstvom Europske unije. Ti, kao što je gospodin državni tajnik rekao, to je uspjeh i pregovaračke politike našeg pregovaračkog tima. Na traženje Hrvatske EU je odobrila prijelazno razdoblje formulirano u zajedničkom stajalištu Europske unije za poglavlje 14., a to je da ugovori zaključeni do pristupanja Hrvatske Europskoj uniji ostaju na snazi do 31. prosinca 2016. Dakle, jedno solidno prijelazno razdoblje prilagodbe zakonodavstvu Europske unije iako osobno smatram da će uvijek trebati državna subvencija i da će se morat naći načina da tu subvenciju što se tiče ovog … [[Govornik se ne razumije.]] Zbog svega ovog iznijetog smatram da prijedlog izmjena i dopuna ovog zakona treba podržati. Hvala.
Zaključujem raspravu.
Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu, bio je hitni postupak, P.Z. br. 697. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane te se o njima ne glasuje jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona sukladno članku 169. Poslovnika. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen jednoglasno sa 94 glasa.
Prelazimo na sljedeću točku 14., 13. preskačemo radi dodatnih još konzultacija. Idemo na točku 14. Prijedlog zakona o izmjenama Zakona o zaštiti svjedoka, s konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 690 Predlagatelj je Vlada, hitni je postupak. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, europske integracije i za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova Ivica Buconjić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedavajući. Štovane dame i gospodo zastupnici. Samo kratko. Radi se o EU zakonu, o usklađivanju sa pravnom stečevinom Europske unije i sa nekim drugim zakonima koji su nakon donošenja izvornog teksta ovoga zakona nastupili. Naime, ovaj zakon je stupio na snagu 1. siječnja 2004. godine. Nakon njega su doneseni Zakon o informacijskoj sigurnosti, Zakon o tajnosti podataka, Zakon o sigurnosnim provjerama, Zakon o zaštiti osobnih podataka i niz podzakonskih akata i propisa. Budući je Hrvatska u međuvremenu ušla u NATO savez i da je preuzela niz propisa kroz pravnu stečevinu valjalo je uskladiti ovaj zakon sa tom pravnom stečevinom. Radi se o dva članka. U jednom članku se točno i precizno definiraju rokovi za početak provođenja postupka stavljanje određene osobe u program zaštite svjedoka i u drugom članku se usklađuje terminologija oko neklasificiranja tajnosti određenih podataka sa ovim zakonima koje sam naprijed naveo i sa pravnom stečevinom Europske unije. Hvala lijepa.
Hvala. Odbori? Europske integracije, zakonodavstvo, unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospođa zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava Prijedlog zakona o izmjenama Zakona o zaštiti svjedoka. Dakle ovaj zakon, važan zakon koji je donijet 2003. godine u svrhu zaštite, izvanpostupovne zaštite i pružanja pomoći svjedocima u kaznenim postupcima i bliskim osobama svjedocima kad se radi o njihovom iskazivanju i postoji opasnost po njihov život tjelesnu nepovredivost, slobodu i imovinu egzistira od 2003. godine. Evo pred nama je mala izmjena od samo dva članka kako je rekao državni tajnik. Bilo je potrebno uskladit ovaj zakon i one nedorečenosti u smislu rada povjerenstva za uključivanje ugrožene osobe u program zaštite, dakle odrediti rokove u kojima to povjerenstvo mora poduzeti određene radnje, a jednako tako i urediti odredbe o tajnosti podataka odnosno uočene poteškoće u primjeni ovog zakona, obzirom da su svi podaci bili označeni kao vrlo tajni što je dovodilo do problema u komunikaciji i sa partnerima izvan zemlje, ali i sa problemom ovlaštenja osoba koje smiju imati pristup takvim podacima i klasificiranja i deklasificiranja pa se onda ovim izmjenama predlaže da ti podaci mogu biti klasificirani različitim stupnjem zaštite, obzirom na konkretan stupanj ugroze u određenom trenutku. Evo, stoga klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovog Konačnog prijedloga zakona o izmjenama Zakona o zaštiti svjedoka.
