Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Dame i gospodo. Prvo na početku želim zahvaliti na pomoći oko pripreme ovoga zakona, jer je u pripremi sudjelovao uistinu veliki broj kolega. I želim zahvaliti isto tako na zajedničkom stavu koji je bio vezan uz to da ćemo ovaj zakon zbog njegove važnosti staviti u dva čitanja u jednom sazivu, jer mislim da ćemo na taj način moći najbolje reagirati na uistinu značajne promjene koje on kao takav donosi. Ono što je najvažnije reći, Hrvatska je napravila uistinu ogroman iskorak glede sustava cijele vertikale obrazovanja. Ja ću ponoviti samo par onih ključnih momenata, a to je da je u posljednjih pet godina osnovano šest novih veleučilišta, tri nova sveučilišta, da Hrvatska danas ima više od 41 tisuću studenata nego prije 4 godine, što je prema povjereniku Fiegelu i nizu drugih ljudi najpropulzivniji obrazovni sustav u ovom dijelu Europe. Hrvatski sabor je donio jedan iznimno važan dokument koji je pokazao svu svoju snagu, a to je nacionalni program mjera za uvođenje obveznog srednješkolskog obrazovanja. Ta mjera koja će prethoditi, ako Bog da, i promjenama Ustava i to u onom smjeru da u Hrvatskoj se uvodi obvezno srednješkolsko obrazovanje do prve kvalifikacije, će rezultirati da više od 80 tisuća djece neće napustiti sustav srednješkolskog obrazovanja u narednih 10 godina. Dakle, i to vuče prema povećanom broju studenata. Kao što je ranije već bilo rečeno, vi ste upoznati, usklađenje sa Bolonjskom deklaracijom, jedna od ključnih točaka je usklađenje i osiguravanje kvalitete. I ministarski skup u Bergenu 2005. godine je upravo u tom smjeru išao i aspekt vanjskog i unutarnjeg osiguranja, unapređenja kvalitete je definitivno ono što je potrebno i što se sad događa kao središnji moment unutar europskog sustava visokog obrazovanja. Osim toga, vrlo jasno je bilo potrebno definirati sve procese i ulogu svih sudionika koji će provoditi sustav osiguranja i unapređenje kvalitete, ponajprije Nacionalnog vijeća za znanost i razgraničiti ulogu koju će provoditi za razliku od agencije. Isto tako, jedna od ključnih mjera koju je Hrvatski sabor 31. ožujka 2006. godine donio, ja na tome zahvaljujem jer je tu ključan bio moment osiguranja sustava i jamstvo kvalitete u sustavu visokog obrazovanja, ali je bila i pokretač mjera nužnih za uvođenje državne mature, a to je Nacionalni program suzbijanja korupcije 2006. i 2008. godine, gdje su vrlo jasno navedeni precizni instrumenti institucije koji to moraju provoditi. Drugim riječima, to je jedna od najključnijih i najvažnijih mjera u borbi protiv korupcije i upravo se kao takva navodi i državna matura. Zakon o osiguranju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju donosi nekoliko ključnih momenata. Prvo, definiraju se ponovno, drugim riječima redefiniraju se postupci izdavanja dopusnica. Jedan od ključnih elemenata koji danas svi koji su u sustavu visokog obrazovanja imaju, ja bih rekao, na jedan poseban način glavobolju. Jer točno je, mi idemo vrlo brzo i propulzivno, ali je tu uvijek na granici da se dogodi i blagi nered. Stoga, na ovaj način je vrlo jasno određeno da Agencija za znanost i visoko obrazovanje preuzima potpuno sustav inicijalne akreditacije, reakreditacije, tematskog vrednovanja, vanjske neovisne periodične prosudbe unutarnjeg sustava osiguranja kvalitete, potpuno neovisno o politici, dakle neovisno o ministarstvu. I ono što je po meni najvažnije, oni će vrlo brzo početi donositi one odluke o čemu postoji već i šira rasprava, javna potpora, a to je ukidanje dopusnica za one studijske programe koji ne ostvaruju uvjete, bilo prostorne, bilo kadrovske, bilo da nisu ispunili uvjete nakon stjecanja privremene dopusnice. I tu Agencija za znanost i visoko obrazovanje ima ključnu ulogu. Na jedan poseban način želio bih dotaknuti i postupke za osnivanje novih visokih učilišta i početak izvođenja studijskih programa. Tu je Hrvatska koristila model koji je prisutan u državama Europske unije, no nešto fleksibilniji. Npr., vi znate da britanski model je tu vrlo eksplicit, on zahtjeva da svako novo visoko učilište koje se osniva čak moraju izvoditi najmanje tri godine studijski program već postojećeg akreditiranog visokog učilišta, koje mu povjerava izvođenje tog programa i tek onda, ako ostvari te uvjete kvalitetno, nakon vrednovanja može ići prema vlastitim programima. Mi smo tu odredili nešto kraći vremenski period kako bi sustav obrazovanja u cijelosti bio prohodan i mogao normalno disati. Jedan od ključnih elemenata ovoga Zakona o osiguranju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju je i ustrojavanje Središnjeg prijavnog ureda pri Agenciji za znanost i visoko obrazovanje. Gospodine predsjedniče, evo meni je čast i zadovoljstvo prikazati danas i u javnosti po prvi put i ovu brošuru koja je vezana za državnu maturu i kolege saborski zastupnici će dobiti svi po jednu kopiju. Ja sam jako sretan i zadovoljan zbog ove brošure, jer ona je obuhvatila gotovo 500 učitelja, nastavnika, sveučilišnih profesora, akademika i zapravo veliki dio struke jer je dovela u konačnici ono što je Hrvatska čekala, u periodu nakon 2. svjetskog rata, u procesu koji je bio sve samo ne jednostavan. I ja sam osobno, kad smo krenuli prema provođenju projekta državne mature, sam nisam znao koliko to zahtijeva, proces jedan od najvećih projekata koje sam ja ikada u životu pravio, zajedno sa svojim suradnicima. Vi znate da ove godine kreće eksperimentalna državna matura u svibnju. Ovo je prvi dokument koji je vrlo jasno definirao sve postupke, korake izvođenja državne mature i ova brošura će evo za par minuta biti podijeljena svima. Ali zašto to spominjem? Zato što je ona u jednoj svojoj cijeloj hijerarhiji vrlo jasno navela i ulogu Središnjeg registra državne mature kao mjesta gdje će biti prikupljeni apsolutno svi rezultati državne mature, ali i tadašnji postignuća djece prilikom polaganja tri obvezna predmeta, izbornih predmeta i direktna komunikacija sa Središnjim prijavnim uredom koji je sastavni dio nacionalnog informacijskog sustava, prijave na visoka učilišta koji će zapravo kreirati rang liste. I na taj način smo mi osigurali potpunu prohodnost i neometanje autonomije hrvatskih sveučilišta. I ja ovdje moram njima zahvaliti jer hrvatska sveučilišta i visoka učilišta su uistinu napravila ogroman iskorak prihvaćajući državnu maturu. Ja mislim da pitanje Središnjeg prijavnog ureda samo za sebe i ustrojavanje vezano za ovaj zakon daje jednu potpuno novu dimenziju. I jedan od najčešćih komentara koji se događao tijekom više od 400 rasprava koje su bile u akademskoj zajednici ali i po terenu gdje konstantno idem, to je zapravo jedno veliko povjerenje u ovaj sustav koji je kao takav prisutan u nizu država. Ja ću samo navesti Irsku, Finsku i ostalih par. Nešto je drugačije u Francuskoj. U Sjedinjenim Američkim Državama ista koncepcija, malo drugačiji model ali on nedvojbeno kaže sljedeće, da Središnji prijavni ured koji će komunicirati sa više od 20 milijuna podataka iz jednog velikog softvera koji će objediniti sva postignuća učenika tijekom njegovog četverogodišnjeg ili trogodišnjeg obrazovanja. Sa ocjenama će biti kombiniran sa jednim drugim softverom koji će donositi rezultate državne mature iz predmeta matematike, hrvatskog i stranog jezika ili izbornih predmeta i na osnovu toga agencija i Središnji prijavni ured sukladno kriterijima koja traže pojedina visoka učilišta će formirati rang liste. To znači sljedeće, da dijete, moje, ministra ima potpuno jednake uvjete i prava kao dijete jednog radnika iz škvera i ne postoji mogućnost manipulacije. I zato se državna matura kao takva smatra među najvećim antikorupcijskim mjerama koje su se dogodile u području obrazovanja svih zapadnoeuropskih država, a ovdje posebno želim istaknuti sigurno u Hrvatskoj. I tu sam uistinu neizmjerno zahvalan Hrvatskom saboru zbog čega je, smo došli u poziciju da danas možemo i govoriti o ovom strateškom dokumentu. I dozvolite mi samo u par riječi reći onih par ključnih poruka koji se tiču usklađenje ovoga zakona sa pravnom stečevinom Europske unije, članak 163. Ugovora o Europskoj zajednici koji vrlo jasno kaže da na ovaj način će agencija zadovoljiti uvjete za punopravno članstvo u europskom udruženju za osiguranje kvalitete u visokom obrazovanju ali u europskom registru za osiguranje kvalitete u visokom obrazovanju. I mislim da je važno istaknuti da oba nacionalna vijeća, i ono za visoko obrazovanje i Nacionalno vijeće za znanost na ovaj način se rješavaju svih onih administrativnih problema, ostaju i dalje strateška tijela koja odgovaraju Hrvatskom saboru. Međutim, imaju jednu vrlo važnu ulogu a to je kreiranje mreža visokih učilišta i potrebu za njihovo osnivanje u Republici Hrvatskoj i na taj način smo mi zapravo postigli da smo zakočili one sindrome koji su se događali u Rumunjskoj, nekim drugim državama a to je hiperinflacija visokoobrazovnih institucija. Gospodine predsjedniče, mislim da što se tiče i financijskih sredstava ona su apsolutno osigurana u 2009. Ovo kad sam rekao mislim onda kažem da u 2010. godini smo rekli da će biti iznos negdje oko 6 milijuna kuna i u ovom trenutku za rashode i prihode ta sredstva naravno da ne mogu biti sada definirana da li će se raditi o kojoj kuni više ili manje. Ali je ovaj projekt toliko stratešak da će ministarstvo apsolutno stajati iza svake kune. I ako treba neke druge stavke će rezati, ali ovaj projekt u konačnici se mora realizirati u cijelosti. Na ovaj način Hrvatske je u cijelosti uskladila sustav osiguranja kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju sa državama članicama Europske unije. Napravila je nekoliko koraka ispred i ono što bih ja rekao kao jedan zaključak mi smo ovdje kombinirali jedno iskustvo država koje provode i sustav osiguranja kvalitete najmanje 30 do 40 godina. Akademska zajednica je zadržala svoju autonomiju ali i odgovornost. Agencija kao potpuno depolitizirano tijelo je preuzela ključnu ulogu u sustavu vrednovanju i naravno ono pitanje koje se vrlo često dolazi iz znanstvenih zajednica ja želim ovdje vrlo jasno istaknuti točno i hrvatski znanstveni instituti i ostale institucije će biti vrednovane kako prema svojim rezultatima, broju objavljenih publikacija, ipa faktoru koji ide, broju citata, osposobljenim kadrovima i naravno da će Hrvatska po prvi put dobiti na jedan poseban način vanjsko vrednovanje i znanstvenih i visoko školskih obrazovanih institucija za koje će odgovarati oni koji provode taj sustav obrazovanja. Prošla su više vremena da smo svi odgovorni, a isto tako ja mislim da je Hrvatska akademska zajednica spremna za ovaj iskorak. A najbolje o tome svjedoče brojne rasprave koje su apsolutno dale punu potporu ovome procesu. Ja osobno mislim da je mudro ono što je i Marija istaknula i ostali kolege da idemo u dva čitanja jer ćemo još eventualno neke nedoumice riješiti. I gospodine predsjedniče sa velikim entuzijazmom dajem potporu ovome zakonu koji Hrvatsku uistinu upisuje u liste onih država gdje je sustav visokog obrazovanja prepoznatljiv već 50 godina po iznimnoj kvaliteti. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo ministru Primorcu. Žele li izvjestitelji radnih tijela uzeti riječ? Da. U ime Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu predsjednik odbora gospodin Petar Selem. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu razmotrio je na 13. sjednici 11. ožujka Prijedlog zakona o osiguravanju kvalitete znanosti u visokom obrazovanju, P.Z.E. br. 277. Uvodno obrazloženje podnijeli su predstavnici predlagatelja. Predloženi zakon potrebno je donijeti radi usklađivanja pitanja kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju sa europskim standardima i smjernicama za osiguravanje kvalitete i u europskom prostoru visokog obrazovanja … [[Govornik se ne razumije.]] strateškim dokumentom prihvaćenim od potpisnika Bolonjske deklaracije u postupku njezine provedbe. Pokazalo se naime da je kod svih potpisnica Bolonjske deklaracije nakon provedenih neophodnih organizacijskih promjena pitanje kvalitete postaje prvorazredno pitanje što organizacijske promjene trebaju omogućiti. Svrha im je dakle bila unapređivanje izvrsnosti znanstveno-istraživačkog i visoko-školskog područja. Prijedlog zakona predlaže mjere vanjskog i unutarnjeg osiguravanja i unapređivanja kvalitete u visokom obrazovanju i znanosti što postojeći Zakon o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju nije mogao u potpunosti i do kraja provesti. Predložene izmjene idu uz ostalo zatim da se Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje i Nacionalno vijeće za znanost postave kao tijela koja će na strateškoj razini stvarati pretpostavke za unapređivanje kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju. A Agencija za znanost i visoko obrazovanje kao samostalna pravna osoba s javnim ovlastima preuzeti će opsežne i odgovorne operativne zadatke, akreditacije i kasnijeg periodičnog vanjskog vrednovanja, znanstveno-istraživačkih i visokoškolskih ustanova kao i vanjske prosudbe učinkovitosti sustava za unutarnje osiguravanje i kvalitete u tim ustanovama. Nužnost reorganizacije nameće se i obzirom na odredbu iz članka 18. stavka 3. i 4. prijedloga zakona da će Hrvatski sabor utvrditi mrežu visokih učilišta i javnih znanstvenih institucija u Republici Hrvatskoj, što će još više zaoštriti potrebu vrednovanja izvrsnosti u području visokog školstva i znanstveno-istraživačkog rada. Sudionici rasprave prihvatili su pravac rješavanja tog osjetljivog pitanja, uz stanovite susprege u odnosu na predloženi sustav. U prvom redu ukazali su na potrebu da Nacionalno vijeće za znanost i Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje se ne izuzmu iz donošenja pojedinačnih odluka, a to je i ministar govorio o vrednovanju budući da meritornu odluku o tim pitanjima ne mogu biti jedino stvar agencije. U svakom slučaju, trebala bi predvidjeti mehanizme nadzora nad radom agencije, a osobito obzirom na veliki pritisak zbog povećanja broja visokoškolskih ustanova i to u uvjetima dok još nije od strane Hrvatskog sabora utvrđena mreža visokoškolskih ustanova. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno donio sljedeći zaključak. Predlaže se Hrvatskom saboru da prihvati Prijedlog zakona o osiguravanju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju. Sva stajališta, prijedlozi i mišljenja u svezi prijedloga zakona uputiti će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala. Žele li drugi odbori? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HNS-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Obzirom da se radi o prvom čitanju, ja ću dvije, tri minute najprije općenito govoriti o ovom zakonu, a onda ću prijeći i na njegov sadržaj. Naime, započeo bih sa jednim pitanjem. Za one koji se ne bave znanošću i obrazovanjem pitanje glasi da li će ove jeseni jedan od nogometaša Pomorca iz Kostrene i Radnika iz Velike Gorice nakon prijelaznog roka zaigrati u Realu, Arsenalu, Barceloni? Vjerojatno ćete svi odgovoriti ne jer se radi o evidentnoj razlici u kvaliteti između igrača druge i treće Hrvatske lige i prve Španjolske ili Britanske lige. E kako stoje stvari, kolegice i kolege u hrvatskoj znanosti? Tko igra u hrvatskoj prvoj znanstvenoj ligi? Ja vodim jedan znanstveni program, program ima 6 projekata, projekti su financirani, jedan sa 30 tisuća, pa onaj najbolji sa 120 tisuća kuna godišnje. Ne bih imao nikakvog prigovora na takvo financiranje kad ne bismo malo pogledali koliko je tko od voditelja i suradnika u tim projektima ostavio traga u proteklom projektnom razdoblju, koliko su ispublicirali radova, u kojim časopisima, koji im je impact faktor, koliko su puta citirani, koliko su mentorstva imali? E kad to pogledate, onda vidite da je način financiranja bez ikakvog reda. Samo moj projekt, ja sam to kasnije proširio na cijelu moju visokoškolsku ustanovu, podaci još stravičniji. Vjerojatno tako širom Hrvatske. Dakle, ako poznate nekog iz ocjenjivačke skupine, onda ćete dobiti nešto višu ocjenu, ako ne intervenirate dobiti ćete manju ocjenu, ali kolegice i kolege, nije to samo posljedica glede financije godišnje jer o tome jasno ovisi koliko ćete materijala kupiti, koliko ćete stvarno moći napraviti, koliko ćete moći eventualno otići do svojih kolega u drugim državama koji se bave sličnim projektima i tako dalje. Nego, vrijednost ili bodove koje ste dobili kod tog ocjenjivanja se kasnije reperkutiraju kod nabavka opreme, reperkutiraju se kod dobivanja znanstvenih novaka. Dakle, trajno se zatvara jedan negativni ciklus, negativna povratna sprega zbog toga što ne postoje i jasni kriteriji. Gospodin ministar dobro zna da u izvješću Europske komisije od prije 3, 4 mjeseca stoji, vezano uz jasno, Europska komisija ocijenila je i naš put i približavanje europskim standardima i približavanju Europskoj uniji stoji sustav financiranja znanstvenih istraživanja je nedovoljno transparentan. Mislim da se moramo svi složiti s tim. I drugo, postoji nedostatak administrativnog kapaciteta vezan uz uključivanje hrvatskih znanstvenih institucija u FP 7, dakle kapaciteta, ne broja djelatnika, nego kapaciteta, njihova stručnost, njihovo znanje, njihova osposobljenost. Što je sa obrazovanjem? Mislim da ne moramo puno kopati po tom području. I sami se sjećate, kolegice i kolege, početkom ovog desetljeća ružnih skandala vezanih uz ovu zgradu i onu zgradu sa druge strane Markova trga gdje su ljudi primani u državnu administraciju temeljem kupljenih diploma, dakle to se smatralo sasvim normalnim, nikakvim posebnim ne znam, nedopuštenim činom. Vrlo ružno, vrlo ružno, vrlo ružno. I evo, i nedavno smo čitali prije nekoliko dana o preskakanju zvanja, skandala koliko hoćete. To jasno je sve zato što je sustav nedovoljno transparentan, što su nedovoljno jasni kriteriji i mislim da moramo na njima raditi. Zato je ovakav zakon dobrodošao, ali je pitanje što ćemo sa ovakvim sadržajem zakona uistinu i postići. Da li mislimo ozbiljno ovim zakonom? Mislim da je rasprava, evo predsjednik našeg odbora je ovdje iznio naš stav, bila je čini mi se jako dobra rasprava, vrlo otvorena rasprava. Svi smo digli ruke za kad smo čuli da se radi o prvom čitanju, da je Vlada prihvatila da se ide u pravcu prvog čitanja. To je dobro. U međuvremenu ćemo moći puno toga korigirati, dobiti odgovore na sva naša pitanja i nadam se da će konačna verzija zakona biti bitno drugačija nego ova ovdje. Ministar je spomenuo korupciju. Samo ćete mi dozvoliti da nađem tu stranicu i da pročitam taj dio teksta. Nacionalni program za suzbijanje korupcije 2006./ 2008., u tom dokumentu stoji: "Ministarstvo se obavezalo uvesti mjere u cilju smanjenja korupcije u sustavu znanosti i visokog obrazovanja." Riječ: "smanjenja korupcije" ja ne mogu gospodine ministre prihvatiti. Tu mora biti nulta tolerancija. Dakle, umjesto 120 slučajeva imat ćemo 82. Postigli smo cilj u skladu sa ovdje postavljenim nekakvim kriterijima. To ne može proći. Agencija za znanost i visoko obrazovanje, ona po ovom zakonu dobiva velike ingerencije i moje pitanje je ovdje vezano uz igrače prve, druge i treće lige. Bilo bi dobro gospodine ministre da do drugog čitanja dobijemo imena i prezimena znanstvena i stručna zvanja i nastavna zvanja ljudi koji su danas zaposleni u toj agenciji da me stvarno uvjerite da se radi o igračima prve lige koji će znati suditi u toj prvoj ligi. Vidjeli ste kolegice i kolege ako ste pročitali zakon koje se sve nadležnosti i koje se vrlo važne, izrazito važne nove pozicije dobiva agencija. Ja ću vam samo pročitati jednu rečenicu: "Agencija za znanost i visoko obrazovanje obvezna je uskladiti svoje djelovanje sa europskim standardima i smjernicama kako bi bila prepoznata kao neovisna institucija sa središnjom ulogom u Nacionalnom sustavu osiguravanja kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju.". Dakle, očekujem da onaj tko sudi u prvoj ligi bude uistinu za to osposobljen. Ako će se ljudi u središnjem uredu zapošljavati po principima onih koji se zapošljavaju u agenciji, molim vas provjerite malo ovo o čemu govorim, provjerite malo. Onda ne vjerujem u sustav. Ja ću vam iznijeti jedan podatak koji smatram relevantnim. Mi ga nikad nismo u Hrvatskoj bili dovoljno hrabri provesti a posebno se obraćam gospodinu ministru. Prije 35, 40 godina u Republici Italiji bilo je bezbroj znanstvenih projekata, kolege su međusobno pisali jedni drugima pozitivna izvješća, svatko je mogao dobiti sredstva, sredstva su bila uistinu minimalna i pomaka stvarnih u znanosti nije bilo. Došao je jedan ministar koji je bio hrabar, odlučan i učinkovit. Istog trenutka kad je stupio na dužnost rekao je danas prestaje financiranje svih znanstvenih projekata u Italiji. Slijedeći mjesec kolegice i kolege ispunit ćete obrasce, prijave za nove znanstvene projekte koje ćemo ocijeniti, obrasce ćete ispuniti na talijanskom i engleskom jeziku. I kolegice i kolege, znate što je napravio? Poslao je sve te prijave na recenziju izvan talijanskih granica. Ja znam da to radite. Pričam o tome koliki postotak je nas ocijenjen na taj način, to je važno. To je jako važno. E sada, on je sve sto posto projekata poslao van da bi napravio lom. Što je napravio? Vidio je da 70% projekata nije moglo dobiti na međunarodnoj sceni prolaznu ocjenu. Ukinuo je preko noći 70% projekata a onih 30% je financirao sa enormnim sredstvima jer su stvarno vrijedila to da se financiraju. I jasno, tada nastaje jedno novo razdoblje u razvoju talijanske znanosti i tehnologije koje se jasno očituje u gospodarskom razvoju zadnjih 35 godina itd. U slučaju mog projekta gospodine ministre osoba koja je prošle godine dobila državnu nagradu za znanost izuzetna mlada znanstvenica je od šest projekata valorizirana samo par mjeseci ranije kao četvrta po značaju, po težini, po vrijednosti da bi drugoocjenjivački sud joj dao državnu nagradu zbog izuzetnih kvaliteta i postignuća i radova i svega ostaloga. Dakle, dvojni kriteriji. Da li ovaj zakon jamči da će doći do pomaka? Sva ona pitanja o kojima smo razgovarali, ja se nadam da će predsjednik našeg odbora vam dostaviti u ministarstvo, da ćete ih dobiti, da ćete se očitovati na njih, da ćete ih jasno i aplicirati u izradi teksta kod drugog čitanja. Imam osjećaj da ovaj središnji ured koji se predviđa osnovati posebno gledajući enormna sredstva koja se traže za njegovo financiranje znači samo povećavanje znanstvene birokracije, visokoškolske birokracije a nisam previše uvjeren u to da će kapacitet tih ljudi biti takav da će uistinu moći realizirati sve ono što se očekuje od njih. Osim toga, pomalo me iznenađuje da njihov glavni zadatak tog središnjeg ureda će biti jasno analiza državnih matura. Gospodine ministre, imali smo u ovom Saboru okrugli stol, od strane našeg odbora je bio organiziran taj okrugli stol vezan uz državne mature i tad smo vidjeli da postoji bitno različito gledanje vas i nekih vaših suradnika na pojam državne mature. Vi stalno spominjete državnu maturu u kontekstu mogućnosti uporabe rezultata mature, kod upisa na fakultete. Znate da je državna matura međutim uvedena i predlagana da se uvede i uvedena iz sasvim drugih razloga. Iz razloga da se. Gospodine potpredsjedniče, imam li ja pravo govoriti a da ministar ne upada u riječ?
Samo vi nastavite. Ne dajte se smetati.
Uvedena je državna matura sa osnovnim ciljem da se može komparirati vrijednost nastavnog procesa, učinak tog procesa u pojedinim srednjim školama širom Hrvatske, da se mogu komparirati škole u Rijeci, Splitu, Osijeku, da se vidi gdje moramo napraviti zaokrete, pomake na bolje, da popravimo stanje u određenim školama. Sigurno da se sekundarno mogu državna matura i rezultati mature koristiti na nekim, ponavljam na nekim fakultetima kojima su upravo ti predmeti ključni i kao osnova za prijem na fakultete. Na mom fakultetu, na Tehničkom fakultetu, na mnogim drugim fakultetima ti podaci su potpuno nerelevantni i naši će fakulteti morati i dalje imati sasvim druge predmete uključene u razredbeni postupak što je sasvim normalno. Najveći problem u nas kad se radi o znanosti i visokom obrazovanju je nepostojanje koordinacije u trokutu između politike, visokog školstva i gospodarstva. Ja se slažem sa jednom vašom rečenicom gospodine ministre, koju posebno cijenim, koju ste lani izrekli, "Hrvatska nema pravo financirati obrazovanje onih profila koji našoj državi i našem društvu nisu potrebni". Ja hoću vidjeti koji su to pomaci napravljeni u tom trokutu, gospodarstvo, politika, obrazovanje koji idu u tom pravcu. Ja ih ovdje ne prepoznajem. Ne vidim nikakvu koordinaciju između ministarstva, nacionalnih vijeća, agencije, dakle politike s jedne strane i drugih čimbenika u tom trokutu. Obzirom da mi vrijeme isječe ja ću dalje vidjeti kako će teći rasprava, pa ću se javiti eventualno pojedinačno da bi još neke stvari dopunio, ali moram reći da ovaj zakon je dobrodošao ali zahtijeva još jako, jako puno promjena i dotjerivanja da bi mogli dignuti ruku za njega. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo štovani gospodine potpredsjedniče. Kolega je netočno naveo citiram: "način financiranja projekata bez ikakvog je reda". To je netočno kolega, jer upravo je ovaj ministar sa svojim timom u proteklih par godina potpuno preokrenuo sustav recenzija, on ga je doveo na razinu europskih i svjetskih sustava, oni su dostupni na internetu, upute za rad recenzenata su potpuno jasne, uveo je recenziju inozemne stručnjake, a rezultat toga je sljedeći. U posljednje dvije godine broj znanstvenih radova u "Web science indexu" je porastao za 30%, a u "Caren Countries" za 20%. Da nije sustav ovako promijenjen da li bi imali ovako veliki iskorak? Sigurno ne.
Zahvaljujem. Idemo s raspravo dalje po klubovima. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Gvozden Flego. Izvolite.
Gospodine predsjedavajući, kolegice i kolege. Jer mi kao da živimo u amneziji, kada nam odgovara onda zaboravimo neke stvari da je sustav u znanosti toliko dobara da ga sada temeljito mijenjamo, da je sustav odobravanja projekata bio toliko dobar da se tjednima pisalo o tome kako su predsjednici povjerenstava služeći se valjda transparentnim pravilima sebi i članovima povjerenstva dodjeljivali projekte. I sustav je toliko dobar da svaki puta kada imamo nekakav izvještaj godišnje izvještaje Europske komisije, onda zapravo razgovaramo i o znanosti i o visokom obrazovanju u ne baš pozitivnom smislu. Toliko nam je dobar sustav i toliko vjerodostojnosti činjenica kojima baratamo u Saboru. Pogotovo temeljem ispravka netočnog navoda. … [[Upadica se ne razumije.]] Da, stvar je odgoja odnos prema istini. Ovim zakonom se zapravo želi urediti rad Agencije za znanost i visoko obrazovanje se zapravo postupci vrednovanja znanstvenih ustanova i studijskih programa, odnosno visoko obrazovanih ustanova. Prijedlog zakona smatram više nego dobro došli. To tim više što je Vlada osnujući agenciju to napravila na protuzakonit način, jer je prema postojećem Zakonu o znanstveno istraživačkoj djelatnosti i visokom obrazovanju, agencija trebala biti stručno tijelo nacionalnih vijeća, zapravo agencija je pretvorena u administrativni aparat. Na svu sreću je agencija radila izrazito stručne poslove. Sada se to ovim zakonom ispravlja. Tekst prijedloga zakona, međutim o osiguranju kvalitete smatram neurednim, dijelom proturječnim i u svakom slučaju nedorečenim i nedostatnim. I reći ću nekoliko konkretnih primjera, a predlagaču ću dostaviti i cijeli niz svojih prijedloga u pisanom obliku. Na žalost u uvodnom izlaganju smo slušali mnogo više o usputnim pojavama, nego o samom problemu dakle o osiguranju kvalitete. Slušali smo o državnoj maturi koja u osnovi treba biti institut vanjskog vrednovanja, a ne instrument za upisna sveučilišta. Onoga trenutka kada se sa sveučilištima potpiše ugovor, onoga trenutka državna matura postaje instrument za upis na sveučilišta uz odgovarajuće dopune. Slušali smo o tome kako je u proteklih 5 godina broj studenata porastao za 40 tisuća i time Hrvatska postala najprogresivnija u broju porasta studenata nacija, ali je to mogla postati jedino ako danas Hrvatska ima preko 190 tisuća studenata, jer smo vam gospodine ministre 23. 12. 2003. predali 150 tisuća studenata u sustavu. 149 tisuća i recimo 500 ili 700, tako nekako. I konačno ovaj sustav evaluacije, dakle sustav vrednovanja i ocjenjivanja treba spriječiti super inflaciju koju je gospodin ministar spominjao, a Hrvatska jest razapeta između aktualnih potreba tj. stoga da konstantno povećava broj visoko obrazovanih ljudi i relativno skromnih kapaciteta prvenstveno mislim na broj nastavnika. I konačno, jedna od kvaliteta ili jedan od doprinosa kvaliteti i njegovom osiguranju je zasigurno ono što čini i Saborski odbor i na svojim redovnim sjednicama i na svojim tematskim sjednicama. Gospodine ministre mi smo imali kao što znate tematsku sjednicu i o državnoj maturi i tematsku sjednicu o Bolonjskom procesu. Mi smo na tim tematskim sjednicama govorili nekoliko sati iz različitih aspekata. Mi smo vas nakon toga, mi kao Saborski odbor dva puta zvali da sa svojom ekipom dođete u Sabor i da vas upoznamo sa posljedicama i možebitnim zaključcima te rasprave. Vama nije bilo stalo do toga. Vi se tim pozivima niste odazivali i to je još jedan pokazatelj koliko vam je uistinu stalo do osiguranja kvalitete i njegovih provedbi. Mislim da zakon ima pojmovnih i da je opterećen nekim koncepcijskim poteškoćama. Ja na žalost nisam mogao jučer prisustvovati sjednici radnoga tijela, pa nisam mogao izreći te primjedbe, pa ih izričem sada. Pojmovne je jedna od osnovnih pojmovnih nedoumica je odnos između akreditacija i dopusnice. Kao što znate akreditacija se u cijelom nizu zemalja uzima za ono što mi nazivamo dopusnicom. I stoga je pitanje koju ćemo kategorijalnu aparaturu primijeniti kod nas, a ako je primijenimo, onda bi bilo dobro da ona bude dosljedna i konzistentna. Drugo, ja mislim da jedan niz pojmova nepreciznih i neadekvatnih, posljedica nepreciznog prevođenja ja mislim iz engleskog i jednim dijelom slovenskog pa tako recimo mreža se ovdje javlja kao udruga i govori se o cijelom nizu slučajeva o jamstvu i osiguranju a da nije razjašnjena razlika i specifičnost jednog i drugog pojma. I konačno gospođe i gospodo želio bih vas upozoriti na jednu činjenicu, molim vas nemojte poistovjećivati Bolonjski proces sa Europskom unijom. Članstvo u Bolonjskom procesu adekvatno je članstvu u Vijeću Europe. I naše usuglašavnje ENQA također nije instrument Europske unije nego je ENQA, dakle, Europska mreža za osiguranje kvalitete je nešto što je karakteristično za Bolonjski proces i pripada, da tako kažem Vijeću Europe nego Europskoj uniji. Stoga mi se čini da je potrebno ukazati na tu elementarnu činjenicu kada govorimo o tome kako se usklađujemo i na koji način bismo trebali funkcionirati. Evo nekoliko konkretnih primjera. U članku 1. i članku 2. i dalje spominje se inicijalna akreditacija, reakreditacija itd., a da se u članku 19. stavak 11., članku 20. stavak 7., članku 22. stavak 9. tvrdi da agencija donosi akreditacijsku preporuku. I to smatram puno primjerenijim. Dakle, akreditacijsku preporuku i onda ministar u krajnjoj konsekvenci donosi, zapravo potpisuje dopusnicu. Terminologijski bi najčešće a najmanje po mom sudu zbunjujuća formulacija bila ona koja bi govorila o tome da agencija ministru predlaže izdavanje ili neizdavanje dopusnice. I tu sada imamo jednu poteškoću koja je koncepcijska, zakon ostavlja dosta otvoren odnos između agencija i nacionalnih vijeća. Dakle, na koji način se agencija odnosi spram nacionalnih vijeća, nacionalna vijeća spram agenciji ako donosimo zakon o agenciji, onda mi se čini da bi to trebalo tamo precizirati. U članku 1. stavak 1., u članku 2. stavak 7. govori se o tome da se donosi, dakle, agencija donosi vrednovanje, oprostite prosudbu. Čini mi se da je prosudba, puno, premnogo značan pojam pa bi trebalo možda umjesto prosudbe stajati vrednovanje, jer prosuđivati možete ovako ili onako, nije zapravo svrha agencije da donosi prosudbe nego zapravo da donosi nekakve vrijednosti i svoje konkretne prijedloge. Članak 4. govori o tome da agencija funkcionira samostalno i neovisno dok recimo i stoga članove upravnog vijeća agencije bira Sabor. Dakle, agenciju osniva i na neki način bira glavno upravno tijelo agencije Sabor ali članak 9. stavak 1. propisuje da statut agencije, dakle, praktički odobrava, dakle, daje suglasnost ministar. I tu opet imamo preklapanje izvršne i zakonodavne vlasti i njegovih ingerencija. Članak 7. govori o akreditacijskom savjetu i to bi trebalo zapravo biti glavno stručno tijelo agencije o kojem međutim, u zakonu nema nikakovog govora. U članku 8. čini mi se da imate brojčanu neusklađenost između broja članova upravnog vijeća agencije i onoga što Sabor bira. Jer u specifikaciji stoji da broj članova agencije, broj upravnog vijeća jest 9, da Sabor bira 7., da jednog člana biraju zaposlenici agencije, onda vam fali barem još jedan član. Dobro, ako nije, onda dobro, ali ako ja to nisam mogao razumjeti ne znam kako će moći razumjeti onaj koji nije toliko u tome. Članak 14. Članak 14. govori o nečemu što se zove središnji prijamni ured. I to je zapravo institucija koja je ako se ne varam preuzeta iz Slovenije. Gdje je središnji prijavni ured sasvim dobro opisan kao institucija u kojoj se svi studenti koji žele upisati u studije prijavljuju u središnji prijavni ured. Međutim, kada gledate specifikaciju poslova koje središnji prijavni ured treba obavljati u Hrvatskoj onda se svi studenti ne prijavljuju u taj središnji prijavni ured, nego središnji prijavni ured je samo ona institucija koja od centra za vanjsko vrednovanje, obrazovanja preuzima podatke o državnoj maturi i ništa drugo. Tako da se meni čini da je Središnji prijavni ured u osnovi, središnji informativni ured za visoko obrazovanje i znanost i tu imamo jednu semantičku nedoumicu i svojevrsnu razliku. Umjesto u objektu vrednovanja, u članku 14. itd., govorio bih o predmetu vrednovanja. Članak 18. stavak 3., 4., da bi zakon trebao postati operativan Sabor bi trebao donijeti strategijske dokumente o mreži visokih učilišta uključujući i smjernice i kriterije za osnivanje novih a ne svih kao što to piše u prijedlogu zakona i studijskih programa. E sada, što se studijskih programa tiče, kolegice i kolege, pitanje je što se vrednuje, što se agreditira i za što se daje dopusnicu. Da li se vrednuje institucija ili se vrednuje studijski program? Da li se vrednuje znanstveno istraživački institut ili se vrednuje svaki projekt? Pri čemu ja mislim da treba biti različit tretman kod znanstvenog instituta i kod visokoobrazovnih ustanova. Ako se akreditira visoko obrazovna ustanova, onda je to jedan postupak, ako se akreditiraju programi tada se učilišta ne mogu biti izuzeti iz procesa akreditacije. Gdje imate jedan članak dakle, da sveučilišta mogu ukoliko dobe potvrdu od ministarstva da će novi program biti financiran osnovati novi program. Što znači da ste oslobodili učilišta od postupka vrednovanja i postupka akreditacije. Što je ustavno u redu, ali trebamo biti na čistu što to onda znači. Dakle, imamo sasvim drugačiji postupak, a to onda znači da ne akreditiramo programe na sveučilištima nego samo institucije. Jer i to mislim da bi u zakonu trebalo biti ekspilicirano a ne zapravo nešto što se implicira. Za razliku od situacije kada smo donosili Bolonjski proces onda smo akreditirali programe i to na jedan način, dakle vrlo specifičnog načina vrednovanja koji je bio dosta dalek od uobičajene prakse, tako da evaluatori dakle ocjenjivači nisu odlazili na institucije, nisu provjeravali kakve oni imaju uvjete za obrazovanje, nisu provjeravali kakve imaju laboratorije, kakve imaju biblioteke i tome slično. I konačno, članak 4.e govori o tome da agencija treba prikupljati i obrađivati podatke. To je, kolegice i kolega, jedan kako se to lijepo veliki ogroman "outsourcing", tj. prenošenje ovlasti iz ministarstva na agenciju. Do sada je to radilo ministarstvo, pogotovo ako se radi o kritičkoj obradi. I stoga mi se čini da bi ta djelatnost agencije, dakle zakonom projektirana djelatnost, trebala biti znatno detaljnije obrađena u zakonu, nego što je to do sada slučaj, jer je to posao kojim ministarstvo odnosno zakonodavac prenosi ovlast ministarstva na agenciju kao samostalnu ustanovu. Evo, to bi bile moje primjedbe. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo. Prvo, možda i najvažnije. Svaki napor glede unapređenja i osiguranja kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju zaslužuje posebnu pažnju. To mislim da ne smije biti sporno. Iz tog razloga klub HDZ-a daje punu potporu svim procesima pozitivnih promjena u ministarstvu koje imaju za cilj unapređenje kvalitete znanstveno-istraživačkog rada i kvalitete visokog obrazovanja na našim sveučilištima, učilištima itd. To je izuzetno važna zadaća iz čitavog niza razloga i u svakom slučaju kad govorimo o prijedlogu ovih zakona, kad govorimo o formalnim, pravnim aspektima onda mi se čini da u svim ovim raspravama možda nedostaje onaj pravi razlog i objašnjenje zašto ima smisla inzistirati na kvaliteti i zašto se inzistira na kvaliteti i zašto Europska unija i zašto Europska komisija drži taj cilj kao jedan od najvažnijih prioriteta. Ima čitav niz razloga, možda ću neke tijekom svoje rasprave i spomenuti eksplicitno, ali taj razlog, taj kontekst što znači kvaliteta u okviru jednog društva, u okviru konkurentnosti gospodarstva, u okviru funkcionalnosti i efikasnosti društva kao cjeline zaslužuje, ja bih rekao, posebne i šire rasprave sa različitih aspekata u odnosu na one rasprave koje su isključivo ograničene možda na te formalno pravne aspekte unapređenja kvalitete koja se iz opravdanih razloga zadnjih mjeseci, zadnjih godina s pravom usmjerava na sve veći broj otvaranja različitih obrazovnih institucija, učilišta, studijskih programa koji zaista imaju koji puta i upitnu kvalitetu iz različitih razloga. A ja bih rekao jedan osnovni razlog, zbog toga što se ne razumije i odgovornost pojedinca koji upisuje takve programe, ali i odgovornost onih koji takve institucije uspostavljaju, kao i odgovornost onih koji na takvim institucijama predaju u beskonačno velikim količinama. Nažalost i sam sam svjedok te činjenice da zadnjih godina neki od mojih suradnika koji su bili itekako dobri razvojni inžinjeri, znanstveni, docenti itd. iz pragmatičnih, nedopustivih, komercijalnih razloga su se odlučili, optimizirajući svoje kućne i privatne proračune, držati nastavu u količinama i na mjestima koja nisu odgovarala možda razini njihovih sposobnosti i onoga što bi oni u društvu trebali raditi prioritetno. Rečeno je, i to želim naglasiti, u postojećem Zakonu o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju nisu bile definirane u dovoljnoj mjeri neke važne obveze koje je Republika Hrvatska preuzela potpisivanjem Bolonjske deklaracije, posebno one koje se odnose na aspekt osiguravanja i osiguravanja kvalitete što između ostalog uključuje i primjenu europskih standarda i smjernica za osiguravanje kvalitete u europskom prostoru visokog obrazovanja, strateškog dokumenta usvojenog na Ministarskoj konferenciji u Bergenu 2005. godine. I to je jedan dobar primjer gdje nacionalni interesi se apsolutno podudaraju sa interesima Europske unije koja itekako vodi računa o svojem globalnom pozicioniranju u prostoru šire Međunarodne zajednice, isključivo i jedino kvalitetom može ostvariti svoje i političke i gospodarske i svake druge uticaje u konkurentnosti sa prostorima koji itekako brzo napreduju. Nekoliko puta, čak i za ovom govornicom sam naglasio da npr. indijske visoko obrazovne institucije godišnje produciraju par stotina ili točno 220 tisuća inžinjera najboljih među najboljima koji se danas osiguravaju na svijetu i to je onaj dio zabrinutosti i to je onaj razlog zbog čega i zbog koga itekako Europska komisija i sve institucije Europske unije koje su odgovorne za procese i gospodarskog prosperiteta i konkurentnosti u znanosti i obrazovanju, poklanjaju tom problemu posebnu pažnju. Unapređenje kvalitete u visokom obrazovanju i znanosti dakle dolazi u središte šire pažnje, ne samo u nacionalnim državama nego i na širem europskom zajedničkom prostoru što potvrđuju dokumenti doneseni na ministarskim konferencijama održanim nakon prihvaćanja Bolonjske deklaracije. Vanjski sustav osiguranja i unapređenja kvalitete podrazumijeva vrednovanje i ocjenu kvalitete objekata vrednovanja koji se temelje na objektivnim i jasnim kriterijima. U svakom slučaju, u čitavom tom procesu ono što je najvažnije i zaslužuje posebnu pažnju, to su kriteriji, sadržaj tih kriterija i dosljedna primjena tih kriterija koji onda omogućuju da se zaista u tom procesu vanjskog vrednovanja i unutarnjeg vrednovanja pozicioniramo na ono mjesto koje zaista zaslužujemo i da nakon provedene analize svakako na čelu s ministarstvom donesemo sve one mjere, ne samo ovim prijedlogom zakona nego i šire društvene napore i mjere kako bi se naša pozicija na tim različitim rang listama, sukladno različitim kriterija, unaprijedila što je moguće prije i značajnije. Cilj koji stoji u prijedlogu ovog zakona između ostalog može se svesti na sljedeće. Do 2010. godine provesti vanjsko vrednovanje kvalitete visokoškolskih programa i institucija uz usporedno razvijanje jedinica za jamstvo kvalitete na visokim učilištima. Do sad ustrojeni sustavi ne zadovoljavaju standarde, Zakon o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju ne regulira obvezu njihovog ustroja na ustanovama visokog obrazovanja i znanosti, niti proces vanjskog vrednovanja kvalitete i učinkovitosti njihovog rada. Kriteriji kao što sam rekao su posebno važni i zaslužuju širu raspravu i svakako u raspravi o tim pitanjima itekako važnoj i značajnoj mjeri moraju biti uvaženi interesi i stavovi gospodarstva. Gospodarstvo u kojem nema snažne interakcije sa razvojem, istraživanjem i znanstvenim institucijama osuđeno je na ulogu koja ne omogućava konkurentnost, koja ne omogućava izvoz i zbog toga to nije nikakva floskula nego je to jedan od važnijih i značajnijih prioriteta. I na kraju u Lisabonskoj deklaraciji itekako je jasno istaknuto 3% istraživanje i razvoj, ali 1,5% treba osiguravati gospodarstvo. Kad govorimo o kvaliteti znanosti i obrazovanja u Republici Hrvatskoj onda zaista moramo govoriti i o odgovornosti svih dijelova društva. Ministarstvo je na čelu i najvažnija institucija i najodgovornija, ali odgovornost gospodarstva i njegov stav prema ulaganju u istraživanje i razvoj ja bih rekao itekako je ključna i važna politička odluka. Da li u kojoj mjeri taj stav je prisutan u hrvatskom gospodarstvu i hrvatskom gospodarskom industrijskom sektoru? To je posebna tema. I ja bih rekao kad bi nju analizirali onda bi nam puno toga možda i bilo jasnije. Proces vanjskog vrednovanja obrazovanja je nešto što zaslužuje posebnu pažnju i napore, ali treba reći da je on i do sada bio prisutan na nekim ja bih rekao kvalitetnijim visokoškolskim institucijama. Osobno kao nastavni i redoviti profesor u trajnom zvanju Fakulteta elektrotehnike i računarstva želim naglasiti da je i Fakultet elektrotehnike provodio samostalno različite oblike vanjskog vrednovanja pozivajući naše stručnjake iz različitih uglednih međunarodnih institucija da ocjenjuju kvalitete i konkurentnost naših nastavnih programa. Sjećam se dobro jednog od izvješća. Možda se neki od vas sjećaju doktora Leskovara, našeg uglednog fizičara sa Barclaya koji je radio evaluaciju nastavnog plana i programa Fakulteta elektrotehnike, računarstva gotovo pred 10 godina. Jedna od važnijih opservacija je bila sljedeća. Preveliki broj predmeta, prespora dinamika zaboravljanja pojedinih nastavnih sadržaja koji ne odgovaraju današnjem vremenu. Taj faktor zaboravljanja itekako je jako važan jer on iskazuje svježinu i sposobnost nastavnika i znanstvenika da definiraju one nastavne sadržaje koji su tog časa aktualni, važni i određuju ne samo konkurentnost znanost i obrazovanje, nego i konkurentnost čitavog društva, a posebno gospodarstva. Na žalost, dogodilo se kad smo tom prilikom razgovarali i ja osobno sa doktorom Leskovarom kojeg dobro poznam da smo konstatirali da predmeti koji se predaju su stari gotovo preko 2 desetljeća u inženjerskom, u tehnološkom sektoru. To apsolutno nije imalo smisla da takvi predmeti budu dio nastavnog sadržaja, da takvi predmeti budu dio troška hrvatskog društva i ta ja bih rekao mjera ažuriranja, osvježavanja naših nastalih planova i programa itekako je jedan od važnih stavova i kriterija koji zaslužuje pažnju. Postoje različite rang liste kojima se mjere, uspoređuju, rangiraju različite visoko obrazovne i znanstvene institucije u svijetu. Ne želim govoriti o onim ekskluzivnima kao što je šangajska skupina. Kad bi pogledali možda kriterije koje nameće rangiranje sukladno stavovima šangajske skupine onda bi možda bili impresionirani i morali bi zaključiti zaista da sukladno tim kriterijima naš položaj na takvim rang listama nije dobar. No međutim, postoji neki drugi kriterij i neke druge rang liste na kojima je hrvatsko sveučilište, konkretno Zagrebačko Sveučilište na nedopustivo niskoj listi. I ja bih rekao sljedeće. Nisam siguran da je to objektivna mjera vrijednosti Zagrebačkog Sveučilišta. Možda smo i u formalnom, administrativnom smislu zakasnili da osiguramo one podatke, one ulaze za baze podataka tih rang lista kako bi položaj Zagrebačkog Sveučilišta bio daleko bolji. U tom smislu ja bih molio i gospodina ministra, a razgovarao sam i sa rektorom da se osiguraju sve potrebne informacije takvim bazama podataka kako bi i hrvatska sveučilišta, posebno Zagrebačko sveučilište a posebno neki fakulteti koji zaista imaju ja bih rekao visoko mjesto u europskom istraživačkom prostoru. Ne želim posebno naglašavati ne znam medicinu, pa možda fiziku, pa možda FER itd. Ali siguran sam da imamo izvrsnih i da te izvrsne moramo stimulirati i činiti sve da njihov položaj i na tim rang listama bude što je moguće viši. Rečeno je u prijedlogu dokumenta da se za osiguranje i unapređenje kvalitete očekuje značajan doprinos možda i veći nego što je do sada Nacionalnog vijeća za znanost, Nacionalnog vijeća za visoko obrazovanje i posebno Agencije za znanost i visoko obrazovanje i vjerujem i nadam se da će ta agencija biti strukturirana na taj način da zaista osigura se cilj koji je postavljen prijedlogom ovih zakona, unapređenje kvalitete obrazovanja i znanosti u Republici Hrvatskoj. Hiperprodukcija visokih učilišta zaista nije interes društva. To je možda interes pojedinaca koji traže titule kojima su titule draže nego stvarno znanje i u svakom slučaju ovi napori imaju za cilj kontrolirati te procese koji srozavaju kvalitetu čitavog sustava visokoškolskog obrazovanja u Republici Hrvatskoj i u svakom slučaju nadam se da će ti procesi pozitivnih promjena koje poduzima ministarstvo dati poseban ja bih rekao stimulativni impuls najboljih među najboljima kako bi zaista što je moguće prije, a to može biti jedan naš zajednički strateški cilj da na nekim od prihvatljivih rang lista na prilično visokim mjestima vidimo neke hrvatske institute kao što je Ruđer Bošković koji zaslužuje svakako to mjesto, a ja bih rekao i Zagrebačko sveučilište. u svakom slučaju, na kraju rekao bih vrlo jasno i jednostavno ono što sam rekao i na početku, svaki napor glede unaprjeđenja i osiguravanja kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju zaslužuje punu potporu i zbog toga klub HDZ-a podupire ovaj prijedlog zakona inicijative u tom smjeru. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I u ime kluba HDSSB-a, uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre i članovi Vlade, kolegice zastupnice i kolege zastupnici. Evo kada promatram ovaj Prijedlog zakona o osiguranju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju sa ovim konačnim prijedlogom zakona zaista na prvi pogled, prvo čitanje, ispričavam se, s obzirom da piše da je krivo ovdje napisano. Dobro, dakle ako je prvo čitanje, onda je još bolje jer imamo vremena da eventualno uvrstimo i prijedloge i dobre namjere govornika koji raspravljaju o ovoj temi. Dakle, kada se ovaj materijal čita onda zaista se vide dobre namjere predlagača, predlagatelja mjera, odnosno prijedloga ovoga zakona i svezi osiguravanja kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju. Kada sam polazio iz Slavonskog Broda ovdje, jedan gospodin koji se ovako nije visoko obrazovan, ali me pitao doktore, smijete li vi u Hrvatskom saboru postaviti pitanje koliko po strukturi obrazovanosti saborskih zastupnika i drugih dužnosnika na nivou Republike Hrvatske kod ulaska u Sabor i onda dakle istu tu strukturu provjeriti nakon što završi saborski mandat? Pa reko, Marko pa zbog čega bih ja to provjeravao ili pitao? Pa rekao je, doktore, vidite za vrijeme saborskog mandata ima znatnih pomaka u strukturi obrazovanosti, akademskih titula itd. dok netko obnaša ovako visoku, ne samo ovu nego i neke druge visoke dužnosti. Nažalost, ovakve pojave nisu samo svojstvene ovakvim, da kažem visokim institucijama, nego se događaju i na nižim razinama, na lokalnim razinama. Dakle, stječu se zvanja prvostupnika ili diplomanta, pa i akademske titule na nivou čelnika nekih stranaka u lokalnoj zajednici ili čelnika grada, županije, općine itd. I toga smo mi svi svjedoci. Mislim da se ne trebamo zavaravati da nije tako. Ako treba mogu navesti i određena imena. Ali mislim da nije potrebno. S druge strane, gospodin ministar je spominjao da je potrebno izraditi i mrežu visokoškolskih ustanova, učilišta, sveučilišta, veleučilišta i onda kada promatram kartu, zemljopisnu kartu Hrvatske, moram zamijetiti da, što bi rekao jedan naš kolega kada se pređe Učka onda imamo, što ja tako volim reći, imamo morska sveučilišta u Puli, u Rijeci, u Zadru, Splitu i Dubrovniku, dakle sveučilišta. Kada krenemo od naše metropole i našeg središnjeg sveučilišta u Zagrebu, onda do Iloka imamo samo jedno sveučilište i to u Osijeku. Dakle, na više od milijun stanovnika jedno sveučilište. Koja su to mjerila u svezi, dakle rasprostranjenosti mreže sveučilišta u Republici Hrvatskoj? U čemu je to razlika između, je li to želja za znanošću slabija na kontinentu? U Slavoniji, Baranji, Srijemu? Ili je to nešto drugo u pitanju? U Slavonskom Brodu postoji tek da kažem osnovano privremeno veleučilište s tri privremena studija, sa privremenim dekanom, sa privremenim upravnim vijećem koje ide u dobrom smjeru, moram reći ide u dobrom smjeru, s tim da se nastava odvija na pet lokacija u Gradu Slavonskom Brodu, što je donekle da kažem kriva, ne kriva nego i odgovorna lokalna i regionalna samouprava zajedno. Dakle, i grad i Županija brodsko-posavska koji također moraju imati udjela u tome da se osigura i komfor i uvjeti za odvijanje nastave studenata koji studiraju na Veleučilištu u Slavonskom Brodu kao i na Strojarskom fakultetu Sveučilišta iz Osijeka koji je također u Slavonskom Brodu. Svjedoci smo i afere "Indeks", dakle kupovine diploma i ispita na mnogim visokim učilištima u Republici Hrvatskoj tako da neki su zahvaćeni tom da kažem istragom u svezi toga, neki nisu. Zbog toga, netko je spomenuo ovdje, čini mi se gospodin Dorić da smatra da treba biti nulta tolerancija, dakle zlouporabe kriminala i korupcije na sveučilištima jer je to zaista, kako je rekao jedanput Stjepan Radić, hrvatske škole i fakulteti ne smiju biti samo obrazovne ustanove, nego prije svega odgojne ustanove. Prema tome, plediram da se i ova stavka ili o smanjenju kriminala i korupcije upravo ovako definira kako je gospodin Dorić i rekao, dakle nulta tolerancija i korupcije. U Hrvatskoj postoji, kažu samo 7% visoko obrazovanih i nekako ta brojka, famozna brojka od 7%, inače brojka 7 je čudna brojka, nekako ne miče kod nas, bez obzira na sve mjere koje mi poduzimali, na sve prijedloge zakonske itd. Europska nekakva norma, ne norma nego nekakav prosjek je oko 20% visoko obrazovanih u državama Europske unije, Europske zajednice. E sada, pitam se s obzirom da naša sveučilišta rade i naša veleučilišta rade, a brojka stoji stalno na nekih 7% Kuda to nestaju naši visoko obrazovani? Jesu li oni redovi koji su bili pred nekim veleposlanstvima za odlazak u prekomorske zemlje ili neke druge zemlje, jesu li razno razni emisari koji emisare po našim informatičkim da kažem obrazovnim ustanovama visokim, koji traže našu pamet ipak odvukli dio našeg visokog kadra pogotovo u nekim zanimanjima u inozemstvo? I tako mi stalno stojimo na nekih 7%. A jasno da je visoko obrazovanje kako smo svi istakli ovdje usko vezano uz napredak gospodarstva. I cjelokupnu kvalitetu života u Republici Hrvatskoj. I sada u vrijeme ove recesije, gospodarske krize zapravo mi dolazimo u jedan raskorak o tome kako povećati broj visoko obrazovnih, kako opet omogućiti, dakle mjesto na kojemu se oni obrazuju, dakle osnivanje eventualno novih veleučilišta, sveučilišta. To svi traže, svaka … [[Govornik se ne razumije.]] traži barem veleučilište a opet novaca za to nema a potrebe za visoko obrazovanima su jasno izražene kod svih nas ovdje i u našoj državi. Dakle, postoji jedan raskorak, jedna kontradikcija u ekonomskoj, gospodarskoj neimaštini i broju visoko obrazovanih a koje bi trebalo povećati. Dakle, trebalo bi povećati broj učilišta ili broj upisanih na sveučilišta i veleučilišta. Ja osobno imam povjerenja u gospodina ministra da će uvažiti sve ove činjenice i u drugom čitanju jasno iako nije na redu mreža veleučilišta i sveučilišta u ovome prijedlogu zakona ali na to treba misliti pogotovo ovo ili poglavito na ovo što sam rekao da zaista postoji to je činjenica, neki sam gledao i na televiziji da Pula namjerava povećati broj studenata sa 3 tisuće na 5 tisuća. To je dekan pulskog fakulteta bio u "Dobro jutro Hrvatska" da ne reklamiram emisije, ali zaista moram istaći to da na ovom kontinentu, ja ću reći imenom jasno Slavoniji, Srijemu i Baranji, dakle istočno od Zagreba postoji samo jedno sveučilište i to je osječko. S obzirom na zemljopisni položaj Grada Slavonskog Broda, s obzirom na koridor A3, s obzirom da je Grad Slavonski Brod pogranični grad, vrata Bosne i na slabo razvijeno područje preko rijeke Save plediram na to da se razmišlja gospodine ministre da se u doglednoj dakle ili izglednoj budućnosti razmišlja i o sveučilištu u Slavonskom Brodu. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvažena zastupnica Suzana Bilić-Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega je iznio više netočnih navoda. Ispravit ću dva. Prvo je kad je govorio o promjeni obrazovne strukture saborskih zastupnika pa onda se i referirao na Grad Slavonski Brod. Kolega, netočno je jer vi sami demantirate i protiv ste cjeloživotnog obrazovanja. Ako imate nešto protiv da se ljudi obrazuju i dodatno povećavaju stupanj obrazovanja onda recite, a vrlo su neukusne bile ove aluzije koje ste iznijeli ovdje u ovome Visokome domu. I druga stvar, kad se govori gospodine ministre o lošem položaja veleučilišta u Slavonskome Brodu koje stvarno ima privremenu dopusnicu kolega bi, ispravljam da je odgovornost za sudbinu veleučilišta u Slavonskome Brodu imaju Grad Slavonski Brod i Brodsko-posavska županija. Točno je da lokalna zajednica mora i ima odgovornost za budućnost toga veleučilišta ali da je kolega korektan i iskren do kraja onda bi rekao ono što se u Gradu Slavonskome Brodu zna za sudbinu veleučilišta u Slavonskome Brodu najveću odgovornost nosi Grad Slavonski Brod koji nikako ne može dati lokaciju za prostor veleučilišta. Hvala.
