Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege kao što vidite, a na izvjestan način i najavljen je već prije gotovo 6 mjeseci da će doći u ovu izmjenu i dopunu, u proceduru saborski, u saborsku proceduru Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dodatnu vrijednost. Naime već kod donošenja Proračuna naznačili smo da ćemo doći sa ovakvom izmjenom i dopunom iz prostog razloga jer je tada minister financija gospodin Šuker rekao dam u je teško prihvatiti s obzirom na pravnu osnovu koja je dvojbena mogućnost da se izdvoje posebna sredstva za doplatu razlike za razminiranje u odnosu na ono što se plaća iz poreza na dodatnu vrijednost. Pa evo ovom prilikom odmah kažemo da je i to bio jedan od motive zbog čega smo pripremili ovaj Prijedlog zakona. Mi smo uvjereni da će Prijedlog zakona o izmjenama I dopunama Zakona o porezu na dodatnu vrijednost dakle u prvom čitanju smo ga predložili, Sabor prihvatiti i da će ga proslijediti u drugo čitanje iz jednostavnog razloga jer možemo čitati svakodnevno da se polako najavljuju izmjene unutar poreznog sustava. Od one koju je najavio minister financija kao mogućnost da se uvede međustopa za turizam do najnovije koja nudi takozvanu jedinstvenu stopu poreza, poreznog, unutar poreznog sustava koji najavljuje Premijer primjerice u jučerašnjem, u jučerašnjem intervjuu. No prije nego što prijeđemo na konkretne prijedloge dopustite nekoliko načelnih stajališta. Naš Ustav kaže u članku 51. sasvim jasno: “Svatko je dužan sudjelovati u podmirenju javnih troškova u skladu sa svojim gospodarskim mogućnostima.” Porezni sustav se temelji na načelima jednakosti i pravednosti i u tom pogledu sasvim sigurno da treba tražiti i predlagati ako se prave izmjene i dopune poreznog sustava, takve, takva rješenja koja bi između ostaloga osigurala da se u Republici Hrvatskoj osigura, da se osigura jednakost i pravednost poreznog sustava. Drugo što bismo htjeli naznačiti jeste činjenica načelna da naravno država ima razno različite mogučnosti i utjecaje u vezi na, nad gospodarskim rastom i razvojem, poglavito održivim razvojem s jedne strane i s druge strane poglavito u odnosu na činjenice kada je gospodarstvu teško, gospodarsko socijalnoj situaciji, a naročito nakon što to gospodarstvo izlazi iz ratnih razaranja i ratnih vihora. Dakako da takvi državni oblici djelovanja na gospodarstvo mogu biti intervencionizam. Mogu biti putem različitih poticaja državnih. MOgu biti stvaranje jednake šanse. Vjerojatno u našim prilikama s, i naravno regionalni razvoj. Naravno da je takva situacija kod nas nakon gospodarsko socijalnog stanja u kojem se mi trenutačno nalazimo sa ogromnim razlikama u razvoju koje pokazuju da periferni dio Republike Hrvatske što je udaljeniji od centra to je stupanj razvoja niži ili stupanj u razvojnom zaostajalosti sve veći i veći, treba činiti i tražiti kombinaciju svih ovih oblika. I u tom pogledu sasvim sigurno da porezni sustav može i treba imati valjanu ulogu. On bi morao imati ulogu koja otvara s jedne strane poticaje i stvara mogućnost jednakih šansi i s druge strane potiče gospodarstvenike na ulaganje u pojedinim područjima radi njihovog rasta i razvoja s jedne strane i s druge strane da se angažiraju prirodni ekonomski i ljudski potencijali tog područja radi razvoja komparativnih prednosti tog područja, ali i razvoja Republike Hrvatske kao cjeline. I zbog toga ideja o prihvačanju jedinstvene stope poreza unutar poreznog sustava koja bi bila zapravo jedna radikalna porezna reforma postojećeg poreznog sustava u Republici Hrvatskoj teško je prihvatljiva s obzirom na dvije bitne stvari. Prvo, gospodarsko-socijalno stanje u zemlji nije podjednako da se takva stopa može primjeniti. I drugo, ona bi bila ne samo nepravedna i nejednaka u odnosu na pojedine građane jer je teško zamisliti primjerice da vlasnik, tajkun pojedini ima jednake stope poreza u svim pogledima i na dohodak i na dobit i na PDV i da ne nabrajam kao recimo jedan radnik sa najnižom zajamčenom plaćom. To bi teško onda bilo uporedivo sa ustavnog aspekta da se radi o načelu jednakosti i pravednosti s jedne strane. I s druge strane da pojedini gospodarski subjekti imaju jednake plaćanja recimo poreza na dobit kad rade na područjima od posebne državne skrbi i jednako kao kad rade u najrazvijenijem dijelu Republike Hrvatske u gradu Zagrebu. Uostalom da je tome tako najbolje to pokazuju iskustva zemalja Zapadnoeuropske unije. I zbog toga pozivanje s jedne strane na iskustva zemalja Zapadnoeuropske unije kako je dobro za Hrvatsku između ostaloga da ima jedinstvenu stopu poreza, kako je dobro za Hrvatsku da između ostaloga nema međustopa zapravo je deplasiranje. Nevjerojatno je da se na takve stvari poziva, a da se u biti ne gledaju iskustva i zakonodavna praksa, zakonodavna djelatnost i praksa zemalja Zapadnoeuorpske unije. Ilustracije radi htio bih reći da u 25 zemalja Zapadnoeuropske unije osim Danske svi ostale dakle njih 24 imaju jednu ili više međustopa. Da od 25 zemalja Zapadnoeuropske unije njih 13 ima nultu stopu na različite grupe ili pojedine vrste proizvoda i usluga koje oporezuju. Između ostaloga da bi postigli zapravo podsticajnu, podsticajnim djelovanjem kroz porezni sustav gospodarstvo i osigurali njegovu jedinstvenu primjenu s jedne strane i razvoj, jedinstveni razvoj odnosno jednakomjerni, jenakopravni razvoj svih dijelova država, a s druge strane da bi postigli stupanj pravednosti i jednakosti u odnosu na gospodarske i fizičke i pravne subjekte. Treću stvar što bismo htjeli u uvodnom dijelu naznačaiti nije točno kao što se pozivaju na upute iz 6. smjernice Europske unije da Hrvatska ne bi mogla imati ne samo međustopu nego i nultu stopu poreza na čitav niz proizvoda i usluga. Prvo iz razloga što to već imamo. Ne međustope ali imamo nulte stope poreza. I drugo iz razloga što ta smjernica između ostalog kaže sasvim jasno da opća stopa ne bi mogla biti manja, niža od 15%, snižena stopa manja od 5%, a onda citram: “da i dalje mogu koristiti te da se nultom stopom i dalje mogu koristiti one zemlje članice koje su je imale ugrađene u svoje porezne sustave prije početka 1991. godine”, završen citat. Prema tome iz ovog citata proizlaze dvije stvari: Prvo, da nultu stopu mogu koristiti zemlje članice Europske unije. Mi nismo još članice Europske unije prema tome i po tom osnovu bi mogli koristiti dok ne postanemo članice Europske unije. A s obzirom na njihovo rješenje 6. direkcije, direktive zapravo je jasno da možemo i nakon što bi postali članice Europske unije jer do 1991. godine u svom poreznom sustavu, ne govori se o kakvom poreznom, nego u poreznom sustavu Republika Hrvatska je imala i međustope i stopu, nulte stope. I u tom pogledu je sasvim, sasvim jasno da, Republika Hrvatska u svom poreznom sustavu kad je u pitanju porez na dodanu vrijednost može imati među stope, može imati nulte stope i može zapravo koristiti porezni sustav kao instrument poticaja rasta i razvoja gospodarstva Republike Hrvatske s jedne strane, kao instrument usklađivanja i ostvarivanja regionalne politike Republike Hrvatske i kao instrument načela jednakosti i pravednost koji se treba ostvariti u odnosu na korisnike poreznog sustava i obaveznike poreznog sustava u Republici Hrvatskoj. Kad je tome tako i kad je ta činjenica takva onda je sasvim jasno da je mišljenje Vlade koje je dostavljeno na naš Prijedlog zakona zapravo jednim dijelom jednostrano, a drugim dijelom površno, jer ono nije do kraja koristilo sve ono što u smjernicama se naznačuje s jedne strane, i s druge strane, jasno je da je praktički pokušalo koristiti samo ono što ide u prilog da se odbija Prijedlog zakona, a ne i ono što b se trebalo koristiti kao instrument koji bi trebalo objektivno informirati Hrvatski sabor o mogućnostima u okviru poreznog sustava. Ali, ono što nas iznenađuje kao predlagatelje ovog Prijedloga zakona da paralelno sa ovim mišljenjem se pojavljuju sasvim nove ideje reforme poreznog sustava koje ne obuhvaćaju reformu malu niti ovakvu, niti onakvu, PDV-a nego cjeline poreznog sustava kao takvog i to na jedan novi način koji bi praktički stupanjem nejednakosti i nepravednosti poreznog sustava u Republici Hrvatskoj još više povećao i još veće razlike učinio između onih koji su ekonomski slabiji u odnosu na one u korist ekonomski jačih. Mi možemo razumjeti to ako je to politika vladajuće koalicije. To je jedan oblik neo liberalne politike. Mi taj dio možemo razumjeti, ali dozvolite da iskažemo svoje javno stajalište da se mi sa time ne možemo složiti i da mi to ne možemo podržati kao predlagatelji ovog Prijedloga zakona. Između ostaloga i zbog činjenice da takvo stanje u Republici Hrvatskoj na žalost nije u gospodarsko-socijalnoj situaciji da bismo mogli uopće razmišljati o takvom poreznom sustavu. Dopustite sada nekoliko riječi o tome šta mi predlažemo. Mi se nismo ovaj puta opredjeljivali da idemo i sa među stopom jer smatramo da bi o tome trebalo postići širi stupanj dogovora. Iako bi bilo nužno potrebno radi regionalnog razvoja i radi posticanja periferno zaostalih dijelova gospodarstva u Republici Hrvatskoj, osobito poljoprivredno-prehrambenog sustava. Zatim, pitanje turizma, razmotriti barem da se uvede među stopa za poljoprivredno-prehrambene proizvode usluge i za turističke usluge u Republici Hrvatskoj. Jer je to, sasvim je jasno sada postalo kočnica s jedne strane razvoja ovih djelatnosti, a s druge strane takva među stopa bi bila značajan poticaj ne samo razvoja samo poljoprivredno-prehrambenog sustava, nego i poljoprivrednog sustava kao sirovinske osnove za čitav niz industrijskih grana s jedne strane i s druge strane za pružanje turističkih usluga u turizmu koji jeste i mora biti posredni izvoz Republike Hrvatske. Mi smo se opredijelili da pokušamo ovim izmjenama i dopunama postići veći stupanj jednakosti i pravednosti u rješavanju nekih od temeljnih pitanja, među njima i onih pitanja koje su pretpostavke da se u širem smislu te riječi stavi u funkciju temeljni dio zapravo odnosno osnovni predmet, sirovina, pa ako hoćete i uvjet rada u poljoprivredno-prehrambenom sustavu i ne samo u poljoprivredno-prehrambenom sustavu, nego i šumarstvu, pa i čitavom nizu drugih prirodnih resursa. I zbog toga predlažemo da se uvede stopa, nulta stopa između ostaloga i na razminiranje. Poštovane kolegice i kolege, nedopustivo je ovoliko dugo da raspravljamo o pitanju da imamo značajni dio površine Republike Hrvatske miniranih još uvijek na žalost, da imamo situacije da se u postupcima razminiranja čak dešavaju i takve stvari da naši poljoprivrednici sami sa svojim oruđima za rad osobito traktorima razminiraju pojedine površine i da donose mine u trgovačka društva koja se bave razminiranjem, a u isto vrijeme da imamo i situaciju koja je izvedena do apsurda, da često puta dobivamo unutar zemlje i izvan zemlje donatorska sredstva za razminiranja koja onda oporezujemo sa 22% i zapravo punimo državni proračun. Što je previše, previše je, pa makar i za nas. I stvarno smatramo da je došlo vrijeme da se sredstva za miniranje potpuno oslobode plaćanja poreza i