Es reprèn la sessió. Molt bon dia a totes i a tots. [[Interpel·lació al Govern sobre les addiccions socials]] [[300-00070/11]] L'onzè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre les addiccions socials, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la, té la paraula la senyora Lorena Roldán.
Sí; gràcies, presidenta. Bon dia a tothom. Consellera, hoy le traemos un problema que ya está siendo alertado desde diferentes sectores por sus nefastas consecuencias, pero que parece que desde la Administración no se le está prestando la atención suficiente. Vivimos en la sociedad de la información, una sociedad con grandes cambios, que se suceden a una velocidad de vértigo y a los que no estamos sabiendo adaptarnos con igual rapidez. Obviamente, las tecnologías de la información y la comunicación y lo que ha venido a llamarse la era digital tiene mucho que ver en estos cambios; era digital que tiene su propia generación, los millennials o también llamados «nativos digitales, jóvenes nacidos a partir de los noventa y que desde el minuto cero de vida han estado en contacto con ordenadores, teléfonos móviles, etcétera. Estas tecnologías nos han traído grandes beneficios, por ejemplo, facilitan nuevos cauces de comunicación, ponen a nuestro alcance todo tipo de información o permiten mayor autonomía e independencia, sobre todo a personas de edad avanzada o que sufre alguna discapacidad. Y a pesar de los beneficios de estas nuevas tecnologías, estas también han traído consigo nuevas patologías, que afectan sobre todo a esta generación de la que le hablaba, por ser las que más los utilizan. Según datos del INE y del Idescat, el uso de internet es una práctica mayoritaria en los menores de diez a quince años, con un 92,3 por ciento en los niños y un 91,6 en las niñas. Y además, los jóvenes de dieciséis a veinticuatro años son los que más utilizan internet, un 99,2 para los hombres y un 97,5 para las mujeres. Jóvenes que viven pegados al ordenador o que consultan su móvil continuamente, a pesar de no haber recibido ningún mensaje o llamada nueva. Jóvenes que no salen de su habitación ni para comer, que no se relacionan con sus familias ni con otros amigos, a excepción de los virtuales. Este fenómeno ha alcanzado su expresión más alta en Japón. Allí, este síndrome de aislamiento social se conoce como hikikomori. Hasta hace poco se pensaba que este síndrome era propio de la cultura nipona, pero un estudio elaborado por el Instituto de Neuropsiquiatría y Adicciones del Hospital del Mar, de aquí de Barcelona, ha acabado con esta creencia, poniendo de manifiesto la existencia y el aumento, cada vez mayor, de estos casos en España. Bien, los especialistas concluyen que estas conductas pueden tener un impacto muy negativo en los jóvenes, con consecuencias no sólo a futuro, sino también inmediatas. Conductas compulsivas, que varían los patrones de vida de los menores y adolescentes, como por ejemplo no dormir por la noche para poder estar más horas conectados, o tener que mentir en casa y en la escuela, pudiendo llegar a sufrir trastornos, donde predomina la ansiedad, la irritabilidad y la agresividad, en algunos casos. Conductas compulsivas que están favorecidas por las redes sociales y la facilidad de acceso a las mismas y favorecidas, también, por la poca información y la falta de prevención sobre los riesgos que estas nuevas patologías comportan. Hablamos de auténticas adicciones sociales que, aunque no estén vinculadas al consumo de sustancias, tienen las mismas características que las adicciones a drogas o alcohol. Tolerancia, síndrome de abstinencia, ocupación excesiva del tiempo, gasto de dinero, pérdida de relaciones sociales y ausencia de actividades cotidianas. De acuerdo con un estudio realizado por la FAD, el 85 por ciento de los jóvenes son dependientes del móvil, de las redes sociales y de la mensajería instantánea. Y según un estudio sobre conductas patológicas en internet, realizado por la ONG Protégeles, que colabora en programas de la Comisión Europea, el 21,3 por ciento de los jóvenes está en riesgo de convertirse en adicto a las nuevas tecnologías, siendo la edad media de inicio de doce años. El catálogo de estas nuevas enfermedades sociales es amplio y sus consecuencias lo son más aún. La adicción a internet y al teléfono móvil propicia conductas como, por ejemplo, la ciberadicción al sexo y a las ciberrelaciones. Un 30 por ciento de menores confiesa tener contactos virtuales con personas que no conocen, sin ser conscientes, en muchos casos, de los peligros a los que se enfrentan. La escasez de información hace que vean esta manera de relacionarse como normal, a pesar de no saber quién se encuentra al otro lado de la pantalla. También el ciberacoso entre iguales, donde acosador y víctima suelen tener la misma edad o similar, de ahí el nombre. ¿En qué consiste? Pues son conductas reiteradas, que pueden ir desde los insultos, las humillaciones, extorsión, perfiles falsos en redes con contenidos vejatorios, etcétera. Y también trastornos mentales como la FOMO, el miedo a perderse algo, o la nomofobia, el miedo a dejarse el móvil, lo cual les genera auténticos cuadros de ansiedad. La persona siente angustia por la ausencia del móvil, ya sea por olvido, pérdida o robo, o por la imposibilidad de conectarse a internet, sintiéndose excluida del grupo. Estos trastornos no solo comportan ansiedad, como hemos dicho, sino también déficit de atención, desórdenes de conducta, aislamiento social, abandono de los estudios, violencia y, en los casos más graves, depresión; depresión que, además, en el caso de los jóvenes es especialmente preocupante. Algunos estudios concluyen que entre el 15, el 20 por ciento de los adolescentes tienen ideación suicida acompañada de sentimientos de desesperanza e indefensión, siendo el suicidio la primera causa de muerte entre los jóvenes de quince a veinticuatro años. Este dato, por tanto, pone de manifiesto la importancia de las intervenciones de prevención y tratamiento de estas nuevas enfermedades, cuyo diagnóstico es aún complicado por ser nuevas. Y dentro de estas nuevas patologías, relacionadas con las TIC, queremos destacar, por encima de todas, el juego y las apuestas online por las graves consecuencias que están provocando, sobre todo en un colectivo tan vulnerable como son los jóvenes por sus propias características. Lo que al principio empieza como una mera diversión puede acabar convirtiéndose en un auténtico sufrimiento para enfermos y sus familias. Según declaraciones en medios, el presidente de la Associació Catalana d'Addiccions Socials, Acencas, un 20 por ciento de las solicitudes por adicción al juego que llegan tienen como perfil a usuarios menores de treinta y cinco años y con adicción al juego por internet, y además también pone de manifiesto que cada vez son más los padres de menores que se acercan pidiendo ayuda. Bien, las modalidades del juego online son amplias, pudiendo encontrar torneos de póquer, póquer cash, bingo, black jack, ruleta o apuestas deportivas de todo tipo. Y lo que es peor, todos estos juegos están disponibles todos los días del año, las veinticuatro horas del día. Es decir, que los jóvenes pueden jugar todo el día, sin que haya ningún tipo de control social. ¿Esto qué provoca? Bueno, esto hace que el tiempo para desarrollar la ludopatía sea menor que en el caso del juego presencial. En el juego presencial se necesitan de cinco a seis años para que esto acabe siendo ludopatía, y sin embargo en el juego online basta con uno o dos años. Y mientras tanto, ¿la Administración qué hace? Consellera, ¿qué medidas de control se llevan a cabo para proteger a los menores? La facilidad con la que éstos pueden acceder al juego online es pasmosa. Basta con registrarse con el DNI de un adulto para poder acceder a todo este contenido de juego y de apuestas online. Y además, a este peligroso cóctel formado por la falta de información sobre los efectos perniciosos del juego y la ausencia total de control de acceso, hay que sumarle, también, los efectos de la publicidad. Recordemos que la publicidad para el juego presencial está prohibida; sin embargo, para el juego online sí que se permite, publicidad en la que a menudo aparecen personalidades como, por ejemplo, deportistas de élite, figuras a imitar por los más pequeños, que reciben la idea de que jugar es como un deporte. Anuncios en los que parece que apostando uno va a ganar una fortuna sin necesidad de esforzarse, campañas de marketing que cada vez son más agresivas y que ejercen un gran impacto sobre los menores. ¿Qué políticas está implementando su departamento al respecto, consellera Bassa? ¿Qué acciones de prevención se llevan a cabo para proteger a los adolescentes y que la publicidad sobre los juegos de azar no les influya de manera indebida? Creemos que es imprescindible introducir cursos para menores y jóvenes en las propias escuelas, para que aprendan a hacer un buen uso y protegerse así del riesgo de caer en una adicción a las redes sociales, a los juegos de azar en línea, y también para desmitificar dichos juegos, para que no lo vean como un deporte o algo con lo que ganar dinero fácil. Es fundamental que los menores entiendan que es más lo que se puede perder, en contra de la creencia general que tienen los adolescentes sobre el juego como manera de ganar dinero fácil y rápida. Necesitamos, también, más recursos en investigación. Son muy pocos los datos que tenemos por ser enfermedades muy nuevas y cuyo diagnóstico es complicado, pero entender el desarrollo de la patología y sus índices de prevalencia nos ayudarán, también, a poder diseñar un mejor tratamiento. En definitiva, consellera, necesitamos más recursos, invertir más en prevención y detección de estas nuevas patologías derivadas del uso de las TIC que afectan, sobre todo, a los jóvenes en una etapa que es crucial para sus vidas. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula la senyora Dolors Bassa, consellera de Treball, Afers Socials i Famílies.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputada, la veritat és que compartim totalment tot el que ha dit vostè, i tot el que ha dit vostè perquè és un referent i és el genèric que passa per tot, no és un tema ni del seu grup parlamentari ni de cap grup parlamentari d'aquest Parlament, sinó que és un tema social, és un tema general i és un tema que va a més, com vostè molt bé ha explicat. De fet, des del Departament de Salut, els professionals de la salut, no existeix una opinió clara i unànime de si és dependència, si és abús o si és addicció, perquè costa molt segregar una de les tres parts, i el que sí que hem de tenir en compte és que una de cada quatre persones té problemes de trastorns de conducta i molt sovint es relaciona amb temes del que dèiem, o dependència o abús o noves addiccions, que, com vostè molt bé ha dit, no solament són les de substància, sinó addiccions socials. De fet, són trastorns de dependència vinculats a qualsevol activitat humana, considerades en principi com una activitat d'oci, que, per tant, no hi donem massa importància, o una activitat de comunicació, amb tot el tema de les xarxes, i que mal desenvolupades es converteixen en el que dèiem abans, podria ser una addicció. És una qüestió, per tant, no és del fet en si, sinó que és de la intensitat o de la pèrdua de control sobre aquestes xarxes o sobre els temes que hi ha. És una gran dificultat en la detecció, perquè la socioaddicció sol començar a les primeres etapes, no es detecta fàcilment i, per tant, pot empitjorar. Tots sabem que les noves tecnologies de la informació i de la comunicació, el que han pretès i el que pretenen és potenciar la comunicació, l'educació i la informació. Però quan afecten la voluntat de control, quan afecten facilitar una conducta addictiva, és quan hi hem de posar mesura. Hi han dos variables que cal tenir en compte: el temps dedicat a aquestes addiccions, i els motius de l'ús. I aquestes són les dos variables que es treballen generalment des del món de la salut, però també des del món de la prevenció. Els tipus d'addiccions que tenim controlades o que tenim descobertes són l'addicció al mòbil, que va en augment, sobretot en els adolescents; l'addicció a Internet, també com a foment molt sovint de la soledat i en confondre la realitat real amb un realitat virtual que voldrien millor –un vehicle de sortida a la realitat i, per tant, omplir necessitats sovint emocionals i psicològiques–; l'addicció als videojocs, que vostè ha explicat molt bé, que, fins a quin punt aquests videojocs no influencien en la violència o en conductes de violència en els joves, i aquest és l'altre punt que hem d'estudiar i veure com va. I fins i tot l'addicció a la tele, que sovint no se'n parla, però que també és un dels temes que, malgrat sigui important per la informació, no estimula ni la capacitat reflexiva dels nens, fomenta el sedentarisme, estimula la possessió de béns materials, reprimeix la inclinació a la lectura, i això la gent que és del món de l'educació ho té molt clar, però fins i tot pot influir en l'adolescent en el fet de crear prejudicis cap a determinats grups ètnics i religiosos. Per tant, totes aquestes mesures que podrien ser al costat de la informació i de donar noves pautes de comunicació, el que fa és que depèn de com s'usi, com deia al principi, i depèn de la quantitat, vostè ho deia molt bé, es poden convertir en addiccions. Què hi ha darrere d'aquestes addiccions? També, des del Departament de Salut està detectat. Sovint són problemes d'immaduresa, d'identitat no consolidada, de soledat, d'aïllament, de personalitats inestables, de disconformitat, d'inadaptació social o familiar i, molt sovint, de baixa autoestima. Les primeres senyals que ens indiquen el tema de les addiccions és la tendència a l'aïllament familiar i social. Per tant, aquí, com a departament, podem fer molt poca cosa, simplement és que les famílies ens ho indiquin. Baix rendiment escolar, que aquí és el departament d'educació. Deixar de banda les activitats habituals, per tant, un tema social. Deixar de banda les activitats socials d'oci, on el departament hi tenim mot a veure. No poder controlar el fet de realitzar una acció determinada, o bé l'agressivitat i el mal humor. La major part de la gent que té addiccions socials no tenen consciència del problema, i aquesta és l'altra dificultat que ens porta detectar-ho. Què és el que s'aplica, en general? Doncs, control d'estímuls de cares a pares, buscar activitats lúdiques i gratificants, treballar les habilitats socials tant en els centres escolars com fora dels centres escolars, augmentar l'autoestima per totes les mesures possibles, entrenaments amb relaxació en temes de control d'ansietat, exposició de risc de forma progressiva i regular en companyia d'una altra persona –per tant, que hi hagi constantment un tutor–, i crear un nou estil de vida. I aquí és on, com a govern, jo crec que hem d'entrar directament. De fet, és un tema que no depèn només del departament que encapçalo, és un tema de tot el Govern; per això des d'Ensenyament posem a l'abast informació, orientació i recursos en dues parts, una per a família i l'altra en recursos educatius per a l'alumnat, i això des del departament d'educació ho tenen, ho estan treballant i ho tenen desenvolupat. Des de Salut ens toca la tasca de detecció i tractament. Vostè ha parlat d'un hospital; jo li podria parlar d'altres hospitals, per exemple, la unitat de ludopatia de l'Hospital de Bellvitge, una unitat que és un referent en aquests temes i on el Departament de Salut hi té la seva part i en forma part. Des del Departament d'Empresa, l'Agència de Consum –amb Empresa i Economia– fa la difusió de programes a nivell general, a nivell de les persones, per tant com a consumidors, de quina ha de ser la responsabilitat en l'atenció digital. I des del Departament d'Afers Socials el que fem és tot el possible en prevenció i en acompanyament, però quan no n'hi ha prou de prevenció i acompanyament a la part de joves que vostè es referia, per tant, des de la Direcció General de Joventut –i si vostè entra a la pàgina web de la Direcció General de Joventut veurà tots els programes que tenim desenvolupats per a joves tant per a prevenció com per a acompanyament–, també tenim una unitat especialitzada en retorn; és a dir, un cop a Salut s'han detectat i fet el tractament, nosaltres, des d'Afers Socials, i en concret de la Direcció General de Joventut, tenim diferents programes perquè el retorn a la vida normal, el canvi de vida social sigui el millor possible. Per tant, el que estem treballant, com a govern, és per una ciutadania digital responsable, i, com vostè deia, crec que hi hem de treballar molt més del que estem fent fins ara; després, si hi entrem, li explicaré els programes més en concret de cada un que portem..., però que és un tema que va a més, i, per tant, és un tema que hem de preveure amb més intensitat i treballar-hi més del que s'està fent fins ara. Gràcies.
Moltes gràcies, consellera. Té la paraula la diputada.
Sí; gràcies, presidenta. Gràcies, també, consellera Bassa, per la seva resposta. La Administración tiene el deber de velar por los intereses y los derechos de los menores y jóvenes en este tema y en todos, y eso es lo que, según me dice, pues, están haciendo o pretenden hacer con estos programas que nos ha dicho que nos va a explicar. Sin embargo, eso no cuadra con lo que nos encontramos luego. Mire, le pongo un ejemplo. Esto es lo que se puede encontrar cualquier persona que entra a consultar la programación de TV3 en la web de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. [[L'oradora mostra una imatge a la cambra.]] Por si no se ve bien desde aquí, lo explico. Nada más entrar, nos encontramos con un banner publicitario que pone «Paf.es, megabono casino, 1.200 euros, en letras doradas y bien grandes; imposible que pase inadvertido. Y si alguien clica aquí, en este banner, lo que se encontrará es una web donde lo primero que se anuncia, se lo enseño también, es: «Treinta euros. Apuesta segura. Quiero jugar. Y si bajamos un poco más en esta web, esta nos informa sobre todo lo que podemos jugar aquí: tragaperras, casino en vivo, apuestas, casino normal y bingo. Consellera, ¿este es el tipo de protección que ofrece la Generalitat en relación al juego online?, ¿fomentar el juego en páginas web de consulta diaria como lo es la programación de TV3? Y sabemos que la publicidad online está permitida, lo hemos dicho antes, pero ¿de verdad que no hay otra cosa que publicitar en sus webs? Y además es que le digo más, se lo vuelvo a enseñar: ¿sabe lo que estaba consultando yo aquí? La programación del Canal Super3, un canal que va dirigido específicamente a los niños. Mire, consellera, la Administración tiene que estar más concienciada con los efectos que el juego puede provocar en los jóvenes. Si bien es cierto que si se hace un uso responsable del juego este no supone un problema, sí que debemos tener en cuenta que los menores y jóvenes a menudo no tienen las herramientas necesarias para enfrentarse a según qué situaciones. Son muchas las voces que nos están alertando sobre ello. Le he citado antes la opinión de los expertos, pero déjeme que insista para que de verdad tomemos conciencia de los efectos perniciosos del juego sobre los menores y jóvenes, porque en su intervención me ha dicho usted que no está bien clara la opinión de los expertos. Pues, nosotros, le digo que hemos consultado con varios especialistas y todos coinciden en lo mismo. Mire, según el informe Hàbits i pràctiques de joc de les persones joves a Catalunya, elaborado por la Fundació Ferrer i Guàrdia, donde se han tenido en cuenta las opiniones de expertos en juventud y en juegos, representantes de asociaciones de jugadores y jóvenes de entre quince y veintinueve años que practican juegos de azar, los efectos del juego sobre los adolescentes son múltiples: tristeza, ansiedad, depresión, irritabilidad, problemas físicos a consecuencia del estrés que provocan las mentiras, aislamiento, problemas económicos, problemas legales –ya que hay muchos jóvenes que tienen que recurrir al robo para poder seguir apostando–, bajo rendimiento escolar y laboral, abandono de los estudios, despidos, pérdida de las relaciones laborales, y sociales también, y consumo de sustancias como alcohol o drogas, porque está comprobado que la tasa de incidencia del alcoholismo entre los jugadores patológicos es mayor a la existente para el total de la población. Y todo esto se lo explico para que veamos la magnitud del problema, lo que puede suponer si no somos capaces de establecer mecanismos transversales de prevención y que sean efectivos, porque de nada nos sirven programas colgados en una web si luego estos no se aplican o si luego estos no surten los efectos deseados. Por tanto, tenemos que hacer más prevención. Mire, la adolescencia es una etapa crucial en la vida de los jóvenes –se lo he dicho antes–: entre los quince y los veinticuatro años es cuando los jóvenes toman decisiones importantes sobre el estilo de vida que serán determinantes para su futuro como adultos. Por tanto, es en esta etapa –de los quince a los veinticuatro años– en la que deben concentrarse las acciones dirigidas al colectivo de jóvenes y a su desarrollo como adulto. Nos ha dicho antes que poca cosa pueden hacer ustedes desde su departamento; de verdad, consellera, ¿cómo que «poca cosa? O sea, ¿le parece poco atajar el problema de raíz? O sea, la prevención lo es todo, en este caso. Mire, no basta con una web dedicada a informar sobre el juego o sobre dónde pedir ayuda, no basta, consellera. Ni tampoco basta con decir que se está trabajando en ello o que es un tema que preocupa. Hay que hacer más, hay que invertir más en prevención y en detección de estas patologías derivadas del uso de las TIC, hay que invertir más en tratamiento y hay que investigar más también sobre las causas y la prevalencia de estas adicciones y sobre todo –sobre todo– hay que predicar con el ejemplo, consellera. La Administración tiene que ser más sensible e implicarse al cien por cien para que un niño que vaya a consultar a qué hora emiten su serie favorita o cualquier otra web que dependa de la Generalitat y que vaya sobre todo dirigida a los más pequeños, lo primero que vea no sea un anuncio luminoso invitándole a jugar, porque este es un problema para los jóvenes de ahora, pero también lo será para los adultos de mañana si no trabajamos en ello. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. Té la paraula la consellera.
Gràcies, diputada. Jo crec que no m'he explicat bé, perquè quan li deia que no hi havia unanimitat en l'opinió –clara i unànime– per part dels professionals, li deia fins a quin punt parlen de dependència, parlen d'abús, parlen d'addicció. Per tant, no és que no hi estigui d'acord, perquè després li he donat una dada que li he dit que una de cada quatre persones presenta trastorns de conducta relacionats amb les noves addiccions, i això ho diu l'Organització Mundial de la Salut. Per tant, o no m'he explicat bé, o vostè no ho ha entès bé, o potser és el canvi de llengua. [[Remor de veus.]] Segona cosa, vostè me parla de TV3; vostè em parla de TV3, em parla de la corporació catalana..., perdoni, m'ensenya els anuncis que té TV3. Jo crec que, si són els anuncis que té TV3, el que vostè ha de fer..., primera, TV3 deu dependre –la corporació catalana– del Parlament de Catalunya, per tant, com a membre del Parlament de Catalunya, vostè pot dirigir-s'hi directament. Vostè sap..., això no depèn ni del meu departament ni de Govern directament; per tant, és del departament..., a TV3 pot dirigir-s'hi. A més a més, té un consell d'audiovisual de Catalunya, on es realitzen actuacions. Per tant, l'animo que si ha detectat algun problema es dirigeixi directament a aquest consell audiovisual perquè justament en ell tenen recursos per a docents, tenen informes; fins i tot, hi ha un informe penjat que diu L'anàlisi de la presència de continguts sobre jocs online en els mitjans audiovisuals i internet. Per tant, no és re que tingui a veure com a govern. Com a govern, que és la part que ens pertoca, miri, li ho diré, des del departament, li ho explicava molt clar, prevenció, acompanyament i reinserció. En aquest moment, tenim 397 places de comunitat terapèutica i 141 pisos en suport per a la reinserció de totes aquelles persones que han tingut addiccions, sigui amb substàncies, no sigui amb substàncies. En aquests moments hi han 1.076 persones que són beneficiàries d'aquests espais que deia. En els últims quatre anys hem incrementat amb 1 milió d'euros..., i aquest any 2015 és 11,8 milions d'euros el que es destina a aquests temes, que, si s'hagués aprovat el pressupost, era més, com vostè pot mirar, segons el pressupost. A més a més, estem treballant amb un model de centre de dia per a persones amb addicció; és un treball que es va començar el 2015, on hi han diferents taules. En l'àmbit de la prevenció estem en el model d'intervenció social en prevenció d'addiccions; s'està treballant amb famílies. Tenim el «Créixer en família per poder parlar de tots aquests temes i treballar-hi, que va destinat a tots els joves de sis a setze anys. En aquests moments hi hagut trenta-dos tallers amb la participació de més de 450 famílies. Però a més a més la Direcció General de Joventut hem desenvolupat seixanta-cinc programes, amb un valor de 5,2 milions d'euros, que són per sensibilitzar les persones joves sobre els hàbits i les conductes saludables, oferir formació i recursos per a la promoció de tots aquells temes que no siguin addicció, què es pot fer quan hi ha una addicció per poder-ne sortir; com jo deia, sovint és aïllament, i el que ens convé és programes perquè es puguin desenvolupar, a més a més, del que estan fent. Per tant, treure les conductes de risc per convertir-se en activitats solvents. Treballem per la coresponsabilitat amb tots els agents i sobretot fer alerta i prevenir conductes de risc associades a la salut. Però, a més a més, com li deia, com que el tema és integral de tot el Govern, des del DIXIT tenim 500 monografies, 50 recursos audiovisuals, 250 articles de revistes, dossiers temàtics de tots els tipus referents a addiccions. Per tant, la informació, la donem. A Salut hi ha el Pla director de salut mental, que vostè sap molt bé de què va, on un dels temes importants precisament és el de drogues i addiccions i el d'addiccions socials. L'acompanyament, l'orientació presencial amb joves, l'assessorament per mitjà de la web Adolescents, la prevenció de totes aquelles addiccions socials que puguin permetre, junt amb entitats tan importants com Energy Control i Creu Roja, però, a més a més, l'elaboració de molt material. Jo li he parlat d'un hospital, un hospital que era referent, i justament li he dit aquest perquè no és un hospital que estigui contractat pel CatSalut, li ho dic perquè és un hospital que és un referent, és de l'ICS, i n'hi ha molts d'altres: tenim l'Hospital, com deia, de Bellvitge; l'Institut Pere Mata, de Reus; el Parc Sanitari Martí Julià, de Girona; l'Hospital General de Manresa; el Consorci Sanitari de Terrassa; l'Hospital Santa Maria, de Lleida; Maresme; Hospital Clínic..., tots amb estudis epidemiològics del joc patològic, però també amb unitats de tractament per quan s'arriba a aquests casos. El destinat en diners, exactament, de pressupost a aquests temes és 698.331 euros. Té raó vostè que hi hauríem de destinar molt més, que hauríem de treballar-ho molt més, però això és el que tenim fins ara i espero que en els propers temps puguem treballar-hi més, seguint els addictes. Però li recomano que es dirigeixi a TV3 i no es dirigeixi al Govern quan necessiti alguna cosa de TV3. Gràcies.
Moltes gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre el model sanitari]] [[300-00071/11]] El dotzè punt de l'ordre del dia és interpel·lació al Govern sobre el model sanitari, presentada pel Grup Parlamentari de Junts pel Sí. Per a exposar-la, té la paraula la senyora Montserrat Candini.