Zahvaljujem. I sada imamo u ime predlagatelja uvaženi Dragan Primorac ministar znanosti, obrazovanja i športa. Izvolite.
Hvala vam lijepo. E sad vidite koliko je bolje da ja mogu nastupati kao znanstvenik i sveučilišni profesor nego kao ministar i upravo ću sada tako nastupiti, ali kao što ste vi rekli zbog istine jer stvarno imam osjećaj da uz svo dužno poštovanje barem bi trebalo neke elementarne stvari kao znanstvenik poznavati. I ja ću sada dati nekoliko činjenice za koje mislim da su iznimno važne da neke nedoumice riješim. Prvo, apsolutno je u pravu gospodin profesor doktor Andrija Hebrang jer to je podatak najznačajnije baze podataka o znanosti, "web of science" koja je pokazala da je broj publikacija od 2006. do 2009. godine porastao za 30%. To je drastično povećanje za sve one koji su u sustavu znanosti gotovo nevjerojatno za jednu malu Hrvatsku državu. Tu govorimo o časopisima koji su citirani u svim mogućim indeksima, tu govorimo o bazi podataka koja je standardizirana, koja vrijedi za jednog hrvatskog znanstvenika ali i jednog znanstvenika koji dolazi iz Sjedinjenih Američkih Država. Dakle, to je podatak apsolutno korektan, točan. S druge strane, kolega uvaženi profesor doktor scienciarum Dorić koga ja cijenim zna da kad bi na primjer a i on je bio educiran djelom vani govorio javno o tome da mu neki znanstveni projekt nije prošao, da je to bilo meta kritike, cijele akademske zajednice, to je pitanje potpuno neovisnih recenzija. To nije pitanje javnih rasprava. Jer što bi to značilo? Da bi svatko onaj tko dobije projekt trebao se javno buniti i pritiskom javnosti to činiti. To je apsolutno neprihvatljivo znanstvenoj akademskoj zajednici. On je bio u pravu kad je rekao da je Hrvatska pokrenula, i točno ova Vlada je imala snage pokrenuti nešto iznimno bolno i nije bilo jednostavno ni meni a to je međunarodna recenzija. I mi smo to napravili. Svaki projekt je najmanje išao na jednu međunarodnu recenziju. I nije bilo jednostavno pravdati oko 15% manju prolaznost tih projekata. Ali uistinu bih ja molio zajedničku potporu za ono što je Hrvatski sabor, vi koji ovdje sjedite ste dali ogromnu potporu, pa to je nakon 60 godina prvi put da sukladno, ja neću ovdje isticati Europsku uniju jer u mnogim segmentima meni je uzor i unutar Europske unije ali je moje pravo govoriti i ono što je dobro i u Kanadi, Indiji, Americi tako da se neću vezati samo za nju. A to je, budite ponosni, ide vam novi Zakon o Nacionalnoj nakladi za znanost, visoko obrazovanje i tehnologijski razvitak. Dragi prijatelji, ovo je prvi put u povijesti Republike Hrvatske da je jedan tim, ja ću to reći hrvatska Vlada ali i Hrvatski sabor imali snage donijeti dokument koji se nitko nije usudio zadnjih 60 godina a da potpuno znanstveni projekti izvan ministarstva na potpuno neovisno o politici tijelo a to je Nacionalna zaklada. To je ova ekipa prvi put imala hrabrosti i taj je zakon u postupku. Znate šta to znači? To znači da će možda pitanje prolaznosti znanstvenih projekata biti drastično sniženo. Ja nemam problem, ja sam blizu tisuću znanstvenih citata a vi znate koji ste u znanosti šta to znači. Ali će mnogi imati problem i onda ću tražiti vašu potporu tim mjerama koju Hrvatsku čine tako prepoznatljivom. 60 godina se čekalo da se Hrvatskoj dogodi ono što je jedna Njemačka napravila kroz DFJ ili Amerika kroz "Nacional science fondacion" i to upravo ovih dana je na razmatranju od strane vlasti. I zato molim hrabrosti i to istaknuti. Dakle sva pitanja u vezi znanstveni projekata koja su 60 godina bila otvorena su sada riješena donošenjem tog zakona. Isto tako dozvolite mi reći govorili smo o kapacitiranosti i snazi hrvatskih znanstvenika. I to zbog istine moram reći. Mi smo uplatili 3,3 milijuna eura u 6. okvirnom programu i Hrvatska akademska zajednica povukla 16 u nekoliko godina što je stavila, ha čitajte tisak, izvješća Bruxellesa da smo među vodećim državama u tranziciji. Ono što nas je iznenadilo iznimno ugodno. I to ne želim dati nikako priznanje ne samo ne želim isticati ovu Vladu koja uistinu i premijer su dali toliku mogućnost da se neke stvari dogode koje su politički vrlo skliske. Želim svima cijeloj akademskoj zajednici, a znate što je to, da je u 7. okvirnom programu u samoj prvoj godini, hrvatski znanstvenici povukli rekordnih 16 milijuna kuna. i ovdje nazočan doktor Fuks, vam može posvjedočiti danas već 18 što apsolutni rekord od svih država u regiji. To su napravili hrvatski znanstvenici, pa o čemu mi razgovaramo danas ovdje. On je bio sam kada je javna pohvala Republici Hrvatskoj išla. Meni ne trebaju javne pohvale iz Bruxellesa zbog onog što znamo da je istina. To je snaga Hrvatske akademske zajednice, ali je dobro istaknuti. Ali smo imali još snage napraviti još jedan iskorak mimo Europske unije, pa se onda dogodilo da se u tri godine potpisali znanstveni projekti NIH "National institution of health" koji je to samo napravio. To je najsnažnija američka zdravstveno znanstvena institucija sa proračunom od 39 milijardi eura, čijeg predsjednika imenuje predsjednik Sjedinjenih Američkih Država. Oni su napravili taj ugovor sa Izraelom, Njemačkom i Hrvatskom. Milijun dolara. To je povjerenje u Hrvatsku akademsku zajednicu. O Izraelu sve slušate. Izrael je to napravio s 4 države, između njih je i Hrvatska. Ovih dana se sprema Japan. I ovo što je profesor Ćosić rekao Indiju. E sada, želim zbog javnosti još jednu neizmjernu važnu činjenicu reći. dakle, ova Vlada je imala snage pored financiranja znanstvenih projekata koji kao takvi idu i koji su porasli riječima profesora, doktora … [[Govornik se ne razumije.]] mog državnog tajnika 64% u prošle 4 godine, napraviti iskorak da kroz Hrvatski institut za tehnologiju daleko prije nego što je osnovan Europski institut za tehnologiju osigurati nova financiranja koja u ovom trenutku 2004. devete nose 225 milijuna kuna. Razgovarali smo o gospodarstvu, kolega Flego nije ovdje, ali pozna Bikro, da je Bikro dignut iz mrtvih i da Bikro kao Bussiness Inovation Center koji spaja gospodarstvo i znanost je do sada više od 90 milijuna kuna uložio i prve tvrtke koje su nastali znanost, gospodarstvo funkcioniraju u Republici Hrvatskoj. I opet moram istaknuti još jedan podatak. Ova kvaliteta se ne bi dogodila, niti bi bilo šanse da prođe ovaj zakon, da ne postoje neki drugi ključni aspekti. Dakle, vrlo je jednostavno govoriti o znanosti i obrazovanju pred izbornim kampanjama, ali ja bih želio vidjeti tko je ostvario prvi dan nakon izbora ovakve stvari. Opet ističem ulogu i Vlade i Sabora. 6 tisuća i 200 novih radnih mjesta otvoreno u sustavu vertikale obrazovanja i znanosti. 350 tisuća metara kvadratnog prostora je ova Vlada izgradila u zadnjih 5 godina prostora na sveučilištu da bi mogli doći u ovu fazu danas. Zato ovaj zakon ima smisla. On prije 4 godine nije imao smisla, ni prije 5 godina. I dozvolite mi reći jedan podatak koji mene uvijek veseli. Konačno oko ključnih pitanja postoji konsenzus politike. Nikome više ne pada napamet dvojiti da je potrebno obvezno srednje školsko obrazovanje do prve kvalifikacije. Sada je anketa preko 93%. Ali moram vam reći par podataka oko državne mature da čisto bude jasno. Ova brošurica … /Govornik okrenut od mikrofona./ … snagu od one što ona sama je. ovdje su odluke Hrvatskih visokih učilišta, hrvatskih sveučilišta, odluke Senata. To su najviša tijela. Dakle, ovdje ne govorimo o akademskim raspravama, što netko misli. Ja ovdje poštivam odluku dekana i rektora. I doti jedno od njih je pristalo i prihvatilo državnu maturu kao kriterij upisa, naravno uz potrebna testiranja ako je to pitanje stomatologije, morate imati neke manualne ili neke druge vještine. Dakle to više nije pitanje akademskih rasprava, to je bilo pitanje tijekom 5 godina. Pitanje vanjskih vrednovanja opet koji se prvi puta dogodilo prije nekoliko godina zahvaljujući nacionalnom centru i svima nama, jer da nije zakon izglasan Hrvatskog sabora, nema te vlade koja to može provoditi jer je protuzakonito. Tu postoje dvije ključne stvari, a to su nacionalni ispiti koji rade permanentno vrednovanje vanjskog obrazovanja u školama i to su one rang liste koje su izašle i državna matura koja nakon svojih rezultata u konačnici doprinosi formiranju rang lista objektivnih gdje sve isključivo ovisi o uspjehu i znanju djeteta do tada i rezultatu državne mature. I zato je ovaj prijemni ispit. Dakle situacija je vrlo jasna. Hrvatska ne čini nikakve eksperimente, Hrvatska vrlo jasno slijedi iskustva drugih, poštivajući svoju vlastitu tradiciju. Niti jedan od ovih projekata nije projekt koji je u bilo kojem segmentu, ja bih rekao toliko inovativan da je riskantan, ali bez obzira na sve dogovorili smo da 2009. godine idemo eksperimentalnom državnom maturom kako bi imali vremena popraviti sve za sljedeću godinu i kako bi 32 tisuće srednjoškolaca sa mirom ušli u ovaj projekt koji ja opravdano ovdje mogu nazvati proveli smo ih dosta i Bolonju i HNOS i Kurikulum najveći projekt u povijesti hrvatskog obrazovanog sustava. Više od 450 radnih sastanaka mimo akademske zajednice, sa njima su se približili oko 900 sastanaka, radnih sastanaka i radnih konsenzusa. I to je jedina istina koju treba izgovoriti na tom mjestu. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Imam jednu obavijest, a to je da je u 10,53 završilo vrijeme za pojedinačne prijave za pojedinačnu raspravu. A sada imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Štovani gospodin ministar je rekao da će on govoriti kao znanstvenik. Vas je poslala ovdje Vlada i vi govorite u ime Vlade, što ne znači da ne možete govoriti i znanstveno, dapače i to je i poželjno. Međutim, upravo je to da on ne može govoriti kao znanstvenik, nego govori kao predstavnik Vlade. A to ne znači da vi nećete govoriti i znanstveno. A u tome jeste i problem, da se vi gospodine ministre morate odlučiti, s obzirom da je posao ministra, pogotovo koji poslovi stoje pred vama, toliko zahtjevan, toliko iscrpljujući, zauzima posao svakog ministra puno radno vrijeme i više od toga, jednako tako kao i znanstvenika. I vi ćete se morati odlučiti hoćete li biti znanstvenik ili ministar.
Zahvaljujem. I sada prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine ministre sa suradnicima, cijenjeni kolegice i kolege. Pa najprije bih izrazio zadovoljstvo što ovaj iznimno važan zakon ide u dva čitanja, jer sam siguran da će biti nakon dva čitanja znatno kvalitetniji i s obzirom na koliko je bitan čimbenik u razvoju boljeg društva. U ovoj raspravi ne bih govorio previše o tehničkim elementima ovoga zakona nego bih više koncentrirao se na ulogu obrazovanja u društvu i potrebu donošenja ovoga zakona zbog kvalitetnijeg visokog obrazovanja i doprinosa znanosti društva. Nesporno je da je obrazovanje i znanost i preduvjet i pretpostavka boljeg društva i ono je i preduvjet i pretpostavka razvijenijih društvenih odnosa ali i ljepše i izvjesnije budućnosti. Karakteristika svakog totalitarnog režima jest da moć znanja bude u rukama manjine, dok je u naravi demokracije težnja da obrazovanje bude dostupno svima. Stoga i ne čudi porazan i otužan podatak da je početkom '90-tih nakon osamostaljenja Republike Hrvatske u Hrvatskoj bilo samo 5.7% visoko obrazovanog stanovništva. U međuvremenu odnosno do danas Hrvatska je u području znanosti i visokog obrazovanja učinila jedan respektabilan iskorak kako u pogledu broja studenata tako i u pogledu objavljenih znanstvenih radova ali i ostvarenih znanstvenih postignuća čak i u međunarodnom okružju. Hrvatska je proteklih godina iz državnog proračuna u znanost i visoko obrazovanje izdvajala ogromna novčana sredstva čak u milijardama kuna, ali za tim novcima ne treba žaliti jer ta financijska sredstva su uložena u dugoročno najisplativiju investiciju. Istinsko znanje je neprocjenjivo, ono je dragocjeno jer vodi prema obuhvatnijim i smislenijim objašnjenjima od onih koje trenutno imamo, odnosno posjedujemo. Obrazovanje se ponajprije odnosi na uvođenje, u ono što je vrijedno, pod uvjetom da se određeni sadržaj ući i na moralno prihvatljiv način. Naravno da to podrazumijeva da obrazovanje mora uključiti i normativne aspekte koji mu to daju i tu svrhu, ali obrazovanje mora osigurati da će sve strane koje participiraju u obrazovanju očuvati svoju moralnu autonomnost. Pozdravljam ovaj prijedlog zakona o osiguranju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju jer je on neophodan našem društvu. Kolega Dorić je govorio o nultoj stopi tolerancije na korupciju, znanost i visokom obrazovanju i uvjeren sam da će i ovaj zakon pridonijeti da se nikada više ne ponovi znanstvena sramota, nazvana kodnim imenom indeks ali i da će spriječiti blagu nazanku komercijalizacije visokog obrazovanja. U to vjerujem bez obzira na spoznaju gdje god je čovjek prisutan, da su tu prisutne i ljudske slabosti. Vjerujem da će uvođenje državne mature, uvođenje standarda i kriterija u znanost i visoko obrazovanje, stavljanje agencije za znanost i visoko obrazovanje na ključno mjesto i vrlo važno mjesto u sustavu visokog obrazovanja, postaviti i obrazovanje na pravo mjesto na pravo mjesto te da će visoko obrazovanje pridonijeti rastu integriteta i formiranju neovisnosti duha. Jedino se rastom integriteta i formiranje neovisnosti duga razvija racionalnost koja je nužna u ovom društvu i izbjegava pristranost a samim time i represivni društveni utjecaj. Ovim zakonom postavljeni su ciljevi obrazovanja kojima će se podržavati takav pristup u obrazovanju i koji će se suprotstavljati i eventualnim pokušajima indoktinatora da kontroliraju sustave stvaranja, znanja, jer sustavi stvaranja znanja trebaju služiti interesima javnosti i općeg dobra a ne osobnim ili interesima skupina. Problematika obrazovanja je jedna od najkompleksnijih kategorija društvenog života. I ona je poveza sa znanjem što ga kreiramo kako bismo … [[Govornik se ne razumije.]] svijetu u kojem živimo. Ispravno obrazovanje naizravnije utječe na izgradnju boljeg društva jer je odavno potvrđeno da čovjek sa ispravnim obrazovanjem u pravilu postaje i dobar čovjek. Ne zaboravimo da samo dobri ljudi mogu izgraditi i bolje društvo. A poznato je da u tranzicijskim zemljama kao što je i Hrvatska politički i ekonomski sustavi mogu utjecati na to da pojedinci teže razlikuju prave vrijednosti od instrumentaliziranih vrijednosti i da se javno formiraju popularna a ne racionalna mišljenja. Uvjeren sam da će ovaj zakon pridonijeti da sustav visokog obrazovanja i jasni ciljevi koji su njime postavljeni, obrazovati ljude na način da će obrazovanje dovoditi do čovjeka koji cijeni znanost, ali i do čovjeka koji cijeni pravednost, istinoljubljivost i autonomnost duha. Čak je i Platon već davno kazao da je svako učenje, da svako učenje nije obrazovanje, već da je, obrazovanjem je nazvao samo ekskluzivnu usmjerenost prema stjecanju vrline. U dosadašnjim raspravama moglo se čuti i nekoliko kritičkih rečenica o Agenciji za znanost i visoko obrazovanje. Napomenuo bih da je Agencija za znanost i visoko obrazovanje pridonijela uvelike napretku obrazovanja u hrvatskom društvu i da danas u dobi od 24 do 65 godina ima 18.5% ima završeni stručni ili sveučilišni studij. Svakako da je to me uveliko pridonijela i agencija za znanost i visoko obrazovanje. Zahvaljujući i ljudima koji i rade u agenciji, ali ponajprije zahvaljujući sjajnoj znanstvenici i ravnateljici profesorici, doktorici Jasmini … [[Govornik se ne razumije.]] Stoga ovaj zakon podržavam i vjerujem da će pridonijeti kvaliteti obrazovanja, visokog obrazovanja i znanosti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Kada govorimo o radu jedne ovako važne institucije, ovako važnog područja društva nužno je reći da motive koji su doprinijeli da se i ova agencija formira i ovaj zakon predloži moramo svi podržati. Ja ću se nadovezati na raspravu i kolege Dorića koji je govorio o nužnosti interakcije gospodarstva, politike i znanosti. I mislim da tu proizlazi i najveći problem, danas u Hrvatskoj zbog čega imamo i dosta institucija koje obrazuju naše sugrađane za neka zvanja, za neke djelatnosti koje više uopće i nisu potrebna u Hrvatskoj. Problem leži u tome šta ne postoji jedna vizija, gospodarska strategija gdje će Hrvatska biti za 10 godina i šta i čime ćemo se mi baviti u Hrvatskoj, koja je to strateška grana koja će biti primarna, koja će biti najnužnija, odnosno za koju će biti najnužnije obrazovati određene ljude. I naravno da u toj situaciji ne možete niti imati dobru interakciju između gospodarstva i znanosti, odnosno ne raspoznaju se dovoljno dobro potrebe gospodarstva i onoga što treba. Najčešće to onda definira tržište pa ide se periodično u određene programe koji su potrebniji u nekom kraćem razdoblju, ali ako odu trendovi u drugom smjeru, onda više nemate potrebe za tim kadrovima i dosta je cijeli sustav nefleksibilan. Ono što bih rekao konkretno vezano za zakon, ne slažem se tu sa stavom ministra da ovakva agencija nije bila ni potrebna ranije zbog toga što nismo imali niti uvjete. On je rekao sada, nekoliko stotina tisuća kvadrata koji su izgrađeni u proteklim godinama, ja mislim da baš zato i trebaju takve agencije da vide. Nije pitanje samo studijskih programa, nego i uvjeta gdje se održavaju ti studijski programi i ja ću se sjetiti '90.-tih godina kada sam ja studirao na zagrebačkom sveučilištu. Na mom fakulteti su uvjeti bili vrlo loši. Ja ne vjerujem da bi oni zadovoljili uvjete koje će agencija u narednom razdoblju postaviti pred to sveučilište. Zato mislim da je ovakav zakon bio donesen, da je agencija postojala i ranije, vjerojatno bi se i uvjeti za provođenje studijskih programa popravili brže nego što je to sada slučaj. Što se tiče same agencije i njezine definicije u zakonu, ona bi trebala i ima intenciju da se postavi kao jedno neovisno tijelo. Ja mislim da bi rješenje u zakonu koje definira neovisnost agencije bilo bolje kako smo formirali većinu agencija na prijedlog parlamenta. Ne kažem naravno da i stručna tijela moraju imati svoje članove, ali mislim da bi predsjednika i dva člana ne bi trebala imenovati Vlada, nego bi trebao imenovati Parlament kako bi to tijelo dobilo veću neovisnost odnosno jedan veći legitimitet kao što su to kažem dobile i druge agencije. Neke stvari koje su mi konkretno u zakonu i zato se slažem da je dobro da se ide u dva čitanja, možda se još i stignu ispraviti. Radi se, evo konkretno imam dosta kolega koji su studirali vani i koji imaju problema prilikom akreditacije svojih diploma koje su stekli na stranim sveučilištima. Ja ne kažem da agencija bi trebala akreditirati sve programe koje su određeni naši sugrađani i naše sugrađanke završili na međunarodnim sveučilištima, ali u slučaju da se akreditira jedna diploma, ima dosta slučajeva gdje se ide na isto sveučilište, završi taj isti program, a onda imate opet pojedinačno ocjenjivanje te vaše diplome. Možda bi se trebalo predvidjeti u zakonu da se ide na akreditacije po sveučilištima i po programima, a ne po pojedinačnoj diplomi kako bi se izbjeglo to da ljudi dosta dugo čekaju za jednu te istu diplomu, akreditaciju od strane u ovom slučaju agencije. Ono šta bih htio napomenuti, da nije dobro kada nemamo jedan dobro razrađen sustav da nam pojedini interesi, najčešće ekonomski, kreiraju broj visokih učilišta odnosno studijskih programa. To se vidjelo na slučaj Hrvatske gdje je u protekle tri, četiri, godine osnovano preko 24 nova učilišta, znači imamo hiperinflaciju novih učilišta, imamo jako puno instituta koji su osnovani. Kad gledamo komparirano sa nekim zemljama u Europi ispada da u Hrvatskoj ima puno više instituta nego recimo u jednoj Švicarskoj. S druge strane to je motiviralo, netko je o tome već prije govorio, da profesori i predavači najčešće i nekritički zbog količinskog broja predavanja predaju na dva, tri veleučilišta, a onda se tu gubi kvaliteta. Ne vidim smisao da nam tržište, naravno da ono ima potrebe za određenim kadrovima, ali najčešće i to ne ono tržište koje je potrebno, koje definira koliko treba određenoj djelatnosti, nego jednostavno postoji potreba da se u Hrvatskoj pa i iz gospodarstva se ulaže u edukaciju svojih zaposlenika, postoji određena suma novca koja se troši na edukaciju i onda to definira razvoj određenih studija kako bi se to zadovoljilo, a ne da li je to zbilja svrha onoga šta nam u biti uopće treba. Neke stvari koje sam u zakonu zamijetio i pitanje je fleksibilnosti. Dosta teško je dobiti ovu inicijalnu akreditaciju i imam osjećaj po ovome svemu šta se ovdje navodi da će to biti postupci koji će trajati godinu i više dana, jer dok se to sve skupa sakupi. Mislim da bi tu trebalo možda staviti malo više fleksibilnosti, jer se neki uvjeti, neki studijski programi mogu pojaviti potreba za njima i u nekom kraćem roku. Što se tiče same nomotehnike, u dva, tri članka sam primjetio i možda bi to bio prijedlog da se definiraju. Evo članak 19. stavak 11. govori da preporuka ide, znači agencija donosi akreditacijsku preporuku u roku 60 dana od zaprimanja i ona akreditacijskom preporukom preporuča ministru. E sada niti u ovim početnim stavkama koje objašnjava pojmove koji su objašnjeni u zakonu, niti u ovom zakonu ne govori kojem ministru pa ispada da možemo predložiti ministru financija Šukeru, a ne ministru znanosti. Vjerojatno se, pretpostavljam da se ovdje mislilo na ministra znanosti. Pojavljuje se još par puta u zakonu takav izričaj, znači ja bih evo čisto nomotehnički predložio predlagatelju da onda u ovim početnim odredbama koje definira pojmove kaže o kojem se ministru radi. Druga stvar koja mi nije baš najjasnija, zbog čega, jasno je da i cijeli ovaj postupak državne mature koji ide zbog čega je potrebno ovim zakonom definirati i taj postupak, s obzirom da stjecanje državne mature ničim ne uvjetuje kvalitetu u znanosti i visokom obrazovanju. To može biti jedan rang koji će naše učenike u srednjoj školi zadovoljiti i transparentnost i ovo sve što je ministar govorio ja to podržavam, ali mi nije jasno zbog čega to je konkretno u nadležnosti agencije, s obzirom da to nema konkretno veze sa visokim obrazovanjem i znanosti. Znači to je postupak samo jednog selekcioniranja koje će moći onda na kraju krajeva upisati naše fakultete. Na kraju kažem evo, nadam se da će do drugog čitanja ti nedostaci biti ispravljeni. Ima ih i nomotehničkih i ovih suštinskih. Podržavam donošenje zakona koji će definirati uspostavljanje jednog sustavnog odnosa u osiguravanju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju. Inzistirao bih da se osim studijskih programa odnosno kvalitete u studijskim programima, inzistira i na kvaliteti u njihovom izvođenju jer smo zbilja svjedoci na mnogim našim sveučilištima i fakultetima ti uvjeti nisu onakvi kakvi bi trebali biti i sa druge strane mislim da bi se zakonom trebalo više obratiti pažnju na taj segment. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavniče ministarstva, kolegice i kolege. Puno je ugodnije bilo nekako kad je počela ova točka kad je tu bio ministar i svi njegovi državni tajnici govoriti vjerojatno, a njegov zbilja nadahnuti govor koji je imao međutim bilo bi dobro da ima toliko vremena i da sasluša neke druge stvari koje ćemo i mi ostali reći jer ja ću se u svojoj raspravi normalno osvrnuti i na njega osobno i vezano za ovakav jedan važan zakon koji je i on sam rekao da je bilo bi dobro da ga se prati do kraja da se ipak isplanira takvo vrijeme. Ali što je, je. Ja ću nešto reći vezano za ovaj prijedlog zakona o osiguranju kvaliteti znanosti i visokom obrazovanju da taj zakon je za studente koji se školuju jedno od bitnih pitanja. Kao što je i vidljivo on u dosadašnjim zakonskim odredbama nije bio dosta valorizirana ova kvaliteta i upravo zbog toga sigurno očekujemo da ćemo sa ovim zakonom imati i kvalitetniju nastavu. Upravo uvođenje Bolonjskog procesa sa velikom pompom je i najavio danas aktualni ministar prof. Primorac. Uzrečica da je hrvatsko visoko obrazovanje ušlo u sustav Europske unije prije nego je Hrvatska i službeno primljena u EU u ovom prijedlogu zakona kad čitamo u ocjeni stanja priznaje se da to ipak nije u potpunosti točno. Znači, nismo mi još ušli u Europu sa našim školovanjem, odnosno visokim obrazovanjem. Zašto? Pa zato što smo u preslikavanju organizacije 3 + 2 godine, prvostupnik + magistar zaboravili da mijenjamo i ono najvažnije, a to je uvođenje nove kvalitete, novog sustava obrazovanja. To nas je dovelo do toga da smo promijenili sustav studiranja, uveli nove studije, a ostali na programima i ljudima koji su ih provodili i u prošlom stoljeću. Često je prisutno da zbog nove organizacije predavači obilaze sveučilišta i veleučilišta, predaju gradivo koje nije u trendu zahtjeva europskih studija. Ministar je iznio koliki je napredak u objavljivanju radova u časopisima koji se referiraju u najvišim razinama KARENT i druge, ali postavljam pitanje da li ima neka analiza koliko je udžbenika napisano za studente i koliko profesora koji drže predmet za koji nisu ni slova napisali kako se student poslije predavanja može služiti s kojim njihovim knjigama ili je to samo navođena literatura kojom se može koristiti. Rezultat mislim toga je i nedovoljna stručnost naših završenih studenata koji u krajnosti nisu dobit za naše društvo, nego često puta su samo broj kojim želimo postići bolji status u statistikama koje od nas traži Europa u otvaranju pregovora. Ovdje je bilo govora da je 40000 studenata više itd. Međutim, kakva je kvaliteta tih studenata koji završavaju. Zašto se to i dešava? Pa upravo taj posao često puta obavljaju tzv. putujući ili čak leteći profesori koji često puta zbog povećanog broja kolegija po Bolonjskom procesu imaju čak i dvocifreni broj predmeta koji predaju. Oni rade na sveučilištima i veleučilištima koji često puta broje na prste dvije ruke, putuju s kopna na more i obratno bez upita što je sa studentima koje podučavaju. A upravo Bolonjski proces nudi drugačiji oblik rada, te smo mogli vidjeti kako se, koji su bili vani normalno na drugim studijima, kako se radi sa studentima na sveučilištima Europe ili Amerike. Zašto je to putovanje profesora danas postalo toliko aktualno? Pa to proizlazi opet iz sljedećeg zato što je postupak izdavanja dopusnica doveo da otvaramo veleučilišta i studije ne prema stvarnim potrebama u tom području, u gradu prema zahtjevima gospodarstva već često puta prema političkim potrebama. Župan ili gradonačelnik koji ne otvori barem jednu visoko obrazovnu ustanovu nije u potpunosti ostvario svoj program rada u mandatu. To je često puta prisutno. Danas se otvaranje veleučilišta koristi čak i u političke obračune. Ja ću vam dati jedan primjer kada je u borbi za preuzimanje vlasti u gradu Đakovu smijenjen gradonačelnik Vinković nakon pretrčavanja tadašnjeg koalicijskoga partnera HSS-a u drugi tabor prigovoreno mu je kao ne radi to što nije uspio da se u Đakovu otvori veleučilište. Eto to je bila jedna od njegovih loših strana da on nije napravio i zbog toga su otišli od njega. Sva otvaranja visoko obrazovnih ustanova u zadnjim godinama dešavale su se po važećem Zakonu o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju. Člankom 51. toga zakona za koji se kaže da nije dovoljno mogao kontrolirati porast mreže visokih učilišta i studijskih programa omogućeno je u zadnje tri godine, to piše u materijalu, otvaranje 24 visokih učilišta i započelo se sa izvođenjem više od 250 novih studijskih programa. Sve to već je prepoznao ovaj Sabor u raspravi kad smo raspravljali o Izvješću o radu Nacionalnog vijeća za visoko obrazovanje. Zato ja mislim i krajnje vrijeme da se krene u izmjenu zakona, tj. donošenje ovoga koji imamo pred sobom na raspravi, nužnost reorganizacije mreže visokih učilišta i javnih, znanstvenih institucija u Republici Hrvatskoj Hrvatski sabor treba što prije utvrditi. Mislim da bez mreže koju trebamo imati da će se opet dešavati bez obzira na ove promjene koje su sada, koje se u ovome zakonu donose od agencije i svega ostalog što treba raditi da će opet biti tih pritisaka. Zato mislim da do sljedećeg čitanja treba kritički sagledati predložena rješenja, načine osiguravanja kvalitete u visokom obrazovanju uz potrebu da se Nacionalno vijeće za znanost i Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje ne izuzmu iz donošenja pojedinačnih odluka o vrednovanju pri donošenju odluka o novim veleučilišta i studijima. Mislim da je to i u ovome materijalu koji je odbor dao da to stoji i to bi svakako trebalo o tome vidjeti što se može učiniti do drugoga čitanja vezano za to. To ne smije biti samo odluka Agencije za znanost i visoko obrazovanje jer oni će imati i dalje pritiske, oni će imati i dalje pritiske, oni će imati i dalje političke neke mentore koji će željeti opet da se nešto napravi što ne bi trebalo ići. A mislim da je potrebno da nad ovom politikom i nad ovom agencijom koja će imati i dalje veliki pritisak da postoji i neki nadzor. Mislim da bi ta nacionalna vijeća sigurno mogla biti kao takova. I na kraju, nadam se da će predloženi zakon pojačati kriterije otvaranja novih visokih obrazovnih ustanova, ali postavlja se pitanje što je sa do sada otvorenim? Da bi oni zadovoljili kvalitetom, potrebno je provođenje vrednovanja svakih 5 godina kao što se ovdje navodi, a ne kao što je do sada bilo kada taj rok nije bio decidirano određen. I oni koji nemaju uvjeta mislim da bez obzira na ovo ili ono, trebalo bi ih zatvarati, odnosno te studente premjestiti tamo da uče gdje mogu to i dobiti bolje uvjete. Posebno mislim da se u tim vrednovanjima treba odnositi na one koji nisu stvorili prostorne uvjete, laboratorije, ne znam vježbališta, pokusne površine i tako dalje, a najoštrije treba kontrolirati kojim stručnim kadrom raspolažu tj. koliko je nastavnika u tim obrazovnim ustanovama u stalnom radnom odnosu, a koliko je letećih koji dođu, a još brže odu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Mario Habek. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavniče Vlade, kolegice i kolege. Pred nama je Zakon o osiguravanje kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju. Sam predlagač, Ministarstvo obrazovanja na čelu s ministrom primorcem priznaje da se u Hrvatskoj već godinama događa loša praksa, sukladno nedorečenom zakonu i da se u skladu s tim lošim zakonom izvodi obrazovni program na određenim učilištima. Međutim, ja kao laik moram prosuditi da posipanje pepelom ministra i njegovo priznanje da je loše radio nama apsolutno ne znači ništa. U zadnje tri godine ministar Primorac izdao je dopusnicu za čak 24 nova visoka učilišta s više od 250 odobrenih obrazovnih sadržaja za koje sada u obrazloženju tvrdi da im se u određenim slučajevima preklapaju programi te da ta impozantna brojka negativno utječe na kvalitetu obrazovnog sustava u cjelini. Kad je ministar Primorac potpisivao dopusnicu za osnivanje pojedinog učilišta, često u neadekvatnim uvjetima i s nedovoljno kadrova, valjda je znao što čini. Ne samo da je namjerno urušio kvalitetu obrazovnog sustava u cjelini, nego je nanio i nepopravljivu štetu studentima koji su se upisali na takva učilišta i koji su stekli stručno znanje, kako sada čujemo dvojbene kvalitete. Da li će ministar preuzeti odgovornost, ne prema zakonu nego prema tim konkretnim ljudima koji u svijet zaposlenih ulaze hendikepirani znanjem koje su stekli zahvaljujući loše osmišljenom zakonu predlagača. Iz ovog se neminovno postavlja još jedno pitanje za ministra Primorca. Novim zakonom kako je predviđeno u prijedlogu u članku 22. uvodi se pojam periodičke reakreditacije svakih 5 godina, odnosno po procjeni samog ministra ili visokog učilišta. U stavku 5 stoji da ministar može uskratiti dopusnicu visokom učilištu te se u tom slučaju agencija obvezuje da će studentima koji ostanu bez mjesta studiranja osigurati nastavak studija. To je međutim nejasno i otvara mnoga pitanja. Primjerice, ukoliko ministar uskrati dopusnicu nekom od novo osnovanih visokih učilišta u malim mjestima diljem Hrvatske iz ekonomskog smjera, gdje se misli tu djecu upisati, na koji način? S druge pak strane, Ministarstvo znanosti je već dalo dopusnice za razne visoke škole, a sasvim je jasno da se norme i kvalitete u tim školama neće ispuniti na vrijeme. S jedne strane imati ćemo strogu primjenu zakona, a s druge strane ministar po političkoj volji osniva visoke škole za koje je već sada jasno da nemaju minimalne uvjete. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo štovani gospodine potpredsjedniče, štovani državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je zakon koji će sigurno značajno unaprijediti kvalitetu u znanosti i visokom obrazovanju u području koje je proteklih nekoliko godina napravilo veliki iskorak. Danas smo čuli ovdje, jasno i kritičkih mišljenja i ocjena, što je sasvim opravdano i što je i očekivano jer ovakav iskorak kakav je učinilo resorno ministarstvo u oblasti unaprjeđenja sustava znanosti, stimulacije znanstvenih projekata u visokoškolskom obrazovanju nije napravljen proteklih nekoliko desetljeća i logično je kad se napravi takav veliki iskorak da treba u njemu uvesti određene korekcije, što evo upravo sad čini i ovaj zakon. Što je učinjeno u ovih par godina? Ja ću samo reći nekoliko podataka. U oblasti znanosti napravljen je veliki iskorak u poticaju u načinu odabira znanstvenih projekata, u stimulaciji mladih znanstvenika, u povećanju izdvajanja za znanost. Što je posljedica toga, malo prije sam rekao. Posljedica toga je značajno povećanje znanstvenih radova hrvatskih znanstvenika u međunarodnim indeksnim publikacijama, što znači radova koji su podvrgnuti međunarodnoj recenziji i to je jedino priznanje koje možemo prihvatiti u znanstvenoj publikaciji. U jednoj od najvećih baza podatka, web science, u posljednje tri godine, broj znanstvenih radova hrvatskih autora porasao je sa, navodim točno, 2 424 rada na 3 289 radova godišnje, što je porast od 30%. U drugom jednom ideksu radova … [[Govornik se ne razumije.]] koji obuhvaća neka druga uža područja, taj broj je porasao za 328 radova u tri godine ili 20%. Mislim da ne treba druga ocjena svemu onome što je resorno ministarstvo napravilo u poticanju same znanosti, njezinog razvoja. Možda samo tome dodati još podatak da je broj projekata koji je između 2002. i 2006. prijavljen resornom ministarstvu porasao za 46% sa tisuću osamsto i nešto na dvije tisuće i sedamsto i nešto, da je broj recenzenata 5 638, od čega 30% ili 1/3 su recenzenti u inozemstvu. To nam dokazuje da postoji itekako izražena tendencija ministarstva da našu znanost dovede u okvire međunarodne znanosti uvođenjem inozemne recenzije što je značajno povećalo kvalitetu naših znanstvenih projekata i jedan od razloga povećanja ovih znanstvenih radova u međunarodnim indeksima o kojima sam govorio. I možda ne najvažnije ali jedno od najvažnijih novac izdvojen za znanstvene projekte u zadnje četiri godine je povećan za 52% što pokazuje i usmjerenje ove Vlade i ovog ministarstva u poznatu činjenicu da ono društvo koje potiče razvoj znanosti ne može imati loše posljedice u cjelokupnom društvu a ponajmanje sutra u gospodarstvu. No, isto se može reći i za visoko obrazovanje. Možda su napravljeni još veći iskoraci i upravo zato je i potrebna ovakva regulativa kakva se ovdje predlaže a to znači pojačano dodatno organiziranje kontrole kvalitete u visokom obrazovanju. U tri godine neki kažu napravljen je dobar posao, neki kažu loš posao. Ja bih rekao napravljen je odličan posao jer su otvorena 24 nova učilišta i uvedeno je 250 novih studijskih programa. Previše kažu kritičari, može se uzeti da je previše ali kad se sjetimo što smo imali prije tog razdoblja i da smo bili na začelju Europske po broju visoko obrazovanih kadrova da ne govorim o stručnim studijskim programima a sve skupa je to imalo odraz na ukupni razvoj i visoko obrazovanih struktura u našem gospodarstvu i uvođenju novih tehnologija i svega onoga o čemu je govorio profesor Ćosić malo prije. U ovih posljednjih tri godine ovakvim projektima mi smo dobili 41 tisuću novih studenata što će se itekako vidjeti u ukupnim pokazateljima razvoja Republike Hrvatske u slijedećim godinama i kad ministar kaže 350 tisuća kvadratnih metara novog prostora na visokim učilištima to je izvanredan podatak, ali ja bih rekao još, još i još i nikada dovoljno. I svi oni koji smatraju da se ide prenaglo mislim da nisu u pravu, imaju naravno pravo na svoje argumente ali ono što je iskorak taj iskorak je pozitivan i ne smijemo ga vratiti natrag. 6 tisuća 500 novih radnih mjesta u visoko obrazovnom sustavu. A podatak koji smo nedavno pročitali da je broj ljudi sa sveučilišnim ili stručnim studijem porastao na preko 18% je zapravo ja bih rekao rezultat svih ovih nastojanja. I gdje smo danas? Nakon svih ovih pohvala treba reći da kada radite ovako velike zahvate onda pravite i pogreške. Ne pravite ih svjesno nego jednostavno zato što se progutao veliki zalogaj, s njim je otišlo i nešto što baš nije trebalo. Dakle, potkralo se nekoliko pitanja koja će se riješiti zakonom koji je ovdje donesen, koji sigurno nije jedini i konačan u kontroli sustava nego je samo prvi veliki korak. Možda kad kažemo šta se sve potkralo u ovako brzom razvoju visokog školstva i visokog obrazovanja i znanosti možemo reći kontrola kadrova nije išla istom dinamikom kao što je išao razvoj i povećanje broja učilišta. I nemoguće je u tako kratko vrijeme producirati toliko kadrova. Posljedica toga je ono što čitamo ovih dana u novinama, sveučilišni profesori predaju na pet, šest ustanova, putuju, zovu ih putujući, ja sam ih prozvao i lutajući profesori. To jest nužno zlo u prijelaznom razdoblju. Sigurno da je to pad kvalitete ali ovakav iskorak sigurno će rađati novu kvalitetu pogotovo kad se uvedu institucije kontrole koje se predlažu ovim zakonom. Drugo je pitanje samih programa. Pa sigurno, kad uvedete ovakav ogroman broj 250 novih sveučilišnih programa u svega tri godine da se potkrao i neki program koji možda nije zaslužio to. No, možda je bolje u početku pustiti masu tih programa pa neka ih tržišna utakmica svede na broj koji nam je potreban. Posebice tržišna utakmica sa onim programima koji nam nude razvijene zemlje u Europskoj uniji pa i šire. Zato mislim da će predloženi zakon korigirati kriterije za odobrenje programa, smanjiti njihov broj a s time i povećati kvalitetu. Ono što bi još trebalo reći možda u ovom prijedlogu kvalitete nije toliko istaknuto a to je sustav napredovanja visokoškolskih nastavnika. Taj sustav bi također trebalo ujednačiti, taj sustav bi trebao također proći svoju kontrolu kvalitete, ujednačiti ga sa kvalitetom i kriterijima u naprednim zemljama Europske unije jer jedino tako ćemo moći primijeniti i bolonjske procese i proizvoditi onakve studente, onakve stručnjake kakvi će moći biti na europskim tržištu konkurentni. Zato bi trebalo ujednačiti projekte napredovanja, negdje se napreduje vrlo brzo. Imamo primjere ovih dana da je netko napredovao zato jer je bio na tri inozemna kongresa koji su se održali u Hrvatskoj. Ja se s time ne slažem. Mora biti uvjet inozemni kongres ali sa sudjelovanjem u inozemstvu jer kako se oznojiš kad te 5 stotina ljudi na engleskom jeziku počne rešetati nakon predavanja, to je jedina barijera koju priznajem i koja treba biti uvedena za nastavnike visoko školskih ustanova. No, da idemo prema zaključku. Projekt koji je pred nama je dobar projekt zato jer uvodi nekoliko sustava nadzora, unutarnjeg nadzora, vanjskog nadzora. Agencija koja sigurno ima velike ovlasti mora biti vrlo neovisna od politike, agencija mora imati velike ovlasti ali i ona i njezin rad moraju biti mjereni mjerilima istovrsnih agencija u zemljama Europske unije. Posebno pozdravljam članak 18. koji uvodi sustav unapređenja kvalitete koji će provoditi agencija vrednovanjem i uspoređivanjem projekata sa projektima u drugim zemljama. I članak 22. koji uvodi obveznu reakreditaciju svakih pet godina. Za neka učilišta bi vjerojatno trebalo i puno češće, svake dvije ili tri godine. Isto tako mislim da je dobro i uvođenje neke vrste mentorstva u dvije godine na početku uvođenja novog visokog učilišta iako neki to kritiziraju ali mentorstvo je dobro jer uvesti visoko učilište u svakodnevni pogon je najodgovorniji posao u jednoj državi. I zaključujem, mislim da je zakon koji je pred nama novi veliki iskorak kojega sigurno treba do drugog čitanja malo popraviti ali nikako odbaciti nego jako podržati. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo tri replike. Prvo je uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Vrlo kratko. Podaci koji se tiču Sveučilišta u Rijeci gdje ja radim a glede publikacija kolega Hebrang se bitno razlikuju od vaših podataka. Ne da je u zadnjih deset, jedanaest godina došlo do porasta za četrdesetak posto nego za tristo posto, dakle jako dobar pomak. Ja sam o tome govorio, u intervju "Novom listu" i "Glasu Istre" vrlo detaljno obrazložio neki fakulteti daleko bolji od drugih, medicina, građevina, tehnički fakultet odlični, drugi daleko od toga. Prema tome, ne možemo sve trpati u isti koš. Poticanje znanstvenih projekata, slažem se s vama to treba činiti, ali na koji način. zar ne tako da se oni koji su odlični, dobiju više, oni koji su lošiji dobiju manje, oni koji su loši ne dobiju ništa. To bi trebalo biti tako. 250 novih studijskih programa. Koliko su oni naslonjeni na stvarne potrebe ove države, koliko su pojedini ministri javili ministru obrazovanja, dajte nama će trebati toliko liječnika, toliko sestara, toliko učitelja, toliko vojnika, toliko policajaca, da li smo mi obrazovali ljude temeljem toga ili su tih 250 studijskih grupa nasumice osnovani i da li će ti ljudi završiti na birou rada ili će završiti negdje u nekom gospodarskom subjektu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Andrija Hebrang.
hvala lijepo. Kolega točno je to da određene publikacije daju drugačije rezultate. Dakle, vi ste naveli publikaciju sa puno više publiciranih radova nego što sam ja naveo. To ovisi o tome što pojedini indeksi ili pojedina grupa indeksa obuhvaća, koja područja koliko časopisa. Tako da se podaci mogu razlikovati. I onaj vaš podatak je točan i ovaj. Znači kada navodimo izvor moramo uvijek navesti. Ja sam naveo Web science i naveo sa Caren Countries dakle svatko treba navesti što je i onda ćemo svesti na zajednički nazivnik. Slažem se također da projekte treba usklađivati s potrebama. Sigurno kada se ovakav brzi razvoj radi visokog obrazovanja se nije stiglo usklađivati predložene projekte sa potrebama i to sigurno treba sinkronizirati sa gospodarskih sektorom, jer to je jedan od ciljeva razvoja programa. No nije samo gospodarski sektor, to treba uskladiti i sa potrebama znanosti i sa potrebama društvenih djelatnosti itd. Ono što mislim da se ne slažem s vama, a to je da u ocjeni projekata treba više strogosti. Vi ste rekli da ne bi trebalo reći da loši projekt dobije manje, nego da ne dobije ništa. Pa upravo to je dokazalo ministarstvo, jer ako gledate koliki je postotak odbijenih projekata, taj postotak je veći za 30% nego što je bio prije. Vjerojatno ga treba još povećati, to ste sigurno htjeli reći. No, naravno to je neugodna situacija kada morate odbijati projekte, pa i sam ministar je sada rekao nije lako podnijeti udarce kada odbiješ 30% projekata više nego u prethodnom razdoblju. A mislim i slažem se s vama da bi ga tu trebalo podržati i da je to jedan od glavnih kriterija kvalitete.