taksa i da se ova nulta stopa primijeni na sredstva za razminiranje s čime će se znatno povećati iznos ovih sredstava i otvoriti postupak da se u Republici Hrvatskoj napokon razminiraju područja od Baranje, Slavonije, Istočne Slavonije, Zapadnog Srijema preko naše Banovine, Like, dalmatinskog zaleđa sve tamo do Dubrovnika, odnosno do Prevlake. I da napokon imamo prostore na koji će se moći ne samo ljudi vraćati, nego koji će se moći staviti u gospodarsko-socijalnu funkciju, odnosno tržišno socijalno gospodarstvo kao nositelj rasta i razvoja i zapošljavanja nezaposlenih velikog broja ljudi. Drugo što mi smatramo jeste činjenica da u Republici Hrvatskoj na žalost sve više i više djeluje bijela smrt, odnosno da imamo takvu demografsku sliku koja je potpuno nepovoljna, da imamo sve starije i starije stanovništvo i da imamo negativni trend u svemu tome iz jednostavnog razloga jer još uvijek se manje rađa djece nego što stanovnika umre. Zbog toga, mi smatramo da je pomalo patetično govoriti o demografskoj obnovi, a u isto vrijeme u materijalno-ekonomskom smislu ne podržati, ne naći, iznaći odgovarajuće instrumentarije koji će praktički poduprti obitelji u namjeri da ne samo imaju više djece, nego da imaju i bolje mogućnosti, materijalno-ekonomske mogućnosti za odgoj i osposobljavanje te djece. I zbog toga mi predlažemo pored inih mjera koje su predviđene nacionalnom politikom da se i poreznim sustavom omogući da za odjeću i obuću, dječju hranu, higijenske potrepštine za djecu itd., pomagala za odgoj i obrazovanje djece do 7 godina da se ukine stopa poreza na dodanu vrijednost, odnosno da ona bude nulta stopa kao što inače u većini europskih zemalja to postoji i u samom okruženju okolo nas. Treće. Mi često puta govorimo kako je naše stanovništvo nedovoljno informirano, da naše stanovništvo na žalost i u ovim predizbornim, izbornim aktivnostima koje su se tu dešavale, između ostaloga jednim dijelom nije izašao ne samo zbog toga što je revoltirano na stanje u zemlji, tešku gospodarsku, socijalnu situaciju, pa i gubljenja povjerenja u politiku i političare, nego i činjenicom da nisu dovoljno informirani uopće o stanju pa i programima koje su nudile određene stranke i nezavisne liste uoči lokalnih i regionalnih izbora, a jednim dijelom to, kažem, priznajemo, a u isto vrijeme iznosimo čitav niz činjenica i podataka koji upućuju na malu čitanost novina i medija. I sad kad mi predlažemo da se uvede nulta stopa na novine onda se naravno otvara pitanja, a zašto? Pa naravno da bi se snizila cijena dnevnog tiska i da bi se omogućilo ljudima da mogu čitati, da mogu biti što kvalitetnije informirani i da bi osigurali praktički svoj aktivniji, ne samo politički život nego i svaki drugi dio. Jer, nemojmo zaboraviti društvenog života, nemojmo zaboraviti da naše novine, naše tiskovine, naši mediji praktički osiguravaju čitav niz informacija koje u biti obuhvaćaju od političko-informativnog dijela preko kulturnog, do naravno aktualnog dijela vezano … [[Ne razumije se.]] plus sporta i zabave. Naravno, otvara se još dva važna pitanja koja su veoma, veoma važna za razvoj solidarnosti, za primjenu solidarnosti u Republici Hrvatskoj, humanitarno djelovanje. Činjenica je da na žalost imamo i takve situacije da primjerice Hrvatski Crveni križ je prošle godine organizirao oko 50-tak tisuća paketića za podjelu osobama koje imaju primanja uoči Božića i Nove godine, za podijeliti osobama koje su imala primanja manja od 400 kn po glavi domaćinstva. Da je ne samo to organizirao nego i podijelio i da je prikupio sredstva voljom i dobrim djelovanjem volontera i dobronamjernih građana ove zemlje i da kada je sve to predao nažalost je nakon toga dobio račun da plati na sve to 22%. Pa tako prošle, pa tako pretprošle godine, slično je i sa "Caritasom". I u takvoj situaciji definitivno bi se napokon trebalo reći, pa dajte ako već postoje udruge, u ovom slučaju Crveni križ, Caritas ili neka druga koja bi se mogla pojaviti ili se hoće pojaviti, koja osigurava jedan oblik visokog stupnja solidarnosti da se pomogne ljudima u potrebi. Pa nemojmo im otežavati, ajmo ih pokušati rasteretiti dodatnih obaveza i nemojmo uzimati na kraju krajeva da se država, pribavlja prihode na nesreći socijalno najpotrebnijih. Jer to je do te mjere zapravo apsurdno. Ispada, ma šta mi to htjeli reći, kad ovakve stvari imamo da u biti zapravo smo socijalno neosjetljivi neovisno o tome tko predstavlja vlast i koje stranke ili koalicije se na vlasti nalaze. Mi to jednostavno moramo radi sebe i radi društvene zajednice u kojoj se nalazimo po mom dubokom uvjerenju i uvjerenju nas koji predlažemo ovaj Prijedlog zakona prihvatiti i pokušati razriješiti. I slična je situacija i kad dobivamo donacije udrugama, zakladama pa i ustanovama iz inozemstva. Nemojmo zaboraviti primjerice, čitave probleme koje je imalo Ministarstvo financija u prošlom i pretprošlom sazivu Sabora pa i u ovom kada se radilo o donacijama primjerice izgradnje, iz inozemstva izgradnje pojedinih mostova preko Save, preko Kupe ili izgradnje pojedinih razrušenih objekata kada je trebalo naplatiti porez na dodatnu vrijednost jer novi donatori nikako nisu razumjeli da nakon što su izgradili objekt on ne može dobiti uporabnu dozvolu jer nije platio porez na dodatnu vrijednost. I sada malte ne naše bi ministarstvo bilo u to vrijeme htjelo od donatora osigurati još i tih 22%. Pa što je opet previše, previše je. I mišljenja smo da bi ta pitanja trebalo definitivno raščistiti. Jer zapravo ovdje se ne radi o klasičnom uvozu roba iz inozemstva koje nisu tamo oporezovane porezom na dodatnu vrijednost pa da se onda naravno oporezuju kod nas, nego se radi o donaciji ili u novcu ili u materijalnim dobrima kojima se zapravo obavljaju velike humanitarne usluge za potrebe u krajnjoj liniji društvene i državne zajednice Republike Hrvatske. I nije logično da ih onda dodatno oporezujemo. I naravno zadnju stvar koju konkretno predlažemo jeste pitanje da se prošire invalidna pomagala. Mi smatramo da bi trebalo kao invalidno pomagalo uvesti i automobil za osobe koje stupanj invaliditeta imaju 80 i više posto. Kao što znate takav stupanj invaliditeta podrazumijeva da se radi o osobama u pravilu koje su bez ekstremiteta i takvim osobama je nužno potrebno imati invalidno pomagalo. Naravno ne svake godine, nego svakih 5 godina, odnosno kako vijek amortizacije traje za automobile 10 godina, dakle zapravo kad pređe više od 50% amortiziranih sredstava da se može zamijeniti i da se u takvim slučajevima ne bi trebalo primjenjivati porez na dodatnu vrijednost, nego bi ga se trebalo osloboditi da se na taj način zapravo i ovoj teškoj kategoriji invalida pomogne. Posebno što smo željeli učiniti jeste da između ostaloga se stavi točka na i oko sporenja o pitanju koje u biti za zakonodavca u vrijeme kada je donosio zakon nije bilo sporno. Radi se o pristojbi na Hrvatsku radio-televiziju. Naime kao što znate, nije slučajno kod donošenja zakona upotrijebljen pojam pristojba. I na taj način se htjelo i pojmovno i sadržajno naglasiti da se ne radi o plaćanju cijene usluge od strane gledatelja i pretplatnika Hrvatske televizije Hrvatskoj televiziji, nego da se radi o para porezu ili para taksi kojom se zapravo potpomaže financiranje i djelovanje javne televizije radi obavljanja javnih funkcija u okviru društvene i državne zajednice, naravno televizije. I u tom pogledu smatrali smo da će biti potpuno nesporno da se na taj prihod od strane Hrvatske radio-televizije ne treba plaćati porez na dodatnu vrijednost. No kao što znate činjenica je da to pitanje nije nesporno, dapače da se čak koliko imamo informacije vode sporovi i pred sudovima oko toga, jer zapravo Ministarstvo financija poželi u svakoj situaciji naplatiti i u ovom dijelu porez. Mi smatramo da bi trebalo ovo pitanje također obuhvatiti definitivno i ovim Zakonom o porezu na dodatnu vrijednost kao "lex specijalis" skinuti sa dnevnog reda pitanje plaćanja poreza na televizijsku pristojbu iz prostog razloga jer se radi o para porezu kao taksa i to nije cijena usluge i ne bi se mogao naplaćivati. Mi možemo iskazati činjenično stajalište da imamo razumijevanje prema Ministarstvu financija da je u ovoj teškoj gospodarsko-socijalnoj situaciji pa i proračunskoj situaciji dosta teško smanjivati bilo koje proračunske prihode pod uvjetom da proračunski prihodi nisu jednaki ili da ne prate proračun ili da je pad proračunskih prihoda. No činjenica je da mi imamo stalni porast proračunskih prihoda, da proračunski prihodi kada su u pitanju porezi na darovanja i imovinu, zatim porez na dobiti i dohodak rastu negdje oko 5,7% godišnje, da negdje oko 3,5% rastu porezni prihodi sa aspekta PDV-a i u tom pogledu se zapravo postavlja pitanje, a šta je zapravo osnovni razlog stalnog proračunskog manjka? Pa osnovni razlog što se stalno povećavaju novi i novi oblici proračunske potrošnje koji proračunom nisu na odgovarajući način niti planirani niti predviđeni. I osim toga jer se zapravo preuzimaju dio obaveza koje inače po prirodi stvari ne bi trebale biti obaveze države odnosno proračunske naravi. I zbog toga mi smatramo da u narednom razdoblju treba planirati kvalitetniji proračun a ne zbog nekvalitetnog i nerealnog planiranja proračuna odbijati prijedloge zakona koji u prvoj fazi, doduše će umanjiti prihode, ali naravno u drugoj fazi s obzirom na to, na poticajnu ulogu samog takvog poreznog sustava sasvim sigurno ne samo da će stvoriti preduvjete bržeg gospodarskog rasta i razvoja, nego će otvoriti mogućnost onda indirektnog punjenja, većeg punjenja proračuna i većeg pojačanja prihoda u proračunu jer jednostavno će se angažirati veći broj ljudskih resursa, ekonomskih resursa, prirodnih bogatstava u gospodarske svrhe koje će zapravo omogućiti ukupan rast nacionalnog bruto proizvoda i naravno ukupan rast nacionalnog dohotka što će time povećavati i poreznu osnovicu na koju će se ove porezne stope primjenjivati i učiniti. I dakako posebna stvar, ovakvom izmjenom i dopunom poreznog Zakona na dodatnu vrijednost sasvim sigurno povećava se ostvarivanje vladavine ustavno-pravnog poretka Republike Hrvatske sa aspekta povećanog stupnja jednakosti i pravednosti kod naših fizičkih i pravnih osoba, kod naših građana u poreznim obavezama i poreznim davanjima koje bi trebali činiti. Zbog toga poštovane kolegice i kolege pozivamo vas da raspravite ovaj Prijedlog zakona, da ova rasprava u načelu bude i rasprava zapravo o tome da li treba i u kojoj mjeri treba mijenjati, da li tako radikalno treba mijenjati najavljene promjene poreznog sustava, a dakako da ga onda i podržite da ide u drugo čitanje i da u drugom čitanju iznađemo rješenje da ove stope prihvatimo, a po potrebi da eventualno ako se stvarno opredjeljujemo za ubrzani gospodarski rast i razvoj za početak primjene i regionalnog razvoja i pokušavanja smanjivanja regionalnih, ogromnih regionalnih razlika da onda razmotrimo i mogućnost uvođenja i među stopa i do drugog čitanja i to je moguće ugraditi, dakako ako se svi skupa u Saboru oko toga dogovorimo i to podržimo i prihvatimo. Hvala vam lijepa.