Bon dia, presidenta. Bon dia, conseller i conselleres, senyores diputades, senyors diputats. Des del Grup Parlamentari de Junts pel Sí volem, doncs, parlar sobre el model sanitari i per això presentem la interpel·lació al conseller Comín. Permeti'm, però, conseller, de manera molt especial, que faci una breu, brevíssima introducció, que, quan en el moment en què dins del Grup Parlamentari de Junts pel Sí vàrem considerar que era absolutament idoni parlar del model sanitari, poc ens podíem arribar a pensar, doncs, que al cap de pocs dies sentiríem, malauradament, aquelles declaracions del cap de l'Oficina Antifrau de Catalunya en les quals es befava d'haver-se carregat el sistema sanitari. Jo crec que pocs episodis com aquests poden marcar d'una manera clara i visualitzar d'una manera claríssima com és la decadència d'un servidor públic. Perquè, independentment de la seva professió i de l'àmbit al qual pertanyi, és evident, doncs, que això el que fa, d'alguna manera o altra, és situar-lo en l'àmbit, diguem-ne, dels destructors. I en aquest àmbit dels destructors és on no hi pot haver, de cap de les maneres, espai per als servidors públics. I dit això, doncs, voldria recordar com d'una manera, diguem-ne, reincident, nosaltres hem anat dient –perquè ho veiem d'aquesta manera i ens sembla que forma part, diguem-ne, del nostre ADN– que el sistema sanitari públic català és fruit de l'esforç de generacions que han prioritzat la salut i han contribuït a crear el sistema actual. Professionals, treballadors, ciutadans han entès i defensat la importància de gaudir d'un sistema sanitari públic, universal, de qualitat, equitatiu i sostenible. I és en aquest mateix context, en el qual feia la introducció sobre la decadència d'un servidor públic, que és important també, diguem-ne, acabar d'enquadrar com tot aquest sistema sanitari, aquest model sanitari, està sobretot blindat a partir no únicament de la Llei d'ordenació del sistema..., sanitària, de l'any 1990, sinó també per tots els diferents agents socials que lògicament en formen part com a conjunt del país, que representen diferents col·legis professionals. Agents socials, lògicament, diguem-ne, que han reaccionat davant, doncs, d'aquesta manifestació i que..., al cap i a la fi, no únicament manifestació, sinó fins i tot utilització de diner públic per intentar, d'alguna manera o altra, malmetre quelcom que té a veure molt amb la cohesió social. I és aquí on em permeto comentar, fer meva una de les paraules..., que han participat d'una manera molt clara els diferents agents socials quan han dit que destruir el nostre sistema sanitari és un insult gravíssim i mostra una manca d'ètica total per part de qui el formula i el practica, i és un atemptat directe contra el dret més bàsic dels ciutadans. Tot això, lògicament, crec que avui s'havia de dir, crec que havia de formar part, doncs, diguem-ne, com un element introductori del model sanitari, per donar-li el doble o el triple valor a tot allò que s'ha fet, que s'està fent i que estic convençuda, conseller, que ens explicarà..., des d'un punt de vista de tot allò que està preparant la conselleria per tirar-ho endavant. I és que hi han tres eixos bàsics –tres eixos bàsics– en aquest sistema sanitari: els valors. Com a tota qüestió que es planteja des d'un punt de vista d'un servei d'interès públic i d'interès general, lògicament està marcat amb uns valors. I aquests valors, d'una manera molt clara, tenen a veure amb l'equitat, tenen a veure amb la qualitat i tenen a veure amb l'eficiència. Perquè, de què parlem quan parlem de cadascun d'aquests valors? Equitat, lògicament, és equitat en l'accés i en els resultats, perquè, a qui es cura? Es cura a tothom, independentment de la seva condició socioeconòmica. I, a tothom, en funció només de la seva patologia, a iguals necessitats, iguals recursos. Això, que pot semblar –que és una expressió, «iguals necessitats, iguals recursos– que és una evidència, és una gran conquesta del nostre sistema. I, per tant, s'ha de valorar –com es té en consideració, en valor, des del Govern–, però s'ha –si se'm permet, conseller– de subratllar i en negreta: a iguals necessitats, iguals recursos. El segon element, l'element de la qualitat. Com i què curem? Què es cura des del sistema sanitari? Doncs, lògicament, amb una cartera de serveis públics molt extensa, es curen moltes coses. I els nostres resultats en salut són, en termes comparats internacionals, i, per tant, amb uns indicadors que no són cap tipus de cofoisme intern, ans al contrari, perquè d'una manera claríssima sabem, en tot cas, que els indicadors són allò que és capaç de donar-nos..., si fem bé les coses, si es fan bé, si es poden fer millor, i és en aquest exercici també de sempre repreguntar-se un mateix si les coses es poden fer millor..., els resultats comparats internacionalment són molt bons. Per tant, es cura bé. Per tant, mèrit del col·lectiu dels professionals i de totes les persones que, al cap i a la fi, són els que estan treballant en aquest àmbit. Eficiència. Perquè, amb quins recursos ho fem? Tant de bo, lògicament, tinguéssim més recursos. Ho hem dit d'una manera molt clara, doncs, d'una manera reiterada per part del Grup de Junts pel Sí i per això nosaltres tenim claríssim quin és el nostre camí. Però també és cert, i ho hem de recordar, doncs, que l'esmena a la totalitat no ajuda en absolut, a això. Però, malgrat això, amb l'eficiència i amb els recursos som, són, des del sistema sanitari, eficients. Tot i que la nostra despesa és per sota del PIB, és a dir, me refereixo..., com el PIB, és baix, me refereixo, no? Per tant, lògicament, doncs, això caldria millorar-ho, però, en tot cas..., l'eficiència amb uns recursos que són bons. I això és que un d'aquests valors és més que l'altre valor? No, tots tres exactament iguals. No hi pot haver equitat si no hi ha qualitat i eficiència. No hi pot haver eficiència si no hi ha qualitat i equitat. I lògicament no hi pot haver qualitat sense eficiència i sense equitat. Per tant, no n'hi ha un més important que els altres i el dret a la salut és el paraigua, en tot cas –com he dit al començament–, que acaba aixoplugant i que és el paraigua que tot ho agrupa. No hi ha veritable dret a la salut si algun de qualsevulla d'aquests tres valors falla, o dit d'una altra manera, el dret a la salut és el valor que està per damunt de cadascun d'ells. De cadascun d'aquests valors en pengen lògicament molts de rellevants però que formen part d'algun d'aquests àmbits. La universalitat –allò que parlàvem abans– té a veure, lògicament, amb l'equitat, la sostenibilitat financera i té a veure també amb l'eficiència, la participació i la satisfacció. Però a part d'aquesta qüestió també hi ha un element molt important que és tot allò que té a veure, diguem-ne, amb la diversitat de proveïdors, que queda claríssimament marcat dintre del context del sistema sanitari. La diversitat de proveïdors ens ha permès maximitzar els resultats, allò que anomenem l'«eficiència. Maximitzar els resultats amb relació a aquestes tres raons que hem dit perquè ens ha permès, en tot cas, minimitzar els inconvenients estructurals que pot presentar potencialment cada tipus de proveïdor i, per altra banda, per raó, lògicament, de la seva naturalesa jurídica. Però també, lògicament, ha pogut, diguem-ne, maximitzar totes aquelles capacitats dels resultats. Per tant, tot això és absolutament important. Jo abans feia referència a la Llei d'ordenació del sistema sanitari, que és una llei que aquest proper 9 de juliol farà 26 anys, no?, i vull recordar que aquesta llei, que és la llei que s'anomenava, durant molt de temps, «la llei d'en Xavier Trias –la va acabar d'impulsar sent conseller–, i que va ser aprovada pels vots, en aquell moment, de Convergència i Unió, d'Iniciativa, d'Esquerra Republicana, del Partit Popular i del Grup Mixt, i que, sens dubte, ha estat una de les lleis que ha construït més consens de totes les que han bastit el nostre model de benestar català. I, per tant, aquesta Llei d'ordenació sanitària, que és ben clara i que explica, doncs, el principi de distribució al qual jo feia referència ara amb la diversitat de proveïdors, com són l'ICS i empreses i consorcis, com són altres ens públics municipals i proveïdors privats. Jo crec que és d'aquelles lleis que... –estem parlant de 1990–, i amb aquella encara, diguem-ne, democràcia tan i tan jove, doncs, jo crec que és, sens dubte, d'aquelles lleis que, d'una manera molt clara, va estar emparada amb un cos..., amb una ànima. És a dir, totes les lleis tenen ànima, això és lògic, perquè si la vocació és el servei públic, totes tenen ànima, però és evident que aquesta, la LOSC, d'alguna manera o altra, tenia una ànima molt clara i tenia un factor importantíssim, no únicament el principi d'universalitat, sinó lògicament també el de la cohesió social. És per tot això que he explicat i que he comentat, des d'un punt de vista..., com a Grup Parlamentari de Junts pel Sí, conseller, que són els valors, que és la llei d'ordenació, que és la diversitat de proveïdors, que és tot allò que s'ha fet al llarg de tants anys..., però que, lògicament, vostè, conseller, ara té la responsabilitat..., i ens consta, a més a més, doncs, el seu apassionament per poder tirar endavant, malgrat el context de les dificultats que ens envolten a nivell internacional i, lògicament, també a nivell de país. És per tot això que, conseller, voldríem saber molt de primera mà com i de quina manera podem encara estimular més, donar, diguem-ne, sortida a totes aquelles coses que, de ben segur, sempre, sempre –perquè les realitats són molt dinàmiques–, sempre cal millorar. I que, de ben segur, amb l'esperit de la LOSC, amb els recursos que tenim però amb els mateixos valors, vostè, com a conseller, i al capdavant, doncs, diguem-ne, d'un conjunt de professionals que vostè dirigeix, podem donar, diguem-ne, els majors serveis possibles i el millor instrument en benefici de la col·lectivitat. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. Respon el conseller de Salut, senyor Antoni Comín.
Gràcies, senyora presidenta. Senyora Candini, amiga, el nostre sistema de salut els últims cinc anys ha tingut una situació dura que se suma a una situació d'infrafinançament estructural. Per tant, és un sistema amb problemes. Problema d'infrafinançament que s'ha notat –i els últims anys més– en forma de retallades salarials als professionals, que s'ha notat en forma d'aturada de les inversions i que s'ha notat en forma d'increment de les llistes d'espera. Tenim molt ben detectat quin impacte ha tingut durant aquests trenta-cinc anys l'infrafinançament del nostre sistema sanitari, però això no ens impedeix de fer-nos una pregunta que és: d'acord, infrafinançament, però, el model és bo? El model sanitari català en allò que té d'específic, en allò que el fa diferent d'altres models sanitaris més enllà del seu infrafinançament, és bo o no és bo? Jo alguna vegada he contestat de manera fins i tot un xic provocativa que si haguéssim d'inventar el nostre model sanitari, probablement l'hauríem de tornar a fer tal com és, perquè és un bon model. Com és aquest model? Què el fa específic? Què el fa diferent? La diversitat; la diversitat de proveïdors. La diversitat de proveïdors amb relació a què? A la seva titularitat; amb relació a la seva naturalesa jurídica. Quan diem que el sistema català és divers i que això és el que el fa diferent dels altres, estem dient que, els proveïdors, uns són públics amb personal estatutari; que d'altres són públics però que són empreses públiques amb personal laboral; que d'altres són proveïdors privats sense afany de lucre; que d'altres són proveïdors privats amb afany de lucre... Això és el que el fa específic. És bo, aquest model sanitari específic català? La diputada Candini ho explicava molt bé. Com hem de valorar un sistema sanitari per saber si és bo o no és bo? L'hem de valorar en base a tres valors que són irreductibles entre ells. Un error freqüent alhora de pensar sobre si un sistema, si un model sanitari ens agrada o no ens agrada, és jutjar-lo en base només a un d'aquests tres valors i els tres valors són irrenunciables: equitat, eficiència i qualitat. Són valors diferents; són irreductibles, per això parlem d'un triangle. No es poden reduir l'un a l'altre. Que siguin valors compatibles entre ells, però, no vol dir que siguin valors harmònics. Equilibrar bé aquests tres valors no és fàcil, hi han trade-off entre equitat i eficiència, i tant, si hi ha trade-off entre equitat i eficiència. Hi ha trade-off entre eficiència i qualitat, oh, i tant, que sí, entre qualitat i equitat també. Per tant, compatibles però no fàcils d'harmonitzar. I a l'hora de valorar un sistema sanitari el que hem de veure és si és capaç de satisfer bé els tres. I el nostre sistema sanitari ha estat capaç de satisfer bé els tres: l'equitat, l'eficiència i la universalitat. I la qüestió que ens hem de preguntar, amb tots els indicadors que tenim de tipus subjectiu i objectiu, que és un dels sistemes sanitaris amb més indicadors d'Europa..., la conclusió internacionalment contrastada, OCDE, etcètera, és que ha satisfet bé els tres valors. I la pregunta que ens hem de fer és: té alguna cosa a veure aquesta especificitat, té alguna cosa a veure la diversitat de proveïdors, aquest model català, té alguna cosa a veure amb el fet contrastat internacionalment que nosaltres traiem bastant bona nota a les tres assignatures? I la resposta és que sí. Per què? Per una raó, jo crec, fàcil d'entendre, que és que cadascun d'aquests tipus de proveïdors, cadascuna d'aquestes titularitats, cadascuna d'aquestes naturaleses jurídiques, si les pensem abstractament –després cada actor concret té la seva història i la seva casuística, que ara no hi entraré, però–, des de la ciències socials [[el conseller riu]] tenim prou coneixement acumulat després de dos-cents anys com per saber que cadascuna d'aquestes titularitats presenta un balanç específic de riscos i fortaleses amb relació a l'equitat, a l'eficiència i a la qualitat. I que un actor públic amb personal estatutari té un balanç propi amb relació a l'equitat, diferent que el que té un actor privat sense afany de lucre, etcètera. I que un actor amb afany de lucre té un balanç propi diferent amb relació a l'eficiència del que té amb relació a la qualitat. Per tant, si analitzem tots els tipus de proveïdors, i tots els analitzem amb relació als tres valors, el que ens trobarem és que cadascun d'aquests proveïdors té els seus punts forts, té els seus punts febles amb relació a aquests tres vèrtexs d'aquest triangle, i això és l'aprenentatge acumulat de dos-cents anys de dret administratiu públic, amb els seus pros i contres, de dos-cents anys d'aprenentatge acumulat sobre el dret mercantil privat, amb els seus pros i contres, i ja som massa grans com per ignorar que cadascuna d'aquestes tipologies té inconvenients, igual que té fortaleses. Quina ha estat la gràcia? Seria caure en un prejudici ideològic que no ens ajudaria gens negar els inconvenients del dret administratiu públic, igual que seria caure en un prejudici ideològic pitjor encara negar els inconvenients dels actors privats construïts, configurats en el marc del dret mercantil privat, que tenen com a motivació l'afany de lucre. Són dos-cents anys d'aprenentatge social que no podem fer veure que no s'ha produït. Bé. Quina és la gràcia del nostre model sanitari? La gràcia del nostre model sanitari és que la diversitat de proveïdors ens ha permès un bon equilibri entre aquests diferents proveïdors, en aquests diferents balanços, d'avantatges i inconvenients, que ha fet que, al final, la combinació de tots ens permeti treure bona nota en les tres assignatures. És a dir, tenim un bon alumne en equitat que potser no ho és tant en qualitat; tenim un bon alumne en eficiència que potser no ho és tant en equitat... Al final, la mitjana que treuen la suma de tots els alumnes, que és el que configuraria el conjunt del nostre sistema de salut, és bona gràcies al fet que les fortaleses dels uns es compensen amb les fortaleses dels altres, les debilitats dels uns s'equilibren amb les debilitats dels altres. Però això no és tot. Això serien, podríem dir-ho així, els avantatges de sortida del fet que hagin construït el nostre sistema sanitari d'acord amb aquesta diversitat de proveïdors, però hi ha uns avantatges que en podríem dir, així, d'arribada, que són els que expliquen realment l'èxit del model, o les bondats del model. Quina és? Que aquesta diversitat de proveïdors en què cadascun és fort amb relació a un valor o a un altre, a un vèrtex o un altre del triangle, ha permès, el fet d'estar junts, un aprenentatge recíproc. Per tant, si els actors de tipus públic estatutari tenen avantatges naturals amb relació a l'equitat, però desavantatges naturals amb relació a l'eficiència, el fet de conviure amb la resta d'actors li ha permès aprendre d'eficiència, igual que els actors privats, si tenen avantatges naturals amb relació a l'eficiència, però tenen desavantatges naturals amb relació a l'equitat, per posar-ne un exemple, el fet de conviure els ha permès resoldre, anar millorant els seus desavantatges inherents amb relació a l'equitat. De què estem parlant? Que, al final, tots els proveïdors ho fan tot bé, tots treuen bona nota en les tres assignatures, però això ha estat possible en la mesura que s'ha produït un aprenentatge recíproc en el qual cadascú ha fet de tractor d'un dels principis, i sense els actors públics en el sistema sanitari públic, que han fet de tractor d'equitat, no tindríem el nivell d'equitat general que té avui el sistema i els altres actors no serien tan capaços de satisfer correctament aquest principi d'equitat. I sense actors sense afany de lucre privats al tercer sector, probablement no tindríem el rendiment que tenim en termes d'eficiència; han fet de tractors d'eficiència i han ajudat el conjunt dels actors del sistema a resoldre bé l'objectiu de l'eficiència. Per tant, la suma de tots els actors ha permès que tothom en un procés d'aprenentatge sigui el millor possible amb relació a tot, la qual cosa ha permès que la suma dels actors, que és el sistema, ofereixi el que jo deia al principi, que és aquest bon rendiment en termes internacionals, en termes comparats, tant en resultats, tant en eficiència, tant en equitat. Acabaré de completar aquesta reflexió a la segona part. En tot cas, crec que el que ha fet, d'alguna manera, el nostre sistema sanitari, si ho diguéssim en termes de teoria financera, ha sigut diversificar els riscos. Conscients que cadascun dels proveïdors genera riscos per raó de la seva naturalesa jurídica, que són estructurals, que són inherents, el que ha fet el nostre sistema sanitari ha estat diversificar aquests riscos diversificant el tipus de proveïdors. Això, on es va fer? Això es va fer a la LOFC, això ho van decidir els diputats de Convergència i Unió, els diputats d'Iniciativa per Catalunya, els diputats d'Esquerra Republicana, els diputats del PP, els diputats del Grup Mixt –no sé si em deixo algú–, i amb posterioritat també s'hi va afegir el Partit Socialista, amb una llei de gran consens que va permetre que des del PP fins a Iniciativa fos votada conjuntament des de la consciència que la diversitat de proveïdors podia ser una virtut del nostre model. Gràcies, senyora presidenta.
Moltes gràcies, conseller. Té la paraula la senyora Candini.
Gràcies, presidenta. Gràcies, conseller, per les seves explicacions i també, doncs, lògicament, per donar tots aquells elements de reflexió que acaben, diguem-ne, valorant... Vostè ha dit moltes coses interessants, però de les coses interessants que diu, lògicament, «el sistema té problemes estructurals, i un d'ells, lògicament, és l'infrafinançament que patim com a país. Jo crec que tan important és, lògicament, mirar tot el sistema, i, des del punt de vista del sistema, què és allò que sempre podria ser millorable? Això ens obliga a tots, ens emplaça a tots i a totes les qüestions que és allò que podria ser millorable, com també –com també– mirar de què partim i, en aquest cas, d'un infrafinançament i un problema estructural acumulat al llarg dels anys –al llarg dels anys–, que, lògicament, el que fa és agreujar-lo d'una manera molt més clara. Vostè ho ha dit, el model és bo –el model és bo– i, per tant, el model cal tirar-lo endavant –cal tirar-lo endavant. Insisteixo que això no queda ni defuig de tot allò que escaigui des d'un punt de vista de la millora que pugui representar qualsevol plantejament que, lògicament, com que la realitat és molt dinàmica, del que es tracta, en tot cas, és sempre acabar, diguem-ne, de completar i de donar resultats i respostes a les necessitats dels nostres conciutadans, i en aquest cas serien també, lògicament, els nostres pacients. Jo crec que una de les qüestions que s'ha de mirar molt i s'ha de parlar quan parlem del sistema sanitari i de política sanitària és, sobretot, de combatre prejudicis ideològics. Hi han qüestions que jo crec que el dogmatisme, per una part, per una qüestió, i per una altra part el prejudici ideològic, malmet tot allò que en el seu moment es va tirar endavant, i es va tirar endavant amb un gran consens. No farem més fort el sistema sanitari si el que fem és bloquejar determinades qüestions senzillament per prejudicis ideològics, o bloquejar determinades qüestions senzillament perquè el que es tracta és d'anar reafirmant-nos en un dogmatisme que el que fa és ser bloquejador d'allò que el que cal és donar resposta. Que vol dir que la defensa de tot allò que estem, diguem-ne, tirant endavant és de veritat absoluta? De ben segur que no. Segur –segur– que en totes les aportacions per part de tots els partits polítics podem millorar allò que és el model sanitari amb la llei de 1990. Seguríssim que les aportacions per part dels diferents grups parlamentaris i, de manera molt especial, d'aquells diputats de Salut que en saben, que tenen coneixement, que alguns formen part de la professió, de ben segur que podem millorar-ho. Però sí que m'agradaria poder insistir molt en aquests dos elements. No dogmatismes, no prejudicis ideològics. Dogmatisme bloqueja; el que és quelcom bloquejador, de ben segur que el que fa és no avançar. I, lògicament, els prejudicis ideològics igualment són perniciosos per al nostre model sanitari: aquell que considera que allò que és sempre ineficient i que l'única font d'eficiència és la gestió privada, o bé aquell que considera que la iniciativa privada és sempre una font d'inequitats i que els serveis públics només són capaços de garantir plenament els drets socials de manera equitativa quan són de titularitat pública. Sincerament, creiem que aquesta és una visió excessivament tancada i excessivament rígida que no ajudarà a l'eficiència, a l'equitat i a la qualitat, que és el que tots –n'estic convençuda– volem. Per tot això, moltíssimes gràcies novament, conseller, i únicament una última petició, eh?, que és una petició que, lògicament, no cal, perquè la veig en el dia a dia, però sí que tinc l'obligació de dir-la-hi. En tot cas, esperonar-lo, conseller, el volem esperonar perquè vostè una vegada més lideri la defensa del sector. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. Respon el conseller Antoni Comín.
Gràcies, senyora diputada. Amb relació al que deia vostè ara, quina és una de les gràcies de la LOSC? Potser una de les gràcies més clares de la LOSC? Molt bé, la diversitat és un avantatge, però només serà bona si l'endrecem. No pot ser una diversitat caòtica: «Ara, vinguin tots els proveïdors de totes les naturaleses i s'organitzin com puguin. No, la LOSC no fa això. La LOSC ordena el nostre model divers, amb base en què? Amb base en un principi de preferència, que jo defenso avui que segueix sent vàlid. De fet, és un principi de doble preferència. I quin és el principi de doble preferència que van decidir aquells diputats l'any 91 de tot els partits? Que els proveïdors públics tenen preferència per davant dels proveïdors privats. Això no ho diu el conseller Comín, això ho diu la LOSC, a l'article 5. Van encertar –van encertar. I quina és la segona part d'aquest principi de preferència? Que dins dels proveïdors privats, els proveïdors sense afany de lucre tenen preferència per davant dels proveïdors amb afany de lucre. Això ho diu el conseller Comín? No, això ho diu la LOSC. I van encertar, això sí que ho diu el conseller Comín. Van encertar, és la gràcia. Per tant, principi de preferència, que no és un principi d'exclusió, ningú n'està exclòs. En un principi de preferència no diem: «Tal tipus de proveïdor no el volem. No, el voldrem si el necessitem, d'acord amb el criteri de preferència que marca la llei. Però tampoc és un principi d'homogeneïtzació, un principi de preferència. Tots iguals, no. Hi cap tothom. Per tant, això és molt important que ho tinguem clar. A partir d'aquí, hem d'entendre un parell de qüestions que es deriven com una conseqüència lògica del que hem dit. La titularitat és rellevant a l'hora de pensar els proveïdors? Sí que ho és, és clar, si és la LOSC la que els classifica; la primera que els classifica, els proveïdors, en funció de la seva titularitat és la LOSC. Quan diu: «El Servei Català de la Salut estarà compost per a, b, c, d... Com identifica els proveïdors, aquell article 5? En funció de la seva titularitat. Cal obsessionar-se monotemàticament amb la titularitat? No, no tindria cap sentit. Ara, cal ignorar que la titularitat importa? No, la titularitat importa perquè, si no, la LOSC no s'hauria pogut construir. A partir d'aquí, conclusions del que hem dit. Les empreses públiques no són un problema del nostre sistema sanitari. L'ICS no és el problema del nostre sistema sanitari, i tant que no. L'ICS fa aportacions que només l'ICS pot fer en el nostre sistema sanitari, i així ho reconeix la mateixa LOSC. Necessita reformes i millores, l'ICS? Totes. Tindrem tots els mesos que vénen per davant per parlar-ne, n'estic segur, però l'ICS fa aportacions imprescindibles. Ara, la diversitat és un problema? No, la diversitat no és un problema del nostre sistema sanitari. Dir que la diversitat és un problema només pot partir d'un prejudici, igual que dir que l'ICS és el problema només pot partir del prejudici oposat. No. Tenim una flota, que la gràcia de la flota és que és diversa, que hi ha «barcos de moltes menes. Ara, la gràcia d'aquesta flota és que al mig té un buc insígnia, perquè una flota que no fos diversa seria pitjor, però una flota diversa sense buc insígnia també seria pitjor. I quin és el buc insígnia de la nostra flota de proveïdors hospitalaris, etcètera, assistència sanitària? L'ICS, les empreses públiques. I tant que sí. Perquè ho dic jo? No, perquè ho diu la LOSC –perquè ho diu la LOSC. I això ha fet bo el nostre sistema sanitari, aquesta capacitat de construir des de la diversitat. A partir d'aquí, totes les polítiques que es fan des del departament s'atenen a aquest principi de preferència. Estem a favor de la cooperació publicoprivada d'acord amb el principi de preferència que marca la LOSC, però també estem a favor de la desprivatització de la gestió d'acord amb el principi de preferència que marca la LOSC. Si podem parlar, per cert, del debat terminològic, si podem parlar de cooperació publicoprivada, quan fem entrar els proveïdors privats i ens sembla bé dir-ho així, també hem de poder parlar de desprivatització de la gestió quan fem sortir els proveïdors privats, perquè si el nom val en una ocasió també val en la contrària; si no, estaríem caient en una contradicció lògica. I que ningú s'atabali, diguem-ne, si es parla de desprivatització de la gestió, perquè tècnicament ho és, igual que tècnicament és cooperació publicoprivada el contrari. Tot ho fem per la cooperació publicoprivada, com la desprivatització de la gestió d'acord amb el principi de preferència que estableix la LOSC. Jo crec que el més important, ara que jo tinc la sort de passejar per tots els hospitals i centres de primària del nostre país, és ser conscients, diputats i diputades, que probablement el principal element de cohesió social que hi ha avui a la societat catalana, el principal element de garantia de la igualtat d'oportunitats i de la igualtat de ciutadania que hi ha avui a la societat catalana és el nostre sistema sanitari. És una joia, s'ha fet amb l'esforç de moltes generacions, en podem estar molt orgullosos, fa que el nostre país sigui més just, i ja els dic que no ens el destrossaran. Això sí que els ho puc ben assegurar. Gràcies, senyora presidenta. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, conseller. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les condicions laborals dels docents]] [[302-00052/11]] El tretzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les condicions laborals dels docents, presentada pel Grup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Per a exposar-la, té la paraula la senyora María José García Cuevas.
Gracias, presidenta. En primer lugar, quiero dar la bienvenida a todos los representantes sindicales que nos acompañan. Honorable consellera, señoras y señores diputados..., como entre toda la oposición explicamos ayer, la situación del sistema educativo público en Cataluña es muy difícil. Años de recortes y dejación por parte del Gobierno –primero de Convergència i Unió y luego de Convergència Democràtica con Esquerra Republicana– han colocado al sistema al borde de la quiebra en estabilidad y en calidad. Estos dos gobiernos llevan años ninguneando y perjudicando a los docentes catalanes, sometiéndoles a cargas de trabajo, recortes salariales y condiciones laborales injustas y sin comparación en el resto de España. Desde el Partido Popular planteamos el pasado Pleno una interpelación a la consellera, basada en cuatro aspectos clave para mejorar las condiciones laborales de este cuerpo, básico para que la enseñanza pública funcione: convocatoria de oposiciones, derogación del decreto de plantillas, devolución de las pagas extra retenidas y vuelta a las ratios y horarios lectivos previos a la crisis. En definitiva, le pedimos estabilidad, independencia, consideración hacia este colectivo tan castigado al que la paciencia y la resignación se les está acabando y con toda la razón. La consellera nos habló de otras cosas: de pruebas piloto que no se utilizan, decretos estatales que no se aplican, de la LOMCE o de la aplicación ideal del decreto de plantillas, decreto que con su redacción actual no se justifica en absoluto por la autonomía del centro, pues elude los controles y las limitaciones que hace dos años ya le planteamos sin éxito a la entonces consellera Rigau. Nos hablaba la consellera Ruiz de la lógica de perfiles que pide en inglés, salvo si la persona elegida por este perfil luego, pues no tiene que dar la clase de inglés, como está pasando, pero es una persona próxima a la dirección. En fin, tantos ejemplos nada anecdóticos de la arbitrariedad que está permitiendo el decreto de plantillas, algunos que conocemos por la prensa y muchos que fueron entregados por escrito, por un sindicato al departamento sin que se le respondiera, ni se actuara. Y es que la norma no puede depender de la buena fe de quien la aplica, porque entonces directamente no haría falta la norma. No se trata de dudar ni culpabilizar a nadie, sino de pretender normas justas y equilibradas, lo que no parece que sea muy insensato. La derogación de este decreto de plantillas, además de otras cuestiones trabajadas con los distintos representantes de los profesionales afectados, son los puntos que sometemos hoy a debate y votación. En definitiva, proponemos aprobar medidas que garanticen y fomenten la independencia, la motivación, reconocimiento y excelencia de nuestros docentes, como dice el punto 1 de la moción. Concretamente, en el punto 2 pedimos la convocatoria de oposiciones antes de junio del año próximo, de manera que puedan cubrirse con estabilidad, publicidad y capacidad y mérito garantizados todas las necesidades de plantillas en primaria, secundaria, FP y enseñanza de régimen especial, volviendo a las ratios anteriores a la crisis el curso próximo y unos niveles lógicos de interinidad en el 18, que no debería superar el 5 por ciento. El punto 3 solicita la derogación del decreto de plantillas. El punto 4, devolver antes de acabar 2016 todo lo pendiente de la paga extra del 2012, injustamente retenida. Ya todos conocen la sentencia del Tribunal Supremo que ha ratificado la injusticia que supuso aplicar retroactivamente este recorte a los seis primeros meses del 2012. El punto 5 plantea establecer en tres meses un calendario de devolución de las pagas extras retenidas del 13 y del 14. El punto 6, devolver a los docentes mayores de cincuenta y cinco años la posibilidad de reducir en dos horas su horario lectivo; un derecho que habían recuperado y que ahora la Generalitat les ha vuelto a recortar sin explicaciones. El punto 7 obliga al Gobierno a pagar a los sustitutos el mes de julio, porque están en su derecho. El punto 8 pide volver el próximo curso a los horarios lectivos previos a la crisis, que garantizan la calidad de la enseñanza, eliminando la sobrecarga horaria que los docentes han asumido durante la crisis. Así como garantizar la cobertura de bajas docentes desde el primer día, en el punto 9. Finalmente, en el punto 10 pedimos la recuperación, antes de finalizar 2017, de todos los demás derechos laborales no mencionados que se les han ido recortando a los docentes. Hacemos extensible estas peticiones de derechos y pagas al resto de empleados del sector público de la Generalitat, por una cuestión de justicia, aunque, inicialmente, la moción se ciñera al ámbito educativo, y planteamos plazos en cada punto, lo que facilitará comprobar y controlar el cumplimiento de cada punto que aprobemos. Pedimos el apoyo para esta moción, porque creemos sinceramente que es una cuestión de justicia resolver la situación que padecen nuestros maestros y nuestros profesores. Porque los alumnos merecen docentes preparados, motivados y excelentes que, en gran parte, ya los tenemos. Y porque los docentes no merecen la sobrecarga, desconsideración y tensión a los que les está sometiendo el actual Gobierno de la Generalitat con sus actuaciones opacas, contradictorias, partidista y calificadas, desde el sector, como muy poco serias. En nuestras manos, señoras y señores diputados, está el resolverlo. Muchas gracias, presidenta, consellera, señoras y señores diputados.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, per a defensar les esmenes presentades, té la paraula la senyora Esther Niubó, del Grup Parlamentari Socialista.