Imamo drugu repliku, to je uvaženi zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani kolega Hebrang dijelim vaše zadovoljstvo posebice uz porast radova objavljenih u bazi koja je pokrivena Caren Countreisom- međutim na žalost to je maskiranje stanja, jer je to još uvijek daleko nedovoljno radova, pogotovo kada se zna da baza Caren Countries pokriva prirodoznanstvene struke. Nadalje, činjenica jest da do porasta broja objavljenih radova dolazi godinu ili dvije nakon odobravanja projekata, naprosto stoga što znanstvenici se posvećuju onome što i trebaju raditi tj. pišu znanstvene radove umjesto da pišu projekte. Također moram reći da sam izuzetno zadovoljan što i vi dijelite mišljenje da bi trebalo malo preispitati kriterije u napredovanju u zvanju, pogotovo u segmentu pisanja udžbenika. Jer paradoksalno je da za neke struke su predviđeni Caren Countries radovi za napredovanje u zvanje. Počnimo od moje struke fizike, a da nije predviđen niti jedan jedini rad na hrvatskom jeziku. Postavljam retoričko pitanje. Kako ćemo razvijati hrvatsku znanstvenu terminologiju iz fizike, biologije, kemije i mnogih drugih znanosti, a da također se nestimulira pisanje visoko školskih udžbenika? Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo ja ću krenuti upravo od ovog zadnjeg što ste rekli. doista u kriterijima napredovanja je previše ja bih rekao znanstvenih radova, a premalo udžbenika za edukaciju studenata. I činjenica je da bi uz sve Caren Countries i ostale uvjete koje imamo u svom napredovanju, mora se uvesti jedan jedini uvjet, a to je da ne možeš napredovati za jednu stepenicu više, iz docenta u izvanrednog iz izvanrednog u redovitog sveučilišnog profesora, ako nisi napisao udžbenik iz toga predmeta, odnosno ako katedra nije izdala udžbenik u kojem je taj nastavnik koji želi napredovati bio autor jednog dijela ili nekoliko poglavlja. Mi smo to uveli na mojem fakultetu, na Medicinskom fakultetu u Zagrebu i dosita mi nemamo defekture udžbenika od kada je to uvjet za napredovanje. I to je nešto što bi trebalo sigurno kao iskustvo presaditi na sva visoka učilišta, jer student mora čitati stranu literaturu, ali osnovni udžbenik mora biti na hrvatskom jeziku.
Zahvaljujem. I replika uvaženi zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Hvala lijepo. Cijenjeni potpredsjedniče Sabora. Pa gospodine Hebrang ulaganje u znanost sigurno je bilo veliko vidljivo iz ovog i 41 tisuća novih studenata i citiranja u svjetskim časopisima itd. Međutim kakav je rezultat o završenim studentima? Znate što, to me podsjeća na ono ulaganje recimo u poljoprivredi u zadnjih par godina 18 milijardi, koliko je uvoz hrane veći nego ikada. Pa evo jučer ovi mljekari što su bili ovdje, nisu došli protestirati zbog ničeg drugog nego zato što je 77% uvoženo više mlijeka prošle godine, nego godine prije. Međutim, u samom izlaganju na kraju ovih pohvala rekli ste da postoji i pad u struci i studijima. Pravi rezultat mislim toga ulaganja će biti kada gospodarstvo bude reklo da znanost, škole i kadrove koji im baš trebaju, a posebno da kažu da su to kvalitetni kadrovi. Zato i jesmo mislim i mi svi ovdje vjerojatno za pooštravanje ove kvalitete putem ovog zakona, ali bez mislim kritike postojećega nećemo moći donijeti bolji zakon koji nam je svakako cilj i zato mislim i sudjelujem u ovim raspravama sa primjedbama koje mislim da su kvalitetne i da će donijeti bolji zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Bez kritike nema napretka, slažem se s vama. Ja sam zato u završni, trećinu recimo svog govora, itekako kritički govorio i o lutajućim profesorima i o kriterijima napredovanja i o standardima koje moraju imati … Dakle, kritika je dobro došla. Ja sam samo želio istaknuti da je dobro da imamo što kritizirati. Jer ovo što je ministarstvo napravilo, uzmimo zadnje tri godine, je doista takav iskorak da ga možemo sada dotjerivati, kritizirati, bez toga iskoraka mi danas ne bi imali o čemu raspravljati. Hvala.
Zahvaljujem. I idemo dalje sa pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa ja se pridružujem svima koji ističu kolika je važnost osiguranja kvalitete u znanost i visokom obrazovanju, jer je to bez ikakve fraze, doslovno pitanje budućnosti Hrvatske. Stoga, zaista čudi da je uopće postojala namjera da ovako nekvalitetan materijal bude usvojen po hitnom postupku, jer za to nije postojala nikakva nužnost, tim prije što je poglavlje kojeg se tiče ovaj zakon već zatvoreno. Na to nas upozorava i forum za etičnost i razvoj znanosti visokog obrazovanja kojeg su dobili svi klubovi u kojem navodi čak 30 točaka koje su sporne u ovom zakonu. I mi smo se potrudili u SDP-u da taj materijal proslijedimo ministarstvu. I nadamo se da će barem dio primjedbi koje se navode u ovom materijalu uvrstiti u pripremi za drugo čitanje kako bi ovaj materijal bio puno kvalitetniji. Čuli smo i danas da osiguranje kvalitete u znanost i visokom obrazovanju ujedno i najbolji put za prevenciju korupcije koje imaju i u znanosti. Korupcija je u Hrvatskoj prisutna kapilarno u svim dijelovima društva, od portira na fakultetu, pa do visoko pozicioniranih dužnosnika i političara. I ulična je visoka korupcija, nepotizam, zlouporaba položaja, svaki na svoj način uništavaju hrvatsko društvo, no sigurno je da se korupciji i u obrazovnom sustavu i znanosti mora posvetiti posebna pozornost. Borba protiv korupcije ujedno je borba protiv siromaštva. A znanje je moć kojim se možemo istovremeno boriti sa korupcijom i sa siromaštvom. Stoga je vrlo bitno da ovaj Zakon o osiguranju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju zaista predstavlja mogućnost da se suzbije ne samo korupcija, dakle, naravno da treba postojati nulta tolerancija i da se mora smanjivati i suzbijati ali se nikada neće u potpunosti iskorijeniti, nažalost, to isto treba priznati. Međutim, ponekada je potrebno osuditi i druge oblike korupcije koji možda nisu pod križnom odgovornošću ali su često pogubniji po život i rad u sustavu znanosti i visokog obrazovanja kao što su, ja ću nabrojiti neke, to su nepotizam, netransparentan i sukobima interesa obilježen sustav dodjele sredstava za znanstvene tehnologijske projekte, znanstvenu opremu, znanstvene novake, sredstva za izdavaštvo i ostala materijalna izdvajanja iz proračuna, kršenje norme racionalnosti velikom izgradnjom objekata u sklopu starih i prilikom otvaranja novih znanstvenih visokoškolskih ustanovama, nerad, … [[Govornik se ne razumije.]] na brojnim učilištima te korištenje materijalnih i ljudskih, a to su u pravilu studenti resursa za osobne probitke i zarade. Oportunizam, sukob interesa i često kršenje najosnovnijih etičkih normi i podzakonskih akta prilikom izbora u znanstveno nastavna, nastavna suradnička znanja, korištenje … [[Govornik se ne razumije.]] udruženja i otvorenih i prikrivenih metoda zastrašivanja "njihovih", pod navodnicima i nagrađivanja "naših", pod navodnicima, prilikom izbora čelnika znanstvenih visokoškolskih ustanovama na svim razinama uz potpuno odsustvo ikakve odgovornosti za naknade postupke tako izabranih autonomnih čelnika. Imamo najsvježi primjer instituta iz Poreča koji izgleda nitko ne može stati na kraj njihovom ravnatelju iako krši sva pravila ponašanja koja bi trebao provoditi čelnik jednog instituta o čemu je upoznato i Ministarstvo znanosti i upravno vijeće ali se ništa ne događa. Kršenje etičkih normi, autorstvo i kvalitete znanstvenih dijela koja se objavljuju u domaćim znanstvenim publikacijama, nepoduzimanje koraka da se sve to sankcionira. Prema tome, ovaj zakon bi to, bez sumnje morao omogućiti, a dozvolite mi da još osvrnem se na neka rješenja koja su predložena u zakonu koja ne smatram dobrim, čuli smo danas da, zapravo ne treba biti kritičan prema 24 nova visoka učilišta, prema 250 studijskih programa, ne treba biti kritičan, pitanje je tko radi na tim učilištima i u kojoj mjeri studenti mogu doći do profesora koji bi ih trebali nešto naučiti. Dakle, mi se dičimo da imamo 40 tisuća novih studenata više nego prije, pa to ništa ne znači, hrvatski studenti najduže studiraju i hrvatski studenti u postotku najmanje završavaju studij. Prema tome, imati više od 20 tisuća studenata a da se istovremeno ne poveća broj onih koji su diplomirali i koji su stekli znanje koje će moći primijeniti u praksi, ne znači ništa. Posebno je zanimljivo da u člancima 19. i 20. predviđa se da agencija može donijeti negativno mišljenje ili odbiti zahtjev za akreditaciju ali istovremeno ne predviđa se da ona mora istovremeno kada donese to rješenje argumentima potkrijepiti to mišljenje, dati prijedlog za poboljšanje i ispravljanje … [[Govornik se ne razumije.]] nedostataka te dati priliku toj instituciji da se očituje i u određenom roku ispravi sve ono o čemu je bilo riječi. Također mislim da nije dobro rješenje u članku 22. predviđa se da privatne znanstvene organizacije i druge pravne osobe koje se financiraju iz državnog proračuna podliježu periodičnoj reakreditaciji samo u dijelu u kojem se financiraju iz državnog proračuna. Pa ljudi moji, šta to znači? To znači da privatne organizacije ako se financiraju iz drugih izvora mogu izvoditi svoju djelatnost bez obzira na bilo kakve parametre kontrole i kvalitete. Pa to je suludo, to se ne može dozvoliti da se na ovakav način ne inzistira na reakreditaciji takvih ustanova. Prema tome, ima tu još puno primjedbi, ja neću oduzimati dragocijeno vrijeme kolegama saborskim zastupnicima, sve ovo ćemo proslijediti u Ministarstvo znanosti i nadamo se da će drugo čitanje biti, da će zakon biti puno kvalitetniji nego u obliku u kakvom smo ga sada dobili.
Zahvaljujem. Imamo sada tri ispravka netočnog navoda. Prvo je uvaženi zastupnik Mario Zubović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega je rekao da 40 tisuća više upisanih studenata ne znači ništa. Pa to jednostavno nije točno. 40 tisuća novoupisanih studenata znači da je mogućnost da 40 tisuća ljudi završi fakultet, a ako i ne završi, ako završi jednu godinu ili dvije godine, opet se je povećala razina obrazovanja u Hrvatskoj. Ništa se nemojte smijati, svaki koji upiše fakultet, povećala se je razina obrazovanja. Ako se smijete tome, pogledajte što je Amerika radila 70.-tih godina, upisivala je ogromne količine studenata. I povećala razinu obrazovanja u Americi i 60.-tih godina. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Drugi ispravak netočnog navoda je uvaženi zastupnik Petar Selem. Izvolite.
Gospodine dopredsjedniče, kao sveučilišni profesor također moram priznati da ne mogu prihvatiti i smatram netočnom tvrdnju kolege da 40 tisuća novih studenata ne znači ništa. Sigurno da ne možemo kvantitativnim elementima prosuđivati o vrijednosti, našeg školskog, visokoškolskog sustava ali je činjenica da povećanje broja studenata znači povećanje broja šansi i činjenica je da je to vrlo bitno. Od toga apsolutno ne smijemo odustati i dapače, što većem broju mladih ljudi damo šansu da studiraju, veće su šanse da će naš čitav društveni život i čitava naša obrazovna struktura biti bolja i kvalitetnija.
Zahvaljujem. I uvaženi zastupnik Berislav Rončević, ispravak netočnog navoda. Izvolite.
Isto tako gospodine potpredsjedniče, ispravljam netočni navod na navod kolege Jovanovića, 40 tisuća studenata više ništa ne znači. To jednostavno nije točno. 40 tisuća studenata više je 40 tisuća šansi. Bez obzira na sve programe, kvalitete i uvjete, kao nekadašnji završeni student, a danas kao roditelj mogu reći to isključivo ovisi o studentu, o istim programima, o istim savršenim ili nesavršenim profesorima. Neki završavaju, neki ne završavaju, prema tome nije tu bit u kvaliteti programa, u tehničkim uvjetima. Ovdje je samo stvar u osobnom odnosu studenta, djeteta, mladog čovjek prema obvezi. 40 tisuća studenata je 40 tisuća šansi i što veći broj studenata, veći je broj šansi za hrvatsku mladež.
Zahvaljujem. Nastavljamo dalje sa pojedinačnom raspravom. A na redu je uvaženi zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine državni tajniče, štovane kolegice i kolege zastupnici. Obrazovanje je već odavno postalo dobar biznis, prepoznatljiv u svijetu te zaista u svjetskim razmjerima što je opet se proširilo iz Sjedinjenih Američkih Država. Postoji jedan trend neakreditiranih sveučilišta koje izdaju visoko školske diplome bazirano na nekakvim iskustvima i nekakvim prethodnim obrazovanjima. Dakle, vlade širom svijeta se na različite načine hvataju u koštac sa tim problemom i dobro je da je ovaj zakon došao u saborsku proceduru kako bi mi unaprijedili kvalitetu našeg visokog obrazovanja. Uostalom, i u samoj Hrvatskoj smo imali jednu ili dvije epizode slične kada su pojedina veleučilišta metastazirala sa vrlo, vrlo dvojbenim programima i uostalom s tim se u koštac uhvatila Koalicijska vlada premijera Račana, a uspješno je to okončano baš od ovoga vašega ministarstava u kojem vi radite. I to je dobro. Međutim, kada se govori o kvaliteti znanosti i visokog obrazovanja, a posebice o instituciji koja će to nadgledati i provoditi, dakle o Agenciji za znanost i visoko obrazovanje, šteta je odnosno neprihvatljivo je da u ovom zakonu nije predviđena i sama akreditacija te agencije. Nego se to tek implicite podrazumijeva na stranici 3 i 4 kada se govori da se očekuje učlanjenje Agencije za znanost i visoko obrazovanje u Europsko udruženje za osiguravanje kvalitete u visokom obrazovanju, odnosno ENQA i Europski registar za osiguravanje kvalitete u visokom obrazovanju odnosno EQAR. Ali u samom zakonu nema uvjetovanja da se to zaista i dogodi. Ne vidim razloga zašto se to ne bi explicite tražilo od te agencije koja će imati izuzetno veliku društvenu odgovornost, nadam se i kompetencije da se to explicite zakonski uredi da se od nje to traži. Jer, prisjetimo se da je akreditacija proces formalnog atestiranja ili certificiranja i izdavanja potvrda o kompetenciji i kredibilitetu. I kako se može očekivati da netko takvu potvrdu izda, ako ne prođe i sam isti proces. Isto vrijedi i za Nacionalnu zakladu za znanost kao i Nacionalni centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja koji se također u različitim kontekstima spominju u ovome zakonu, ali niti za njih nije predviđena vanjska akreditacija. Nadalje, ovaj zakon uglavnom govori o visokom obrazovanju iako u svom naslovu ima i spomen znanosti. Međutim, gotovo da se ništa ne bavi znanstvenim institutima i znanstvenim radom na takvim institutima od kojih mi imamo 29 javnih instituta nominalno. Međutim, činjenica jest da preko 90% znanstvenih radova i znanstvene produkcije dolazi od prvih četiri, pet instituta. U tom kontekstu bi valjalo porazmisliti o uvjetu kojim se definira da se za izdavanje dopusnice novom visokom učilištu nužno potrebno da to novo učilište tijekom prve dvije godine mora izvoditi studijski program koji mu je povjerilo već postojeće visoko učilište, jer zapravo sam po sebi takvo uvjetovanje je put u nekakvo umrtvljavanje stanja u hibernaciju, manjak inovativnosti. Jer što recimo ukoliko su postojeći programi naprosto nedovoljno inovativni za suvremeno društvo koje se brzo mijenja i dakle nema mogućnosti prilagođavanja potrebama i zahtjevima ne samo tržišta, nego i suvremenih istraživanje. Nadalje, baš ovaj uvjet ako ga stavimo u relaciju sa institutima je u najmanju ruku dvojben. Primjerice, ako apstrahiramo vaš Institut "Ruđer Bošković", ali uzmimo drugi i treći najveći institut u Republici Hrvatskoj, pa oni imaju više objavljenih radova nego recimo čak dva ili tri sveučilišta, neka od sveučilišta u Republici Hrvatskoj zajedno. Dakle, jedan institut je po znanstvenoj produkciji veći od recimo jednog sveučilišta. Također, činjenica jest da mnogi znanstvenici koji rade u javnim institutima ujedno predaju neke kolegije na fakultetima i sveučilištima i to je dobro jer je to najbolja spona između znanosti i obrazovnog sustava. Također, dobro je da su mnogi instituti već se postavili tako da intenziviraju transfer znanja i prema gospodarstvu i onda je posebice dobro da ljudi koji učestvuju i u takvim procesima svoja znanja, spoznaje i iskustva prenose i studentima. Postavljam retoričko pitanje zašto se primjerice “Ruđeru Boškoviću“ ili Institutu za fiziku ili Institutu za medicinska istraživanja ne, barem u praksi ili u teoriji omogući da i oni sami mogu ponuditi nekakve obrazovne sadržaje bez da se moraju formalno povezati sa nekim od postojećih sveučilišta u Republici Hrvatskoj kako bi recimo se mogao tumačiti ovaj zahtjev da se nova visoka učilišta mogu stvarati samo iz već postojećih. Također valja reći da je ovaj zakon više usmjeren kada se govori o ovom proračunskom dijelu na rast administracije, a manje na meritum stvari, odnosno na instrumente i troškove koji će se generirati u samom procesu vrednovanja. Zatim, rok od tri godine koji se navodi za ispravljanje nekih radnji u postupku recenzije je neprihvatljiv. Tri godine je izuzetno mnogo vremena. Dovoljno da se osnuje i visoko učilište, a kamoli da se isprave neke radnje koje nisu ocjenjene dobro u procesu evaluacije. U svakom slučaju ovo je zakon koji treba podržati, ali isto tako treba porazmisliti na mnogo, mnogo izmjena i poboljšanja. A osobno mislim da bi ipak trebala i malo veća uloga same Vlade i ministarstva se u njemu osjetiti baš da bi spriječili mogućnost proliferacije neakreditiranih visokoškolskih programa, pa čak i proliferacije akreditacijskih ustanova koji onda provode akreditaciju sumnjivih visokoškolskih programa. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo već pomalo pri kraju ove rasprave želim reći svega nekoliko riječi. Prvo ja osobno nemam nikakve pa niti najmanje dileme da je osiguranje kvalitete jedna od važnijih kockica u mozaiku da tako kažem uspostavljanja, pa onda i opstanka svakog sustava obrazovanja, pa tako i visokog obrazovanja. I u tom smislu pozdravljam donošenje ovoga zakona i ujedno zahvaljujem što je jučer prihvaćena moja inicijativa da taj zakon ipak ide u dva čitanja. Ova današnja rasprava se pokazuje da je to bio s jedne strane opravdan zahtjev, a s druge strane da je dobro da ste takvu metodu i prihvatili. Zakon će dobiti moju podršku u prvom čitanju, ali kao i mnogi kolege prije mene želim istaknuti da zakon treba doživjeti značajnih poboljšanja do samog drugog čitanja kako bi i u drugom čitanju moglo dobiti moju potporu, a čini mi se i potporu još jednog broja zastupnika. Uz sve ono što je ovdje rečeno s čime zakon treba nadopuniti ja to ne bih ponavljala stvari kojima se slažem, ali samo nekoliko stvari koje mi se čini da nisu istaknute ili nisu dovoljno istaknute. Prvo, čini mi se da u zakonu mora postojati definicija kvalitete barem na jednoj općoj razini ili na razini načela ili vrijednosti u samom sustavu visokog obrazovanja i znanosti kao i mjerljivi pokazatelji postizanja kvalitete, odnosno metode utvrđivanja putem dakle kojih instrumenata se može vršiti da tako kažem vrednovanje kvalitete. To je važno jer mi i do sada smo na neki način imali obvezu i vrednovanja i praćenja kvalitete, no to se do sada nije uvijek optimalno dešavalo i mnoge kolege su ovdje u raspravi isticali i to je vrlo često se ističe kao argument u raspravi ovdje u Hrvatskom saboru izražavajući zadovoljstvo nekim zakonom nadu da će se sa ovim činom donošenja zakona mnoge stvari promijeniti. Na žalost mi u Hrvatskoj imamo ljude koje imamo i u ovom sektoru da tako kažem visoko obrazovanih ljudi koji su obilježeni izvrsnošću u smislu planiranja samog sustava visokog obrazovanja i znanosti imamo zapravo jako malo ljudi. I nama ako nećemo imati vrlo jasno postavljene kriterije, a ponavljam nećemo imati druge ljude od onih koje smo i do sada imali nama se suštinske stvari u osnovi neće bitno promijeniti. I mene u tom smislu je zabrinjavajuće ono što je i ministar u uvodnom izlaganju istaknuo da su si zapravo, činjenice da su si zapravo nadležna tijela dopustila u posljednje tri godine odobriti 24 nova visoka učilišta i 250 novih studentskih programa. Svi ti novi programi, sva ta nova visoka učilišta trebala su udovoljavati standardima da tako kažem i samog Bolonjskog procesa. Ja ne mogu ovdje sada drugačije nego paušalnim, voljela bih da u tome griješim, no međutim sve ono što kao zastupnica dobivam informaciju od ljudi koji su ili polaznici tih studija ili profesori ili studenti govore da zapravo te dopusnice i akreditacije nisu uvijek bile izdavane u skladu sa kriterijima s kojima su trebale biti izdavane. I ponavljam u tom smislu dobar zakon to neće promijeniti i naglašavam da stoga važnost da se u zakonu na neki način te procedure i definiraju. Dakle, taj problem hiperinflacije novih učilišta je već ovdje istaknut i želim još jednom istaknuti da se ta hiperinflacija dogodila upravo u posljednjih nekoliko godina i mislim da ako ne promijenimo … [[Govornica se ne razumije.]] da tako kažem načine razmišljanja o ovom problemu donošenjem zakona nećemo ništa promijeniti. I do sada je Vijeće za visoko obrazovanje trebalo napraviti mrežu visokih učilišta, predložiti ga Vladi, Vlada ga donijeti. Po novom prijedlogu o istom predlagaču će donositi Hrvatski sabor ali kak' da velim sustavski se ništa bitno ne mijenja jer smo mi mrežu trebali imati i do sada, a nismo je imali i ono što smo govorili u raspravi kod Godišnjeg izvješća Nacionalnog vijeća za visoko obrazovanje treba ponoviti da sada zaista očekujemo da nam nacionalno vijeće, nama sad kao Hrvatskom saboru predloži mrežu koja bi onda morala biti baza za inicijalne dopusnice, odnosno inicijalnu akreditaciju koju bi davala agencija. Ja vas molim da u zakonu na neki način to i naznačite tu vezu između dokumenta koji se zove mreža visokih učilišta i ovog inicijalnog izdavanja akreditacije jer ta, da tako kažem poveznica koja je logička, ja se nadam da je i stvarna ne postoji formalno, ne postoji u zakonu, a mislim da bi trebala postojati. Drugi primjer za tezu da samim donošenjem zakona ako nećemo ništa promijeniti, ako ne postavimo zapravo taj posao na druge osnove zapravo su iskustva iz, da tako kažem prve runde akreditacija kada su zapravo svi studijski programi, sva visoka učilišta, sva sveučilišta dobivale nove dopusnice ili akreditacije za programe sukladno bolonjskom procesu prije nekoliko godina. Rijetko koje visoko učilište je tada tu inicijalnu akreditaciju dobilo sukladno kriterijima, bolonjskim kriterijima iako je to tada trebalo biti poštovano. Mi dan danas svjedočimo da na nekim našim visokim učilištima, dakle ima tu izuzetaka, ne vrijedi za sve su pretrpane dvorane, da su studentske grupe, seminarske grupe, grupe za vježbe i nekoliko desetaka puta veće od onih kakve bi trebale biti. I zapravo se postavlja pitanje koje je možda malo je i hijeretički reći u ovoj dvorani i pri ovoj raspravi, ali hoće li biti zapravo hrabrosti da se ukinu dopusnice za one koji unatoč nekoliko godina nisu napravili poboljšanje u tim svojim standardima držanja, evo prvenstveno sada nastave. Jer ako možemo imati razumijevanje za prijelazne periode, ako možemo imati razumijevanje da ne možemo sad odjednom reći ok, pola studijskih ili pola fakulteta ćemo ukinuti jer ne udovoljavamo kriterijima jer to ne bi bilo naprosto mudro učiniti, ali dati im nekakav prijelazni period od nekoliko godina da unaprijede svoju kvalitetu nastave, a da nisu, evo u protekle 4 ili 5 godina učinili ništa. Hoćemo li žmiriti na takvu situaciju ili će se nešto dogoditi? Ja bih voljela da se nešto dogodi jer ako tada, da tako kažem, inicijalna nastava, dakle onaj prvi nekakav susret koji mora biti baza onda za izgradnju i izvrsnosti i same znanosti ne funkcionira, teško da ćemo onda imati funkcioniranje na ovim nekakvim višim razinama. I zato ponavljam i nadam se da to na neki način je i osnažujući argument za onu tezu koju sam rekla na početku, da ove bazične definicije i procedura osiguranja kvalitete moraju biti u samom zakonu. Jednu stvar želim još istači u ovoj raspravi jer čini mi se da oko toga postoji još jako mnogo nerazumijevanja. To je pitanje i pozicija državne mature. Koja je, kolegice i kolege, svrha državne mature? Državna matura po svojoj i definiciji i po praksi u zemljama koju ju provode je vanjsko vrednovanje sustava, nadam se odskora obveznog sustava srednjeg obrazovanja. To nisu zamjena za klasifikacijske ispite za upis na visoka učilišta i to nije ništa drugo nego vanjsko vrednovanje srednjoškolskog obrazovanja, primarno. Zašto se to vanjsko vrednovanje provodi? S jedne strane, da se dobije, da se napravi jednoznačno i objektivno vrednovanje kvalifikacije učenika na kraju srednjoškolskog obrazovanja da znamo gdje smo, ali i s druge strane da znamo koje inovacije, koje promjene u sam sustav srednjoškolskog obrazovanja trebamo unijeti? I potpuno je pogrešno državnu maturu svoditi na klasifikacijske ispite za upis na visoka učilišta. I u tom smislu onaj središnji prijemni ured mora imati drugačiju svrhu jer, mislim da je kolega Flego o tome govorio, djelomično je nešto prevedeno i prepisano, ali u toj djelomičnosti se zapravo izgubila i sama svrha. Vezano uz državnu maturu, nekoliko pitanja. Neki dan je objavljena publikacija o zahtjevima fakulteta, fakulteti su potvrdili tu tezu jer samo djelomice prihvaćaju rezultate državne mature. Jedna učenica me jučer pitala na susretu s učenicima, učenici se prijavljuju u središnji prijemni ured i ne znaju što da polažu na državnoj maturi, žele upisati ekonomski fakultet. Ekonomski fakultet u Zagrebu i Ekonomski fakultet u Splitu, dakle jedan je prvi izbor, drugi je drugi izbor, traže različitu razinu državne mature. Koji da oni polažu? Nižu ili višu? Dakle, isti programi, isti fakulteti traže različite stvari na državnoj maturi. Što je s učenicima koji odluče jednu godinu pauzirati? Što je s našim kolegama koji odluče upisati fakultet dogodine, a nisu polagali državnu maturu? Dakle to su jedna potpuno neriješena pitanja koja ćemo morati riješiti u roku od sljedećih nekoliko mjeseci, mislim da smo ih već trebali na neki način i riješiti. I dvije stvari kratke na samome kraju, ovaj zakon ne treba imati oznaku P.Z.E. Nekoliko puta sam upozoravala o tom, da tako kažem, lijepljenju pečata P.Z.E. na zakone koji i jesu i nisu europski, ovaj zakon nije taj, to je usklađivanje sa bolonjskim procesom, ali ponavljam, on nema nikakve veze s ovim formalnim pristupanjem Republike Hrvatske u Europsku uniju. Argument za to je i u onom planu usklađivanja zakonodavstva koji je usvojio Hrvatski sabor i ovaj zakon se u tome ne nalazi. Zahvaljuje. Dakle uz moju podršku ovom zakonu, nadam se bitnim poboljšanjima do drugog čitanja zakona.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice Lugarić, pa i vi ste govorili u svom dijelu da što napraviti sa učilištima koji su poliferirala, koja nemaju uvijete za kvalitetnu nastavu, dakle pretrpani su prostori, nema profesora, nedostupni su predavači, nema mentorskog rada. I tu dolazimo do moje rečenice gdje su kolege iz HDZ-a samo polovicu rečenice uzeli. Dakle, ja opet ponavljam, ništa nam neće značiti 40 tisuća studenata više ako to ne rezultira većim brojem diplomiranih studenata koji će znanjem koje su stekli na studiju moći ući u svijet gospodarstva u Hrvatskoj.
Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Kolega Jovanović, ja se s vama apsolutno slažem. Inače, mislim da je, ako i inače da je opasno prenormativno uređenje mnogim stvarima, to je onda posebno opasno u obrazovanju, visokom obrazovanju i znanosti i ja kažem, ponovo pitam hoćemo li na neki način presjeći to normativno ili to hipernormiranje u samim dokumentima, hvalisanje gdje treba i gdje ne treba sa ipak jedno malo daljim ciljem i imajući u vidu jednu veliku sliku, a to je konačno napredovanje. Jer nama zaista ne znači ništa veći broj studenata ako oni ne završavaju studij ili ako oni završavaju studij u lošim uvjetima, pa nemaju kvalifikaciju kakvu bi trebali imati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. I druga replika, uvaženi zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Evo, kolegice Lugarić, vi ste pogodili zaista puno, ja bih rekao ciljeva koje treba korigirati, ali ja se ne bih složio ipak s konstatacijom koju ste rekli, mi na žalost imamo ljude kakve imamo. Ja mislim da na sreću imamo ljude kakve imamo jer kad gledate, mi danas raspravljamo o visokom školstvu i znanosti, mi se uspoređujemo sa bolonjskim sustavom, mi kažemo da imamo previše, a ne premalo studijskih programa, mjerimo se sa … [[Govornik se ne razumije.]] i drugim indeksiranim publikacijama. Gledajte, mi smo počeli reformu našeg sustava prije nepunih 10 godina. Naime, prije 10 godina je završio rat u ovoj zemlji. Pa zar smo očekivali da možemo napraviti više od ovoga što smo napravili. Ja mislim da je iskorak zaista značajan jer zapravo 10 godina rata i nije neko vrijeme za razvoj ova dva sustava visokog školstva i znanosti. Pa upravo zato što mi danas imamo takvu široku bazu od 250 nastavnih programa mi možemo i korigirati. Bez široke baze bilo bi bolje možda da nemamo toga. Ja mislim da je bolje da imamo. Mi se danas uspoređujemo jesmo li dosegli standarde Bolonje. Pa naravno da nismo jer smo počeli prije nekoliko godina. Europske zemlje su to radile nekoliko desetljeća. Pa ipak imamo i briljantnih primjera. Ja mogu reći da moj fakultet uopće nije osjetio bolonjski proces jer nemamo baš ništa mijenjati, mi smo u bolonjskom procesu već desetljećima jer smo bili izvrgnuti međunarodnoj konkurenciji, društvene djelatnosti, možda neki drugi fakulteti nisu. Sad imamo mogućnost izrugavanja međunarodnoj konkurenciji i sve će ići sigurno brže. Da nismo napravili što smo napravili ja bih se složio da nažalost imamo ljude kakve imamo. Ja mislim da je na sreću da ih imamo i zato danas o ovome možemo raspravljati.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Znate, kolega Hebrang kad imate čašu koja ima do pola vodu možete je gledati kao polu punu i polu praznu. Dakle, legitimno je gledanje na sreću imamo ljude kakve imamo, ja se mogu složiti s tim gledanjem. No međutim, mislim da je u ovoj raspravi ipak važno imajući u vidu glavni cilj upozoriti i na ovu drugu stranu medalje a koja kaže da ti svi isti ljudi su i dozvolili nekakve poremećaje, dopusnice onima kojima i nisu trebali dozvoliti. Dakle, ja se s vama slažem na neki način u dijelu da mi trebamo te korake činiti sukcestivno, da ih činimo već jedan niz godina. Možda se ne bi složili oko dinamike ali to je sad čini mi se manje važno ali da negdje sam strateški put oko njega otprilike postoji konsenzus. I kad sam govorila o tome da nažalost imamo ljude kakve imamo pitam tko će korigirati takvo stanje. Opet ti isti ljudi i to je bilo samo u tom kontekstu rečeno. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. I idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Znanje, zdravlje i pravda temelji su jedne države i za jednu državu, jedno društvo važniji su od njezine ekonomske moći. I kada su pojedine države, društva propadala ponajmanje je to bio uzrok zbog njihovog ekonomskog propadanja a najviše zbog toga što su znanje u zdravlje a na vlastitu pravdu što je tu prodrio oksid novca koji ih je rastočio. Jesu li kod nas zdravlje, pravda pa onda i znanje na prodaju? Ovaj Prijedlog zakona o osiguravanju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju s konačnim prijedlogom zakona a kako ga je gospodin ministar izvolio predstaviti i kao jedan antikorupcijski zakon svakako tome bi trebali doprinijeti. Onako kako je koncipiran uz ove opaske o čemu su vrlo meritorno govorili moji kolege nema potrebe da ja u tom smislu ponavljam jer bi to onda učinila lošije nego što su to oni učinili. Međutim, zašto ovaj dobar prijedlog kvariti nekim stvarima o kojima se u biti ne želi govoriti a i onda se čudimo o čemu je govorila upravo sada kolegica Lugarić zašto i ovakvi tobože i naizgled dobri zakoni ne osiguravaju onaj sadržaj koji bi trebali garantirati i koji su uputili prema određenim adresatima. Mi imamo jedan paradoks da donosimo zakone i to kvalitetne zakone koji su onda jamstvo nekakvih promjena u društvu, međutim paradoks je taj da se stvari u mnogim segmentima još pogoršavaju. U čemu je onda problem? Problem je u slici i u poruci koji na vlastito vladajućih šalju građanima, a na vlastito je onima koji onda i primjenjuju određene zakone i norme. Kada je predstavio ovaj prijedlog zakona bio je tu gospodin ministar, čini mi se da je još pet, šest ljudi kolega bilo iz njegovog ministarstva osim gospodina državnog tajnika. Dok su slušali sami sebe, čim je naišla jedna riječ kritike gospodin ministar je otišao a za njim i cijela svita. Zar nije znanost upravo ta koja mora biti otvorena prema drugačijem, prema drugom, ne prema jednoumlju. Samo tako se dolazi do znanstvenih spoznaja i to najbolje zna ministar Primorac. Ali zašto onda ne stvarati i takvu sliku? Ali ponajmanje je ovo važno. Ovo je čak možda i nebitno. Međutim, ono o čemu su govorili moji kolege, kolega Jovanović to su pitanja kako nas percipiraju ljudi pa onda i intelektualci i znanstvenici na vlastito. Kako je moguće molim vas da prije nekoliko godina Ministarstvo znanosti obznani natječaj za znanstvene projekte da sasvim logično i obrazloženo po odluci, meritornoj odluci vijeća odnosno tijela koje u Ministarstvu znanosti o tome odlučuje dobije sredstva za svoj znanstveni projekt znanstvenica Gabro i da onda naknadno nad intervencijom dekanice Čikeš Medicinskog fakulteta odustane se od toga bez riječi obrazloženja. Ja mislim da to prije svega nalažu elementi kućnog nekog odgoja, elementarnoj pristojnosti da se obrazloži zašto se oduzimaju sredstva doktorici, znanstvenici Gabro koja je dobila upravo po svim kriterijima ta sredstva za jedan potreban aparat razvrstivač stanica tako mi se čini. A gdje su otišla ta sredstva? Ta sredstva su otišla u Polikliniku "Neuron" za kupnju najsuvremenijeg uređaja "3 Tesla" magnetske rezonance koji služi građanima, na koji način? Dakle, dobijeno i kupljeno državnim sredstvima, dolaze građani, pacijenti koji skupo moraju platiti taj pregled. A usput Medicinski fakultet koji je osnovao javnu ustanovu a koja je onda kasnije osnovala kao Polikliniku "Neuron" po Zakonu o ustanovama, po vlastitom statutu sve ti prihodi konačno "Neurona" moraju biti prihodi osnivača. To je s Medicinskog fakulteta ta sredstva viđena nisu još od daleke 90. godine. Pa o čemu onda mi gospodo ovdje razgovaramo? Da, vi u tome ne nalazite ništa sporno. Gdje su otišla sredstva iz Ministarstva znanosti? Pa govorimo ovdje o kvaliteti znanosti. Najprije treba djelovati, i još ga je ministar znanosti predstavio ovdje kao antikorupcijski zakon objektivnosti, vanjskog vrednovanja i čega i čega sve ne. Isto tako dakle, to je jedna vrlo loša poruka koja se šalje. Ministar Primorac je znanstvenik koji dok je ministar dao se ustoličiti na dva fakulteta, dok je ministar. To je nezapamćeno. Na fakultetu u Osijeku i u Splitu i za to vrijeme još se unaprijediti u više znanstveno zdanje. Ne ulazimo sada u opravdanost svega toga, ali to se ne smije raditi za vrijeme obnašanja takve dužnosti. Hrvatsko novinarsko društvo koje je objavilo dakle prije niti mjesec dana svoje priopćene, ono je po pojedinim portalima, nismo ga imali prigodu vidjeti u određenim dnevnim novinama, jer je pritisak na novinare takav da izaziva ozbiljnu zabrinutost. "Hrvatsko novinarsko društvo poziva ministra znanosti, obrazovanja i športa Dragana Primorca i njegove bliske suradnike da smjesta prestanu s učestalim pritiscima na pojedine novinare koji izvještavaju o aktivnostima toga ministarstva, te na urednike ministar Primorac i njegovi suradnici sustavno diskriminiraju novinare koji ne izvještavaju o obrazovnim i znanstvenim temama onako kako bi to htio ministar i na taj način da im više ne daju nikakve informacije, ne odgovaraju na Emilove i telefonske pozive. Mnogi novinari obratili su se HND-u za pomoć zbog takvih postupaka. Osim toga, glasnogovornik ministarstva Duje Bonači u svojim reagiranjima na novinarske tekstove vrijeđa pojedine novinare, a u ministarstvu se o njima nepoćudnim novinarima vode pravi dosjei. Pa se navodima iz njihovih pokušaja nastoji intervenirati kod urednika. Takvi pritisci na novinare i medije nisu od jučer nego na pojedine novinare traju već godina, praktički od kako je Dragan Primorac postavljen za ministra. HND zato traži od ministra i njegovih suradnika da se više ne pokušavaju miješati u poslove uredništva, da ne dijele novinare na poćudne i nepoćudne, te da svim novinarima pružaju sve potrebne informacije." Dakle, u potpunosti sam pročitala.
Uvažena zastupnice molim vas tema je zna se. Prema tome, držite se teme i molim vas da govorite o temi, a ne da čitate nekakva priopćenja nešto što nema veze sa temom. Molim vas.
Nema veze, nema veze.
Držite se teme i nastavite.
Ja ću time gospodine potpredsjedniče i završiti. Prema tome, da bi se primijenio ovaj zakon o osiguravanju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju, treba prije svega stvoriti okruženje da se to i dogodi. I da se ne dogodi ono o čemu sam uvodno govorila, da znanje ne bude na prodaji. Ona afera "Indeks" daleko je i možda čak i u širim razdjelima kompromitirala, čak i neopravdano u sustav čitav. Dakle, da bi se takvi pojedinačni slučajevi izbjegli o ovome također treba voditi računa. I to itekako ulazi u temu. To je nulta točka, a ovo je prva tema. Hvala.