Hvala. Izvjestitelji Odbora za financije i državni proračun. Predsjednik odbora Šime Prtenjača. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. S obzirom na specifičnost prijedloga dopustite da obrazložim stav odbora. Odbor za financije i državni proračun Hrvatskog sabora raspravio je na 29-toj sjednici održanoj 17. svibnja 2005. Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o porezu na dodanu vrijednost koji su predsjedniku Hrvatskog sabora dostavili Mato Arlović, Ingrid Antičević-Marinović, Mato Gavran, Marin Jurjević, Dragica Zgrebec zastupnici u Hrvatskom saboru aktom od 15. veljače 2005. godine. Odbor za financije i državni proračun Hrvatskog sabora na temelju su nadležnosti članka 65. Poslovnika Hrvatskog sabora raspravljali o predmetnom zakonu kao matično radno tijelo. Sjednici Odbora za financije i državni proračun Hrvatskoga sabora nije bio nazočan predlagatelj Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dodanu vrijednost, te je Odbor proveo raspravu bez nazočnosti predlagatelja. Odbor je raspolagao i s pisanim mišljenjem Vlade RH o predmetnom zakonu u kojemu se predlaže Hrvatskom saboru da ne prihvati Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o porezu na dodanu vrijednost koji su predložili zastupnici Mato Arlović, Ingrid Antičević-Marinović, Mato Gavran, Marin Jurjević i Dragica Zgrebec. U navedenom mišljenju ukazano je kako bi proširenjem kruga proizvoda koji se oporezuju po stopi od 0% te oslobađanjem od plaćanja PDV-a na pristojbu Hrvatske radiotelevizije došlo do smanjenja prihoda državnog proračuna, a da predlagatelji predmetnog zakona nisu niti približno procijenili negativne efekte smanjenja proračunskih prihoda s tog osnova. Pored toga europska komisija u svom mišljenju o zahtjevu Republike Hrvatske za članstvom u Europskoj uniji u poglavlju 10. oporezivanje istakla, da hrvatski propisi o porezu na dodanu vrijednost nisu usklađeni s pravnom stečevinom Europske unije navodeći upravo i postojanje stope od 0% za odrađene isporuke u tuzemstvu. Ujedno će u procesu harmonizacije zakonodavstva RH sa zakonodavstvom Europske unije pitanje oslobađanja od poreza za djelatnosti javne televizije biti razmatran u skladu s odredbama šeste smjernice. U raspravi na Odboru je iznijeto mišljenje da je gledano sa stajališta Ministarstva financija teško u cijelosti prihvatiti ovakav prijedlog zakona, ali bi zbog visokog stupnja pokrivenosti područja RH minama posebno bilo potrebno razmotriti primjenu poreza na dodanu vrijednost po stopi o 0% na usluge, odnosno poslove razminiranja. Pri tome je napomenuto kako je međunarodna i Europska pomoć poslijeratnoj obnovi RH i razminiranju bila neznatna te bi plaćanje nulte stope PDV-a ubrzalo proces razminiranja. Bilo je nekih mišljenja vezano uz to, uz usklađivanje šeste smjernice i izražena je dvojba o potrebi prihvaćanja svih smjernica Europske unije. Nakon provedene rasprave za navedeni prijedlog zakona koji su predložili zastupnici Mato Arlović, Ingrid Antičević-Marinović, Mato Gavran, Marin Jurjević i Dragica Zgrebec glasovao je jedan član Odbora, jedan član Odbora bio je suzdržan, a protiv tog prijedloga zakona glasovalo je šest članova Odbora, stoga je Odbor za financije i državni proračun odlučio predložiti Hrvatskom saboru sljedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjeni i dopunama Zakona o porezu na dodanu vrijednost. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani predstavnici Vlade, dame i gospodo. Klub zastupnika HDZ-a shvaća da je predlagač ove izmjene zakona imao dobre namjere, unaprijediti nekoliko područja djelatnosti, međutim smatramo da je put koji se predlaže pogrešan jer da se mogu puno bolji učinci postići reorganizacijama različitim dotacijama, donacijama itd. Ovakav prijedlog zakona buši sustav poreza na dodanu vrijednost što je vrlo opasno. PDV je pravedan, učinkovit i lako provediv porez i zato ga je prihvatila većina zemalja u svijetu, ali pod jednim uvjetom, pod uvjetom dobre evidencije svih obveznika, dobre i čvrste kontrole i malog broja izuzetaka. Gdje i kako zaustaviti izuzetke to je najveći problem i o njemu ćemo sada ovdje reći svoje stavove. Jedinstvena stopa je po našem mišljenju socijalno pravednija od diferencirane, jer smanjenja stopa pogoduje i onome tko ima više i onome tko nema ili ima manje, a to naravno nije socijalno. Ovaj prijedlog ruši sklad pravila u PDV-u jer proširuje nultu stopu poreza na one beneficije koje mi već imamo u našem sustavu, to su neke živežne namirnice, to su uređaji koji se ugrađuju u svrhu liječenja u tijelo, to su ortopedska pomagala prema posebnom pravilniku, neke knjige posebnog sadržaja, znanstvenog, stručnog, obrazovnog itd. Uvijek je moguće proširiti ovu listu, ali pitanje je gdje stati a da se ne naruši cijeli sustav. Mi smatramo da bi sustav s ovim proširenjem bio temeljito narušen. Predlagač naime smatra da bi trebalo nultu stopu uvesti na sljedeće robe ili usluge. Prvo na dječju hranu i neke druge dječje potrepštine, posebice pomagala za odgoj i obrazovanje. Prvo smatramo da je to dosta široka definicija pomagala za odgoj i obrazovanje, jednostavno treba reći onda koji su to proizvodi i gdje stati. Ono što je drugo, obrazloženje je da je to zbog poticaja demografske obnove i demografskog razvoja Hrvatske, odnosno u svrhu demografske politike. Međutim znamo da nacionalni program demografskog razvitka kojeg je Sabor donio 1966. godine ne predviđa nultu stopu poreza nego predviđa supstituciju ovakve beneficije sa nizom drugih. Drugo, bolji učinci u smislu demografske politike i njezinog razvoja mogu se dati poticajima npr. za udžbenike za djecu nezaposlenih, za opremu novorođenčeta itd. Može se postići veći i pravedniji učinak jer će ići onima koji su u većoj potrebi. Što se tiče dnevnih novina, obrazloženje je da bi trebala nulta stopa zato jer dnevne novine se slabo kupuju jer su skupe pa je informacija slabo dostupna što ometa razvoj demokracije. Mi smatramo da dnevne novine kakve su danas nisu jedini izvor informacija. Imamo i elektroničke medije i čitav niz drugih sredstava koje informiraju našu javnost i da cijena dnevnih novina nije presudna za razvoj demokracije iz dva razloga. Prvo što je sadržaj tih novina zbog tržišnih uvjeta uvijek tržišno obojen, uvijek ideološki obojen, često puta i politički pa informacija koju te novine daju je najmanje objektivna i najmanje razvija demokraciju. Drugo, zbog tržnih uvjeta 50% novina danas su različiti oglasi, pa smanjenje stope, odnosno ukidanje stope PDV-a na takvo tržišno djelovanje dnevnih tiskovina smatramo da apsolutno nema mjesta u našem poreznom sustavu. Razminiranje, područje koje svakako treba poboljšati i poticati ali ne ukidanjem stope poreza, odnosno uvođenjem nulte stope. Država izdvaja za razminiranje koliko može i to nisu mala sredstva, ali neučinkovitost nije zbog stope poreza nego zbog loše organizacije i suradnje. S jedne strane velike skupine privatnih tvrtki, a znamo u čem je problem, s druge strane državne tvrtke «Mungos» u kojoj vlada potpuni nered i koja je došla u stanje bankrota zbog lošeg upravljanja. Dakle smatramo da bi se puno veći učinak u razminiravanju mogao postići da se uvede red u razminiravanje među natjecanje među tim tvrtkama, red u «Mungos» i da bi ušteda bila puno veća od ovih 22% koliko se izdvaja za porez. Četvrti prijedlog je da se uvede nulta stopa za donacije udrugama. Broj namjena udruga u Hrvatskoj je tako velik da ih se ne može svesti sve pod istu kapu državne pomoći. Moramo istaći da postoje udruge koje se skrivaju pod tim nazivom, a imaju čisto profitno i profitabilno poslovanje, ima udruga koje se sakrivaju sa svojim političkim djelovanjem i smatramo da se sve udruge ne mogu podvesti pod nultu stopu jer bi onda i ove dvije skupine udruga dodatno stimulirali što bi svakako bilo društveno nekorisno. Što se tiče pomoći domaćim humanitarnim organizacijama i na njihove darove fizičkim osobama, te humanitarne organizacije kao što je Hrvatski crveni križ i druge, dobivaju ionako već dobre poticaje od države direktno ili indirektno preko sredstava «Lutrije» i smatramo da bi ovakvo narušavanje sustav bilo neučinkovito. Na automobile za invalide sa 80% i više invaliditeta sigurno treba smanjiti stopu poreza i to država čini odlukama svake godine upravo zato da ne bi rušila sustav PDV-a i unosila olakšice koje onda nemaju granica. Mislimo da porez na pristojbu koja se plaća HRT-u treba biti obveza te kuće kao što je obveza i svih drugih informativnih medija. HRT odbija plaćati porez pod obrazloženjem da to što plaćamo HRT-u nije porez na uslugu nego na posjedovanje televizijskog prijemnika. To je naravno potpuno lako srušiti jer ako dam, zapečatim svoj prijemnik prestajem plaćati pristojbu, a i dalje posjedujem svoj prijemnik. Dakle, to je tipičan porez na uslugu koji mora ostati i koji se zbog porezne discipline mora naplaćivati i HRT-u. Tim prije što HRT kao javna kuća prelazi okvire javne institucije jer ulazi sve više upravo u tržišnu utakmicu i sve više produžava vrijeme reklama. Tako da su se privatne televizijske kuće udružile ne bi li ozakonile poslovanje i isposlovale poštovanje HRT-a zakonskih odredbi o duljini propagandnog programa. Ovako bi ukinuli PDV i na taj propagandni program koji sigurno nije sastavnica javne funkcije HRT-a. HRT bi mogao doći do ovih sredstava, a podsjećam HRT prima negdje između 700 i 800 milijuna kuna godišnje iz naših pristojbi. To je otprilike 50% i nešto poslovanja. Mogao bi doći od ovih sredstava, ovih 22% kad bi uskladio svoje poslovanje sa zakonom. Pogledajte samo nalaze revizije poslovanja HRT-a pa ćete vidjeti. Prvo, ne naplaćuju svoje usluge, usluge reklama, više od godinu dana i s time gube ogromne novce. Drugo, nabavljaju protivno Zakonom o nabavi roba i usluga i tu gube ogromne novce. Imaju u trenutku revizije 4 tisuće 640 ugovora o djelu gdje izbjegavaju određena davanja državi, itd. Treba srediti stanje u financijskom dijelu HRT-a pa će imati više nego što bi bilo oslobađanje od ovih 22%. Napokon, HRT sve manje vrši svoju javnu funkciju informiranja jer informiranje HRT-a nikako nije javno. Ono je obojeno i usmjereno. Tko ne vjeruje neka pogleda snimku jučerašnje "Latinice". A za usporedbu ću vam reći da već godinu dana ne možemo dobiti dozvolu za emitiranjem 8 30-minutnih emisija pod nazivom "Sanitet u Domovinskom ratu". Ako je to javna televizija onda se slažem da im se porez poveća, a ne smanji. Ono što bi trebalo još reći u vezi ovog Prijedloga koji je sigurno dobronamjeran, i tu uopće nema diskusije, ali bi narušio sustav, je pitanje do kuda proširiti one djelatnosti ili usluge ili robu koji bi uveli nultu stopu PDV-a? Primjerice, zašto od PDV-a osloboditi samo opremu i robu za djecu ako je svrha pronatalitetna politika. Zašto, npr., ne osloboditi i trudničke haljine? I to je pronatalitetna politika. Kad oslobodimo trudničke haljine onda ćemo i trudničku opremu. Dakle, nema kraja oslobađanju ako želimo bušiti porez na dodanu vrijednost. I drugo pitanje, zašto pomagati samo djeci, a npr., ne osloboditi PDV-a odjeću za stare, nemoćne, nezaposlene, socijalno ugrožene, itd.? Što se novina tiče, zašto osloboditi samo dnevne novine. Sutra će doći prijedlog za tjednike, pa za mjesečnike, pa za godišnjake, kvartalna izdanja, itd. Što se tiče televizije, zašto ne osloboditi onda PDV-a i kabelsku televiziju. Ona više promiče demokraciju jer možete izabrati 10, 20, 30 programa, a ne gledati samo jedan koji k tome još nije ni objektivan. Drugim riječima, ako se prihvati ovakav Prijedlog onda će doći do lančane reakcije, bujice zahtjeva za oslobađanje od PDV-a i tu granica nema. To će izgubiti funkciju poreza na dodanu vrijednost. Još jedanput u zaključku izražavamo, smatramo da je opasno bušiti ovakav sustav na ovakav način. Da treba uvesti druge mjere koje će supstituirati ovu pozitivnu namjenu predlagača zakona. Da treba omogućiti drugim poticajnim mjerama razvoj ovih područja koje su ovdje navedene, a porez na dodanu vrijednost ostaviti u sadašnjem okviru kako bi bio i dalje što učinkovitiji, što pregledniji, kako bi ga daljnjim usavršavanjem mogli dovesti do još više stope prikupljanja poreznih prihoda. Zbog toga, u ime Kluba, zaključujem, odbacujem ovakav pristup promjenama sustava poreza na dodanu vrijednost. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Dragica Zgrebec.
Gospodin Hebrang kaže da se radi usklađenja s Europskom unijom ne bi mogao smanjiti, odnosno ukinuti porez na dnevne novine, odnosno PDV na dnevne novine. I to obrazlaže zbog toga što se njemu ne sviđa ni program HRT-a niti pisanje novina. Međutim, Vlada u svome mišljenju kaže, ja ću citirati: "Od predloženih proizvoda i usluga navedenih u članku 10.a) točkama od i) do n) Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o PDV-u samo se", naglašavam, "su novine proizvod na koji se prema određenim odredbama aneksa H 6. smjernice može propisati snižena stopa". Dakle, Vlada u svom mišljenju kaže da dnevne novine zaista mogu imati sniženu stopu.
Poštovani zastupnik Antun Vujić.