Hvala. Klub HSS-a, gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske seljačke stranke također će podržati predložene izmjene zakona jer važeći Zakon o zaštiti svjedoka kao što znamo stupio je na snagu još 1. siječnja 2004. godine i tim zakonom normira se izvanpostupovna zaštita i pružanje pomoći svjedocima u kaznenim postupcima i njima bliskim osobama kada radi njihovog iskazivanja postoji ozbiljna opasnost po njihov život, zdravlje, tjelesnu nepovredivost, slobodu ili imovinu većeg opsega. Ističe se da su tijekom primjene pojedinih odredaba Zakona o zaštiti svjedoka uočene određene nejasnoće koje se ovim izmjenama žele otkloniti, a također radi kasnijeg stupanja na snagu propisa iz područja zaštite tajnosti podataka i informacijske sigurnosti potrebno je odredbe važećeg zakona uskladiti sa odredbama kasnije donesenih propisa, te osigurati nesmetanu primjenu zakona i suradnju sa stranim partnerskim službama u području zaštite svjedoka. S obzirom da je uočeno kako važećim zakonom nije precizno definirano postupanje Povjerenstva za uključivanje ugrožene osobe u program zaštite predloženim izmjenama želi se jasnije definirati postupanje navedenog Povjerenstva u smislu određivanja rokova za sazivanje i održavanje sjednice Povjerenstva kao i određivanja hitnih mjera zaštite, te njihova trajanja. Nadalje, kako je nakon stupanja na snagu Zakona o zaštiti svjedoka donesen niz propisa kojima se nacionalno zakonodavstvo usklađuje sa standardima Europske unije i NATO-a u pogledu zaštite tajnosti podataka i informacijske sigurnosti. Prije svega mislimo na Zakon o zaštiti tajnosti podataka, Zakona o informacijskoj sigurnosti, prateće uredbe i pravilnici proizašli iz ovih propisa čime je stvoren novi pravni okvir za navedena područja koji na drugačiji način određuje nadležnosti, opća pravila zaštite, te tehničke i operativne procedure za zaštitu podataka. Bilo je potrebno uskladiti odredbe Zakona o zaštiti svjedoka sa navedenim propisima. Važećim zakonom propisano je kako svi podaci o radu Povjerenstva za uključivanje ugrožene osobe u program zaštite, podaci iz evidencija i drugi podaci koji nastanu u vezi s provedbom tog zakona predstavljaju službenu tajnu i označavaju se oznakom tajnosti vrlo tajno. Ovakvo označavanje podataka predstavlja znatne poteškoće u radu nadležne ustrojstvene jedinice Ministarstva unutarnjih poslova, a poglavito u dijelu suradnje i komunikacije sa stranim partnerskim službama koje prema svojim nacionalnim zakonodavstvima podatke iz područja zaštite svjedoka mahom ne označavaju najvišim stupnjem tajnosti. Nadalje, poteškoće u propisanom načinu postupanja ogledaju se i u nekim detaljima, prije svega u problemu ovlaštenja službenika za pristup podataka stupnju tajnosti. Zatim problemu klasificiranja i također deklasificiranja podataka stupnja tajnosti vrlo tajno i jasno ogledaju se u problemu fizičke sigurnosti i načina distribucije samih podataka. Stoga ove izmjene po nama u klubu Hrvatske seljačke stranke će u bitnoj mjeri olakšati i komunikaciju, pojednostaviti i omogućiti bolju i uspješniju suradnju nadležnih službi i stoga sveg izrečenog klub Hrvatske seljačke stranke podržava Prijedlog izmjena Zakona o zaštiti svjedoka. Hvala lijepa.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Postojeći Zakon o zaštiti svjedoka donijet je koncem 2003. godine a stupio je na snagu 1. siječnja 2004. godine. Nakon stupanja na snagu Zakona o zaštiti svjedoka donesen je niz propisa kojima se nacionalno zakonodavstvo usklađuje sa standardima Europske unije, NATO-a u pogledu zaštite tajnosti podataka, informacijske sigurnosti čime je stvoren novi pravni okvir za navedena područja koji na drugačiji način određuje nadležnosti, opća pravila zaštite, te tehničke i operativne procedure za zaštitu podataka. Isto tako, tijekom primjene pojedinih odredaba zakona uočene su određene nejasnoće koje se ovim izmjenama žele otkloniti. Posebno je uočeno kako važećim zakonom nije precizno definirano postupanje Povjerenstva za uključivanje ugrožene osobe u program zaštite. Radi navedenog predloženim izmjenama zakona mijenja se članak 15. te se preciznije propisuje postupanje Povjerenstva za uključivanje ugrožene osobe u program zaštite u smislu određivanja rokova za sazivanje i održavanje sjednice Povjerenstva kao i određivanje hitnih mjera zaštite te njihova trajanja. Nadalje, mijenja se stavak 1. članka 44. radi usklađivanja sa važećim propisima u području zaštite tajnosti podataka i informacijske sigurnosti na način da i nadalje ostaje da su podaci nastali u provedbi zakona te podaci vezani uz rad Povjerenstva klasificirani podaci s tim da njihov stupanj tajnosti određuje nadležno tijelo Odjel za zaštitu svjedoka, povjerenstvo, nadležno tijelo Ministarstva pravosuđa ovisno o stupnju konkretne ugroze. S obzirom na iznijeto, a imajući u vidu da se ovim zakonskim prijedlogom usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije podržavam donošenje Zakona o izmjenama Zakona o zaštiti svjedoka. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o zaštiti svjedoka. Bio je hitni postupak, P.Z.E. broj 690. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena, dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o zaštiti svjedoka. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Konačni prijedlog zakona je prihvaćen jednoglasno sa 97 glasova.