Zahvaljujem. Sigurno da i mi svojim raspravama doprinosimo javnom mišljenju i o nama i o znanstvu i o svim drugim institucijama u ovoj državi, a sigurno da i svojim osobnim primjerom moramo tome i doprinositi. Hvala lijepa. Idemo dalje. Uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Ne ja sam to vama zahvalio kao pristojno, onako kako to mora biti. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pokušat ću se držati vaše upute da ne iziđem iz okvira o kojem ste vi govorili. Dakle, evo ja se priklanjam, pridružujem, dakle svoj glas zajedno sa svima onima koji su do sada govorili u prilog ovog zakona, u prilog ovog vrlo važnog materijala o kojem danas govorimo. Zapravo bih počeo svoje izlaganje s jednom činjenicom o kojoj nije bilo govora, međutim koja je vrlo važna za razumijevanje uopće materije o kojoj govorimo. Dakle, kvaliteta kao takva prije svega i prvo se počela pratiti u industriji i ona je zapravo posuđen termin, posuđena metoda koju primjenjujemo manje ili više u određenim djelatnostima, ostalim djelatnostima života, jedna od njih je i zdravstvo, sada govorimo o znanosti, obrazovanju itd. U svakom slučaju je nešto što zapravo propituje kako radimo, gdje sada jesmo, gdje želimo biti. Dakle ne postoji drugi metoda niti bolji, niti učinkovitiji od ovog danas, da sustavu kojeg imamo danas i s kojim smo svi ovdje smo kazali u velikoj mjeri zadovoljni, da ga unaprijedimo, da bude još bolji, da bude još kvalitetniji. Netko je spomenuo ovdje, zapravo postavio retoričko pitanje, što je uopće kvaliteta? Ja mislim da je to također posve regularno pitanje i zapravo možda bi se moglo svesti na konstataciju da se može kazati da je kvaliteta i razlika između onoga što sada imamo i ono što u optimalnim okolnostima očekujemo ili možemo imati ili možda čak opseg u kome se sad u ovom slučaju kada govorimo o znanosti i visokom obrazovanju, vrši nastavni proces, a u skladu sa opće prihvaćenim standardima ne znam ni ja i onog svega što je propisano u svijetu i što se čini. Prema tome, kao što smo govorili nedavno u ovom Saboru i o kvaliteti u zdravstvu i kvaliteta u visokom obrazovanju i znanosti također se može procijeniti na tri elementa. U elementu strukture, to je ono što imamo s čim raspolažemo. Dakle, govorimo o svim sveučilištima, o svim veleučilištima, o svim onome što raspolaže ova država, a u službi je znanosti i visokog obrazovanja, o procesu, to je ono koliko imamo obrazovanih ljudi u smislu nastavnika, koje su njihove kompetencije, što rade, na koji način rade sa studentima i konačno, možda najmjerljivijem elementu kvalitete, to je ishod. Što je ishod zapravo naših sveučilišta, što je ishod našeg obrazovnog sustava? Ovdje smo čuli, ja bih rekao nekoliko vrlo kvalitetnih izlaganja. Izdvojio bih izlaganje profesora Hebranga, gospodina profesora Kreše Ćosića, pa gospodina Dorića također, koji su govorili o mjerljivim ishodima. Pa su govorili o publikacijama, o važnosti publikacija. Ne postoji mjerljiviji način doli onaj koji se mjeri koliko koje sveučilište, koliko koji fakultet, koliko nastavnici toga fakulteta i koliko sutradan oni koji su izišli s toga fakulteta, dakle diplomanti dakle publiciraju, objavljuju što i gdje i koliko je težina koje publikacije. Tko je jedanput u životu pokušao napisati jedan znanstveni rad zna što to je i koliko je to teško. Druga razina po kojoj se može mjeriti kvaliteta, a također odnosi se na same ishode su i broj projekata. Koliko povučemo novaca osobito i s međunarodnih projekata, a na važnost određenih projekata kao takvih i koliko smo u stanju proizvesti iz tih novaca nova dobra. Ovdje je bilo govora kako i jednu i drugu, je značajno, u značajnom porastu i mislim da od 25 do 30% je povećanje i u publikacijama i u povućenom novcu. Prema tome, u svakom slučaju možemo misliti što hoćemo ali ne možemo kazati niti konstatirati, osobito ne javnosti ništa više doli da je doista ovo ministarstvo na čelu sa ovim ministrom i uopće Hrvatska akademska zajednica doista postigla jednu zavidnu razinu i jedan veliki uspjeh. S time moramo biti ponosni. S time Hrvatska mora biti ponosna. I ovo je jedan od ja bih rekao dokaza za to. Dakako da je vrlo važno i to, netko je također spomenuo što je sa sudbinom onih koji diplomiraju u Hrvatskoj. Ja ne znam tko to prati na koji način sada, ali je sigurno puno važno pitanje. Dakle, koliko ljudi iz sustava ostaju dakle, nakon završenih obrazovanja ostaju u Hrvatskoj a koliko njih odlazi još uvijek vani. Prema tome, sutradan Hrvatska u europskom okruženju a zajedno sa svim ovim o čemu smo govorili sigurno će biti prostor koji će biti, ja vjerujem magnet i za druge znanstvenike u Hrvatskoj a kamoli za ostanak hrvatski. Prema tome, ovo treba biti, ovaj materijal koji ćemo usvojiti treba biti doprinos i ja bih rekao poticaj onima koji završavaju da ostaju ovdje i da ostaju raditi. Ako bih tražio neke male nedostatke u ovom materijalu onda mi se čini kao da je izostalo detaljnije malo opisa, više opisa o unutarnjem nadzoru kvalitete iako on nije u biti predmet ovoga zakona. Nego je on zapravo prepušten svim sveučilištima i zapravo određenim subjektima koji će sami izraditi određene programe praćenja kvalitete unutar samoga sustava. U svakom slučaju, unutar toga dijela prosudbe i kvalitete ušla bi i prosječna ocjena svih studenata, odnosno svako pojedinačno i svi skupa, zatim dužina studiranja, postotak onih koji odustaju od studija, kao i studenska anketa kao važan element ocjene nastavnika. Ja mislim da usprkos svim mjerama i mjerilima ne postoji oštrija ja bih rekao možda čak niti objektivnija ocjena od one koju sami studenti daju, svojim nastavnicima, svojim profesorima jer se radi o mladim ljudima, obrazovanim ljudima, ljudima koji žive u vremenu, jednom novom vremenu, novih tehnologija i koji zapravo ne dopuštaju da im se predaju neprikladne, zastarjele, ne znam ni ja teme ili programi koji nisu od koristi, oni sami znaju i ocjenjuju koliko je to u skladu sa onim što njima zapravo treba. Svakako bih iskoristio i još jedanput podvukao važnost izlaganja u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice koju je iznio ovdje prof. dr. Krešo Ćosić, kada je govorio o važnosti uključivanja gospodarstva. Kada se otiđe vani i kada se zapravo razgovara sa ljudima koji su na vanjskim sveučilištima dakle, u svijetu i kada se govori koliko tko financira znanost onda ćemo vidjeti koliko Hrvatska država iz proračuna financira znanost a vidjeti ćemo koliko u svijetu se financira znanost. Prema tome, nemoguće je održati industriju bez znanosti, dakle, bez sveučilišta itd., niti je moguće održati sveučilišta bez industrije, dakle, i bez potpore iz gospodarstva zapravo, ne samo industrije, nego uopće gospodarstva. Prema tome to je, ovo je prigoda možda da se još jedanput napomene, naglasi ta važnost i da se zapravo otvore ti putevi komunikacije između hrvatske znanosti, hrvatske akademske znanosti i hrvatskih gospodarstvenika. Hrvatski gospodarstvenici moraju znati i vjerujem da to znaju, međutim, vrijeme pred nama je zapravo vrijeme koje ide u korist i jednih i drugih, da jedni bez drugih ne mogu. I jednostavno to je tako. Bude li drugačije stagnirati ćemo. Ne bih govorio ovdje pojedinačno o tome što sve još donosi ovaj zakon, ali u svakom slučaju je apsolutni iskorak naprijed i moja osobna i kao što je i potpora svih nas ovdje. Ako mogu, dopustite mi gospodine državni tajniče, samo nekoliko malih, ja bih rekao kozmetskih prijedloga, odnosno ispravki. Kada se govori o kreditaciji, pa kada se kaže o reakreditaciji, zatim inicijalna akreditacija, ja mislim da to pomalo možda zbunjuje. Dakle, ne znam, ali ja mislim da bi bilo logično da to bude jedna akreditacija, ako je reakreditacija neka bude ponovna akreditacija. Recimo, dakle, dakle, naprosto štitimo i ako nemamo izraz bolji za, hrvatski, za akreditaciju nemojmo još dodati i reakreditacija, mislim ne znam, ja mislim da bi to bilo dobro. S druge strane, istina je da malo ima možda jednog poremećaja u smislu korištenja različitih termina pa kada se kaže poboljšanje, unaprjeđenje, ne znam ja, još neki termini koji su ovdje korišteni, ja mislim da je najbolji termin kada je u pitanju kvaliteta, dakle, to je stalni pokušaj, stalno unaprjeđenje ili poboljšanje kvalitete. Prema tome, možda ga naprosto usvojiti kao takvog. Kada je u pitanju agencija, pošto, kada pogledamo detaljno što je zaduženje agencije, koja je su zaduženja agencije, onda je evidentno da je agencija prvenstveno zadužena za kvalitetu. Prema tome ja bih je doista prozvao agencija za kvalitetu u znanosti i visokom obrazovanju. Naprosto explicitno bi nosila taj naziv i ovo je, ako je to tako, ovo je posuđeno, ovo bi bilo posuđeno iz sustava zdravstva kao takvog. Evo vidim da zapravo moje vrijeme ističe, ja se još jedanput zahvaljujem vama da ste pripremili jedan ovakav materijal i vjerujem da je on apsolutno doprinos napretku hrvatske znanosti općenito i društva u cijelosti. Hvala lijepo.
Hvala. Nekoliko replika, gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Kolega Bagariću na početku svog izlaganja govorili ste o važnosti kontrole kvalitete u samom sustavu i nemam dakle, nikakvih primjedbi na to što ste rekli, smatram to također važnim, ali ima još jedan aspekt važnosti kontrole kvalitete u ovom području visokog obrazovanja koji do sada nije bio još rečen a čini mi se važnim ga istaknuti. U okviru samog Bolonjskog procesa kontrola kvalitete i uspostavljanje standarda kvalitete će biti odnosno jest jedan od uvjeta za prepoznatljivost diploma. I ono što je dobar dio sada bio zamjerka u hrvatskom provođenju Bolonjskog procesa da ja to malo na neki način i pojednostavim, što zapravo niti naša agencija bila članica udruženja za osiguranje kvalitete u visokom obrazovanju niti ove druge europske mreže, i postavljali su se vrlo opravdani upiti da li će onda naše diplome koje su kao po Bolonji, a zapravo nisu jer je nedostajao ovaj moment kvalitete, biti čitljive i biti prepoznate kao takve u smislu postignutih kvalifikacija na jedinstvenom da tako kažem europskom tržištu rada. I to je jedan od još važnijih momenata i važnost da tako kažem samog uspostavljanja sustava kvalitete. Jer sustav unapređenja kvalitete, upravljanja kvalitetom se ne postavlja samo zbog toga da bi mi mogli reći mi to imamo, nego da se na neki način i studentima zbog kojih samih taj sustav i postoji, jamči na neki način da ono što oni uče, da ono što oni rade na onoj kvalifikaciji koje oni stiču nisu samo u sadržajnom, nego i u metodskom i kvalitativnom smislu jednake onim europskima. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku. Gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa ja se slažem s vama i ovdje u ovom materijalu explicite to stoji. Dakle jedan od elemenata dakle ako detaljno pogledate ovaj materijal, onda je to upravo što ste vi kazali jasno napisano da jedna od zadaća agencije odnosno ovog sustava nadzora, sustava kvalitete i to kako zapravo uskladiti ovdje naše postignute diplome i kompetencije sa onima u Europi kako bi bili zapravo kompetibilni. To je explicite napisano. Još jedanput pogledajte, vidjet ćete da je.
Gospodin zastupnik Krešimir Ćosić, replika.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa evo vrlo kratak komentar vrlo korisne raspravre doktora Bagarića. Ja bih komentirao kratko njegova opažana koja se odnose na kvalitetu, semantiku kvalitete, važnost kvalitete i analogiju između kvalitete u industriju i kvalitete u znanosti i mislim da to zaslužuje određenu važnu distinkciju. Sustavno razmišljanje o kvaliteti je najviše bilo izraženo, kao što je rekao i doktor Bagarić, upravo u industriji pod nazivom "total quality menagment", znači čitav niz organiziranih napora u organizacijskom, tehnološkom, tehničkom i svakom drugom pogledu kako bi se u industriji osigurala visoka ponovljivost kvalitete proizvoda. Taj "total quality menagment" razvijen je baš kao niz organiziranih napora u automobilskoj industriji, Crysleru, Toyoti itd. Istovremeno želim naglasiti sličnost, ali i različitost kad govorimo o kvaliteti u znanosti. Ono što je kvaliteta u industriji, ponovljivost, visoki standard, visoka pouzdanost upravo nije karakteristika kvalitete u znanosti. Jer kvaliteta u znanosti je isključivo i jedino sposobnost stvaranja novog znanja, stvaranja novih spoznaja i nigdje tako jasno se ne ističe ta potreba za onim dobro poznatim terminom "added values", stvorena nova vrijednost, to je glavna karakteristika upravo znanstvenog djelovanja. Hvala vam lijepo.
I gospođa zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Evo svi u replikama govorimo o kvaliteti, pa ću i ja. Gospodine Bagariću, govorili ste o kvaliteti a evo upravo i u tekstu zakona kaže se da donošenjem ovog zakona omogućit će se planirano unapređenje procesa razvoja studijskih programa, osnivanje visokih učilišta i znanstvenih organizacija poboljšanjem kvalitete. Isto tako ste spomenuli koje su karakteristike kvalitete odnosno kako se mjeri, a to je po strukturi, po procesima i po ishodima. Spomenuli ste po ishodima da je to mjerljivo putem naučnih radova, publikacija itd. Međutim, ja bih ovdje rekla da je jako bitno za kvalitetu ipak unutrašnja kontrola koja ovdje nije navedena. Isto tako, riječ studenta, jer nažalost svjedoci smo danas da upravo zbog nespremnosti na Bolonjski proces na pojedinim studijima, na pojedinim fakultetima studenti koji su poznati po svojoj izvrsnosti upravo zbog nekvalitete odnosno nespremnosti na Bolonjski proces ostaju razočarani. I upravo zbog toga ta nespremnost sigurno da će umanjiti kvalitetu studija. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Žao mi je da me niste primjetili jer sam podigao pločicu i kolegi Kreši. Međutim, vrlo kratko, slažem se s kolegom Krešom Ćosićem …
Niste, nego ste rukicu podigli, al ne pločicu. To nije predviđeno Poslovnikom.
Pardon. Evo vrlo kratko kolegici Bonačić. Dakle, slažem se s vama u tom dijelu, međutim kad ste govorili o nespremnosti studenta ja mislim da se ne radi o nespremnosti studenta, nego u tom slučaju profesora. Ali kad je u pitanju ovaj unutarnji nadzor o kojem ste govorili i kad ste kazali da je zapravo izostavljen, nije izostavljen. Kad pogledate glavu 3. u sustavu osiguranja i unapređenja kvalitete, onda ćete vidjeti na 13. stranici da točka 5. i 6. je posvećena unutarnjem nadzoru, ali nije explicite ovdje obrađena i razrađena, nego se ostavlja zapravo sveučilištu kao takvome da zapravo razvijanjem vlastitih programa i projekata u tom dijelu, a u skladu sa ovim zakonom zapravo postigne jednu cjelovitost i ukupnost kvalitete. Evo toliko. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Žao mi je da je ministar morao otići. Nije uspio čuti i saslušati nijedno pojedinačno izlaganje. Znam da ministar o ovom području puno zna, ali nikome ne bi smetalo pa ni njemu da je čuo pokoji prijedlog, da je čuo i pokoju kritiku. U svom obraćanju prije nego što je otišao, govorio je o tome da mnogi iznose podatke u kontekstu nekakvih izbornih kampanja. Žao mi je da je to rekao, jer nitko od nas ovdje danas nije govorio u kontekstu nikakve izborne kampanje, nego u želji da dođemo do rješenja da se na jedan objektivan način vrednuju znanstveni projekti, da se temeljem objektivne ocjene onda tako i financiraju, da im se temeljem tih objektivnih ocjena daju adekvatna oprema, znanstveni novaci i sve ostalo. Ono što bih ja želio ovdje podvući i nadam se da će gospodin državni tajnik to prenijeti i gospodinu ministru. Samo ću malo pričekati da državni tajnik me, barem on čuje. Molio bih državnog tajnika, evo samo da vas zamolim da ministru prenesete sljedeće. Dakle, ja nisam kritizirao recenzente, ni na kraju pameti mi nije bilo to. Ali netko mora i recenzentima dati upute unutar kojeg okvira se trebaju kretati, jer da ste i sami napravili samo unutar jednoga područja, mog područja biomedicine, jednu komparaciju, koliko pojedini projekt dobiva sredstava, a u biti kakvi su dosadašnji učinci, znanstveni učinci onih koji sudjeluju. Vidjet ćete ponekad vrlo skromni rezultati, a relativno velika sredstva. To ne može biti. S druge strane, ima ljudi koji su odlično radili, puno objavili, puno napravili, ostavili duboki trag u hrvatskoj znanosti, a vrlo skromno su u ovom projektnom razdoblju financirani. To nije dobro. Ponavljam to se reperkutira i na mnogim drugim segmentima kasnije. Ono što ja dozvoljavam da nije isključivo broj radova, citati, časopisi njihov … [[Govornik se ne razumije.]] jedini kriterij. Ali nam onda morate reći koji je to dopunski kriterij. Jer recimo kada sam ja radio u Francuskoj kao mladi znanstvenik francuski ministar znanosti je tada rekao u ovom razdoblju dok sam ja ministar francuskom gospodarstvu treba riješiti pitanje poluvodiča za elektrotehničku industriju Francuske, genetskog inženjeringa za našu farmaceutsku industriju i amplificirati signal kroz … [[Govornik se ne razumije.]] vlakna za potrebe informacijsko-komunikacijskih tehnologija. Točno se znalo što ministru treba i francuskom gospodarstvu treba. I tih nekoliko godina oni koji su radili na tim projektima dobili su dva, tri, četiri puta više sredstava jer je Francuskoj bilo stalo da se to riješi brzo i kvalitetno. I vi imate pravo to reći, pa onda se ja nemam pravo buniti. Ako je za na važnije da riješimo nešto u poljoprivredi za potrebe hrvatskog turizma i da ćete financirati te projekte dva ili tri puta jače od projekata u biomedicini morate mi reći ja ću se s time složiti i neću ni jednu riječ protiv toga imati. Ali ovako da unutar jednog područja imamo toliko šaroliki jedan pristup to nije moguće. Što se tiče Središnjeg prijamnog ureda, ja sam želio pitati ministra, sad pitam vas gospodine državni tajniče. Koliko će se ljudi u tom uredu zaposliti? Nismo o tome ništa čuli. Koji će biti njihov profil? Temeljem onog što ovdje piše, pardon i koliko će to koštati dakako. Jer vidjeli ste kako je na čudan način posloženi su iznosi koji se traže za pojedine segmente posla kojeg će oni obavljati. Dajte nam recite koliko će ukupno taj ured koštati? Ono što piše glede opisa poslova ljudi u tom Središnjem prijamnom uredu obrada podataka sa državnih matura i pripremu za upise na fakultetima. To po meni izgleda dva put po mjesec dana posla. Mjesec dana nakon mature državne i mjesec dana prije upisa na fakultete. Tako gotovo izgleda. Morate nam reći da li će to biti ljudi primljeni na određeno vrijeme dva put po mjesec dana ili će to biti ljudi koji će nešto i još pored toga raditi. Nadalje, bilo je malo prije govora o onom trokutu kojeg ja stalno spominjem. U jednom vršku gospodarstvo, u drugom vršku je politika, u trećem vršku jasno jeste visoko školstvo. Politika mora utjecati, ja se potpuno slažem s ministrom. Mi ne možemo i ne smijemo financirati profile koji Hrvatskoj državi i društvu nisu potrebni. Ljudi mogu završiti što god žele, ali to moraju sami platiti. To ne može ići iz državnog proračuna. Mi ne možemo obrazovati ljude za biro rada. To je besmisleno. Dakle, mene zanima koliko se puta često ministar nađe sa ljudima iz gospodarstva? Kako se dogovara upisna politika? Kako se dogovaraju izmjene i dopune programa glede potreba hrvatskog gospodarstva? Mene zanima kad je država u pitanju da li ostali ministri redovno pred upise javljaju ministru obrazovanja trebat će nam u sljedećih 10, 15 godina toliko liječnika, toliko sudaca, toliko učitelja, toliko policajaca. Da li se upisna politika temelji na tim brojkama koje bi po meni ministar obrazovanja trebao prikupiti od svojih kolega u Vladi, a onda jasno i od segmenta gospodarstva. Isto to se odnosi i ponavljam na znanstvene projekte. Primarno treba financirati, pa i bolje financirati ono što Hrvatskoj treba, njenom gospodarstvu. Naveo sam primjer malo prije jedne Francuske. Evo na koncu ćete mi samo dopustiti da pročitam, želio sam podsjetiti ministra na jednu njegovu izjavu od prije 7, 8 mjeseci kada je rekao da zahvaljujući otvaranju brojnih novih sveučilišta, veleučilišta te novih visokih škola u njihovom sastavu došlo je do porasta broja studenata. Posebno je istaknuo da zahvaljujući toj politici danas Hrvatska ima 15% građana koji imaju višu, visoku školu u odnosu na 8% od prije 10 ili 12 godina što je normalan porast. Ako je tako, želio sam pitati gospodina ministra, kako to da taj veliki porast broja obrazovanih nema za sada nikakav učinak na inovativnost, na kreativnost, na produktivnost, na konkurentnost, na izvoz i standard naših građana. Da li se možda radi o potpuno pogrešnoj obrazovnoj strukturi ili pak o nedostacima u obrazovnom sustavu ili o jednom i drugom? Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik Dražen Vikić Topić. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe zastupnici i gospodo zastupnici. Prvo bih vam se htio zahvaliti zaista uvaženi zastupnici i zastupnice na jednoj vrlo konstruktivnoj diskusiji, opaskama, sugestijama. Ja sam zapisao koliko sam stigao. Kolege su prije toga isto radile, kolegice pravnice koje su bile. To će zaista poboljšati kvalitetu ovog zakona. I mislim da je odlično da idemo u dva čitanja, da imamo vremena da ga poboljšamo. Kažem, još jednom se najviše zahvaljujem. Ali samo bih spomenuo par stvari. Naime, toliko je bilo tih stvari da je to sad nemoguće spomenuti. Imat ćemo još vremena o tome pričati. Samo bih htio reći koja je ključna stvar kada se spominjalo zašto nije unutarnja kontrola, akreditacija. Pa upravo i zahtjev europskih asocijacija za akreditaciju bio da se donese zakon, jer zašto? Do sada je agencija bila uredbom osnovana što je bilo u redu. A sad se diže na viši nivo ovog uvaženog tijela, zakonom se osniva, postaje nezavisnije. I prije je bila nezavisna, ali u očima možda Europe ne dovoljno. Sad postaje zaista nezavisnije time i u biti će onda kad se osnuje ići postati članica svih tih akreditacijskih agencija. To je zapravo i bio uvjet. Zato mi to sve i radimo, ne? Kao što je uvaženi zastupnik gospodin Bagarić rekao naravno da unutra su elementi unutarnje kontrole kvalitete. Ali naprosto naši su ovi zakoni koje smo imali do sad u znanosti bili svi malo prenormativni, preregulirani. Mi sad nastojimo dati okvire, naravno ako, kad ovo uvaženo tijelo to podupre, a onda pravilnicima, podzakonskim aktima razrađivati stvari. To je, postoji kontrola. I sada je bila kontrola u ove agencije, ali to je bilo na jednoj kako bih rekao osnovi samih želja. Mi smo zvali … [[Govornik se ne razumije.]] oni su dolazili izvana, iz inozemstva i pomagali nam u tome, a sad će to biti, sad to više neće biti naša želja. Oni će moći doći kad god će htjeti ako smo članovi te asocijacije. Što se tiče ovog financiranja znanosti i visokog obrazovanja iz budžeta i iz državnih znači novaca, iz gospodarstva. Da ja se zahvaljujem na ovoj diskusiji, vrlo je korisna. Pa to je ono što mi cijelo vrijeme zapravo radimo i molimo daljnju pomoć ovoga visokog tijela. Naime, mi ovog trenutka po podacima, ja imam podatke za 2007. koji su 2008. još podaci nisu definitivni, službeni, 0,55% je od GDP-a dolazilo iz proračuna, a 0,39 iz gospodarstva. A zapravo bi trebalo po onoj bolonji biti 0 recimo 3 iz proračuna. Znači, mi imamo dvostruko više sad iz proračuna, a 0,6 ili malo više iz gospodarstva, je li. Jer zadnji rezultat on raste, sad je 0,94, za 2008. imamo projekciju 1,1. Evo, tako da na tome treba poraditi. Naravno da država i dalje treba kontinuirano povećavati, ali mislim ima gospodarstvenika, ima odličnih firmi kod nas koji shvaćaju važnost … [[Govornik se ne razumije.]] ali mislim da još to nije u većinu drugih firma, možda čak i manjih nije još to nekako im ušlo u taj, nisu tu atmosferu još poprimili koliko je važno to istraživanje. Što se tiče patenata i slično, napravljen je veliki, uvaženom zastupniku gospodinu Doriću bih rekao, veliki napredak je napravljen. Ali ja ću se samo recimo na Ruđer, jer ja dolazim od tamo, radio sam 30 godina. Znam podatke kad sam otišao. 2005. je bilo samo tri aplikacije. Onda smo osnovali Ruđer inovacije, došao je kredit Svjetske banke. Po zadnjim informacijama od prošlog tjedna, preko 80 aplikacija. A mislim da tako i ostali segmenti društva slijede, ne znam brojčano. Znači, ipak su se mnoge stvari jako poboljšale u zadnje vrijeme, je li. I još ono kad ste me pitali, to je vrlo jedna interesantna studija od prošle godine bila za ove … [[Govornik se ne razumije.]] Danas sad zapravo već u Europskoj zajednici, ali i šire u svijetu, uopće ne žele govoriti na taj način. Oni kažu brain circulation, da to moraju stalno visoko obrazovani cirkulirati, baš to što je interesantno. Prva zemlja po tome je Malta, nešto više od 30% visoko obrazovanih ide okolo. Druga zemlja je Irska, to je mene osobno zapanjilo. Znači, jedna velika zemlja visokog standarda, dobre znanosti, 28%, Makedonija 28, Bosna i Hercegovina 24 i mi 23. To je očito trend u svijetu. Ono što je po meni vrlo važno za sve nas, kako što veći broj tih ljudi privući natrag, e to? A mi sad razvijamo cijeli taj sustav, naravno da je onda i ovaj zakon jako važan zakon koji će zapravo i tu kvalitetu i privlačiti ljude natrag jer će biti sigurniji kad apliciraju projekte da će biti veće, hajmo reći kritičnije recenzije, objektivnije itd. Ali evo, da sad ne bi sam nas hvalio, ja se još jedanput najljepše zahvaljujem na svim sugestijama i opaskama i kritikama koje su korisne, konstruktivne bile i ministarstvo i Vlada će naravno to sve razmatrati i uzimati u obzir. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Prijedlog zakona o osiguravanju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju, prvo čitanje, P.Z.E. br. 277. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o osiguravanju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Zaključak je prihvaćen većinom glasova, 99 glasova za, 3 suzdržana i ništa protiv.
Prelazimo na sljedeću točku 6. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti, prvo čitanje, P.Z. br. 276 Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo i obrazovanje, znanost i kulturu. Državni tajnik Dražen Vikić Topić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, nastojati ću biti relativno kratak. Naime, prema postojećem Zakonu o Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti, članovi akademije su redoviti, počasni, dopisni te postoje članovi akademije, to su članovi suradnici. Uvjeti za redovite, počasne i dopisne članove akademije propisani su predmetnim zakonom. Međutim, za razliku od redovitih počasnih dopisnih članova, uvjeti za članove suradnike, naglašavam članove, jer to je dosta važna, bila je jedna vrlo interesantna rasprava na odborima, znači članovi suradnici, oni su propisani Statutom akademije. Naime, glavni pokretač ovih izmjena i dopuna je bio zapravo opravdan s našeg stajališta, da je predsjedništvo akademije uočilo da bi njih trebalo sve izjednačiti da oni svi moraju doći u zakon, znači članovi suradnici i izbori za njihova zvanja, za njihovu poziciju jer do sada je bilo za ove prve redovite, počasne, dopisne je bilo definirano u zakonu, a za ove druge, jer nisu oni drugog reda, oni su jednako vrijedni. Za ove je bilo u statutu naravno. I sad se to sve želi u zakonu sjediniti, napraviti i zato je došao prijedlog. Vi znate da akademija ima numerus clausus, da ima oko 100 ovih članova suradnika, maksimalno može biti 100, a svih ovih ostalih redovitih, dopisnih, počasnih ima 160. Tako da je i to jedan bio od razloga zašto da se napravi jedna fleksibilnost, a pri tome, pri tim zahtjevima koji su došli s akademije, mi smo isto uočili da svi mandati koji su, da je mandat sada predsjedništva akademije 3 godine, a svi mandati koji su ikad do sada bili su bili 4 godine, pa i u većini drugih akademija u svijetu, zapravo u svim akademijama, ne u većini su mandati četverogodišnji. Naime, što se dešava. Budući da vi imate izbore znači za članove suradnike, izbor napredovanja u redovite članove. Praktički svakih 2 godine imate izbore unutar, znači unutar 3 godine već imate izbore i po 6 mjeseci se provode, tako da zapravo cijelo vrijeme ubiti se dosta, neću reći gubi vremena jer to nije gubljenje vremena, ali troši vrijeme na razne izbore. Taj mandat od 4 godine smatramo logičnijim i to je prijedlog ministarstva da se mandat produži na 4 godine. Evo, to su dvije ključne točke. Ja se zahvaljujem.
Hvala. Odbori za zakonodavstvo? Za obrazovanje, znanost i kulturu? Predsjednik odbora, gospodin zastupnik Petar Selem. Izvolite.
… [[Govornik je naknadno uključen.]] gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ja ću biti vrlo kratak jer je gospodin državni tajnik već zapravo izložio vrlo jednostavnu shemu ovog Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti koja se našla i pred odborom. Uvodno obrazloženje su jasno podnijeli predstavnici predlagatelja i rasprava se, kao što ste već čuli zapravo vodila oko dvije teme. Jedna je tema bila pitanje statusa članova suradnika akademije, a druga tema je bila pitanje trajanja mandata uprave akademije. Što se tiče prve teme članova suradnika, iznesen je prijedlog koji je i prihvaćen da članovi suradnici također uđu u Zakon o akademiji, do sad su oni bili samo definirani statutom. Druga zapravo promjena koja je možda potrebna i oko čega se vodila dosta zanimljiva rasprava je bio prijedlog da se članovi suradnici biraju doživotno kao i članovi, stalni članovi akademije, redoviti članovi akademije, počasni i vanjski i tu je zapravo došlo do stanovitog pitanja jer do sad su se ti članovi birali na 10 godina, na rok od 10 godina. Jasno, predlagatelji su istaknuli jedan problem, a to je da se zna desiti da vrlo ugledni članovi suradnici akademije nakon jednog, drugog reizbora koji nisu iz bilo kojih razloga postali redovni članovi akademije, jednostavno su destimulirani da se opet ponekad i već kad su stekli najviša znanstvena zvanja u svojoj struci da se ponovno natječu i da onda oni jednostavno otpadaju iz članstva akademije. Bio je dakle, međutim taj prijedlog koji je sadržavao jednu rečenicu koja je, i mislim Odbor za zakonodavstvo također na neki način zasmetala, kaže da se i mlade članove, mladi članovi suradnici. To bi značilo da mladi član suradnik koji je sa 30 i ne znam koliko godina izabran kao član suradnik po ovom prijedlogu automatski doživotno je tu makar nenapredovao znanstveno kao što se to jasno očekuje. I sad su se tu iskristalizirala zapravo dva prijedloga. Jedan prijedlog bi bio da se broj reizbora ograničiti na dva, znači dva puta 10 godina i da nakon toga drugog reizbora od 10 godina član suradnik bez obzira da li je postao redovni član, postao je jasno, da dakle ostaje dalje član suradnik ili doživotno ili dok ne bude izabran za redovnog člana. Druga ideja je bila također da se ide na to doživotno članstvo, međutim tu se onda postavlja zaista pitanje da li se time prerano daje nekome status i šansa da doživotno bude osiguran makar i nenapredovao znanstveno kao što bi se to očekivalo. Čini mi se da je na odboru ipak prevladala ova solucija sa dva puta 10 godina i da će vjerojatno kad dođe konačni prijedlog zakona to rješenje biti vjerojatno kažem prihvaćeno. Možda se pojave još i neke nove mogućnosti, nove varijante, jasno jednu raspravu ne treba zatvoriti. Što se tiče ovog drugog dijela prijedloga tj. prijedloga da se produži mandat upravi sa 3 na 4 godine tu mislim da je bila manje-više potpuna suglasnost jer taj mandat od 4 godine odgovara i ciklusima, ciklusima reizbora u akademiji koji je svake 2 godine, znači tim parnim ciklusima i taj neparni ciklus od 3 godine je bila jedna iznimka. Ne znam u kojem je času uvedeno, kad nekoć su isto bile 4 godine i tu smatra jasno da oko toga ne bi trebalo biti nikakvih problema da se taj prijedlog prihvati. Prema tome, zaključak je odbora da predloži Hrvatskom saboru da prihvati Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti a jasno da se sva stajališta, prijedlozi i mišljenja u vezi s prijedlogom upute predlagatelju na pripremu konačne verzije konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Evo ja sam član odbora, profesor Selem je iznio naše nekakve zajedničke stavove ali bilo je i nešto malo drugačijih razmišljanja. Ja bih želio ispred kluba HNS-a barem neke od njih ovdje spomenuti. Intencija postojećeg Zakona o Hrvatskoj akademiji i postojećeg Zakona o znanosti i visokom obrazovanju je koja? Ta da se mi članovi akademske zajednice nađemo konstantno pod pritiskom da nas se evaluira, procjenjuje naš rad, da moramo između dva reizbora imati nekakav značajan doprinos znanosti, obrazovnom sustavu da možemo preći u više znanstveno ili nastavno zvanje na sveučilištu. Na sveučilištu je taj ciklus svake 4 godine, vidimo u Hrvatskoj akademiji za člana suradnika je to bilo nakon 10 godina. Ali ponovo su kolege i u Hrvatskoj akademiji i na sveučilištu morali obvezno iznijeti sve podatke glede svog rada da bi dobili zeleno svjetlo da bi išli korak dalje. Na sveučilištima znate da evo moja generacija najprije smo morali magistrirati da bi postali asistenti, pa smo morali doktorirati da bi postali viši asistenti, pa smo još raditi i publicirati da bi postali docenti. Pa onda tek izvanredni profesor, pa redoviti profesor, pa redoviti profesor u trajnom zvanju. Dakle, 600 stepenica. Tek onda sam bio na miru da više ne pišem izvješće, onda sam imao pravo jasno imati jedan trajan status. Ovdje jasno imamo jedan prijedlog da se u akademiji to više ne čini već da se nakon što netko bude izabran za člana suradnika to doživotno tako bude. Čuli ste kakav je tijek rasprave bio, čuli ste da je većina kolega bilo za to da se nakon dva reizbora to onda smatra i trajnim članstvom u HAZU kao član suradnik. Ja moram reći da sam bio i za jednu opciju jer ja vas želim uvjeriti da u Hrvatskoj ima briljantnih mladih ljudi koji vrlo rano ispune uvjete za znanstvenog savjetnika, dakle najviše znanstveno zvanje. I po meni nema nikakvog razloga da takve slučajeve uistinu možemo odmah primiti što se mene tiče da doživotno budu jer su ionako već došli do samoga vrha u svojoj znanstvenoj karijeri. Međutim, prihvatit ću i evo naš klub se slaže da oni će ionako ući, postat će članovi suradnici. Da li će oni biti nakon jednog ili dva izborna kruga tamo trajno to je manje možda važno ali nikako ne smijemo dozvoliti da izmjenom i dopunom zakona eliminiramo mlade ljude, briljantne mlade ljude od mogućnosti da se kandidiraju i da uđu kao članovi suradnici u Hrvatsku akademiju. Što se tiče ovog drugog pitanja, pitanja da li produžiti mandat sa 3 na 4 godine članovima predsjedništva, pročitat ću vam samo ovu rečenicu, vjerojatno je to bilo u dogovoru između ministarstva i akademije sačinjen ovaj tekst. U sadašnjem mandatu u trajanju od 3 godine prekratko je vrijeme za ostvarenje važnijih programa i projekata u akademiji, posebno zbog toga što je veliki dio vremena opterećen provođenjem postupka, izbora novih članova koji traje najmanje šest mjeseci a provodi se svake druge godine. Kolegice i kolege, mislim da treba razlikovati programe i projekte znanstvene od administrativnog posla vođenja akademije. Nije to tri godine, to je šest godina, dva puta po tri. Ja sam čak duboko uvjeren da nijedan kolega ni u akademskoj zajednici i u Hrvatskoj akademskoj znanosti i umjetnosti iznad 60 godina da bi uopće trebao voditi projekt ili program znanstveni to moraju biti mlađi ljudi a ljudi moje generacije i stariji moraju biti savjetnici na tim projektima i na tim programima, savjetnici. To sam duboko uvjeren u to. U mnogim zemljama postoji čak vremenski limit u životnoj dobi kada prelazite iz jednog u drugi status. To je važnije za funkcioniranje sustava. Zato mi u klubu HNS-a nismo previše skloni da se to poveća sa 3 plus 3 na 4 plus 4. Vidimo da se čak i retrogradno traži da se odlukom Sabora to odnosi i na one koji sada sjede u tim foteljama. To nam miriše na nešto drugo i za taj dio moram priznati nećemo dati zeleno svjetlo. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Štovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pa prethodnici su rekli većinu stvari koje treba o ovom problemu, ja ću biti vrlo kratak. Dakle, prvi je problem da se u izmijenjenom zakonu problem suradnika Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti na neki način čišće regulira da ne bude dvostrukih tumačenja, jer sada su ti suradnici u svom mandatu određeni na jedan način zakonom, gdje su posebnim stavkom određeni kao posebna skupina članova i statuom akademije. I sigurno da je ovo jedan kvalitetan iskorak i ja se slažem da bi trebalo u zakonu riješiti njihov status. Kako ga riješiti to je definitivno pitanje koje profesor Selem predsjednik matičnog odbora ovdje rekao. O tome se još možemo zaista dogovarati i raspravljati. Možda bi kriterij mogao biti i promjena pravila u izboru, možda bi kriterij mogao biti i smanjenje broja opetovanih mandata, ali dolazi u obzir i ovakav doživotni izbor, ali vjerojatno onda uz nekakvo praćenje razvoja takvog mladog suradnika. Dakle, podržavam ovaj prijedlog ali se slažem i s time da bi se moglo raspraviti do drugog čitanja. Mislim da bi trebalo dobro odvagnuti što je za i što je protiv. No što se tiče mandata predsjedništva, apsolutno podržavam ovaj prijedlog. Dakle predsjedništvo akademije koje čini predsjednik, dva dopredsjednika, glavni tajnik, tajnici svih akademijinih razreda i 5 članova koji se biraju na skupštini, zapravo u tri godine mandata mogu malo što završit, ne malo što napraviti, nego završiti. Projekti su obično višegodišnji i četverogodišnji mandat je uobičajen u akademskoj zajednici. Ne vidim razloga da se ovdje taj mandat skraćuje na tri godine. To je učinjeno zakonom čini mi se '91. godine i pokazalo se da je to prekratak mandat. Dakle apsolutno podržavamo produženje na 4 mandata, to je uobičajeno i u drugim institucijama i ustanovama, ne vidim da predsjedništvo akademije bude zakinuto u odnosu na sve druge pozicije u našem znanstvenom sustavu. Dakle podržavamo prijedlog s time da s slažemo da bi prijedlog koji je matični odbor dao trebalo još razmotriti. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, cijenjeni kolegice i kolege. Ja isto vrlo kratko bih o prijedlogu izmjene i dopune Zakona o Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti. S obzirom da se pojavio jedan tehnički problem oko izbora članova suradnika. S obzirom da je zakon definirao i propisao uvjete za članove akademije redovne, počasne i dopisne, a da te članove suradnike uvjete za sada propisuje statut Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti. Tako je člankom 23. statuta određeno da su za članove suradnika bira u pravilu mladi znanstvenik ili umjetnik, državljanin Republike Hrvatske čija su dostignuća na području znanstvene ili umjetničke djelatnosti opće poznata i koji će surađivati na određenom području i djelatnosti akademije. Isto tako pojavio se i tehnički problem oko mandata članova predsjedništva i svakako da podržavam promjenu sa tri godine mandata članova predsjedništva na 4 godine, ali isto tako mislim da sukladno razmišljanju odbora i mišljenja koje je predsjednik odbora iznio ovdje da se za članove suradnike ne automatizmom i zakonom ne propisuje doživotni izbor nego da to ide nakon dva puta 10 godina, da podržavam takvo razmišljanje. Istodobno bih iskoristio prigodu i kazao nekoliko riječi i o povijesti Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti koja datira još iz 1861. kada je pokrenuta inicijativa i tek nakon pet godina dok je inicijativa ležala skoro u ladici kad se smilovao car i kralj Franjo Josip, onda je tek 1866. i pokrenuta i odobrila se pravila o osnivanju tadašnje akademije. Danas, tada je bilo prvi predsjednik je bio doktor Franjo Rački i bilo je 16 članova, a danas samo redovitih članova ima 160. I dobro je da se Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti razvija, dobro je da ima više članova. Ali skrenuo bih pozornost da javnost i percepcija u hrvatskoj javnosti je, da bi se Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti trebala doživljavati kao jedan iznimni autoritet, kao jedna najviša znanstvena i kulturna ustanova i kao jedno mjesto oličenja znanosti i struke. I zapravo promatrajući glavne ciljeve akademije s obzirom i na potporu koju država, odnosno Republika Hrvatska daje Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti ulažući u znanost pa i materijalno pripomažući i financirajući iz državnog proračuna akademiju sa 72 milijuna kuna godišnje to pripomaže da ona ostvaruje svoje postavljene ciljeve. I svakako da ima potencijal za ostvarenje tih ciljeva. Ali čini mi se da je Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti mogla učiniti i više i da se od nje više zapravo i očekuje. I ja osobno očekujem znatno više od nje. Mislim da je i postala malo i preopterećena odnosima koji po svojoj prirodi ne pripadaju tako visoko znanstvenoj ustanovi, i znanstveno i kulturnoj naravno. Svjedoci smo javnog prijepora oko članstva u akademiji, svjedoci smo i podjela oko zahtjeva HAZ-u da predsjednik Mesić odlikuje Celestina Sabdelića i Dragu Domitrovića. Svjedoci smo i podjela oko toga kada je akademija optužila Prospera Novaka da rasprodaje baštinu Grgenova. Očito je bila podjela članova akademije i kad je Predsjednik Republike Hrvatske najavio da će održati govor u akademiji. Isto tako svjedoci smo i javnih protesnih pisama od akademika Adolfa Dragićevića, pa i akademika Marušića. Bili smo svjedoci toga da su akademici izjavljivali da ih određeni članovi Akademije znanosti i umjetnosti vrijeđaju i šikaniraju, a odgovor je bio da je to prijetnja i da će se pozvati policija. Sve to upućuje da i u Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti ima naznaka ozračja koja možda onemogućuje ostvarivanje u potpunosti ciljeva koje Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti postavila u svoj Statut. Isto tako svakako bi razina komunikacije i tolerancije bila prihvatljivija da nije ovakvih pojedinačnih prijepora u javnosti i disonantnih tonova koji dolaze iz akademije. Hrvatska javnosti sve rjeđe čuje glas iz akademije koji potiče znanost, hrvatska javnost sve rjeđe čuje glas koji će izrađivati bolju budućnost. I jedan član akademije sam je kazao da možda Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti nije odgovorna za prošlost, kazao je da možda i nije odgovorna i za sadašnjost Hrvatske, ali da svakako su suodgovorni za budućnost Hrvatske. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, pa ja mislim da je manje-više sve rečeno, možda i više nego što je bilo potrebno. Samo par rečenica, kontinuitet rada svake institucije, svake organizacije osobito je važan pri ostvarenju zacrtanih programskih ciljeva, pa tako i Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti. Iz tih razloga mislim da je bilo potpuno prirodno i da je prihvatljivo da se četverogodišnji mandat članova predsjedništva akademije zamijeni dosadašnjim trajanjem mandata u odnosu na tri godine. Isto tako mislim da je bilo prihvatljivo da se i jača status članova suradnika. Na kraju rekao bih možda vrlo kratko sljedeće. Medijsko praćenje Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti je nedopustivo i čini mi se da su štete višestruke, ne samo za akademiju nego i za društvo u cjelini, nažalost to je naša stvarnost. Ipak treba naglasiti da se danas u akademiji dešavaju mnoge važne aktivnosti i rasprave i tribine, kao i okrugli stolovi koji su vrlo aktualni i zaslužuju širu medijsku pažnju i pažnju hrvatskih građana. I s time ću završiti, reći samo sljedeće. 27. ožujka u Palači Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti od 9,30 do 11,30, Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti, znanstveno vijeće za naftu i NATO-va parlamentarna skupština, pododbor za transatlanske odnose, Hrvatski sabor, izaslanstvo Hrvatskoga sabora u NATO-voj parlamentarnoj skupštini organiziraju jedan vrlo važan i vrlo aktualan okrugli stol na kojem će biti gotovo 20-ak NATO-vi parlamentaraca i eksperti i stručnjaci iz područja energetske sigurnosti. Tema okruglog stola "Energetska sigurnost jugoistočne Europe". Svakako taj primjer potvrđuje da pažnja hrvatskih medija i hrvatske javnosti glede mnogih aktivnosti, Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti zaslužuje malo više napora nego što je to slučaj danas. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak u 15 sati s točkom 7., pa 9. i tako dalje.
Prelazimo na Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti, prvo čitanje, P.Z. br. 276. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prvo, prihvaća se prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zaključak donesen je većinom glasova, 88 glasova za, 13 suzdržanih i ništa protiv.
Kolegice i kolege, ja vas lijepo pozdravljam. Predlažem da nastavimo sa poslije podnevnim radom zasjedanja Sabora. Krećemo sa sedmom točkom dnevnog reda. To je 7. Prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Mađarske o suradnji u borbi protiv prekograničnog kriminala, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 281 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili smo poštom. Prilikom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnome postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe i Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješće sa sjednica odbora smo također primili. Predstavnik predlagatelja je ovdje. Ivica Buconjić, državni tajnik u Ministarstvu unutrašnjih poslova želi uzeti riječ. Izvolite gospodine državni tajniče.
Hvala lijepa. Evo kratko samo. Rekao bih da je ovo zakon kojim se potvrđuje jedan vrlo važan sporazum. Naime, Republika Hrvatska ima vrlo intenzivnu i dobru suradnju unutar međunarodnih institucija poput Juropola i Interpola. Međutim, ovim sporazumom se uspostavlja jedna vrlo kvalitetna bilateralna suradnja između Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske i policije Mađarske. Do sada Hrvatska ima izuzetno dobru i kvalitetnu suradnju sa Ministarstvom unutarnjih poslova Mađarske što se u posljednjih par godina potvrdilo i dolaskom mađarskih policajaca u tijeku turističke sezone u Republiku Hrvatsku upravo da bi nam pomagali u postupanju prema mađarskim državljanima koji borave u Republici Hrvatskoj kao strani turisti i ta se suradnja pokazala iznimno dobra i iznimno kvalitetna i to su pozdravili i mađarski državljani koji borave kao najčešće kao turisti u Republici Hrvatskoj tijekom turističke sezone. Ovim sporazumom se ta dobra i kvalitetna suradnja još dodatno i bitno ne unapređuje. Naime, njome će se uspostaviti pravni okvir i temelji da ta suradnja bude puno kompleksnija i da policija Hrvatske i Mađarske surađuju u zajedničkom nastupanju protiv svih oblika kriminala. Ja bih rekao kako ni kriminal ne poznaje nacionalne granice i ovaj sporazum koji će se potvrditi ovim zakonom će sigurno doprinijeti do toga da niti između policije dviju država ne postoje granice i sigurno granice više neće biti razlog za otežano ili neefikasno postupanje policije, nego naprotiv će policije obiju država ovim sporazumom dobiti mogućnost najučinkovitijeg, najbržeg i najefikasnijeg postupanja u suzbijanju svih oblika kriminala. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji odbora uzeti učešće u raspravi? Ne. Prelazimo onda na raspravu u ime klubova. U ime kluba HDZ-a, uvaženi kolega zastupnik Berislav Rončević. Izvolite kolega zastupniče.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, gospodo državni tajnici. Dopustite nekoliko riječi o prijedlogu ovoga zakona. Međunarodna policijska suradnja je jedna od najkompleksnijih područja europske pravne stečevine u prilog čemu govori i činjenica da se dio europskog aquisa koji regulira ovo područje nalazi u prvom, a dobar dio u trećem stupu europske pravne stečevine. Ujedno radi se o jednom od najdinamičnijih područja Europske unije, njene pravne stečevine o čemu svjedoči i broj donešenih akata u ovom području. U cilju jačanja međunarodne policijske suradnje Republika Hrvatska ima 27 zaključenih sporazuma o suradnji u borbi protiv međunarodne protuzakonite trgovine drogama i psihotropnim tvarima, međunarodnog terorizma i organiziranog kriminala. Sporazumi su zaključeni sa svim susjednim zemljama, te sa većinom zemalja u regiji. Temeljem zaključenih sporazuma kao i putem suradnje kroz Međunarodnu organizaciju kriminalističke policije Interpol policija Republike Hrvatske ostvaruje intenzivnu operativnu suradnju sa zemljama regije, posebice sa susjednim zemljama, a također i sa više zemalja članica Europske unije. U postupku je sklapanje sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Talijanske Republike o prekograničnoj policijskoj suradnji dok su u studenom 2007. godine potpisani i sporazumi o policijskoj suradnji sa Francuskom Republikom i Republikom Austrijom. Osim toga, pokrenuta je i inicijativa za sklapanje Sporazuma o prekograničnoj policijskoj suradnji sa Srbijom i Crnom Gorom čime će Republika Hrvatska imati potpisane Sporazume o prekograničnoj policijskoj suradnji sa svim susjednim zemljama. U cilj promicanja i produbljivanja suradnje u području borbe protiv prekograničnog kriminala zaštite javnog poretka u pograničnom području, te suzbijanja međunarodnog organiziranog kriminala početkom listopada 2008. godine u Hevizu u Mađarskoj potpisan je sporazum između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Mađarske o suradnji u borbi protiv prekograničnog kriminala. Sklapanje ovog sporazuma doprinos je Republike Hrvatske na putu pridruživanja Europskoj uniji s obzirom na činjenicu kako je u ovom procesu jedan od prioriteta i sklapanja sporazuma o prekograničnoj policijskoj suradnji sa susjednim zemljama kako članicama Europske unije tako i trećim zemljama. Potpisivanje ovakvog sporazuma pored već naznačene suradnje u području borbe protiv prekograničnog kriminala otvorena je i mogućnost za pristupanje Republike Hrvatske radu kvadrilateralnog centra za razmjenu informacija “Dolga vas“ gdje će hrvatski policijski službenici zajedno sa policijskim službenicima zemalja članica Europske unije, odnosno zemalja Austrije, Mađarske i Slovenije sudjelovati u operativnoj, svakodnevnoj razmjeni podataka koji se odnose na policijsko postupanje. Kvalitetna razmjena podataka, brza razmjena podataka jedan je od najučinkovitijih mjera u borbi protiv sprječavanja kriminala i drugog društveno dopuštenog ponašanja. Potvrđivanjem ovog sporazuma stvorit će se sve zakonske pretpostavke za koordiniranim zajedničkim pristupom zaštiti državne granice s ciljem da se pomoću usklađenih mjera i planova učinkovitije djeluje protiv prekograničnog i međunarodnog organiziranog kriminala, a istovremeno i ojačaju bilateralni odnosi između dvije države u ovom području. Ovim sporazumom regulirana su pitanja koja se prvenstveno odnose na jačanje suradnje u cilju suzbijanja kriminala za koja se sukladno nacionalnim zakonima i propisima obiju ugovornih strana propisana kazna zatvora od najmanje godinu dana i suradnja i zaštita javnog poretka u pograničnim područjima. Kroz razmjenu informacija bilo na zahtjev, bilo neposredno između policijskih tijela kroz postupanje u hitnim slučajevima, ustupanjem informacija bez zahtjeva, zajedničkim analizama javne sigurnosti, pomoći u traganju za predmetima i osobama, prekogranični nadzor i prekogranična potjera, nadzirane isporuke, uporabu prikrivenih istražitelja, suradnju u programu zaštite svjedoka, osnivanjem zajedničkih timova za izvide kaznenih djela, tajno prikupljanje podataka, zajedničke granične ophodnje, suradnju o zajedničkim kontaktnim službama, upućivanje časnika za vezu te suradnju na području obrazovanja usavršavanja i prevencije kriminaliteta. Iz navedenog se može vidjeti kako je suradnja između dviju policija sukladno sporazumu planirano u 3 stupnja. Faza do ulaska Hrvatske u Europsku uniju, druga faza tijekom članstva u Europskoj uniji i treća faza nakon pristupanja Hrvatske Šengenskom prostoru. Ovaj sporazum svakako predstavlja dobar polazni okvir za daljnje jačanje suradnje nadležnih tijela dviju država na području suradnje u borbi protiv svih oblika prekograničnog kriminala. Zaključno, može se istači kako je potpisani sporazum još jedno od postignuća hrvatske policije kako javne službe koja će provedbom ustanovljene suradnje sa Republikom Mađarskom kroz jedan proaktivni pristup, kroz instrumente međunarodne suradnje i jedan zakonski okvir više biti još učinkovitija u borbi protiv svih oblika prekograničnog kriminala. U prilog učinkovitosti suzbijanja prekograničnog kriminaliteta govori i podatak kako se u posljednjih devet godina bilježi veliki pad nezakonitih migracija gdje je u 2000. godini zabilježeno 24 180 osoba u nezakonitom prelasku državne granice Republike Hrvatske, dok je u 2008. godini zabilježeno 2 366 osoba. Kako je sam čin nezakonitog prelaska državne granice kriminalno djelo, a ono uza sebe u pravilu veže i druge oblike kriminalnih ponašanja i kriminalnih djela i samo od ovoga statističkog podatka govori se da je u ovome području učinjen veliki napredak. Klub Hrvatske demokratske zajednice smatra da će ovaj sporazum sa susjednom i prijateljskom Mađarskom u ovom području još više poboljšati suradnju, dati snažni pravni okvir te će ga stoga podržati. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. U ime kluba HSS-a, uvaženi kolega zastupnik Stanko Grčić. Izvolite kolega zastupniče.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, ministre i predstavnici Vlade Republike Hrvatske, kolegice i kolege. Promicanje i produbljivanje suradnje u području borbe protiv prekograničnog kriminala te zaštita javnog poretka interesi su ali i potreba Republike Hrvatske. Potpisivanjem i usvajanjem sporazuma uređuju se pitanja suradnje i stvaraju uvjeti za suradnju nadležnih tijela, njihovo koordinirano i zajedničko djelovanje. Sporazum omogućuje donošenje mjera i postupaka koji planski i vjerujemo učinkovito doprinose borbi protiv organiziranog međunarodnog kriminala i jačaju dobrosusjedske odnose dviju država Republike Hrvatske i Republike Mađarske. Sporazum i njegove odredbe postaju dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske i stvaraju pravni okvir za suradnju čime se u velikoj mjeri čini pozitivan iskorak na području sigurnosti. Hrvatska preko vanjske i sigurnosne politike prepoznaje važnu ulogu za daljnje jačanje, odnosno unapređenje zajedničke sigurnosti i uzajamnog povjerenja sa zemljom u susjedstvu, a koja je između ostalog i članica NATO saveza i Europske unije. Slijedom navedenog nadamo se, a i vjerujemo da će se na ovaj način olakšati rad našim nadležnim tijelima s partnerima iz Republike Mađarske, posebice u pitanjima vezanim uz međusobnu razmjenu informacija, mjere traganja, prekogranične izvide i potrage, suradnju u programu zaštite svjedoka, zajedničke ophodnje uz državnu granicu, suradnju na području obrazovanja, usavršavanja i prevencije kriminaliteta, kao i zaštite podataka te niza drugih aktivnosti na zajedničkoj državnoj granici. Predloženi sporazum predstavlja dobru osnovu za jačanje suradnje Republike Hrvatske i Republike Mađarske, a time i nadležnih tijela dviju država u borbi prekograničnog kriminaliteta. Te stoga klub Hrvatske seljačke stranke podržava predloženi tekst Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Mađarske o suradnji u borbi protiv prekograničnog kriminala. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Završavamo sa raspravom po klubovima. Prelazimo na pojedinačno. Prijavio se uvaženi kolega zastupnik Tomislav Čuljak. Izvolite kolega.