Gospodine predsjedniče, predstavnik Kluba HDZ-a, gospodin Hebrang je dao neke čudesne izjave kada su u pitanju funkcije medija, tvrdeći kako novine ne razvijaju demokraciju, a isto tako kako Hrvatska radiotelevizija nije javna ustanova. Prosto je nevjerojatno da nakon iskustva kojega samo imali sa cijelim medijskim zakonodavstvom, nakon tumačenja pristojbe na koju se ne plaća PDV, Vlada sebi dopušta i u svom vlastitom tumačenju, ponovno otvaranje ovoga pitanja i naplaćivanje PDV-a između ostaloga i od televizije. Televizija između ostaloga zato daje u Fond za pluralizam medija negdje oko 30-ak milijuna kuna jer je, između ostaloga, na taj način reguliran njihova dodatna javna obaveza. Ovo je apsolutno, ovo je falsifikat Zakona o, poreznih zakona i falsifikat Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji.
Gospodo zastupnici, javljate se za ispravak netočnog navoda. Pa onda ispravite netočni navod, a ne polemizirajte sa stajalištima s kojima se ne slažete. Predlagatelji ste Prijedloga zakona pa onda koristite svoja prava kao predlagatelja. Nemojte osporavati kroz polemiku pod firmom ispravka netočnog navoda. I poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Najmanje dvije tvrdnje gospodina Hebranga su netočne. Prva, da su mnoge udruge, da mnoge udruge djeluju profitno. Udruge su po zakonu neprofitne organizacije. Ako djeluju profitno onda krše zakon i u Zakonu o udrugama to je dovoljan razlog da se, da Vlada ukine djelatnost takvih udruga. Ako neke udruge krše zakon na Vladi je da to ustanovi. Druga netočna tvrdnja, da je pristojba HRT porez na uslugu. Ni po Zakonu o HRT-u ni u općem Poreznom zakonu pristojba nije porez na uslugu. I na pristojbu se ne plaća PDV. Pa tvrdnja da je pristojba porez na uslugu pokazuje ili da gospodin Hebrang ne pozna Zakon o HRT-u i opći Porezni zakon ili da ih pozna, što je opasnije. Ali ih krivo, namjerno krivo tumači zbog toga da bi izvršio dodatni pritisak na slobodu medija, pogotovo HRT-a.
Klub HNS-a, PGS-a, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Da se samo na trenutak prisjetimo sudbine PDV-a u ovom sazivu Sabora, odnosno u ovom vladanju Vlade. Sudbina je jadna. Vlada je pri dolasku obećala svojom jamstvenom karticom smanjenje PDV-a bez računice. Mi smo upozoravali da to ne stoji, da neće moći proći, da bi odmah nakon dolaska odustala, opet praktično sa nultim obrazloženje, ako se pritisak MMF-a ne računa pod obrazloženje. No, zakon je takav kakav jeste, mi smo podržali u Klubu HNS-a PGS-a pokušaj uvođenja nulte stope na neke proizvode i usluge humanitarnog karaktera koje te prijedloge je dao Klub LIBRE, radilo se ako se sjećate o pomagalima za slijepe, računalima za slijepe, i uslugama humanitarnih udruga. Vlada je odbila i to. U tom trenutku moram otvoreno reći bilo mi je neugodno što sjedim u ovom Saboru koji odbija ukidanje poreza na pomagala za slijepe. No, odbili smo. Nije onda ni čudno što Vlada odbija i ovaj prijedlog koji recimo ruši sustav, a koji je za razliku od onih prije socijalno usmjeren na ne toliko humanitarno usmjeren. Opravdanja za odbijanje ovog prijedloga su stavovi Europske unije, no pitanje da li Europska unija i sama provodi takve stavove kakve predlaže nama da usvojimo, u nizu Europskih zemalja ima nulte stope poreza na dodanu vrijednost upravo za ove grupe usluga i proizvoda koji se ovdje predlažu sada. S druge strane porezna politika u državi je ključna politika kojom Vlada ocrtava socijalne, razvojne i civilizacijske stavove. Ako te stavove pod pritiskom kreira netko drugi onda se treba upitati što zapravo ova Vlada misli o natalitetu, i populacijskoj politici, što misli o informiranju građana, što misli o sigurnosti života u nekad miniranim, i danas miniranim područjima, što misli o humanitarnom radu i što misli o civilnom društvu i udrugama, nevladinim udrugama koje funkcioniraju u društvu, što misli o zaštiti invalida i drugim pitanjima koja se ovim zakonom potiču. Istina je ti se stavovi vlasti korištenjem poreznih mehanizama mogu različito iskazati. MI smo u HNS-u smatrali i danas smatramo da je decentralizacija i prepuštanje većeg dijela poreznih kolača, poreznih prihoda lokalnoj, regionalnoj samoupravi najbolje rješenje. Jer upravo lokalna i regionalna samouprava rješavaju egzistencijalna pitanja a o njima se ovdje radi. Naime, Ustavom i svim našim zakonima proklamirano je besplatno osnovno školovanje, to je u domeni lokalne samouprave. Ne trebamo se pitati da li je besplatno definitivno nije, osnovno školovanje košta i to košta skupo. Postavlja se pitanje smijemo li mi prema direktivama Europe imati besplatne udžbenike, ako smijemo zašto ih nemamo, zašto ih ima Zagreb, zašto ih nema Gospić, zašto ih nema Karlovac, zašto ih nema Otočac valjda zato što ne ostaje dovoljni dio poreznog kolača na tim mjestima da bi si to lokalne sredine mogle priuštiti. Govorimo o populacijskoj politici o pronatalitetnoj politici, priupitajmo se kakav je kapacitet vrtića u Hrvatskim gradovima. ¼ od potrebnih, kakva je cijena, tko si tu cijenu za dvoje, troje ne daj Bože 4 djece može priuštiti, saborski zastupnici, tko još. Upravo ta pitanja rješavaju se na razini lokalne uprave i samouprave sve dok porez na dobit, veći dio poreza na dohodak bude centraliziran ovdje u zagrebu, na Gornjem Gradu, sve dok se stvari tako događaju ta pitanja se neće rješavati tamo gdje ljudi od njih žive i gdje od njih teško žive. MI smo predlagali pred izvjesno vrijeme ponešto promjena upravo Zakonu o porezu na dobit da bi se taj porez zapravo izdvajao tamo gdje se ubire i gdje se zapravo ostvaruje, gdje građani to plaćaju, naravno taj Zakon je sa gnušanjem odbijen. NO, kako god, premda smatramo da je takav način kreiranja porezne politike, znači izdvajanja najvećeg dijela poreznog kolača i ostavljanje tamo gdje je porez prikupljen najbolja porezna politika, podržavamo ovaj prijedlog zato jer je socijalno osjetljiv i zato jer je civilizacijski primjereno usmjeren. Hvala.
Hvala. Klub HSP-a poštovani zastupnik Pero KOvačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Klub HSP-a podržava ovaj prijedlog zakona Kluba SDP-a kao prilog raspravi o nužnosti reforme poreznog sustava. Naime, kakav nam je sadašnji porezni sustav niti razvojni, niti je socijalni a temeljna mu je svrha punjenje državnog proračuna a ni to ne ide onako kako bi trebalo ići, jer i sami smo svjedoci a svjesni smo mnogih rasprava iz kojih je vidljivo da nemamo provedbeni sustav ustrojen tako da državni proračun ubere ona sredstva koja mu pripadaju. Najbolje vam to ilustrira situacija vezana za šverc naftnih derivata i pitanje duhana. I sami znate da je ministar financija stalno upozoravao na te probleme, upozoravao je dok je bio u oporbi a i danas o tome govori, ali na žalost tu nismo poduzeli niti smo ustrojili učinkovit sustav koji bi s jedne strane omogućio ubiranje svih onih proračunskih prihoda koji su važećim propisima određeni da su prihodi državnog proračuna. Najbolje vam također to ilustrira činjenica da se 70% PDV-a naplaćuje na carini, prema tome, sve su to činjenice koje ukazuju da stvarno moramo izvršiti i to širu reformu poreznog sustava da bi s jedne strane bio razvojni a i socijalni razvojni da bi se mogla otvarati nova radna mjesta, jer bez otvaranja novih radnih mjesta nema podizanja standarda Hrvatskih građana, a razvojni mora biti i u smislu toga da bi se omogućio izvoz a ne uvoz, a i sami znamo kakva je situacija sa uvozom uzmimo samo situaciju sa uvozom poljoprivrednih proizvoda, prošle godine vam je iznosio milijardu i 400 milijuna dolara a i trend ovogodišnji je takav. I sami smo svjesni činjenice da se koncem prošle godine postiglo nešto u smislu da je povećan izvoz da je smanjen taj debalans, izvoz-uvoz i sada vidimo da opet se događa ta situacija da ta stopa opet pada. Prema tome, stvarno trebamo biti svjesni činjenice da mi u biti nemamo sustava. Pravog poreznog sustava koji bi bio učinkovit, koji bi osiguravao sve ono što treba osigurati jer sama činjenica što su mi rekli branitelji u Slavonskom Brodu, veli carina će kazniti običnog čovjeka koji kupi dvije šteke cigareta u Bosanskome brodu, a dok čamci kojima se šverca duhan prolaze bez problema. Takva vam je ista situacija dan danas sa naftnim derivatima uvijek vam je u vrijeme kad bi trebao biti prihod daleko veći u državni proračun, znači za vrijeme ljetnih mjeseci on čak stagnira ali pada. Prema tome, situacija da je riječ o jednom velikom švercu i to da cisterne izlaze iz Hrvatske samo papirnato a da svi ti znači naftni derivati ostaju u Hrvatskoj i prodaju se. Prema tome, nužno je znači izmijeniti porezni sustav i zbog toga podržavamo ovu raspravu. Normalno da u svemu tome će se praviti razlike dvostruke, dva cilja su tu potrebna. Prvo, mi smo suglasni da za mnoga područja proizvoda i usluga treba imati nultu stopu. Svakako podržavamo ovaj prijedlog vezano za poslove razminiranja, znamo i sami kakva nam je situacija a kad smo već kod poslova razminiranja obećanja su također da je potrebno donijeti i Zakon o humanitarnom razminiranju. I sami znate da je cijele prošle godine obećavano pirotehničarima kako će taj zakon doći na dnevni red. Evo, već nam je blizu i polovica ove godine, zakona nema. Prema tome, upozoravamo Vladu na nužnost i potrebu donošenja novoga Zakona o razminiranju. Također vezano za odjeću i obuću za djecu mi mislimo da bi trebalo čak proširiti za djecu do 15 godina i točno odrediti na što bi se sve to odnosilo, znači odjeća i obuća i onaj dio koji je nužan za školovanje i sve ostale stvari jer to je onaj točan stimulans i poticanje i demografske obnove i svega ostaloga. Prema tome, taj dio podržavamo. Također podržavamo i ovaj dio vezano za invalide i za udruge a primjeri kako ima zloraba ne mogu biti u funkciji ovoga nego je znači potrebno ustrojiti učinkovit mehanizam znači u okviru Ministarstva financija. Da li će to biti Financijska policija, Porezna uprava, da li će biti Državni inspektorat ali moramo konačno uvesti reda u svim tima područjima. Jer, ukoliko nam se i dalje budu događale znači ove situacije da je šverc nafte i naftnih derivata, duhana, da država ne ubire ono što treba ubrati događat će nam se ovo što nam se događalo i prema tome, ako želimo biti zemlja izvoznica hrane onda normalno moramo napraviti i reda i uvesti među stope vezano za poljoprivredne proizvode, imamo ogromnu mogućnost znači izvoza poljoprivrednih proizvoda autohtone domaće hrane i to je jedan od oblika gdje možemo pomoći našu poljoprivredu a ne uvoziti sve izvana. Također je bitno i za pitanje turizma, znamo i sami kako nam je okružje vezano za mediteranske zemlje koje imaju sasvim drugi pristup vezano za turizam od nas a poglavito i kod pitanja ovoga PDV-a. Prema tome, postoje puno tih područja gdje se mora reagirati a sve što vrijeme ide dalje sve imamo manje mogućnosti reagiranja i donošenja pravih rješenja a prava rješenja će biti ona da stvarno imamo porezni sustav koji je razvojni i koji je socijalni, porezni sustav koji će omogućavati otvaranje novih radnih mjesta. I prema tome, u takvom poreznom sustavu moramo ići na to da otvaranje novog radnog mjesta košta što manje a ne prema sadašnjim visokim nametima, doprinosima i drugim svim davanjima koje se mora davati u okviru državnog proračuna i dok god se ne uspostave mehanizmi da država ubere ono što joj pripada a mi onda kod donošenja državnog proračuna točno odredimo u kojem dijelu će proračun imati taj dio razvoj, u kojem će dijelu imati taj socijalni dio. Jer, ovo je stanje bez stanja, sustav bez sustava. To je samo oblik punjenja proračuna radi punjenja proračuna i situacija je neodrživa. Prema tome, Klub HSP-a podržava ovaj prijedlog i dogovorimo se da u drugome čitanju objedinimo sve ove stvari o kojima danas govorimo kako bi dobili učinkovit porezni sustav i kako bi se poduzele mjere da otvaramo nova radna mjesta, da se podiže standard hrvatskih građana. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, ispravljam krivi navod štovanog zastupnika Pere Kovačevića koji je rekao da podržavaju ovaj prijedlog jer je on u smislu socijalnog proračuna. Nije socijalno uvoditi nultu stopu jer onda korist od nje ima i onaj tko je prošle godine prijavio 50 milijuna kuna prihoda i onaj nezaposleni. Socijalno je imati istu stopu da se napuni proračun a onda država u obliku davanja daje onima koji su nezaposleni i imaju manje prihode. Zato se u svijetu izbjegava sve više nulta stopa jer je nesocijalna. U tome krivi navod. Hvala.