Bon dia. Gràcies, senyora presidenta. Una salutació també als membres de la comunitat educativa que ens acompanyen. En primer lloc, vull agrair a la diputada García Cuevas, la iniciativa de presentar una moció per abordar una millora de les condicions laborals dels docents; un col·lectiu que no es cansa mai ningú de reconèixer que és pilar fonamental del sistema educatiu, però que, en canvi, des de 2012 està carregant sobre les seves espatlles, i patint-les, retallades molt importants que acaben afectant la qualitat de l'educació. Pensem que és una moció especialment oportuna, tenint en compte, doncs, l'inici del curs que ve i que tracta qüestions importants per al col·lectiu docent, com la convocatòria d'oposicions al cos, tant a primària, secundària, FP i ensenyaments de règim especial. I, per tant, celebraríem que aquest punt, doncs, s'aprovés, però que també es complís, perquè ja coneixem diverses mocions que en els últims mesos fan referència a la convocatòria d'oposicions i seguim pendents, doncs, d'aquesta convocatòria. També compartim la necessitat de retornar les pagues pendents dels docents; una reivindicació que ens sembla de justícia i que, a més a més, ens permetria deixar de ser l'única comunitat autònoma de tot Espanya on la paga de 2012 no s'ha retornat de manera sencera, ni tampoc les extres de 2013 i 2014. Dit això, també volem posar de manifest que, en alguns casos, es tracta de qüestions que s'han negociat, s'han acordat a les meses sectorials, i això també ho volem reconèixer. Per altra banda, doncs, trobem encertat, oportú, que es demani al Govern rectificar en la decisió del departament de retirar la reducció de les dues hores lectives de què disposa el professorat de més de cinquanta-cinc anys; suspendre el pagament de la paga doble als substituts de més de sis mesos que hi tenen dret, que són retallades que afecten a 21.000 dels 70.000 mestres existents, i que s'ha fet servir, com dèiem ahir, com a moneda de canvi en determinades negociacions clau com el reforçament del model d'escola inclusiva o el suport dels centres d'alta complexitat. També ens sembla de justícia recuperar les hores lectives del professorat anteriors a 2012; reivindicació que hem recolzat en diverses ocasions a la Comissió d'Ensenyament, així com garantir la substitució de les baixes docents des del primer dia, des de l'inici de curs, com ahir vam posar de manifest per reforçar, precisament, l'atenció de l'alumnat i millorar la qualitat de l'educació pública. Però em vull aturar en el decret de plantilles i provisió de places docents: al PSC som partidaris de garantir que aquesta configuració de plantilles, la provisió de places docents, es realitzi respectant els principis d'objectivitat dels mèrits, les capacitats de les persones aspirants, així com la seva transparència i publicitat, de manera consensuada amb la comunitat educativa, vetllant per l'òptima qualitat educativa, la millora de l'atenció i el respecte dels projectes educatius i l'autonomia dels centres. Som conscients que l'execució i el desplegament d'aquest decret pot haver desvirtuat els objectius que plantejava la llei i que hi ha una gran insatisfacció per determinades pràctiques perverses o injustes que pot estar generant. De fet, n'hem parlat amb diversos sindicats, docents en moltes ocasions, i a les últimes hores hem tingut oportunitat de conèixer l'opinió d'encara més sectors de la comunitat educativa. Pensem, efectivament, que és imprescindible el diàleg entre la comunitat educativa i el departament sobre l'aplicació del decret i la seva millora, i que convindria una revisió d'aquest decret, que es fes amb la participació i el consens dels diferents agents socials implicats, de representants diversos de la comunitat educativa, amb la finalitat d'assegurar, precisament, que en la seva implementació es garanteixin els principis de publicitat, informació als centres, objectivitat i mèrit que incorporem en la nostra esmena. Pensem que la derogació del decret en si no aporta cap solució i per això avui ens abstindrem en el punt 3, però proposarem en els propers dies la creació d'un grup de treball, de revisió participada del decret i de la seva aplicació. En definitiva, per tant, estem d'acord a insistir al Govern que no pot continuar donant l'esquena o maltractant els professionals de l'educació ni el conjunt de la comunitat educativa, que cal prioritzar el fet de revertir les retallades, que fa anys que pressionen el sistema i que afecten a la qualitat. I per això creiem que és fonamental que el Govern faci servir tots els instruments financers de què disposi en el context de pròrroga pressupostària per disposar d'aquells recursos necessaris per fer efectives les mesures que esperem que avui s'aprovin. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Josep Maria Forné, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Senyora presidenta... Diputades i diputats, membres de la comunitat educativa, aquesta és una moció que en les intencions pot ser molt bona, però en els resultats, jo, o nosaltres, la considerem com a una moció dels despropòsits. Més enllà d'això, parlo de les intencions, dels resultats, despropòsits. Per què despropòsits? Per diverses raons. La primera, perquè és una moció que proposa millores de condicions laborals però les deslliga del professorat, però les deslliga absolutament de les condicions o de les propostes de millora pedagògica. Per exemple, no té en compte, doncs, la complexitat o les propostes d'innovació pedagògica en les qüestions de l'horari –per exemple. O, per exemple, com deia ara la diputada que m'ha precedit, el tema del decret de plantilles, que suposa una eina potentíssima per a la millora de l'activitat educativa, en canvi, doncs, se la vol derogar i se la vol desplaçar com una eina impotent que tenim. Aquest deslligar les condicions laborals de les condicions pedagògiques és un greu error, és un primer despropòsit. Un segon despropòsit és el de buscar propostes, com per exemple el pagament de les pagues endarrerides que hi han com a deute, però proposar-ho..., una forma de pagament que incompleix acords que s'han fet fa vint dies; acords que s'han fet a la Mesa General de Negociació de l'Empleat Públic, de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, acord del 9 de juny, que els que avui votaran que sí a aquestes propostes, doncs, no serven aquells pactes que es van fer, i la política si no es fa servant els pactes, realment és un gran despropòsit. En tercer lloc, el que veiem és que és una incoherència, és un despropòsit demanar a Catalunya i al Govern de la Generalitat allò que no es demana a la resta de l'Estat, i que, al contrari, no s'exerceix o no s'executa. És, a més a més, la incoherència d'haver d'aplicar les mesures del Real decreto ley de medidas urgentes de racionalización del gasto público en el ámbito educativo, que fa el Gobierno de España, i, en canvi, és aquella forma d'ofegar i demanar que respiris, i la resta aplaudint. Això és un gran despropòsit. Que és el que jo..., cap govern el que fa és una..., polítiques que d'alguna forma estreteixen més les condicions laborals i, en canvi, les fas no per voluntat, sinó per obligació. El quart despropòsit, quin és? Són totes les mesures que tenen afectació econòmica, que són un gruix important de les que hi han en aquesta moció. Són mesures que tenen una afectació econòmica, d'una quantitat i un volum que en aquest moment no es pot fer. Ahir estava el vicepresident explicant perfectament com les mesures de crèdit, de sol·licitud de crèdit, tenen un abast: serveixen per comprar pomes, però no peres; però és que aquí ni pomes ni peres, sinó que estem fent una macedònia impressionant del que estem demanant. Per tant, és un despropòsit econòmic que no té possibilitat. En aquest sentit, estem enganyant un sector que és molt important, com és el sector del professorat, i el que no volem fer, nosaltres, és enganyar-lo – enganyar-lo– amb promeses que no s'executaran. Em consta –perquè això ho hem fet en privat, i, en tot cas, algú potser ho farà en públic en la seva posició d'oposicions–, doncs, que som conscients que no es podran aplicar aquestes coses que s'aprovaran avui; però, en canvi, les aplicarem..., ai, les aprovarem. Això és un engany. I l'engany i el que és dolent de la mentida no és la mentida, sinó que després costa molt o és impossible tornar a confiar. I això és el que no farem nosaltres: enganyar, perquè el que som és responsables. I, per acabar, si em permeteu, una anècdota. S'explica que Alexandre el Gran, al desert, amb companys seus, estava ja a les últimes, només li quedava una cantimplora, l'agafa i la buida. I els seus companys li diuen: «Però què fas? Diu: «L'últim que s'ha de perdre és la dignitat. Doncs, l'últim que perdrem Junts pel Sí és la dignitat i la responsabilitat. I per responsabilitat, no pas per bona ni mala intenció, per responsabilitat, direm que no a aquelles propostes que no són viables i que porten a l'engany. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Marc Vidal, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Bé. Bon dia a tothom. Consellera... Gràcies, presidenta, per la paraula. Senyora García Cuevas, sorprès, sorprès i content que el Partit Popular hagi presentat una moció en defensa de l'escola pública. Dic «sorprès perquè aquí tothom té els seus lobbys, i fins ara la defensa aferrissada de la patronal de l'escola concertada havia estat el seu..., la seva bandera, que aixecava cada dia, però ja li dic que content que hagi vist la llum perquè ja serem més en defensa dels interessos dels treballadors i les treballadores públics de l'ensenyament. Miri, la seva moció és un recull de demandes sindicals que reivindiquen els representants d'aquests treballadors, i, per tant, dir-li, d'entrada, que la major part dels punts –la major part– els votarem a favor, en coherència amb aquesta representativitat, aquest intent de defensa d'aquells lobbys a què ens referíem abans. De fet, això és el que fem moltes vegades els diputats i les diputades d'aquesta cambra. Ara bé, és bo que quan es recullen demandes d'altres, és bo saber què en pensen, d'allò que presentem, i en quin punt de negociacions es troben les demandes que es fan. I aquí, crec, diputada, que li ha faltat una mica de cintura, si m'ho permet. Li ho dic perquè, en cap cas aquest Parlament i aquests diputats i diputades haurien de pretendre substituir la negociació col·lectiva, que per nosaltres és clau. I, com que estic segur que no ho pretenem, que ningú ho pretén, jo crec que no hauríem de votar alguns aspectes que han estat objecte de negociació, i aquesta negociació ja ha arribat a bon port. I això passa en un parell de punts, que després li especificaré. Però com que tinc poc temps, anem als punts de la moció. Miri, alguns són retòrics, com el primer, «garantir la independència... –la quarta paraula que vostè ha posat és la paraula «independència, tingui-ho en compte–, «la independència, la motivació, el reconeixement dels docents. Hi estem d'acord. Hi estem d'acord. És un punt retòric, però és una retòrica que compartim; l'aprovarem. En el segon punt, en canvi, tenim algunes reticències. És evident que volem que es convoquin oposicions, és evident. Però també és evident que aquí hi ha hagut una negociació i que es vol que es convoquin el juny del 2017, no abans, com posen vostès aquí. Ja hi ha un acord per a la data. D'altra banda, no es poden convocar oposicions amb relació a les ràtios màximes per aula perquè són dos conceptes que no estan relacionats. Crec que aquí hi ha una redacció confusa. Segurament, error meu de no presentar-li una redacció alternativa, li'n demano disculpes. Però, miri, ens n'abstindrem. Ens n'abstindrem, perquè sí que volem que es convoquin oposicions, però no amb aquest redactat, que creiem que és confús. El punt 3: derogar el decret de plantilles. Bé, d'acord, suposo que es refereix a l'actual decret, que ha estat molt contestat pel professorat, i, per tant, entenc que si deroguem aquest recuperaríem el text de l'anterior, que incorpora moltes de les condicions laborals perdudes. En aquest sentit, l'hi donarem suport. Els punts 4 i 5..., hi estem d'acord: retornar les pagues extres. Oh, i tant, que volem retornar les pagues extres. Suposo que se'n recorda que vàrem aprovar mocions per a tota la funció pública que deien això mateix. Però tenim el mateix problema que en el 2, aquí ja hi ha hagut una negociació, són temes ja negociats a la mesa, amb uns calendaris acordats, i no ha de ser el Parlament que li esmeni la plana, o sembli que li vol esmenar la plana, als acords de la mesa sectorial. Per tant, aquí, malgrat que evidentment estem d'acord a retornar les pagues extres, ens n'abstindrem per les mateixes raons que li he dit abans. La resta de punts, el 6, el 7, el 8, el 9 i el 10, són demandes específiques de recuperació de condicions laborals que ja es tenien abans: reducció per a majors de cinquanta-cinc anys, el cobrament de juliol per als substituts, la recuperació de càrrega lectiva anterior a les retallades, la cobertura de baixes, i, en fi, la resta de drets laborals perduts. Aniria en consonància de la retirada aquella de l'actual decret de plantilles que dèiem abans. Són condicions que el Govern Rigau ha anat retallant, que no ha estat encara acordat el seu retorn, i que, per tant, si els aprovem, enviem un mandat molt específic i molt clar al Govern perquè negociï els mecanismes i el calendari per recuperar aquestes condicions. Per tant, aquests punts els votarem a favor. També ho són les esmenes que vostès han acceptat... –sembla, no ho ha dit, però, pel que ens ha passat vostè, sembla que han acceptat, de la CUP–, tot i que hem d'intuir que ho són, perquè el redactat es presta a interpretacions, i crec que en aquests temes hauríem de ser una mica més curosos. Tot i això, no volem generar dubtes en el nostre posicionament. Confiarem en la bona interpretació i els votarem també a favor. Nosaltres hem presentat només una esmena. Agrair-li que l'hagin incorporat. És una esmena que fa referència, precisament, a allò que dèiem: com pagar les millores que espero que aprovem. Perquè hi ha la temptació –ja s'ha vist en la intervenció anterior–, clara del Govern d'acusar l'oposició d'una ineptitud que és pròpia del Govern, que és la de no haver estat capaç de portar uns pressupostos a aquest Parlament que fossin prou vàlids per a la resta de grups. Com que està utilitzant el mantra de «no puc, perquè tinc pressupostos prorrogats, és un punt on aquest Parlament l'insta, i, per tant, l'autoritza a utilitzar tots els mecanismes de modificació de crèdits i crèdits extraordinaris per fer front a aquestes despeses. En resum, doncs, demanem votació separada del punt 2 amb els seus subpunts; el punt 4 i el punt 5, que els podem votar conjuntament. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Pilar Castillejo, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bon dia, presidenta. Diputats, consellera i sindicats que ens acompanyen avui amb aquesta moció en què tornem a parlar de temes d'ensenyament, com ahir vam parlar en la PR que finalment es va aprovar de manera conjunta i de la que crec que ens hem de felicitar. Avui tornem a parlar d'un tema d'ensenyament, en aquest cas només de..., és un tema molt concret de drets laborals. Parlarem sobre drets laborals. Hi ha una part de la moció amb què nosaltres estem plenament d'acord, és la... –la desordenaré una mica en funció de com estava redactada–, és amb la derogació del decret de plantilles i provisió de places. Nosaltres, des del primer moment que es va posar en marxa aquest decret, ja vam anunciar que no hi estàvem d'acord, que plantejava greus problemes d'igualtat a l'accés dels treballadors i que, per tant, ens sembla correcte derogar-lo i intentar un redactat més consensuat entre totes. Creiem que per accedir a la funció pública docent..., s'ha de fer mitjançant un procés objectiu, transparent i que valori mèrits i capacitats, que en cap cas es pot fer..., es pot seleccionar el personal de manera arbitrària, via currículum o via entrevista personal. Creiem també que tots els treballadors i treballadores que desenvolupin la tasca, la feina als centres educatius han de dependre laboralment de la Generalitat. No pot ser que des d'Educació contractem moltes empreses i tinguem moltes empreses subcontractades amb unes condicions laborals inferiors a les que tenen molts docents. En aquest sentit, nosaltres també hem presentat una..., hi ha una de les esmenes que va en aquesta línia, que és la del tema de les substitucions, que demanàvem paralitzar el pla pilot de substitucions al PDI, que actualment s'està desenvolupant en quatre serveis territorials i que al mes d'octubre tenia previst estendre's a la resta de serveis territorials. Penja, aquest model d'aquest pla pilot de substitucions, del decret de plantilles, però no està demostrat que millori ni el rendiment acadèmic, ni els coneixements de l'alumnat. Creiem que les substitucions del professorat..., bé, han de ser cobertes per professorat interí o substitut a partir d'una borsa de treball i que aquesta borsa ha d'estar ordenada d'acord amb criteris objectius de formació i d'experiència. Per tant, ens sembla molt correcte que es tiri enrere aquest decret de plantilles. Després hi ha una altra esmena que nosaltres hem presentat, que diem: «Tornar... –bé, és correcte això que comentava el diputat de Catalunya Sí que es Pot de..., respecte a la redacció de la nostra esmena; jo crec que ha perdut potser una miqueta la concreció en la traducció, perquè la vam fer en català i en aquesta moció apareixen en castellà, i potser en la traducció ha perdut una mica el sentit. «Tornar a la negociació real amb els representants dels treballadors de l'educació pública, és una esmena que hem presentat. Què diem? Cada vegada que parlem amb els sindicats ens expliquen que des del 2005 les meses de negociació són purament informatives. S'asseuen els sindicats, arriba l'Administració i els explica què és el que..., «això són els decrets que hem aprovat, això és el que farem, això és el que deixarem de fer, amb molt poca o cap voluntat negociadora. Nosaltres hem presentat aquí una esmena que potser és una mica retòrica però que apunta a aquesta direcció: tornar a la negociació real amb els representants dels treballadors de l'educació pública. I és en aquesta línia que entenem que votarem a favor d'aquesta moció, perquè és veritat que hi han punts que ja s'han acordat en aquesta mesa de negociació, hi han punts que potser seran de difícil compliment perquè els diners no hi són per posar-los tots en marxa, però creiem que amb aquesta moció el que fem és donar un suport al professorat, és donar-los un impuls, és donar-los força perquè vagin amb aquestes propostes, amb un recolzament ampli del Parlament, a poder negociar-les en aquesta mesa de negociació. Si realment en aquesta mesa hi ha voluntat negociadora, que és el que volem, doncs, desitgem que aquesta moció doni força al sector dels docents per poder-les impulsar. I és per això que votarem a favor d'aquests punts. És veritat que alguns ja s'han acordat i que aquí es presenten de nou i amb altres condicions. Amb aquest sentit, de donar suport al professorat, de donar suport a aquest cos docent, que és el que està donant empenta a la nostra educació pública, és amb el que aprovarem aquests punts de la moció. També..., no podem estalviar-nos de dir que totes aquestes propostes estan redactades només des del punt de vista laboral, que no aporten..., des del punt de vista de millores del sistema són clarament insuficients: no parlem de mapa escolar, de planificació de construccions, de derogació també del decret de direccions, ni d'autonomia de centre. És un punt molt concret, ens centrem només en aquest tema, però, creiem que és important treballar-lo. Evidentment és una moció que té també el seu punt de cinisme, perquè quan el PP governa no l'aplica, sinó que votem coses que després no posen en marxa. Ens sap una mica de greu haver de votar a favor d'aquesta moció per aquesta raó, però entenem que també deu fer encara més mal votar al costat del PP quan van votar, per exemple, contra la ILP d'educació, i bé que es va fer en aquest Parlament, per altres grups. Per tant, ja ho hem dit, votarem a favor dels punts de la moció i esperem que sigui un punt de força per als treballadors docents en les negociacions amb el Govern. Gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació té la paraula la senyora Susana Beltrán, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Membres del Parlament, consellera..., bé, nosaltres, des de Ciutadans, votarem favorablement aquesta proposta. Sobretot –sobretot–, ens hem fixat en el primer punt d'aquesta proposta, que és: «Garantir, fomentar la independència, motivació i reconeixement dels docents perquè puguin realitzar la seva funció amb excel·lència. Estem a final de curs, els docents..., crec que és el moment també, doncs, de reconèixer des del Parlament la feina que fan tan, tan important i que puguin descansar i que comencin el curs amb millors condicions i amb un reconeixement d'aquest Parlament. I, des d'aquest punt de vista, ja el primer punt, doncs, creiem que mereix que es faci palès en el si d'aquest Parlament, perquè és veritat que en els darrers anys les ràtios més altes en les escoles, més hores lectives, menys salari ha portat a un malestar del professorat, que ha incidit en la seva feina i, per tant, ha incidit també en el nostre sistema educatiu. I nosaltres creiem des de Ciutadans que el professorat és una peça clau en tot el sistema educatiu i és una peça que s'ha de cuidar. S'ha de cuidar des de moltes perspectives. I, per tant, el que aquí es presenta, en aquesta proposta, no?, que principalment és millorar les condicions laborals i, des d'un altre punt de vista, retornar els diners que es deuen, a nosaltres –com no pot ser d'una altra manera– ens sembla molt bé. Però també creiem que en aquesta proposta s'ha de tenir en compte l'objecte, l'objecte final de cuidar els docents que hi ha a Catalunya, no? És a dir, per què hem de cuidar els docents que hi ha a Catalunya? Òbviament, doncs, perquè facin de la millor manera possible la seva feina. Però per què més? Doncs, perquè estan cuidant una joia, eh?, que són els nostres infants, perquè tinguin unes perspectives millors en el futur. Clar, això, a aquesta diputada, li ha fet pensar, eh? –no només com a diputada de Ciutadans, sinó com a mare, no?, d'un nen que està en edat escolar i també com a docent en una universitat pública, i en un entorn familiar, doncs, envoltada de mestres, que voten a més a més diferents ideologies polítiques–, la importància que tenen els mestres en els nostres infants, en els nostres fills, no? I no és el mateix un professor, un mestre que se li reconeix la seva feina, que un mestre que va retallat a treballar i que, a més a més de la seva motxilla personal, doncs, el que fem des de l'àmbit de l'Administració, des de l'àmbit de la política, és encara portar un malestar afegit a aquest mestre, que ha d'estar amb el que nosaltres considerem més important, que són els nostres infants, eh?, i que són el present i el futur de la nostra societat. Per tant, des d'aquí, doncs, reforçar i reconèixer la feina que estan fent. A més a més, no puc evitar de dir-ho, però, com a mare, hi ha un moment, no sé si és transitori o permanent, en què els mestres tenen molta més importància que els mateixos pares o les mateixes mares, no? Raó de més perquè, doncs, des d'aquí fem palesa la importància, no?, que tenen, com he dit abans, en els nostres fills. Mirin, aquesta proposta..., també s'ha dit que és possible retallar i és possible, doncs, retallar en altres partides, modificar els pressupostos; per exemple, es pot retallar en propaganda separatista. Pensem o creiem que els millors ambaixadors seran els nostres infants formats i sòlids, que explicaran, doncs, les coses que els han ensenyat els seus mestres aquí i arreu del món. I insistir finalment que nosaltres recolzarem aquesta moció i altres que també hem impulsat, a la Comissió d'Ensenyament, o que farem en el futur, que vagin en la direcció de millorar i reconèixer les condicions dels mestres i dels docents que hi ha aquí, a Catalunya. Gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Maria José García Cuevas –dos minuts.
Gracias, presidenta. Bien, nuestro objetivo es que esta moción sirva para obtener una resolución parlamentaria justa y útil con la que la mayoría de los grupos se identifiquen. Por esto nada mejor que votar un texto que incorpore enmiendas de los demás grupos, a los que agradezco su interés. Hemos aceptado las enmiendas de la CUP que explicitan aspectos que preocupan a muchos docentes. No hemos aceptado su enmienda relativa a la LOMCE, porque, más allá de cuestiones partidistas, honradamente no creemos que la LOMCE impida cumplir esta moción. Hemos aceptado la enmienda de Catalunya Sí que es Pot, porque hay que remarcar que sí se pueden plantear ampliaciones de crédito, y más habiendo nuevos ingresos no incluidos en el presupuesto prorrogado. Pero para eso, claro, necesitamos la voluntad del conjunto del Govern; incluso podría plantearse un nuevo proyecto de presupuestos. En relación a su comentario de las oposiciones y paga extra, nada nos impide ser maximalistas en nuestra acción política y exigir al Gobierno lo que creemos que es justo. Una cosa es la negociación de la mesa sectorial y otra cosa es el ámbito parlamentario, y creemos que uno no debe limitar al otro, son ámbitos que se complementan. Y lo que usted ha dicho, nosotros defendemos la concertada y la pública, y a mucha honra; es que son dos sistemas compatibles y necesarios, siempre y cuando se defiendan, lógicamente, desde un punto de vista no ideológico. Hemos transaccionado con el PSC su primera enmienda, para incorporar el plazo acordado en la mesa sectorial, y no hemos aceptado su segunda enmienda, porque, habiéndonos presentado un texto coherente con la Constitución, con la LEC, también con la LOMCE, creemos que no se puede sustituir la propuesta de derogación del decreto de plantillas, porque en este momento, la cuestión es que el decreto actual, en su redacción y aplicación actual, ha llevado a situaciones injustas y muy poco defendibles, por lo que creemos que el primer paso es intentar derogar este decreto. Anunciamos que, aunque esto no se apruebe hoy por la vacilación de algún grupo, nosotros vamos a seguir luchando por modificar este decreto para evitar la aplicación perversa que se está permitiendo. De hecho, tenemos ya presentada, registrada, una propuesta de resolución en la Comisión de Educación que siempre podemos transaccionar. En relación a Junts pel Sí, yo les iba a agradecer su esfuerzo negociador, pero como dicen que todo es un despropósito, pues no diré nada, solo que no confundan no querer con no poder, a ustedes les falta más voluntad que poder. Finalmente, recordar al Govern que su obligación es cumplir todas las resoluciones parlamentarias aprobadas por mayoría, las que negocia y vota Junts pel Sí, y las que no, también. Si el mensaje que se nos trasladó ayer por su portavoz es que este Gobierno no piensa cumplir nada que no vote, yo creo que tenemos un problema de talante y de calidad democrática muy fuerte y que debe hacer reflexionar a más de uno. Gracias, presidenta, señoras y señores diputados. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. Estem cridant a votació. [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Senyora Granados?
Per demanar votació separada del punt 3.
Punt 3?
Punt 3. [[Pausa llarga. Josep Maria Forné i Febrer demana per parlar.]]
Senyor Forné?
És per demanar votació separada del punt número 1 –1.
Senyor Coscubiela, vostès han demanat separació dels punts 2, 4 i 5, que es poden votar junts, han dit, no? És això?
Perfecte.