Potpredsjedniče Hrvatskog sabora, ministre, državni tajnici, kolegice i kolege. Očigledno da će ovaj prijedlog zakona dobiti potporu u Hrvatskom saboru od svih klubova i svih zastupnika, ali svejedno želim kratko dati osvrt na ovaj Prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Mađarske o suradnji u borbi protiv prekograničnog kriminala. I ovaj prijedlog zakona i zapravo prijedlog sporazuma je jedan u nizu potpisanih sporazuma čiji je cilj jačanje međunarodne policijske suradnje između Republike Hrvatske i zemalja u našem okruženju. Što se tiče prekogranične policijske suradnje, ugovori su potpisani sa svim susjednim zemljama, osim sa Srbijom i Crnom Gorom, ali je pokrenuta inicijativa za sklapanjem ovakvog ugovora i sa te dvije susjedne zemlje. Glavni ciljevi ovog sporazuma su produbljivanje suradnje u području borbe protiv prekograničnog kriminala, zaštita javnog poretka u pograničnom području i suzbijanje međunarodnog kriminala. Potpisivanje i provođenje ovog sporazuma sigurno će i dodatno ojačati bilateralne odnose između dviju država. Sporazumom se reguliraju pitanja razmjene informacija, mjere traganja, prekograničnih izvida i potraga, suradnje u programu zaštite, ophodnje uz državnu granicu i zaštitu podataka. Potvrđivanje navedenog sporazuma od interesa je i za Republiku Hrvatsku i za Republiku Mađarsku i doprinos je u borbi protiv kriminala, bez obzira iz koje zemlje kriminalci dolaze. Kriminalci i kriminal ne poznaju granice pa će prihvaćanje i provedba ovog sporazuma pružiti mogućnost policijama obadvije zemlje da budu još djelotvornije i učinkovitije u borbi protiv svih oblika kriminala. Zbog svega navedenog, podržavam izglasavanje ovog zakona. Hvala.
Hvala lijepo. Daljnjih prijava nema. Državni tajnik smatra da nema potrebe za zaključno obraćanje. Stoga zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Mađarske o suradnji u borbi protiv prekograničnog kriminala. Bio je hitni postupak, P.Z. br. 281. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Mađarske o suradnji u borbi protiv prekograničnog kriminala. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je donesen većinom glasova, 99 glasova za i 1 suzdržani i ništa protiv.
9. Prijedlog zakona o izmjenama Zakona o kulturnim vijećima, prvo čitanje, P.Z. br. 278 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona članak 144. do članka 150. Materijale smo primili poštom. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu te Odbor za lokalnu i područnu odnosno regionalnu samoupravu. Izvješća odbora smo također primili. Predstavnik predlagatelja uvaženi gospodin ministar kulture Božo Biškupić. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, gospodo zastupnici. Naime, riječ je o Prijedlogu zakona o izmjenama Zakona o kulturnim vijećima koji će ići u dva čitanja ustvari premda je riječ o tehničkim nekim izmjenama ali mi smo bili malo marljiviji pa eto tako došao je prije ovih ostalih na red i zbog toga ćemo ga još jedanput morati naravno razmatrati. Riječ je naime o Zakonu o kulturnim vijećima. Pri Ministarstvu kulture su osnovana kulturna vijeća za pojedina područja umjetničkog i kulturnog stvaralaštva radi predlaganja ministru kulture ciljeva kulturne politike i mjera za njezino provođenje. Pri ministarstvu su osnovana vijeća za glazbu i glazbeno scenske umjetnosti, dramske umjetnosti, film i kinematografiju, knjigu i nakladništvo, likovne umjetnosti i nove medicinske kulture i međunarodnu kulturnu suradnju i europske integracije. Međutim, kako je zakon donesen 2004. 2007. je donesen Zakon o audio-vizualnim djelatnostima, osnovan je novi Hrvatski audio-vizualni centar koji je temeljem članka 43. preuzeo i poslove i zadaće koje su u području audio-vizualnih djelatnosti inače obavljalo do tada Ministarstvo kulture. U članku 44. stavak … [[Govornik se ne razumije.]] navedeno je da se navedenim danom prestaje radom kulturno vijeće za film i kinematografiju koje je temeljem Zakona o kulturnim vijećima osnovano bilo pri Ministarstvu kulture. Drugo, osim toga Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi normira da se u promjenama odnosno riječima, promjene riječima poglavarstva jedinice lokalne odnosno područne (regionalne) samouprave zamjenjuje riječima: "općinski načelnik, gradonačelnik odnosno župan". To isto vrijedi za Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Gradu Zagreba gdje se mijenja članak 6. Zakona o Gradu Zagrebu na način da se utvrđuje da je gradonačelnik Grada Zagreba izvršno tijelo Grada Zagreba. Ovim izmjenama ukidaju se općinsko, gradsko i županijsko poglavarstvo izvršna tijela općine, grada i županije odnosno ukida se Gradsko poglavarstvo Grada Zagreba. U tom smislu je trebalo uskladiti i članak 8. stavak 2. Zakona o kulturnim vijećima. Za to nisu potrebna nikakva sredstva ni u državnom proračunu ni u drugim proračunima. Prema tome, molim da se o ovom zakonu raspravi. Hvala.
Hvala gospodinu ministru. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Prelazimo onda na raspravu. U ime kluba HNS-a kolega zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite kolega.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Vrlo kratko. Javio sam se ispred kluba ne da bih bilo što rekao protiv ovog prijedloga izmjena i dopuna zakona, dapače mi to podržavamo, to je logičan slijed. Međutim, željeli smo iskoristiti priliku gospodine ministre kada ste ovdje sa nama danas da vas za nešto zamolimo. Naime, jako smo se veselili 2004. godine kada je ovaj zakon stupio na snagu. Posebno smo se veselili jer je zahvaljujući tom zakonu bilo sad moguće niz kulturnih djelatnika uključiti u rad ministarstva da oni zajedno sa vama kreiraju kulturnu politiku u Hrvatskoj i da se brinu o provođenju te kulturne politike. Posebno se veselili što je postojala i mogućnost sada da se i kulturna vijeća formiraju u županijama i gradovima. I ono što bih posebno podvukao to je članak 7. zakona u radu Nacionalnog vijeća za kulturu na poziv ministra kulture mogu sudjelovati predsjednici kulturnih vijeća županija i gradova. To je omogućilo barem po nama nešto izuzetno vrijedno. To je jedna vertikalna komunikacija svih djelatnika u kulturi da se usklade određeni politički potezi, mjere i politika. Ono što nas koji živimo na moru u turističkim krajevima posebno zanima i zato su me kolege zamolili da vam se obratim sa slijedećim. Nas posebno zanima da li već imate u svojim zadacima, u svojim ciljevima i jednu ja bih rekao vertikalnu koordinaciju i komunikaciju glede kulturnog turizma jer u ljetnim mjesecima mnogim manjim mjestima treba pomoć i glede sadržaja ponude. To nisu samo objekti, to su izložbe, to su jasno ako hoćemo sve do radnog vremena koje treba uskladiti, preporučiti, dogovoriti. Prema tome, mi zaista vas molimo da u području kulturnog turizma se barem neke tematske sjednice Kulturnog vijeća organiziraju. A drugo su suveniri. Suveniri znate da su boljka hrvatskog turizma već dugi niz godina a u mnogim riznicama naših muzeja stoje prelijepi predmeti koji su nađeni na određenim lokalitetima. Ja ću spomenuti lokalitet Stranče u Vinodolu 10. stoljeće starohrvatski nakit zatvoren u jednom muzeju umjesto da se rade odljevci, umjesto da se ponudi turistima koji nas posjećuju izvorni hrvatski suvenir kvalitetan, lijep. Sve se može s njime napraviti i postići. Nažalost, nedovoljna suradnja, pomoć. Imam čak osjećaj da ponekad nema i dovoljno ideja u nekim mjestima. Zato vas molim, ja sam s vama već o tome razgovarao jednom prilikom. Molimo vas da evo kulturna vijeća se koriste i u tu i s tim ciljem da se malo pomogne i turizmu i turističkoj ponudi Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. U ime kluba HDZ-a uvažena zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre, gospodo državni tajnici, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice razmotrio je Prijedlog zakona o izmjenama Zakona o kulturnim vijećima i odmah da kažem daje podršku ovim izmjenama. Kako je ministar već rekao radi se o usklađenjima. Naime, pred nama je jedan u nizu zakona koji je Vlada Republike Hrvatske uputila Hrvatskome saboru na raspravu i usvajanje, a koje je potrebno uskladiti sa zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj, odnosno regionalnoj samoupravi sa izmjenama koje su objavljenje donijete 2007. godine i 2008. godine čijim se člankom 3. određuje da se riječi poglavarstvo i jedinice lokalne, odnosno područne i regionalne samouprave, zamjenjuju riječima općinski načelnik, gradonačelnik, odnosno župan. Jednako tako i sa izmjenama zakona, odnosno sa Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o Gradu Zagrebu iz 2008. godine, u kojemu se u članku 6. utvrđuje da je gradonačelnik Grada Zagreba izvršno tijelo Grada Zagreba. Drugim riječima u svim zakonima u kojima se odredbe pojedinih članaka odnose na djelokrug rada i ovlasti općinskih, gradskih i županijskih poglavarstva, kao i gradskog poglavarstva Grada Zagreba koje se navedenim izmjenama zakona ukidaju. Potrebno je izvršiti usklađenja. Tako i u Zakonu o izmjenama Zakona o kulturnim vijećima izmjenama koje sadrže svega tri kratka članka. U članku 2. utvrđuju se obveze općinskog načelnika, gradonačelnika, gradonačelnika Grada Zagreba i župana da osiguraju obavljanje stručnih, administrativnih i tehničkih i drugih poslova za potrebe vijeća iz članka 6. kao i sredstva potrebna za njihov rad. U članku 1. ovih izmjena Zakona o kulturnim vijećima provodi se usklađenje ovog zakona s odredbama Zakona o audiovizualnim djelatnostima koje Hrvatski sabor donio na sjednici održanoj 6. srpnja 2007. godine, a u čijem članku 44. stavku 3. je utvrđeno da s danom 1. siječnja 2008. godine prestaje s radom Kulturno vijeće za film i kinematografiju osnovano pri Ministarstvu kulture, na temelju Zakona o kulturnim vijećima. Jasno ovim Zakonom o audiovizualnim djelatnostima osnovan je Hrvatski audiovizualni centar koji je preuzeo poslove i zadaće koje je u području audiovizualnih djelatnosti obavljalo Ministarstvo kulture. I treći članak u ovom prijedlogu izmjena Zakona o kulturnim vijećima odnosi se na stupanje, odnosno primjenu odredbi ovoga zakona koji kaže da stupa na snagu 18. svibnja 2009. godine i u obrazloženju stoji da je usklađen sa stupanjem na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o jedinicama lokalne, područne, odnosno regionalne samouprave. Budući da znam da je u saborsku proceduru da su upućene izmjene ove odredbe, molila bih samo problematiziram je li ova odredba članka 3. ostaje ili je i nju potrebno uskladiti sa onim što imamo u ovim izmjenama koje će se naći na ovoj sjednici Sabora. Kako ovaj zakon ne zahtijeva nikakva dodatna sredstva u državnom proračunu jer su ona već osigurana u kako u državnom proračunu o radu Kulturnih vijeća u općinskim, županijskim i gradskim proračunima, mislim da nema razloga ne podržati ovaj zakon u prvom čitanju i zamoliti ministra i Vladu da do sljedeće sjednice ovaj zakon bude usvojen, odnosno da dobijemo konačni prijedlog ovoga zakona koji će onda biti i usvojen. Dakle, klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovih izmjena Zakona o izmjenama Zakona o kulturnim vijećima. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. U ime predlagatelja, završno obraćanje uvaženi gospodin ministar Božo Biškupić. Izvolite. Zahvaljujem. Pa u svakom slučaju kada je riječ o vrlo je važna ova vertikala koja je bila ovdje spomenuta. Kada je riječ o tome mi smo naravno i sazivali. Međutim, taj problem je malo veći, jer mnogi manji gradovi ili općine nisu formirale sva vijeća na vrijeme. Mi smo sazivali pa se onda na takve sastanke dolaze čelni ljudi gradova ili općina, a ne dolaze naravno predsjednici takvih vijeća. Međutim, kako je da je to je pozitivno, gledamo to pozitivno i da dođu čelni ljudi naravno i uprave koje se zauzimaju za kulturu, jer onda je na takav na neki način dogovor ipak i moguć. Dobro je poticajno je naravno kada je riječ o turizmu takva diskusija. Mi skrbimo o tome i brinemo i svjesni smo. To je zajednički naš problem i turizma i nas kada je riječ o suvenirima. Međutim moram reći da i tu isto smo napredovali posebno recimo muzej u Sisku i Dubrovački muzeji. Tu ima jako dobrih primjera kada je riječ o nakitu. To se izgleda dosta probilo i u širinu, jer vidi se da su čak zagrebački zlatari dobili ovaj na neki način europsku licencu za izradu onog zlatnog dubrovačkog nakita. To znači da je interes daleko veći, nego što smo sami toga svjesni. I to je jako dobro, to potičemo i podržavamo. Muzeji su inače dobili nalog da prilagode u ljetnom radnom vremenu da se prilagode posebno na moru, ali jednako taj problem je isto i u Zagrebu nezgodno da recimo vi u nedjelju ne možete u nijedan poslijepodne u nijedan muzej ući, a obitelji cijele izlaze van i vrlo rado bi posjetile neke muzeje. Mi smo dali takve naputke, jer obično muzeji u ponedjeljak su zatvoreni, rade samo stručna tijela, a oni ljudi koji su dežurali nedjeljom mogu na neki način nadoknaditi taj dan, a to kako se oni uvijek mijenjaju. Kada je riječ o ovom članku 3. mi ćemo naravno … bit će i taj dio definiran do kraja. Jer kao što je rekao mi smo ono malo bili jako radišni, pa smo došli možda na neki način prije nego što je možda i trebalo na Sabor sa ovim zakonom. Premda istini za volju kada smo to učinili, završili taj posao do kraja, državni tajnik koji je zadužen za ovu djelatnost bio je pun pohvala da smo tako požurili ali dogodilo se da će ići u dva čitanja. Hvala vam lijepo.
Prelazimo na Prijedlog zakona o izmjenama Zakona o kulturnim vijećima. To je bilo prvo čitanje, P.Z. br. 278. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prvo. Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama Zakona o kulturnim vijećima. I drugo. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Utvrđujem da je jednoglasno donesen Zakon o izmjenama Zakona o kulturnim vijećima sa 98 glasova.
I sada prelazimo na točku 10. predlažem, a i predlagatelj je tu suglasan, ako ste vi suglasni kolegice i kolege zastupnici da 10., 11. i 12. točku spojimo raspravu, jer je od istog predlagatelja, jer je materija vezana na lokalnu i regionalnu samoupravu. Ima li protivljenja? Slažete li se da na taj? Hvala lijepo. Konstatiram da je ovaj prijedlog prihvaćen. I prelazimo na 10. Prijedlog zakona o izmjeni zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Gradu Zagrebu, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 272 Predlagatelj: zastupnik Vladimir Šeks 10. Prijedlog zakona o izmjeni zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi ("Narodne novine", broj 125/08.), s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. broj 273 Predlagatelj: zastupnik Vladimir Šeks 10. Prijedlog zakona o izmjeni zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi ("Narodne novine", broj 109/07.), s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. broj 274 Predlagatelj: zastupnik Vladimir Šeks Rasprave su proveli Odbori za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za lokalnu i područnu, regionalnu samoupravu. Izvješće Odbora smo primili na sjednici, predlagatelj je podnio amandman koji postaje sastavni dio prijedloga. Želi li predlagatelj, potpredsjednik Sabora, uvaženi kolega Šeks uzeti riječ? Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici, ja ću vrlo kratko iznijeti sadržaj i intenciju Izmjena i dopuna ova tri zakona. Naime, radi se o tome da je državno izborno povjerenstvo analizom odredbi Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi i Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o gradu Zagrebu uočilo jednu pravnu nekorektnost završnih odredbi koje se odnose na vrijeme stupanja na snagu ovih zakona. Zakon o izmjeni i dopuni Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi od 17. listopada 2008. godine prepisuje da stupa na snagu 18. svibnja 2009. godine. Isto tako i Zakon o Gradu Zagrebu stupa na snagu 18. svibnja a onaj Zakon o izmjeni i dopuni Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi iz 2007. stupa na snagu 17. svibnja 2009. godine. I Državno izborno povjerenstvo je razmatrajući ove zakone polazilo od činjenice da bi se predstojeći izbori trebali održati 17. svibnja a iz prikaza završnih odredbi ovih zakona niti Zakon o lokalnoj i područnoj samoupravi, njegove izmjene ni Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Gradu Zagrebu 17. travnja nisu na snazi, te se postavlja pitanje pravne valjanosti donošenja odluka o raspisivanju izbora. A ovaj drugi zakon bi trebao stupiti na snagu 18. svibanja, ovo je bio lapsus 17. travnja, 18. svibnja. Jednostavno iz tih razloga je sugerirano da se kao jedna od mogućih varijanti i alternativa za stupanje na snagu ovih zakona usvoji varijacija da umjesto da stupaju na snagu 18. svibnja 2009. odnosno 17. svibnja, da stupaju na snagu na dan Odluke o raspisivanju prvih sljedećih općih i redovitih izbora članova općinskih i gradskih vijeća, županijskih skupština i gradske skupštine Grada Zagreba te općinskih načelnika, gradonačelnika, župana i gradonačelnika Grada Zagreba … [[Govornik se ne razumije.]] jedne nedvojbene pravne korektnosti da se izbjegnu bilo kakve dileme je na inicijativi Državnog povjerenstva podnijete izmjene i dopune ovih dvaju zakona. I još jedna stvar, budući da je isto kroz raspravu se ukazalo važnim da ne dođe do blokade lokalne i područne samouprave sam podnio amandman u istom tekstu kako ga je podnio i zastupnik Zvonimir Mršić prema kojem poglavarstva općina, gradova i županija nastoje, nastojati će djelovati do stupanja na dužnost novoizabranih gradonačelnika, načelnika i općine i župana kako bi se ta pravna praznina i faktična praznina, kako ne bi dovela do blokade lokalne samouprave. Mi ćemo imati, došli su već i 17 zakona, a koji će vjerojatno idući tjedan se raspraviti a gdje se poslovi iz djelokruga poglavarstva općine, gradova i županija, budući da se ovim zakonima poglavarstva prestaju djelovati, pravno djelovati, ukidaju se poglavarstva, da se u različitim zakonima gdje je predviđeno da određene poslove obavlja poglavarstvo da će te poslove obnašati u pravilu i dužnosti gradonačelnici, načelnici i župani. To ćemo imati na, uskoro na dnevnom redu, tako da se pokrije i to tko će djelovati u ime poglavarstava kada se ona ukinu. Hvala lijepa.
Hvala lijepo na predložena tri zakona. Vlada je dala mišljenje. Da li predstavnik Vlade želi dodatno obrazlagati mišljenje? Ne. Žele li izvjestitelji odbora uzeti učešće o raspravi? Ne. Prelazimo onda na raspravu po klubovima. U ime kluba SDP-a, kolega zastupnik, Zvonimir Mršić.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani zamjeniče državnog tajnika, poštovani predlagatelju. Klub SDP-a će podržati ovaj prijedlog zakona, bolje bi bilo još da predlagatelj možda da i neka dodatna pojašnjenja. Ali bi željeli nekoliko stvari upozoriti. Prije svega Zakon o lokalnoj samoupravi koji se odnosi na lokalne izbore je bio u ovom Hrvatskom saboru u tri čitanja. To je jedan od vrlo rijetkih, ako od vrlo rijetkih zakona koji je bio u tri čitanja u ovom Saboru. Nakon tri čitanja on je usvojen u ovom Hrvatskom saboru pri čemu u ta tri čitanja niti Vlada, niti vladajuća većina nisu imali primjedbu na to kada taj zakon stupa na snagu. A u ta tri čitanja je bilo predviđeno da taj zakon stupa na snagu 17. svibnja 2009. godine. I prije nego li je taj zakon stupio na snagu i prije nego li je taj zakon primijenjen, Vlada je promišljajući taj zakon, uputila u saborsku proceduru izmjene i dopune zakona koji nije niti stupio na snagu, niti bio primijenjen, u kojem kaže da taj zakon će u određenim elementima vrijediti 17. svibnja, a u nekim drugim elementima će vrijediti 18. svibnja. Svi saborski odbori, osim Odbora za lokalnu samoupravu, nisu imali primjedbe na primjenu tog zakona. Imamo jednu vrlo apsurdnu situaciju da danas ne na prijedlog Vlade koja ima puno bolji stručni aparat, nego što imamo mi saborski zastupnici ili zastupnik pojedinac, pa čak bio on i potpredsjednik Sabora, korigiramo taj zakon koji ni danas nije nit na snazi niti je do dana današnjeg primijenjen. To se po prvi puta događa da jedan zakon dva puta mijenjamo prije nego što je uopće stupio na snagu ili prije nego je uopće primijenjen. E sada postavljam pitanje kako je to moguće, kako je moguće da tri čitanja smo imali prvi puta, pa smo imali 4. čitanje drugi puta, pa sad imamo 5. čitanje, da smo tek u 5. čitanju došli do spoznaje da je nemoguće raspisati izbore po zakonu koji će stupiti na snagu dan iza izbora. I ja bih se mogao složiti s time da to nitko nije vidio, ali to se vidjelo i to se vidjelo u ovoj dvorani. Znate, mi često slušamo primjedbe ili prijedloge od vladajuće većine, a posebice od Vlade da svaki dobar prijedlog koji će dolaziti iz opozicije će Vlada usvojiti. Ne neki, ne poneki, ne jedan, nego svaki. Kaže premijer svaki. Potpredsjednica Vlade je nedavno isto tako rekla da ako kolega Milanović ima neki dobar prijedlog neka ga on uputi u središnjicu HDZ-a i sve će to biti u redu, bit će prihvaćen. E pa vidite, u ovoj saborskoj dvorani se raspravljalo kada se 4. put čitao taj zakon upravo o tim nelogičnostima da donosimo Zakon o lokalnoj samoupravi, Zakon o gradu Zagrebu koji smo zaboravili bili donijeti u prvom paketu i da određujemo da će stupiti na snagu dan nakon izbora, ali taj prijedlog ili tu dilemu nitko nije želio čuti. Vladajuća većina nije imala vlastito mišljenje, nego je imala mišljenje Vlade. I sada je jedna od ključnih dilema koja se kod mene pojavljuje, kada je Vlado počeo misliti različito od Vlade, jer dosta dugo je Vlado mislio isto kao Vlada. Vlado je podupirao Vladu, Vlado je unutar odbora zagovarao ono što je mislila i Vlada. I u jednom ključnom trenutku je Vlado odlučio imati vlastiti stav. I sada se u tehnologiji našeg Sabora bi bilo dobro unijeti novinu i reći da nećemo više upućivati prijedloge Vladi, nego Vladi. Jer bolje da Vladi kažemo što nije dobro i da Vladu na vrijeme upozorimo da bi nešto bilo dobro promijeniti, to je puno efikasnije, nego da to uputimo preko puta Markov trg ili ne daj Bože, u središnjicu HDZ-a. Bilo bi dobro da se Vlada posula pepelom sama, a ne da to mora činiti Vlado za nju. Ali kako god bilo da bilo, mi danas imamo jednu tehničku izmjenu, naoko tehničku izmjenu. Ali izbori se mogu raspisati od utorka, dakle 16. u utorak Vlada Republike Hrvatske može donijeti odluku da se raspišu izbori i ona ima tu slobodu da između 16.3. i 16.4. donese odluku o raspisivanju izbora. Mi danas navrat-nanos moramo raspravljati o ovom tekstu zakona da bismo sutra ponovno navrat-nanos glasali o njemu i zamolili ljude u "Narodnim novinama" da rade prekovremeno da bi otisnule ovaj zakon koji će vjerojatno stupit na snagu sutra, kako bi došli u situaciju da u trenutku kada Vlada može raspisati izbore imamo i zakon po kojem ti izbori mogu biti raspisani. E sada vidite, u demokraciji Parlament kontrolira ili utječe na rad Vlade. Mi nažalost imamo apsurdnu situaciju da se očekuje da to čini samo oporba, a da vladajuća većina u Hrvatskom saboru ne mora utjecati ili kontrolirati rad Vlade. Ovo je jedan od ključnih pokazatelja da bi bilo mudro da konačno Parlament počne kontrolirati rad Vlade, a u Parlamentu su zastupnici i u Parlamentu je i vladajuća većina i oporbena manjina. I koliko ćemo biti složni u toj zadaći, nećemo biti u situaciji da tek iz petog pokušaja možda dođemo do rješenja koje će osigurati da se provedu izbori. Zamislite vi u kojem se mi trenutno nalazimo zakonodavnom šlamperaju u kojem se trebaju raspisati izbori. Danas navrat-nanos mijenjamo tri zakona. Sljedeći tjedan ćemo mijenjati 17 zakona u čijem prijedlogu, koji je usvojila Vlada u utorak, već piše da su ovi zakoni usvojeni. Prijedlog zakona koji tek treba sutra doći na dnevni red ovog Hrvatskog sabora, piše unutra da su ovi zakoni na snazi. To je po prvi puta da Vlada usvaja na sjednici Vlade zakon u kojem su odredbe zakona koji uopće ne postoji. Jer zamislite ako ne daj Bože se primjerice Vlado odluči da ovaj zakon da u dva čitanja ili ako dođe do promjene jednog članka ovog zakona, zamislite ako usvoje se amandmani koje je ovdje kolega Šeks rekao da je uložio na ovo i promijeni cijeli koncept onoga što je Vlada u utorak predložila na temelju nepostojećeg zakona. A vjerojatno već u ladici ima pripremljenu odluku o raspisivanju izbora samo treba udariti datum od kad će trajati predizborna kampanja jer srećom Vlada nema mogućnost odrediti kad će biti izbori. Zamislite da je ostavljeno Vladi mogućnost da čak i taj datum određuje. Kako bi nam onda tek zakoni izgledali, ako ne može Vlada donijeti zakon po kojem će raspisati ove izbore. Dakle, ovo je vrlo ozbiljno pitanje, ozbiljno pitanje zato jer govori o nečemu što je ustavna kategorija. Jer Ustav kaže da se vlast države može ograničiti lokalnom samoupravom. Lokalna samouprava je gotovo kao četvrta vlast, a mi se kao zakonodavac na ovakav šlampavi način odnosimo prema lokalnoj samoupravi. Mi danas nitko od nas ne može reći da li će u trenutku raspisivanja izbora ostati ili neće ostati poglavarstvo. Ovaj zakon predviđa da dakle danom raspisivanja izbora nestaju poglavarstva. Amandmani kolege Šeksa i moj amandman kaže da mi predlažemo da poglavarstva ostaju. Međutim, 17 zakona koji dolazi u proceduru sutra kažu da poglavarstva nema, kažu da poglavarstva nema. Ne, ne. 17 zakona koji sutra dolazi u proceduru, a koje je Vlada napisala temeljem zakona koji ne postoji kažu da poglavarstva nema zato što ovaj zakon je napisan da poglavarstva nema. I oni su čitali ono što je Vlado napisao. I mi imamo danas problem, jer nije samo pitanje hoće li biti poglavarstvo ili neće biti poglavarstvo. Pa treba i neke poslove dovršiti. Treba, poglavarstva trebaju održati još barem dvije, tri sjednice. Većina gradskih vijeća i županijskih skupština predviđa još jednu skupštinu prije raspuštanja i sazivanja izbora. Bilo bi logično, u redu, pošteno da danas otprilike znamo kad će biti raspisani izbori i da doista ostavimo dovoljno vremena ljudima da završe taj posao koji imaju, jer bez obzira ostala poglavarstva ili ne ostala poglavarstva njihova mogućnost djelovanja je vrlo ograničena zato jer imamo Zakon o prijenosu vlasti koji ih apsolutno sužava u tome, dakle osim onih koji će zloupotrebljavati taj zakon poglavarstva neće imati značajnu ulogu. Ali poglavarstva, vijeća, županijska skupština imaju potrebu još odraditi poglavarstva po dvije barem sjednice, a gradska vijeća i županijske skupštine barem po jednu sjednicu. U konačnici i podvući crtu i dati račun građanima. Mi danas to ne znamo. Dakle, niti danas kada o tome raspravljamo naprosto ne znamo hoće li biti poglavarstva ili neće, niti znamo kada će biti raspisani izbori. Ono što jedina dilema koja ovdje ima ono što sam rekao da bi molili kolegu Šeksa da nam pojasni ovaj zakon se donosi zato da bi bio na snazi kada se raspišu izbori, jer se po njemu raspisuju izbori. E sada, ovaj zakon kaže da će taj zakon stupiti na snagu kada budu raspisani izbori što znači da će prvo biti raspisana, donesena odluka o raspisivanju izbora, a tek tada će stupiti na snagu ovaj zakon. E sada, ako nam je razlog donošenja ovog zakona bio to da izbori ne mogu biti raspisani dok ne bude ovaj zakon na snazi onda ne znam kako će se donijeti odluka o raspisivanju izbora koja je preduvjet da ovaj zakon stupi na snagu. Možda bi i tu trebalo doista sad već je izvjesno da će izbori biti vrlo uskoro raspisani. Možda bi mogli odrediti da ovaj zakon stupa na snagu ne znam u roku od 8 dana ili nekoliko dana. Jer po tome ispada da ne znam na početku potpisivanja odluke ili na kraju ovaj zakon stupa na snagu. Ali dakle, prvo po zakonu se donosi odluka a onda zakon stupa na snagu. Da bi se odluka mogla napisati mora prvo stupit zakon na snagu. Dakle, vrlo jedna, ali ja sam uvjeren da će Vlado naći rješenje za to prije nego što Vlada nađe rješenje za to. Hvala.
Hvala lijepo. U ime kluba HDZ-a uvažena kolegica zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine predstavniče Vlade, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će prijedlog ovoga zakona koji je danas ispred nas, odnosno tri zakona u objedinjenoj raspravi. I klub Hrvatske demokratske zajednice uvijek je podržavao sve zakone kojima se uređuje i jača lokalna samouprava. Nedvojbeno je da je ova hrvatska Vlada u ovom mandatu, a i u proteklom mandatu pa i ovaj Hrvatski sabor u ovom i prošlom sazivu učinio niz daljnjih iskoraka u razvoju i jačanju lokalne samouprave od fiskalne decentralizacije, decentralizacije zacrtanih mjera u vladinom programu 2008., 2011. godine. Svakako jedan od iskoraka jest i neposredan izbor čelnika lokalne i područne samouprave. O ovom pitanju neposrednoga izbora govori se već preko 10 godina. Spominju ga sve političke opcije, ali je evo upravo saziv Hrvatskog sabora u proteklom mandatu i hrvatska Vlada ova u proteklom mandatu smogla je hrabrosti ja bih rekla i konačno donijela Zakon o neposrednim izborima čelnika. To je svakako prema građanima pošteno jer će konačno građani i birači biti sigurni da glasuju za određenu osobu, njezin program, pa i njezinu političku orijentaciju, na kraju krajeva za njezin integritet i da će upravo ona osoba koja dobije povjerenje većine birača i biti čelnik dotične lokalne ili područne jedinice samouprave. Neće biti kao što se često događalo do sada da osobe koje su imale zanemariv dio biračkoga tijela iza sebe nekim čudom, nekim dogovorima i kemijama dospiju na čelnu poziciju sa vrlo velikim ovlastima. Donošenje ovoga zakona, ja osobno držim jednom snažnom antikorupcijskom mjerom jer njegovom primjenom će potpuno nestati, odnosno postati zanemarivi slučajevi prelaska izabranih vijećnika iz jedne političke opcije u drugu, što je vrlo često izazivalo sumnju na koruptivne radnje jer je bio velik interes u igri i jer prelasci su mogli promijeniti odnose u čelništvu izvršne vlasti. Donošenjem ovoga zakona to neće biti moguće, prelasci neće imati za posljedicu promjenu čelnika izvršne vlasti i stoga će postati manje zanimljivi i akterima i javnosti. E pa zašto sam govorila o ovome zakonu? Zato što je upravo donošenje ovoga zakona iziskivalo i potrebu promjena zakona kojima se uređuju nadležnosti nositelja izvršne vlasti u jedinicama lokalne samouprave i predstavničkih tijela i njihovo uravnoteženo funkcioniranje. Stoga su prošle i pretprošle godine donijeti Zakoni o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi i Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Gradu Zagrebu. Tim je zakonima kao dan stupanja na snagu određen dan 17., odnosno 18. svibanj 2009. godine kao dan održavanja izbora, odnosno dan nakon provedenih izbora. I danas mi ovdje raspravljamo, imamo objedinjenu raspravu o Prijedlogu izmjena zakona o izmjeni zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi onoga uz 2007. godine, njegovih izmjena iz 2008. godine i Prijedlog zakona o izmjeni zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Gradu Zagrebu. Zašto su nam danas potrebne izmjene ovih zakona? Pa prije svega radi osiguranja funkcioniranja i mogućnosti rada lokalne samouprave. Naime, nedvojbeno je možda na dobrom tragu bila intencijom predlagatelja izmjena i dopuna tih zakona iz 2007. i 2008. godine da on stupa na snagu jer je on i uredio na drugi način nositelje izvršne vlasti na nov način, dakle neposredno izabrane općinske načelnike, gradonačelnike i župane bez poglavarstva i bila je intencija da on stupi na snagu, dakle nakon provedenih izbora za te čelne funkcije. No, uočena su dva problema. Prvo, da izborni postupak nije završen danom provedbe izbora, obzirom na mogućnost podnošenja prigovora, rješavanja viših tijela u postupku provođenja izbora, mogućnost ponavljanja izbora, drugi krug izbora za neposredno birane čelnike, pa stoga dan konačnosti izbornih rezultata nije i neće biti jednoznačan u svim jedinicama lokalne i područne samouprave, a kako zakon ne može stupiti na snagu parcijalno i pojedinačno za pojedine dijelove Hrvatske, to je valjalo utvrditi drugačiji datum stupanja na snagu. Drugo, Državno izborno povjerenstvo analizirajući u pripremi izbora donijete Zakone o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi i Gradu Zagreba, a kojima se mijenja bitno ustrojstvo jedinica lokalne i područne samouprave te prava pripadnika nacionalnih manjina, zaključilo je da oni predstavljaju osnovu za provedbu izbora, a da neće biti na snazi u trenutku raspisivanja izbora i na to je upozorilo ovaj Hrvatski sabor. Stoga je bilo potrebno i potrebno je ove zakone u tom dijelu određivanja vremena stupanja na snagu izmijeniti. Ja bih također rekla da se samo naizgled radi o tehničkim izmjenama jer su one kratke, ali se radi zapravo o razrješavanju vrlo važnog pitanja, a to je vrijeme stupanja na snagu zakona, što je u konačnici adresatima uvijek značajno građanima zato jer zakon od toga trenutka proizvodi posljedicu, pravnu posljedicu za njih ili za funkcioniranje institucija. Stoga je bilo potrebno naći formulaciju i utvrditi dan stupanja na snagu ovih zakona kako je to prijedlogom zakona o izmjeni navedenih zakona predviđeno, dakle kao dan stupanja na snagu odluke o raspisivanju izbora i stupanja na snagu ovoga zakona kojim se na drugi način utvrđuje djelokrug i nadleštvo neposredno izabranih čelnika jedinica lokalne samouprave. S time da ne bi došlo istovremeno do blokade rada u tijelima jedinica lokalne i područne samouprave. Upravo stoga, Hrvatska demokratska zajednica i klub Hrvatske demokratske zajednice podržava predložene izmjene da bi se bez ikakve zapreke mogli provesti i održati predstojeći izbori za lokalnu samoupravu. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega zastupnik Goran Beus Richembergh u ime kluba HNS-a i HDSSB-a. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, krenuo bih s rečenicom da se srce narodnosnog života nalazi u lokalnoj samoupravi. Nema tih odluka koje tako brzo, tako izravno, tako neposredno, pa čak i sudbonosno dospijevaju do građanina, a da one zapravo nisu kreirane u lokalnoj samoupravi. I sav smisao zajednice počiva na modelima funkcioniranja lokalne zajednice. Nema slobodnoga društva ako lokalna zajednica nije funkcionalna. A kad se dogodi ovakva situacija u kojoj se zapravo možemo svi stidjeti jer je ovo pravni kupus bez presedana u novijoj hrvatskoj povijesti, onda ne bi bilo loše pitati za junačko zdravlje neke ljude koji su bili zaduženi da se ovo ne dogodi. Neki od njih sjede i u ovoj sabornici. Neki su već i diskutirali a nekih nema poput državnoga tajnika Palarića kojega bi volio pitati za junačko zdravlje jer je on bio zadužen za mnoge aspekte ovoga problema da ih uopće ne bude ali sjetit ću se jednog drugog čovjeka pitajući se što je s Vladom, što se događa s Vladom ali ne kolegom Šeksom, što se događa sa Vladom Republike Hrvatske u posljednje vrijeme da je se takve greške događaju, da prema Hrvatskome saboru šalje poluproizvode ili neupotrebljive dokumente. Pogledajte zakone kojima se usklađujemo sa europskom stečevinom. Pogledajte koliko se zakona i koliko puta vraća u ovu sabornicu. Ili tamo netko ne radi svoj posao ili taj tko to radi ne zna svoj posao a ja ću se sjetiti vremena. Nekima su ta vremena možda i odiozna ali devedesetih godina na čelu Vladinoga Ureda za zakonodavstvo bio je čovjek koji nije u Sabor pustio nijedan jedini dokument dok zadnji zarez i zadnje slovo nije bilo na svome mjestu prema pravnome poretku Republike Hrvatske. I nije se moglo dogoditi da se nitko u Saboru a ponajmanje predstavnici Vlade sramote zbog toga što je zakonski prijedlog nedorečen, neusklađen s ostalim propisima ili s Ustavom ili je nepismen a nama se to redovito događa. Kraj toliko ljudi u Vladi Republike Hrvatske ured koji mora brinuti o kvaliteti zakonskih tekstova očito ne funkcionira i onda te ljude šaljemo u Ustavni sud pa su tamo valjda još bolji nego što su bili na svome radnom mjestu. Kako je dakle moguće da svi vrli pravnici odšute, prešute i puste da prođe zakon koji ne može stupiti na snagu onako kako to ne samo pravni pored nego i praksa svih pravnih škola nalaže, pa i zdrave logike, kako je moguće održati izbore prema zakonu koji nije stupio na snagu a to nam se moglo dogoditi. I da ne bi nekih ljudi koji su to pomnije čitali pa logički uspoređivali mogućnosti i utvrdili probleme ne bismo ni danas u ovaj posljednji čas o tome razgovarali. A sjetimo se zapravo što je sve prošao ovaj novi sustav gdje je zapravo ključna stvar neposredni izbor nekih čelnika kao što su načelnici, gradonačelnici i župani pa onda i njihovi zamjenici, što je on sve prošao od momenta kad je Hrvatska narodna stranka donijela taj prijedlog u Hrvatski sabor pa do momenta o kojemu danas razgovaramo, na što liči ovaj sustav u odnosu na onoga kojega smo predlagali, koje su to sve stvari u njemu promijenjene do te mjere da to sada izgleda bizarno. Pa nemojmo zaboraviti, zamjenika gradonačelnika može odjednom birati i gradsko vijeće odnosno općinsko vijeće. Može, može ukoliko dade ostavku ili umre. Njegova zamjenika bira gradsko vijeće na prijedlog gradonačelnika sa onog dijela liste kojoj je pripadao i on. A on uopće nije pripadao. Što je sa zamjenikom iz redova nacionalnih manjina? Predstavnici našega kluba već neko izvjesno vrijeme upozoravaju da nismo dorekli postupak i da će se dogoditi to što ne želimo a to je da se uopće neće birati zamjenik iz redova nacionalnih manjina a on je ne zaboravimo treći. Sad nam se događa dakle da smo uvidjeli raskorak u datumima i da ćemo omogućiti Vladi da raspiše izbore tako da možda ova kampanja bude trajala dulje nego ijedna u povijesti Hrvatske. Teoretski moguće je da kampanja za lokalne izbore počne početkom travnja. Da li nama to u ovom času kada je zemlje suočena s recesijom doista treba? Da li ono što to znači a to znači onemogućavanje funkcioniranja čitavog niza tijela a to znači i mobilizaciju Hrvatskoga sabora jer Sabor očito neće funkcionirati u doba same predizborne kampanje. Da li to nam sada treba? Da li je to jeftino rješenje? Da li je to racionalno rješenje? Pa tko to ovo predlaže i tko to tako i postavlja neka ponese odgovornost i za to pitanje. Pokušava se sada nekim dodatnim amandmanima i premostiti situacija u kojoj ako ovaj zakon odnosno ova tri prijedloga izmjena i dopuna zakona stupe na snagu automatski prestaju funkcionirati poglavarstva a onda imamo onaj interregnum do samoga konstituiranja nove vlasti pa se sada amandmanima pokušava reći da će oni funkcionirati i dalje ali me zanima ovih 17 zakona kad će oni stupiti na snagu, hoće li oni odmah stupiti na snagu jer ako stupe onda opet poglavarstva ne postoje jer nemaju što raditi, jer ti će zakoni zapravo razdijeliti dužnosti između gradonačelnika i vijeća odnosno načelnika i vijeća odnosno župana i skupštine ali će valjda primati naknadu dok se god ne izabere novi načelnik, gradonačelnik i župan. Je li to ono što želimo? Pa nije li ovo sramota da jednu od najvažnijih stvari a to je uređenje života na lokalnoj razini, uređenje načina kako se biraju ljudi koji predstavljaju narod dovodimo u ovakvu situaciju da se više neće znati što jest a što nije. Zar nije sramota da Državni ured za upravu pet minuta do 12 dolazi sa zakonskim aktima kojima će se definitivno razriješiti tko preuzima koju ovlast? Zar nije to sramota da se neće imati praktički ni vremena ispoštovati onaj zakonski rok od 60 dana za usklađivanje statuta? A ja vas pitam od kad, da li od momenta stupanja na snagu ovih triju izmjena i dopuna zakona? Jer to tako piše tamo, u roku od 60 dana mora se uskladiti statut. Pitam tko će to napraviti jer gradskih, općinskih vijeća i županijskih skupština biti neće. Sigurno ih neće biti u roku do njihova novog konstituiranja. Opet ćemo promašiti zakonski rok. I što ćemo onda? Tko će biti kriv što nećemo ponovno ispoštovati jednu zakonsku normu? Tko će biti kriv, zakonodavac. Pa je li to normalno i da li je logično da je zakonodavac kriv zato što drugi ne mogu ispunjavati zakonske obaveze. Opet smo napraviti previd. Sad vas pitam koji je to rok u kojemu će općinska vijeća, gradske skupštine i županijske skupštine odnosno gradska vijeća moći i morati uskladiti svoje statute sa novim odredbama ovih zakonskih propisa. Dakle, očito je da je toliko previda napravljeno kad smo sada u situaciji da se mi zapravo moramo ispričati, prije svega čitavome hrvatskom narodu što smo doveli ih u poziciju da ne znaju kako će 17. svibnja i u kojim uvjetima birati svoje lokalne čelnike. Ne znaju zapravo još uvijek po kojim zakonskim propisima. Pa onda i sve one koji se ti izbori tiču kao organizacijska i funkcionalna stvar, jer ne znaju po kojim propisima u kojim rokovima će morati postaviti svaku stvar na svoje mjesto. Ja im se kao zastupnik, makar nisam bio u sazivu kada je donošen ovaj zakon, iskreno ispričavam. Ali ću pokušati i ovdje u ime kluba kažem, učinit ćemo sve da izmjene i dopune koje moraju stupiti na snagu prouzroče što manju štetu po naše građane. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu ispravka navoda, uvaženi kolega zastupnik Niko Rebić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kako smo se naslušali puno kritika i zapravo čuli smo na prijedlog ovoga zakona uvaženi kolega je rekao da je njegova stranka HNS uputila prijedlog u Hrvatskoj sabor o neposrednim izborima saborskih zastupnika. Dakle, to je potpuno netočno. Prije svakih izbora HNS i SDP narodu su obećavali neposredne izbore načelnika, gradonačelnika i župana. Kada su došli na vlast to su kao i mnogo drugog zaboravili što su obećali. Nisu izvršili i sada koji to nisu radili kroz vrijeme kada su mogli donijeti ovaj zakon, imaju toliko primjedbi. Dakle potpuno nepotrebnih umjesto da priznaju da je ova Vlada i ova vlast izvršila ono što su i oni obećavali i građanima i danas ćemo imati sasvim kvalitetne lokalne izbore. Hvala.