Prelazimo na petnaestu točku. 15. Prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Poljske o suradnji na suzbijanju kriminala, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 679. Hitni postupak. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost i pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova? Da. Dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepa. Dakle, radi se o još jednom sporazumu između Vlade Republike Hrvatske i zemalja iz Europske unije. Do sada su se ovi sporazumi pokazali kao vrlo učinkovito sredstvo u uspostavljanju partnerskih odnosa ministarstava unutarnjih poslova dviju zemalja i u pravilu sa Ministarstvom unutarnjih poslova zemalja sa kojima su potpisani ovakvi sporazumi je kvaliteta suradnje znatno narasla nakon potpisivanja ovoga sporazuma. Tako da očekujemo i da će stupanjem na snagu ovoga Sporazuma sa Republikom Poljskom također se značajno poboljšati kvaliteta. MUP Republike Hrvatske će dobiti efikasniji alat u suradnji i u zajedničkoj borbi protiv svih vrsta kriminala zajedno sa MUP-om Republike Poljske. Inače, sporazum je potpisan 9. srpnja prošle godine. Nakon toga je još prošao dodatne kontrole, tako da nakon njegove potvrde ovim Zakonom može stupiti na snagu i kao što sam rekao očekujemo da će time se suradnja između MUP-a Republike Hrvatske i Republike Poljske još značajno poboljšati. Hvala lijepo.
Hvala. Odbori? Zakonodavstvo, unutarnja politika, pravosuđe. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Tomislav Čuljak. Izvolite.
Potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Prijedlog Zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Poljsko o suradnji na suzbijanju kriminala sa konačnim prijedlogom zakona nastavlja se niz sklopljenih ugovora koje je Vlada Republike Hrvatske sklapa sa zemljama iz našeg okruženja i zemljama članicama Europske unije u području borbe protiv kriminala. Sporazum između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Poljske uz promicanje i produbljivanje međusobne suradnje, u borbi protiv međunarodnog kriminala doprinosi daljnjem produbljivanje i učvršćivanju prijateljskih odnosa Republike Hrvatske i Republike Poljske. Navedenim sporazumom detaljno su razrađene odredbe čija obostrana provedba treba jamčiti učinkovito djelovanje na suzbijanju međunarodne opasnosti za javnu sigurnost i suzbijanje svih oblika međunarodnog kriminala. U prvom poglavlju utvrđuju se nadležna tijela, u drugom poglavlju definira se suradnja po zamolbi, stručna obuka i usavršavanje. Nadalje u trećem poglavlju razrađeni su posebni oblici suradnje kao što su nadzirane isporuke, aktivnosti prikrivenih istražitelja, zaštita svjedoka, zajednička ophodnja, časnik za vezu itd. U četvrtom poglavlju posebno se uređuje pitanje zaštite podataka, sve sa ciljem osiguranja zaštite i uzajamno razmijenjenih podataka kao i postupanje sa klasificiranim podacima, koji se međusobno razmjenjuju. Sporazumom se definiraju zaštita i odgovornost policijskih službenika, kao i odgovornost za moguću nastalu štetu. U završnim odredbama navode se, između ostalih, načini rješavanja sporova, stupanje na snagu i trajanje sporazuma. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će potvrđivanje sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Poljske o suradnji na suzbijanju kriminala. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HSS-a, gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. U odnosima Republike Hrvatske i Republike Poljske sklopljen je niz dvostranih ugovora, kojima je polazeći od zajedničkih posebnih interesa, pravno uređen čitav niz područja suradnje od interesa za obje ugovorene strane. Sporazum između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Poljske o suradnji na suzbijanju kriminala rezultat je zajedničke želje za promicanjem i produbljivanjem međusobne suradnje o području borbe protiv kriminala, otklanjanja opasnosti za javnu sigurnost i javni red, te suzbijanje kažnjivih djela i otkrivanje njihovih počinitelja. Uzimajući u obzir činjenicu da je međunarodna suradnja glavni čimbenik u sprječavanju i učinkovitom suzbijanju organiziranog kriminala, ovaj sporazum ujedno predstavlja element daljnjeg unapređenja i produbljivanja međusobne suradnje dviju država, i doprinosi nastavku učvršćivanja i razvijanja prijateljskih odnosa Republike Hrvatske i Republike Poljske. Cilj međusobne suradnje koja će se realizirati temeljem ovog