Gràcies. Ja ho ha dit el senyor Vidal. Alguna cosa més? [[Veus de fons.]] No, no; li ho agraeixo, senyor Coscubiela. [[Pausa.]] S'ha demanat votació separada de l'1..., del punt 1, del punt 2, del punt 3, del 4 i del 5, però els punts 2, 4 i 5 han dit que es poden votar conjuntament. Es poden votar conjuntament, els punts 2, 4 i 5? [[Veus de fons.]] Sí? [[Pausa.]] Doncs, ara votarem el punt 1; després votarem conjuntament els 2, 4 i 5; a continuació, el 3, i al final, tota la resta de la moció. D'acord? [[Pausa.]] Doncs, comencem votant el punt 1. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem els punts..., conjuntament el 2, el 4 i el 5. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 62 vots a favor, 60 en contra i 9 abstencions. [[Veus de fons.]] Perdó; sí: 61 vots a favor, 60 en contra i 10 abstencions. A continuació, votarem el punt número 3. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 55 vots a favor, 60 en contra i 16 abstencions. A continuació, votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 71 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques per a la gent gran]] [[302-00053/11]] El catorzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques per a la gent gran, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. Per a exposar-la té la paraula el senyor Raúl Moreno. [[Remor de veus.]] Si us plau, abandonin la sala ràpidament.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats, consellera..., conselleres, vicepresidenta, abans de començar la meva exposició voldria agrair la presència dels representants del Consell Consultiu de la Gent Gran del Baix Llobregat, que ens acompanyen avui en aquesta sessió plenària. En la interpel·lació que vam fer el passat 8 de juny vam exposar de manera àmplia els raonaments que justificaven la presentació, per part del Grup Parlamentari Socialista, d'aquesta moció. I en faré referència de forma molt resumida a partir de la moció que avui aprovarem i de les esmenes presentades per Junts pel Sí, Catalunya Sí que es Pot i la CUP. Hem de dir, d'entrada, que estem molt contents de com ha quedat la moció que ha presentat el meu grup i que, finalment, després de moltes negociacions, tant amb els diputats com amb els membres del Govern, hem pogut acordar que Catalunya tindrà una llei de la gent gran, i que es presentarà una proposició de llei abans del proper semestre del 2017. No ha estat fàcil; aquesta és una llei important, que vol anar més enllà de la presentada a Andalusia i que s'haurà de fer a partir del consens i la participació de molts agents socials i representants dels prop d'1.400.000 persones que formen avui dia el col·lectiu de la gent gran a Catalunya. Tots els grups han vist clara aquesta necessitat. I celebro que Junts pel Sí s'hi hagi afegit, ahir, a darrera hora, acceptant un nou marge de temps per tramitar-la. Però també cal destacar altres aspectes de la moció i de les esmenes presentades. Instem el Govern a fer més àgils i fer més transparents els expedients de dependència, perquè cada persona sàpiga en quin moment es troba la seva sol·licitud de prestació. Recuperarem la universalitat de la Llei de la dependència amb relació a les prestacions vinculades a residència en un termini de sis mesos; és a dir que puguin disposar d'elles aquelles persones que la necessiten, recuperant l'ordre del 2007; quelcom que ens hauria de servir per reduir les 6.742 places de residència i centre de dia públics sense ocupar a Catalunya. Agrair en aquest sentit l'esmena acceptada de la CUP que aclareix el redactat d'aquest punt. S'hauran de fer públics els temps d'espera orientatius existents per ocupar les places de residència i centre de dia, de la mateixa manera que sabrem trimestralment en quina situació es troben les revaloracions de les PIA. Ens comprometem a signar el Pacte per la seguretat de persones grans durant el primer trimestre de l'any 2017, així com a establir diferents iniciatives de sensibilització en l'àmbit educatiu i dels mitjans de comunicació, a més d'un programa de voluntariat jove a les residències, tal com proposava la CUP a l'esmena presentada. Es crearà també un telèfon de consulta especialitzat en maltractaments a la gent gran; l'elaboració d'un pla específic de formació per als professionals, i que les oficines de benestar social puguin especialitzar-se també en l'atenció a persones víctimes del maltractament. A més, durant l'elaboració de la llei caldrà parlar de la necessitat de destinar ajuts i prestacions específiques per a persones maltractades que requereixin de tractament mèdic. Respecte al tema d'habitatge, les persones grans, víctimes de maltractament i aquelles que pateixin manca de mobilitat, podran ser reubicades en habitatges cedits per les entitats financeres a la Generalitat de Catalunya previ informe dels serveis socials. Donem solució a un problema més habitual del que sembla: gent gran que ni tan sols pot sortir de casa per viure en habitatges on no es pot col·locar un ascensor o que simplement no estan adaptats. Solucions reals als problemes concrets. I, finalment, respecte al tema de la mobilitat, s'implementarà un carnet vàlid per a tots els transports públics de Catalunya, que tindrà en compte també els ingressos dels beneficiaris. Aquests són alguns dels acords que han estat possibles d'assolir gràcies a la diputada Gabriela Serra, de la CUP, a qui hem acceptat totes les seves esmenes, així com la presentada per la diputada Gemma Lienas, que fa referència a com disposar dels recursos necessaris per portar a terme les iniciatives contemplades en aquesta moció. I vull agrair, també, al diputat de Junts pel Sí, el David Rodríguez, la seva predisposició a arribar acords fins a l'últim moment, i també a la diputada Carmen de Rivera, de Ciutadans, que, tot i no haver presentat esmenes, també ha participat en el debat d'aquesta moció. Ho hem dit en moltes ocasions: els socialistes, a partir del diàleg, de la negociació i del pacte, volem assolir les màximes quotes de benestar per al conjunt de ciutadans i ciutadanes de Catalunya. Creiem que amb l'aprovació i el desenvolupament dels punts d'aquesta moció el futur de les persones grans al nostres país passarà de l'assistencialisme al reconeixement de drets. És, segurament, la millor manera de reconèixer la seva contribució a la construcció de la Catalunya que avui coneixem. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor David Rodríguez, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Bé; gràcies, presidenta. Diputats, diputades, membres del Consell de la Gent Gran del Baix Llobregat, que ens acompanyeu avui, la moció que ens ocupa encara una qüestió molt important en la nostra societat, tant per les especificitats pròpies del col·lectiu a què es refereix com pel volum de ciutadans a què afecta. Malgrat que aquesta ja és una moció extensa, amb un grapat de punts, no pot abastar la totalitat de les necessitats i les diferències en funció de diversos aspectes que afecten les persones grans en el seu conjunt. Però em sembla interessant destacar que, malgrat que avui tractem la gent gran com un tot homogeni, és evident que les necessitats de les persones grans del Baix Llobregat, per posar-ne un cas, no són les mateixes que les d'un municipi del Solsonès, amb una població especialment envellida, amb casos de persones que viuen soles als seus domicilis, relativament lluny de qualsevol nucli urbà, i que, per tant, té dificultats per accedir als recursos socials que pot necessitar. I podríem parlar d'altres qüestions d'índole diversa. Abordar un col·lectiu tan important requeriria molt més temps per abastar la totalitat de les seves necessitats. Atès que el temps és just, aniré al gra. Donarem un clar suport a la immensa majoria de punts de la moció. Creiem en la necessitat de resoldre les qüestions que planteja i hi ha la voluntat, per part del Govern, de fer-ho. És important que tots plegats siguem capaços d'arribar a grans consensos en àmbits tan sensibles de la nostra societat com el que tractem aquí. En algun punt no hi podrem votar a favor, tot i que nos ens hi oposarem per responsabilitat de Govern. Ja entenc que des de l'oposició tot es veu més fàcil, però el Govern i el grup que li dóna suport topen diàriament amb la realitat de gestionar uns recursos que malauradament són escassos. En primer lloc, se'ns planteja la necessitat de fer una llei de la gent gran de Catalunya. Val a dir que no es coneixen casos de lleis d'aquest tipus en altres països i que l'únic cas que coneixem és el d'una llei autonòmica amb uns resultats, diguem-ne, poc pràctics. Això no deu ser perquè sí, per tant, cal encertar molt bé en l'abast i quins han de ser els objectius d'aquesta llei. Però entomem el repte, malgrat que el termini és just, si volem fer una llei prou digna. Estem d'acord amb l'objectiu que persegueix el punt 3 de garantir les prestacions econòmiques vinculades al servei d'atenció residencial, però veiem difícil en aquests moments adquirir un compromís pressupostari en aquest sentit, i per això ens abstindrem. Però agraeixo la inclusió del termini de sis mesos per si és possible incloure-ho en el pressupost del 2017, perquè, com molt bé reconeix el diputat proponent de la moció, sense pressupost no es pot dur a terme la totalitat de la proposta. De totes maneres, en la tramitació de la futura llei també es podrà encarar aquesta qüestió. A la moció també es demana la publicació del temps d'espera per accedir a una residència o centre de dia. Crec que és important fer notar la dificultat que comporta. Per això hem demanat incloure a la moció el fet que aquests temps siguin orientatius, altrament seria absolutament impossible de preveure. En primer lloc, perquè moltes persones s'apunten a les llistes d'espera amb previsió i quan encara no en tenen necessitat. Però també és especialment difícil per la complexitat a l'hora de preveure quan hi haurà places vacants. Tots entenem què vol dir que es buiden places d'una residencia de gent gran, oi? Com es pot preveure quan tornarem a tenir habitacions lliures d'una residència? Ho deixo aquí. Un altre dels punts delicats de la moció és el que fa referència a la disponibilitat d'habitatges per a destinar a les persones grans que han patit maltractaments. Cal tenir en compte que molt sovint, un dels més grans maltractaments que es pot infligir a la gent gran és, precisament, el de treure una persona del seu entorn. Per això, hem demanat incloure en aquest punt la necessitat d'un informe previ i preceptiu per part dels serveis socials que avalin la conveniència de poder treure aquesta persona del seu entorn abans d'incloure-la en la Mesa de valoració per tal de poder accedir a un pis; altrament, en lloc de produir-li un benefici com es pretén, podríem provocar-li un càstig afegit, malgrat que les intencions siguin les millors. En el penúltim punt de la moció, ens abstindrem. Compartim la necessitat d'un carnet de transport públic específic per a la gent gran per diverses qüestions, però la més important és per la necessitat d'una valoració econòmica que ens permeti quantificar els recursos necessaris per a satisfer aquesta demanda i com aportar-los. El Departament de Territori i Sostenibilitat ja té previst desenvolupar-ho, però dins del desplegament del projecte d'integració tarifària, que, evidentment, està subjecte a la disponibilitat pressupostària. I és per això que no ens veiem amb cor d'agafar en aquests moments un major compromís, malgrat que la voluntat hi sigui tota. Finalment –i acabo–, al darrer punt s'hi inclou la proposta del Grup de Catalunya Sí que es Pot, i he de dir que no hi votarem a favor bàsicament perquè vol fer creure una gran mentida, que consisteix a dir que es pot funcionar igual amb un pressupost que sense. En el punt 3 d'aquesta moció es posa un termini de temps, perquè el PSC és conscient que no es pot desenvolupar plenament sense un pressupost aprovat. Per tant, una prorroga pressupostària no és innòcua. No hi votarem en contra perquè el Govern té la voluntat de fer tot el possible per tirar endavant aquesta moció, però no podem votar a favor d'aquest punt atès que el que es pretén és pervers. És curiós que l'esmena la presenti Catalunya Sí que es Pot, contradient el que el mes de febrer deia el seu portaveu en aquesta mateixa seu parlamentària quan es prorrogava l'actual pressupost. Deia, queixant-se de la pròrroga: «La pròrroga el que fa..., fa que ens traguem els pressupostos del 2015 agreujats. I deia «agreujats perquè es referia al fet que les necessitats socials s'han incrementat en aquest temps, i amb uns pressupostos prorrogats no es podrien satisfer. Ara ens volen fer creure el contrari. Al febrer es diu una cosa i ara es diu la contrària. De totes maneres, crec que avui cal que ens congratulem plegats, aprovem una moció important en què les persones grans del nostre país prenen el protagonisme que els correspon. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Gemma Lienas, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. La Rita Levi-Montalcini, una neuròloga italiana molt brillant, que va rebre el premi Nobel de fisiologia l'any 1986, malgrat ser una dona, que a més a més va ser una persona que va lluitar moltíssim per la justícia social i per l'equitat de gènere, quan tenia més de noranta anys va escriure: «Crec que la vellesa no s'ha de viure recordant el temps passat, sinó programant la pròpia activitat per al temps que resta, ja sigui un dia, un mes o anys, amb l'esperança de poder realitzar projectes que no havia estat possible portar a terme durant els anys joves. Segur que moltes persones grans de Catalunya estarien d'acord amb aquesta manera d'enfocar el trajecte final, però segur, també, que dirien que per poder-s'ho plantejar tan sols calen unes condicions de vida dignes. I és que aquí, a Catalunya, encara ens queda molt per fer nostra la Resolució 46/91 de les Nacions Unides, que diu: «Les persones grans han de tenir accés a les necessitats més bàsiques, tenir l'oportunitat de treballar, participar en les decisions de la seva pròpia vida. I jo hi afegeixo: «I totes les que fan referència també a la seva mort. Han de poder accedir a programes educatius i de formació adient, viure en entorns segurs i adaptats a les seves capacitats, i residir en el seu domicili tant temps com els sigui possible. És per tot això que votarem favorablement la moció que ha presentat el Partit Socialista de Catalunya sobre polítiques per a la gent gran, perquè creiem que va en el sentit que és just. Ens hauria agradat que la moció tingués una mica més d'ambició i que, per exemple, fes esment de les dones grans. Les dones grans, un col·lectiu que viu en la pobresa, moltes vegades, per culpa d'haver..., o a causa d'haver dedicat moltes hores a la família, a ocupar-se de la família sense rebre cap remuneració a canvi. O, fins i tot, havent tingut alguna ocupació remunerada, han hagut de demanar disminució de jornada en ares de la conciliació familiar, cosa que no seria necessària si els homes es coresponsabilitzessin de la llar i de la família. També pensem que haurien pogut ser més incisius en els maltractaments a les persones grans, ja que en la nostra opinió, i basant-nos en l'informe que sobre aquest tema va editar la Taula d'Entitats del Tercer Sector Social, alguna de les categories de maltractaments es poden atribuir al Govern, a l'Administració. Els en cito dues, perquè vegin a què em refereixo. Negligència. L'exemple podria ser el fet de fer viure algú en un edifici on no hi ha ascensor, i, per tant, condemnar aquesta persona a no poder sortir del seu pis. Una altra: abús econòmic. En aquest, l'exemple podria ser el copagament. I és que el copagament és una pràctica cruel de l'Administració. És fer-te pagar per una cosa per la qual ja has pagat, amb l'agreujant que si ets ric estàs subvencionat. I ho dic expressament per la dèria que té el senyor Homs pel que fa a la cultura del subsidi. Un exemple, perquè quedi tot això ben clar: per una plaça residencial, el preu topall de la qual siguin 1.800 euros, una persona amb una renda de 1.000 euros haurà de pagar 882 euros, que representa el 88 per cent de la seva renda. En canvi, una persona amb 2.500 euros de renda, n'haurà de pagar 1.800, que són només un 72 per cent de la seva renda, i ja amb això ja haurà arribat al topall. Què passarà si, a més, aquestes dues persones tenen patrimoni? Doncs, que la persona de la renda més baixa haurà de pagar fins a arribar al topall, mentre que la rica, que ja és al topall, no haurà de pagar res del seu..., no se li restarà res del seu patrimoni. S'adonen d'on és el subsidi, oi? Nosaltres només hem fet una única esmena a la moció, i és instar el Govern a utilitzar tots els mecanismes de modificació de crèdits i de crèdits extraordinaris previstos en la Llei de pressupostos del 2015 i en la Llei de finances públiques de Catalunya, per poder disposar dels recursos necessaris per finançar les mesures i polítiques aprovades en aquesta moció. Els dic això abans no ens facin notar que no vam aprovar els pressupostos, cosa que recordem –i tant!–, però sembla que vostès no recorden les possibilitats previstes per la llei per fer front a les despeses originades per mocions com aquesta o per altres contingències. Per acabar, voldria assenyalar que, malgrat que vostès van vendre els pressupostos com a socials, en realitat podríem dir que eren pressupostos arranjats només perquè ho semblessin. Eren pressupostos fets sense transparència; per exemple, quan barrejaven informació com places pròpies, concertades i privades sense fer cap mena de distinció, o quan inclouen prestacions que no són per a persones dependents; o fets a partir de trampes, com quan inclouen en els indicadors conceptes que no tenen res a veure amb la Llei de dependència, per exemple, les places en centres d'acolliment residencial per a persones amb malaltia mental, però vull recordar-los que no totes les persones amb malaltia mental són dependents, i fent pressupostos sense relacionar, moltes vegades, activitat i pressupost. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Però no tinc cap dubte que això el Govern ja ho sap. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula la senyora Gabriela Serra, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Bon dia, a tots i a totes. Abans de tot, agrair-te molt, Raúl Moreno, perquè has fet un gran esforç per intentar articular totes les diferents propostes que han arribat i perquè ho has fet amb paciència i amb ganes. I això sempre és d'agrair –és d'agrair molt. Gràcies. Jo penso que tenim una bona..., pensem que tenim una bona proposta, i que, òbviament, com ja s'ha esmentat, hi podríem haver afegit moltes més coses, però jo penso que, precisament, el punt 1 d'aquesta proposta, que és la de presentar un projecte de llei de la gent gran, és la que ens permetrà incorporar totes les coses que encara han quedat en el camí i que encara són al tinter. Jo penso que és important perquè, sobretot, si haguéssim de fer esment de quins són els apartats que més satisfacció ens donen, jo m'atreviria a dir, a part de tots els que tenen a veure amb el manteniment de la vida, tots els que tenen a veure amb la part material imprescindible i indiscutible perquè la gent pugui viure amb plenitud..., jo destacaria el punt 7, que és la promoció de la sensibilització i prevenció de les polítiques educatives; destacaria implementar un programa de voluntariat jove a les residències, i destacaria el de campanyes de mitjans de comunicació, també, per a la promoció del respecte i dels valors. Penso que és important; és molt important, perquè tota persona... –i la gent gran són persones, malgrat que les polítiques de lliure mercat els tingui instrumentalitzats, crucificats, i quan ja no serveixen els tirin a la paperera, com si les persones grans fossin d'utilitzar i llençar–, però, vull dir –i tornant al fil conductor que tenia–, les persones, totes, tenim tres gran necessitats bàsiques: el manteniment de la vida, la dignitat i la llibertat. I per tant, és important que el nostre jovent, que en un món on tot es valora per quant té, no per quant és, on tot se valora per la novetat, per la «novositat, per si és nou, la paraula «vell –la paraula «vell–, avui tots parlem de la gent gran, però durant molt de temps s'ha parlat de la «gent vella. Allò vell és allò que no serveix, allò vell és allò inútil, allò vell és allò lleig, i jo penso que la paraula «gran retorna aquesta dignitat i retorna, per tant, l'obligació que el nostre jovent comenci a pensar que la gent gran ens són imprescindibles. Recordo perfectament bé quan fa uns anys, hi portàvem..., per qüestions laborals havíem de portar molta gent, gent del continent americà, de l'Amèrica Llatina, i venien a Barcelona i ens deien: «¡Qué suerte tienen ustedes, cuántos abuelitos y abuelitas tienen! I tu deies «ai, coi!, i era veritat, perquè quan jo anava a aquests països –Colòmbia, Guatemala, Salvador, Perú–, deies: «No en veig gaire, de gent gran. I ens miraven amb enveja, i ens deien: «¡Cuántos abuelitos tienen! Per què? Perquè per ells, els abuelitos i las abuelitas, o sigui, la gent gran –jo d'aquí a un temps–, eren gent respectable, estimable, gent que meritava tendresa, que meritava ser acaronats, que la arruga es bella, que meritaven tenir-los en compte, que meritaven demanar-los consell, que meritaven –que meritaven– considerar-los fins i tot savis. En canvi, aquí, dissortadament, aquesta mercantilització que tenim de la nostra societat, aquesta absència, a vegades, de valors, que hem perdut, de la gent gran, més aviat, en general, n'hem fet un pes, n'hem fet una càrrega, n'hem fet quelcom que no està molt al dia; ja no és allò «pregunta-li-ho a l'avi, que t'ho dirà, ara ho preguntem a internet, eh? Ja no és allò «pregunta-li-ho a la iaia, que quasi ho sap tot; no, ara ho preguntem al Google, anem al Google i fa de iaio i de iaia, no? Per tant, jo penso que aquests punts, Raúl, t'ho agraeixo, que els hagis inclòs –dos ja hi eren–, el que tu has posat, perquè em sembla que és important. La nostra gent gran, no només, i imprescindiblement, necessita accessibilitat, no només necessita bones «vivendes, no només necessita un tracte bo, no només..., sinó que necessita, sobretot, afecte, tendresa, reconeixement, i jo penso que tot això seran temes que haurem de discutir quan discutim el projecte de gent gran. Perquè no és només un problema de diners, és un problema d'actitud, és un problema de reconeixement, és un problema de tenir en la seva justa mida el que representa la nostra gent gran. I per acabar, dir, simplement, potser, el dia que deixem de veure la gent gran com una càrrega, com aquesta mercaderia, aquest instrument que ja no és útil, que ja no produeix, potser aquell dia haurem avançat molt i serà quan podrem dir que simplement el món està compost de molta gent –de molta gent–, entre ells, la gent gran. «Merci. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula la senyora Carmen de Rivera, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, presidenta. Diputadas, diputados, personas del público que nos acompañan, en primer lugar, decir y anunciar que Ciudadanos dará apoyo a esta moción, que es una moción necesaria, es una moción justa, por tanto, además, oportuna. Queremos agradecer al señor Raúl Moreno que haya presentado esta moción y tengamos la oportunidad de debatir –de debatir– con tranquilidad sobre la problemática de la gent gran. ¿Y qué propone esta moción? Pues una cosa muy importante, que es que se haga una ley, que la gent gran tenga su propia normativa, que se recoja toda la normativa que está dispersa por distintos textos y cuerpos legales y se funda en lo que será la ley de la gent gran de Cataluña. Es decir, que las personas mayores tengan su propio estatuto, igual que tienen los jóvenes, igual que tienen muchos otros colectivos a los que se les ha dado la importancia, la prevalencia para discutir de sus específicos problemas, de las cuestiones que afectan e interesan a la gent gran. Naturalmente, esta ley requerirá del consenso de todos los grupos parlamentarios, que se ha hecho presente aquí en todas estas intervenciones. Estamos todos de acuerdo en la necesidad y en la importancia, y esta propuesta también trae a colación la mala gestión, las malas prácticas administrativas que se han tenido hasta ahora y que se van a remediar gracias al compromiso que se ha obtenido negociando entre todos los grupos esta moción, de todos aquellos expedientes que tienen que ver con las personas dependientes y también respecto a cómo están las listas de espera para ir a las residencias, dónde hay menos lista de espera o dónde se puede ir antes en una residencia, en una localidad u otra, porque la conselleria se ha comprometido a publicar una lista desglosada por centros y por poblaciones del tiempo de espera que hay para acceder y también se ha comprometido a publicar en la web el estadio de los expedientes, naturalmente protegiendo todo tipo de derecho a la privacidad, pero que las personas que tramitan un expediente sepan en qué fase está y cuándo, por lo menos, van a empezar a cobrar su prestación. También algo imprescindible para el col·lectiu de la gent gran, que es acabar con las listas de espera. En la esfera económica, algo tan necesario como es dejar sin efecto la orden del 2014 y que muchas personas que lo necesitan recuperen la garantía de acceso a las prestaciones económicas vinculadas al servicio de atención residencial. Y lo que es más importante, dotando económicamente, haciendo posible que esto en las actuales circunstancias presupuestarias sea posible. Pero lo verdaderamente importante respecto de este gran colectivo de personas mayores es la necesidad de formar y sensibilizar a la sociedad en general y a los jóvenes en particular sobre el reconocimiento, el agradecimiento y la solidaridad hacia nuestros mayores que han desempeñado un papel fundamental, sobre todo en la crisis que hemos padecido y que sigue –y que sigue– desempeñando un papel importantísimo. Por último, y es muy importante en esta moción y que también se abordará en esta futura ley, es adoptar todas aquellas medidas preventivas y de protección frente al maltrato, fomentando la empatía, la solidaridad, lo hemos dicho, puesto que..., y desde luego, el voluntariado de la gente joven, puesto que solo desde una perspectiva ética y de compromiso político y jurídico se puede plantar cara y frenar el maltrato que padecen muchos de nuestros mayores, ya sea en forma de negligencias, abusos físicos o sexuales o psicológicos. La aprobación de esta moción es un gran paso, es un inicio, y esperamos que el Govern cumpla con lo que se propone en esta moción: presentar el proyecto de ley de la gent gran en los términos del acuerdo que hoy se ha alcanzado. Nada más y muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula la senyora Marisa Xandri del Grup Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats, diputades, públic que avui ens acompanya, bé, tots sabem que a Catalunya, com a la resta d'Espanya i d'Europa, tenim una societat envellida, bàsicament perquè els índexs de natalitat, doncs, són els que són i perquè l'esperança de vida cada cop s'allarga més. I aquesta és la realitat que tenim ara, avui, i la que previsiblement hi haurà a mitjà i llarg termini. Per tant, els governs han de ser conscients d'aquesta realitat i aplicar polítiques que donin resposta a les situacions que ens trobem. I pel que fa referència a aquesta moció, suposa facilitar la vida a més d'un 18 per cent de la població catalana que té més de seixanta-cinc anys. Amb aquesta moció es posen de manifest una sèrie de problemàtiques que en la legislatura passada una servidora ja va exposar en aquest faristol, però que dos anys més tard veu que poca cosa, doncs, s'ha canviat o s'ha avançat. Per tant, agrair que el Partit Socialista torni a posar damunt la taula, a debatre aquestes qüestions que afecten directament aquest col·lectiu, que també ha patit i pateix les conseqüències de la crisi econòmica, encara que sí és cert que en moltes famílies, en molts casos, la pensió o els estalvis dels més grans han suposat un respir per als fills i els néts. Per tant, l'esforç que han fet i continuen fent els més grans de la nostra societat, des d'un punt de vista econòmic, però també en la transmissió de valors, ja s'ha dit aquí, no? Tots aprenem de la seva experiència, dels bons consells dels nostres avis; doncs, dir que aquest esforç mereix el màxim respecte per part de tota la societat, i sobretot el suport de les administracions en els diferents àmbits que ara votarem en aquesta moció. Dit això, aprofito per lamentar, per lamentar i denunciar l'actitud antidemocràtica i intolerant d'alguns que, després de veure els resultats electorals d'aquest diumenge, desitjaven la mort dels vells que voten el Partit Popular, a través de les xarxes socials. Ho lamento i ho denuncio. Esperem, pel bé de tots, que gent com aquesta mai arribi a governar el nostre país. Afortunadament, en democràcia un govern el donen els vots dels ciutadans i no les desqualificacions i insults a Twitter i Facebook. Tornant a la moció, com deia, no?, continuen sense resoldre's els problemes que hi havia fa dos anys. Llistes d'espera per accedir a una residència o centre de dia, tot i haver milers de places buides arreu del territori. Veurem si amb aquesta moció el diputat Moreno aconsegueix arrencar el compromís de Junts pel Sí perquè, com diu el punt 4, s'estableixi un calendari per a l'ocupació de les actuals places de residència i centre de dia públiques i concertades existents a l'actualitat, amb l'objectiu de disminuir les llistes d'espera actuals. Només es demana un calendari d'ocupació, ni tan sols que s'ocupin. Per tant, veurem –veurem– quina és la resposta de Junts pel Sí. Una altra qüestió; una altra qüestió que també és fonamental i que el Partit Socialista ha transaccionat amb Junts pel Sí, el tema d'agilitar la tramitació administrativa dels expedients de dependència que permeti al dependent que té dret a una prestació saber el termini en el qual començarà a rebre-la. A Catalunya hi ha unes divuit mil persones que es troben esperant que des del departament se'ls valori el grau de dependència. I que, malauradament, en alguns casos aquest retard suposa que grans dependents no arribin a saber-ho mai, perquè moren abans. No pot ser que el que s'hauria de determinar en tres mesos acabi fent-se en anys. Una altra qüestió, el tema dels maltractaments, bàsic per acabar amb aquesta xacra que en parlem molt sovint quan es tracta de dones o d'infants, no?, però que és una qüestió que tenim oblidada moltes vegades quan parlem de gent gran. Maltractaments que pateixen dintre del propi nucli familiar, a les residències, i aquí sí que no hi pot haver línies vermelles i s'han d'activar tots es mecanismes de prevenció i actuació. Tolerància zero en aquest sentit. I en aquesta moció i en el marc de la futura llei de la gent gran, que suposadament començarà a tramitar-se el 2017 i que ens alegrem que així sigui, el diputat Moreno ha transaccionat una esmena amb Junts pel Sí que diu que «s'estudiarà la necessitat d'establir indemnitzacions, ajuts i prestacions econòmiques específiques per a les persones grans maltractades, tal, tal, tal... Ja m'explicarà, senyor Moreno, quin compromís –quin compromís– és aquest, perquè d'aquí que la llei s'aprovi, doncs, passaran molts dies, molts mesos, i quan parlem de maltractaments jo crec que això no es pot demorar. Per tant, aquest punt que ens semblava fonamental ha quedat diluït amb aquesta transacció. Bé, acabo dient que el Partit Popular donarem suport a la moció, que –tot s'ha de dir– crec que ha rebaixat una mica, doncs, les seves propostes inicials. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Raúl Moreno. Dos minuts.
Gràcies, presidenta. Bé, com són només dos minuts aniré ràpid. Moltes gràcies per les intervencions del conjunt de grups i de diputats i diputades. Al senyor David Rodríguez, sobre el tema de la llei. Sap que hem estat parlant d'aquesta moció durant alguns dies i que fonamentalment el problema venia per acceptar, per part de Junts pel Sí, el fet de tenir una llei de la gent gran, i el fet de tenir-la en el termini que establíem, i vam poder negociar que el termini fos el semestre de l'any 2017, però, per altres propostes, segurament d'aquí dos o tres anys començaríem el tràmit de la llei. Per tant, celebro que finalment hagi pogut ser així, tot i que a última hora. Sobre el tema de les prestacions vinculades a residència, vostè deia: «No, és que reconeix el diputat que no es pot fer sense que hi hagi nou pressupost. Si volem recuperar les PEV és necessari tenir un pressupost, perquè l'actual és insuficient. Si no hi ha pressupost és perquè el Govern no ha tingut la capacitat d'aprovar-lo, no ha tingut el recolzament necessari, però, tot i així, admetem l'esmena de Catalunya Sí que es Pot perquè tenen raó, perquè és cert. Perquè el Govern, amb els instruments que té al seu abast i la capacitat que li atorguen els decrets de pròrroga, pot ampliar els ingressos i dedicar recursos a la despesa social, donant resposta a les necessitats existents. Altres temes: llistes d'espera. Només demanem que si un familiar de qualsevol de nosaltres ha d'ingressar o ha d'anar a una residència sàpiga quin és el temps d'espera d'aquella residència. És complex? És complex, però hauria de ser normal, per saber si aquell familiar el puc posar a la residència que tinc al costat de casa o me n'haig d'anar a Vic, perquè allà segurament podrà entrar en breu temps, no? En temes d'habitatge..., em queda molt poc temps. En el tema del transport públic..., clar que és complicat, i per això no posem limitació de temps. S'ha d'estudiar aquest tema, però va sent hora ja de tenir una targeta comuna dels transports públics a Catalunya. I, finalment, senyora Lienas, si vostè troba a faltar algunes coses sobre temes de dones podria haver fet la moció, però aquests punts també surten de l'acta de la taula del tercer sector i del document que vam fer posteriorment a aquest acte. I, per tant, estarem oberts a tenir aquestes noves aportacions en properes mocions. Gràcies a tots. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. Estem cridant a votació. [[Pausa.]] [[Marta Rovira i Vergés demana per parlar.]] Senyora Rovira.
Votació separada dels punts 3, 15 i 16.
S'ha demanat la votació separada dels punts 3, 15 i 16. Es poden votar conjuntament? [[Pausa.]] Doncs, si els hi sembla, comencem votant aquests tres punts separadament i després votem la resta de la moció, d'acord? [[Pausa.]] Doncs, votem ara conjuntament els punts 3, 15 i 16. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 72 vots a favor, cap en contra i 60 abstencions. Ara votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 132 vots a favor [[aplaudiments]] , cap en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el món local]] [[302-00054/11]] El quinzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el món local, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. Per a exposar-la té la paraula la senyora Eva Martínez. [[Pausa. Remor de veus.]] Prego als diputats i diputades que surtin ràpidament, si us plau. [[Pausa.]] Diputada, quan vulgui.