Hvala lijepo. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi se prijavio uvaženi kolega zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite kolega Lesar.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ja smatram da je set ova tri zakona nužno donijeti, ako u svibnju želimo imati izbore sukladno konceptu neposrednih izbora za župane, gradonačelnike i načelnike općina. I samo ću podsjetiti da problem stupanja na snagu zakona, posebice nakon dvije izmjene Zakona o lokalnoj i regionalnoj samoupravi u ovoj dvorani državnom tajniku postavio sam pitanje kako će se provoditi izborni proces prema zakonu koji će na snagu stupiti dan nakon izbora. To je bilo ono kada smo umjesto jednog zamjenika, voljom većine uveli dva zamjenika, što je bitno promijenilo provedbene radnje u procesu kandidiranja, potvrđivanja, objavljivanja i svega ostaloga kandidata za načelnike, gradonačelnike i župane. Tada sam upotrijebio jednu grubu rečenicu i rekao sam da imam osjećaj da su ti prijedlozi zakona izgledaju mi kao da su izašli iz amsterdamskog kofi shopa. Mnogi su se zbog toga na mene naljutili. Prilikom prošle izmjene zakona upozoravao sam državnog tajnika da neka ponovno pročita i onaj zakon o izboru načelnika, gradonačelnika i župana i upozorio da u njemu, a i sada ostaju jednina kada se govori o zamjeniku načelnika, gradonačelnika i župana, a nisam mogao intervenirati amandmanom jer taj dio zakona nije bio mijenjan i imat ćemo i nadalje situaciju da popravkom ovih zakona koji predlaže kolega Šeks spašavamo stvar, ali u izbornom zakonu govorimo o jednom zamjeniku u jednini, pročitajte ponovno te članke. Niste me slušali i vidjet ćete da postoji mogućnost žalbenog postupka nakon objavljenih kandidata, i rušenje kandidacijskog postupka. Naveo sam vam članke u kojem se o zamjenicima govori u jednini, a ne množini. Problem se pojavio ili znatiželja mi je proradila zbog članka 2. zakona jednog, drugog i trećeg kolege Šeksa u kojem piše da ovi zakoni stupaju na snagu danom objave u "Narodnim novinama". Što je to tako hitno, bitno i važno da koristimo ustavno pravo koja se inače izuzetno rijetko koristi, da jedan zakon stupa na snagu danom objave u "Narodnim novinama", a ne 8 dana nakon objave u "Narodnim novinama". A gledajući rokove mogli smo ići na 8 dana stupanja na snagu od objave, jer imamo dovoljno vremena za raspisivanje izbora provedbe po postojećim zakonima. Pa sam zaključio da bi u članku 2. umjesto definicije ovaj zakon stupa na snagu danom objave u "Narodnim novinama" bilo bolje upisati ovaj zakon stupa na snagu 18. ožujka 2009. godine, jer će očito toga dana Vlada Republike Hrvatske donijeti odluku o raspisivanju lokalnih izbora. Drugo, dilema o tome da li lokalna poglavarstva i prihvaćajući ove izmjene zakona ostaju ili ne, meni su potpuno nebitna i to iz dva razloga. Prvo, zbog Zakona o primopredaji vlasti koji stupa na snagu sa svojim odredbama i ograničenjima na dana donošenja odluke o raspisivanju izbora i ograničava prava i poglavarstva, načelnika, gradonačelnika i župana, na to smo mnogi očito zaboravili, ali je drugi razlog taj što je Vlada u međuvremenu po hitnom postupku predložila ako se ne varam 17 zakona koji jesu potrebni za provedbu sustava lokalne i regionalne samouprave, ali nakon izbora, a ne prije izbora, nakon izbora, ne prije i ne mogu si odgovoriti na pitanje zašto Vlada sada najedanput po hitnom postupku predlaže promjenu 17 zakona koji umjesto načelničkih, gradonačelničkih i županovih ovlasti, odnosno umjesto poglavarstva te iste ovlasti daje čelnicima s odredbom da oni stupaju na snagu donošenja odluke o raspisivanju lokalnih izbora. Ako je a trebat će još otprilike 17 takvih zakona u Saboru promijeniti i istina je da i treba sve ono što je do sada u bilo kojem zakonu o cestama, vatrogastvo zaštiti od požara, zdravstvo, socijalnoj skrbi, takvih 30-tak zakona gdje je pisalo da neku ovlast ima poglavarstvo općine, grada, županije razjasniti da li u novom sustavu će tu ovlast imati čelnik ili predstavničko tijelo, ali za provedbu i primjenu tih zakona pitanje je završetak lokalnih izbora, konstituiranje novih predstavničkih tijela i izbora čelnike. I ne vidim razloga zašto bi ti zakoni stupali na snagu danom donošenja odluka o raspisivanju izbora, osim želje da formalno poglavarstvo ostane, ali da ima jednu jedinu ovlast, da ujutro popije kavu i ništa više. Nadalje, nitko nije predložio a s ovim rješenjima koje će bit potrebne tek od lipnja nadalje, žurimo, što će se desiti ako obojici zamjenika župana prestane mandat po bilo kojoj osnovi. Bio je zadnji put pokušaj protuposlovničkih amandmana na taj dio zakona, ali taj model i taj problem ne rješavamo prije izbora, to ostavljamo za poslije izbora, ali za svaki slučaj sve ovlasti poglavarstva prije izbora prenosimo na čelnike općina, gradova i županija kao da imamo potrebu, strašno veliku potrebu da im damo ovlasti koje će tek ubuduće pripadati neposredno izabranim čelnicima. Kome je to u interesu? S druge strane, Ustavni sud Republike Hrvatske je 10. prosinca prošle godine podnio u Saboru izvješće i upozorio da manjkavost odredbi Zakona o komunalnom gospodarstvu i Zakona o sigurnosti prometa na cestama uzrokuje poništenje velikog broja odluka gradova i općina kojima se regulira komunalni red odnosno parkiranje i naplati kazni, koje je pred nas došlo tek jučer ili danas, a da Vlada istovremeno nije po hitnom postupku ponudila promjene jednog i drugog zakona i riješila ovaj problem na koje ukazuje Ustavni sud kao jedino mjesto gdje ovdje u Saboru možemo taj problem riješiti. Dakle, ja predlažem da i ova tri zakona, kao i ovih 17 koje ćemo sutra vjerojatno uvrstit na dnevni red i idući tjedan usvojiti, umjesto one … [[Govornik se ne razumije.]] da stupaju na snagu danom stupanja na snagu, donošenjem odluka o raspisivanju lokalnih izbora. Jednostavno pišemo 18. ožujak tako da svi znaju kada će Vlada donijeti Odluku o raspisivanju izbora i prema tome se ravnat. Manje nervoze, manje živaca, uz poruku da tada kampanja formalno može započeti 4. travnja, a to znači da Sabor kad završi ovu sjednicu do lipnja neće zasjedati, jer je u Hrvatskoj dobra, uhodana i uljuđena praksa da u vrijeme izbornih kampanji državni parlament ne zasjeda. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu za repliku. Uvaženi kolega zastupnik Boris Šprem. Izvolite kolega.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kolega Lesar, vi ste toliko sigurni, makar sam i ja čuo da iz Banskih dvora dolazi ova informacija da će lokalni izbori biti raspisani 18.3. ove godine, dakle srijedu iduću. Ja nisam u to siguran. A znate zašto nisam siguran? Zato što je ona dugotrajna kampanja. Mislite da ovoj Vladi paše dugotrajna kampanja? Jer ako se odluka o raspisivanju izbora donese što prije onda je kampanja duža, to valjda znamo. Ako se donese kasnije, onda je ona kraća. Koliko ja znam, baš nekih kandidata na lokalnim, ne svih ali nekim značajnim jedinicama lokalne … [[Govornik se ne razumije.]] nisam do sad vidio. Prema tome, ja mislim da neće raspisati Vlada izbore 18. travnja, ja vjerujem više da će ih raspisati tamo negdje poslije Uskrsa. To je moje mišljenje. Dakle ja tu repliciram jer ne znam otkud vam taj zaključak. … [[Upadica se ne čuje.]] Nije, Uskrs je 12. Dobro ja govorim, znam ja šta govorim, pa ja pratim kad je Uskrs. Uskrsni ponedjeljak je 13., znači negdje 14. bi moglo. Tako nešto. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi kolega Lesar.
E sad, kolega Šprem, nisam rekao da će Vlada odluku donijeti 18. travnja nego 18. ožujka i nisam rekao da sam čuo, nego da sam izračunao. To je razlika, u tome čuti ili izračunati. Ja doista slabije u zadnje vrijeme čujem pa se ne mogu pouzdat na to, a niti geni mi baš nisu takvi da bi mogao imati te predispozicije. Nego sam izračunao da bi to mogao biti objektivni dan donošenje odluke Vlade o raspisivanju izbora, lokalnih izbora u Republici Hrvatskoj. Meni je užasno drago što sam vas razočarao sa ovim što nisam čuo nego izračunao, ali eto. Ova odredba koja je u članku 2. ili završna odredba me ponukala na računicu ili matematiku. Hvala.
Hvala lijepo. Slijedi rasprava uvaženog kolege zastupnika Emila Tomljanovića. Izvolite kolega.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvažene kolegice i kolege. Evo ja ću uvodno kazati da apsolutno podupirem ova rješenja, sva tri zakona, dakle u smislu kako su ona predložena i to iz tri osnovna razloga. Prvi od njih je dakle da stupanje na snagu, a samim tim i primjena zakona određena sa ovim rješenjima na jedan jedinstven, jasan, precizan i uistinu razvidan način, dakle u sva tri zakona. Drugo, ove izmjene omogućuju vremenski cjelokupni pripremu izbornog postupka što isto tako treba naglasiti i naravno, otklanjaju sve sumnje koje su se mogle pojaviti kada bi zakoni koji reguliraju jedinstvenu izbornu materiju, a radi se o izborima naravno za lokalnu regionalnu samoupravu, stupili na snagu u različitom vremenskom periodu, dakle u različitim vremenskim rokovima. Ponavljam, otklanjaju sve sumnje u smislu primjene i mogućnost pravovaljanog pripremanja i provođenja izbornog procesa. I treći element ili treće što bih htio uvodno naglasiti, dakle da je stupanje na snagu sva tri zakona vezano za donošenje odluke Vlade Republike Hrvatske o raspisivanju lokalnih izbora čime u tom formalnom smislu započinje izborni proces koji će biti reguliran ovim zakonima. Vezanje stupanja na snagu zakona povezuje se sa stupanjem na snagu odluke Vlade Republike Hrvatske kojim će zapravo taj izborni postupak i započeti. Međutim, uistinu i u smislu ovih rasprava valja istaknuti da je reguliranje pogotovo prijelaznog perioda, ja mislim da to još nitko do sada nije naglasio ili nije naglasio dovoljno. Jasno da se mi nalazimo u jednom prijelaznom periodu i to je osjetljiva materija koja zahtijeva, a poglavito kada se prelazi iz jednog izbornog sustava u drugi. Dakle, mi prelazimo iz jednog izbornog sustava na drugi izborni sustav na razini jedinica lokalne samouprave. Ove stvari dakle pogotovo u prelaznom periodu vrlo je ne da je teško, nego postoje najrazličitiji koncepti, najrazličitija razmišljanja na koji način to urediti. I mislim upravo da je ovim intervencijama da se i ta materija pravovremeno i na pravi način uređuje. Naravno uvijek se postavlja pitanje da li izmijenjeni zakonski tekstovi u tom prelaznom periodu odgovaraju na sva postavljena pitanja, odnosno na pitanja koja će postaviti slijedom pripreme i održavanja izbornog procesa. Imamo tu dva seta tih pitanja, dakle prva pitanja ili prvi set pitanja odnosi se na reguliranje onog vremenskog perioda koji se odnosi od ili počima momentom raspisivanja izbora do pravomoćnog okončanja izbora. A drugo, drugi set pitanja se odnosi na što se to događa sa poslovima naravno iz nadležnosti općinskih, gradskih i županijskih poglavarstava pogotovo u svjetlu novo donesenih zakonskih rješenja kada poglavarstava više nema u sferi izvršne vlasti, odnosno nisu predviđena kao tijela izvršne vlasti već su to naravno gradonačelnici, načelnici i župani. Mislim samo da se u jednoj raspravi spomenuo direktno i precizno Zakon o primopredaji vlasti kojeg smo mi mijenjali, pa u tom smislu regulira te odnose. Dakle, odnose primopredaje vlasti na lokalnoj razini. Taj zakon je na snazi i on će se primjenjivati i u ovim situacijama, u ovom slučaju i naravno da taj prijelaz ili ta primopredaja vlasti će se u krajnjoj liniji i napraviti primjenom izričitih odredaba tog zakona. Imam onaj drugi problem koji isto tako će se otkloniti ili je predviđen način i postupak kako će se otkloniti, a to je čitav set ovih zakona koji su u pripremi, koji su ušli u saborsku proceduru i koje uistinu treba promijeniti na način da sve ono što je bilo predviđeno u smislu nadležnosti županijskih, općinskih i gradskih poglavarstava se sada preformulira ali ne nekakvim automatizmom u odnosu na čelnike izvršne vlasti nego bi isto tako trebalo vidjeti, razgraničiti koji poslovi u tom smislu idu, idu ili prelaze temeljem zakona na čelnike izvršne vlasti a koje bi eventualno trebalo ostaviti predstavničkim tijelima jedinica lokalne samouprave. Zaključno. Dakle, po prvi puta se događa situacija u pravnom, u normativnom smislu da prelazimo iz jednog sustava izbora i ne samo izbora, nego i odnosa na razini jedinice regionalne samouprave u drugi. Dakle, potrebno je donesti čitav niz provedbenih i procesnih propisa, zakona i nije težina usklađenja ili usklađivanja odnosa između tih propisa je rezultirala ovakvim rješenjem. I ona rješenja koja su postojala mnogi su i u smislu obrazloženja prihvaćali i ta rješenja u smislu zakonitog pripremanja i obavljanja tog izbornog procesa. Nakon upozorenja, odnosno nakon drugih promišljanja gdje se u fokus stavio izborni dakle postupak, izborni ciklus mislim da se opravdano priklonilo jednom ovom novom rješenju na način da se uistinu na razvidan način definiralo u sva tri propisa kada oni stupaju na snagu što je osnovni preduvjet pravovaljanog reguliranja izbornog postupka i na kome ne smije pasti ni trunke sumnje da li je on u ovom ili onom smislu nezakonit i upravo se to dešava ovim rješenjima. Dakle, otklanjaju se sve sumnje da bi u bilo kom segmentu priprema i provedba izbornog procesa na lokalnoj razini bio u bilo kom segmentu protuzakonit i zato apsolutno podupirem ove prijedloge. I mislim da uz možda još ima razmišljanja evo i amandmanski da se razriješi i taj odnos što se dešava sa poglavarstvima u ovom prijelaznom periodu kao i u ovom čitavom setu zakona koji su u saborskoj proceduri i još neki zakoni, ne samo ovi koji su u saborskoj proceduri će isto tako doživjeti svoju nužnu izmjenu da ćemo eto završiti taj posao, da će se donijeti odgovarajući zakoni kako bi se u prvom redu i izborni proces, a u drugom redu što je još da ne kažem i bitnije. Dakle, buduće funkcioniranje jedinica lokalne samouprave bilo na kvalitetan način zakonom regulirano. Shodno svemu izloženom ja ove naravno prijedloge kao i ovaj amandmanski dio, dakle koji se nadovezuje na ove izmjene apsolutno podupirem jer mislim da na najbolji mogući i najkvalitetniji način razrješavaju sve ove probleme o kojima smo mi danas raspravljali. Hvala.
Hvala lijepo. Jedna prijava replike, zastupnik Zvonimir Mršić.
Poštovani kolega gotovo je fascinantno koliko ste vi rekli da se ovim zakonom razrješava dilema. Ja sam mislio da je to jedan opsežni zakon od par stotina stranica, a ovaj zakon govori, odnosno sva tri govori jedno te isto kad će taj zakon stupiti na snagu. Na to smo vas upozoravali do sada četiri puta. Četiri puta nas niste htjeli slušati niti čuti i onda sva sreća pa je došlo do disonanci u razmišljanju između kolege Šeksa i Vlade i to u posljednji trenutak. U foto finišu se zbivaju ove dramatične situacije. Zamislite da se to dogodilo za 14 dana i da sve ovo ne bude razriješeno što sada jest kao razriješeno i što razrješava se sa ovim stvarima. A još je fascinantnije da u zadnji trenutak ili poslije zadnjeg trenutka na pumferu se Vlada vozi i daje 17 prijedloga zakona koji razrješavaju odnos tko će raditi šta, šta će raditi poglavarstvo, šta će raditi vijeće. Pa ako ste uspjeli pročitati tih 17 zakona onda je bilo malo ovako, malo tebi, malo tebi. Malo ćemo dati gradonačelniku, malo ćemo dati predstavničkom tijelu, pa ćemo malo dati gradonačelniku, pa ćemo dat malo predstavničkom tijelu pa se negdje niti ne zove gradonačelnik nego se zove izvršni organ u prijedlozima zakona koji dolaze sutra u ovu proceduru. Mi smo imali tri godine vremena donesti cjeloviti paket Zakona o lokalnoj samoupravi, ne kozmetički, ne tehnički nego cjeloviti jer smo Zakon o lokalnoj samoupravi mijenjali u studenom 2005. godine. Mi smo definirali velike gradove. Mi nećemo birati gradonačelnike velikih gradova jer veliki gradovi postoje na papiru jer još nitko od vas nema disonanciju u razmišljanju da ima hrabrosti i petlje napisati Zakon o lokalnoj samoupravi koji će primijeniti te neke stvari. Prema tome, nemojte preuveličavati nešto što nije. Posipate se pepelom, ok je, treba donijeti zakone zato jer ne bi mogli se provesti izbori.
Hvala. Odgovor na repliku, kolega Tomljanović.
Uvaženi kolega, ja ne preuveličavam ništa, apsolutno ništa i sami ste u svom istupu u ime kluba SDP-a pobrojili čitav niz tih propisa, odnosno zakona koji se direktno odnose na jedinice lokalne samouprave i ne to samo u ovom smislu pripreme i provedbe lokalnih izbora. Složiti ćete se uvaženi kolega, ja sam vas pažljivo slušao, molim vas za malo pozornice bez obzira na vašu fascinaciju, složiti ćete se s tim da je posložiti normativno zakonski lokalnu samoupravu u smislu izbora za predstavnička tijela i izvršna tijela jedinica lokalne samouprave kada se prelazi iz jednog izbornog sustava u drugi i kad ja neću sad govoriti napamet, kad je na desetke zakona u pitanju koji se mora i u materijalnom i u formalnom smislu posložiti i u smislu njihovog stupanja na snagu da bismo imali jednu cjelinu i normalno funkcioniranje jedinica lokalne samouprave. Što tu sada vas fascinira? Da li je to na vrijeme, nije na vrijeme? Mislim da smo na istoj zadaći sad ovoga momenta da posložimo zakone na način da se izborni ciklus može provesti na zakonit način, da nema dvojbe, sumnje u smislu koji je zakon na snazi, koji zakon nije na snazi i u smislu njegove dakle primjene i stupanja na snagu da omogućimo Državnom izbornom povjerenstvu da pripremi izbore i da ih dakle provede na najbolji mogući način i svima nama i da imamo jednu situaciju, jednu normalnu situaciju provođenja, organiziranja izbora i nakon izbora normalno funkcioniranje jedinica lokalne samouprave. Ovi prijedlozi, to nije nikakvo pretjerivanje, omogućuju upravo to. Kad govorim o otklanjanju sumnje, govorim o tome da se može pa u nekim razmišljanjima, i to sam naveo kad sam govorio i raspravljao o ovoj točki dnevnog reda, čak da su i ona rješenja provediva. Da su ona rješenja provediva uz izmjenu nekih drugih odgovarajućih. Dakle, imamo i tu različitih rješenja. Sve što sam kazao je da su ovo preciznija, bolja, točnija, otklanjaju dvojbu, otklanjaju sumnje i zato ću apsolutno poduprijeti ta rješenja, kao i ona rješenja koja su na tragu da damo odgovore na pitanja što se dešava i sa poglavarstvima u ovom prelaznom periodu, u periodu od raspisivanja izbora pa do konstituiranja tijela jedinica lokalne samouprave. Toliko o vašoj fascinaciji.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega zastupnik Vladimir Ivković. Njegova je sljedeća prijava. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, predstavniče Vlade. Nakon ovih iznijetih tvrdnji koje su s jedne strane prikaz mogućih grešaka koje su se dogodile, a s druge strane, ti isti zastupnici su kod donošenja tih zakona ometali da se tekst poboljša. Svi se sjećamo baš ove intervencije na koje se jedan od tih zastupnika pozivao kada je, koristeći poslovničku primjedbu spriječeno da se klubovi vladajućih stranaka, kad su predložili rješenje u slučaju odstupanja zamjenika gradonačelnika i zamjenika župana, iako velim danas smo čuli da neki ne čitaju zakone pa misle da se prihvatilo ono što se predlagalo. Ne. Baš zbog intervencije oporbenog zastupnika se nije moglo prihvatiti i nije se moglo dobiti bolje rješenje od onog koje danas je. Dakle, toliko o dobrim namjerama kad se donosi zakon. A što se pak tiče statuta koji će uslijediti na usklađivanju lokalnim samoupravama, činjenica da ovaj tekst koji je sad ponuđen definitivno omogućava da se mogu otvoriti rasprave, može ih otvoriti staro, a do ovih izmjena nije se mogla otvoriti rasprava o statutima i na taj način vam se omogućava da u jedinicama lokalne i regionalne samouprave statutima koristite i unosite sve ove izmjene od ovog dana i zbog toga je ovaj dan stupanja na snagu istovremeno s objavom u Narodnim novinama, a prije raspisivanja izbora dobro rješenje, a ne loše rješenje jer će omogućiti da u međuvremenu pokrenete postupke usklađivanja svojih statuta. Podržati ću naravno ovaj zakon i mislim da u ukupnosti doprinosi rješenju ove situacije koja nam je svima u interesu.
Hvala lijepo kolegi zastupniku. Na redu je za raspravu temeljem prijave uvažena kolegica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče.
Oprostite kolegice, nije mi dojavljeno, bila je replika od uvaženog kolege Šprema. Izvolite kolega Šprem.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa htio sam replicirati kolegi Ivkoviću jer iz njegovog izlaganja proizlazi da, evo zahvaljujući oštroumnosti Vlade, odnosno i gospodina Šeksa, sad se nalazimo pred boljim rješenjem nego što ga imamo sada u zakonodavstvu. To je točno. Ali ja vam moram reći, sami ste to rekli, samo malo među recima pa sad ja budem otvoreno rekao. Zahvaljujući prije svega Državnom izbornom povjerenstvu koje je napisalo pismo da vam zakon ne štima i zakoni ne štimaju i zbog toga ste reagirali. Dakle, hvala Bogu da imamo Državno izborno povjerenstvo kao tijelo neovisno i koje brine o provođenju izbora da nas je upozorilo sve skupa, ali prije svega vlast da se ovo promijeni tako da se spasi što se spasiti može. Hvala.
Hvala lijepo. I sada molim i dajem riječ kolegici Ingrid.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavniče Vlade, kolegice i kolege. Ova tri zakona, evo vidimo, nije im bila sudba da stupe na snagu, došao je amandman kao krpa, krpica na zakone, ali ne samo to, u međuvremenu je i došao amandman na amandman. Dakle, očito je to sve bilo zbog upornosti Vlade da bude uporna u, dakle ljudski je griješiti, ali ne baš tako biti uporan na tim greškama, pogotovo kad ste upozoreni na te greške i sada evo, kad se vidi da se nema kud onda se ponovo ne preuzima odgovornost nego Vlado treba preuzimati, je li, spašavati Vladu kao što je to ovako dosta pitoreskno opisao govoreći u ime kluba naš kolega Mršić. No evo, što je tu je, ja oko toga ne bih trebala trošiti ni puno riječi oko toga, ali u svakom slučaju ne bi trebalo tako pobjedonosno nastupiti u smislu kao da spašavate ono što ste sami upropastili. Dakle, ljudski je priznati i pogriješili smo. Dajte malo se smirite tamo. Međutim, ostaje čitav niz ovo je prigoda s obzirom da se radi o prijedlogu zakona s konačnim prijedlogom zakona, prigoda da se nešto kaže o čitavom nizu nejasnoća koje ako već ne iziskuju promjene jer je sada kasno za njih ali u svakom slučaju tumačenje na vrijeme gospodine Palariću, tako da ta tumačenja ne ovise o tome tko je uputio ta pitanja nego da budu dana na vrijeme i jednoznačno, da Središnji ured ne bude laboratorij u kojem će se kažem iz određene izborne pobjede odnosno porazi pretvarati u pobjede a toga smo se dosta nauživali. Jednako tako ova država skupo plaća DIP i njegove članove. Sada je DIP pojačan za razliku od one prve verzije navrsnijim sucima Vrhovnog suda, ali nažalost zavisno od upita iz pojedinih lokalnih sredina sasvim proturječna, usmena tumačenja proizlaze. To nije dostojno jedne takve institucije za koju građani skupo plaćaju bez obzira što se radi o usmenim upitima odgovori moraju biti jednoznačni, tako da na elementarne nepoznanice koje se ne daju razriješiti tumačenjem zakona odnosno izazivaju različita tumačenja bilo logična bilo jezična a pogotovo u kombinaciji nužnosti i upotrebe različitih metoda tumačenja mi moramo dobiti jednoznačne odgovore. Evo jedan koji najčešće ljudi sa terena pitaju. Prije svega, kako određene liste jer zakon je izričit da političke stranke mogu u tim koalicijama i kako lista nosi onda naziv. Međutim, u kombinaciji a to će bit najčešći slučaj i najjačih stranaka da idu u koaliciju s neovisnim listama, kakva je sudbina i kako je naziv te liste. Nitko ne kaže da li i oni moraju skupljati potpise. To zakon nije rekao i molimo odgovor na takva pitanja, a ovo je prigoda da se dade odgovor na ta pitanja. Nadalje, pitanje nespojivosti funkcija, pogotovo se to pitanje postavlja kod onih lokalnih samouprava koje imaju do 10 tisuća stanovnika gdje postoji mogućnost da čelni čovjek obavlja neprofesionalno svoju dužnost nego volonterski, pa se postavlja pitanje a ima i takvih slučajeva, pogotovo male sredine ne obiluju baš kadrovima pa se postavlja pitanje što je sa ljudima recimo konkretno ravnateljem škole koji se kandidira za čelnika jedinice lokalne samouprave, dakle općinskog načelnika, gradonačelnika a on je na listi a pitanje je kada nije osnivač odnosno kada je osnivač županija. Je li to nespojivo? To moramo dobiti odmah odgovor a ne zato ćemo sačekati da vidimo je li taj ravnatelj iz ove ili one političke opcije. To se više ne smije dogoditi, to je dosta kompromitiralo ovu državu i opteretilo je. Sjetimo se kako je Europska zajednica reagirala nakon lokalnih izbora 2005. godine. Tada smo se osramotili trgovačkim ugovorima. Nemojte da ovdje kao Središnji državni ured koji morate bditi nad zakonitošću jedinice lokalne samouprave da onda nešto što se dogodilo da idemo takvim stazama a ne ispravljamo greške. Još uvijek ima vremena da se stekne i autoritet te institucije koja kažem mora biti i mora bditi nad zakonitošću jedinica lokalne samouprave, a njegova uloga i uloga Središnjeg ureda je vidim još veću u ovoj novoj poziciji, jakoj poziciji čelnika jedinica lokalne i regionalne samouprave u svakom slučaju. Vrlo interesantno pitanje da u ovom zakonu o Gradu Zagrebu nakon izbora moraju se imenovati odnosno izabrati ponovo pročelnici. U nijednoj jedinici lokalne samouprave ili regionalne samouprave dakle županije jer Grad Zagreb ima status županije ta obveza nije. Dapače, oni potpadaju pod Zakon o primopredaji vlasti i jasno je da su nepromjenjivi sami po sebi nakon izbora, ne naravno ukoliko ne rade dobro svoj posao kad potpadaju onda pod sankcije Zakona o službenicima i namještenicima. Dakle, kako je došlo do toga to je također jedno od pitanja, i evo ovo je prigoda da o tome porazgovorimo. Sa statutima mi imamo ozbiljnih problema i imat ćemo problema, i tako će nas promatrati i oni koji nas promatraju i ocjenjuju u cjelinu uspješnog … [[Govornica se ne razumije.]] političkog sustava. Nije dopustivo da mjerodavni podaci budu a to su već najave, sad ja već ne mogu sa sigurnošću tvrditi da li iz Središnjeg ureda ili od DIP-a da će biti mjerodavni podaci oni od zadnjeg popisa 2001. godine kada je stanje u stanovništvu i u strukturi stanovništva apsolutno značajno se promijenilo. Mi smo svjedoci i znamo to su mjerodavni podaci koliko se samo u određenim izbornim jedinicama u zadnjim parlamentarnim izborima povećao broj stanovnika do alarmantnog broja da negdje broj birača premašuje broj stanovnika. Dakle, to su egzaktni pokazatelji. Ja ću još jedanput navesti ovaj primjer ali ovo sada više nije prozivanje Središnjeg državnog ureda, ovo je sada pitanje i Ustavnog suda. Ide četvrta godina, dakle za dva mjeseca bit će bespredmetna tužba koju smo mi kao klub SDP-a podnijeli Ustavnom sudu zbog odluke Vlade koja nije htjela, ne kolega Vlado vaša nego Vladina ona koja češće griješi nego vi, donijela odluku da se nama ne priznaje 12. vijećnik u gradu Zadru uz obrazloženje, molim još jednom, jer je opće poznato da birački popisi nisu sređeni. I kako Ustavni sud očito ne zna kako će iz toga izaći traži da vrijeme proguta tu jednu evo nevolju s kojom se mora nevoljko susretati i Ustavni sud. E vidite, da se takva obrazložena uopće ne bi više izlazila iz radionice Središnjeg državnog ureda jako je dobro da mi preciziramo kada su statuti dužni to učiniti, prilagoditi jedinice lokalne samouprave svoje statute Ustavnom zakonu o primjeni prava nacionalnih manjina. Hvala lijepa.
Hvala lijepo kolegici zastupnici. Iscrpili smo prijave za raspravu. Za riječ se javio državni tajnik gospodin Palarić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Pa uvijek kada se govori o lokalnoj samoupravi govori se sa puno strasti. Vjerojatno sam u dobrim namjerama da sustav bude bolji, ali se ponekad kaže nešto što sigurno ne drži vodu ili se interpretira na način kako se ne bi smjelo interpretirati. Ovaj cijenjeni Dom je donio Zakon o izborima općinskih načelnika, gradonačelnika, župana i gradonačelnika Grada Zagreba koji je na snazi i koji je jasno dao ovlast Vladi da raspiše izbore. Prema tome, teza da se ne bi mogli izbori je u najmanju ruku pogrešna interpretacija pravnog sustava Republike Hrvatske. Mi smo čuli i zato sam morao reagirati puno, puno napada na središnji državni ured sa optužbama da on donosi odluke ovako ili onako. Dakle, meni je drago da se misli kako Središnji državni ured za upravu ima i veliku moć i ovlasti, ali to je daleko od istine. Ured je jedno tijelo državne uprave koje priprema prijedloge zakona za Vladu kao formalnog predlagatelja koje Sabor donosi. Dakle, radimo stručne poslove, dajemo mišljenja, tumačenja svima jednako, svima kada nas pitaju i pisana mišljenja koje potpiše bilo ja bilo moji zamjenici, obvezuju tijelo koje ga je izdalo, ne osobe, nego tijelo i nema postupanja u jednom slučaju ovako ili onako. A o principijelnosti ureda najbolje govori da je ovaj ured predložio Vladi raspuštanje dvije županijske skupštine i jedno gradsko vijeće kada smo nedvojbeno utvrdili da su se zamjenjivali vijećnici mimo njihove volje upotrebom bjanko ostavki. Dakle, kada govorimo o principijelnosti većeg dokaza od toga nema. Prema tome, i u ove izbor ulazim spremni, izbori su složeni. U njima sudjeluje, samo u izbornoj administraciji 36 tisuća ljudi od biračkih odbora, izbornih povjerenstava do državnog izbornog povjerenstva, pa i Ustavnog suda. Svako tijelo će odraditi svoj posao. Mi smo unaprijedili izborni sustav u vođenje neposrednog izbora gradonačelnika, ali isto tako unaprijedili smo ga donošenjem Zakona o financiranju političkih stranaka nezavisnih lista i kandidata, a unaprijedili smo ga također i uvođenjem Državnog izbornog povjerenstva kao dominantnog profesionalnog tijela politički izbalansiranog i ja sam uvjeren da će Državno izborno povjerenstvo i na ovim izborima položiti ispit kao što ga je položilo i na parlamentarnim izborima, jer koliko god netko tvrdi da smo se mi osramotili pred Europom istina je sasvim obrnuta. Vijeće Europe, kongres lokalnih i regionalnih vlasti Vijeća Europe o Hrvatskoj ima najbolje mišljenje. Međunarodni promatrači OESS-a i svi drugi su izborne procese u Hrvatskoj ocijenili sa najvišom ocjenom. Evo hvala lijepa.
Hvala lijepo. Pismeno će gospodin … [[Govornik se ne razumije.]] Ovime smo završili raspravu za objedinjene tri točke. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o izmjeni zakona o… Šta ovo piše? U izmjenama i dopunama zakona o Gradu Zagrebu, hitni postupak, P.Z. br. 272, predlagatelj zastupnik Vladimir Šeks. Rasprava je zaključena. Amandman koji je podnio predlagatelj zakona sukladno članku 169. Poslovnika postao je sastavni dio Konačnog prijedloga zakona i o njemu se ne glasuje. Za donošenje ovoga zakona potrebna je natpolovična većina svih zastupnika, dakle najmanje 77 glasova. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjeni zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Gradu Zagrebu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova, 95 glasova za, 7 suzdržanih i ništa protiv.
Prelazimo na točku 13. dnevnog reda to je 13. Prijedlog odluke o izmjenama i dopunama Odluke o Nacionalnom vijeću za praćenje provedbe Nacionalnog programa suzbijanja korupcije Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav podnio je prijedlog ove odluke na temelju članka 129. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prijedlog akta primili smo poštom. Predstavnik predlagatelja smatra da je sve jasno i da ne treba uvodno obrazlagati. Otvaram raspravu. I prva se za raspravu prijavila u ime kluba HDZ-a uvažena kolegica zastupnica Ana Lovrin. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege. U proteklom sazivu ovoga Visokoga doma i u proteklome mandatu današnje hrvatske Vlade po prvi puta je donesen jedan ozbiljan program borbe protiv korupcije. Hrvatski sabor negdje u siječnju ili veljači 2006. godine donio je Nacionalni program borbe protiv korupcije 2006. - 2008. godine. Premda je i prethodnih godina su postojali programi za borbu protiv korupcije, moramo naglasiti da ovaj program prvi puta imao određene mjere, kroz akcijskih plan, imao je određene rokove i nositelje pojedinih zadaća iz toga programa. Rezultat je toga upravo u te dvije godine značajno poboljšanje ocjena percepcije korupcije i u ispitivanjima Transparensy International. Hrvatski sabor slijedom toga programa iz 2006. godine koji je kao jednu od mjera utvrdio i jačanje institucionalnog okvira i donošenje Odluke o nacionalnom vijeću za praćenje Nacionalnog programa suzbijanja korupcije, pa je tako u srpnju 2006. godine na ovom Hrvatskom saboru donijeta odluka o osnivanju Nacionalnog vijeća temeljem Odluke o programu protiv korupcije 2006. - 2008. godine. Zbog provedbe toga programa predloženo je osnivanje toga vijeća, predloženo je da predsjednik toga Nacionalnog vijeća treba biti zastupnik iz redova oporbe, predviđeno je da Nacionalno vijeće nadzire provedbu toga programa, predlaže mjere za njihovo izvršenje i da ono neće obavljati poslove iz nadležnosti vladinih tijela i institucija, neće operativno djelovati, nego će ocjenjivati načine i rezultate provedbe Nacionalnog programa. Hrvatski sabor prošle godine, 19. lipnja 2008. godine, obzirom da je program prethodni isticao donio je Strategiju suzbijanja korupcije kojom je zamijenjen Nacionalni program suzbijanja korupcije. Vlada je u lipnju donijela akcijski plan u strategiju. U dijelu toga akcijskog plana kojim se utvrđuje institucionalni okvir za suzbijanje korupcije navedeno je da je iskustvo stečeno u provedbi prethodnog nacionalnog programa ukazalo na potrebu jačanja institucionalnog okvira s ciljem učinkovitije provedbe strategije akcijskog plana. Nacionalno vijeće treba imati proaktivnu ulogu u nadzoru strategije, iskustvo stečeno u provedbi prethodnog nacionalnog programa pokazalo je da je potrebno ojačati ulogu Nacionalnog vijeća u nadolazećem razdoblju predviđeno je da Nacionalno vijeće sukladno odluci Hrvatskog sabora u koordinaciju sa, u suradnji s nacionalnim koordinatorom uspostavi neposredniju komunikaciju s institucijama koje su nadležne za provedbu strategije i akcijskog plana. Akcijskim planom u strategiju predviđeno je da će Nacionalno vijeće za praćenje provedbe nacionalnog programa suzbijanja korupcije pri Hrvatskom saboru postati Nacionalno vijeće za praćenje strategije suzbijanja korupcije, da će biti nadzorno tijelo Hrvatskog sabora, od kojega se očekuje da preuzme proaktivnu ulogu u nadzoru provedbe strategije. Osim nadzora provedbe strategije Nacionalno vijeće potiče i organizira tematske rasprave vezane za sprečavanje korupcije, predlaže mjere za daljnje unapređenje antikorupcijske politike. Na čelu Nacionalnog vijeća bit će, jest i bit će zastupnik iz redova oporbe u Hrvatskom saboru i u tom smislu akcijskim planom predviđena je izmjena odluke o Nacionalnom vijeću za praćenje provedbe nacionalnog programa, predviđeno je jačanje uloge toga vijeća, omogućavanje proaktivne uloge njegove u provedbi strategije, predviđeno je da će Nacionalnom vijeću biti dodijeljena administrativno-tehnička pomoć kako bi moglo učinkovitije odrađivati svoju zadaću i da će ono u nadolazećem periodu uspostaviti aktivniju komunikaciju da institucijama nadležnim za provedbu mjera iz akcijskog plana i strategije i u tom smislu predviđeno je jačanje administrativne i stručne podrške Nacionalnom vijeću. Određena su sredstva u iznosu milijun i 29 tisuća kuna u tu svrhu. Predviđena je izmjena Pravilnika o sistematizaciji radnih mjesta u Hrvatskom saboru i izmjena Odluke o Nacionalnom vijeću za praćenje strategije borbe protiv korupcije. U tom smislu Hrvatski sabor ima zadaću izmijeniti tu odluku, nadležno tijelo za predlaganje izmjene odluke jest Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Moram reći da je u ovom obliku Odluku o izmjenama i dopunama Odluke o Nacionalnom vijeću za praćenje provedbe nacionalnog programa podržalo i samo vijeće, a odluka u cijelosti provodi ono što je zacrtano akcijskim planom i strategijom koju je donio ovaj Hrvatski sabor. Znači da ona kroz cijeli tekst mijenja svoj naziv sukladno novom antikorupcijskom dokumentu, strategiji. Nadalje, one zadaće koje to Nacionalno vijeće već ima po postojećoj odluci, dakle dopunjava sa time da ovo Nacionalno vijeće ima obvezu, odnosno da u okviru svojih poslova dva puta godišnje podnosi izvješće Hrvatskom saboru. Također se u organizacijskom smislu ova odluka dopunjava na način da određuje da ovo Nacionalno vijeće ima, uz predsjednika i potpredsjednika i 9 članova, s time da se potpredsjednik bira iz redova zastupnika iz parlamentarne većine, obzirom da je predsjednik predstavnik oporbe i da uz predsjednika i potpredsjednika su tri člana Nacionalnog vijeća iz reda zastupnika i to iz reda zastupnika parlamentarne većine dva, dva iz reda zastupnika parlamentarne manjine, a iz reda zastupnika parlamentarne većine jedan na koji način se zapravo osigurava dominacija zastupnika iz reda parlamentarne manjine, upravo želeći na taj način pojačati kontrolu manjine nad većinom obzirom da se po prirodi stvari uvijek sumnja tamo gdje su ovlasti sumnja i da tamo gdje su ovlasti i veće. Obzirom da evo Klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati naravno prijedlog ove izmjene i dopune odluke, iz razloga što je ona i na tragu onoga odredaba i strategije borbe protiv korupcije i akcijskoga plana koji je donijet na ovom, koji je donio ovaj Hrvatski sabor u proteklom sazivu. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSS-a, gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene kolegice i kolege. Klub Hrvatske seljačke stranke podržati će Prijedlog Odluke o izmjenama i dopunama Odluke o Nacionalnom vijeću za praćenje nacionalnog programa suzbijanja korupcije. Svi danas u društvu slažemo se sa činjenicom da je korupcija veliki problem i da je prisutna u društvu i da moramo učiniti sve na njezinom smanjenju, odnosno i na njezinom potpunom suzbijanju. Svi znamo da je korupcija čin kojim se suprotno javnom interesu krše moral i pravne norme i uništavaju temelji vladavine prava, pa čak i sumnja da korupcije ima i percepcija javnosti da korupcija je prisutna dovode u pitanje vjerodostojnost i uspješnost svake vlasti. Zbog toga mi u HSS-u smatramo da je potrebno uložiti sve raspoložive sredstva i sve mogućnosti u suzbijanju korupcije. Stoga ovu odluku smatramo korakom naprijed u cilju omogućavanja uspješnije borbe protiv korupcije. Ovom odlukom jača se uloga Nacionalnog vijeća koje će vjerujemo uspješno ostvariti svoju ulogu nadzora provedbe strategije o suzbijanju korupcije. Proaktivnim djelovanjem Vijeća ima se mogućnost ostvariti i u neposredniju komunikaciju s nadležnim institucijama i samim time ažurno i djelotvorno pratiti, ali i poticati mjere i postupke navedene u akcijskom planu uz strategiju o suzbijanju korupcije. Da bi Nacionalno vijeće ostvarilo dodijeljene zadaće, potrebno je osigurati i administrativno-tehničku potporu što se ovim izmjenama ustvari i čini, a izvještavanje dva puta godišnje govori o važnosti koju Hrvatski sabor daje Nacionalnom vijeću i posvećuje pozornost provedbi Nacionalnog programa suzbijanja korupcije. I važnijim od samih ovih izmjena, mi u Hrvatskoj seljačkoj stranci smatramo da suzbijanje korupcije nije i ne smije biti samo obaveza nekih državnih tijela koji to imaju u djelokrugu svoga rada, već društvena akcija najširih razmjera u koju bi se trebali uključiti gospodarski subjekti, nevladine udruge, ali i građani. Takvu aktivnost svih čimbenika u društvu predstavljala bi dugoročno dobro rješenje što znači da postoji politička volja na planu suzbijanja korupcije koja sve mjere pretvara u ostvarenje reforme cjelokupnog društva, društva demokracije i slobodnog poduzetničkog gospodarstva. Klub HSS-a podupire sve izmjene jer one doprinose uspješnijem djelovanju vijeća, a samim tim i uspješnijem provođenju mjera iz akcijskog plana u Strategiju o suzbijanju korupcije, što u konačnici znači i jačanje svih oblika borbe protiv korupcije odnosno unapređenju pravnog i institucionalnog okvira za učinkovito i sustavno suzbijanje korupcije. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Korupcija je problem koji je u gotovo svakom izvješću Europske komisije istican kao primjer neučinkovitog rada nadležnih tijela, prije svega neefikasnog i sporog pravosuđa, ali i neodlučnosti izvršne i zakonodavne vlasti Republike Hrvatske. Neefikasno pravosuđe i korupcija predstavljaju između ostalog ključna područja o kojima ovisi i ocjena Europske komisije o sposobnosti Hrvatske da postane dio Europske unije. Naravno da nama ne treba biti prioritet ispunjavanje uvjeta borbe protiv korupcije samo radi ulaska u Europsku uniju, nego prije svega radi borbe protiv korupcije kao karcinoma hrvatskog društva budući korupcija smanjuje bruto domaći proizvod, smanjuje plaće, smanjuje mirovine, smanjuje kvalitetu života u cjelini. Kao jedan od dijelova ukupnog programa sprečavanja korupcije osnovano je 2006. godine Nacionalno vijeće za praćenje provedbe Nacionalnog programa suzbijanja korupcije. Da vas podsjetim, ono je osnovano u skladu sa člankom 43. Poslovnika koji kaže da radi razmatranja drugih pitanja Sabor može, uz radna tijela osnovana ovim Poslovnikom, osnovati i druga radna tijela. Prema tome, nerijetko se može zapravo čuti pitanje da li je Nacionalno vijeće uopće radno tijelo Sabora, dakle da li je to čardak ni na nebu ni na zemlji, jer evo danas iako je Nacionalno vijeće imalo svoju sjednicu i razmatralo ovu odluku, nije postojala mogućnost da netko ispred Nacionalnog vijeća kaže koji je stav Nacionalnog vijeća po pitanju te odluke. Mene uvjeravaju da je Nacionalno vijeće za praćenje provedbe Nacionalnog programa suzbijanja korupcije radno tijelo koje je zapravo jače od svih ostalih radnih tijela. Pa prema tome ja smatram da ono ako je takvo ne može imati niti jednu prepreku da o svom radu aktivno izvještava ovu plenarnu sjednicu po bilo kojem dokumentu koji na bilo koji način dotiče pitanja korupcije. Također, bilo je puno dilema da li je Nacionalno vijeće koje je imenovano nakon izbora 2007. godine u nekim elementima široko shvatilo ovlasti koje ima. Stoga ću ja pročitati članak 2. koji kaže: "U okviru svojih zadaća Nacionalno vijeće nadzire i prati provedbu Nacionalnog programa suzbijanja korupcije, sustavno prati podatke o pojavama korupcije koje na njegov zahtjev dostavljaju tijela zadužena za provedbu Nacionalnog programa suzbijanja korupcije, analizira izvješća nadležnih tijela o provedbi Nacionalnog programa i akcijskih planova suzbijanja korupcije te ocjenjuje načine i rezultate provedbe, predlaže mjere za veću učinkovitost u provedbi nacionalnog programa, potiče i usmjerava suradnju Hrvatskog sabora i državnih i drugih tijela te ostalih čimbenika zaduženih za provedbu Nacionalnog programa suzbijanja korupcije, podnosi Hrvatskom saboru godišnje izvješće o svom radu. Nacionalno vijeće dužno je razmotriti prijedloge, pritužbe, stajališta i mišljenja koja mu vezano uz pojavu korupcije upute pravne i fizičke osobe te ih uputiti nadležnim tijelima." Dakle, to su po ovoj odluci ovlasti Nacionalnog vijeća. I u progress reportu 2007. Europska komisija kaže da Nacionalno vijeće koje je djelovalo u prošlom sazivu nije ispunilo svoju osnovnu ulogu zato što je preusko shvatilo ovlasti koje mu propisuje Odluka o osnivanju. Upravo iz tog razloga, klub SDP-a podržava rad Nacionalnog vijeća u novom sazivu koje je upravo krenulo putem proaktivnosti, dakle ne izigravati poštanski sandučić u koji različiti nositelji strategije ubacuju izvješća, dobiju potvrdu o primitku izvješća i tu priča završava. Europska komisija je u svom progress reportu za 2008. godinu naglasila da pozdravlja ovakav pristup, međutim istovremeno ona kaže da treba biti još uspješniji, još bolji i još aktivniji. Strategija koja je donijeta prošle godine zajedno sa akcijskim planom predvidjela je mogućnost da se vijeću osiguraju uvjeti da ono bude još proaktivnije. Međutim, zanimljivo je da je 2008. godina prošla, a da nigdje nismo vidjeli da se strategija i akcijski plan u ovom dijelu provode jer nitko, a tko je ovlašten za to jer Nacionalno vijeće po svemu ovome nije, ponudio izmjenu Odluke o osnivanju Nacionalnog vijeća, nego je to učinjeno tek nakon višekratnih zahtjeva predsjednika i članova Nacionalnog vijeća za provedbu Nacionalnog programa suzbijanja korupcije. Dakle, ovaj jedan neozbiljan pristup sigurno nije doprinio podizanju jačanja stava da je u Hrvatskoj zaista borba sa korupcijom prvi prioritet kojem nitko ne pristaje na bilo kakva odlaganja. Odluka koju smo danas dobili, klub SDP-a je podržava. Ta odluka je na tragu onom što piše u strategiji i akcijskom planu. Ona je i na tragu svega onog što je vijeće radilo u proteklom periodu iako je ostala jedna dilema da li je u toj odluci, to je danas istaknuto i na sjednici Nacionalnog vijeća, dakle ja sad moram gotovo shizofrenično govoriti i u ime kluba zastupnika i osvrnuti se na ono što je bilo na sjednici Nacionalnog vijeća, jer nisam imao priliku govoriti uvodno kao predsjednik Nacionalnog vijeća. Po čemu govorim da je to jedna apsurdna situacija? Dakle, ne može se dogoditi da se u ovoj sabornici raspravlja na bilo koji način o problemu korupcije, a da predsjednik Nacionalnog vijeća nema mogućnost istupiti u ime Nacionalnog vijeća koje eto opet da to spomenem ovu odluku podržalo s većinom glasova sa jednim glasom protiv. Jako je bitno da mi kao saborski zastupnici bez obzira u kojoj stranci bili pokažemo da naša politička volja za borbu sa korupcijom nije samo na papiru, nego da se ta politička volja počne osjećati i svakodnevno u radu i Sabora ali i svih vladinih institucija, ministarstava i nositelja za realizaciju strategije koju smo usvojili. Ja sam nedavno bio u Beču na jednom skupu gdje sam predstavio našu strategiju i akcijski plan i svi su se složili da su oni dobri ali da nam fale rezultati. Mi kao klub SDP-a također smatramo da naša strategija i akcijski plan, pa i ova odluka koju danas usvajamo predstavlja dobre preduvjete, ali da na tome ne možemo stati. Jer ocjena koju imamo vezano za borbu s korupcijom u Hrvatskoj kaže da je to indeks percepcije prema “Transparency Internationalu“ 4,4. To je veća najveća ocjena koju je Hrvatska ikada dobila. Lani je bila 4,1. Međutim, ne može nas to tješiti jer prva prolazna ocjena je 5. Prema tome, dok ne preskočimo ocjenu 5 ne možemo reći da je stupanj borbe sa korupcijom u Hrvatskoj zadovoljavajući. Uostalom, prema istraživanju koje je Ministarstvo pravosuđa naručilo prošle godine građani su rekli da smatraju da su najveća opasnost za hrvatsko društvo korumpirani političar, korumpirani sudac i korumpirani liječnik. Prema tome, ako mi kao političari svojim primjerom ne pokažemo da ćemo se oduprijeti svakoj korupciji onda povjerenje građana u sustav neće porasti. To je i osnovna uloga Nacionalnog vijeća koje je svojim sjednicama, svojim analizama, svojim kritikama i svojim prijedlozima ima zadatak da poveća povjerenje građana u sustav. Prema tome, nikakva antikorupcijska kampanja. A Nacionalno vijeće će u trenutku kada bude razmatralo Izvješće Ministarstva pravosuđa razmatrati i provedbu financiranja antikorupcijske kampanje upitno je da netransparentno trošenje novaca po čemu vidimo da je u svakom izvješću Ureda za reviziju to jedna od glavnih primjedbi naravno da nikakva druga antikorupcijska kampanja ne može potaknuti građane da u većoj mjeri prijavljuju korupciju, bore se s korupcijom ako istovremeno oni ne vide rezultate, a na žalost takvih rezultata još uvijek nemamo. Ono što u klubu SDP-a posebno pozdravljamo je da se vidi da je u skladu sa strategijom i sa akcijskim planom a i na tragu onog što je Nacionalno vijeće predlagalo došlo do organizacijske strukture koja u ovom trenutku omogućuje dobru borbu s korupcijom. Ali opet kažem omogućuje, ali rezultate trebamo tek vidjeti. Posebno se nadamo da će izmjene Kaznenog zakona i Zakona o kaznenom postupku koji u članku 82. omogućuje oduzimanje sve imovine koja je stečena prije nego što je osoba optužena za korupciju. Ako se ne dokaže biti oduzeta u cijelosti. Na žalost, sve što se događalo u protekloj godini u praktičnom smislu nije povećalo povjerenje građana u pravosuđe, u policiju, državno odvjetništvo i stoga smatram da Nacionalno vijeće kroz svoj kritički rad mora upravo učiniti to. Dakle, na sjednicama na kojima će se analizirati izvješća o radu svih nositelja strategije i akcijskog plana kritički nekritizerski, ali kritički ponuditi rješenja za unapređenje i strategije i akcijskog plana. Mi imamo puno papira koje smo ispisali kad je riječ o borbi s korupcijom, ali rezultati nisu proporcionalni onome što na papirima piše. Kao Nacionalno vijeće poseban zadatak je svakako i rad sa predstavkama građana koje svakodnevno stižu i iz tog razloga je dobro da je u odluci omogućeno da se kroz logističku službu ustroji kvalitetnija mogućnost rada sa predstavkama građana koje svakodnevno stižu u Nacionalno vijeće. Prema tome, Klub zastupnika SDP-a podržava ovakvu odluku, podržava ovakav način rada Nacionalnog vijeća i nadam se da će Nacionalno vijeće biti zaista jedno tijelo koje će pokazati da političari bez obzira u kojoj stranci bili znaju kako se nositi sa korupcijom. Prema tome, klub SDP-a smatra da mi u Hrvatskoj imamo alate kako se boriti sa korupcijom. Međutim, problem je u tome što oni koji te alate u svojim rukama imaju nedovoljno ih koriste, a u rukama ih ima vlast bez obzira da li se radilo o vlasti na lokalnom nivou ili se radilo o vlasti na državnom nivou. Nacionalno vijeće ima zadatak da tjera vlast od lokalnog do državnog nivoa da uzme alat u ruke koji mu je Sabor omogućio i da borba sa korupcijom prestane biti na žalost do sada uglavnom mrtvo slovo na papiru.