sporazuma je pružanje međusobne pomoći, te pospješivanje djelotvornosti i usklađivanje djelovanja u borbi protiv svih oblika kriminala, te zbog toga postoji potreba da se djelovanje na ovom području urede dvostranim sporazumom. Stupanjem na snagu sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Poljske o suradnji, na suzbijanju kriminala prestaje biti na snazi sporazum između Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske i Ministarstva unutarnjih poslova Republike Poljske o sprječavanju i otkrivanju kriminaliteta potpisan još u Zagrebu 8. studenoga 1994. godine. Ovim se zakonom potvrđuje sporazum između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Poljske o suradnji na suzbijanju kriminala, kako bi njegove odredbe u smislu članka 140. Ustava Republike Hrvatske postale dio unutarnjeg pravnog poretka. Mi u klubu Hrvatske seljačke stranke vjerujemo da će ove izmjene doprinijeti i boljoj suradnji između dviju zemalja, i stoga klub Hrvatske seljačke stranke podržava prijedlog ovog sporazuma. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade RH i Vlade Republike Poljske u suradnji na suzbijanju kriminala, bio je hitni postupak, P.Z. br. 679. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade RH i Vlade Republike Poljske u suradnji na suzbijanju kriminala. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen jednoglasno sa 97 glasova.
Prelazimo na sljedeću točku – 16. Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o doprinosima, s konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 692 Raspravu su proveli odbor za zakonodavstvo, financije i državni proračun, rad i socijalno partnerstvo. Državni tajnik u Ministarstvu financija Ivica Mladineo će dodatno predložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene saborske zastupnice i saborski zastupnici. Pred nama je prijedlog izmjena i dopuna Zakona o doprinosima. Razlozi zbog kojega idemo u izmjenu zakona, to je reforma sustava zdravstvenog osiguranja i spajanja poslova tog osiguranja na jednog nositelja, Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje. Nastavno uz provedbu programa gospodarskog oporavka, u cijelu racionalizacije javne uprave donesen je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju, prema kojem se u okviru zdravstvenog osiguranja i prava radi zaštite zdravlja na radu spajaju dva nositelja u jedan, i to Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje i Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje zdravlja i zaštite na radu. Radi navedenoga je potrebno izvršiti i izmjene u Zakonu o doprinosima, u dijelu koji uređuje vrste obveznih osiguranja, nositelja zdravstvenih osiguranja, te vrste i nazive doprinosa za zdravstveno osiguranje. Također izdvajanje poslova doprinosa za zdravstveno osiguranje za pravo korištenja zdravstvene zaštite u inozemstvu osoba koje u inozemstvu borave po privatnom poslu i s poslova i zadataka porezne uprave. Nastavno, uz izmjene i dopune Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju, prema kojima je određene, uređene ovlasti Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, da mogu propisivati osnovice i stope za obračun posebnog doprinosa za zdravstveno osiguranje, za korištenje zdravstvene zaštite u inozemstvu, za osobe koje po privatnom poslu borave u inozemstvu, potrebno je također izvršiti izmjene Zakona o doprinosima u dijelu koji uređuje ta pitanja. Također doprinosi za zdravstveno osiguranje učenika i redovitih studenata, koji nisu osigurani preko članova obitelji osiguranika. Također moramo to promijeniti, jer je sad predviđeno da se to osigurava iz sredstava državnog proračuna. Također doprinos za zdravstveno osiguranje umirovljenika i nezaposlenih osoba iz članka 10. Zakona o zdravstvenoj zaštiti zdravlja na radu. U zakonu je potrebno izbrisati odredbe o obvezi te osnovici i stopi za obračun doprinosa za zdravstveno osiguranje umirovljenika te nezaposlenih osoba koje su bile profesionalno izložene fibrogenim prašinama također je razlog što se sad osiguravaju iz sredstava doprinosa za zaštitu zdravlja na radu sukladno posebnom zakonu. Također se usklađuje i sa ostalim propisima kao što je Zakon o rodiljnim i roditeljskim potporama, Zakon o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji, Zakon o porezu na dohodak, Zakona o mirovinskom osiguranju i Zakona o radu. Za provedbu predložene izmjene zakona nisu potrebna dodatna sredstva.