D'acord; gràcies, presidenta. Diputats, diputades, conseller, bé, primer de tot vull donar les gràcies a tots els diputats dels diferents grups amb qui he tingut l'oportunitat de parlar, d'enriquir la moció i d'arribar a acords; els vull donar les gràcies. I també vull agrair la trucada que em va fer ahir la consellera Borràs, amb la qual es va excusar de la seva assistència avui a aquest Ple. Tenia moltes ganes de poder estar en aquesta Moció sobre el món local però està a Brussel·les. Bé, li agraeixo molt la trucada. La moció presentada és una oportunitat clara per avançar en el recolzament i reconeixement de la feina feta pel món local, i per alleugerir el dèficit de recursos que el Govern de la Generalitat ha tingut en els últims cinc anys amb els ajuntaments de Catalunya. És una oportunitat per demostrar que el fet que el nostre president de la Generalitat i el vicepresident econòmic hagin estat alcaldes –igual que molts diputats i diputades, que també són alcaldes i alcaldesses, i regidors i regidores, o que ho han estat, com la consellera Borràs– és un fet diferencial, i que d'aquesta manera s'avanci cap a una autonomia real dels ajuntaments, que puguin liderar democràticament, en el marc d'àmplies competències i amb col·laboració i lleialtat institucional cap a altres governs. Col·laboració i lleialtat que no hem trobat en els últims anys ni en el Govern de la Generalitat ni en el Govern de l'Estat. Cal alleugerir el deute que el Govern de la Generalitat té amb els ajuntaments de Catalunya. Un deute que no només és real, sinó que és un deute moral. Ja ho vaig explicar en la interpel·lació, que hi ha un deute real, el que s'ha d'abonar als ajuntaments, però també un deute moral de tots els recursos que no s'han activat en els últims anys. No cal repetir-ho. Són el PUOSC que es va aprovar però que no es va atorgar, la reducció dels plans d'ocupació del SOC, la paralització de programes com la Llei de barris, la política de rehabilitació urbana, la Llei de millora d'urbanitzacions, etcètera. Hem de pensar que el 2010 la Generalitat transferí als ajuntaments 1.922 milions d'euros i que en el pressupost de 2015 això baixava a 1.193 milions d'euros. Per tant, la baixada és brutal. Hem de recordar als diputats i diputades que Catalunya es vertebra i cohesiona a través dels seus municipis, i hem d'apoderar i dotar de recursos els 948 ajuntaments. La moció presentada vol situar al centre de l'agenda els municipis i creiem que aquest objectiu compartit s'ha de concretar en recursos cap al món local, que es poden articular de moltes maneres, com queda reflectit en la moció en els punts 1, 2 i 3, amb el reconeixement i el pagament del deute pendent; en el punt 4, amb el compromís de noves convocatòries de subvencions, tan necessàries com ho és la Llei de barris o la Llei d'urbanitzacions. De la Llei de barris n'hem parlat en repetides ocasions i, de fet, s'havia anunciat per la consellera una nova convocatòria, però la Llei d'urbanitzacions la teníem dormint el somni dels justos. I creiem que és una bona oportunitat per despertar-la i aconseguir la millora de molts territoris. Amb el punt 5, incrementem els fons de cooperació local i comarcal i també per a les entitats municipals descentralitzades. El punt 6, amb un nou pla únic d'obres i serveis, que és l'eina per a permetre la inversió en tots els municipis. Per això hem acceptat l'esmena de Catalunya Sí que es Pot pel que fa a modificar els criteris i que aquests s'adaptin a les necessitats que ens han expressat molts ajuntaments que els criteris prioritzin la inversió relacionada amb la cohesió social i urbana i dotar-lo amb una aportació, amb un mínim de 600 milions d'euros. Cal pensar que el PUOS és un programa de legislatura –bé, d'una legislatura normal de quatre anys– i que es paga quan s'entreguen les certificacions. Per tant, creiem que una aportació de 500 milions és realista i que amb una bona gestió de les finances i, sobretot, de les prioritats de Catalunya es pot aconseguir. El punt 7, amb dotacions per recolzar les accions de foment de l'ocupació i activació econòmica. Per tant, més recursos cap al món local i menys victimisme pressupostari. Més recursos, perquè insisteixo en la idea que les administracions locals gestionen bé, gestionen tan bé que ara són capaces de generar superàvit en els comptes municipals, però no poden gastar-se aquest superàvit en millorar els serveis per l'existència de normes injustes com la Llei d'estabilitat aprovada pel PP i Convergència i Unió. En aquest sentit, la moció planteja instar el Govern de l'Estat a derogar la Llei d'estabilitat i la Llei de racionalització administrativa, però també fa falta acabar de fer els deures aquí a Catalunya. L'Estatut es va aprovar l'any 2006, deu anys després no hem sigut capaços d'aprovar una llei de governs locals i una llei de finances locals. Altres comunitats autònomes han aprovat lleis que han protegit les entitats locals d'abans de l'atac descentralitzador del Govern del PP i de lleis com l'LRSAL. Bé, no cal esperar; posem fil a l'agulla, escoltem el món local, els professionals, les entitats municipalistes, però fem-ho ja. Presentem propostes i que el debat sigui concret. Per últim, també hem de treballar per la millora de l'eficàcia de l'Administració i, sobretot, recolzar als ajuntaments amb menys recursos. Bé, treballem per als ajuntaments, millorem la cooperació cap al món local i aprovem mesures de suport de les inversions municipals i, sobretot, incrementem les transferències cap als ajuntaments d'una forma decidida. Autonomia local amb recursos. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Alejandro Fernández, del Grup Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. La veritat és que és una moció que es nota que està presentada per una alcaldessa i que les persones que tenim responsabilitats de govern en l'àmbit municipal, doncs, compartim, gairebé, en la seva totalitat. Han sigut anys, els vuit darrers, d'una enorme conflictivitat entre administracions per la manca de recursos. Brussel·les «apreta molt el Govern d'Espanya, el Govern d'Espanya «apreta amb el límit de dèficit les comunitats autònomes i les comunitats autònomes han «apretat també els ajuntaments, en alguns casos més que en d'altres. Fins i tot, també hi han hagut relacions entre nivells diferents; per exemple, els ajuntaments han rebut molt bé el pla de proveïdors que els ha permès pagar proveïdors que feia dos anys, dos anys i mig, que no cobraven, per part del Govern d'Espanya; i aquesta acció va ser ben rebuda. És veritat que l'LRSAL i que la llei d'estabilitat han plantejat dificultats als ajuntaments, però –després ho explicaré– nosaltres creiem que ha sigut necessària i que ha sigut positiva. Amb els matisos que siguin necessaris i es pot definir, en el futur, un marc diferent, però creiem que en els anys que hem viscut, era necessària. Cap comunitat autònoma, però, a Espanya, té una relació tan complexa amb els ajuntaments com el cas de Catalunya. I això, hi han estudis que ho demostren. Per què passa, això? Mirin, jo tinc la sensació que els partits que recolzen el Govern, que tenen una enorme implantació en l'àmbit rural i interior i que tenen moltíssimes dificultats ara mateix en els ajuntaments de més de trenta mil o quaranta mil habitants, amb algunes excepcions, han sigut partits que han tingut una certa al·lèrgia al municipalisme; al municipalisme com a forma d'entendre la política a Catalunya. Quan estàs en un procés de construcció nacional, com diuen vostès, ets refractari a qualsevol altre poder alternatiu que et faci ombra. I això ha provocat constants impagaments, relacions tortuoses, i, ho repeteixo, els que estem governant –en aquest cas, el meu– una capital de província com és Tarragona..., s'han viscut situacions absolutament kafkianes. Per tant, crec que aquesta moció, que finalment tindrà el recolzament a la majoria de punts per part de Junts pel Sí..., crec que és positiu que ho facin, i tant de bo pugui comportar un canvi d'actitud. Nosaltres hem presentat un parell d'esmenes. Una no ha sigut acceptada, on demanàvem una major capacitat dels ajuntaments per gestionar els recursos de la taxa turística, es considerava que era un altre tema. No passa absolutament re. Sí que se n'ha acceptat una altra, de les diputacions. I, per tant, la resta de la moció pràcticament –exceptuant dos punts, que deia que comentaria a la part final de la meva intervenció– és impecable. Reconeixement de deutes? Evidentment que sí. Calendari de pagaments als ajuntaments? Per descomptat que sí. Transparència? I tant. Més inversió local? Per descomptat. I, en el seu format inicial, el que deia la moció era: «Negociar amb el Govern d'Espanya canvis en l'LRSAL i la Llei d'estabilitat. I nosaltres, aquests punts, que són el 10 i el 13, estàvem disposats a recolzar-los. Però és que, clar, s'ha convertit, això, en derogar. I aquí hi ha un problema. Ho torno a repetir, tot es pot negociar. Nosaltres no estem tancats ni en la Llei d'estabilitat ni en l'LRSAL, per una raó: oi que el Govern d'Espanya tracta legítimament de renegociar amb Brussel·les el dèficit? Doncs, sí, és legítim. Com també és legítim que les comunitats autònomes intentin renegociar el dèficit amb el Govern d'Espanya. I, per tant, és totalment legítim que els ajuntaments busquin un marc diferent, ara que s'està començant a sortir de la crisi. Però, clar, aquesta mania de derogar, de derogar-ho tot immediatament..., a més, quan les urnes han dit tot el contrari, entenem –entenem– que és excessiu i que no contribueix a generar un marc millor per als ajuntaments, sinó tot el contrari. Per tant, recolzament al 90 per cent de la moció, i als punts 10 i 13, al text que ha quedat finalment transaccionat, no els podrem donar suport. Gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Marta Ribas, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Bé, sempre s'agraeix poder posar de manifest en aquesta cambra què és el que està passant en el món local i quines són les prioritats que tenim cada una de les organitzacions polítiques i dels grups parlamentaris respecte de les polítiques locals. I, com bé saben, ho suposo, per part de Catalunya Sí que es Pot, la nostra prioritat són especialment les polítiques socials, i aquestes es desenvolupen especialment des del món local. I, per tant, el que ens cal és reclamar tot el suport i més, de les administracions superiors, en aquest cas, de la Generalitat de Catalunya, cap a aquestes polítiques socials de proximitat que es fan des del món local. L'altra de les nostres prioritats, ateses les circumstàncies del que ha passat els últims anys amb el món local, és que la Generalitat reconegui tot el maltractament que ha fet al món local. D'una banda, amb el deute; que, com a mínim, reconegui aquest deute, el reconeixement formal d'aquest deute i els compromisos realistes de pagament; per tant amb una calendarització, d'aquest deute. Deute que ve, no només de les partides directes de suport al món local, com el PUOSC o com el Fons de cooperació local, sinó especialment de convenis, de competències de la Generalitat, moltíssimes, precisament polítiques socials, que després s'exerceixen des del món local i no s'estan pagant. I una altra de les prioritats, per part nostra, és que no oblidem que hi ha una arquitectura a construir, en aquest cas, estructures d'estat, mai millor dit, deures pendents, quant a aquesta construcció de l'arquitectura institucional en el món local, que continuen pendents des de fa massa anys. I parlo exactament, concretament, de la llei de governs locals i de la llei de finances locals. La llei de governs locals, si ho recorden, ens en va fer una proposta el Govern Mas a la legislatura passada, tan mal feta que es va haver d'esmenar de dalt a baix i va acabar congelada en aquest Parlament, i de llei de finances locals en portem moltes i moltes de promeses acumulades i cap de complerta. Per tant, continua estant pendent. I, a més, també ens cal posar de manifest que n'estem fartes i farts que s'estigui centrifugant els problemes de liquiditat de les administracions superiors cap al món local, que també s'estiguin centrifugant els problemes de com donar resposta a les necessitats de la ciutadania i que mai es centrifuguin els recursos. Però sí, també ens cal parlar de l'Estat, aquells punts que ja hem vist clar que el Partit Popular no, evidentment no hi donarà suport; aquests punts d'esmenes nostres que s'han incorporat en aquesta moció, de demanar que no s'ofegui financerament les administracions locals i, per tant, que aquelles lleis que han fet aquest ofec a la Generalitat, però també al món local, es deroguin, però que també es derogui aquella horrorosa ARSAL que encara continua vigent i que intentava carregar-se les competències del món local. Tot això perquè el municipalisme continua sent la garantia de cohesió social, d'igualtat d'oportunitats, d'innovació també, de polítiques de sostenibilitat i perquè volem que els ajuntaments puguin continuar liderant aquestes polítiques públiques, puguin ser administracions reforçades, tant en competències com en recursos, com en dimensió, com en paper polític. En aquest sentit, totes les esmenes que hem presentat en aquesta moció que intentaven enriquir un text que ja ens satisfeia..., agraïm que s'hagin incorporat unes quantes d'aquestes esmenes, tant directament com transaccionades, esmenes per prioritzar, doncs, aquesta inversió social, per defensar de nou aquestes competències locals, per impulsar a la Generalitat de Catalunya, des d'aquest Parlament, que ens cal aquesta construcció de l'arquitectura institucional del món local a Catalunya, però també per demanar-li a l'Estat que derogui..., al nou Congrés dels Diputats, que derogui aquelles lleis que han ofegat tant en competències com en recursos el món local. Dir-li que donarem suport a tots els punts d'aquesta moció del Partit Socialista, excepte a un punt que han incorporat i a una transacció amb Ciutadans en què ens abstindrem, bàsicament perquè entenem que no pertoca. És un punt en què es demana que es faci un estudi sobre les duplicitats administratives i l'eficiència de les administracions. Això, precisament, ha de ser objecte de la llei de governs locals i de la llei de finances locals, i nosaltres demanem que això es faci amb urgència, en la tramitació d'aquestes dues lleis. I així ho posem en aquests dos punts que s'han transaccionat amb el PSC amb un tempo molt més ràpid que el que posa l'esmena incorporada de Ciutadans. I, per tant, per coherència amb el que s'ha incorporat del nostre punt, en el punt 12 de Ciutadans ens abstindrem. Demanem, per tant, votació separada, presidenta, d'aquest punt 12 de la moció. Gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Marc Sanglas, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, en tot cas, em sumo a les precisions que s'han fet anteriorment en el sentit de posar en valor la feina que es fa al món local. És importantíssima la feina que dones i homes fan en aquest país, dia a dia, aquestes gairebé vuit mil persones que treballen amb la voluntat de millorar el seu entorn, de millorar la qualitat de vida de la comunitat a la qual viuen i pertanyen. I, per tant, des d'aquest punt de vista, el reconeixement..., un reconeixement que ja va fer la consellera durant la interpel·lació, i, per tant, posar en valor aquesta feina que s'ha fet, dia a dia, i que es fa, dia a dia, als ajuntaments. Aquella primera entrada de la majoria de la ciutadania, el seu accés a l'Administració i, per tant, per què aquests homes i dones posen cara i posen cognoms a les problemàtiques. I, per tant, no són només problemes, sinó que són persones a les quals cal ajudar. I, per tant, des d'aquest punt de vista, l'Administració local entenem que és l'àmbit més..., millor, per donar solució. I, per tant, des d'aquest punt de vista, entenem que com més puguem donar, com més autonomia puguem donar als ens locals ens sembla que és millor. Miri, voldria aclarir algunes..., també, i situant aquesta moció en el context polític i econòmic que ens situem, algú parlava de «victimisme pressupostari, Doncs, escolti, miri, jo parlaria «d'ofec econòmic, que és el que realment tenim en aquest país respecte al Govern de l'Estat, de les xifres que, diguem-ne, són avaluables, des del punt de vista en el sentit que el Govern de l'Estat ha ofegat, ha incomplert sistemàticament els acords que hi ha hagut amb Catalunya i, per tant, des d'aquest punt de vista, ha tendit a una situació d'ofec econòmic. I no cal anar massa lluny. Sentíem la setmana passada unes declaracions d'algú que deia que havien enfonsat la sanitat pública. Per tant, això no és fruit de la gestió, sinó és fruit de la mala intenció. I, per tant, des d'aquest punt de vista, hi ha hagut un pla actiu en la voluntat d'enfonsar l'economia catalana, i, per tant, de retruc també, evidentment, els seus ajuntaments. Per tant, no hi ha victimisme pressupostari. Dir que el Grup de Junts pel Sí ostenta la majoria d'alcaldies rurals em sembla una falta de coneixement absolut –coneixement absolut del que és la realitat municipal d'aquest país. Per tant, afirmacions d'aquest tipus em sembla que són sobreres o bàsicament desconèixer i desmerèixer la voluntat, diguem-ne, que els homes i dones, tant de Convergència i Unió i Esquerra Republicana que governen molts ajuntaments, la majoria d'ajuntaments d'aquest país, de grandàries molt petites, però també de grandàries molt grans, des del punt de vista del nombre d'habitants. Per tant, em sembla que faria bé de mirar-se el mapa municipal. En tot cas, i entrant directament en la moció, nosaltres hem presentat un seguit d'esmenes en un intent de millorar aquesta moció. En molts casos, ho compartim; en tot cas, en alguns casos han estat millores tècniques. Pensem que en l'àmbit del deute, que és un dels àmbits que abasta aquesta moció, en reconeixement s'està pagant, segurament no es paga el suficientment ràpid que voldríem, però que, en tot cas, s'està pagant, s'està fent front al deute que tenim els ajuntaments, s'ha fet un exercici de transparència i de claredat indicant –i la web de transparència ho indica clarament– quin és el deute pendent amb cadascun dels ajuntaments. En tot cas, al que no podem fer front és a un calendari..., per tant, des d'aquest punt de vista, no podem donar suport a aquesta proposta de fer un calendari, atès que estem limitats pel FLA. Primer, no ens arriben els diners, i, després, que el mateix FLA estableix un seguit de limitacions que situa els ajuntaments a la cua de les entitats que han de cobrar. Per tant, quan nosaltres, quan la Generalitat disposa dels recursos suficients, el que fa és pagar. I, per tant, en un intent... –i ho explicava la consellera el darrer dia–, en un intent, sobretot, d'ajudar aquells ajuntaments amb majors dificultats pressupostàries, i, en tot cas, s'ha avaluat aquest pla i, per tant, des d'aquest punt de vista, s'hi està treballant. Hem arribat a compromisos –i, per tant, diguem-ne, des d'aquest punt de vista, ens sembla que és satisfactori– en l'exercici del 2017. Per tant, si hi ha..., en el moment que tinguem pressupost del 2017, també podrem incloure algunes de les previsions que ja estaven previstes per a aquest pressupost 2016, que no va tenir la sort de continuar la seva tramitació parlamentària en aquest Parlament, però que, en tot cas, comprometem..., el Govern es compromet a treballar per fer-ho possible el 2017. Ja li dic, d'entrada, una cosa amb la qual no ens posarem d'acord i no ens hi podem posar d'acord perquè ens sembla inversemblant que en aquests moments es tenen 500 milions, quan vostè està dient els deutes que hi ha del Govern de la Generalitat en els ajuntaments que reclami un pla d'inversió local, que segurament no és el que requereixen, en aquests moments, els ajuntaments, no requereixen inversió en l'àmbit local, sinó ajudes, segurament en l'àmbit del foment, diguem-ne, de l'àmbit de l'ajut social, que és el que pertoca, i em sembla que és el que ha fet en aquests moments el Govern, i, per tant, hi està treballant. Pel que fa a tot el suport tècnic..., endavant. Vull dir, totes les propostes que van en aquest sentit, hem intentat millorar les esmenes que hi ha, i, per tant, des d'aquest punt de vista, això. El suport polític, que reclama també a través de les esmenes de la derogació de l'LRSAL, de l'elaboració de llei d'estabilitat, endavant. I, per tant, tenen el nostre suport. El Govern s'ha posat sempre al costat dels ajuntaments en aquest sentit. I, pel que fa al tema de la llei de governs locals, que la creiem necessària, des d'aquest punt de vista, entenem que és del tot necessari, però ens sembla que els terminis que es marquen en la mateixa moció són inabastables. Per tant, aquest punt de vista, volent mostrar el nostre suport en la necessitat d'aprovar la llei de governs locals i la llei de finances locals, ens abstindrem perquè pensem que el trimestre..., establir el primer trimestre del 2017 és agosarat. Pensem que cal fer el congrés de municipis i a partir del congrés de municipis elaborar un projecte de llei consensuat conjuntament amb els municipis perquè no ens hàgim de sentir...., diguem-ne, que arriben projectes de llei que no han estat prèviament treballats amb el món local. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, intervindrà el senyor Joan García, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Sí, presidenta... Diputats, diputades... Senyora Martínez, agraïm –agraïm– la seva proposta de parlar del món local. Agraïm poder parlar del món local..., un món local que està patint aquests últims anys de crisi, però ja li he comentat, quan n'hem parlat, doncs, que, per nosaltres, aquesta moció –tot i que és una oportunitat–, doncs, es queda una mica curta, perquè al final està tractant només una part del món local. Bàsicament parlen, vostès, dels instruments que poden servir per suplir la insuficiència financera des de les administracions locals, però no entren en la resolució estructural d'aquesta insuficiència, ni en mesures que podrien suposar un punt d'inflexió per aquesta dura realitat. Tal com li hem anunciat, estem d'acord a defensar la recuperació d'instruments com el Pla de barris o de plans assimilables al PUOSC, o el pagament, evidentment, el pagament del deute que la Generalitat té amb els ajuntaments, i que, per tant, ja li hem manifestat que donarem suport a bona part o molt bona part de les propostes que fan, bàsicament perquè també ho hem defensat nosaltres als ajuntaments on tenim representació, que són molts a Catalunya. Però de totes les mesures referides, vull parlar –perquè s'ha parlat pràcticament de tot– de tres aspectes. I començaré per una d'elles, a través crec que de la més important. A nosaltres, ens sembla especialment greu el deute que la Generalitat té amb els ajuntaments; un deute reconegut, en resposta a aquest grup parlamentari, de 700 milions –tot i que hi han xifres que donen en què són superiors a aquests 700 milions, però agafaré la resposta, només, que ha donat el Govern i ha donat la consellera de Governació–; un deute que suposa, per exemple, que hi hagi ajuntaments que no puguin arribar a ajudar pares i mares que no tenen recursos suficients per portar els seus fills a una escola bressol, o que tinguem un espai públic en molts municipis de la nostra societat, de la nostra comunitat, un espai públic en un estat de degradació molt important i del tot inacceptable. De fet, això suposa que els ajuntaments catalans tinguin greus problemes per exercir les seves competències i encara més les que la mateixa Generalitat els cedeix amb la irresponsabilitat de fer-ho sense un finançament adequat. Parlava la consellera..., i em sap greu que no estigui aquí, perquè la interpel·laré un parell de vegades, però jo crec que és important que ho comenti. Parlava la consellera, a la interpel·lació prèvia a aquesta moció, de la necessitat que miréssim cap a un altre lloc –cap a un altre lloc– i ens oblidéssim d'aquesta extrema situació, buscant novament en la teoria de la conspiració exterior el que és una absoluta incapacitat, el que és una absoluta incapacitat de gestió i una greu despriorització de les necessitats del món local envers l'obsessió, podríem denominar que «patriotera, de la senyora Borràs per utilitzar el món local com un instrument de confrontació i divisió més del procés. De fet –de fet–, en una de les esmenes que hem fet, i que el PSC no ha acceptat, proposàvem acabar amb una d'aquestes, diguéssim, colonitzacions polítiques de les institucions de tots els catalans. I ho comentaré perquè crec que és important. Ho fèiem a través de la petició del canvi de gestió de l'Escola d'Administració Pública de Catalunya, una escola que forma els funcionaris locals; també forma els funcionaris locals. Bé, aquesta proposta que no ha sigut acceptada està inspirada, de fet, en unes paraules que va fer i ens va fer arribar la senyora consellera en una comissió i en resposta a aquest diputat. En resposta a aquest diputat, sobre l'elecció del senyor Colomines com a director de l'escola, va comentar, simplement, que que ell manifesti que a través de l'Escola d'Administració Pública el que vol és donar eines per construir un nou estat no és una cosa que digui només el senyor Colomines, sinó que també és una prioritat d'aquest Govern. Creiem que és una impressionant visió de com l'escola de funció pública, que ha de formar valors com la neutralitat política, és assaltada i ocupada ideològicament per aquest Govern. I, per tant, ruboritza molt aquesta visió del que ha de ser un govern i unes institucions de tots. Per tant, per aquest moment, creiem que era important comentar-ho. També hem de comentar, i ho faré molt ràpid, que creiem que era una bona opció, doncs, presentar la creació d'una comissió on es poguessin traslladar o com a mínim debatre les duplicitats que tenim a la nostra comunitat, duplicitats administratives. Ja ens ha comentat Catalunya Sí que es Pot que s'abstindrà. Jo crec que era una bona opció de debatre això, més enllà de la llei de governs locals, que també creiem que és necessària, i, per tant, no entenem molt com a vegades es poden fer una sèrie de discursos de regeneració quan, quan ells tenen l'oportunitat de votar a favor, doncs, no es vota, en principi. En definitiva, volem obrir un debat, creiem que hem de ser radicalment reformistes sobre el món local, creiem en l'autonomia del món local, creiem que hi ha una sèrie de reformes que s'han de fer, i en això treballarem tant a Catalunya com a la resta d'Espanya. Simplement, oferim la possibilitat, més enllà del que avui s'hagi adoptat, de ser ambiciosos en aquest tema. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Mireia Boya, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Bon dia a toti. Es nòsti ajuntaments son era estructura d'estat mès valuosa qu'auem. E jo pensi que, en açò, tant es independentistes coma es que no'n son, i seràn d'acòrd. E, per tant, les auem de protegir, les auem de dotar des recorsi necessaris, e auem d'evitar aguesta ofensiva centralizadora, burocratizadora qu'er Estat espanhòu està tirant sus es nòsti ajuntaments. Nosati reconeishem que i a un deute; toti sabem qu'aguest deute non s'està pagant, le reconeishem, e volem que se reconeishque qu'aguest deute ei illegitim e qu'està estofant aguesti ajuntaments. Volem, tanben, que se arreconeishe qu'aguesta manca de finançament a conseqüéncies grèus en toti aqueri servicis que son de competéncia municipau. Mès i a grops parlamentaris qu'encara aué non volen arreconéisher quina ei era causa, quina ei era base, era arraïtz d'aguest problèma greu de manca de finançament qu'a provocat aguest deute enes nòsti ajuntaments. Ei per aquerò que volem denonciar ací quauques actituds que se repetissen tot soent en diferents grops parlamentaris e que ja començam a èster un shinhau cansadi de denonciar-les ací. En prumèr lòc, volem condemnar eth cinisme, qu'ac auem dit molti còps: condemnam eth cinisme d'aqueri qu'an estat responsables de tot aquerò, de totes aqueres decisions qu'afècten d'ua forma grèu ara autonomia locau, des ajuntaments, mès tanben dera Generalitat de Catalonha; son es responsables der estofament economic d'aguesti ajuntaments, son es responsables dera impossibilitat de mès inversions a nivèu municipau, d'invertir enes servicis tàs persones, son es responsables dera pitjor lei que jamès s'a escrit entath mon locau, qu'ei era LRSAL; e si, la volem derogar. Condemnam, tanben, er oportunisme politic d'aqueri que parlen d'un tèma de molta sensibilitat, d'ua nauta sensibilitat, que detècten era problematica, però que son incapaci d'arreconéisher quina ei era causa, era base deth problèma, que non ei auta qu'era accion der Estat espahòu, que non da es recorsi necessaris tà qu'era Generalitat pogue pagar eth deute des ajuntaments. Denonciam, tanben, era corresponsabilitat de bères formacions politiques, aqueres que s'excusen damb un «ei que non ac podem hèr, «ei qu'ei culpa deth demoni dera CUP, que non mos a aprovat es pressupòsti. Ben, dilhèu auem part de culpa, però enguan; es ans anteriors era CUP me semble que non auie guaire incidéncia en deute municipau. Per tant, aguesta corresponsabilitat tanben la denonciam, perque tot soent an estat complices politics de moltes des politiques imposades des der Estat. Auem presentat sonque ua esmenda, ua, e non mos l'an acceptada. E vo'la vau a léger: «Així mateix, i mentre no disposem d'una hisenda pròpia, davant la intervenció i ofec econòmic de la Generalitat de Catalunya per part del Govern de l'Estat espanyol, aquest Parlament insta el Govern a reclamar a l'Estat els recursos necessaris, ara manifestament insuficients, per a atendre les necessitats que requereixen les finances de la Generalitat i per a garantir la qualitat dels serveis públics que es presten a la ciutadania del nostre país. Coma non podetz estar d'acòrd en aguest analisi, semble que rasonable, des causes, dera base deth problèma? Coma non podetz arreconéisher qu'er Estat a part de culpa en deute des ajuntaments? E coma non podetz estar d'acòrd que cau atier es necessitats basiques que se gestionen des des ajuntaments? Non ac entenem, e, per tant, era unica causa que podem díder ei que, a part d'èster d'ua enorma irresponsabilitat, ei ua intencionada inconsciéncia de quina ei era base, era arraïtz, des problèmes. E n'i a d'autes, en aguesta mocion. Quan se parle des urbanizacions. Sí, i a un deute des urbanizacions, mès per qué? Perque molti ajuntaments an apostat pera bambolha urbanistica: an construït, an construït, an construït, e ara resulte que servicis basics que calia méter aquiu non auem sòs tà pagar-les. Donc, non auéssem construït tant, non auéssem apostat pera bambolha immobiliària. Acabi. Èm d'acòrd en molti punts, mès vam a votar en contra o abstener-mos d'aqueri que non son ne realistes ne responsables, perque pensam que ja s'a hèt pro politica d'un tèma tan sensible e important entàs municipis. Non volem prométer ua lua que non auem, e era unica manèra qu'auem d'auer aguesta lua e dar-la as ajuntaments legitimament ei damb era desconnexion unilaterau e auent era nòsta pròpria isènda.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Eva Martínez.
Bé, vull tornar... Gràcies, presidenta. Vull tornar a agrair la predisposició i les ganes de tots els diputats per tirar endavant aquesta moció, i que, realment, doncs, hi ha hagut molt d'acord. Amb Junts pel Sí hem sigut capaços..., bé, hem acceptat l'esmena 3 i hem transaccionat les esmenes 1, 4, 5, 7 i 9, és a dir, un 60 per cent de la moció. Jo crec que això és un pas endavant, tot i que lamentem que no hem tingut acord, doncs, en punts molt importants per nosaltres, com era fer un calendari de pagament cap als ajuntaments –tots els grups també han manifestat el problema que representa per als ajuntaments no tenir aquest calendari de pagament–, i, després, la inversió que necessiten els pobles i ciutats, i que durant els últims cinc anys no s'ha fet. Amb els altres grups, amb Catalunya Sí que es Pot, hem acceptat les esmenes 1, 2 i 8, i hem transaccionat la 5, 6 i 7. També hem transaccionat l'esmena 3 del PP i la 4 de Ciutadans, que creiem que reforcen, i molt, la bona eficàcia de l'Administració, i la millora. Jo crec que sí que hi ha victimisme pressupostari, i el Govern no ha tingut la capacitat d'aprovar un pressupost per al 2016, però sí que té capacitats per poder fer modificacions. Això es demostra cada dia en molts ajuntaments. Però, a nivell de la Generalitat, jo crec que, bé, se n'abusa, d'aquest victimisme; es podria avançar, i, ja ho dic, crec que haurien de fer un pas endavant per poder fer aquest calendari de pagaments. I després una inversió de 500 milions a quatre anys a mi em sembla realista; amb una bona gestió dels recursos públics de Catalunya, millorant els ingressos, revisant les despeses, es pot aconseguir. Ja ho hem dit, hi ha un deute real amb els ajuntaments, però també un deute moral de tot el que no s'ha fet els últims cinc anys. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. Cridem a votació. [[Marc Sanglas i Alcantarilla demana per parlar.]] Senyor Sanglas.
Sí, presidenta; per demanar votació separada dels punts 2, 6, 12, 14 i 15.
2, 6, 12, 14 i 15. D'acord. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]] Senyor Carrizosa.
Sí; per demanar votació separada també dels punts 2, 6, 10, 11 i 13.
D'acord –d'acord. La senyora Marta Ribas me n'havia demanat del 10 i el 13. [[Veus de fons.]] Perdó, el 10 i el 12; sí. [[Mireia Boya e Busquet demana per parlar. Pausa i veus de fons.]] Ja ho veig –ja ho veig. Senyora Boya.
És que pensava que no em veia, presidenta...
És que estava mirant cap allà. Digui, digui.
Votació separada dels punts 2, 6, 12 i 15.
D'acord. [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Senyor Rodríguez.
Jo vull 10 i 13.
D'acord. [[Pausa.]] Repetim: s'ha demanat votació separada dels punts 2, 6, 10, 11, 12, 13, 14 i 15. Correcte? [[Pausa.]] Doncs, començarem votant aquests i després la resta de la moció. Bé, la resta de la moció, francament... Sí, n'hi ha alguns –n'hi ha alguns. D'acord. D'acord, doncs, iniciarem..., comencem la votació votant el punt número 2. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 63 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt número 6. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 63 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt número 10. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 96 vots a favor, 11 en contra i 25 abstencions. A continuació, votarem el punt número 11. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 108 vots a favor, cap en contra i 24 abstencions. A continuació, votarem el punt número 12. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 52 vots a favor, 61 en contra i 19 abstencions. A continuació, votarem el punt número 13. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 95 vots a favor, 11 en contra i 25 abstencions. A continuació, votarem el punt número 14. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 70 vots a favor, cap en contra i 61 abstencions. A continuació, votarem el punt número 15. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 63 vots a favor, 61 en contra i 8 abstencions. A continuació, votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Alguns aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la seva inacció davant la situació d'emergència social]] [[302-00055/11]] El setzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la seva inacció davant la situació d'emergència social, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Carlos Carrizosa. [[Remor de veus.]] Si us plau, surtin en silenci i de pressa. Gràcies.
Bueno, gracias.
Si us plau...