Hvala. I poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Hvala, gospodine predsjedniče. Cijenjeni kolega Kovačević je rekao da je ovo sustav bez sustava i de facto da mi nemamo porezni sustav. To uopće nije točno. Naime, on brka dvije stvari. S jedne strane zakon kao takav koji ima svoja određena pravila koja su ona dobro postavljena po mojoj procjeni i s druge strane kontrolu odnosno provođenje. Ova Vlada je već tijekom ove godine išla u osnivanje financijske policije i drugih institucija koje bi trebale se baviti provođenjem a eventualni šverc cigaretama, gorivom itd. to je već jedno drugo područje. Prema tome, očito je gospodin Kovačević pobrkao sam zakon kao takav s jedne strane i njegovo provođenje s druge strane.
Klub zastupnika DC-, HSLS-a, LS-a poštovani zastupnik Frano Piplović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege! Klub DC-a, HSLS-a i LS-a drži da ovo nisu jedine potrebe naših građana koje bi trebalo rasteretiti davanja i približiti ih što više našim građanima. Doktor Hebrang je dosta toga kazao s čime bi se mi složili, međutim cijelom ovom problemu PDV-a bi trebalo pristupiti cjelovitije i sustavnije a ne na ovakav način. Inače, u ovim rješenjima koja su dana sa nekima bi se jasno mogli kad ovako izdvojimo složiti. Međutim, potrebne su i stanovite nadopune. Kada govorimo o nultoj stopi za dječju hranu, odjeću itd., druge potrepštine sadašnji društveni trenutak je takav da ne bi trebalo izdvojiti i one koji su stari, osobito nezaposleni, u konačnici ovi ljudi koji mjesec i nešto dana ovdje na Trgu Sv. Marka i Sljemena traže svoja prava mislim da je i njima na neki način, mogli bi i njih na neki način uvrstiti jer su socijalno ugroženi, nemoćni, nezaposleni, ne primaju prihode i niz drugih socijalnih kategorija ljudi sa kojima bi se jasno ukoliko bi postojalo neko opće suglasje mogli bi i to prihvatiti. Međutim, budući da je ovo i pitanje koje treba cjelovito rješavati jasno da ga nije moguće u ovom trenutku riješiti. Kada su u pitanju, kada je nulta stopa za novine mislim da se isto tako sa time ne bismo mogli složiti. Zašto? Dnevne novine imaju cijelo tržište Hrvatske. Ukoliko dobro posluju, rade, planiraju mislim da oni mogu steći prihod kad su u pitanju novine. Međutim, mislim da ljudi ne čitaju novine i da to nije isključivi razlog nedostatka ili nerazvijenosti naše demokracije kao što stoji ovdje u obrazloženju zato što ne čitaju novine. Novine se ne čitaju zbog sadržaja, često to, pogledajte neka istraživanja pa ćete vidjeti da naši građani često sa mnogim sadržajima koji su u našem dnevnom tisku nisu zadovoljni i na takav način protestiraju kao što su protestirali sada i kod ovih lokalnih izbora gdje je zaista mali broj ljudi izašao na glasovanje. Vezano za razminiranje, zaista sa ovim bi se mogli složiti. Zašto? Zato što bi taj dio sredstava koji bi se na neki način uštedio neplaćanje PDV-a mogla ta sredstva dati za tehničko poboljšanje za plaće ljudi itd., poboljšanje uvjeta. Ja mislim da nije ovo jedino poduzeće koje je loše poslovalo, imamo loše rukovodstvo itd., da ima i njih drugih, ali možda bi trebalo tražiti rješenje zaista izdvojeno za ovo pitanje, jer veliki dio Hrvatske će i dalje živjeti u strahu zbog toga što se neće naći sredstva da se razminiraju pojedina područja Hrvatske. Vidjeli ste sada primjer nedavno u tisku šta ljudi rade da se čak i tuku i svađaju po Slavoniji, ljudi … [[Govornik se ne razumije.]] život svoj, idu u njive pa drljačama sami razminiraju a onda kod davanja zemljišta u koncesiju dolazi do sukoba. Kada su u pitanju udruge, mislim da se sa ovim ne bismo mogli složiti dokle god, dok je god prisutna politika u udrugama. Mislim da bi ovaj stavak trebalo jasno precizirati i vidjeti što su to humanitarne udruge, što su to zaklade sa tom namjenom, što su te ustanove, u tom slučaju da, a dok god stanuje politika, političke stranke, dok stanuju u ovim udrugama na jedan fini način, prekriveni način mislim da se sa ovim ne bismo mogli složiti, ako bismo to rješenje prihvatili, onda bismo prihvatili da se od ovoga PDV-a koji se uštedi financiraju aktivnosti političkih stranaka preko ovakvih udruga. Sa ovim stavkom 5. nulta stopa na robu i usluge koje je humanitarna organizacija, Hrvatski crveni križ, Caritas i druge, tu bi se, tamo mogli složiti, međutim, trebalo bi to onda izdvojiti iz ovoga paketa. Isto tako kada su u pitanju nulta stopa za uvoz automobila, mislim da je to već velikim dijelom regulirano … [[Govornik se ne razumije.]] postojećim Zakonom. A naša slavna Hrvatska televizija i ovaj zahtjev da se oslobode plaćanja PDV-a i ona mora nešto učiniti, dati neku gestu dobre volje, prije svega trebalo bi rasteretiti troškove Hrvatske televizije koji su … [[Govornik se ne razumije.]] u mnogim područjima, ali jedan dio troškova raste i zbog toga što je veliki broj nezaposlenih, veliki broj zaposlenih u Hrvatskoj televiziji i to je jedan veliki teret. Tako da bi se ta neka racionalnost mogla postići iz te osnove. I u konačnici kada je ovako, kada smo ovako blagonakloni prema Hrvatskoj televiziji, trebali smo biti i blagonakloni i prema malim elektroničkim, lokalnim medijima, znači malim televizijama, malim radijskim poslovima koji također plaćaju taj PDV, plaćaju sve pristojbe, na njih nitko ne misli. Tako da evo iz ovih razloga naš Klub neće podržati ovaj Prijedlog. Hvala lijepa.
Hvala. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjena gospodo zastupnice. Evo jučer je premijer Sanader u velikom intervjuu u večernjem listu doslovce najavio citiram: "… da razmišljamo i o smanjenju poreznog opterećenja te o jedinstvenoj poreskoj stopi kakvu ima Slovačka.". Ako se ja ne varam Slovačka znači ima tu jedinstvenu poresku stopu na dohodak, na dobit, odnosno PDV od 19%, jasno je da s druge strane Hrvatska to sebi ne može priuštiti osim ako ne želi bankrotirati. Jer da je bilo moguće Hrvatska bi već sa 1.1.2005. imala PDV od 20%, no kao što je poznato a usprkos HDZ-ovoj jamstvenoj kartici od tog obećanja odustalo se koncem prošle godine. Znači prave izmjene Zakona o PDV-u nisu one po mišljenju Kluba IDS-a koje uvode više oslobađanja, tj. plaćanje PDV-a po nultnoj stopi, iako mi u IDS-u ovaj Prijedlog SDP-a podržavamo, već prije svega držimo da je to uvođenje 2, 3, ili, 2 ili 3 tzv. diferencirane stope, odnosno predlažemo da bude opća stopa od 22% turistička, ugostiteljska 11%, odnosno socijalna 5%. Točno je i ono što je netko primijetio da zapadno europske zemlje u pravilu izbjegavaju nultu stopu, ali zato sve zapadno europske, ili gotovo sve imaju 2, 3 pa čak i četiri diferencirane stope, počevši od 2, ili 5 ili 7, postotnih poena do tamo 17 li 19, dok eto, sve više nulta stopa postaje izuzetak. Jer je logika da svi plaćaju porez. Iako rekoh, IDS nema ništa protiv nulte stope. Ali to sve više postaje hrvatska inovacija koja samo vodi izbjegavanju plaćanja poreza. Drugo stvarna promjena kada je ovaj Zakon o PDV-u po srijedi trebala bi se ogledati o smanjenju PDV-a sa 22% recimo na 20%, ali to je 3 milijarde kuna i teško je pretpostaviti da će u dogledno vrijeme i jedna hrvatska Vlada posegnuti za takvom poreskom mjerom. Međutim, ono što je najbitnije kada je PDV po srijedi to bi bilo da se PDV plaća ne po fakturiranoj robi već po naplaćenoj robi, sve ostalo je jednostavno kozmetika. Ja mogu razumjeti recimo da nekom djetetu treba najmanje tri para patika u godinu dana ili dvije cipelice i to je recimo minimum 1000 kuna, što će reći da na tih 1000 kuna PDV je 220 kuna ili vrijednost jednih patika ili cipelica. I svakako o tome valja voditi računa. Ali prava poreska izmjena bila bi plaćanje ne po fakturiranoj već po naplaćenoj robi. I to je bit. Jasno je da s druge strane jedna ovakva promjena dovela bi vjerojatno do kraha javnih financija u Republici Hrvatskoj. S druge strane svi ćemo se složiti da je naša zemlja siromašna, da iz dana u dan postaje sve zaduženija, da ne kažem da smo prezaduženi, da smo opterećeni tim vanjskim i unutarnjim dugom, sve veći problem postaje nelikvidnosti, i moramo jednostavno sami sebi priznati da Hrvatska u ovom trenutku nema problem sa poreskim stopama već sa činjenicom da nemamo relevantnih investicija na prostoru Republike Hrvatske. To je po mišljenju Kluba IDS-a zapravo i bit. Porezna dobit recimo od 20% ili u brdsko planinskim područjima kao što je Buzet, … [[Govornik se ne razumije.]] itd., Gorski kotar od 15%, nije problem, ionako ga svi izbjegavaju plaćati, reinvestiranjem u tvrtku već je problem što u Hrvatsku, gospodo, nitko u ovom trenutku ne ulaže, i toga kao da mi u ovoj zemlji nismo svjesni. U Slovačkoj recimo taj porez na dobit iznosi 19%, u Hrvatskoj 20%, ni tamo ga nitko ne plaća, pod navodnicima "nitko ne plaća", ali u Slovačkoj imamo čitav niz velikih svjetskih, npr. tvornica automobila od jednoga Peugeota, Toyote, itd., a u Hrvatskoj zapravo do dana današnjeg nemamo relevantnog stranog ulagača i to je bit. Znači nije bitna toliko poreska politika nego naprosto investiciona klima a mi smo u ovoj zemlji protiv svega i protiv stranog kapitala i protiv Europe, mi smo protiv da pod navodnicima "mrskom imperijalistu" prodamo i jedan centimetar svete nam Hrvatske zemlje, mi smo birokratski vjerojatno najkompliciranija zemlja u svijetu i jasno da nas kapital izbjegava ali je logika jednostavna ili će kapital u Republiku Hrvatsku, ili će građani Republike Hrvatske za kapitalom u svijet. Ima jasno i jedno treće rješenje životariti od danas do sutra i jasno dostojanstveno propadati. Slovačka ima još tri prednosti vjerojatno pred Hrvatskom, prije svega imaju taj konsenzus oko stranih investitora, mi u ovoj zemlji samo smo postigli konsenzus oko Europske unije, oni su u Europskoj uniji i imaju relativno povoljnu cijenu rada. Hrvatska mora imati ono isto što ima Slovačka osim jasno što se ne smije spustiti na njihovu cijenu rada. Što se tiče samog zakona biti je ovaj članak 2. I kao što sam rekao IDS je za ove izmjene. ... [[Upadica se ne razumije.]] Mi ćemo glasati. Šta sam rekao? [[Upadice se ne razumiju.]] IDS je znači za taj zakonski prijedlog. Glasat ćemo za taj zakonski prijedlog. Jasno ovdje nigdje ne stoji koliko bi to uskratilo proračun i kako bi bilo moguće kompenzirati taj gubitak, ali rekoh glasat ćemo za taj zakonski prijedlog. Bit su znači oslobađanje za novine, za odjeću, obuću za djecu do 7 godina i TV pretplatu. Ja sam svjestan da kad smo kod djece ili kad je o djeci riječ tu smo svi osjetljivi. Oni imaju, oni moraju imati jednostavno sve ili ona moraju imati sve, ali tu mi predlažemo kao IDS i nultu stopu na računalnu tehnologiju. Međutim sumnjam da će i ovo zadnje proći kao što isto tako sumnjam da će na kraju dobiti potvrdnu, potrebnu većinu i ovaj zakonski prijedlog. Sve u svemu jasno, trebamo biti socijalno osjetljivi. Mi to pozdravljamo, ali isto tako palijativnim mjerama teško je moguće računati da je, da će biti moguće pokrenuti Republiku Hrvatsku. Znači rekoh IDS je za ovaj Zakon kao što smo bili i za smanjenje PDV-a sa 22 na 20%. Nažalost rekoh bojimo se da to na kraju neće proći. Stoga bi bilo najbolje da se razmisli o uvođenju dvije ili tri stope PDV-a. Već sam rekao socijalnu, recimo od 5% na svu hranu, turističko-ugostiteljsku 11% i da se zadrži onda za ostale artikle opća stopa od 22%. Znači socijalna koja bi obuhvaćala i svu hranu pa bi to znatno išlo u korist građana što bi kompenziralo i pod navodnicima brisanje ovih nultih stopa. Zašto? Jer prosječna obitelj u Republici Hrvatskoj, možda 60, 70, neke i više od toga naprosto izdvajaju za hranu. Sve u svemu mi pozdravljamo ovaj Prijedlog zakona. Glasat ćemo za, a da li će se skupiti većina vidjet ... [[Govornik se ne čuje.]]