Hvala. Odbori? Zakonodavstvo? Financije i državni proračun? Rad i socijalno partnerstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospođa zastupnica Vesna Buterin. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Klub HDZ-a podržava Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o doprinosima. Prije svega treba reći da su postojećim zakonom uređena sva pitanja koja su vezana uz doprinose kao što su vrste doprinosa, stope za obračun, obveznik doprinosa, obveznik obračunavanja doprinosa, obveza i način obračunavanja, obveza plaćanja i rokovi za uplatu itd., da ne nabrajam sve po redu. Isto tako treba reći da programom gospodarskog oporavka Vlade RH kao jedna od mjera reforme javne uprave predviđena je analiza svrhovitosti postojeće strukture agencija, zavoda i drugih regulatornih tijela. S tim u vezi Vlada je donijela zaključak o provedbi aktivnosti i utvrdila odgovarajuće smjernice. Nastavno na navedeni program i zaključak Vlade nakon izvršene cjelovite analize ukazala se nužnom reorganizacija sustava provedbe obveznog zdravstvenog osiguranja u RH, a sukladno tome predlaže se dakle jedinstveni nositelj obavljanja poslova obveznog zdravstvenog osiguranja i to onoga koje provodi Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje u skladu sa Zakonom o obveznom zdravstvenom osiguranju kao i poslova Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje zaštite zdravlja na radu koje taj zavod provodi sukladno Zakonu o zdravstvenom osiguranju zaštite zdravlja na radu. Dakle, u skladu s time donesen je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju prema kojem se spajanjem poslova zdravstvenog osiguranja vrši u jedinstveno osiguranja, ali i spajanje nositelja tih osiguranja isto tako prenosi se na jednog nositelja, a to je HZZO. Nastavno, uz izmjene i dopune Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju prema kojima je uređena ovlast HZZO-a propisivanje osnovice i stope za obračun posebnog doprinosa za zdravstveno osiguranje za korištenje zdravstvene zaštite u inozemstvu za osobe koje po privatnom poslu borave u inozemstvu potrebno je isto tako izvršiti i izmjene u Zakonu o doprinosima u dijelu koji uređuje ta pitanja. Kako su doprinosi zapravo osnovni izvor prihoda nositelja obveznih osiguranja to su i odredbe Zakona o doprinosima nužno vezane uz temeljne odredbe propisa koji uređuju pojedinu granu obveznog osiguranja. Zbog navedenog uz svaku izmjenu ili dopunu tih propisa ako se mijenjaju odredbe o osnovnim osiguranjima nužno je s tim novinama uskladiti i odredbe Zakona o doprinosima. Pa onda sukladno tome dakle proizlaze i ove novosti i došlo je do ovih izmjena i dopuna Zakona o doprinosima, a ono što će se ovim zakonom postići prije svega je reforma sustava obveznog zdravstvenog osiguranja i spajanja poslova tog osiguranja na jednog nositelja, to je HZZO, gdje dakle sukladno s novim ustrojem obveznog osiguranja prema kojem se sva prava iz zdravstvenog osiguranja, a to su zdravstveno osiguranje i zdravstveno osiguranje zaštite zdravlja na radu, uređuju Zakonom o obveznom zdravstvenom osiguranju i u okviru poslova HZZO-a izmijenjene su odredbe u dijelu koji uređuje vrste doprinosa i stope za obračun te pripadnost doprinosa za zdravstveno osiguranje tako da su brisane odredbe u kojima se spominje zdravstveno osiguranje zaštite zdravlja na radu i nositelj tog osiguranja. Isto tako postići će se i izdvajanje poslova uređenja i prikupljanja posebnog doprinosa za zdravstveno osiguranje, za pravo na korištenje zdravstvene zaštite u inozemstvu osoba koje u inozemstvu borave po privatnom poslu iz poslova porezne uprave. Dakle, važno je naglasiti da