Señora presidenta, señoras y señores diputados, nuestra moción, si lo recuerdan, proviene de una interpelación que se hizo al Gobierno sobre la inacción –inacción– del Gobierno ante la situación de emergencia social –veo que he bebido el agua del anterior diputado [[l'orador riu]] . Bueno, esta moción la hemos dividido en cinco partes –en cinco partes. La primera de ellas tiene que ver con que nosotros atribuimos la inactividad de la Administración, primero, al cuestionamiento permanente del marco jurídico que tenemos. Es evidente que un Gobierno que está más preocupado en crear unas estructuras de estado, en salir del atolladero jurídico-político en el que se han metido, que saben que no tiene salida y, pese a ello, van tirando la pelota para adelante, pues, es evidente que este Gobierno no es un gobierno que se ocupe de las cosas que preocupan a los catalanes. Cada vez que se descuelga el teléfono para movilizar a la sociedad en el aspecto de la construcción de un estado nuevo, cada vez que se hace eso, se deja de descolgar el teléfono para hacer una gestión para que haya una cama más de hospital, para que se solucione un problema de un dependiente, para que haya un barracón menos en los colegios. El tiempo es limitado y todo tiempo que se ocupa en construir unas estructuras de estado es una pérdida de tiempo para atender las urgencias sociales de un estado. Por lo tanto, el primero de los puntos va sobre la fijación de un marco jurídico estable y legal, dentro de la legalidad y la lealtad a nuestro Estado. Esto es como la premisa básica para hablar de todo lo demás. La segunda parte: acometer las reformas de la Administración. Eso tiene una cuantificación evidente en la calidad de los servicios que presta una administración. Una administración llena de chiringuitos, de empresas públicas deficitarias, de organismos que no sirven, de duplicidades, tiene un coste económico que revierte en imposibilidad de dedicar caudales públicos a resolver los problemas que se deben acometer. El tercer bloque de propuestas es hacer frente ya a los problemas urgentes sociales que tenemos, y entre ellos, volvemos a instar a que se cumpla con la Moción 40/XI, de emergencia en la vivienda, que se luche de verdad contra la exclusión y la pobreza, que se determine por fin el número de personas y de familias que tienen la necesidad, que sean censadas para saber quiénes son exactamente las personas que necesitan asistencia en materia de pobreza energética y, al fin, que se preste atención a los gobiernos locales, a los municipios, para que ese sobreesfuerzo que han tenido que hacer los municipios, económico y asistencial, que correspondería a la Generalitat y que por su inacción ha acabado recayendo en los ayuntamientos, pues, que por fin se les resarza, incluso económicamente, de los gastos que han tenido que afrontar. Cuarto bloque: medidas de transparencia. Seguimos sin que se acometan de verdad medidas de transparencia, por ejemplo, en las listas de espera. En las listas de espera..., lo primero que habría que hacer es acabar con las listas de espera, pero entre tanto tenemos las listas de espera, demos la confianza a la ciudadanía de que se está haciendo una verdadera gestión correcta para que esas listas de espera, nadie quede atrás sin criterios que queden claros y que sean transparentes. Y por último, las políticas de atención a los menores de edad. Los menores de edad, que son el futuro del país, tienen que tener una atención prioritaria. No vale con que nos conformemos y nos quedemos inactivos diciendo que tenemos un sistema educativo que es un modelo de éxito; con eso no avanzaremos. Tenemos que poner medidas para evitar el maltrato de los menores en los colegios; promovemos también la gratuidad de los libros de texto para favorecer que no haya desigualdad social entre los niños que tienen que hacer un sobreesfuerzo cada año, sus familias, para adquirir libros de texto. Aquí hemos aceptado alguna enmienda de Catalunya Sí que es Pot que luego hablaremos en el turno de las enmiendas. Y también cuestiones, pues, como se ha dicho, de preservación de maltrato de los menores. Todos estos cinco bloques que nosotros hemos propuesto nos parecen esenciales y urgentes y que merecen la dedicación y la atención prioritaria del Gobierno; y en todos los casos creemos que se puede mejorar muchísimo esta gestión que está ocupada en otros asuntos que no son los de emergencia social que tenemos, desgraciadamente, en Cataluña. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, per a defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Raúl Moreno, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats, consellera, vicepresidenta, abans d'entrar al detall de la moció voldria fer dues consideracions prèvies. La primera té a veure amb el temps que hem tingut per negociar les nostres esmenes amb el grup de Ciutadans, el grup proposant. Ahir a les 18.30 hores ens va arribar una proposta on es transaccionaven algunes de les nostres esmenes, i considerem que és poc temps i que segurament no hem pogut aportar o fer les aportacions que crèiem convenients amb el temps que crèiem necessari. La segona consideració té a veure amb la diversitat dels temes d'aquesta moció, alguns dels quals considerem que no tenen molt a veure estrictament amb l'emergència social i que potser estan agafats amb pinces i sembla, fins i tot, en la seva anàlisi, una certa barreja de temes, no? Ara bé, aquesta moció parla en la seva primera part de competències, d'aprimament de l'Administració pública, de les retribucions als càrrecs públics..., temes sense dubte importants, però agafats també..., segurament no tenen molt a veure amb el concepte que habitualment parlem en aquest Parlament d'emergència social, però són temes importants. I en aquest tema, el nostre grup està d'acord amb el desplegament total de les competències que atorga l'Estatut d'autonomia i la Constitució, un desplegament paralitzat durant els darrers anys per manca de diàleg permanent entre al Govern de la Generalitat i al Govern de l'Estat, que ha fet que siguin els ciutadans els principals damnificats d'aquesta situació. No s'entén que cap dels dos governs, en aquests quatre anys, hagin reactivat com cal la Comissió Bilateral Estat-Generalitat. També creiem que cal fer complir la Llei, la 2/2014, pel que fa la limitació salarial dels alts càrrecs. Ja ho vam aprovar el mes d'abril en aquest Parlament i mesos més tard, i avui dia aquest decret ni es compleix ni es contemplava en el projecte de pressupostos fallit. A l'apartat de problemàtiques socials, les esmenes del nostre grup insten el Govern a complir allò que aquest Parlament, a instàncies del nostre propi grup, ja va aprovar anteriorment, com el compliment de la Resolució 70/XI, que insta el Govern a posar el Fons d'atenció de subministraments bàsics a disposició dels ajuntaments perquè aquests en puguin fer ús, que, a més a més, és un fons que no ha estat recorregut pel Tribunal Constitucional, però que tampoc s'ha posat a dia d'avui a disposició dels ajuntaments. Per tant, en aquest bloc el que es demana és complir allò que ja s'ha acordat. Per tant, cap novetat respecte a les propostes. En allò que té a veure amb la transparència i eficiència del serveis sanitaris, sociosanitaris i de dependència, estem d'acord amb el contingut, però tampoc aporta res nou al que ha defensat també el nostre grup en aquest mateix Parlament i en d'altres resolucions respecte a la necessitat de publicar les llistes d'espera, dels criteris de priorització o l'actualització de la cartera de serveis socials, que ja es va aprovar en comissió parlamentària, a proposta també del nostre grup amb el recolzament també del Grup de Ciutadans i d'altres grups d'aquesta cambra. I amb relació a les polítiques d'infància, el nostre grup torna a demanar allò que es va aprovar el mes passat en aquest Ple: tres-centes noves places de CRAE i de CREI que, tot sigui dit, no es van recollir tampoc en el projecte de pressupostos que el Govern va ser incapaç d'aprovar. Respecte a la gratuïtat dels llibres de text a Catalunya, nosaltres no només hi estem d'acord, sinó que ja ho apliquem en alguns dels ajuntaments governats pel PSC, com és el cas de Santa Coloma de Gramenet. D'acord amb reclamar que el Govern de l'Estat restableixi les aportacions corresponents a les ajudes per adquirir llibres de text. Però no és menys cert que podríem posar en marxa la gratuïtat de llibres de text si el mateix Govern fes efectiu el deute milionari amb les administracions locals. Per tant, tampoc és una proposta nova, ja que, fins i tot, pot trobar exemples a Catalunya d'ajuntaments que ja ho fan davant la incapacitat del Govern per fer-ho. En definitiva, el nostre grup parlamentari donarà recolzament a aquesta moció, entre d'altres coses, perquè demana complir allò que moltes vegades nosaltres hem aprovat en diferents comissions i en aquest mateix Ple. Ara sí, li demanaríem, en tot cas, d'intentar fer algunes mocions més concretes, i esmerçarem els esforços a demanar el compliment d'allò que ja s'ha aprovat, que no per aprovar les coses vint vegades es faran abans. Malauradament, en tenim experiència acumulada durant aquests anys d'aquest fet, i, si us plau, revisi la mecànica per a la negociació de les mocions: res surt bé si es fa a darrer moment, més encara si es tracta de temes tan sensibles com aquests. Gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Marta Ribas, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Tot el «carinyo, senyor Carrizosa, però ens descol·loquen molt, ens descol·loquen molt amb les seves interpel·lacions i amb les seves mocions. I amb les seves resolucions a les comissions, perquè se'n van des d'unes mocions poti-poti, que ho toquen tot i no toquen res, com és el cas d'aquesta, a resolucions o mocions de coses súper, súper concretes amb punts molt concrets que tampoc no són..., no?; es com..., estan mirant el dit i no la lluna, i no acaben d'atacar mai els temes de fons. És una moció que porta el títol: «Sobre la inacció del Govern davant la situació d'emergència social i ni en la interpel·lació ni en la moció veiem, per exemple, una anàlisi sobre què s'està complint i què no d'un ple d'emergència social, un ple específic sencer que vam fer sobre emergència social en aquesta cambra i que, després, no?, no s'està avaluant en aquesta moció, que creiem que seria l'objectiu de la interpel·lació i la moció; què hi ha de compliment i què no, i què hauríem de complementar respecte a tot allò aprovat. Per exemple, eh? Està clar que som grups diferents i pensem diferent, però li haig d'expressar, no podia callar-m'ho. No ens sembla..., pensem diferent, ja li ho he dit, però no ens sembla que realment l'objectiu d'una moció de l'emergència social i de què està passant, doncs, siguin punts d'aprimar l'Administració. No creiem que vagi per aquí; o com es fan els nomenaments públics. No sé si això resol l'emergència social. No tenim massa..., no és la nostra forma de fer, no?, que tractem un tema, com per exemple, el de la pobresa energètica i l'emergència habitacional, que no només el vam tractar al Ple d'emergència social, sinó que el vam tractar en una moció extensíssima el Grup de Catalunya Sí que es Pot fa quatre dies en un altre ple, i que ara el tornem a tractar però d'una forma molt superficial, en els punts inicials que vostè exposava en aquesta moció. O que intentin tractar el tema de l'atenció als menors d'edat i com fer front a les situacions de desigualtat social en la infància i... Evidentment, són elements de desigualtat els deures, els llibres de text, els horaris familiars, però quedar-se aquí quan anem ara de cara a un estiu en què hi ha molts infants en aquest país que no tindran accés a activitats de lleure..., i això és una situació de desigualtat brutal durant un 25 per cent del seu temps de l'any. L'altre dia ho expressava en Carles Barba en un article molt bo al diari Ara. No ho sé, formes d'entendre les coses, no?, segurament diferents per part de Catalunya Sí que es Pot i de Ciutadans, i, per tant, li ho havíem de dir: ens han sorprès amb aquesta moció i amb aquesta interpel·lació. Sigui com sigui, evidentment, hem avaluat els punts que han presentat, els hi hem fet alguna esmena i els dic que evidentment farem suport als punts d'aquest darrer punt sobre la infància i la desigualtat, els aprovarem tots aquests punts. També farem suport, evidentment, a tots els punts de millores de gestió i transparència en llistes d'espera de serveis públics diversos, tot i que són punts que ja han estat aprovats en mocions i en resolucions prèvies, però, evidentment, hi farem suport. Per exemple, i important, i ho volíem destacar, la necessitat d'actualitzar la Cartera de serveis socials, un punt que també ja vam posar a votació en el Ple d'emergència social del mes de març. Farem suport a uns quants dels punts que parlen sobre emergència habitacional i pobresa energètica. Però, li ho avanço, no farem suport al punt 3.c, per un element de contradicció amb allò ja aprovat en la nostra moció, a què els feia referència fa un moment, de Catalunya Sí que es Pot, més extensa sobre aquest tema. I li farem suport, també, al primer punt d'aquesta moció. M'aturo, però, en el segon punt. Mirin, tot i que han incorporat esmenes de Junts pel Sí que potser concreten una mica més, és tan ambigu aquest punt en què vostès parlen d'aprimament de l'Administració, de nomenament dels càrrecs i de com han de ser retribuïts, tan ambigu, que venint de Ciutadans ens fa sospitar massa que estan dintre del mateix marc en què vostès defensen que ens hem de carregar els consells comarcals, o en què vostès defensen que hem d'introduir més criteris de gestió empresarial a la gestió pública, com quan en aquest punt estan..., en el punt darrer d'aquest apartat diuen que cal pagar segons la «calidad efectiva de los servicios prestados. Mirin, tenim..., crec que estem a les antípodes, segur; estem a les antípodes de Ciutadans, igual que del Partit Popular, respecte com entenem la gestió de l'Administració pública, respecte com entenem el paper de l'Administració pública, respecte a què entenem com a competències de cada un dels estadis de l'Administració pública i respecte a què entenem com a duplicitats de les competències. I, per tant, com que és un punt redactat per mans de Ciutadans tan, tan, tan genèric i ambigu, perquè continuï sent el seu marc de pensament, els votarem que no a tot aquest punt.
Moltes gràcies, diputada. A continuació té la paraula la senyora Anna Figueras, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Bé, doncs; moltes gràcies, presidenta. Consellera, vicepresidenta –perdó, consellera–, senyors i senyores diputats, diputades, ens trobem davant d'una moció que en podríem dir que és un llençol, més pròpia d'un debat de política general que no pas, doncs, d'un debat ordinari en sessió plenària. Mirin, vint-i-sis punts, en total, camuflats en cinc apartats, que ens dirà el senyor Carrizosa, i entendran que amb el temps que disposem, doncs, no puguem entrar, diguem-ne, al detall de tots. I, per tant, l'extensió, diguem-ne, d'aquest llençol, d'aquesta moció llençol no ens facilita pas, doncs, el debat, que suposem que aquest no és l'objectiu, perquè l'objectiu..., diguem-ne, parlant d'objectius d'aquesta moció..., queda una miqueta enrevessat tot plegat. Mirin, per exemple, si ens fixem en el títol de la moció que diu: «Moción sobre la inacción del Govern ante la situación de l'emergència social. No saps ben bé quin és l'objectiu, no? Si la suposada inacció o l'emergència social. Però és que mirin, llegint, per exemple, la part expositiva, i sentint-lo realment parlar a vostè en la seva intervenció, algú pot pensar que l'objectiu no és ni la inacció del Govern ni l'emergència social, perquè, escolti'm, a banda d'exposar una càrrega dramàtica de la manca de recursos per afrontar situacions d'emergència social, també parlen i relacionen l'augment dels maltractaments amb la ideologia i la llengua: heus aquí! Vostès, Ple rere Ple, treuen a lluir la seva obsessió per la llengua, la unitat d'Espanya, la confrontació; que aquest segurament sí que és l'objectiu del seu projecte polític, que poc té a veure amb l'emergència social, evidentment. [[Remor de veus.]] Però, mirin, analitzem –que veig que es posen nerviosos– el contingut dispositiu, que és el que haurem de votar i intentem tornar a avaluar quin pot ser l'objectiu d'aquesta moció. És la suposada inacció del Govern? Ens ha dit el senyor Carrizosa que sí, possiblement. Però miri, avui els demostrarem que quan els serveis de la cambra posin blanc sobre negre al contingut final aprovat, segurament els proposaran de canviar el títol pel d'«Acció del Govern davant de l'emergència social. De vint-i-sis punts, d'aquests vint-i-sis punts, el Grup Parlamentari de Junts pel Sí votarà a favor de vint-i-un perquè o bé ens accepten les esmenes que diuen que el Govern ja està fent el que vostès proposen o bé votarem a favor d'allò que el Govern, diguem-ne, ja està implementant. Com els deia el senyor Moreno: «Res de nou. Per exemple: «Reformar l'Administració perquè sigui més eficient. Se'n recorden, de les lleis òmnibus? Fa uns quants anys que ho portem a terme. Per exemple: «Aprimar l'Administració i destinar més recursos als ciutadans. Oh, i tant! Mirin: des del 2011 que n'hem reduït, d'aquests ens que diuen vostès, 113: un 22 per cent dels que existien. «Establir un sistema equitatiu de retribució dels càrrecs públics. S'està fent a través de la Llei 2/2014, de 27 de gener. De moment, com poden veure els senyors diputats, poc a veure amb l'emergència social. Vinga, el punt 3. L'únic que realment, i vostè ho ha reconegut, té a veure amb l'emergència social: «Adoptar mesures perquè les persones puguin fer front als subministraments bàsics o la utilització dels fons d'atenció solidari de subministraments bàsics. Saben perfectament, i, a més a més, els ho han recordat, perquè es va aprovar en aquesta cambra, a proposta de Catalunya Sí que es Pot, que s'estan adoptant mesures necessàries perquè es pugui fer front al pagament dels subministraments amb més celeritat. Això sí: amb la col·laboració entre administracions. «Sobre mesures fiscals per afavorir els lloguers socials. La llei de mesures hagués estat, escolti'm, una ocasió estupenda perquè vostès ens haguessin presentat tot aquest reguitzell de propostes que tenen, però a més a més saben que hi ha la Llei 14/2015, sobre habitatges buits, que grava l'incompliment de la funció social de la propietat. En el Decret 183... –per cert, recorregut pel Tribunal Constitucional, que fins al dia 25 de setembre, diguem-ne, estem esperant si aixeca el veto o no, i a aquests potser sí que els podríem demanar una mica més de celeritat. Per tant, acció proactiva del Govern, tota, clara, un cop més. El punt 4, sobre transparència, poc a veure amb l'emergència social també. Fer públiques les llistes d'espera dels serveis sanitaris, sociosanitaris i de situació de dependència. Salut saben que ha aprovat el Pla integral per millorar les llistes d'espera i que publiquen periòdicament en el departament, en la web del departament. I la web del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies també publica l'evolució de la dependència. Per tant, transparència tota i un cop més demostrada, doncs, l'acció del Govern. Si el seu objectiu fóra, doncs, aquesta emergència social, vostès haurien pogut, diguem-ne, no vetar els pressupostos i aprovar –o, en tot cas, debatre– uns pressupostos que els oferien 800 milions d'euros, escolti'm, per poder lluitar també contra l'emergència social. Ja els ho dic, la seva prioritat segurament no és aquesta emergència social perquè dels vint-i-sis punts només un 12 per cent té a veure realment amb aquesta emergència social. Si realment vostès creuen en l'emergència social o volen lluitar contra ella, un altre any no vetin el debat dels pressupostos, ens fan les seves propostes, les seves esmenes, perquè amb el seu veto en els pressupostos o en el debat, no en el pressupostos, en el debat de la Llei de pressupostos, vostès ni han millorat l'acció del Govern, ni han millorat la situació d'emergència social que imaginem que és un dels seus objectius. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Fernando Sánchez, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Consellera, a l'inici d'aquesta legislatura nosaltres vam mostrar la nostra perplexitat, perquè l'antiga conselleria de Benestar, Social i Família s'havia convertit amb una mena de macroconselleria on hi cabia absolutament tot. És a dir, és la conselleria d'afers socials, família, gent gran, migració, treball, prestacions, etcètera. I com li vaig dir era més fàcil dir tot allò que no estava dintre de la conselleria que el que estava dintre de la conselleria, no? I nosaltres, en el seu moment, dèiem i ens preguntàvem: «Aquesta arquitectura institucional del Govern, funcionarà o no funcionarà? I ens ho preguntàvem. I jo crec que avui, consellera, s'ha demostrat que aquesta arquitectura no era l'adequada; no era l'adequada, perquè estan passant els mesos i s'està demostrant que aquell principi de la saviesa popular castellana de que «quien mucho abarca, poco aprieta, doncs, està sent realitat. I jo no dubto en absolut, consellera, de la seva voluntat de canviar les coses i de transformar la realitat a millor, però el que sí que li puc dir és que aquesta voluntat no s'està plasmant en acció concreta, ni amb acció transformadora. I tenim una conselleria paralitzada –paralitzada– i..., almenys és la impressió que aquest diputat té. I si aquest diputat, que segueix l'acció de la conselleria, té aquesta, no sé quina deu tenir la conselleria. Vostè pot dir: «És un problema de comunicació. Bé, no ho sé. El tema és que jo tinc aquesta sensació que «quien mucho abarca, poco aprieta. I tenim una conselleria que ho abasta tot. Ara, quines coses està fent? Quins passos s'estan donant? Doncs, no els acabem de conèixer. I hi ha molt per fer, i aquesta moció planteja diversos temes que nosaltres subscrivim. Ens parla de reduir la despesa supèrflua de l'Administració, i ho deia el senyor Carrizosa: a Catalunya hi ha una trama d'organismes, agències, subvencions, «xiringuitos, que és molt notable. I entenc que vostès vulguin col·locar alguns amics i coneguts, però podrien ser una mica més sobris o discrets en el pessebre –diguem-ho d'alguna manera, no? No cal que els alts càrrecs de Catalunya siguin els que més cobren de tot Espanya; no cal que se'ls destini tants diners quan hi ha tantes persones que no tenen les necessitats cobertes. I podríem començar, i vostè em podrien dir «és que fa populisme, doncs, miri, jo els dic: és que n'aprenem molt de vostès. I quan un ha dit i quan un ha posat un discurs populista a Catalunya, com han fet vostès des de fa cinc anys, que és el procés d'independentisme, que és populisme puro y duro, doncs, al final això se't pot girar absolutament en contra com un bumerang. I és el que passa, per exemple, amb el tema de la pobresa energètica, és el que succeeix. Perquè, mirin, a Catalunya durant moltes setmanes va semblar que el gran problema, que el gran drama, que ho és, a més, era la qüestió de la pobresa energètica, que és un tema vital. Però, fixi's, el Govern d'Espanya va recórrer al Constitucional contra la Llei 24/2015, i no va recórrer contra l'apartat de la pobresa energètica, i en això alguna cosa hi va tenir a veure el Partit Popular de Catalunya. No hi vam recórrer. Doncs a partir d'aquell dia la pobresa energètica ha desaparegut a Catalunya. Vostès han llegit en algun diari que es torni a parlar de pobresa energètica? Vostès han tornat a llegir..., a la Generalitat tornar a parlar de pobresa energètica? No. No ha desaparegut. Evidentment, no ha desaparegut. Evidentment, senyora Ribas. És un problema greu, és un problema vital. L'únic que diu..., és que aquí es veu el sistema concertat català, que, de sobte, la pilota torna a la Generalitat, la pilota torna, i es deixa de parlar d'aquesta qüestió. I és que, a més, vostès ho tenen fàcil. Escolti'm, tenen molts amics a les grans empreses elèctriques catalanes. Doncs parlin amb ells –parlin amb ells– i intentin arribar d'una vegada a un acord per a aquestes famílies. Ara, si s'hi fixen, és curiós, perquè, ja, aquesta llei ja no és la Llei de la pobresa energètica. Fins i tot li han canviat el nom perquè no es parli d'aquest afer, que ara depèn de vostès. Aquí, en aquesta moció, se'ls demana que utilitzin les seves eines. Perquè, és clar, és que és molt fàcil agafar les eines del veí dient: «Solucionarem els problemes amb les eines del veí. Doncs no. Vostès tenen eines, i les han d'aplicar, i les han d'aprofitar. Perquè el que han fet aquests anys... És a dir, vostès ens parlen tota l'estona d'aquest horitzó i d'aquest paradís que tenim al davant. Però, bé, tenim un «mentrestant, com diuen vostès. I, mentrestant, la gent neix, estudia, emmalalteix, envelleix, fins i tot mor, no?, i vostès han oblidat, com els agrada dir a alguns, la vida, i han posat tot el seu Govern al servei d'una ideologia absolutament partidista, i viuen per això i només treballen per això, i obliden aquesta vida que afecta les persones, i que, per exemple –i acabo–, també té a veure amb la reforma horària, que és com acaba aquesta moció, que també hi votarem a favor. Per tant, presidenta, jo li demano votació separada del 3.a, del punt 3.a, i la resta nosaltres la subscriurem completament. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Sergi Saladié, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Molt bé. Gràcies, presidenta. Bon dia a tothom. Mos trobem, això, davant d'una moció que té molts punts, que és una barreja, un poti-poti, de qüestions que si les agaféssim una a una podríem estar d'acord amb moltes, però que entenem que estan empaquetades i venudes d'una manera que destil·len, podríem dir-ne, i amb tots los respectes, una certa demagògia, no?, en lo sentit d'enfrontar un procés cap a la independència que nosaltres hem encetat amb una denúncia d'una inacció absoluta del Govern. I, tot i que nosaltres no compartim moltes de les mesures del Govern actual, sobretot de l'anterior, que avancen cap a la privatització de certs serveis o la inassistència social en alguns aspectes, això no és cert del tot, tampoc. A més a més, si agafem cada un, també, d'aquests diferents punts, veurem que no s'aborden ni amb la profunditat que caldria cada un..., i, sobretot, des del nostre punt de vista no van a l'arrel del problema. És a dir, per nosaltres hi ha, actualment, una doble situació de, podríem dir-ne, opressió financera. Per una banda, tenim una troica europea que obliga «austericidament a fer unes retallades i una supressió..., que això implica una supressió de drets bàsics. Per tant, si no fem front a aquesta superestructura, tot això altre és molt difícil de poder-ho arribar a complir. I també una opressió financera de l'Estat espanyol. Recordem que més del 90 per cent dels ingressos que tenim a l'actual comunitat autònoma de Catalunya estan controlats via Madrid i amb un control ferri de tota la depesa. Per tant, si tampoc canviem aquesta estructura, que nosaltres la volem canviar absolutament, tampoc podrem fer front..., a la solució de tots aquests problemes socials i econòmics. Per tant, hem d'anar a l'arrel del problema. Aquestes mesures que vostès plantegen aquí, és a dir, un model assistencialista, a curt termini poden resoldre algunes qüestions, i s'han de resoldre, però a mitjà termini és insostenible per al sistema públic, perquè si no arreglem aquestes superestructures, no les combatem, ni canviem lo model de la troica europea ni canviem lo model d'organització territorial, que nosaltres volem que sigui a través d'una fórmula d'una república independent, difícilment podrem canviar aquestes problemàtiques. Per què? Perquè no tindrem prou recursos per fer-ho. Si cada vegada hi haurà més gent que patirà misèria, l'estat, sigui quin sigui, no podrà fer front a..., garantir l'assistència de tots aquests recursos bàsics. Per tant, nosaltres propugnem un canvi de model, un canvi de model social, un canvi de model econòmic i un canvi de model d'organització territorial. I per això construïm una república, una república independent que es basi sobre aquesta garantia que tothom tingui accés a un mínim d'ingressos a través d'un repartiment del treball i de la riquesa. Perquè el que no podem fer, i això també es destil·la d'aquesta moció..., és que vostès fan una segmentació de diferents tipus de pobresa, no? Parlen d'una pobresa energètica, parlen d'una pobresa..., eh?, i la pobresa és una. És a dir, la persona que és pobra és pobra, i si és pobra no pot pagar segons quins serveis i no pot fer front a segons quines necessitats. Per tant, hem de començar a parlar de la pobresa en lo sentit ampli. No podem parlar només d'un tipus de pobresa o de diferents tipus de pobresa. Per tant, nosaltres no estem a favor..., només d'aquest model assistencial, que és evident que s'hi ha de fer front quan això suposa una autèntica emergència, és evident, aquí hi estaríem tots d'acord... També perquè algunes d'aquestes propostes que vostès fan aquí per intentar revertir això mos semblen absolutament light, no? És a dir, si tot això ho hem de solucionar a través de la reforma de les administracions públiques, doncs no; vull dir, això perd. Nosaltres hi estaríem d'acord, amb alguns d'aquests aspectes de reforma de les administracions públiques per tal d'aprimar-les, per fer-les més eficients, etcètera, però l'estalvi que suposaria això tampoc pot fer front a massa despesa. Per tant, nosaltres el que plantegem és un canvi estructural. Per tant, com que no podem votar en contra de molts dels punts que vostès plantegen aquí, però com votar-los a favor significaria obviar aquesta part que nosaltres sí que lluitem perquè es pugui aconseguir aquesta transformació social i econòmica per alliberar-nos de la troica i alliberar-nos de l'Estat espanyol, lo que farem és una abstenció a la totalitat de tots aquests punts, i, en tot cas, si en diferents comissions se van tractant aquests punts de forma aïllada potser allà mos podem anar entenent en algunes d'aquestes qüestions. Gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Carlos Carrizosa per a pronunciar-se sobre les esmenes.
Gracias, señora presidenta. Lo primero, agradecer al Partido Socialista, a Catalunya Sí que es Pot y a Junts pel Sí las enmiendas con las que han enriquecido el texto original, que se han aceptado bastantes de ellas y muchas de ellas se han transaccionado. Esta moción ha sido acusada, por un lado, de ser una sábana, y, por el otro, de ser muy light, o que aborda pocas cosas y que hay muchas más que abordar. Es verdad. O sea, por un lado, no podemos poner aquí todo un programa de gobierno, evidentemente, esto no es un programa de gobierno en un discurso de investidura, pero tampoco se pueden dejar de incluir algunas cosas concretas, y esto sí que hace que se alargue a veces la extensión de la moción. Entrando en las cuatro cosas más relevantes que se hayan podido decir, bueno, primero lo que quería precisar es que lo de los CRAE, las trescientas plazas, es una de las cuestiones que nosotros ya llevábamos en la moción, un ejemplo más de que podríamos haber puesto más cosas pero que verdaderamente no las podíamos poner todas. Se ha reprochado por parte de Junts pel Sí que, bueno, es que en realidad aquí lo que hay es un ataque a la cuestión del procés y todo esto, y que hay cosas que no son de emergencia social y las listas de espera no lo son. Pues las listas de espera sí que lo son. Las listas de espera son también una emergencia social y debemos ocuparnos de ellas. También se han visto aquí cuestiones de la lengua, como si hubiese habido aquí… ¡Si no se dice nada de la lengua, en absoluto..., de la emergencia social…, no se dice nada en esta moción, no sé dónde lo ha visto! La obsesión es suya, como la de la consellera Bassa, por cierto, que también lo ha sacado sin venir a cuento a mi compañera diciendo que si no le entendía porque le hablaba en catalán, ¿no? [[Alguns aplaudiments.]] Entonces, creo que los obsesionados son ustedes. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. Cridem a votació. [[Marta Rovira i Vergés demana per parlar.]] Senyora Rovira.
Per demanar votació separada del punt 1; al 2, l'apartat a, el 2.a; el 3.c; el 3.d; el 4.a, i el 6. [[Marta Ribas Frías demana per parlar.]]