Hvala lijepa. Imamo dva ispravka pa će predstavnik predlagatelja. Prvo, ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Štovani zastupnik je iznio netočan podatak da je HDZ u predizbornoj kampanji u jamstvenoj kartici obećao smanjenje poreza na dodanu vrijednost. Mi smo obećali u jamstvenoj kartici smanjenje poreza i porez smo smanjili već u prvo godini mandata ove Vlade. Porez na dobit. A do kraja mandata će naravno i drugi porezi. Dakle već je ostvarena prva točka jamstvene kartice. Hvala.
Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolega Kajin je rekao: «Nije toliko bitna promjena porezne politike koliko su nužna nova investicijska ulaganja». Pa nema novih investicijskih ulaganja bez promjene porezne politike kako bi moglo doći do ulaganja. To je zakon spojenih posuda gospodine Kajin. ... [[Upadica se ne razumije.]] Možda u Istri, ali nigdje drugdje nema.
Ali on misli da može. Prema tome, ispravak je mišljenje je li, a, gospodin Kajin on je obrazložio zašto on tako misli. U ime predlagača gospodin zastupnik i potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, inače smo mislili, poštovane kolegice i kolege mislili smo se javiti nakon što svi klubovi govore no otvorena su neka pitanja koja jednostavno radi kvalitete rasprave dalje se trebaju dobiti odgovori. Pa i ova, ovo pitanje vezano za sumnju da će sumnjaju kaže proći ovaj Prijedlog zakona ili ne znam, da u zemljama Europske unije se izbjegavaju nulte stope i tako dalje i tako dalje, da bi jedna ovakva promjena dovela do kraha proračuna i tako redom i tako redom. Znate poštovane kolegice i kolege. Ma šta mislili u ovoj zemlji u gospodarsko-socijalnom dijelu se nešto hitno mora učiniti. I u tom pogledu je sasvim jasno da mora doći do reforme i investicione politike i bankarsko-kreditne politike i poreznog sustava kao i naravno zakonodavnog dijela koji vezano za jednakopravni položaj na tržištu ili bolje rečeno za jednako uređivanja šansi na tržištu iz prostog razloga da stvorimo uvjete za podsticanje gospodarskog rasta i razvoja. Naime činjenicu su da vanjski dug Republike Hrvatske je premašio 30 milijardi dolara. Činjenica je da je unutarnji dug već prešao 11 milijardi kuna i stalno raste. Činjenica je da u Hrvatskoj preko 330 tisuća nezaposlenih ... [[Govornik se ne čuje.]] Činjenica je poštovane kolegice i kolege da u Republici Hrvatskoj imamo situaciju da sve manje i manje imamo stranih ulaganja u našu zemlju. Činjenica je da stopa rasta je negdje oko 3,5% i da ona u odnosu na prethodne stope rasta stalno pomalo pada i da stopa rasta u odnosu na zemlje u okruženju je najniža. Činjenica je isto tako u Republici Hrvatskoj da unatoč stalnom rastu poreznih prihoda imate stalni povećani rast rashoda. Činjenica je poštovane kolegice i kolege da naš izvoz iako je polako poćeo se ožviljavati zapravo je daleko, daleko ispod potreba vezano za proizvodnju, asortimane i robe koje su proizvedene i da se nažalost sve više i više proizvodi za skladište a sve manje i manje za tržište jer je kupovna moć u zemlji sve slabija i slabija, a jednostavno se još uvijek zahvaljujući ovakvoj gospodarskoj politici ne isplati izvoziti iz zemlje. Činjenica je poštovane kolegice i kolege da je nelikvidnost u porastu. Činjenica je također da je ponovo se počelo javljati jedno od najvelikih, najvećih zala da u Republici Hrvatskoj jedan veliki dio ljudi ponovo radi, a ne prima plaće. To je alarmantno stanje na koje se mora hitno i brzo reagirati. Ne smije se to prolongirati i ne smije se dovoditi u opasnu situaciju. I dopustite da upozorim. Nije problem da li će krahirati sustav zbog male izmjene i dopune Zakona o poreznom sustavu. Daleko i jedna od najvećih opasnosti koja se može dogoditi kako kažu teoretičari jeste pitanje proširenja zapravo javne i zajedničke potrošnje. A to se stalno i stalno dešava jer nažalost kod nas je na sceni distributivna ekonomija gdje država daje, a zapravo ne zna srazmjer od koga će šta uzeti s obzirom da se nije u stanju proizvesti. I u takvoj situaciji kad stalno raste potrošnja vi jednostavno proračunskim prihodima to ne možete pratiti jer sve veći i veći broj ljudi odnosno bolje rečeno korisnika navikavate da nešto potražuje u ovoj državi umjesto da državi stvara i doprinosi da zapravo država zajedničke opće potrebe racionalno i kvalitetno financira. I takvu diskrepancu nije moguće onda pravdati ovakvim stvarima. A inače onda pokušaj opravdanja znate činjenica po koje ili su rezultat nepoznavanja ili su rezultat ne znam čega. Dopustite samo da kažem da nije točno teze koje su izložene. Primjerice oko, oko međustopa i oko nultih stopa. Primjerice međustopu i nultu stopu uz naravno opću stopu ima Belgija, Danska zatim Estonija, Finska, Grčka, Irska, Letonija, Malta, jedna Poljska, bogata Švedska, Mađarska, Velika Britanija, Cipar i tako dalje i tako dalje od zapadnoeuropskih zemalja. A kada biste uzeli koje imaju više međustopa onda ili, ili jednu ili više međustopa onda samo zapravo jedna to nema. Danska. Prema tome poštovane kolegice i kolege ako želimo se upoređivati sa onima kamo želimo ići onda postavimo pitanje zbog čega su oni primjenjivali ovakav porezni sustav u porezu na dodanu vrijednost, u odnosu na vrijeme kada su ga počeli primjenjivati. Pa zato što su i oni, odnosno cijela Europa u to vrijeme kada je počela primjenjivati među stope, nulte stope proizlazila iz ne samo recesije nego iz ratnog razaranja Drugog svjetskog rata. I obnavljala zemlju, obnavljala gospodarstvo i naravno da je stvarala uvjete da se stvori jednako pravne pozicije i mogućnosti jednakog razvoja pojedinih privrednih gospodarskih djelatnosti. Jer, jednostavno zbog ekonomskih ciklusa, zakonitosti tržišta pojedine djelatnosti nisu jednakomjerne i jednakopravne na tržištu u odnosu na sve ostalo zbog obrta kapitala, vrijednosti ulaganja ili rada ili unosa kapitala itd. itd. Drugo, odnosno treće što moram također reći u ime predlagatelja. Znate, odustajanje od ovih mjera u situaciji kada je daleko iznad jedne trećine, kada je skoro došlo se do toga da 40% ukupnih primanja prosječne plaće se troši na egzistencijalni minimum ili košaricu, onda se u takvoj situaciji postavlja pitanje a što ostaje od tih sredstava za odgoj i obrazovanje djece, za ne znam pitanje dječju obuću, odjeću itd., za humanitarnu pomoć, za pitanje dnevnog tiska, za pitanje svih ovih stvari koje smo ovdje naveli, pa između ostaloga ponovo podvlačimo apsurd da na donirana sredstva naplaćujemo porez koja su namijenjena za razminiranje ili za donirana sredstva za humanitarnu pomoć trebamo naplaćivati porez kao što je sad … [[Ne razumije se.]] To jednostavno ne može biti u sustavu. To je pitanje eklatantnog oblika nepravednosti i to treba razriješiti. Nemoguće je da organizacija humanitarna postavi zahtjev i prema građanima ili da prijedlog prema građanima da pomognu socijalno najpotrebnijim. Građani daju novce i kada se kupe sredstva za socijalno najpotrebnije da se onda država pojavi i da naplati porez. Pa to nema smisla! Kolege nema smisla! Država tu jednostavno gubi racio … [[Ne razumije se.]] i u takvoj situaciji mi moramo reagirati na ovakve stvari i moramo vidjeti što učiniti sa porezom na dodatnu vrijednost i ne samo sa porezom na dodatnu vrijednost. Mi moramo vidjeti šta ćemo učiniti sa poreznim sustavom i para poreznim sustavima kao što su doprinosi itd. da bi zapravo rasteretili bruto cijenu rada, ne nadnicu, nego bruto cijenu rada da bismo zapravo otvorili dodatni, stvorili dodatni instrument za gospodarski rast i razvoj. Ali, ne na način kao što nam najavljuje Međunarodni monetarni fond s obzirom na situaciju da je kod nas ne znam socijala nešto veća ili ne nešto nego značajno veća nego što je to primjerice prisutno u zemljama zapadnoeuropske unije. Pa u takvoj situaciji bi trebalo odmah kresati socijalna davanja, trebalo bi kresati sredstva za mirovine, trebalo bi kresati sredstva za investicije, sva sredstva od prihoda od investicije i pretvorbi itd. Trebalo bi također staviti kao nekakav dodatni instrument za otplatu javnog duga itd. Kolege, a gdje je onda rast i razvoj? Da li to onda znači da Hrvatska treba da vodi politiku koja zapravo jede sama svoju supstancu i sama sebe iznutra izgriza. Mi moramo jednostavno vidjeti kuda idemo dalje. I to je vrlo, vrlo ozbiljna tematika koja se otvorila. Ja se zahvaljujem kolegama koji su otvorili ova pitanja u svojem uvodnom dijelu, ali sam morao u ime predlagatelja iznijeti ove podatke koji su egzaktni, vezano i za među stope, vezano za nulte stope, kao što sam morao upozoriti što struka upozorava. Ma kolege, nije problem u tome kako proračun planirati, nego je problem što se nama iz godine u godinu dešava da nam stalno i stalno ubrzano raste opća i zajednička potrošnja iznad proračunsko planiranih sredstava i naravno da više poreznim prihodima ne možete pratiti. Inače bi bilo normalno očekivati ne samo da se smanjuju porezi i porezni prihodi, nego da se bitno krešu s obzirom na to da su oni u ovoj godini nekoliko postotnih poena veći nego što su inače bili u dosadašnjem tijeku. Uostalom, ja sam to spomenuo, spomenut ću ponovo da je porez na ukupni prihod, porez na dobit, porez na dohodak i imovinu veći za 7,2% PDV-a 5,75% u ovoj godini, da porez na PDV i socijalna izdvajanja iznosi više od 1/3 ukupnih poreznih prihoda. Je, ali kolege drage, što vrijedi što imamo stalno povećavanje kad u isto vrijeme stalno rastu socijalna izdavanja, odnosno izdavanja za opću i zajedničku potrošnju koju financira država. Prema tome, mi moramo jednostavno otvoriti prostor da stvaramo šanse da se razvija gospodarsko-socijalni sustav, ali ne sa državnim intervencionizmom. Državni intervencionizam treba biti gdje su od socijalnih potreba, gdje su nerazvijena područja i krajevi i gdje su zbog rata i ratnih razaranja prisutna takva oštećenja da je potrebno uvesti pomoć i podstrek od strane države, a ne na cijelom području. Mi se moramo jednostavno preokrenuti u gospodarsko-socijalnoj politici inače ćemo završiti u veoma, veoma teškoj gospodarsko-socijalnoj situaciji i neovisno o tome tko će biti na vlasti vrlo teško će moći rješavati gospodarska i socijalna pitanja koja će onda uvesti. Ako ih ne može se rješavati uvesti zemlju u trajni stupanj nestabilnosti i nesigurnosti s obzirom na očekivanja, a i najgore na potrebe građana. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSS-a gospodin zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici Ministarstva financija, kolegice i kolege. Da li je hrvatski porezni sustav uspješan, da li je transparentan, stabilan i provediv? To su najvažniji elementi na osnovu kojih se može ustvrditi da li je porezni sustav Republike Hrvatske u skladu sa zadaćama koje porezni sustav treba imati. A dvije su temeljne, osnovne i glavne zadaće svakog poreznog sustava u jednoj zemlji. Prvo je najvažnije da je razumljiv i pravedan za porezne obveznike, razumljiv i pravedan. Drugo je da je stimulativan za proizvodnju, jer definitivno porezni sustav u sklopu fiskalnih mjera definitivno utječe na makro ekonomsku politiku, na odvijanje gospodarskog prometa unutar zemlje. Definitivno je dio sadržaja koji se može nazvati najosnovniji elementi za one funkcije koju građani nazivaju egzistencija koju gospodarstvo naziva mogućnost gospodarskog razvoja i onu funkciju koju svako javno društvo treba imati organiziranu, a to su osnovne funkcije države. Kolege su govorili o principu pravednosti kao onom elementu koji treba biti mjera da li je bolji porez na dodanu vrijednost kada imamo samo jednu stopu ili je on manje pravedan ukoliko imamo više stopa. Praksa suvremenih zemalja se suočava sa raznim varijantama i sa raznim oblicima u okviru kojih se uređuje porezni sustav. Pravednost kod principa jedne stope je relativna, kao što je relativna kod principa više stope. Naprosto ovisi o poziciji građanina. Građanin koji ima mogućnost egzistencije, koji ima osigurano radno mjesto, koji ima uređen životni prostor on će naći svoju pravednost i u jednom i u drugom sustavu. No, ono što treba i što je bitno i što bi trebalo usmjeriti fiskalnu politiku i porezni sustav je upravo odnos prema proizvodnji, prema organizaciji vlastitog gospodarstva. Ja ću na primjeru koji govori u prilog tezi da sam porez na dodanu vrijednost ne može biti jedini i glavni generator onog što se želi počesto postići sa promjenama u sustavu PDV-a, pokazati na jednom vrlo slikovitom primjeru koji ima svoje pozitivno ozračje i pozitivan razlog za donošenjem, a to je uvođenjem, kad se uvela nulta stopa PDV-a na usluge u turizmu misleći na one koje su fakturirane i plaćene iz inozemstva. Jedna mjera koja je imala svoj dobar razlog, koja je imala cilj da turističko tržište podigne nakon godina rata, nakon nemogućnosti da se turizam postavi na zdrave noge, da ovlada sa potencijalom koji ima i da prihvati ukupnu potražnju koja se naslanja na nju uvedena je stopa, nulta stopa PDV-a koja je trebala biti