Hvala. Klub HNS-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Kolegica Lovrin i kolega Jovanović iznijeli su sve razloge zbog kojih treba jačati položaj i ulogu Nacionalnog vijeća i ja ne bih ponavljao i gubio vrijeme na tome. Mislim da se svi u tome slažemo. Javio sam se evo vidite, ja mislim da sam zadnji ispred klubova kad sam čuo da kolega Jovanović neće moći nastupiti kao predsjednik Nacionalnog vijeća. Ja razumijem poslovničke i tehničke razloge zbog čega. Ali čini mi se gospodine potpredsjedniče da bi bilo dobro da smo evo malo elastičnosti pokazali, dozvolili i njima da kažu u čemu su do sad bili problemi u radu Nacionalnog vijeća, što oni smatraju da je dobro u ovom prijedlogu, što smatraju da treba eventualno još poboljšati sutra itd. Mislim da bi s time odali jasno i jedan značaj, pokazali značaj koji pridajemo Nacionalnom vijeću i njihovom radu. Mi u klubu HNS-a svakako se veselimo činjenici da će oni dobiti administrativno-tehničku pomoć i da će njihova uloga sutra daj Bože biti proaktivna i da se ostvari sve ono o čemu smo slušali u posljednjih 20, 30 minuta. Iz tog razloga velim nema nikakvog razloga da mi glasamo protiv ili da se suzdržimo. Smatramo da je ova odluka našeg Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav vrlo korektna. Jedino možda gospodine potpredsjedniče u članku 2. puno puta koristimo ovaj izraz koji nije previše precizan, a hrvatski jezik može biti znatno precizniji da Nacionalno vijeće podnosi Hrvatskom saboru dva puta godišnje izvješće o svom radu. Dva puta godišnje može biti jednom u siječnju, drugi put u veljači. Vjerojatno se misli na jednom na šest mjeseci, na polugodišnje izvješće itd. Predlažem da se u buduće možda koristi izraz koji je precizniji i na taj način neće biti nesporazuma vezano uz to koliko često i kada se podnosi izvješće. Hvala lijepo.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Meni je izuzetno žao što potpredsjednik Šeks mora u ovom trenutku i voditi sjednicu jer je ujedno i predlagatelj u ime Odbora za Ustav. Imam ozbiljnu dilemu da li čitamo isti dokument kad raspravljamo o njemu. Pa bih zamolio nekoga u ime Odbora za Ustav ili možda samo gospodina Šeksa osobno jer kad ja to shvatim, vjerojatno će i svakoj budali u ovoj državi biti jasno. Naime, kada je donijeta prva odluka o osnivanju Nacionalnog vijeća, u preambuli se pozivalo na članak 80. Ustava, članak 43. Poslovnika i Nacionalni program suzbijanja korupcije. Izmjene i dopune odluke pozivaju se samo na članak 80. Ustava i Strategiju suzbijanja korupcije i sada pitam da li to znači da Nacionalno vijeće više nije prilikom osnivanja ne poziva na članak 43. Poslovnika Hrvatskog sabora koji govori o tome da Sabor ima radna tijela utvrđena Poslovnikom, ali da može osnivati i druga radna tijela. Ja sam smatrao da je Nacionalno vijeće prilikom donošenja odluke o osnivanju pozivom na članak 43. ovo vijeće osnovalo kao drugo radno tijelo Sabora, što znači da predsjedniku Nacionalnog vijeća pripadaju sva prava kao i drugim predsjednicima drugih radnih tijela i da Nacionalno vijeće kao drugo radno tijelo ima ista prava kao i druga radna tijela, u smislu podnošenje prijedloga zakona, amandmana, a da posebice je matično radno tijelo kada se radi o dokumentima koji su Strategijom suzbijanja korupcije predviđena da se pojavljuju pred Hrvatskim saborom. Ako to nije tako, onda imamo situaciju da su sva druga radna tijela matična radna tijela pa primjerice Odbor za poljoprivredu bi moglo biti matično radno tijelo u antikorupcijskoj borbi, ali Nacionalno vijeće ne. Odbor za ruralni razvoj mogao bi davati amandmane ili prigovore ili zaključke povodom izvješća Ureda Državne revizije, ali Nacionalno vijeće ne. Inzistiram na ovom razrješenju zbog toga jer pitanje statusa ovog Nacionalnog vijeća nije samo formalno, nego i suštinsko jer ako ne možemo davati ni amandmane, ne samo na zakone nego i na druge dokumente i predlagati akte u Hrvatskom saboru kao Nacionalno vijeće, postavljam pitanje kako ćemo izvršavati svoju obavezu iz članka 2. u kojem je propisano da je naša obaveza predlagati mjere za veću učinkovitost provedbe nacionalne strategije. Kome ćemo to i kako predlagati ako Hrvatskom saboru to ne možemo predlagati kao formalni predlagatelji prema Poslovniku Hrvatskog sabora? I drugo, vjerojatno bi tada nestale ili dileme koje glase sljedeće. Da li je moguće da kad Nacionalno vijeće od tijela državne vlasti zatraži očitovanja o nekakvom navodnom korupcijskom djelu dobije odgovore koji se proglašavaju i označavaju tajnim, vrlo tajnim, najtajnijima do te mjere da se tvrdi da se ne smije umnožavati, nego da imamo samo pravo uvida i čitanja? A čuo sam da bi imali pravo i čitanja tih dokumenata da će svi članovi vijeća prije toga morati proći sigurnosnu provjeru. Pa to bi bilo dobro napraviti možda na početku mandata za sve zastupnike da onda nemamo samo dio njih, ali dakle vraćam se na suštinsko pitanje. Želi li Hrvatski sabor antikorupcijsko vijeće imati kao posebno radno tijelo s ovlastima koje su u odluci zapisani i s ovlastima da dolazimo pred vas s prijedlozima mjera poboljšanja borbe protiv korupcije, amandmana na prijedloge zakona, a posebice kada će Vlada doći sa svojim izvješćem o provedbi akcijskog programa, što vjerojatno je najvažniji dokument koji će biti dobro ocjenjivan, ne samo u ovom Hrvatskom saboru, nego i u Europskoj komisiji. Dok god ova dilema ne bude raščišćena, ne mogu glasati za ovu izmjenu i dopunu odluke jer smatram da izmjenom i dopunom odluke Nacionalno vijeće gubi status radnog tijela iz članka 43. Poslovnika Hrvatskog sabora i postaje nadljudsko nadtijelo samo za potrebe dokazivanja Europi da imamo tijelo bez ovlasti pred samim Parlamentom koje ga je osnovalo. Hvala lijepo.
Hvala. Na sjednici Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav je bila razmotrena i inicijativa predsjednika Nacionalnoga vijeća, gospodina Jovanovića da se vijeće statuira i stavi u položaj stalnog radnog tijela Sabora. Nakon provedene rasprave upravo svi su se članovi Odbora za Ustav usuglasili, a i gospodin Jovanović koji je bio nazočan na toj sjednici i naveli su razloge i obrazloženje zašto se vijeće ne bi trebalo dobiti status radnog tijela. Tako da je onda ta odluka donijeta na odboru jednoglasno prema kojoj vijeće nije stalno radno tijelo Sabora, nego u ovome sastavu i s ovim kompetencijama koje ima. Gospodin zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Sabora. Pa evo, javio sam se i u pojedinačnoj raspravi da mogu reći nešto kao i predsjednik Nacionalnog vijeća, dakle vidi se kako mi je položaj zanimljiv jer moram se javiti kao zastupnik da bih govorio kao predsjednik Nacionalnog vijeća. Dakle, ako pogledamo Odluku o osnivanju Nacionalnog vijeća iz 2006. godine, onda se tu vidi zašto sam ja u jednoj prilici rekao da je ova odluka donijeta kao i puno slučajeva prije samo da bi se dobio još jedan ukras na ukupnim papirima ispisanim za borbu sa korupcijom u Hrvatskoj. Sve što je Nacionalno vijeće do novih izbora radilo pokazuje da sam ja u pravu. Za to vijeće nitko nikada nije čuo. Europska komisija koja je ocjenjivala spremnost Hrvatske da se bori sa korupcijom rekla je da to vijeće nije radilo ništa i da je preusko shvatilo ovlasti koje u okviru ove odluke ima. Ja kada sam pročitao ove ovlasti meni je rečeno da ih ja kada samo počeli raditi pod mojim predsjedanjem u Nacionalnom vijeću meni je rečeno da sam ih shvatio preširoko. Ja smatram da ovo Nacionalno vijeće u skladu sa člankom 43., dakle nisam pravnik pa možda govorim i krivo. U članku 43. piše da se radi razmatranja drugih pitanja Sabor može uz radna tijela osnovana ovim poslovnikom osnovati druga radna tijela. Prema tome, Nacionalno vijeće je radno tijelo Sabora. Tu lijepo piše da može osnovati druga radna tijela u odluci kaže na temelju članka 80. Ustava i članka 43. poslovnika osniva se ovo tijelo. Prema tome, tu nema nikakve dileme. Mi smo radno tijelo. E sada, jedina dilema o kojoj se vodila rasprava na Odboru za Ustav i poslovnik je bila da li treba reći da je Nacionalno vijeće stalno radno tijelo Sabora gdje su uvaženi pravnici koji sjede na tom odboru tvrdili da to smanjuje ovlasti i mogućnosti Nacionalnog vijeća. Ono što ja smatram da u skladu sa člankom 2. u kojem piše predlaže mjere za veću učinkovitost provedbe sada Nacionalne strategije a obzirom da je osnovano u skladu sa člankom 43. gdje piše da drugo radno tijelo ne vidim zašto Nacionalno vijeće ne može izreći onu poznatu rečenicu "zainteresirano radno tijelo" i podnijeti i amandmane i sve ostalo što se podnosi u ovom Saboru kada se donose različiti zakoni, strategije i sve ostalo. Nacionalno vijeće je u proteklih deset mjeseci održalo 14 sjednica od čega su bile 3 tematske, potaknulo je brojna pitanja, potaknulo je čitav niz rasprava i smatram da Nacionalno vijeće ovako kako radi radi kvalitetno i da upravo zbog takvog rada Nacionalnog vijeća se promijenila i ocjena u "progres reportu" za 2008. godinu gdje se ocjenjuje taj pomak pozitivnim ali se traži još više. I upravo radi toga ja smatram da ovom odlukom ako iščitavamo i odluku vezanu za članak 43. jer time što mi danas mijenjamo odluku to ne znači da ovo vijeće više nije u skladu sa člankom 43. Trebamo samo biti svi zajedno aktivniji u smislu mogućnosti da Nacionalno vijeće zaista bude dokaz da je ovaj Sabor spreman boriti se s korupcijom bez obzira na koga se ta korupcija odnosila. Iz tog razloga mislim da će Nacionalno vijeće u narednom periodu biti još aktivnije i da ćemo ove ovlasti koje su napisane u članku 2. zaista tumačiti najšire što je moguće naravno a da pri tome ne prekršimo naše ovlasti.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa, uvaženi zastupnik Jovanović i predsjednik Nacionalnog vijeća rekao je da je Europska komisija rekla eksplicite da vijeće do tada nije, nije Nacionalno vijeće radilo ništa i da nije radilo ništa. To je potpuno netočno. Nacionalno vijeće osnovano je temeljem programa borbe protiv korupcije Vlade u prethodnom mandatu 2006. godine. Radilo je upravo ono što mu je bio mandat a to je sustavni nadzor provedbe programa. I želim reći da u tom periodu niti jedno drugo tijelo nije nadziralo Vladu i Vladinu provedbu programa nego upravo Nacionalno vijeće koje je redovito tražilo i dobivalo izvješće od svih nositelja programa borbe protiv korupcije. Jednako tako, pretenciozno je reći da je ocjena zaista popravljena, to je točno kako Transparency Internationala tako i Europske komisije ali pretenciozno je reći da je to isključivo zbog toga što je Nacionalno vijeće sada nešto radilo. Nacionalno vijeće sada radi u okvirima u kojima je to bilo predviđeno i prethodnom odlukom a moram reći da je ova Vlada stvorila zakonodavno-pravni okvir, donijela niz programa, osnovala Povjerenstvo za praćenje provedbe akcijskog plana gdje je pojačala međuinstitucionalnu suradnju i to je posebno dobro ocijenjeno od strane Europske komisije.
Hvala. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče. Ovo što je moj kolega Željko Jovanović govorio apsolutno su točni podaci. To je jedna neobična vrlo situacija u kojoj se našao predsjednik Nacionalnog vijeća za borbu protiv korupcije, ali o tome nešto kasnije. Željela bih ovom prigodom reći da uloga ovog vijeća jeste upravo da vidi kako se mi borimo protiv korupcije i kroz parlament i kroz Vladu, što Vlada radi i što radi na kraju onda i sudbena vlast u tom lancu. Pa možda ovako na sličicama ćemo najbolje znati o čemu je riječ jer vrijeme apstrakcija i uvjeravanja jedni druge po raznim komisijama pa i ovdje kako je štetna korupcija i da mi zapravo se moramo ograničiti na tu konstataciju u različitim varijantama je besmisleno i ja mislim neozbiljno. Zato ću ja poći evo od primjera najprije kako se bori protiv korupcije sudbena vlast. I evo vam slikoviti pitoreskni gotovo tragikomičan slučaj. Naime, Meho Abdibašić otac četvero djece kojeg je progonio USKOK zbog 70 kuna mita poginuo je u eksploziji televizora i ta je vijest došla iz Ukića kraj Živinica iz tuzlanskog kraja u BiH ravno u Split. Naime, o čemu je ovdje riječ? Taj nesretnik Meho Abdibašić imao je 54 godine kada je poginuo u eksploziji televizora koji je kupio polovnog, udovac je s četvero djece. I prema mišljenju mnogih ta vijest bi prošla zaista neopaženo da prema mišljenju USKOK-a i molim ne Općinskog suda u Splitu, ne Županijskog suda nego Vrhovnog suda Republike Hrvatske sud nije ustanovio da ovaj nije počinio nedjelo, citiram, koje je pogibeljno za širu društvenu zajednicu kada je policajcima na granici ponudio 70 kuna mita. I te okolnosti kako su mediji javili smrti Mehe Abdibašića graniče zaista sa apsurdnostima i sa apsurdnim okolnostima i koje su dovele upravo Mehu Abdibašića pred uskočki sud i pred Vrhovni sud. Naime, on je zatečen po vrijednosnim našim i vrijednim inspekcijskim organima kako u privatnom nekom dvorištu čisti dvorište i i bio je izagnan, a radio je to kako bi prehranio svoje četvero djece, jer je udovac. I ona administrativnom greškom kada mu je taj izgon prošao, ali u našim papirima je dalje ostao kao pod tom zabranom, naime što se dalje dogodilo. On je želio pred Božić otići u Bosnu svojoj djeci, jer se našao ponovo ovdje radeći sada legalno, ali ta na granici zbog administrativne greške nisu ga htjeli pustiti, a on se pravdao da će mu uteći autobus i da žuri djeci. Da, da i upravo i to, upravo to, za Božić je kao Meho jurio svojoj djeci. I to je točno vidite. To pred sudom je utvrđeno, dakle ja govorim o činjenicama. I da ja ovdje stignem sve to reći. Naime, što je bilo, on je ponudio 70 kuna mita, ali vidjet ćemo kako se pred sudom branio da će mu pobjeći autobus da je to greška, da je on sada slobodan i da može slobodno preko granice. Međutim, stvar je došla kod uskočkog tužitelja, on je bio optužen, međutim splitski sud je zaista rekao da se radi o bagatelnom djelu i obustavio je postupak, ali uskočki sudac je bio, odnosno tužitelj vrlo, vrlo, odnosno vrijedan pa je izjavio žalbu i vrhovni sud je rekao da zbog pogibeljnosti za širu društvenu zajednicu Meho se ima staviti u pritvor i da se Mehi treba suditi. Međutim, u međuvremenu dogodila se eksplozija televizora i Meho je tako utekao pred našim sudbenim instancama i otišao pokoj mu duši na najvišu instancu koju će suditi svima nama. E sada, kako je sudio sud u tim slučajevima. Za druge slučajeve kada se radi o milijunskim i bilijunskim iznosima onda treba puno, puno dokaza.
Preselio se u ahiret.
Treba puno dokaza, a i dugi, dugi su postupci sa neizvjesnim krajem. To je što se tiče kako se borimo protiv korupcije kroz sudbenu vlast, jer kao što su rekli naši pravosudni dužnosnici, nulti stupanj tolerancije. 10 kuna i 10 milijardi isti prag tolerancije imamo. To je vrlo interesantno. I onda se čudimo zašto predsjednik Nacionalnog vijeća ima ovakvu poziciju kakvu ima. Dalje, kroz Ministarstvo pravosuđa uradak, crtić namijenjen građanima s porukom, vidite građani nemojte se baviti korupcijom. Umjesto da je usmjeren prema tijelima države, jer bez njih nema korupcije. Kome će građani ponuditi onda korupciju? Dakle, usmjeren je cijeli crtić. Vi ste izvorište svoga zla, kao mali mravi. Poruka je, nemojte se baviti korupcijom, država ne voli konkurenciju. E sada smo došli kod nas samih i kroz ove naše tvorbe, tj. vijeća za praćenje borbe protiv korupcije. I zaista što je rekao kolega Ivanović to je kasnije i njegova prethodnica potvrdila daje bila nezadovoljna radom, da je bila statsikinja, to su njezine riječi. I na što se svodila doduše to nije samo kriva normativa, nego svi skupa koji smo bili tamo učesnici naravno da je na čelnom čovjeku i najveći teret odgovornosti. Naime, dotadašnji rad načelo tog vijeća nije došao Željko Jovanović, svela se na to da smo mi pitali pojedina ministarstva da nam pruže izvješće. Ovo što je govorila kolegica Lovirn i to je točno. To vam je isto kao da đak preda svome profesuru svoj uradak što god je htio, napisao je. Bez mogućnosti kontrole, tu i tamo ako bi bila nekakva kontradiktornost moglo se onda intervenirati. Izvješće, a mi ne znamo o čemu se radi. Mogli su dakle podastrijeti bilo kakvo izvješće. Mi smo vjerovali u dobroj nakani, ali očito da to nije bilo dovoljno. I to tako je bilo prepoznato kao glumljenje neke kontrole, ali zaista suštinske kontrole nije bilo. Iako je potrebno i to zatražiti ta izvješća. Dakle, trebalo je preuzeti proaktivnu ulogu i mislim i u to sam uvjerena i na kraju krajeva nije to samo moje mišljenje nego i objektivna ocjena onih koji nas opserviraju da je uloga. Jel' tako smo dobili i potvrdu iz Europe, da je znatno veća i ojačana uloga vijeća, Nacionalnog vijeća. I sada umjetno da se time hvalimo, mi počesto pojedini članovi valjda ne razumiju tu ulogu, svjesno ili nesvjesno koče ulogu tog Nacionalnog vijeća koje preuzima zaista proaktivnu ulogu. U pojedinim slučajevima oni pak uzbuđuju javnost, jer sve drugo je bespredmetno zatražiti izvješće, dobar dan, doviđenja i to je rad. I to nije rad i na to se ne bi smjeli iscrpljivati. Dakle, kada se s takvim načinom rada s kojim je bila nezadovoljna i prethodna predsjednica, novi predsjednik preuzeo ulogu, a i mnogi članovi vijeća i oni koji nisu saborsku zastupnici, onda se nailazi zaista na otpor i na rečenicu, ja je doslovno citiram "rad vijeća trebao bi se ograničiti samo na to da se govori o štetnosti korupcije", a ne o pojedinim primjerima. Dakle, mi nismo ni sud, vijeće nije ni sud niti može o tome govoriti, ali može govoriti o određenim pojavnostima koji blamiraju sustav u cjelini. A i kao nužnost da se neke stvari razjasne, jer govoriti o žarištima korupcije, o primjerima korupcije, nije ocrnjivati čitavu neku instituciju, jer nijedna institucija ne može tvrditi unaprijed, pa nijedne države, pa tako ni kod nas da nije moguće da se kod nje ne zametne nekakav zametak korupcije koji ako se onda na vrijeme ne operira, kao što je govorio ministar Skalpel, ma kakav Skalpel motorna pila negdje treba. I o tome govori dakle i predsjednik vijeća, jer on tu i najodgovornija osoba, ali mi svi koji smo ovdje članovi vijeća. Postavilo se čak i pitanje može li se amandmanski djelovati, ne u smislu formalnih amandmana, ali kao normativne inicijative svakako. I to je potrebno. Hvala lijepa. Evo i na ovu odluku smo morali malo podulje počekati, ali zato će ona biti kvalitetna i poslije ove odluke očekujem i ovu drugu odluku koja bi operacionalizirala i dala dostojanstvo i pravi status i u materijalnom smislu ovom odboru. Hvala lijepa.
Da sedam i pol minuta ste utrošili na. … [[Upadica se ne razumije.]] Nesretnu sudbinu. Nesretna sudbina i žalosna i teška. Nikom nije smiješno. Nekoliko ispravaka, gospođa zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ma tu je bilo netočno rečeno da je vijeće u prošlom sazivu radilo, nešto mu se govorilo, ono to ničim i nikako nije moglo kontrolirati. Potpuno netočno. Vijeće je kontroliralo provedbu Nacionalnoga programa, državna tijela su prezentirala točno u rokovima, točno određenim zadaćama i sredstvima za provedbu jesu li ili nisu izvršila ono što je bilo u nacionalnom programu, po istom obijmu zadaća po kojem radi i sada Nacionalno vijeće i itekako se moglo prokontrolirati da li je određeni zakon donesen. Na koncu to je uopće poznata javno objavljena činjenica. Da li je broj presuđenja porastao ili nije porastao, jer to je javni podatak, itd., itd. Edukacija za državne službenike o jačanju integriteta ne provodi se sa crtićima, već sa stalnim radionicama i radom sa građanima.
Drugi ispravak, gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala. Pa evo moram reći, ova rečenica mi nekako kao netočna ipak konstatacija.
Kao netočna.
Da je korupcija štetna je besmislena. Pa ja mislim da nije besmislena, to je vjerojatno aluzija na ovu kampanju i ostalo i ne bi trebalo ići tako, jer ako to plasiramo u narodu bit će još znatno lošije. Drugo, moram reći da je jako teško, a i ovo je netočno da bi trebalo ostavljati sitne korupcije na miru, krupnije ovdje, jer evo jedan ugledni naš stručnjak gospodin Zorislav Antun Petrović tvrdi, čuo sam ga nekoliko puta je već rekao, da je korupcija korupcija bez obzira iznosi jednu kunu ili milijun kuna, pa sad.đ
Replika, gospodin zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Potpredsjedniče. Kolegice Antičević vi ste govorili o tome upravo o radu Vijeća, o ovlastima Vijeća prošlog i sadašnjeg, pri čemu ono što još jedanput treba naglasiti. Dakle, Nacionalno vijeće niti je policijski organ, niti je sudska porota. Prema tome, Nacionalno vijeće ne provodi istragu, Nacionalno vijeće ne donosi presudu, ali Nacionalno vijeće ima zadatak kad god postoji bilo kakva sumnja da nositelj strategije ili bilo koje državno tijelo ne radi u skladu sa zakonom, ne bori se protiv korupcije u svojoj sredini da ukaže na to i da takvu temu stavi na dnevni red, a priča o Mehi je priča o malim i velikim ribama. Na žalost velike ribe kod nas još uvijek nisu ušle u mrežu borbe s korupcijom.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Kako je sud utvrdio da se radi o djelu opasnom i pogibeljnom za širu društvenu zajednicu, a Meho je, ponavljam pokoj mu duši, preminuo šira društvena zajednica u Hrvata može biti sigurno sada odahnuti, jer eto očito jedan veliki kamen je pao sa same Hrvatske. Govoriti ovdje da korupcija od 10 kuna i od 10 milijuna nije korupcija. Naravno da je to korupcija i jedno i drugo, ali sve snage i sa jednakim žarom odnositi se prema ovome najmanje znači da smo vrlo tanki kod suzbijanja krupne korupcije. Pa to je poznato da društva visoko korumpirana kad uhvate sitnu ribu svu pravdu u, cijeli sustav se okomi na toga i svu snagu, a to je ona nečista savjest, to je princip kompenzacije. Osim toga, zar smo mi osnovali USKOK da bi se bavio sa 70 kuna? Pa to mogu raditi prekršajci, odnosno suci općinskog suda običnog kaznenog odjela. Preskupo je to da bi se bavili time i oni nisu osnovani zato da bi se bavili običnom korupcijom, uličnom korupcijom, nego političkom korupcijom.
A neka se onda bave s time. A neka se bave s time za što su osnovani i ovlastima, i djelokrugom na temelju zakona. Nemojte stalno spominjati ovoga Mehu jer će se pomisliti da je to glasnogovornik Vlade se odaziva na ime Meho. Kličem se Meho, da. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Prijedlog odluke o izmjenama i dopunama odluke o Nacionalnom vijeću za praćenje provedbe Nacionalnog programa suzbijanja korupcije. Predlagatelj je Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje prijedlog odluke o izmjenama i dopunama odluke o Nacionalnom vijeću za praćenje provedbe Nacionalnog programa suzbijanja korupcije. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog odluke je prihvaćen većinom glasova, 102 glasa za i 1 glas suzdržan kako ga je predložio Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav.
Idemo na slijedeću točku – - Prijedlozi Odluka o razrješenju dosadašnjeg predsjednika i dijela članova i o imenovanju novog predsjednika i dijela članova Nacionalnog vijeća za znanost – Predlagatelj: Vlada Republike HRvatske Raspravu je proveo Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa Dražen Vikić Topić će dodatno obrazložiti prijedlog odluke. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i zastupnice, gospodo zastupnici. Prema članku 11. Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju propisano je da predsjednika i članove Nacionalnog vijeća za znanost imenuje Hrvatski sabor na prijedlog Vlade. Taj prijedlog se utvrđuje temeljom kandidata koji šalju znanstveni i javni instituti iz RH naravno, rektorski zbor, sveučilišni senati, vijeće i veleučilište visokih škola, HAZU, Hrvatska gospodarska komora, udruge poslodavaca, sindikati i pojedini članovi akademske zajednice na temelju javno objavljenog poziva. Pri tome ima nekoliko ključeva, mora se voditi računa o području znanosti koje imamo 6, isto tako imamo i područje umjetničko područje, onda se mora voditi pažnja o zastupljenosti regija, kao i to da imamo članove iz gospodarstva, te ukupno onda mora još biti, znači vijeće ima 12 članova i predsjednik, ukupno 13. Mora biti unutra 4 znanstvena savjetnika, 6 redovitih profesora i 3 člana iz gospodarstva. Svake dvije godine se mijenja pola vijeća, znači 6 članova, tako da postoji kontinuitet. Ovaj puta i predsjednik i tu imamo pred nama Prijedlog Odluke o razrješenju i Prijedlog Odluke o imenovanju. Ja ću samo pročitati koji su kandidati koji se predlažu za imenovanje. Znači za predsjednika Nacionalnog vijeća za znanost se predlaže prof.dr. znanosti Krešimir Pavelić, za članove ovih 6 koje sam napomenuo koji se mijenjaju svake dvije godine, to je akademik Milan Moguž za područje humanističkih znanosti, prof.dr. znanosti Josip Brnić za područje tehničkih znanosti, prof.dr. Ilija Živković za područje društvenih znanosti, prof.dr. Gordan Lauc iz gospodarstva, prof.dr. Miljenko Grgić za umjetničko područje i konačno prof. docent dr. Ante Ćurković za, iz gospodarstva. Na taj javni poziv javilo se samo da kažem 46 kandidata iz onih kako sam rekao koji su predlagatelji koje sam spomenuo. Evo to bi bilo ukratko, gospodine potpredsjedniče. Najljepše zahvaljujem.
Hvala. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Gvozden Flego. Izvolite.
Gospodine predsjedavajući, kolegice i kolege. Riječ je o izboru predsjednika i izboru novih članova, dakle o razrješenju onda poslije izboru novih članova Nacionalnog vijeća za znanost, tj. područja koje je proglašeno ja mislim konsenzualno strategijskom djelatnošću u ovoj zemlji, pogotovo s obzirom na njezinu trenutačnu zaostalost i na njezinu dosta veliku proporcionalnu neobrazovanost. Ova točka dnevnog reda. Ja ću se osvrnuti samo na razrješenje i izbor predsjednika i to na nekoliko elemenata. Žao mi je da nema predsjednika našeg odbora ovdje, ali šta možemo, možemo to riješiti i bez njega. Aktualni predsjednik Nacionalnog vijeća za znanost je predloženik Vlade za novog predsjednika, a smatram da protiv tog govore brojni razlozi. Prvo, gospodin Krešimir Pavelić je predugo u različitim tijelima koji odlučuju o znanosti u Hrvatskoj, konkretno i u različitim sastavima nacionalnog vijeća za znanost. A smatramo i to je zapravo mišljenje ne samo jedne političke orijentacije, da je stanje znanosti u Hrvatskoj i što se tiče kadrova i što se tiče infrastrukture i što se tiče organizacije i što se tiče opreme i što se tiče financija i što se tiče učinaka znanstveno-istraživačke djelatnosti, pogotovo što se tiče broja patenata koji iz nje proizlaze, koji su minimalni i zanemarivi u Hrvatskoj dosta loše. Krešimir Pavelić predugo je član Nacionalnog vijeća za znanost, a da za takvo stanje ne bi bio dosta ozbiljno suodgovoran. No to je samo uvod. Krešimir Pavelić postao je predsjednik Nacionalnog vijeća za znanost u prošlom mandatu i na sjednici saborskog odbora u 6. mjesecu 2008. godine podnio je podosta zbrkan i krajnje nekonzistentan prijedlog podjele znanosti na područja, polja i grane. Taj prijedlog je začudno bio zbrkan jer je recimo kao različita polja u znanosti predlagao medije, pa je predlagao poljoprivredu itd. Upozoravali smo da to ne može biti područje niti polje niti grana znanosti, nego znanost o medijima može biti grana znanosti itd. Dakle, prijedlog je bio začudno konfuzan. Predsjednik ga je pokušao braniti, ali saborski odbor je taj prijedlog odbio. Saborski odbor je taj prijedlog praktički jednoglasno odbio i rekao je da se s tim ne može baratati i s tim ne može ništa učiniti. Kolegice i kolege, vjerovali ili ne, tri dana nakon sjednice saborskog odbora taj se prijedlog pojavio u "Narodnim novinama" kao dokument Nacionalnog vijeća za znanost koji je saborski odbor odbio. Time je saborski odbor obmanut, time odluke saborske odbora nisu bile poštovane i time je zapravo uvelike narušen dignitet ovog Doma. Nacionalno vijeće za znanost, kao i Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje odgovorni su Saboru i nisu mogli činiti ništa protiv mišljenja saborskog odbora kao matičnoga tijela. One su to ipak učinile. Potom je predsjednik odbora u dva navrata pisao predsjedniku Nacionalnog vijeća za znanost, dakle tom istom koji se sad predlaže da ponovno bude predsjednik Nacionalnog vijeća za znanost, da objasni svoj postupak. Vjerovali ili ne, kolegice i kolege, odgovora ni na jedan od pisani dokumenata dakle dopisa nije stigao. I ni dan danas ne znamo što je tome razlog. Nikakve isprike i nikakva kasnija objašnjenja ili sofisterij ne mogu poništiti negativni efekti i prekršaj koji se tom prilikom dogodio. Treće, saborski odbor je dao Nacionalnom vijeću za znanost zadaću da Nacionalno vijeće za znanost dođe pred saborski odbor do kraja prošle godine sa novim prijedlogom podjele na znanstvena područja, polja i grane. Nacionalno vijeće za znanost to nije obavilo, ali niti se je ispričalo zašto taj posao nije napravilo, premda je na sjednici saborskog odbora u 6. mjesecu pristalo to učiniti. Niti nikakvo kasnije obrazloženje ne može poništiti tu elementarnu i nepobitnu činjenicu. To su razlozi, kolegice i kolege, zbog kojih je klub SDP-a bio i protiv prihvaćanja Godišnjeg izvješća Nacionalnog vijeća za znanost i to je nešto zbog čega će klub SDP-a biti protiv izbora Krešimira Pavelića za predsjednika Nacionalnog vijeća za znanost. Uopće ne ulazimo u znanstvene kompetencije gospodina Pavelića, ali se u dosadašnjem njegovom djelovanju pokazalo da je nesposoban voditi strategijsku djelatnost Nacionalnog vijeća za znanost i na tome inzistiramo. Podsjećam vas da je te razloge usvojio i Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu na svojoj 12. sjednici kada je odlučio predložiti Saboru izbor članova, dakle novih članova Nacionalnog vijeća za znanost, ali ne i predloženog predsjednika. Saborski odbor je povukao taj svoj prijedlog, oprostite, ta točka dnevnog reda je povučena u dogovoru s ministarstvom da bi na 13. sjednici saborski odbor, dakle isti taj saborski odbor na neki način samome sebi skočio u usta i prihvatio one prijedloge koje je izvršna vlast predložila. Time je zakonodavna vlast još jedanput pokleknula pred izvršnom, premda bi joj trebala biti i kontrola i zapravo nadređena. Ne znam koji su točno razlozi za ovaj prijedlog, međutim želim istaknuti da predloženi predsjednik kontinuirano pokazuje nepoštivanje Sabora i tijela koje izabire predsjednika i članove Nacionalnog vijeća za znanost, odluke saborskog odbora, upozorenja i pisanje traženja predsjednika saborskog odbora. Smatramo da takvu osobu Sabor ne bi smio izabrati za predsjednika Nacionalnog vijeća za znanost. Pred Nacionalnim vijećem za znanost stoji mnoštvo vrlo ozbiljnih zadaća. Nacionalno vijeće za znanost bi trebalo voditi posao restrukturiranja 26 znanstvenih instituta u ovoj maloj i relativnoj siromašnoj zemlji. I povesti posao njihove restrukturacije i možebitne reintegracije u sveučilišta iz kojih su '93. i '95. godine iščupani. Nacionalno vijeće za znanost bi trebalo nadzirati, a možda i voditi novu formu odobravanja znanstveno-istraživačkih projekata koji iz ministarstva po prijedlogu zakona prelazi u ruke agencije. I sa do sada pokazanim organizacijskim nesposobnostima i nesnalaženjima bojimo se koja će biti sudbina tih vrlo značajnih poslova. Konačno, kolegice i kolege, previdjeli smo na sjednici saborskog odbora i ja želim upozoriti i na tu činjenicu, na jednu vrlo ozbiljnu ako mogu reći geografsku, a onda i strukovnu činjenicu. Situacija je zapravo takva da je Krešimir Pavelić sa Instituta “Ruđer Bošković“ prešao na Sveučilište u Rijeci. Stoga bi sveučilište, osoba sa Sveučilišta u Rijeci bila zadužena za strategijsko dizajniranje ili redizajniranje znanstveno-istraživačke djelatnosti u Republici Hrvatskoj. Novoizabrani rektor riječkog Sveučilišta je istovremeno i predsjednik Nacionalne zaklade za znanost koja će u buduće, a vjerujem da će Sabor usvojiti taj zakon odlučivati, dakle kao svojevrsna udruga znanstvenika odlučivati o znanstveno-istraživačkim projektima i dijeliti novac. I stoga će doći do ne nemoguće, nego zapravo nedopustive koncentracije moći na jednom sveučilištu. Pri tome još upozoravam da je problem tim složeniji što su i jedan i drugi nastavnik sa istog fakulteta, sa Medicinskog fakulteta pa će jedna jedina institucija zapravo u zemlji nasuprot svima ostalima imati dvije strategijske poluge za upravljanje znanošću. I konačno, i jedna i druga osoba su iz istog, iz znanstvenog područja i u krajnjoj liniji znanstvenog polja i stoga bi ta sprega bila vrlo opasna okolnost u kojoj bi se u Hrvatskoj odlučivalo o znanosti i znanstveno-istraživačkim projektima to tim više što je sada već gospodine državni tajniče na djelu svojevrsna prevlast stručnjaka iz biomedicinskih znanosti ili jednostavno govoreći iz znanosti o životu, iz bioznanosti. I sad zapravo dodjeljujemo, dakle jedan čovjek već ima u svojim rukama iz tog područja ingerenciju za upravljanje i dodjeljivanje znanstveno-istraživačkih projekata. Drugi čovjek koji je sa istog sveučilišta, sa istog fakulteta treba dobiti ingerenciju upravljanja cjelokupnim sustavom i strategijskog dizajniranja znanstvenih istraživanja u Republici Hrvatskoj i smatramo da je to vrlo, vrlo loš sukob interesa i to je još jedan dodatni razlog zbog kojih ćemo biti protiv izbora predsjednika. Gospodine predsjedavajući, kolegice i kolege, hvala vam lijepo.
Klub HNS-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo nam još jedno nacionalno vijeće. Malo smo prije razgovarali o jednom nacionalnom vijeću. Obzirom da nisam pravnik još uvijek gospodine Jovanoviću ne znam da li ste vi na čelu nekog saborskog radnog tijela, ad hoc tijela ili nikakvog tijela. Zaista ne znam što vi vodite i kamo vodite. Ovdje imamo Nacionalno vijeće za znanost sada pred sobom. Čuli smo jutros prije 9 sati da je potpuno nejasan položaj i tog vijeća u Zakonu o osiguranju kvalitete u znanosti. Nitko ne zna kakva će bit uloga ni tog vijeća. Mi smo kao klub HNS-a bezbroj puta u proteklih pet, šest godina upozoravali na to da kada se popunjavaju stolice u Nacionalnom vijeću onda se treba držati jednog osobnog kriterija. Kolega Flego je sad načeo tu temu. Mi najprije moramo znati što Hrvatska država želi od sebe, u kom pravcu mi želimo razvijati državu Hrvatsku, koji su naši državni prioriteti. Na tu državnu strategiju razvoja moramo nasloniti što? Kompletan sustav obrazovanja i kompletan sustav znanstvenih istraživanja, prijenos tehnologija i sve ostalo. Ako ja ne znam koji su razvojni prioriteti Hrvatske, ma gospodo kako ću vam reći dal' sam ja za Pavelića ili protiv Pavelića. Da li su biokemijska istraživanja, farmaceutska industrija i srodna područja naša budućnost? Ako jesu kolega Flego onda nemate pravo, onda treba još više biomedicinara. Ali ja ne znam da li je to tako. Zaista ne znam. Nitko mi nikada nije rekao što mi želimo postići za 5, 10 ili 15 godina. Prema tome, nije meni važno dal' će kolega Pavelić koji je izvrstan znanstvenik biti na čelu Nacionalnog vijeća. Samo kolega Pavelić, ako ćemo dignuti ruku za njega, mora meni obećati nešto, da neće biti kontinuiteta u odnosu na dosadašnju politiku. Na odboru, na žalost jučer su se kolege lovili za to podržimo ga da osiguramo kontinuitet. Sramno. Sve smijemo osigurati samo ne kontinuitet ovakvog načina rada u znanosti i visokom obrazovanju. Ovakav kontinuitet nikako. Ako će mi obećati da neće ovako raditi onda ću dignut ruku za njega. To je moj preduvjet. Ja sam to i u klubu rekao. Ono što kolege iz Nacionalnog vijeća moraju osigurati, moraju osigurati trajnu komunikaciju sa Vladom, moraju znati što Vlada želi u razvojnom smislu, moraju onda jasno svoj rad prilagoditi toj strategiji. Oni moraju kad raspisuju natječaje za znanstvene projekte reći prioritet u Hrvatskoj su istraživanja u području poljoprivrede jer želimo ne znam razviti taj i taj segment prehrambene industrije da osiguramo prehranu kvalitetnu naših turista, da želimo brodogradnju, da želimo to, to i to. U tom slučaju jasno i sastav Nacionalnog vijeća, to nije veliki broj ljudi, mora biti takav da ćemo osigurati upravo da u tom segmentu budemo najjači, da osiguramo taj i takav razvoj i da povežemo kompletan sustav na razvojnu strategiju. No o njoj nitko ne govori. Ona je po meni preduvjet. Mi smo danas od državnog tajnika, pa čak od premijera trebali čuti što on namjerava da mi možemo reći da. U tom slučaju imena ovih šest ljudi stvarno su ti ljudi kompetentni, sposobni da iznesu tu i takvu strategiju. Ja ovako moram priznati na slijepo dizati ruke činim vrlo nerado. Do sada kriteriji koji su vrijedili kod financiranja projekata, kod ocjenjivanja projekata bili su kriteriji prijateljstva. Ako sam poznavao kolegu onda bi mu napisao dobro izvješće. Ako mi je bio u rodbinskoj vezi onda bi mu opet napisao dobro izvješće. Ako je bio sa mog fakulteta dobro izvješće. To nije dovoljno. Dakle, ponavljam moramo prekinut sa ovakvim načinom rada. Kontinuiteta ne smije biti i za kolegu Pavelića ću dignuti ruku kao i kolege iz moga kluba samo pod uvjetom da nam obeća da neće biti kontinuiteta u odnosu na dosadašnji način rada koji je potpuno neprihvatljiv. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključni završni osvrt, državni tajnik Dražen Vikić Topić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Ja ću pokušati odgovoriti na neka pitanja pa možda najbolje da krenem od pitanja koje je postavio uvaženi gospodin zastupnik Dorić koji je spomenuo prioritete. Mi moramo naglasiti da postoji znanstvena i tehnologijska politika RH od 2006. do 2010. Mislim da je Vlada to donijela taj dokument 21. svibnja 2006. u kojem su definirana 4 kratkoročna prioriteta. To su zdravlje, okoliš, to su energija i materijali, to su hrvatski identitet. Hrvatski identitet se odnosi na hrvatski jezik, hrvatsko pismo, očuvanje kulturno, očuvanje kulturnog identiteta unutar zajednice europske i za buduće. Unutar tih relativno širokih, znači to su 4 kratkoročna prioriteta koji su od, ako se ne varam, od 2006. do 2009. donesene, znači još u ovoj godini se moramo dogovoriti o novim prioritetima. Unutar tih relativno širokih prioriteta su svaka područja znanosti. Ja sam spomenuo da ih imamo 6, dogovorili neke uže prioritete. Pa tako kad govorimo npr., samo kao primjer o očuvanju okoliša, taj drugi prioritet, tu onda imamo jako naglašeno, znači to su Jadranska obala, otoci i krš. To su rekli bi projekti koji će se više financirati nego drugi. Znači mi to imamo, naravno o tome treba dalje raspravljati, treba te prioritete poboljšavati, više ih fokusirati i ja sam zahvalan na sugestiji uvaženog zastupnika, zaista morati će u sljedećem sastavu Nacionalnog vijeća za znanost itekako obratiti na pažnju. Samo bih ipak spomenuo jednu stvar. Kad sam ja nastupio 2005., kad su se skupljali prioriteti 64 je bilo. Znači ipak je ovo vijeće uspjelo 4 kratkoročna i 9 dugoročnih, koji postoji, taj dokument postoji na web-u i u knjižici, ja ga sad nemam kod sebe. Što se tiče donekle nejasnog položaja kako ste vi spomenuli Nacionalnog vijeća znanosti u ovom Zakonu o očuvanju kvalitete, ma ne, položaj nije nejasan, nego ovako. Položaj Nacionalnog vijeća za znanost će biti definiran Zakonom o znanstvenoj djelatnosti, kao što je i sad definiran i sada važi. Međutim, u ovom novom zakonu koji se predlaže se samo želi dati veća strateška važnost Nacionalnom vijeću za znanost maknut mu onaj operativni dio koji zapravo ga je jako opterećivao u ovom prelaznom periodu i tu operativu prebaciti na agenciju. Ali naravno da se o tome treba pričati, o tome ćemo još raspravljati u sljedećem čitanju tog zakona i naravno, u novom Zakonu o znanstvenoj djelatnosti itekako to mora biti definiran, to se apsolutno slažem. Pa gledajte, suradnja Nacionalnog vijeća za znanost i Vlade Republike Hrvatske itekako postoji. Na koncu i ta znanstveno-tehnologijska politika je rezultat toga i prioritete sam spomenuo i sada bih samo se obratio na par ovih primjedbi koje je uvaženi zastupnik profesor Flego spomenuo. Naime, profesor Pavelić je zaista u ovom zadnjem mandatu zbog bolesti profesorice Marije Ivezić koja je dala ostavku zbog zdravstvenih razloga preuzeo njezinu funkciju, a oni de facto sad tek prvi put predlažem da bude predsjednik Nacionalnog vijeća za znanost u trajanju od 4 godine, ono je naprosto su tako ga unutar samog vijeća su odlučili da on bude jer on je često zamjenjivao profesoricu i pokazao se dosta operativan. Ja se slažem da kad malo se gleda, kad čovjek nije direktno uključen u taj proces i kad se gleda sa strane, često to može gledati konfuzno, ali vas uvjeravam da ako je profesor Pavelić od 2007. godine u 2 mandata izabran za potpredsjednika Europian molecular biology organization, poznatog EMBO-a, ako je ove godine izabran za glavnog tajnika EMBC-a, European molecular biology conference, a to je krovna organizacija, imate EMBC, EMBO I EMBL. On je sad izabran za tajnika, znači čisti operativac. Znači da su ipak ljudi u struci primijetili da on to dobro radi, a što kad nas ima poteškoća, a na žalost ima jer su mnoge stvari kod nas u … [[Govornik se ne razumije.]] pa ni u drugim zemljama ne ide tako glatko. Ja sam proveo u Americi 4 godine pa koliko god izgleda to bajno, kad uđete u sustav i one se itekako tuže, to je u redu, kritike moraju biti jer one popravljaju stvari. Što se tiče bioznanosti koju je uvaženi zastupnik spomenuo, je, činjenica je, to je činjenica, ja slučajno sam ni ne znajući da će biti, uvijek imam u torbi malo statistike, gledajte u Republici Hrvatskoj od 6 … [[Govornik se ne razumije.]] područja, 36,6 svih … [[Govornik se ne razumije.]] je u bioznanosti. 47% svih zaposlenika je u istraživanju bioznanosti, 43,9 svih objavljenih radova iz bioznanosti, 42,7 bruto istraživanja ide na bioznanost. A gledajte, naprosto je to očito naš najbolji dio. E pa sad, zašto bi se mi odricali našeg najboljeg dijela, a onda očito da je najveći broj istaknutih znanstvenika se vrti u tom području. Pa evo, konačno što ste i spomenuli, apsolutno se ne može negirati da ovog trenutka je sveučilište u Rijeci, ja neću sad reć da je najbolje, ali sigurno je najpropulzivnije u području bioznanosti. To je cijeli niz, da ne nabrajam, akademika Rukavinu, profesora Peru Lučina i mnoge druge profesore, profesora Jonića, profesora Volarića. Naprosto, oni su možda u tom području možda jači od Zagreba. Ja nisam, ja sam kemičar pa ne mogu tvrditi, ali kažem i mislim tako da ona bojazan da je profesor. Je, točno, profesor je prešao, vi ste u pravu, prešao je s Ruđera na Rijeku, ali upravo je prešao da organizira jedan novi prioritet u Rijeci koji je Rijeka očito uočila da im fali, a čovjek je, kažem iz strane Europe. Jer pazite, EMBC ima 27 članica europskih, pridruženi su Australija, Izrael i Turska i to je velika stvar da iz ovako jedne male Hrvatske mi imamo čovjeka koji će dovući i projekte, priča se već i o ovom novom institutu EMBL-u u Hrvatskoj, tako da ja ne bih možda gledao to kao neku negativnu stvar jer naprosto u određenom području ima veliki broj kvalitetnih ljudi i onda mi moramo ipak izabirati te kvalitetne sposobne ljude, ne smijemo baš ići onom jednolikom distribucijom. Evo ga, što se tiče ovoga što je uvaženi zastupnik profesor Flego spomenuo, da, bilo je nekih nesporazuma kod tog, to je tzv. "Fraskati", profesor se prvo, to je bio nesporazum jer je to bilo rečeno da je to samo jedna privremena podjela područja. Zašto? Da ljudi bi mogli dovršiti svoje doktorate, da bi ljudi mogli habilitirati. Naprosto je sve bilo zaštopano, ali to je bilo naglašeno da je privremeno, a kasnije se i dalje se radi i naravno da će se i dalje diskutirati na odboru ovaj prošireni pravi koji dođe prijedlog. S tim da oni prijedlozi što ste vi opravdano zaista rekli bilo je tu, zato je to privremeno, bilo je tu malo čudnih prijedloga od fakulteta i sveučilišta koji će se sada, hajmo reć ono izglancati s vremenom, ne. Ali priznamo da je bilo malo nespretno ispalo. On se ispričao nekoliko puta za to i zadnji put na odboru i isprika je prihvaćena, barem od dijela članova odbora. Ali ne mogu ja sad njega tu braniti, međutim smatramo da zaista on je po sposobnostima pokazao da može to voditi, na koncu evo, to je čak i Europa prepoznala i zato s te strane dolazi naša podrška. Evo ja bih se zahvalio. Hvala.