Senyora Ribas.
Per demanar també votació separada del punt 3.c. Crec que potser ja estava demanat...
Ja estava demanat, sí.
...i del punt 2 tot sencer. Podria ser en bloc, si cal, eh? [[Pausa.]]
A veure, s'ha demanat votació separada del punt 1, del 2.a, de tot el 2, del 3.a, 3.c, 3.d, 4.a i 6. Correcte? [[Pausa.]] Començarem com sempre. Votarem primer el punt 1, després el 2.a, després tot el 2 i després continuarem, i al final la resta de la moció. D'acord? [[Pausa.]] Doncs ara comencem votant el punt 1. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 63 vots a favor, 1 en contra i 68 abstencions. A continuació, votarem el punt 2.a. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 51 vots a favor, 71 en contra i 8 abstencions. A continuació, votarem tot el punt, el 2, tot sencer. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 113 vots a favor, 11 en contra i 8 abstencions. A continuació, votarem el punt 3.a. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 114 vots a favor, cap en contra i 18 abstencions. A continuació, votarem el punt 3.c. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 52 vots a favor, 72 en contra i 8 abstencions. A continuació votarem el punt 3.d. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 63 vots a favor, 61 en contra i 8 abstencions. A continuació votarem el punt 4.a. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 63 vots a favor, cap en contra i 69 abstencions. A continuació votarem el punt 6. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 62 vots a favor, cap en contra i 70 abstencions. A continuació votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 124 vots a favor, cap en contra i 8 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el projecte VISC+]] [[302-00056/11]] El dissetè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el projecte VISC+, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot. Per a exposar-la, té la paraula la senyora Marta Ribas. [[Remor de veus.]] I, com sempre, demanem als diputats i diputades que surtin ràpidament i en silenci, si us plau. [[Pausa llarga.]]
Bé; gràcies, presidenta. Diputats, diputades, conseller, ho vaig dir clarament en la interpel·lació que ha donat fruit, inici a aquesta moció: l'objectiu d'aquesta moció, el primer objectiu d'aquesta moció era deixar al calaix de la història el projecte VISC+; un projecte, un exemple concret de com s'ha intentat mercantilitzar tot allò sucós i que pot donar rèdit econòmic al nostre sistema sanitari. En els darrers anys, això ha estat lamentablement massa sovint: intents de fer negoci amb la nostra salut; en aquest cas, amb la gestió de les dades del nostre sistema sanitari. I amb aquesta moció deixarem al calaix de la història el projecte VISC+. Però, evidentment, aquest no és l'únic objectiu d'aquesta moció; no és un grup parlamentari, el de Catalunya Sí que es Pot, de dir «no i s'ha acabat, sinó de dir «i sí que es poden fer altres coses d'una altra manera. I, per tant, volem aprofitar bé l'oportunitat de reutilitzar les dades del sistema sanitari, i per tant de plantejar un sistema per utilitzar, sí, les dades del sistema sanitari, però amb un ús acotat de les dades, només amb finalitats de recerca mèdica i avaluació del mateix sistema sanitari. Volem que el beneficiari de l'ús d'aquestes dades siguin els propietaris d'aquestes dades, la ciutadania, els 7 milions d'usuaris i usuàries del sistema. Volem que es faci amb gestió pública, amb estricte control públic, sense mercantilització, cap mercantilització. I en aquest sentit fem propostes molt concretes, viables, creiem, per exercir aquest control, per garantir aquesta utilitat pública de les dades, perquè, per exemple, els únics centres de recerca que puguin utilitzar aquestes dades siguin els centres acreditats Cerca; una de les fórmules –segurament la millor que hem trobat; n'hi podria haver moltes altres– per poder, no?, controlar d'alguna forma quin tipus de centres de recerca hi podran tenir accés, i, a més, també, el control posterior, si calgués, de sanció a aquells que facin mal ús d'aquestes dades. I, per tant, aquesta eina de l'acreditació pública com a centre Cerca és una de les eines que hem trobat més útils per poder fer aquest control. Fixem també plantejos de principis ètics que caldria complir, i també com controlar-los, tant a priori, a partir d'un comitè ètic i científic que avaluï la idoneïtat, com també que avaluï els conflictes d'interessos. I, evidentment, l'exigència de transparència de tot el procés, dels resultats, també, d'aquestes recerques, i de la possibilitat de les sancions a aquells que no hagin fet bon ús d'aquests principis ètics o de seguretat; seguretat de dades, també, per poder fer un procés d'anonimització auditable, amb lideratge públic, per poder fer un seguiment del tractament de les dades durant tot el procés d'una recerca que utilitzi les dades del nostre sistema públic, per poder fer informes d'avaluació de riscos, perquè hi hagi l'obligació d'aquests informes, i també perquè el mateix sistema ens permeti millorar l'actual seguretat de les dades del sistema sanitari públic, que també és deficient i molt millorable. I, per tant, aquest embut únic que diem, de dades, no?, que tots els centres del Siscat hagin d'utilitzar aquest únic embut de sortida de les dades, o que hi hagi elements de seguretat en l'anonimització, de previsió de sancions, com els deia, per les males pràctiques, o el dret d'opt-out, o sigui, de sortir, de no ser utilitzades les teves dades, per part de la ciutadania que vulgui fer-lo servir, aquest dret. I, evidentment, també reiterem allò que ja es va aprovar en la legislatura passada: la necessitat de realitzar un debat polític i social sobre la idoneïtat d'aquest projecte i sobre els termes d'aquest projecte; un debat que ja té data, que serà a partir de la setmana vinent, en una primera sessió, i amb una sessió oberta a la setmana següent. Per tant, bé, hem intentat traslladar, ara sí, molta concreció ja al projecte VISC+, deixant, evidentment, encara molta cosa oberta perquè pugui ser debatuda en aquestes sessions que es faran en aquestes properes setmanes. Avui, per tant, podem deixar enrere la pàgina opaca i negativa de gestió d'elements clau del nostre sistema sanitari públic, com era aquest projecte VISC+, i iniciar un camí per intentar fer les coses bé –intentar fer les coses bé–; caldrà un control molt estricte perquè realment siguin ben fetes i això ens correspon a totes i tots, els que estem aquí i a la ciutadania, que és usuària del sistema i que està fora. No serem el primer país a fer un sistema de tractament, aprofitament del big data sanitari, ja ho deia també en la interpel·lació, però com a mínim intentem ser, si de cas, el primer que ho faci bé. I en tenim l'oportunitat a partir d'aquesta moció, que, per les esmenes que hi ha hagut i per les converses que hi ha hagut amb els altres grups, entenc que tindrà un amplíssim suport, però especialment pel control que puguem fer de l'execució, després, d'aquest nou projecte de la gestió de les dades sanitàries entre totes i tots plegats, que sigui realment, no?, un projecte exemple per a altres països que també puguin venir després a copiar-lo, a imitar-lo, i, si pot ser, doncs, que ens permeti tenir utilitat pública real de les dades del nostre sistema sanitari.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula la senyora Assumpta Escarp, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Molt en la línia del que la diputada Marta Ribas acaba d'expressar en aquest moment, el nostre grup comparteix el sentit de la moció, comparteix, també, com s'ha expressat, i de fet les esmenes han anat molt, només, amb l'ànim de millorar el mateix text i de concretar algunes de les coses. En el seu moment podríem haver plantejat si aquesta moció era necessària, després de les declaracions del conseller, de les reunions del nou director de l'Aquas o del mateix acord del consell d'administració cancel·lant el diàleg competitiu o, fins i tot, atenent a la convocatòria de la jornada participativa. Al nostre entendre –i aquí coincidim també amb la diputada Ribas– calia, perquè cal una decisió ferma d'aquest Parlament que s'atura definitivament el projecte de mercantilització de les dades del sistema sanitari. Des d'aquell 2013 on es va donar valor comercial a la utilització de les dades sanitàries, la voluntat de fer negoci amb les dades del nostre propi sistema va estar molt present en el Govern anterior. No ens podem treure del cap les paraules del senyor Argimon quan deia que el VISC+ és un projecte per comercialitzar l'ús de les dades i beneficiar el teixit econòmic i industrial. Crec que les intencions eren prou clares. Però compartim sobretot el fet que aquesta moció sigui una moció en positiu per continuar impulsant la recerca i crear un programa de gestió del big data sanitari amb el màxim acord i consens. Volem crear un big data dels centres inclosos al Siscat perquè els nostres investigadors disposin de totes les eines per realitzar la seva feina amb les millors condicions, però volem que quedi clar que no es comercialitza. I sobretot volem ser solidaris; ho deia l'altre dia el conseller: no hem de renunciar a ser solidaris amb les nostres pròpies dades, però no volem formar part d'un banc comercial, un banc de dades comercial, i crec que aquesta és la diferència. Això vol dir –crec que és el contingut de la moció– una gestió exclusivament pública; vol dir que l'Aquas és el garant de les dades, és qui fa el cribratge del que es necessita per a cada recerca i és qui garanteix l'anonimització de totes elles, el gran tema i el gran debat. Per tant, el Cerca acredita els centres i les recerques, i la proposta de crear un comitè d'ètica d'investigació clínica d'alguna manera el que fa és garantir que això pugui ser. Jo crec que està bé una incorporació de l'esmena de Junts pel Sí, creant el comitè de governança i el consell assessor, ja que si ajuntem bon govern, transparència i garantir tots els criteris ètics, possiblement serà molt millor. Dèiem, aquests criteris, més avaluació, basada en criteris públics i publicats prèviament per poder acotar l'ús d'aquestes dades. I garantia del dret dels ciutadans i ciutadanes, usuaris del sistema sanitari, que les seves dades no formin part del big data sanitari si així ho desitgen. Però jo crec que aquí hi han dos aspectes: hem de treballar la informació i difusió amb totes les garanties perquè qualsevol persona se senti protegida, però hem de fomentar que qualsevol persona vulgui ser partícip d'aquest projecte. I, per tant, és molt important la idea de trencar amb esquemes anteriors i promoure la consciència que aquesta solidaritat és, forma part també del nostre esforç en favor d'una recerca i de la millora de la qualitat assistencial. En aquest sentit, poc més a afegir. Hem incorporat a l'esmena..., una esmena en el sentit que totes les recerques que arribin al comitè d'ètica incorporin un informe tècnic que avaluï el risc de desanonimització de les dades, atribueixi el nivell de risc i proposi limitacions, si és el cas. I només per acabar dient que, si l'Aquas ha de ser el garant de tot això i ha de tenir la responsabilitat i procediments de control de transparència, haurà de disposar de recursos materials i humans que li ho permetin, i, a més, de recursos especialitzats, bioestadístics, bioinformàtics i molts altres professionals. Per tant, és evident que el Govern haurà de lliurar la memòria econòmica, el calendari i com preveu que això es pugui tirar endavant. Esperem, com deia la diputada Marta Ribas, agraint-li la feina que ha fet per aconseguir el màxim consens, que aquest text de la moció serveixi també de guió a les jornades participatives que estan creades o que estan ja convocades durant aquest mes per tirar endavant el projecte. Gràcies.
Moltes gràcies, senyora Escarp. A continuació té la paraula la senyora Alba Vergés, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputades i diputats, bé, m'han precedit dues diputades que crec que han expressat amb molta claredat el sentit de la moció i el sentit no només del projecte anterior, sinó d'aquell consens que volem utilitzar i que es farà evident en aquest Parlament avui, en aquesta votació, que crec que serà molt àmplia, per a un nou programa de gestió del big data sanitari, sota unes premisses en les quals hi ha una majoria evident en aquest Parlament, que és això el realment important. Deixeu-me expressar la satisfacció perquè realment venim d'un projecte que es va anomenar «VISC+; que va néixer sobre una base coixa, només veient una part; que es va intentar tirar endavant per un anterior govern; que no va trobar el consens al Parlament, i en diverses ocasions, a més a més; que va tenir diferents modificacions; que va ser objecte de molt debat, no només al Parlament, sinó també a la societat civil, en comitès de bioètica, en l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades, en els observatoris de la Universitat de Barcelona; que estava pendent, també, de jornades públiques demanades aquí, en aquest Parlament, amb reclamacions constants de transparència. I hem passat a treballar amb un altre paradigma, amb un nou projecte, amb un nou programa, considerant que tot allò que vam fer la passada legislatura sí que ha servit i ha servit per fer-nos a tots conscients que les dades d'una persona, que cada història clínica és personal i sensible, i que ha de ser sempre considerada així, però també veient l'oportunitat que ens brindava un projecte, per la potència brutal que tenen les nostres dades no en cada una de les nostres carpetes personals, sinó en cada un dels conjunts de dades que es poden crear a partir d'aquestes. I d'aquí vénen les nostres esmenes per concretar i per reforçar allò que és molt important, que és el procés d'anonimització, les garanties de seguretat, el seguiment –el seguiment en tot projecte és molt important– sobre les dades que siguin les mínimes imprescindibles per a cada projecte concret, el sistema de governança –també clau–, perquè volem un projecte evidentment amb gestió exclusivament pública, en que l'Aquas sigui qui el lideri, limitant el seu ús per a la recerca, com bé ha explicat la diputada Marta Ribas, i amb absoluta transparència. Això és el que tenim en consens ara, que l'hem aconseguit entre tots; això és el que està treballant el Govern; això és el que ha posat a disposició nostra, i això és el que nosaltres venim a reafirmar aquí, al Parlament de Catalunya. Per tant, tanquem definitivament la carpeta del projecte VISC+ –això és definitiu–, que posava molt èmfasi en la potencialitat de les dades, que he dit abans. S'ha tancat el diàleg competitiu, però que ara ens plantegem un altre programa, un altre projecte, que parteix d'aquests consens d'avui que deia el mateix, el síndic de greuges, quan va venir a intervenir aquí respecte al projecte VISC+, que deia: «Un projecte de big data sanitari és un projecte estratègic per a un país. Per tant, aquesta oportunitat jo crec que tots l'hem sabut llegir per construir ara aquest nou projecte a base d'aquests consens, però que també inclou –aquest nou projecte– no només l'èmfasi de la potencialitat de les dades, sinó allò que és tant o més important que és l'èmfasi en la consideració que tractarem amb dades que s'han de protegir, tal com ha recomanat l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades, l'èmfasi que volem un lideratge públic, que volem assumir, aquesta responsabilitat de garantir-ne l'anonimització, de garantir la seguretat, i també de les garanties ètiques. Per això el consell de governança, per això el Comitè d'Ètica d'Investigació Clínica, per això el consell assessor extern, perquè hem de garantir també que tot allò que fa referència a les dades personals i a l'ètica en el tractament d'aquestes dades no només sigui transparent, sinó que sigui tractat amb rigor. Reconeixem, doncs, la feina del Govern –en aquest cas, començant pel conseller–, però també de l'Aquas; del grup proposant, que ho ha explicat magníficament bé, la Marta, com volem que sigui aquest nou projecte i com volem que avui aquí quedi consolidat, amb els diferents grups que han fet aportacions també, perquè hem sabut agafar allò que és bo, allò que ens portava aquest consens, aquesta oportunitat, i traslladar-ho en una cosa nova i tancar una carpeta definitiva. I el que sí que hi ha és aquest nou projecte, hi haurà aquestes noves jornades molt aviat, del 5 i el 12 de juliol, i també posar èmfasi en aquesta modificació del punt 1 que queda ben clar per tots els investigadors i tota la gent que es dedica a la recerca al nostre país, que és cert que s'atura definitivament el projecte VISC+, però que creiem en la recerca, que volem utilitzar les dades d'una forma responsable, perquè ells puguin fer el retorn social que aquest Parlament creiem que demana cap a la ciutadania, que és, com bé ha dit la Marta, la propietària d'aquestes dades. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Vergés. A continuació, té la paraula el senyor Martín Barra, del Grup Parlamentari de Ciutadans. [[Alguns aplaudiments.]]
Presidenta... Diputats, diputades...., el projecte VISC+ nació hace ya unos cuantos años como proyecto de big data sanitario, pero tenía importantes defectos en su origen; no es que solamente le viéramos el punto cojo, es que la cojera era fundamental. La idea que subyace tras el proyecto es muy interesante, sin duda. Se trata… –ahora que disponemos de los medios tecnológicos para tratar grandes cantidades, cantidades masivas de datos–, se trata de poder utilizar los datos que tiene el sistema sanitario para mejorar, para ponerlos a disposición de la investigación biomédica. Y esto representa una importantísima, una grandísima oportunidad. Todos entendemos que disponer de bases de datos lo más grandes posibles permitirá extraer mejores conclusiones de los estudios científicos y mayor será el progreso que se podrá aportar al conjunto de la sociedad, el concepto de solidaridad que ya ha sido expresado aquí por otros diputados. Pero como toda nueva oportunidad presentaba también nuevos y grandes retos. El principal reto que tiene que abordar –porque han tenido que abordar todos los proyectos de big data sanitarios que ha habido a lo largo del mundo– es que los datos son de los usuarios del sistema sanitario. El propietario de los datos no es ni el centro sanitario, ni el Siscat, ni la conselleria, ni la Generalitat, ni este Parlament. Por tanto, como también se ha comentado, es muy importante que se establezcan los cauces necesarios para tener el consentimiento de los usuarios para usar o no usar sus datos dentro de este sistema y garantizar lo que se denomina «la anonimización. Es decir que se utilicen los datos que se utilicen para la investigación, no se puede identificar al sujeto al que corresponden. La semana pasada tuvo lugar en este..., aquí, en el mismo Parlament, una jornada organizada por la Autoritat Catalana de Protecció de Dades a la que tuve la oportunidad de poder acudir y en la que se puso especial énfasis en los temas de anonimización dado el nuevo reglamento sobre esta materia que se está poniendo en marcha. Pero, además, en el caso de datos sanitarios es que no eran unos datos previstos para estar anonimizados en origen, sino todo lo contrario, sino para poder identificar al sujeto para poderle prestar una atención sanitaria teniendo todo su historial y todos sus antecedentes disponibles. Afortunadamente disponemos de medios para anonimizarlos y se tiene que ser muy cuidadoso en este aspecto. Las entidades gestoras y las que utilicen estos datos han de ser especialmente cuidadosas, porque estamos ante datos muy sensibles. Y ese es el principal problema que tenía el proyecto en su origen: se pretendía entregar la gestión de los datos a una empresa, a la que se eligiera, bien, y además de su posible mercantilización, que era posible, todo el proceso era opaco. Y ese era el principal motivo de crítica. No solo en este Parlament, también por entidades profesionales, por entidades civiles, por casi todo el mundo. Afortunadamente, la orientación del proyecto hoy en día parece ser otra, y nos alegramos. El conseller Comín, en respuesta a la interpelación de Catalunya Sí que es Pot en el último Pleno, dio garantías –y confiamos que va a ser así– de que el proyecto no se externalizará, sino que será gestionado y controlado únicamente por Aquas, y nos parece acertado este cambio. Y además anunció, por fin, la jornada que estaba pendiente de la anterior legislatura –estaba pendiente–, todavía estaba el proyecto, que no se veía por dónde…, pero bueno. Como ya se ha comentado, el martes de la semana que viene tendremos la primera sesión, luego tendremos la segunda y esperamos que ahí se nos facilitará toda la información y todas las respuestas de las preguntas que nos surjan para tener garantía del correcto desarrollo, a partir de ahora, de este proyecto. Pero aunque las cosas van evolucionando favorablemente, y como también ha dicho la señora Escarp, consideramos muy oportuna la moción que ha presentado el Grupo de Catalunya Sí que es Pot, y que está en línea con otras mociones ya aprobadas en este Parlament, pero que además profundiza más en algunos aspectos concretos. Nuestro grupo ha presentado dos enmiendas: una, que ha sido aceptada, que hace una matización a un punto de cuya lectura literal podría deducirse –aunque seguro que no era esa la intención pero podría deducirse– que se limitaban algunas investigaciones que podían hacerse dentro de los propios centros sanitarios con sus controles, que ya existen –esta ha sido aceptada–; pero también una enmienda, que no ha sido aceptada, y era que no solo los centros Cerca pudieran utilizar esta información. Cuando hablamos de investigación sanitaria, cerrar el foco únicamente en Cataluña o en España, o incluso en Europa, no es correcto. Que una entidad europea con medios, con disponibilidad, con capacidad para gestionar estos datos –pública, que cumpla todos los requisitos, que esté totalmente en línea con lo que deseamos para este proyecto–, pues, pudiera hacer uso de ellos…, pero ahora que no pueda nos parece una limitación. Pero, en fin, aun con este aspecto, que consideramos mejorable, del proyecto... –siempre habrá tiempo para poderlo ampliar, también hay que entender que se sea cauto al principio–, pues aun con este aspecto que, como digo, consideramos mejorable, nuestro grupo parlamentario votará a favor de la totalidad de la moción. Gracias.
Moltes gràcies, senyor Barra. A continuació, té la paraula el senyor Santi Rodríguez, del Grup Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats, per posicionar el nostre grup parlamentari amb relació a aquesta moció del Grup d'Iniciativa..., En Comú Podem –aquest és un restyling d'Iniciativa. Centrant-nos en allò que és principal... [[Veus de fons.]] Després ja li ho explicaré. Centrant-nos en allò que és principal..., allò que és principal, ni que el punt número 1 de la moció parli del projecte VISC+, jo crec que allò que és principal no és el punt número 1, és tota la resta. Allò que és fonamental, allò que és elemental és definir un model de gestió del big data sanitari. I, per tant, vull començar posicionant-me per aquí, perquè moltes vegades s'associa, o es pot acabar associant, si no s'entra en cert detall en la matèria, que el projecte VISC+ és un projecte de big data i el que hi ha és una oposició al projecte de big data. I això no és així. Per tant, sí rotund a la gestió de les dades sanitàries, sí rotund al big data sanitari. Quin objectiu? Doncs, òbviament l'objectiu que ha de perseguir la gestió d'aquestes dades és la millora del sistema de salut pública en tots els seus aspectes: des de la prevenció, des de la predicció, des de la detecció, des de la medicació, des de moltíssimes altres coses. Ara bé, això s'ha de fer amb determinades condicions. I són condicions que són importants, que són estrictes, que són realment allò que garanteix que l'ús d'aquestes dades sanitàries compleixi amb tots els requeriments, no només legals i jurídics, sinó també ètics amb relació a l'ús d'aquesta informació que és sensible. S'han dit, eh?, i fa temps que en parlem: transparència, autorització dels propietaris –imprescindible–, l'ús de les dades fonamentalment de forma agregada i també despersonalitzada, que és una forma d'evitar el palabrejo aquest d'anonimitzar que a vegades no ens acaba de sortir del tot. Per tant, estem absolutament d'acord que s'han de dur a terme totes aquestes condicions per tal que la gestió del big data sanitari es faci amb... –de fet, de qualsevol big data, eh?–, es faci amb les garanties necessàries. Ara bé –i aquí començarem a desgranar alguna petita diferència–, la gestió d'aquestes dades ha de ser gestió pública? Sí, si hi han mitjans, sí, per descomptat, no tenim absolutament cap mena d'inconvenient que la gestió de les dades sigui pública. L'ús d'aquestes dades ha de ser públic? Sí, també, per descomptat, només faltaria. Exclusivament públic? No, no trobem que sigui necessari que l'ús de les dades sigui únicament i exclusivament públic. I, en aquest sentit, per moltes coses..., jo els diré una idea general i després, jo ho crec, un exemple, que jo crec que val la pena recordar. En primer lloc, valorar l'aportació privada al sistema de salut pública. El sistema de salut pública amb totes la seva extensió es nodreix, sí, d'un sistema públic, però també del conjunt d'aportacions d'empreses privades. I això, doncs, és obvi, i el conseller ho deia en la interpel·lació, per exemple, la farmacologia ve íntegrament d'empreses privades i del sistema privat. Però permetin-me que els posi un exemple del que a vegades pot significar l'ús d'aquestes dades per part d'agents privats: fa deu anys, no fa quatre dies –el concepte de big data segurament és més recent–, però, ja fa deu anys i segurament algun més, precisament, un analista en tecnologies de la informació de la comunicació, a partir d'una anàlisi de dades sanitàries, va trobar la correlació que hi havia entre un analgèsic que s'havia introduït i que s'estava posant molt de moda entre la societat i un increment dels infarts que hi havia. I la detecció d'aquesta correlació... –aquell medicament, no cal dir-ho, va desaparèixer del mercat, perquè precisament es va confirmar aquesta correlació–, la detecció d'aquesta correlació, i, per tant, del risc d'aquest medicament, va ser trobat per un privat, no per un públic –per un privat, no? Per tant, entenem que té aspectes positius. I, com que em queden només vint segons, li dedico, al projecte VISC+, els segons que em queden per dir que, efectivament, és un projecte que va néixer malament, que es va gestionar malament, que no va complir les condicions que requereix el tractament dels big data, en general, i menys del big data sanitari, en particular, i, per tant, el donem per mort i enterrat. Gràcies.
Moltes gràcies, senyor Rodríguez. A continuació, té la paraula la senyora Eulàlia Reguant, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia. Abans de començar m'agradaria fer una prèvia, perquè al llarg d'aquest matí ha sortit ja, com a mínim, un parell de vegades, i ahir també va planar durant tot el Ple; recordar la frase que avui s'ha repetit textualment: «Les hemos destrozado el sistema sanitario. Sí, les clavegueres de l'Estat existeixen. Algunes tradicions polítiques fa anys que les coneixem i les patim, i sempre ens solidaritzem –ho hem fet, ho fem i ho farem– amb les víctimes de les clavegueres de l'Estat, sempre ho farem. Però volem recordar, i que quedi clar, que els únics responsables de la destrucció del sistema sanitari català són els partits polítics que han gestionat les administracions autonòmiques i els directius i empresaris que han utilitzat aquestes institucions per treure'n un benefici particular. I, un cop dit això, anem a la moció. Avui tornem a votar, com vam fer el 2014, l'octubre de 2014, l'aturada d'un projecte que, de la mateixa manera que dèiem abans, nosaltres entenem que ens descapitalitza. Algú pot dir que tenim prejudicis, com s'ha dit també al llarg del matí. El que el 2014 vam votar que s'aturava i que avui enterrem definitivament, perquè el conseller així ho ha dit repetides vegades, i, per tant, entenem que és així, era un projecte que ens descapitalitzava, ja que vendre informació essencial per planificar i millorar la nostra salut és descapitalitzar. Perquè facilitar informació perquè la sanitat privada competeixi amb la sanitat pública és descapitalitzar la sanitat pública, i perquè renunciar a les tasques de promoció de la salut a favor de les empreses farmacèutiques o asseguradores que persegueixen l'ànim de lucre és descapitalitzar. Avui, finalment, ho enterrem i ho celebrem. I creiem que és positiu i que serà positiu per al sistema sanitari públic català, que és per allò que creiem que totes vetllem aquí i defensem. Malgrat això, sí que voldríem fer algunes observacions al respecte. Entenem que és positiu aturar i que és positiu fer el debat que també vam aprovar el 2014 i que era necessari fer i que la setmana que ve farem. Creiem que aquest debat ha de ser i ha de servir per acabar de definir aquest nou programa de big data que ha d'estar en el sistema públic català. Cal gestió pública, però també cal que vigilem quan parlem de, llavors, el finançament de la recerca pública, perquè podem caure i es pot caure en casos en què ja massa sovint ja s'ha caigut. És a dir que el finançament de la recerca pública per part d'empreses amb afany de lucre o asseguradores ha provocat que el sector públic fes la feina al sector privat, a través de centres i de recercadors públics, centres i recercadors que s'haurien o que haurien de dedicar a fer recerca d'interès col·lectiu, d'interès de totes i tots, i que acaben fent recerca en pro de l'interès privat, ja que el finançament rebut ho marca, condiciona i estableix. Per tant, és quelcom que cal que vigilem. D'aquí ve, també, aquesta idea que també hem posat algunes vegades sobre la taula, sobre la reforma necessària que cal en el Siscat, i, per tant, que assegurem que definitivament tots els centres amb ànim de lucre desapareixen del Siscat... En el punt 2 i en el punt 6 ens abstindrem, entenent que apunta cap a la direcció correcta, que, a partir de la setmana que ve, en els espais de debat tindrem més marge per millorar-ho, debatre-ho, però que avui creiem que ens hi havíem d'abstenir. I, alhora, també, celebrem que dotem l'Aquas de la capacitat com a centre públic de gestionar; i, per tant, que avui, no?, la dotem d'aquest punt necessari, que sigui realment la gestió pública qui controli el big data. I, finalment, només un petit apunt: és evident que cal establir sistemes de governança, absolutament d'acord, però cal que els definim; i cal que ens aquests sistemes de governança també hi incorporem els representants de la població, que acaben sent les persones que, dia a dia, participen i són usuaris de la sanitat pública. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Reguant. A continuació, té la paraula la senyora Marta Ribas per a pronunciar-se sobre les esmenes.
Sí; gràcies, presidenta. Doncs, bé, la veritat és que s'ha incorporat pràcticament tot, excepte una esmena de Ciutadans, i hi vull fer referència. Hi vull fer referència perquè no incorporem també centres externs, centres de fora de Catalunya o centres que no fossin Cerca; i amb això també crec..., faré referència a l'aportació, a la reflexió que feia, des del Partit Popular, el senyor Santi Rodríguez respecte a l'ús exclusivament públic. Sí, ens calen el màxim de cauteles possibles en un projecte com aquest, en què intentem fer les coses diferents de com s'han fet en altres llocs, de com s'ha fet a Catalunya fins ara, i intentar posar una pica de llança perquè les coses es facin bé. I ho hem de fer amb les màximes cauteles i garanties possibles. I una de les garanties possibles és apostar només per aquells centres que tens tu el control d'alguna forma, per exemple, el de l'acreditació que siguin centres Cerca i, per tant, se'ls pot o retirar o sancionar o fer algun tipus de..., bé, evidentment, control o sanció, si no fessin bé les coses. Hi ha pors, també, compartides amb les companyes de la CUP, que, fins i tot així, ens pugui entrar finançament privat amb voluntats de capitalisme salvatge, d'utilitzar dades que són molt sensibles, material molt sensible, com a, bàsicament, element de negoci. Fins i tot amb els centres Cerca tenim pors, però volem assumir el risc amb totes les cauteles i les mesures possibles d'aquest control. Per tant, sí: ús exclusivament públic, utilitat exclusivament pública, perquè en podríem posar molts, d'exemples, contraris al que ha dit abans el senyor Santi Rodríguez, de quantíssimes i quantíssimes investigacions des de la farmàcia no arriben a conèixer-se, no?, sobre els efectes perniciosos i negatius d'un medicament. I, per tant, no volem col·laborar en això amb les nostres dades, les del sistema públic. Un agraïment als grups parlamentaris i un reconeixement especial a tota aquella gent que ha estat lluitant contra el projecte VISC+ durant aquests últims anys, des de la Marea Blanca, des de professionals mèdics, de professionals de recerca, experts en bioètica, experts en tractament de dades, des de fora d'aquesta cambra, i que ara han de participar en aquestes jornades participatives per enriquir moltíssim més allò que avui, en aquesta moció, estem aprovant com a Parlament. És, ho dèiem, un material sensible, però hem aconseguit un tarannà de consensos i constructiu. Tant de bo tot es tractés amb aquest tarannà, si fos així, reflexiu, constructiu i mirant per al bé públic, primer de tot, possiblement avui no s'aprovaria tirar endavant el Barcelona World. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Ribas. Cridem a votació. [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Senyor Rodríguez...