stimulativna, ali ne stimulativna samo za jednu strane, ne stimulativna samo da bi nadomirila razliku između prihoda i rashoda, ona je trebala generirati određene, pozitivna kretanja i to upravo u sferi proizvodnje. Zašto? Zato što je drugim mjerama trebalo apsolutno utjecati da turizam kao tržište apsorbira čim veći broj domaćih proizvoda, da turizam posluži kao tržište na kome će se plasirati od onih satelitskih 8 milijardi dolara makar 3 milijarde dolara i da se drugim mjerama fiskalne politike pokuša uspostaviti odnos između proizvodnje na jednoj strani i potrošnje u okviru turističkog tržišta na drugoj strani. Ukoliko te mjere ne bi dale rezultata nego bi uvoz ostao prevladavajući način opskrbljivanja turističkog tržišta, tada naravno funkcija cilja nije postignuta, jer rast uvoza je rast novog zaduženja, rast uvoza je smanjenje radnih mjesta i pad domaće proizvodnje. Prema tome mjere u sustavu ekonomske politike moraju biti međusobne ovisne. I prije mjesec dana kad smo u ime Kluba HSS-a predložili Prijedlog zakona o poticanju turističkih usluga kroz jačanje proizvodne komponente, kad smo razgovarali o mjerama koje treba poduzeti da se ojača i osnaži proizvodni prerađivački sektor upravo radi konkurentnosti na turističkom tržištu, tada je Vlada imala negativan stav govoreći o tome da to nisu mjere koje su usklađene sa direktivama Europske unije. Ja sam i tada kazao da je taj prijedlog, da je takav prijedlog zakona i mjere naprosto prepisane iz europskog zakonodavstva Španjolske i Grčke. Prema tome one se danas aktivno primjenjuju u zemljama članicama Europske unije. Mi smo kazali da nema elemenata za to, a s tim mjerama bi upravo mogli usuglasiti politiku PDV-a, politiku porezne reforme i djelotvornost koji bi ukupan porezni sustav ostavio na proizvodnju i na osnaživanje domaćeg proizvoda, a samim time porast zaposlenosti, smanjenje zaduživanja u inozemstvu i stvaranje vlastitog domaćeg gospodarskog sustava. Prema tome niti jedna mjera ne može djelovati samostalno i ona ne može sama po sebi riješiti vrlo tešku situaciju u hrvatskom gospodarstvu a napose u hrvatskoj proizvodnji. I zbog toga je apsolutno dobro da se o ovom danas raspravlja, dobro da ukazujemo na razloge zašto smo danas ovdje a zašto se nismo pomakli i zašto porezni sustav ne daje ona očekivanja koja se od njega očekuju. A to je da bude stimulativan za proizvodnju, da bude pravedan za porezne obveznike, ali i da bude razumljiv za porezne obveznike, jer počesto je i nerazumljiv, počesto je teško građanima naći znanja, vremena da bi odgovorili onim traženjima koji komplicirani porezni sustav predstavlja za njih. I upravo zbog toga reforma poreznog sustava je nešto o čemu se govori godinama. A sve mjere imaju jedan karakter popravljanja nečega što u naravi nije dovoljno jasno i dovoljno kvalitetno. I to je razlog zašto se počesto vrtimo u krugu u kojemu pokušavamo malim vatrogasnim mjerama donijeti velike promijene. Naravno da to nije moguće. I upravo zbog toga je rasprava o poreznom sustavu nešto što ja na neki način pokušavam staviti u kontekst ovoga Prijedloga zakona od strane Kluba SDP-a što je apsolutno pohvalno i o čemu apsolutno treba biti jedan dodatni, dodatni poticaj Vladi Republike Hrvatske da čim prije pokuša u svojim prijedlozima zakona i u aktima postaviti takve zakonske prijedloge koji će biti na tragu i razumljivosti, pravednosti i koji će stimulirati, ono što je najvažnije a to je proizvodnja. I da se vratim samo jednom rečenicom na to kako mi i danas funkcioniramo. Taj prijedlog zakona o poticanju domaće proizvodnje koji je ovdje u Saboru razmatran, o čemu smo raspravljali u smislu potpore takvom načinu stvaranja uvjeta. Unatoč tome što je odbijen ja vas moram obavijestiti da je u potpunosti prenesen smisao tog zakona u smislu instrumenata i mjera u okviru Hrvatske banke za obnovu i razvoj. Iako se i to dogodilo, a dogodilo se da je Hrvatska banak za obnovu i razvoj eto pristala da kredite za, koje daje za pripreme sezone za poduzetnike uvjetuje sa time da se to mora potrošiti za nabavku i za ugovaranje domaće hrane. Iako se i to dogodilo to samo govori da dobra rješenja koja mogu biti prezentirana u ovom Parlamentu mogu poslužiti pa ako su na ovaj način poslužili da je Hrvatska banka za obnovu i razvoj umjesto da stimulira tuđu proizvodnju, da financira tuđe robe i usluge prešla na to da daje potporu domaćim proizvođačima, da se nabavlja domaća roba, domaća hrana i to je puno i samim time mislim da smo učinili puno. Ali vjerujem da će i Vlada čim prije pokušati i u okviru zakonskih rješenja ponuditi ona rješenja koja će biti na tragu jačanja domaće proizvodnje i stvaranje one jezgre koja će stvarati nova radna mjesta, smanjivati izloženost vanjskom dugu, a građanima će prije svega osigurati ono što oni najviše trebaju a to je pravedan sustav koji treba osigurati svima mogućnost kvalitetnog života. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je na redu gospodin Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ma neću ja sada ovdje o povijesti PDV-a i o tome što se sve s tim PDV-om događalo, što je pisalo ili nije pisalo na jamstvenoj kartici. Nebitno je što je pisalo na jamstvenoj kartici. Činjenica jest da je doktor Sanader na posljednjem predizbornom skupu u gradu Zagrebu, neposredno dan, dva prije izbora najavio spektakularno smanjenje PDV-a. To će politolozi još godinama možda decenijama analizirati kao jedan klasičan eklatantan primjer prevare birača davanjem lažnih obećanja. Znači nešto obećam, ljudi mi povjeruju, vjeruju da je to stvarno istina, ja sam ozbiljan čovjek da ću to ispuniti, a onda to ne ispunim. Zašto sam obećao? Da bi dobio glasove. Eto da bi došao na vlast. Idemo mi na zakone. Mi smo ovdje jučer, prekjučer, kad li, neki dan govorili o doplatku za djecu. Po Vladinom prijedlogu povećao se broj korisnika doplatka za djecu, proširilo se to na strance, nekih 7 tisuća stranaca znači dobit će to pravo da dobijaju doplatak za djecu. To je negdje oko 200 kuna, koliko li, i to se onda isticalo kao jedan krasan primjer poticanja demografske obnove zemlje. Nikakva korist demografska od toga neće biti to je svima jasno, ali može biti, može se demografska obnova potaknuti na neke druge načine, primjerice da se prihvati ovaj prijedlog predlagača. Zašto? Pa jer se tu predlaže uvođenje nulte stope za ove potrepštine za djecu do sedam godina. To će roditeljima pomoći da kupe više odjeće ili da uopće mogu kupiti odjeću. Da kupe dječju hranu. Da kupe sve ono što je djetetu do 7 godina potrebno. E ako mi baš hoćemo pomoći toj djeci, onda ćemo to prihvatiti, a ako nećemo onda ćemo naći isprike zašto nećemo. Sada je prilika da to parlamentarna većina izglasa. Zanimljivo je kako dr.Hebrang, a onda posve originalno za njim i gospodin Piplović kaže zašto se ovo ne može prihvatiti. Jer veli ako prihvatimo to sada za djecu onda bi morali i za trudničke haljine, a onda ako prihvatimo za trudničke haljine onda će se javiti i stari i nemoćni pa ćemo onda morati i za njih. Pa prema tome da nam se ne bi javljale trudnice sa svojim haljinama, stari i nemoćni sa svojim zahtjevima ajmo ne dajmo ni djeci. Vrlo zgodna logika. Nemojmo onda nikome dati pa neka roditelji i dalje misle kako će kupiti djeci cipele i po kojoj cijeni i hoće li na njih platiti PDV ili neće platiti PDV. Mene to malo podsjeća na one zenolove aporije kojima je tumačio … misao jel' da, brzi Ahile ne samo da ne može stići sporu kornjaču nego ne može stići ni kornjaču koja stoji, jer da bi došao do kornjače mora prijeći pola puta, pa da bi prešao mora prvu polovicu, pa polovicu od te polovice pa znači ne može ni krenuti. E to je umovanje dr.Hebranga i gospodina Pipolovića. Nemojmo učiniti ništa. Kada je riječ o razminiranju, pazite mi imamo nekakve planove da to razminiranje završi 2010. godine. Imamo planove, a svi znamo da neće završiti. Neće završiti jer nema dosta novaca, pa razminiranje je vrlo lako riješiti. To vam je ko umjetno gnojivo, koliko bacite umjetnog gnojiva toliko će kukuruza izniknut. Što se više uloži u razminiranje, to će razminiranje biti prije gotovo. To je vrlo jasno. Da razminiranje ne ide kako treba, tome smo svi svjedoci. «Mungosi» su štrajkali, nisu dobijali plaće. Jedan nesređen sustav. Zašto nisu dobijali, pa to je državna firma. Tko im je dužan osigurati plaće? Vlada im je dužna osigurati plaće. Nije im osigurala plaće pa su štrajkali. Em se bave tim opasnim poslom, em ih se za to još nije ni platilo. E pa sada je samo pitanje jel' mi hoćemo da to razminiranje završi 2010. godine ili nećemo. Ovo ukidanje PDV-a na poslove razminiranja, pa to je privremena mjera. Pa to bi dakako trebalo samo dotle dok razminiranje ne završi. Pa jel' to nama sada svima u interesu da to razminiranje završi što je moguće prije ili nije? Pa ako jest, pa izglasajmo onda ovo. Pa tko nam brani da ovo izglasamo, da pomognemo da to razminiranje završi što prije i da ljudi ne stradaju u tim minskim poljima. Udruge. Ukidanje PDV-a za udruge, ne za udruge, za donacije iz inozemstva za udruge. Za donacije iz inozemstva. Znači tko nešto da i sada nije dosta što je dao, e sada mu još treba i država 22% poreza uzeti, pa je dao i za humanitarnu djelatnost. Što nas briga. Što nas briga što nam pomaže, treba ga kaznit PDV-om time što nas pomaže. Prekrasno. Možemo očekivati sve veću i veću pomoć izvana. S takvom logikom stvarno će se ljudi izvana truditi da nam pomognu, kada nije dovoljno da nam pomažu nego ih još i porezno kažnjavamo zbog toga što nam pomažu. I šta se sada tu predlaže? Pa predlaže se ukinuti tu nakaradnost. Nakaradnost da država još uzima 22% na to što nam netko pomaže. A tu je isto zanimljiva logika dr.Hebranga koji kaže, ne pa ne treba to sada prihvatiti jer su udruge, neke od njih djeluju profitno. Ma molim vas lijepo, pa udruge su neprofitne po slovu zakona. A ako netko krši zakon, pa dr.Hebrang, pa bili ste potpredsjednik Vlade za gospodarstvo, pa što niste ukinuli rad takve udruge i što ne kažete koje to udruge djeluju profitabilno. A gospodin Piplović kaže neke se bave politikom pa im zato treba naplatiti PDV. Pa kakve to veze ima jedno s drugim. Kakve to veze ima jedno s drugim. A dajte recite onda koje su tu, koje to ne rade po zakonu? Pa što ih onda niste ukinuli. Jer to otprilike isto ovakvo umovanje. Kao što smo predlagali ukidanje PDV-a za pomagalo za slijepe osobe. Pa kao da netko kaže čujte nećemo ukinuti PDV za slijepe osobe jer neki od njih vide, prave se slijepim. Mislim to je stvarno meni neshvatljiva logika. Optužiti nekoga da je profitan, da krši zakon, ne reći tko je to i sada svi druge kazniti zbog takve jedne tvrdnje ničim dokazane. Ničim dokazane. HRT je posebna priča, e tu mislim da je ovo posve nepotrebno u zakonu. Posve je nepotrebno. Zašto je nepotrebno? Zato što je to riješeno. To je riješeno kroz dva zakona, Općem poreznom zakonu koji kaže da se na pristojbe, na takve ne plaća PDV i po Zakonu o HRT-u koji kaže da je ono što se prije zvalo pretplata, da se zove pristojba. Prema tome to je pristojba na koju se ne plaća PDV i to je tako sada i u praksi. Sada je to tako. Prema tome netočno Vlada tvrdi, posve netočno da bi se oslobađanjem od plaćanja PDV-a na pristojbu Hrvatske radiotelevizije došlo bi do smanjenja prihoda državnog proračuna. Ja ne znam odakle vama to kada vi i sada državni proračun ne naplaćuje PDV na pristojbu. Ali uvođenje pristojbe na PDV ima jednu konzekvencu, a to je potpuno financijsko pokoravanje HRT-a. To smo mi imali, pa to je bilo za vrijeme ministra Škegre koji je naplatio PDV pa kada je HRT pao u financijsku ovisnost o Vladi, onda je ministar Škegro dobrohotno oprostio plaćanje PDV-a ali je HRT morao kucati na vrata Vlade, moliti nek' im oproste PDV da može financijski zatvoriti godinu. To se ponovo hoće. To čitam, pokoriti financijski HRT. A onaj tko je financijski ovisan, taj programski neće biti neovisan, to vam jamčim. Onaj tko će morati u Vladu dolaziti po novce, taj neće raditi neovisan program. A da se upravo to želi, pa svjedoči istup dr.Hebranga koji zamjera HRT-u što nije neke emisije napravi ili je napravio i dr.Hebrang očito želi uređivati HRT. Očito! E, ali sad s obzirom da on ne može s ove pozicije uređivati HRT, moći će jedino ako uvedete PDV na pretplatu, financijski pokorite HRT e onda će dr.Hebrang dok god je u vlasti, moći sa HRT-om raditi što god hoće i to se upravo želi postići. Protiv toga dižem glas, snažno, odlučno. E sada još dvije rečenice. Kažu da predlagatelji nisu vodili računa o tome kako će ovaj prijedlog se odraziti na proračun, odnosno da se ne može baš računati da će se to boljom naplatom poreza pokriti suzbijanjem sive ekonomije. Može, može, pa to je Šuker obećao. To je četiri godine obećavao da će on kao ministar financija napraviti bolju naplatu poreza i bolju naplatu trošarina. Računamo na sposobnost Šukerovu. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku. Gospođa Božica Šolić, izvolite.