se u ovom novom zakonu brisane odredbe koje propisuju osnovicu i stopu za obračun posebnog doprinosa za zdravstveno osiguranje za korištenje zdravstvene zaštite u inozemstvu za osigurane osobe koje po privatnom poslu borave u inozemstvu jer će tu osnovicu i stopu za obračun toga doprinosa kao i rokove uplate i način obračunavanja i plaćanja propisati HZZO općim aktom u skladu naravno sa odredbama Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju. Isto tako važno je naglasiti i da je dakle, da su ove izmjene i dopune Zakona o doprinosima usklađene i sa ostalim propisima, odnosno zakonima. Prije svega usklađene su sa Zakonom o rodiljnim i roditeljskim potporama gdje dakle prema ovom zakonu pravo roditelja djeteta s težim smetnjama u razvoju na dopust ili na rad u skraćenom radnom vremenu radi njege djeteta umjesto centara za socijalnu skrb kako je bilo uređeno prije ovih izmjena zakona utvrđuje HZZO pa se onda ove odredbe usklađuju. Isto tako ovaj će zakon biti usklađen i sa Zakonom o obveznom zdravstvenom osiguranju gdje dakle prema tom zakonu doprinos za osiguranje učenika i studenata koji nisu osigurani kao članovi obitelji osiguranika osigurava se u državnom proračunu, a zbog navedenoga za osiguranike po istoj osnovi ne treba doprinose istovremeno obračunavati i plaćati i škola odnosno visoko učilište pa se onda ove odredbe zakona kojima je bila uređena ova obveza brišu. Isto tako ovaj zakon bit će usklađen i sa Zakonom o pravima Hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji, bit će usklađen sa Zakonom o porezu na dohodak gdje je od obveza iz doprinosa izuzet dodatak uz mirovinu koji se isplaćuje prema Zakonu o dodatku, jer se isti primitak ne smatra primitkom po osnovni nesamostalnog rada, gdje će se ovim zakonom ukloniti moguća različita tumačenja odredaba Zakona o porezu na dohodak. Isto tako bit će usklađen sa Zakonom o mirovinskom osiguranju i sa Zakonom o radu. Dakle, ove naznake osnovne odrednice zakona koje sam u svojoj raspravi navela su neke od najvažnijih izmjena i dopuna Zakona o doprinosima i u skladu s time još jednom želim naglasiti da klub HDZ-a podržava zakon o izmjenama i dopunama Zakona o doprinosima. Hvala.
Hvala. Gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Nema je, gubi pravo na riječ. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu, nastavak sutra u 9,30 sa raspravom Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o tržištu nafte i naftnih derivata, s Konačnim prijedlogom zakona i u 12,00 sati glasovanje o raspravljenim točkama dnevnog reda.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o doprinosima, bio je hitni postupak, P.Z. br. 692. Rasprava je zaključena. Predlagač Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena, dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o doprinosima. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Konačni prijedlog zakona je donesen većinom glasova 92 glasa za, 1 suzdržan i 1 protiv. Dobro jutro, gospođe i gospodo zastupnice i zastupnici. Sve vas srdačno pozdravljam jer sam danas prvi dan u novoj godini ovdje. Prelazimo na najavljenu točku dnevnog reda 17. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o tržištu nafte i naftnih derivata, s konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 676 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Hitni postupak primjenjuje se u skladu sa člankom 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za gospodarstvo i Odbor za razvoj i obnovu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Želi. Gospođa Nataša Vujec, državni tajnik u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva. Izvolite.