Hvala. Dva ispravka. Gospodin zastupnik Miljenko Dorić prvi.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, točno je da je profesor Pavelić član navedenih svjetskih asocijacija molekularnih biologa ali nije točno da je takav stručnjak uopće potreban za realizaciju bilo kojeg od četiri prioritetna razvojna projekta o kojima se govorilo, shvaćate. To je moja poanta. Dakle, ovo nije nikakva kritika na račun profesora Pavelića već način dosadašnjeg rada. To je osnovno.
I gospodin zastupnik Gvozden Flego.
Gospodine državni tajniče, nije točno da je potrebno preferirati ono područje u kojem imamo najjače ljude nego je točno da trebamo sprovoditi zakon a zakon zahtijeva da tijela, strategijska tijela uspostave ravnotežu između područja i različitih dakle geografskih elemenata. I to je naša obaveza i o tome mi moramo brinuti i ovdje a i vi tamo u izvršnoj vlasti. Dakle, nije točno da moramo voditi brigu o tome da stavljamo najviše ljudi iz onog područja u kojem smo recimo najuspješniji nego je točno da moramo voditi računa o ravnoteži među područjima dakle zastupljenosti tih područja u nacionalnim vijećima.
Hvala. Zaključujem raspravu po ovoj točci.
Prijedlozi odluka o razrješenju dosadašnjeg predsjednika i dijela članova i o imenovanju novog predsjednika i dijela članova Nacionalnog vijeća za znanost. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o razrješenju dosadašnjeg predsjednika i dijela članova Nacionalnog vijeća za znanost. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ova odluka je donesena većinom glasova, 80 glasova za, ništa suzdržano i 24 protiv u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o imenovanju novog predsjednika i dijela članova Nacionalnog vijeća za znanost. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ova je odluka donešena većinom glasova, 74 glasa za, 5 suzdržanih i 25 protiv u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske.
Idemo na slijedeću još večeras da raspravimo. 15. Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj – prvo čitanje, P.Z. br. 181, Predlagatelj: Klub zastupnika HNS-a Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, lokalnu i područnu samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Predstavnik predlagatelja gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite gospodine zastupniče.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pred vama je vjerojatno jedan od najkraćih zakona u povijesti Hrvatskoga sabora kad se govori o meritumu same stvari. Naime, predlažemo da se u Zakonu o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj promijeni samo jedna riječ odnosno da se ona zamijeni drugim dvjema riječima. O čemu se radi? Radi se o odredbi kojom se definira sjedište hrvatskih županija, pa se u odgovarajućem članku kod naziva županije navodi i grad odnosno naselje u kojemu se nalazi sjedište dotične županije. Zagrebačka županija jedina je županija u Republici Hrvatskoj čije se sjedište ne nalazi na njenome teritoriju. Koliko je to neodrživa situacija prosudite sami jer upravo je taj element izravno u sukobu i s Europskom poveljom o lokalnoj samoupravi. I dok je ovo rješenje, dakle da je sjedište Zagrebačke županije u Zagrebu devedesetih godina i imalo određenih razloga utemeljenih na stvarnom stanju stvari kad je Zagrebačka županija bila praktički sastavljena od dva potpuno odvojena teritorijalna dijela jedan istočni i drugi zapadni bez dakle teritorijalne poveznice, pa kada je kao tehničko kompromisno salomunsko rješenje predloženo da se onda sjedište toj županiji privremeno smjesti u Zagreb, toliko je nakon 1996. godine ovo rješenje postalo besmisleno. Naime, tvrditi da Zagrebačka županija gravitira Gradu Zagrebu kao što je to rekla Vlada u svome šturome i kratkome odgovoru naprosto je ispod razine koja se očekuje od ozbiljne Vlade jer to bi jednako bilo kad bismo rekli da sjedište svih hrvatskih županija treba biti u gradu Zagrebu jer ipso facto sve gravitiraju gradu Zagrebu. To je posljedica jedne bolesne metropolizacije kojoj smo bili svjedoci gotovo dva desetljeća koja nas je koštala, ali tu koncepciju napuštamo. Hrvatska zbog svoje dobrobiti mora odustati od ideje metropolizacije, od ideje centralizacije jer ona u svome korijenu je antinarodna. Ona je protiv interesa razvoja Hrvatske. Zagrebačka županija danas se sastoji od 9 gradova i 25 općina. Najveći grad Zagrebačke županije je Velika Gorica. On je veći dva i pol puta od prvog slijedećeg po veličini grada. Grad Velika Gorica opasava 330 četvornih kilometara na kojima živi preko 70 tisuća ljudi a uz tri općine koje gravitiraju Velikoj Gorici to je prostor od 550 kvadratnih kilometara na kojemu živi više od 85 tisuća ljudi što hoće reći više od jedne četvrtine ukupne populacije u županiji. I ne samo to. Velika Gorica je ekonomski najvažniji dio županije ne samo po broju radnih mjesta, po broju obrta, po broju tvrtki koje su registrirane nego između ostaloga i po tome koliko doprinosi financijski upravo funkcioniranju Zagrebačke županije. Gotovo jedna trećina svih prihoda županije alimentira se na području koje gravitira gradu Velikoj Gorici. 37% novo stvorene vrijednosti Zagrebačke županije stvoreno je na području Velike Gorice ali to su tek neki od razloga. Vratimo se meritumu. Temeljna ideja lokalne samouprave je da na što jednostavniji, na što efikasniji i što brži način pruži uslugu građanima. Kako bi to bilo moguće ona mora alocirati svoje službe, svoje servise bliže građanima, ne udaljiti od građana. Ovoga časa u naselju u kojemu se nalazi sjedište naše županije ne živi nijedan jedini žitelj naše županije. Ne samo to nego iz svih dijelova županije iznimno je teško doći na adresu na kojoj je sjedište županije zbog prometa. Kad pogledate kako izgleda Zagrebačka županija meni je žao jer prema našim pravilima kakva jesu ne znamo ni što će sutra biti na dnevnom redu ovoga doma a kamoli što bi bilo danas. Ja sam se kanio pripremiti i donijeti vam kartu Zagrebačke županije. Ova koju imam u ruci svakako je neraspoznatljiva vama iz zadnjih klupa, ali ovo sivo, ovo najsivije to je Zagrebačka županija. Zagrebačka županija na svome teritoriju ima najprometnije prometnice u Republici Hrvatskoj. sve veze koje Zagreb uz ostale gradove, prolaze najvećim dijelom preko područja Zagrebačke županije. I nije točno da su te poveznice samo isključivo poveznice s Gradom Zagrebom. Ne to su poveznice Zagrebačke županije. I kada se govori o autocesti Zagreb-Macelj, kada se govori autocesti koja ide od Bregane, kada se govori o zagrebačkoj zaobilaznici tzv. koja nota bene u više od pola svoje dužine prolazi zapravo područjem Zagrebačke županije, a ne Grada Zagreba, kada se govori o autocesti koja vodi prema Varaždinu, Čakovcu i Mađarskoj granici, kada se govori o autocesti koja prolazi kroz Zagrebačku županiju a ide u pravcu Lipovca. Sve su to prometnice žile kucavice Zagrebačke županije. I kada tome još dodate autoceste u izgradnji, a to je autocesta Zagreb-Velika Gorica-Sisak, kada tome još dodate brzu cestu koja se gradi, a to je poveznica Domovinski most-Velika Gorica koja će izravno skratiti put svima iz Sisačko-moslavačke županije, i kada predočite ovu kartu, onda ćete vidjeti da je sjecište svih tih prometnih pravaca šire zagrebačke zone, upravo u Velikoj Gorici. Netko je rekao, geografski gledano središte Zagrebačke županije je u Zagrebu. To naprosto nije točno. Prije svega to je besmisleni argument, jer po toj logici sjedište je Republike Hrvatske je kod Sanskog Mosta. No, kada biste napravili idealnu kružnicu oko granica Zagrebačke županije, njen centar bi bio upravo u Velikoj Gorici. Mnogo važnije od toga gdje će doista biti samo središte Zagrebačke županije u smislu lociranja grada, je rješenje ovoga temeljnoga principa. Da li možemo efikasno razvijati područnu samoupravu, identitet Zagrebačke županije i njene funkcionalne službe ako je njeno središte negdje drugdje. Pa mnogi se ljudi u Zagrebačkoj županiji zapravo šale na račun županijske vlasti rekavši da je kao Vlada u izbjeglištvu. Nitko ne dolazi od građana Zagrebačke županije u upravu Zagrebačke županije, jer ni ne zna gdje je. Troškovi održavanja ovoga pogona iznimno su veliki, jer se svi poslovni prostori iznajmljuju po iznimno visokim cijenama. Funkcionalno gledano Zagrebačka županija užasno pati zbog toga, jer je sjedište njeno u Gradu Zagrebu, jer je u organizacijskome smislu povezana s Gradom Zagrebom, pa onda to u konsekvenci znači da smo mi jedina županija koja nema svoju policijsku upravu, vjerovali ili ne. Na području Zagrebačke županije na kojoj se nalaze najprometnije prometnice u Republici Hrvatskoj i međunarodna zračna luka, ne postoji nijedna jedina postaja prometne policije. Sisačko-moslavačka susjedna županija ima čak 2 postaje prometne policije. Na području Zagrebačke županije ne postoji nijedno registracijsko područje za motorna vozila. Znate li što je konsekvenca toga? Sva vozila koja se registriraju na području Zagrebačke županije nose ZG i ulaze u prvu zonu rizika kod osiguravajućih društava, jer je Grad Zagreb najrizičnije mjesto obzirom na broj prometnih nesreća i cijena koju plaćamo za osiguranje naših vozila je viša nego u drugim dijelovima Hrvatske, odnosno viša nego što bi nam pripadalo po broju, po količini rizika. Pa zar je doista činjenica da je milijun vozila u Republici Hrvatskoj nosi registarsku pločicu Zagreba, nešto što rješava naše probleme, pa to naprosto nije točno. Mi koji smo iz Velike Gorice, Bistre, Brckovljana, Dugoga Sela, Jaske ne sramimo se reći od kuda smo. Nama nije problem kada dođemo u Zabok ili u Biograd na moru ili u Konavle odakle smo. Ne trebamo se kriti iza Zagreba, jer mi tih provincijskih problema ne trebamo imati. Odraz provincijskoga duha da moramo svi kriti svoju posebnost iza Zagreba je nešto što moramo prevladati. Nadalje, Zagrebačka županija ima izračunatu glavarinu kod Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje koja dozvoljava samo 13 mobilnih timova hitne pomoći, za prostor čitave županije. Zašto? Zato jer se obračunavaju, to će doktor Kundić znati bolje od mene, zato jer se obračunavaju glavarine na osnovu tri grada u Zagrebačkoj županiji. Kada bismo obračunali glavarinu na osnovu svih 9 gradova, imali bismo pravo na 43 mobilna tima. Dakle, to je pitanje preživljavanja, pitanje egzistencije. Lakše umrijeti od srca u Velikoj Gorici koja je 12 kilometara od Trga Bana Jelačića, nego u Gospiću ili Iloku. 30 mojih sugrađana koji su svakodnevno na hemodijalizi, ne mogu dobiti pravo da idu u vlastitome gradu u stanicu za hemodijalizu zbog toga jer postojeći kapacitet u Gradu Zagrebu nije ispunjen do kraja. Neka idu u Zagreb. Koji su to troškovi svakodnevnog sanitetskog vozila koje mora voziti 30 ljudi. I tako razgrnite sve, pa ćete vidjeti koje su štete. Mi predlažemo da se sjedište Zagrebačke županije konačno preseli na njen teritorij. Ali ne na način da Velika Gorica bude ta koja će uzeti sve sebi. Ne, mi predlažemo da upravo Zagrebačka županija bude prva županija koja će pokazati kako funkcionalno može u regionalnoj samoupravi funkcionirati decentralizacija. Nema nikakvih razloga da neke službe županijskoga karaktera ne budu smještene u Zelini, u Jastrebarskom, u Samoboru, u Ivanić Gradu, nikakvog razloga. Sjedište župana i županijske skupštine može biti u Velikoj Gorici, kao najvećemu gradu, kao gradu koji ima najbolju prometnu povezanost, kao u gradu koje je moguće organizirati ove službe. Ali neke druge službe poput Županijske uprave za ceste, mogu bez ikakvih problema funkcionirati iz nekog drugog grada. Ima mogućnosti da se pokaže kako to funkcionalno izgleda. Ja ću vam reći samo jedan primjer. Sjedište doma zdravlja Zagrebačke županije ne nalazi se ni u jednom domu zdravlja naše županije, nego se nalazi u Cromosovu tornju u Zagrebu i plaća se 350 tisuća kuna godišnjega najma za njihov prostor. A paralelno s tim, mi moramo sufinancirati iz proračuna jedinica lokalne samouprave sredstva da bismo dobili još koji mobilni tim hitne pomoći više. To nije normalno. Plaćamo ogromne troškove za funkcioniranje naših službi u Gradu Zagrebu plaćamo velike troškove parkinga, dovoza, opterećujemo prometno Grad Zagreb. Sve to možemo izbjeći. Sve to možemo izbjeći. Ovaj naš prijedlog rješava problem nastao 1996. godine kad je Zagrebačka županija teritorijalno zaokružena, oblikovana u svome sadašnjemu sastavu. On ide za time da se ispune razlozi političko pravne naravi koji kažu da svaka županija mora imati sjedište na svome područje, oni funkcionalni da su, da je sjedište dostupno prometnim pravcima i dostupno što većemu broju građana. Nadalje, upravni, da se upravlja sa svoga područja, svojim područjem. Također da se na temelju toga grade vlastite sposobnosti, posebnosti i identitet. Županija zagrebačka jedna je od rijetkih koja razvila robne marke. Mi radimo vrlo pomno na tome. Mi smo jedna od ekonomski najprosperitetnijih županija jer se silno trudimo da gospodarstvo našega kraja podigne ukupnu kvalitetu života svih građana i uspijevamo u tome. Među tri, četiri smo najuspješnije u tom smislu i nisu zanemarivi razlozi da smanjimo troškove funkcioniranja naše uprave. Netko je rekao ovo je predizborna priča Hrvatske narodne strane. Ja vam kažem ovoga časa tko god hoće umjesto HNS-a potpisati ovaj prijedlog, isti čas ćemo se odreći ovoga prijedloga i to nije naše autorstvo. Ovaj prijedlog je star još iz 1992. godine kad se prvi put formirala Zagrebačka županija. Na žalost tada je Gorica ostala izvan nje. '96. kad je ušla ponovno u Zagrebačku županiju, zajedno sa Zaprešićem onda su se stekli uvjeti, međutim sve su stranke govorile o ovome u predizborne svrhe i HDZ, i SDP i HNS, ali što je istina? Nitko nikada od '92. godine do danas nije pokrenuo službenu inicijativu, niti pred poglavarstvom nekoga grada, niti pred županijskom skupštinom Zagrebačke županije, niti pred Hrvatskim saborom koji u konačnici jedini može donijeti ovu odluku, jer se radi o zakonu. Kad smo to ustanovili, dakle da su svi mnogo govorili, ali nitko nije pokrenuo zakonsku inicijativu, sjeli smo i pripremili je. Pozivam vas stoga, sve vas iz županija koje imaju sjedište na svome području, da se sukladno povelji o lokalnoj samoupravi solidarizirate s nama iz Zagrebačke županije, da nam pomognete da i mi budemo kao što ste vi. Da i mi imamo ono što vi imate, i da možemo normalno funkcionirati kao što i vaše županije normalno funkcioniraju. Da i mi imamo one službe koje su na usluzi vašim građanima i da to samo tako shvatite i nikako drugačije. Da nam pomognete da budemo funkcionalni jer jednako kao što mi gravitiramo gradu Zagrebu i grad Zagreb gravitira Zagrebačkoj županiji, svaki dan grad Zagreb pojede 7 tona mrkve proizvedene na našem području, a da ne govorim o svoj drugoj hrani koja je proizvedena upravo na našem području. I to neka bude blagoslov, a ne problem, ali nemojmo problem očuvati tamo gdje ga možemo riješiti. U tome smislu vas molim, kao predstavnik izborne jedinice u koji ulazi dobar dio Zagrebačke županije, razumite ove naše argumente i omogućite da se Zagrebačka županija razvija kao što su se razvijale i vaše, da bude punopravna, da ima svoje institucije, na svome području i da se vrati bliže svojim građanima. Unaprijed vam hvala.
Hvala. Jedan ispravak, gospođa zastupnica Božica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo kolega Beus je rekao u svojoj raspravi u ime kluba, je li tako i predlagača, rekao je, ja ću citirati: "Netko je rekao da je Zagreb geografsko središte Zagrebačke županije." Kolega Beus, to nije točno, jer vi ste sada stvarno prvi govorili još o tom prijedlogu vašeg nikog ja nisam čula da je to rekao u ovoj sabornici. To je jedno. A drugo, povezivanje kad ste govorili, povezivanje grada Zagreba i obrnuto Velike Gorice uzajamna suradnja itd.. Naravno uzajamna suradnja iz proračuna Grada Zagreba upravo se sada sklapaju ortački ugovori za kupnju autobusa Velikoj Gorici između Bandića i Picule, pa vas pitam zapitajte vi te ljude.
Nemojte, to jesu komentari, ne pitanja.
I da li je tko pitao građane grada Zagreba da li se s tim slažu.
Gospođo Šolić.
E tak.
Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Stjepan Kundić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani kolegice i kolege. Evo ga ja sam jako inspiriran nastupom gospodina Busa, kolege. Iz iste smo izborne jedinice i osjetio sam jako veliku brigu za Veliku Goricu. Naime, on to dokazuje stalno sa svojim nastupima i to mi je vrlo drago. Međutim, ja si uzimam nekakva prava obzirom da tamo živim 30 godina, nešto malo više od vas, budući da sam i zdravstveni radnik da malo nešto više znam o toj situaciji. Ali prije nego što ću se vratiti na to uvodno, htio bih vam pročitati dio postupka procedure kakva je bila i kako se Hrvatska demokratska zajednica ponašala 2003. godine u odnosu na vaš zahtjev. To je onda bio naš zahtjev. Znači ovako, Hrvatska demokratska zajednica je 2003. godine službeno poslala prijedlog županu Zagrebačke županije taj isti, a tada je gospodin Jambrač bio podžupan i on je zajedno s ostalima u tadašnjoj koaliciji odlučivao o gradnji zgrade, odnosno o tome hoće li se sjedište županije graditi u Velikoj Gorici ili Zagrebu, ali oni su odlučili da se gradi u Zagrebu. HDZ je tada bio protiv uprave Zagrebačke županije na području grada Zagreba. Dalje, vijećnici Hrvatske narodne stranke od kojih je gospodin Jambrač koji sada se silno trudi da Gorica bude središte, bio je najžešći pobornik takve odluke, zajedno sa SDP-om digli su ruke za Zagreb, a prijedlog HDZ-a nije ni stigao do ostalih županijskih vijećnika niti na dnevni red. Sama činjenica da HNS nije prvo uputio zahtjev županiji da obustavi svoju odluku o gradnji uprave Zagrebačke županije u Remetinečkoj koja je još uvijek na snazi, dokazuje upravo vaše bavljenje politikanstvom i prikupljanjem jeftinih političkih bodova. A ako gledamo sad dalje, postoje i druge lokalne jedinice samouprave u Zagrebačkoj županiji. One prirodno gravitiraju prema gradu Zagrebu kao kulturnom, znanstvenom, gospodarskom i prometno središtu. I grad Zagreb i Zagrebačka županija čine prirodnu cjelinu. Prema tome, Zagrebačka županija okružuje grad Zagreb i prirodno je povijesno, prometno i gospodarski vezana za grad Zagreb. Stoga i Vlada Republike Hrvatske ovaj čas ocjenjuje da nema valjanog razloga za promjenu Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj na takav način da se sjedište Zagrebačke županije premjesti u Veliku Goricu. Prema tome, HDZ neće podržati taj prijedlog. A sad nešto drugo. Jedan kolumnista, čuveni kolumnista koji nije inače sklon Hrvatskoj demokratskoj zajednici rekao je, nazvao je svoje rodno mjesto, zove se Zmijavci, veli čuj, jednog novinara, veli daj pogledaj jel bi ja imao kakve šanse za gradonačelnika. Veli on čuj šta se ti vraćaš iz Zagreba u Zmijavce, pa jesi lud. Pa jesi ti lud veli. Prema tome, Velika Gorica ima gospodina gradonačelnika i gospođu predsjednicu gradskog vijeća koji upravljaju na daljinski. Kolumnista je objasnio to je kao da predsjednik Mesić vlada iz Bruxellesa, a gospodin Luka Bebić da vlada iz Tirane. Tako je taj kolumnista koji inače nije sklon, uopće nije sklon, znači može se upravljati na daljinski. Ali to dvoje je povezano strahovito. Ne možete vi, gospon Goran Beus, odvojiti Zagrebačku županiju od vlasti velikogoričke. Ja sam vas prije tri godine na aktualnom satu pitao gospodine dogradonačelniče, kakve šanse imamo za hemodijalizu. Vi ste meni rekli, to je bilo u proljeće, doktore u jesen je tu hemodijaliza. A gdje je zapelo? Zašto niste napravili ništa? Cvilio sam za hitnom pomoći i dokazivao sam ljudima da nekad da imaš i šest kola nije ti dosta, ali bar da imamo dva tima kroz 24 sata. Jedva smo dobili, jedva ste nastavili ono naše izdvajanje za jedan tim, a niste se uspjeli izboriti za treći. Nikako. Dalje. Pa normalno, vi ste dobro rekli, pa normalno da isto bude, dom zdravlja ne može biti, bio je negdje u Ivanić gradu pa je sad u Zagrebu, da je to isto nelogika. I za to se HDZ borio. Međutim mi smo, vi znate da ste vi na vlasti, još uvijek ste na vlasti. U Gorici, govorim o Velikoj Gorici. Ne, oprostite govorim o Velikoj Gorici. … [[Upadica se ne čuje.]] Dalje, vi osobno gospodine Beus, ja bih rekao odlično radite. Vi znate svu našu, ja sam skužio, velikogoričku kulturu. Vi znate kako rade plemenitaši, lovci, vatrogasci, vi to fantastično dobro radite. Možda smo mi tu malo stvar popustili. Vi nama obećavate nešto što je nerealno, što nije uopće moguće ostvariti. Prema tome, ponavljam, Hrvatska demokratska zajednica odnosno Vlada je strahovito u pravu što neće dozvoliti ovaj čas da središte dođe u Veliku Goricu.
Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Arsen Bauk.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Ispravit ću netočan navod kolege zastupnika koji je rekao da se Velikom Goricom upravlja na daljinski. Gospodin Picula Velikom Goricom upravlja iz Velike Gorice voljom građana, ali zato gospodin Šuker upravlja i HDZ-om i HSLS-om u Velikoj Gorici na daljinski pa u tom dijelu možda čak to daljinsko upravljanje je svojstvenije HDZ-u nego SDP-u. Zahvaljujem. … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]]
Dobro. Jeste vi slučajno digli pločicu? Činilo mi se da jeste. Jel mi se dobro učinilo? … [[Upadica se ne čuje.]] Neka se to pričinjenje i obistini. Izvolite.
Evo kao što je kolega Arsen ispravio već djelomično pa eto u tom dijelu ponavljam da gradonačelnik grada Velike Gorice živi i prebiva i boravi u Velikoj Gorici jednako tako kao i gospođa predsjednica gradskog vijeća. Za razliku, kolega dragi i poštovani, recimo primjerice, ima puno manjih mjesta gdje redom i svi su načelnici ili gradonačelnici iz HDZ-a ne žive u tim mjestima. Evo primjerice grad Obrovac. Gradonačelnik ne živi u Obrovcu, ali ne upravlja niti na daljinski jer tamo zaista svako mjesto, neovisno o tome bilo SDP, HDZ, različite koalicije na vlasti, sva su mjesta od '90., naročito nakon oslobođenja napredovala. Ali tamo je zaista Bog rekao laku noć.
Sad to je bio ispravak. Bog rekao laku noć. Slušao sam. … [[Upadica se ne čuje.]] Mogu ja reći i dobro jutro tugo. Predlagatelj, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh.
Doktore Kundiću, nekoliko ste izrekli stvari koje bi trebalo kao u ime predlagatelja i komentirati. Ja sam shvatio da ste vi govorili u ime kluba HDZ-a, jel tako. Znači, vi ste na klubu HDZ-a raspravljali o tome koliko ja znam o lovcima, plemenitašima i tome. … [[Upadica se ne čuje.]] I vatrogascima. Pa to je zapravo samo zbog toga što ja kao zamjenik gradonačelnika i saborski zastupnik toga kraja idem na sva ta događanja na koja me se zove jer želim biti s narodom. Vas tamo nisam često viđao. I znadem da ti ljudi se doista zalažu za afirmaciju svoga kraja i svoje županije. Sve ovo što ste rekli i hemodijaliza, upravo se o tome radi. O tome ne odlučuje jedinica lokalne samouprave, o tome može odlučiti samo Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje ukoliko županija ima argumente i dobro, dobro podupire takve inicijative. I ja sam protiv bilo kakvog daljinskog upravljanja bilo koga. Pa upravo o tome se radi, ne želimo da se Zagrebačkom županijom upravlja iz grada Zagreba, iz Vukovarske ulice, iz izbjeglištva kako bi se reklo u šali u našoj županiji. Čega se sramite, dođite kući. Pa tamo nema nikoga od nas, kud ste otišli. Dođite k nama, dođite kući. Jel trebate ići na posao u drugu županiju, a izabrani ste dužnosnici? Pa o tome se i radi. Dajte dite materi, što bi rekli u Dalmaciji. Vratite smisao upravljanja i funkcioniranja Zagrebačke županije na način da bude tamo gdje ona jest, a ne negdje drugdje. Gravitiramo gradu Zagrebu. Pa cijela Hrvatska gravitira gradu Zagrebu i Krapinsko-zagorska županija gravitira gradu Zagrebu pa nema sjedište u Zagrebu, nego ima u Krapini. Ima još nekih mjesta koja su geografski čak bliža Zagrebu nego neki dijelovi Zagrebačke županije, pa opet nije sjedište njihova područja u Gradu Zagrebu, nije to kriterij. Sva Hrvatska gravitira Gradu Zagrebu i to je ono što nije dobro. Ne smijemo tu ideju metropolizacije i dalje održavati i bojati se svoje posebnosti. Trebamo biti ponosni na nju. Pa smisao, bogatstvo ovoga Sabora je zato što ne dolazimo svi iz istoga grada nego zastupamo ljude iz čitave države. Pa to je smisao postojanja i županijskih skupština, županijskih uprava, da budu reprezenti svih ljudi koji žive na njihovu području i da razumiju svoje područje i da ga se ne stide, da se ponose njime. O tome se radi. Dajte nam da budemo u svojoj županiji sa svojom upravom, da to bude bliže građanima. Ljudi ni ne znaju gdje je naša uprava. I istina je kad se govorilo o upravnoj zgradi pa radi se o poslovnoj zgradi koja nikada neće biti sagrađena zbog imovinsko-pravnih problema. I točno je. I mi u HNS-u smo imali problema sa ovom idejom, jer neki ljudi nisu razumjeli smisao toga. Prije dvije godine mi smo raščistili tu stvar među sobom i rekli ovo je logika stvari. Ovo je interes ljudi, ovo je interes građana i on mora biti ispred interesa stranke. I nije važno koja će stranka stati iza te inicijative, važno je da se ona dogodi. Pa ako ste 2003. tako mislili nemojte molim vas promijeniti mišljenje. Budite i danas za to da sjedište županije bude u županiji. A mi nudimo Veliku Goricu jer ima najbolje kapacitete za to. Ima najbolje prometne veze, ima logiku, ima geografsku poziciju. Zato vas molim nemojte odustati od toga samo zato što je HNS to predložio. Budite i dalje uz tu inicijativu. I neka bude vaša. Nije nikakav problem, ali dajte da taj princip očuva, princip upravljanja regionalnom upravom ne može dolaziti i braniti se ako ne ide sa vlastitoga područja. Pa cijela Istra gravitira Rijeci. Pa nije jučer tako davno bilo da je to bila zajednica općina sa sjedištem u Rijeci. Ali logika stvari je da to bude Istra u Istri i na svome području. Zato vas molim, još jednom dobro razmislite i nemojte se voditi za tim tko je to predložio nego koji je smisao toga, koja je korist od toga svima nama pa i vašemu gradu doktore Kundiću iz kojega dolazite i koji je zapravo šesti po veličini u državi. Pa mene je sramota, 27 gradova u Republici Hrvatskoj manjih od Velike Gorice ima svoju registarsku tablicu a naš grad nema. Mi se krijemo iza tuđe. Osječko-baranjska županija pogledajte koliko ima registarskih područja Đakovo, Osijek, Beli Manastir. Splitsko-dalmatinska Makarska, Imotski, Split. Ima ih i više. Našice u Osječko-baranjskoj četvrta. Pa to je zapravo zajedništvo u različitosti, u posebnosti lokalnoga kraja. Zašto ne bi postojala registarska pločica Ivanić-Grada, Vrbovca, Velike Gorice, Samobora, Jaske. Kome to smeta? Uostalom i ravnatelj policije nam je obećao da će to pokušati riješiti prilikom prve sljedeće promjene pravilnika kojim se to regulira, a nije se mijenjao nota bene od '92. godine. Pa nemojmo se stidjeti svoga kraja i mjesta u kojemu živimo. I to je to. Zato vas molim još jednom dobro razmislite. To što je Vlada odbila ne znači ništa, jer mi odlučujemo. To što je Skupština Zagrebačke županije prekjučer odbila zato jer su tako rekli vijećnici HDZ-a ništa ne znači. Ali ja vas molim još jednom razmislite o svojoj odgovornosti, jer je vi nosite upravo tamo gdje se donosi odluka u Vladi, u ovome Saboru, pa i u samoj Skupštini Zagrebačke županije. Pustite sad ove naše predizborne priče u Velikoj Gorici. Velikom Goricom će vladati ovaj ili onaj i to je manje važno jer ovo je trajna priča. Koja će stranka biti na vlasti u Velikoj Gorici neka odluče građani Velike Gorice, nek se to ne odlučuje u Zagrebu. Ali ovo je nešto drugo. Nek se ne odlučuje u Zagrebu o sudbini Zagrebačke županije. Pa za Boga, to će tek stvorit mogućnost bolje suradnje. Razmislite još jednom.
Hvala lijepo. Evo sedam sati će bit. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ispravit ću netočan navod gospodina Beusa koji je rekao, citiram: “Velikom Goricom će vladati ovaj ili onaj.“ Velikom Goricom možda bude netko vladao ako to bude onaj, ali ako bude vladao sadašnji, ako bude obnašao vlast sadašnjeg gradonačelnika on neće vladati nego će služiti građanima i upravljati odgovorno Velikom Goricom. Zahvaljujem.
I odmah ste na redu u ime kluba SDP-a sa pripomenom da je 19,00 sati.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. To je možda dobra vijest jer onda nećemo dosta dugo ostati ovdje večeras. Dakle, kolegice i kolege, klub SDP-a će u prvom čitanju podržati ovaj prijedlog zakona. Glasat ćemo tako da ovaj zakon ide u drugo čitanje i da se na neki način ova tema raspravi u drugom čitanju. Zagrebačka županija dakle jedina županija koja nema svoje središte na svom teritoriju. Zagrebačka županija je županija koja nema niti jednu, dakle registarsku oznaku automobila. Svi imaju registarsku oznaku ZG. Naravno ne znači da ako središte Zagrebačke županije bude u Velikoj Gorici da će svi imati oznaku VG. Mogu se i drugi gradovi dobiti svoju registarsku oznaku, ali to na neki način simbolično pokazuje u stvari da je ona u ovome trenutku iako okružuje Grad Zagreb u stvari možemo reći utopljena u Grad Zagreb i na taj simbolični način. Također, Zagrebačka županija podijeljena je u 4 izborne jedinice kao i Grad Zagreb. Prema tome, i tu ona na neki način se tretira županijom drugog reda jer niti jedna druga županija nije podijeljena u četiri izborne jedinice. Sve su ove veće u dvije, a sve su inače unutar jedne izborne jedinice. Također, Zagrebačka županija dakle ima više od 400000 stanovnika. Ima oko 130000 dnevnih migranata i to je jedna velika i gospodarski jaka županija i u svakom slučaju dovoljno sposobna na neki način, kažemo punoljetna da ima središte na svome teritoriju. Naravno, volja je građana gdje bi to središte trebalo biti, a Velika Gorica je dva i pol puta veći grad od bilo kojeg drugog grada u Zagrebačkoj županiji. Argumente koje smo ovdje čuli, oni nisu ni jedini, ni vječni, ni neoborivi i u svakom slučaju, ali imaju svoju težinu, oni imaju svoju težinu jer da je kriterij toga da najveći grad bude središte županije, onda Pazin ne bi bio središte Županije istarske, bila bi Pula. Da je možda kriterij prometna povezanost, čak bi bilo upitno onda da li je Dubrovnik prometno najpovezivanije središte Dubrovačko-neretvanske županije, recimo iz Metkovića i iz Opuzena za doći u Dubrovnik treba ići preko teritorija druge države. Također pitanje je što radi uostalom županijska uprava? Primjerice, Hrvatski sabor je izmijenio nekoliko zakona da bi ovlasti županije prenio na "velike gradove". Unatoč tome, danas Dubrovnik ne može upravljati svojom lukom jer to radi županija, a za vrijeme Dubrovačke republike prije nekoliko stotina godina, mogao je. Također, spomenuti ću Općinu Bol na Braču koja ne može upravljati svojom plažom iako je zaštitni znak te općine. Prema tome, iako argumenti koje smo čuli od strane gospodina Beusa nisu jedini, vječni i neoborivi, argumente protiv koje smo čuli ne možemo ni nazvati argumentima. Zbog toga ćemo podržati ovaj zakon da Velika Gorica postane, dakle središte Zagrebačke županije. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Pa evo, javio sam se za ispravak netočnog navoda. Naime, kolega Beus tvrdi da je, Bauk, pardon, tvrdi da je Velika Gorica dva i pol puta veća od bilo kojeg drugog grada. Naime, Samobor u ovom trenutku ima oko 43 tisuće stanovnika, znači 2,5 puta više, to je preko 100 tisuća stanovnika, dakle nije, ali ne zamjeram, kolega nije s područja ovog. Nego, mogu ja nastaviti dalje i pojedinačno?
Gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Evo, zahvaljujem još jednom. Naime, evo slušao sam pozorno kolegu Beusa i razmislio prvi put, drugi put, treći put i nikako se odlučiti da premjestimo sjedište u Veliku Goricu. Naime, da je prijedlog bio stvarno pravi prijedlog, onda bi trebala nekakva anketa, intervju ili kako god to nazvali sa svih 9 gradonačelnika, gradonačelnica sa 25 općina pa bi znali da li želi, da li ti gradovi i općine žele promijeniti sjedište ili ne. Ovdje toga nemamo. Umjesto tog čuli smo, odbila je Vlada prijedlog, odbila je županijska skupština prije nekoliko dana prijedlog. Pretpostavljam da bi odbili i svi gradovi i općine također prijedlog, ali to nije važno. Bitno je da sjedište bude u Velikoj Gorici. I danas, evo kolega Beus nudi mrkvu, je li, dok je predlagao i to u tonama čini mi se, puno tona mrkve, dok je netko drugi predlagao taj prijedlog išao je sa batinom naprijed, ali Bože dragi, izbori dolaze pa možemo pričati što hoćemo. Naime, ja sam, slažem se, bolesna metropolizacija, provincijalizam itd. od svega nešto ima, ali mi oko Grada Zagreba se ne stidimo što smo nekakva provincija oko Grada Zagreba, a moram kolegi reći isto tako da sam od prvog dana sudjelovao nekako u tom poslu oko stvaranja Zagrebačke županije, da sam od prvog dana također izuzetno dobro surađivao i prošao stotine i stotine kilometara sa prvim županom, da sam 4 godine bio u Poglavarstvu Zagrebačke županije, dakle znam jako dobro cijelu problematiku i znam što ljudi hoće i što ljudi misle. Točno je da je broj zaposlenika u Zagrebačkoj županiji posljednjih 8 godina izuzetno porasao. Ja se sjećam da, evo kad je osnovana Zagrebačka županija bilo je 6 zaposlenih, uključujući župana. Normalno da ne može to funkcionirati tako, da su dobivali i konačno i poslove itd. Danas stvarno tamo više nema mjesta, hodnici vrve od brojnih zaposlenika, u vlasništvu je jedan kat, jedan je u najmu, neki su dislocirani itd. odjeli, ali Bože dragi, dogodilo se to. Također su nas uvjeravali, evo 8 godina da će biti izgradnja, evo kod Savskog mosta, starog Savskog mosta koji je dosta zgodno i dosta blizu svima, ali od tog ništa, čuli smo, imovinsko-pravni, previše ima kojekakvih problema da je to moguće nešto tamo napraviti i sad idemo malo razgovarati o sjedištu. Naime, argumenti za sjedište su zato jer Velika Gorica je najveća, Velika Gorica je, ne znam, naj ovo, naj ono, osim što je velika. Mi imao u Svetoj Nedelji Malu Goricu, ajde čisto, ali to ne guram. Naime, treba malo pogledati što se u svijetu događa. Amerika, Njemačka itd. sve zemlje, pa ja mislim da nemaju u svojim najvećim gradovima sjedišta. To jedino bi mi trebali izabrati najveći grad i ajde, idemo sjedište napraviti u Goricu. Dalje, ako govorimo malo o pristupnim cestama, onda treba pitati isto kolegu Beusa što se trudio 8 godina da se ne promijeni na vrijeme prostorni plan, odnosno da se autocesta prema Sisku blokira na sve moguće načine. I on i Zagrebačka županija u kojoj su bili, jasno i HNS tko je bio na vlasti. Dakle, danas bi već imali autocestu pa bi možda argument bio više. Ali evo, ja predlažem recimo, aha Velika Gorica nema zgradu nikakvu. Dakle, treba graditi novu zgradu. Čitam ovdje argumente, bilo bi zgodno jer bi se istovremeno možda gradila zgrada u kojoj bi bilo i poglavarstvo i županija, dakle opet stvorila bi se nekakva gužva, opet ljudi ne bi znali tko je tko i što je što. Dakle i od tog bojim se neće biti ništa. Zašto na primjer, evo jedan od starih uglednih gradova je Samobor. Iako moram reći da je Jastrebarsko znatno starije od Samobora jer Samobor i Virovitica su bili gradovi čak i prije Zagreba, ali to nije bitno. Ali evo, Samobor ima ogroman prostor. Dobili su područje bivše vojarne. U ovom trenutku čini mi se od veleučilišta što su oni htjeli nema ništa, tako da je sva prilika da se recimo preseli tamo. Samobor ima izvanrednu vezu autocestom i mislim da bi brojni gradovi i općine upravo glasovali da bude sjedište tamo. Dakle, problema ko u priči, argumenti su vrlo tanki, Zagrebačka županija užasno pati što je sjedište u Zagrebu, ne znam zašto bi tako jako patila. Što se tiče dijalize i slično, znači ljudi iz Zaprešićkog kraja išli bi na dijalizu u Veliku Goricu, a ne u obližnju bolnicu u Zagrebu, tako da baš ja nisam siguran da su to argumenti. Što se tiče prve pomoći, tu smo svi pomalo podmetnuli leđa i prva pomoć sigurno dobro funkcionira. Mislim da ovaj prijedlog ne bi trebalo prihvatiti bar ne prije dok se većina gradova i općina ne izjasni za taj prijedlog a mi ovdje raditi protiv nečije volje stvarno nema smisla. Hvala.
Hvala. Replika gospodin Slavko Linić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Jedan od argumenata koje je moj kolega Markovinović spomenuo je problem da vlast koja je bila u županiji ili vlast koja je u Gorici je kriva što nema auto-puta, pa je kriva što nema ovoga ili onoga, pa je to jedan od argumenata zašto ne treba Zagrebačkoj županiji osigurati sjedište na teritoriju Zagrebačke županije. Mislim da politički kriteriji obnašanja vlasti nikako ne mogu biti kriterij za odabir lokacije, mjesta, sjedišta neke županije. I također, možemo mi politički se nadmudrivati da je hrvatska vlast htjela izgraditi auto-cestu za Sisak ona bi se izgradila. Prema tome, nikakva vam tijela lokalne samouprave pa ni tijela u lokalnoj samoupravi Gorica ne mogu biti odgovorni što auto-cesta nije izgrađena. Možemo mi nadmudrivati se, nadvikivati se ali jednostavno shvatite, teret odgovornosti uvijek nosi onaj tko i je odgovoran za izgradnju auto-cesta a to je ipak hrvatska Vlada.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Pa evo moram reći uvaženom kolegi Liniću da nisam spominjao uopće tko je na vlasti gdje ni u kojem gradu jer Zagrebačka županija je velika pa ima, ali sam spominjao tko je zaslužan da se otegnula prilično izgradnja auto-ceste jer sam bio i na ministarstvu, tražili smo, gledali smo. Dakle, država treba biti legalist a da bi bila legalist mora dobiti i građevinsku dozvolu. Da bi dobila građevinsku dozvolu auto-cesta se mora uklopiti u prostorne planove i Velike Gorice i Zagrebačke županije a razlog možda je taj što nisu odredili lokacije za smetlišta i slične stvari tamo ali namjerno se odugovlačilo s nečim što je poslije išlo vrlo brzo. Onog trenutka kad je Zagrebačka županija odredila gdje će biti lokacija za to i to došla je i dozvola. Znači, moglo se puno prije ali nije jer se igralo sa plastičnim bagerićima i slično. Bože dragi, svaka vlast ima svoje veselje.
Jedanput je jedan došao meni kada sam bio odvjetnik podnijeti tužbu za uvredu da ga je jedan uvrijedio. Ja kažem a šta ti je rekao. Rekao mi je ti si legalist. Ja kažem to je uvreda je li. Završni osvrt gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Volio bih da smo imali prilike čuti mnogo više argumenata a malo manje političkih ocjena, malo manje ovog dosoljavanja političkoga tipa. Ako je činjenica da kasni gradnja auto-ceste Zagreb-Velika Gorica-Sisak onda je nama to svima na štetu i vjerujte da najviše štete od toga imaju građani Zagrebačke županije, građani Velike Gorice i svi oni kroz čiji će kraj taj auto-cesta proći. Auto-cesta jako kasni. Nekoliko puta su mijenjani izvedbeni planovi. Posljednji put je to napravljeno prilikom donošenja zadnjega proračuna ne tako davno kad su svi rokovi ponovno pomaknuti za šest do osam mjeseci. Međutim, gospodine Markovinoviću i gospođo Roksandić jedna je istina koju ne možete zato jer ste malo dovikivali iz klupe, ne možete je pobiti. Auto-cesta Zagreb-Velika Gorica-Sisak gradi se i to samo na području grada Velike Gorice. Ne ni na području grada Zagreba, ne ni na području Sisačko-moslavačke županije, samo isključivo na području moga grada. A to dovoljno govori. Nadalje, žao mi je što nismo ukrstili argumente ako kažete da ovi nisu dobri. Što niste ponudili bolje? Što niste definirali ekonomske kriterije, gospodarske podatke koji će govoriti nešto drugo, što niste dokazali da prometno ova ideja ne stoji, da funkcionalno ne stoji, da u narodnosnom smislu ne stoji, da nije sukladna Europskoj povelji o lokalnoj samoupravi. Ništa od toga nismo čuli. Ali što smo čuli? Da je Hrvatska demokratska zajednica sve do nedavno ozbiljno zastupala tezu da treba preseliti sjedište Zagrebačke županije iz grada Zagreba u Veliku Goricu ali da je nedavno od toga odustala vjerojatno zbog toga što je sada prvi put došla u poziciju da se suoči s činjenicom da se ovdje odlučuje a ne na predizbornim skupovima, ne po društvenim domovima, ne na stranačkim sastancima. Ovdje se odlučuje. Ovo je jedino mjesto na kojemu se u Republici Hrvatskoj donose zakoni. E sad, kad smo tu, kad smo se našli na megdanu pa da vidimo tko će za, tko će protiv. Hvala vam lijepo što ste rekli da ste protiv. Sad smo konačno razriješili tu enigmu, jeste li mislili istinu odnosno jeste li mislili ono što ste govorili do sada ili mislite ovo što sada govorite. Čisto sumnjam da sad niste iskreni i da bi sami sebe zavaravali i da bi glasovali za ovaj prijedlog ako to tako i ne mislite. Prema tome, hvala vam lijepo na iskrenosti, ja to cijenim. Mislite da nismo spremni kao županija, da nismo zreli kao županija, da nismo zaslužili kao županija. Podcjenjujete kapacitete, potrebe, mogućnosti. To nije dobro. Nije dobro. I od toga moja stranka može imati koji jeftini politički bod ali građani moje županije mogu imati samo štete a to me više brine. Svatko od nas ima pravo zastupati političku opciju kojoj pripada njegova stranka, to uopće nije sporno, to je naša dužnost, na toj platformi su nas izabrali da ovdje dođemo. Ali moramo se držati neke stvari koje su iznad stranačkih interesa i koliko smo to u stanju to će manje biti strančarski, prigodničarski, privremeni a više ćemo biti okrenuti onome što se zove interes naše djece. Naravno da nitko iz Zaprešića ne treba ići na dijalizu u Veliku Goricu. Pa to bi bilo suludo reći. Ali ne treba nitko iz Zaprešića ići u Zagreb ako to može kući napraviti, ako je to ekonomski isplativo, logično, opravdano i zdravstveno prihvatljivo. Jednako tako i za Goricu, jednako tako i za Ivanić-Grad. O tome se radi da služba bude bliska građanima, da bude fizički blizu. Raščistili smo nedoumice vama na dušu. Većina parlamentarna donijeti će odluku, nitko drugi. Ja vas još jednom pozivam razmislite dobro. Hvala lijepo.
Hvala. Dva ispravka gospođa zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa moram ispraviti netočan navod kolege Beusa da se cesta samo gradi na području Zagrebačke županije ili njegove županije kako je rekao. Ona se gradi na području Sisačko-moslavačke županije. 7. travnja će kolega Beus završiti natječaj raspisan za posljednju dionicu, čekajte malo za posljednju dionicu autoceste Sisak-Zagreb. Na žalost, zaista zbog svega onoga što se događalo oko Velike Gorice cesta kasni, ali zaista zbog događanja. 60% zemljišta je otkupljeno u Sisku i Sisačko-moslavačkoj županiji za 20 milijuna kuna i počet će gradnja, fizički gradnja ceste, ali cesta mora imati projekt, cesta mora imati otkupljeno zemljište. Dakle, cesta se gradi i ona je stvarnost. Meni je zaista žao, a vjerujem i vama sada, što je 2000. godine ta cesta skinuta iz programa gradnje, a ipak u ovom mandatu ove Vlade, ona je stvarnost. Provezite se do Siska, u Buševcu koji pripada Velikogoričkoj, Gradu Velike Gorice, ona je već na izlasku državne autoceste. I ja vam vjerujem da ćete zajedno pozivam vas, za mjesec dana u Grad Sisak, otvoriti novo gradilište autoceste i da ćemo ju spojiti do kraja iduće godine s Lekenikom i završiti tu autocestu u mandatu ove Vlade.
Dobro. I gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Pa evo, moram reagirati kolega netočno tvrdi, a nismo vidjeli nijedan argument, a on kakti iznio sve moguće argumente. To je jedno. Mislim da smo čitav niz stvari rekli evo i kolega i ja koji idu u prilog ovom da prijedlog nije dobar. Drugo, opet ispada da se mi predomišljamo. Naime, mene nitko moram reći nije pitao ni prvi put, jel'. Ali tko se onda više, kako vjerovat predlagaču, ako je do neki dan bio protiv toga da sjedište bude u Velikoj Gorici, a sada je za. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 9,30 sa Prijedlogom zakona o izmjenama Zakona o posredovanju pri zapošljavanju i pravima za vrijeme nezaposlenosti i nakon toga sa Prijedlogom Zakona o prolongaciji otplate stambenih kredita u 2009. godini. Nadam se u 13,00 sati je glasovanje. Ako bude nešto povrh ova dva, do 13,00 sati, onda ide i točka 19.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj. Bilo je prvo čitanje, P.Z. br. 181, predlagatelj Klub zastupnika HNS-a. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje zaključak u skladu s prijedlozima saborskih radnih tijela i mišljenju Vlade Republike Hrvatske koji glasi: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županije, gradova i općina u Republici Hrvatskoj. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zaključka o neprihvaćanju prijedloga zakona je prihvaćen sa 71 glas za, 3 suzdržana i 29 protiv. Prijedlog zakona o izmjenama zakona o posredovanju pri zapošljavanju i pravima za vrijeme nezaposlenosti. Bilo je prvo čitanje, P.Z. br. 253. Predlagatelj Klub zastupnika SDP-a. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje zaključak sukladan prijedlozima saborskih radnih tijela i mišljenju Vlade Republike Hrvatske koji glasi: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama Zakona o posredovanju pri zapošljavanju i pravima za vrijeme nezaposlenosti. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zaključka je prihvaćen sa 73 glasa za, ništa suzdržano i 28 protiv.