El Grup de la CUP ha demanat votació separada dels punts 2 i 6. Nosaltres demanaríem que es votessin separadament el 2 i el 6.
D'acord. [[Eulàlia Reguant i Cura demana per parlar.]] Senyora Reguant...
Per demanar votació separada del 2 i el 6, però..., i el 4 bis. [[Pausa.]]
S'ha demanat votació separada dels punts 2, 4 bis i 6. Correcte? [[Pausa.]] Per tant, començarem votant aquests tres punts i després votarem la resta de la moció. D'acord? [[Pausa.]] Votarem el punt número 2. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 112 vots a favor, cap en contra i 19 abstencions. A continuació, votarem el punt 4 bis. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 123 vots a favor, cap en contra i 8 abstencions. A continuació, votarem el punt número 6. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 123 vots a favor, cap en contra i 8 abstencions. A continuació, votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 131 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Alguns aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la democràcia i les iniciatives legislatives populars]] [[302-00057/11]] El divuitè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la democràcia i les iniciatives legislatives populars, presentada pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per a exposar-la, té la paraula la senyora Anna Gabriel.
Bé, bon migdia. Si ho recordem, perquè ja fa alguns dies, la interpel·lació que vam fer en el darrer Ple versava sobre dos aspectes molt, molt concrets. Era una interpel·lació una mica sui generis, diguem-ho així, perquè interpel·làvem el Parlament i el Govern al mateix temps, i es veu que això és una raresa parlamentària i el Reglament d'aquesta cambra no aguanta bé les innovacions, i, finalment, hem hagut de superar, doncs, algun escull per poder presentar el contingut d'aquesta moció. Interpel·làvem el Govern i el Parlament perquè ens semblava que és matèria de totes poder millorar la legislació que té a veure amb la democràcia participativa. I, d'altra banda, la interpel·lació també era una reacció a aquella esmena a la totalitat que va ser recolzada, com bé ho recordareu, per Junts pel Sí i el Partit Popular a la Proposició de llei del sistema educatiu de Catalunya. Dic «com bé ho recordareu perquè seria oportú no oblidar mai que vam perdre l'oportunitat d'entrar en el debat d'una iniciativa legislativa popular que, doncs, era elaborada per una comissió promotora de més de 63 persones, més de 170 organitzacions que hi van donar suport i, sobretot, també 95.000 persones, doncs, que van signar aquella ILP d'educació, que ara podríem estar debatent i que vam perdre'n l'oportunitat. Reacció, deia, que portava a reafirmar-nos, doncs, en aquests dos bastions: u, hem de millorar els mecanismes que tenim de participació ciutadana amb relació a la cambra parlamentària; i, dos, és oportú, és convenient, és fonamental que seguim debatent i que seguim trobant el millor model d'educació possible. Per tant, la moció que us presentem –ho heu vist– té dos punts molt senzills. El primer, modificació de la Llei 1/2006, del 16 de febrer; una modificació senzillíssima d'un article, el que estableixi que no sigui possible presentar esmenes a la totalitat a la ILP. Per què? Perquè és una senzillíssima mesura de democràcia participativa, una senzillíssima modificació, no hi ha cap complexitat tècnica per fer aquesta modificació, i, en canvi, podem generar un missatge molt important, que és: quan la ciutadania s'organitza per portar iniciatives legislatives al Parlament, el Parlament les acull i les debat. És obrir la possibilitat, entenem, que hi hagi participació directa en aquesta cambra. Entenem que és també obrir un dels cadenats..., ja que hi ha cadenats d'aquests que van estipular-se en la Transició que són impossibles d'obrir, pel que sembla, aquest petit cadenat sí que el podem obrir, i aprofundiríem en una democràcia que sigui una mica més directa i que no sigui tant d'inspiració burgesa, com és la democràcia que regeix aquesta cambra, la que vau decidir que valia la pena, doncs, que ens regís, aquells que vau ser responsables de l'anomenada «Transició espanyola. Per tant, és qüestió de guanyar una mica de legitimitat; és qüestió que no només hagin de ser els grups parlamentaris els que tinguem iniciativa legislativa, i que sigui també la ciutadania qui pugui tenir aquesta iniciativa, i de fugir una mica, si es pot, de dinàmiques clientelars, i com que no hi ha hagut, doncs, cap esmena entenem que és perquè tots els grups hi votareu favorablement, perquè enteneu, igual que nosaltres, que val la pena obrir com a mínim algun cadenat. I l'altre segon punt, deia, és el que es referia o feia referència a la matèria pròpia de l'educació. No hi ha la consellera; de fet, senyora Munté, crec que és vostè l'única representant del Govern, segur que li ho transmetrà, doncs, amb tota la cura que sigui possible. En aquest punt sí que hem recollit una esmena de Catalunya Sí que es Pot, però bàsicament, doncs, és un punt també molt senzill, que tampoc té cap mena de complexitat tècnica, que és només una qüestió de voluntat política, i és que aquesta cambra, que els grups parlamentaris debatem sobre educació. Ho vam fer ahir arran d'una PR, ho hem tornat a fer avui arran d'una moció, ho fem quinzenalment en la Comissió d'Ensenyament; no parem de parlar d'educació, i, en canvi, perdem l'oportunitat, al nostre entendre, d'anar a l'arrel del problema que tenim en l'educació. Ahir, el senyor Romeva, en la seva resposta a la nostra interpel·lació sobre l'antimilitarisme, feia una oda a anar l'arrel dels problemes. Doncs, anem a l'arrel del problema que té l'educació al nostre país, i, per tant, dotem-nos de l'espai per poder parlar en profunditat de què és el que necessita, què és el que requereix l'educació pública d'aquest país. Deia José Martí que la millor manera de dir és fer. Doncs, fem-ho. Deixem les proclames, deixem els eslògans, deixem la bandera i posem-nos a treballar per l'educació pública d'aquest país. Jo crec que aquesta seria de les millors inversions que es podrien fer, inversions de les que de veritat valen la pena, i no les inversions que sembla que ens hem decidit a fer al Centre Recreatiu i Turístic de Vila-seca i Salou. Les inversions a Barcelona World no aporten benestar al país; les inversions en educació pública són les úniques que aporten benestar a un país. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Gabriel. A continuació, per a defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Albano Fachin, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Ara ja no es diu tant, però es deia fa unes setmanes, no?, la legislatura excepcional –la legislatura excepcional, la legislatura excepcional. I sí que és veritat que en aquests últims mesos hem vist coses excepcionals, però, de totes les coses excepcionals o impressionants que s'han vist en aquesta sala, a mi una de les que més m'ha impactat va ser aquell dia que aquest Parlament va tombar la ILP d'educació, i em va impressionar molt el silenci que es va fer en aquesta sala quan a les pantalles sortia com Junts pel Sí i el PP es posaven d'acord per tombar la iniciativa legislativa, no? Es va fer un silenci..., el silenci que fa això que deia abans l'Anna Gabriel: dos anys de feina de moltíssima gent, xerrades arreu del territori, 95.000 signatures..., tot això, en vint minutets, a les escombraries per part de Convergència, de Junts pel Sí i el PP. I jo no puc evitar fer un paral·lelisme; fer un paral·lelisme entre aquest silenci i el soroll que hi havia a les portes d'aquest Parlament el dia 15 de juny del 2011. No sé si us en recordeu. I faig el paral·lelisme perquè molts de vosaltres estàveu aquí i perquè en aquella ocasió, també, va haver-hi un pacte, una manera de votar així conjunta, Convergència i el Partit Popular, amb aquestes coincidències, no? I aquell dia, doncs, es governava..., i ho vam dir aquí fora, que es governava d'esquenes al poble, mentre Felip Puig ens donava lliçons de democràcia a cop de garrotada. Però el 2011 i avui continua operant, continua operant amb claredat l'aliança entre la dreta catalana i la dreta espanyola. I cal dir-ho clarament. I veig cares, aquí, d'horror. Cal dir-ho clarament: la dreta catalana i la dreta espanyola, quan convé, fan i desfan juntes, d'esquenes a la gent. I m'imagino que ara –i en parlaré molt, eh?, i abans l'Anna Gabriel ho apuntava, no?, que si la democràcia representativa, que si la democràcia directa, com s'interrelacionen– farem aquest debat, però jo crec que és un bon moment per posar les coses una mica sobre la taula, perquè aquí es parla molt, eh?, de la gent, de la voluntat del poble, de posar urnes, no?, i posem urnes, i fins i tot aquí, en aquest mateix edifici, fem una comissió del procés constituent, hi vénen experts de tot arreu i ens expliquen llargament com podem fer perquè la ciutadania es manifesti i participi. Ara, arriba una ILP, que és una coseta relativament senzilla, i ens la carreguem. Llavors, quan arribarà aquella democràcia, aquella participació del poble de Catalunya? Quants Barcelona World s'aprovaran fins que arribi aquesta democràcia i aquest procés constituent de què alguns parlen? Nosaltres podem reformar una llei –votarem que sí–, podem instar el Govern a fer una mica de cas a les coses que arriben de la ciutadania –votarem que sí–, però –i això ho hem de dir– poc podrem fer mentre uns quants, aquí, es facin passar per la voluntat del poble i després governin d'amagat, no només d'esquenes a la ciutadania, d'amagat. Per què dic «d'amagat? Perquè recordo que el dia que Junts pel Sí i el Partit Popular van tombar la ILP, TV3 i Catalunya Ràdio van estar callades, van amagar aquesta informació a la ciutadania. Això es diu «governar d'amagat de la gent. Jo no sé si avui els de TV3 i els de Catalunya Ràdio recolliran el que estem fent avui aquí, que estaria molt bé, però suposo que és més fàcil governar amagant el que es fa aquí i després anant al carrer a parlar de la voluntat del poble i totes aquestes coses. Per tant, acabo. Agraïm a la CUP que hagi presentat aquesta moció, perquè ens dóna l'oportunitat de tornar a posar sobre la taula el que va passar aquí, en aquest Parlament. Agraïm, també, que hagin acceptat l'esmena que vam fer. Votarem a favor dels dos punts. Però sobretot seguirem denunciant el cinisme dels que s'omplen la boca al carrer de la participació del poble i després vénen aquí i, d'amagat, fan tot el contrari. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Sergio Sanz, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Consellers, diputats..., bueno, me voy a referir..., y para fijar la posición del Grupo de Ciutadans a la moción, entrando en el detalle de lo que se nos ha presentado. Y decir que la parte expositiva nos parece correcta, ¿no?; es decir, hacer referencia a las ILP como mecanismos de participación..., pensamos que las ILP son un buen mecanismo para conectar lo que es la opinión de la sociedad o los movimientos sociales con la actividad parlamentaria, y en ese sentido sirve para abrir la democracia y hacer que, pues, aquellas iniciativas que no puedan surgir quizá de este Parlamento, pero sí que estén en la ciudadanía, puedan acceder al Parlament y que se produzca un debate. Y en ese sentido nosotros somos partidarios de que haya mejoras en los procesos de las ILP, por ejemplo, en la facilitación de que la recogida de firmas pueda ser digital, en la reducción del número de firmas necesarias, en la mejora de los plazos y los trámites de admisión de la información pública. Esto forma parte de nuestro programa político. Sin embargo, ya entrando en las propuestas, en la parte prepositiva, vemos que hay un problema seguramente de no enfocar bien la relación entre lo que es la democracia participativa, la democracia directa y la democracia representativa. Nosotros pensamos que en este Parlament todos los grupos somos responsables ante la ciudadanía de las decisiones que aquí tomamos, y que, en virtud de eso, la ciudadanía nos tiene que fiscalizar por aquello que hacemos; pensamos que tenemos que rendir cuentas, y, por esa razón, porque pensamos en la responsabilidad que tenemos, no vemos razonable que no se puedan presentar enmiendas a la totalidad de iniciativas legislativas populares, porque... Les voy a plantear una cuestión. Imagínense que hay una iniciativa legislativa popular para privatizar la sanidad o privatizar la educación. ¿Tenemos que entrar en el debate o podríamos presentar una enmienda a la totalidad para que no se produzca este debate y, por tanto, cada grupo que justifique ante la sociedad su decisión de presentar o no esta enmienda a la totalidad? Es una cuestión que nos parece importante; entendemos que está hecha con muy buena voluntad, la moción, pero que quizá está poco reflexionada en ese sentido, ¿eh?, porque quizá hay cuestiones que pueden ser lesivas, pueden partir de un grupo de la ciudadanía, de un grupo bastante reducido en comparación con toda la gente que participa en un proceso electoral, que concluye con la formación de los grupos que aquí estamos, y que quizá es..., bueno, quizá es poco reflexionada o quizá es que se confía más en la calle y en las manifestaciones que en la representatividad de las urnas. La ciudadanía, lo que espera de los que estamos aquí, de los representantes políticos, es que trabajemos con rigor, que trabajemos con templanza, con una mirada a largo plazo y que rindamos cuentas; el rendimiento de cuentas de esta cámara es fundamental, la transparencia, el que la ciudadanía conozca lo que aquí se hace y los motivos por que tomamos decisiones. Por esa razón, vamos a votar en contra del punto 1. Como grupo parlamentario, responderemos ante las iniciativas legislativas que lleguen, como siempre hacemos, que es en general..., bueno, prácticamente siempre facilitando el debate pese a que haya algunos matices de aquellas iniciativas legislativas que no encajen del todo con nuestro programa, pero siempre el debate es bienvenido, siempre que encaje en líneas generales, pues, con aquellas cuestiones que pensamos que son importantes para el bien común, y hacerlo con flexibilidad. Por esa razón, también queremos hacer, desde aquí, desde esta tribuna, un reconocimiento a todos los movimientos sociales, a todos los movimientos de la ciudadanía que se realizan con el ánimo de mejorar la sociedad. Y también por ese reconocimiento, y porque pensamos que el debate sobre educación es positivo, y en coherencia con lo que ya votamos cuando se debatió aquí la iniciativa legislativa de educación, nos vamos a abstener en ese punto. Lo dejo aquí. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Sanz. A continuació té la paraula el senyor Ferran Pedret, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputats i diputades, bé, la CUP ens planteja amb la seva moció dues qüestions diferenciades: una que és fruit possiblement d'una reflexió de caràcter general, i que consisteix a demanar la modificació puntual, i certament no complexa des del punt de vista tècnic, de la Llei de les iniciatives legislatives populars per tal de, diguem-ne, eliminar de la iniciativa legislativa popular, del seu procediment de tramitació, el tràmit de debat a la totalitat, i per tant la possibilitat d'esmenes a la totalitat per part dels grups parlamentaris, i l'altra que en el fons reclama bàsicament del Grup Parlamentari de Junts pel Sí i del Govern una autoesmena respecte a quelcom que fa relativament poc que han votat. He de dir que existeix certament un debat, no d'ara, sinó de fa temps, sobre el paper que ha de tenir la democràcia directa i la democràcia deliberativa en contextos com el nostre, de democràcies que efectivament tenen, com totes, defectes, i si aquest paper ha de ser preponderant o complementari del model clàssic de democràcia representativa que coneixem i que, en el fons, aquesta cambra encarna, doncs, prou clarament. Nosaltres estem perfectament oberts a debatre respecte a aquesta qüestió, aquest encaix, l'equilibri que hi hauria d'haver, des del nostre punt de vista, entre els elements de democràcia representativa, democràcia directa i democràcia deliberativa en una democràcia que vulgui ser avançada, que vulgui aprofundir en la lògica democràtica. El que no ens sembla és que abordar, en aquest punt, aquesta modificació, contribueixi excessivament a la nostra visió o model de com hauria de ser aquest equilibri entre aquests tres elements. Per tant, per part nostra, la dificultat que plantegem no és la qüestió tècnica –ja reconeixem que seria tècnicament senzill–, és una qüestió de concepte i de model. Nosaltres no compartim, almenys no sense un debat més aprofundit, que una iniciativa legislativa popular no hagi de superar un debat a la totalitat, com sí que ho fan les proposicions de llei de qualsevol grup parlamentari o els projectes de llei que presenta el Govern. Nosaltres entenem que té sentit en tots tres casos, i ho diu un grup que ha votat en contra d'esmenes a la totalitat presentades respecte a ILP de les quals no compartíem tot el contingut, perquè enteníem que, malgrat això, valia la pena que aquell debat es tingués en aquesta cambra. Per cert, existeix també un debat social i sovint plantejat per les comissions promotores de les ILP sobre si els grups parlamentaris haurien o no de presentar esmenes a l'articulat de les ILP, perquè, al cap i a la fi sorgeixen també de la voluntat popular, i s'han de respectar, etcètera. Coneixen bé els arguments els diputats i diputades de la CUP. Nosaltres tampoc ho compartim, això. Nosaltres creiem que tenim, no només tot el dret sinó l'obligació, els grups parlamentaris, d'expressar quina és la nostra posició respecte a aquestes qüestions i, si el motiu d'oposició respecte al contingut de la ILP és prou significatiu, presentar, en el cas que ho considerem oportú, una esmena a la totalitat. Pel que fa a la segona part, al segon apartat de la moció, nosaltres el compartim i hi donarem suport. Tenim, diguem-ne, una escassa confiança que, havent votat tan recentment la ILP i havent vist quin era el resultat de la votació, això s'arribi a produir, però, en tot cas, hi donarem suport, tot i que, per exemple, aquesta ILP d'educació és una ILP d'educació en la qual, respecte al contingut, nosaltres teníem alguns matisos, eh?, i no la vam rebutjar en el seu debat a la totalitat, i donem ara suport al fet que es plantegi al Govern que presenti un projecte amb els mateixos objectius i el mateix esperit. En tot cas, esperem que pugui haver-hi aquest debat en aquesta cambrai, si no és així, també queda la possibilitat que els grups parlamentaris presentin proposicions de llei. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Pedret. A continuació, té la paraula la senyora Esperanza García, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Diputats i diputades, bé, primer faré una prèvia: senyora Gabriel, que no són tan innovadors, els de la CUP; que això de presentar una interpel·lació dual, que interpel·lés el Govern i la resta de la cambra, ja ho va fer el Partit Popular la legislatura passada amb la mateixa sort, o sigui, que no era possible presentar-la. Dit això, esta moción, al final, con la exposición que han hecho, tanto la señora Gabriel, de la CUP; como el señor Albano Dante, al final es una moción hecha a medida, a medida de una ILP que se votó en este hemiciclo y que esta cámara decidió que no pasaba el filtro para pasar a ponencia. Y esa es la realidad. Esta moción no es una moción de carácter generalista. De hecho, ya de la propia lectura de su texto se infiere, pero de las explicaciones que han dado ustedes aquí está clarísimo que ustedes intentan recuperar una dinámica de una ILP que ha sido rechazada por la democracia representativa que supone esta cámara, para que todas las ILP automáticamente pasen a ponencia. Es decir, niegan la legitimidad democrática de esta cámara. Y eso es porque ustedes tienen un concepto muy diferente a lo que es la democracia representativa en la que creemos muchos de los diputados que estamos aquí y, de hecho, no solo creemos, sino que estamos a consecuencia de esa democracia representativa. Ustedes establecen dos tipos de democracia: una que es superior, que es la que emana directamente de las iniciativas legislativas populares, y otra de menor categoría, que es la que representamos aquí los diputados que hemos sido escogidos, al final, también, por el pueblo, ¿no? Y nosotros no podemos estar de acuerdo con eso. Y no podemos estar de acuerdo con eso porque ustedes lo que pretenden con esta moción es darle un pasaporte privilegiado a las ILP para que directamente pasen a ponencia, lo que no hacen y lo que no pasa ni con las propuestas de ley ni con los proyectos de ley que cualquiera de los grupos que existe en esta cámara, pues, presentan en esta cámara, que sí que tienen necesariamente que pasar por debate en este plenario. Al final tampoco es extraño, ¿no?, porque ustedes dentro de su partido, como practican esta especie de democracia ateniense, a lo ekklesía, pues, lo están trayendo prácticamente aquí a través de esta moción, ¿no? Tampoco es novedoso, ¿no? Pero sí que es verdad que a nosotros nos preocupa muchísimo que ustedes quieran pervertir o incluso reconvertir el sistema democrático y sustituir la democracia representativa por la directa. Eso, a nosotros, la verdad es que nos preocupa. Y nos preocupa porque sobre todo estamos absolutamente de acuerdo en que hay que incentivar la participación, pero eso ya se hizo, ya se hace y ya se ha mejorado. Hace solo un año –solo un año– que se modificaron las condiciones para presentar iniciativas legislativas populares. Se rebajaron las firmas, etcétera. Además, se instauró hace menos de un año el programa del 136 Escó, este que permite... [[Veus de fons.]] No, és que és important, senyora Gabriel, aquest que permet, doncs, que els ciutadans participin en l'elaboració de projectes i de proposicions de llei que presenten els diferents grups parlamentaris just a ponència, no? I aquesta és una realitat. Potenciem això, però no intentem substituir la democràcia representativa per la participativa directa, no?, que és el que vostès fan. Participación ciudadana, sí; sustitución de nuestra democracia, no. ¿Por qué? Porque, mire, tenemos un ejemplo perfecto estos días con el Brexit. No siempre –no siempre– el trasladar la responsabilidad, el hacer que la democracia sea directa da buenos resultados. Y eso es lo que ha pasado en Gran Bretaña estos días. No necesariamente la democracia directa es buena, y no necesariamente es lo mejor, y los ciudadanos escogen lo mejor para su país. Y, por tanto, a pesar de que el populismo está de moda, y que es verdad que en toda Europa ha calado profundamente, y es verdad que algunos grupos en esta cámara se ponen digamos que de perfil porque en la foto queda muy poco popular, ¿no?, el decir que no, que a una ILP..., parece que estés en contra de las ILP. No es eso –no es eso. O sea, lo que pasa es que no podemos deslegitimar nuestras instituciones. Y el Partido Popular no va a tontear con el populismo, de ninguna de las maneras. Y por eso, lo siento muchísimo pero le vamos a votar que no a esa moción, entre otras cosas porque uno de los objetivos principales del populismo es debilitar nuestras instituciones, y ustedes con esta moción pretenden eso, debilitar esta institución. Gràcies.
Moltes gràcies, senyora García. A continuació, té la paraula el senyor David Bonvehí, del Grup Parlamentari de Junts pel Sí.
Presidenta, diputats, diputades, conseller, començo la intervenció en nom de Junts pel Sí manifestant una obvietat, però teníem ganes de dir-la. Reconeixem com a Junts pel Sí i posem en valor tota la tasca que fan les plataformes ciutadanes i col·lectius del nostre país que representen aspiracions i voluntats i que s'han implicat en aquests últims anys en promoure iniciatives legislatives populars. I ho diem i ho volem deixar ben clar perquè el nostre vot en aquesta moció serà en contra pels arguments que ara els exposaré, però nosaltres reconeixem la feina, el bé a la democràcia que han fet aquestes plataformes, i li reconeixem la seva feina. En aquesta moció es plantegen dos temes. Un: es vol modificar la llei de les ILP en lectura única incorporant, doncs, esmenant una part important de la llei, que és que no hi hagi esmenes a la totalitat, i jo, quan vaig llegir això –i perdoneu que faci servir aquesta expressió– vaig flipar una mica, perquè fa un any, aquí, hi vam estar debatent diversos mesos la reforma de la llei de les ILP, que tots els grups hi van participar i jo aquell dia, en aquell Ple, vaig fer una manifestació desencertada cap a la CUP i que avui no la tornaré a fer i que la retiro, doncs, en aquell moment. Però aquell debat ampli, aquell debat extens, aquell debat on tothom hi va participar, on tothom hi va fer esmenes, jo crec que vam arribar a un ampli consens de com havia de ser la tramitació de les ILP. I ara tingueu la gosadia de venir aquí i dir que per lectura única, modifiquem tota aquella llei que tant ens va costar a tots els grups parlamentaris, jo, la veritat és que em va sorprendre i crec que per dinàmica parlamentària i per dignitat d'aquesta cambra i també per dignitat dels diputats que van fer aquella llei treballada i ben argumentada, doncs, crec que no pertoca i, per tant, votarem el punt primer en contra. Després, també volem deixar palès que nosaltres, com els dic, la regulació actual de les ILP entenem que és correcta, entenem que és molt més integradora i és molt més flexible i és molt millor per garantir la democràcia directa que les altres normatives que hi ha a la resta de l'Estat espanyol i també d'Europa; per tant, ens sentim orgullosos de l'actual regulació i, per tant, doncs, no hi veiem cap necessitat de modificar-la com diu la moció. Recordeu que l'última moció que es va fer –ja s'ha dit aquí–, però, equiparàvem les comissions promotores de les ILP quasi als grups parlamentaris en la seva tramitació. Recordem que es garantia que en quatre mesos, des d'haver-les entrat aquí, al Parlament, doncs, es coneixerien i es debatrien en aquest Ple les lleis i, per tant, entenem que la regulació actual és més que correcta. També, en contra del que s'ha dit per algun portaveu, es regulava tot el tema de la signatura electrònica i garantir que fos més fàcil la recollida de firmes. En el segon punt què es planteja és que s'insta el Govern, doncs, a presentar un projecte de llei que reculli el contingut de la proposició de llei de la ILP que aquí es va rebutjar. I sembla que s'estigui posant en dubte que els grups parlamentaris vagin fer un debat seriós i que cadascú ho vagi debatre en el seu grup i que tota la tècnica parlamentària i tot el posicionament parlamentari que vam fer a l'hora de discutir aquesta ILP, sembla que es posi en dubte i sembla que no es tingui, doncs, en compte la voluntat de la democràcia que representa aquest Parlament. Per tant, no podem votar a favor i el que sí que els diem és que queda la via que el grup parlamentari que vulgui presentar una proposta de llei, ho faci, i aquest grup parlamentari de Junts pel Sí es tornarà a posicionar, doncs, com fa amb totes les iniciatives. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Bonvehí. A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Anna Gabriel.
Que suggerents totes les intervencions, quina llàstima ara tenir tan poc temps per respondre-les. Al representant de Ciutadans, no sé si vostè es pensava que feia una pregunta trampa i dic: «Vaig a enganxar aquests de la CUP i els dic “y si entra una iniciativa sobre la sanidad privada, ¿qué van a hacer?” Doncs, debatre. És que és evident, és que som conscients que no totes les iniciatives que puguin arribar en aquesta cambra via ILP seran de la nostra coincidència ideològica, és obvi, però estem disposats a debatre, és que no ens fa por. I què passaria si obríssim ponències sobre una ILP que defensa la privatització de la sanitat més del que ja ho està, diguem-ne, no?, el poc que li queda per acabar de consolidar la total privatització? Que vostès defensarien la privatització i nosaltres, no. No, defensarien la concertació i l'encaix entre la iniciativa pública i privada, tot això que queda molt millor a l'hora de dir-ho que no pas, doncs, assumir que sí, que estàs per privatitzar i perquè alguns facin negoci amb la sanitat. Per tant, la pregunta trampa no li ha funcionat, en aquest sentit. Jo crec que vostè ens acusa de poca reflexió i potser és vostè el que no ha reflexionat massa. Perquè, és vostè conscient que les esmenes a la totalitat són dissuasives absolutament perquè la gent presenti aquest tipus d'iniciatives? Si no ho ha reflexionat, el convido que ho faci, perquè potser aquest és el problema del privilegi que deia la senyora del PP, que no es presentin esmenes a la totalitat. El senyor Ferran Pedret, del PSC, deia que els grups parlamentaris tenen dret a expressar la seva opinió. És obvi. Nosaltres reconeixem també aquesta prerrogativa; el que demanem és que tinguem possibilitat d'expressar-la no només en el debat a la totalitat, sinó que tinguem oportunitat d'expressar-la amb detall en el debat a l'articulat. I crec que en això podríem coincidir. I, després, finalment, cadascú es posiciona, amb relació a l'articulat, en allò que creu, i, finalment, cada grup vota amb relació a allò que considera. La senyora del PP, i se m'acaba el temps. Quina llàstima!, vostè tampoc no innova. No innova en re. Si són vostès, els que fan les mocions i les propostes a mida, a mida dels lobbys, a mida de l'Opus Dei, a mida dels seus interessos econòmics. Quina sort, parlar des de la talaia de la raó! Ja sap vostè el que convé a la ciutadania britànica, i sap que li convé no sortir de la Unió Europea. Quina sort tenir aquest encertat criteri! Són vostès, els que debiliten les institucions. El seu ministre d'Interior, la seva cúpula al País Valencià, la seva cúpula a les Illes, els que no han parat de robar, i de fer frau, i de saquejar l'Estat espanyol i els Països Catalans. Menys lliçons de democràcia, quan sou, vosaltres, hereus directes dels no demòcrates. [[Alguns aplaudiments.]] I, Junts pel Sí, seguiu flipant, si voleu. Però valia la pena que avui rescabaléssiu una mica el flac favor que vau fer a l'educació pública en el darrer Ple. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Cridem a votació. [[Sergio Sanz Jiménez demana per parlar.]] Senyor Sanz.
Per al·lusions, presidenta.
Trenta segons.
Sí. Només volia dir que nosaltres defensem la sanitat pública, i en canvi el Grup de la CUP ha donat suport i ha investit el Govern que més ha retallat en sanitat pública en tota la història de Catalunya. [[Alguns aplaudiments. Pausa.]]
S'ha demanat votació separada del punt 1. Hi han dos punts, però. Per tant, primer votarem el punt 1 i després el punt 2. D'acord? [[Pausa.]] Doncs votem el punt 1. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 19 vots a favor, 109 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem l'altre punt, el punt 2. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 35 vots a favor, 70 en contra i 25 abstencions. Molt bon dia a totes i a tots. S'aixeca la sessió.