Hvala lijepa. Evo replicirala bih kolegi Staziću. Naveo je u svojoj raspravi da je na zadnjem skupu HDZ-a u Gradu Zagrebu da je na jamstvenoj kartici premijer Sanader obećao smanjenje PDV-a. A gledajte, gospodine Staziću, trebali bi ipak vi biti pravedniji i ne zamagljivati javnosti, zamagljivati hrvatsku javnost. Pa jako dobro se sjećamo kad smo donosili prvi proračun i kad je Sanaderova Vlada preuzela vlast da ste ostavili duga 7 i pol milijardi kroz razna ministarstva. Treba reći istinu i od istine poći, a danas širokogrudno obećavate svim socijalnim slojevima pomoć i lakši život. Međutim, u 4 godine vašega mandata jako dobro ste pokazali kako ste vodili državu i kakva je socijalna slika bila i kakvu socijalnu sliku je Sanaderova Vlada naslijedila. Hvala vam lijepa.
... [[Govornik naknadno uključen.]] odgovor, gospodin Nenad Stazić. Izvolite.
Ja se vama čudim da vi ne znate što je predsjednik stranke obećao na zadnjem predizbornom skupu. Ja tamo nisam bio, ali sam vidjeo na televiziji. Smanjit ćemo PDV je rekao. Govorite neprestano, to već godinu i po dana govorite o nekakvim dugovima koje je ostavila Račanova Vlada. Ne da, nekakve dugove. Pa vi ste te dugove povećali u ovih godinu i po. Opći dug države je veći. To je rezultat vladavine HDZ-a u zadnjih godinu i po. A vi sad, pazite, o tim nekakvim dugovima, imaginarnim Račanove Vlade možete do kraja mandata pričati. Možete, tko vas bude htio slušati. Ali to da je Sanader obećao smanjenje PDV-a, obećao je. Obećao je. Je li ispunio? Nije ispunio. Gospođo draga, hoće li ispuniti? Neće ispuniti. To su činjenice. Hvala.
Hvala lijepa. Hvala lijepa. Sklonost da se pamti samo nešto, zaboravlja drugo izgleda da je očita tu. Opća je pojava. Hvala lijepa. Evo, imamo i dva ispravka netočnog navoda. Andrija Hebrang. Izvolite, gospodine zastupniče.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kao i obično, izjave gospodina Stazića vrve netočnostima pa koliko mi vrijeme dozvoli ja ću ispraviti, a vi me prekinite kad je kasno. Prvo, kaže da su predlagali PDV za smanjenje nultu stopu PDV-a na razminiranje kao privremenu mjeru. To nije istina. To ne piše u Prijedlogu zakona da je to privremena mjera. Drugo, piše, zakoni se ili ograničavaju ili ne ograničavaju. Drugo, da ja želim financijski oboriti Hrvatsku radioteleviziju. To mi nije ni na kraj pameti, samo bih htio da Hrvatska radiotelevizija sa mojim i našem novcem gospodari na temelju zakona. Rekao sam u svom izlaganju što je protuzakonito. Kaže da Hebrang hoće uređivati Hrvatsku radioteleviziju. Nije mi ni na kraj pameti, ali gospodine Staziću, saborski zastupnik ima pravo izraziti svoje mišljenje. Meni je žao što vi ne volite takav sustav, ali mi smo se za njega izborili pa ga imamo, pa ja izražavam svoje mišljenje, a ne želju za uređivačkom politikom. I na kraju, Šuker je obećao i rekao da će povećati naplatu poreza. On je to učinio. Naplata je 5% bolja nego u prethodnom mandatu. Hvala. Imam još, ali.
Ispravak netočnog navoda, gospodin Frano Piplović. Izvolite.
Hvala vam, gospodine potpredsjedniče. Pa ja bih ispravio netočan navod kolege Stazića koji je rekao da sam ja rekao u svom izlaganju da se udruge bave politikom. Naprotiv, ja to nisam rekao. Ja sam rekao da su se u udruge uselile stranke, političke stranke preko svojih pojedinaca i na takav način ostvaruju dio svoga programa. To je njihovo pravo, međutim moje je pravo to reći onda Hrvatskom saboru da sam ja to doživio, vidio na koji način političke stranke rade i da bi to značilo ukoliko ih oslobodimo ove udruge PDV-a to bi značilo da ćemo financirati političke stranke. Onoga trenutka kad se političke stranke isele iz udruga onda obje ruke dižem za vaš prijedlog.
Hvala lijepa. Već davno je prošlo, u 11,03 u 10 minuta prijava po članku 207. za raspravu. Idemo dalje. Na redu je gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. I kao što reče naš kolega Stazić, premijer Sanader obećao je bio smanjenje poreza pa i ovog vida poreza, međutim od toga ništa. Davao je i izdavala se jamstvena kartica. Svaki naš građanin zna da je to već postala potpuno bezvrijedna valuta. Međutim, evo, čušmo nedavno premijera Sanadera koji je obećao, više ne znam što je obećao, svakako je rekao "imate moju riječ". Dakle, već godinu i po dana od riječi do riječi, samo riječi. Pa nema goreg mučenja od mučenja riječima, ali nigdje djela. Međutim, upravo nedjelovanjem u pravom smjeru, odnosno pogrešnim djelovanjem i suspenzijom čitavim niz dobrih i programskih rješenja i pojedinačnih mjera koje je uvela bivša Vlada, dovelo je do toga alarmantnog podatka što i kako izvještava sindikat. Da više niti prosječna primanja prosječnog građanina, dakle, ne mogu podmiriti niti 60% potrošačke košarice u kojoj nije uključeno ni stanovanje ni obrazovanje. Upravo prije nekoliko mjeseci na to upozoravaju sindikati. Dakle, nakon godinu i pol dana ove vlasti izvršilo se nešto u što se nije išlo u izbore, ali se nije izvršilo ama baš ništa što se obećavalo. Dapače, Vlada sasvim ravnodušno odbija ovaj Prijedlog. Nigdje ni govora o djeci, o potrebama nego vrlo hladno, administrativno Aneks H 6. smjernice, 113 AQ 6. smjernice, itd. Poziva se tako Vlada na smjernice. A koliko ima uopće smjernica na koje se Vlada oglušuje, a koje bi bile itekako korisne za naše građane. O tim smjernicama se ne vodi računa. A usput budi rečeno, i sasvim pogrešno se na ovaj Prijedlog zakona i primjenjuju. Ovaj Prijedlog zakona ide upravo u ovom aktualnom trenutku sve većeg pada standarda, sve veće ugroženosti, sve većeg raslojavanja, sve većeg broja siromašnih, a sve većeg broja bogatih. U ovom trenutku, dakle, kada nam je taj, ta pravednost toliko, toliko potrebna. A na kraju krajeva, i ka kolikom tolikom ostvarenju ustavnosti. Čitav niz odredbi u Ustavu ima koje se tiču upravo zaštite obitelji i na vlastito djece. O brizi, o odgoju, o odgovornosti roditelja, o osobitoj skrbi države, zaštiti države, itd., itd. Međutim, o tome nema ni riječi u odgovoru, u Vladinom mišljenju. Vidite, sada će uskoro predstavnici MMF-a pohoditi našu Vladu da vidi što to radi u mirovinskom i u zdravstvenom, na mirovinskim i zdravstvenim reformama. Odnosno, da li je skresala ono što je, već smo bili istaknuli toliko puta, potajno bila prošle godine u kolovozu zaključila "stand by" aranžman sa Međunarodnim monetarnim fondom. Međutim, toliko su ipak bili ljubazni da nisu došli, ipak su zamoljeni da ne dolaze upravo pred, evo sada već prošle, lokalne izbore. Da ne remete nešto u što se pred izbore i u izbore svaki put govori drugo, a čini se nešto treće. Mene uopće, na što je i upozorio kolega Arlović, ne smeta ova politika totalnog liberalizma bez ikakve socijalne osjetljivosti. To je politika HDZ-a. I? Međutim, mi imamo pravo takvu politiku kritizirati, ali ono što je nedopustivo to je licemjerje. Da se govori jedno, a da se radi sasvim, sasvim nešto drugo. To ne dolikuje nikome, bez obzira kakvu politiku zastupao. Dobar dio Vlade plače nad sudbinom djece, pokazuje izuzetno brigu, a kao što je prvo pravilo liječničke struke, … [[Govornik se ne razumije.]] dakle prvo je ne štetiti, pa onda nešto poduzesti, tako bi država za prvu ruku, bilo bi dovoljno naspram obitelji, naspram djece da im ne oduzima, a onda da i ne daje. Međutim, evo država voli božićne blagdane, ponekad neke prigodne datume kada se onda uz svjetla kamere pojedini članovi Vlade ušetaju u neku straćaru, u skromni dom gdje živi puno djece i nose košare voća, slatkiša i tako izigravaju dušobrižnika. A ovdje kada trebamo nešto zaista koliko toliko sustavno napraviti i pravedno i korisno onda to odbijamo smjernicama H16, 131Q. Vidite kaže Vlada u mišljenju da bi ukoliko bi došlo do oslobađanja ovih dječjih proizvoda od PDV-a da pitanje kako bi se to, da se to uopće ne bi moglo nadomjestiti smanjenjem prihoda u državnom proračunu, iako je država, iako je vlast instalirala financijsku policiju i za to već sada potrošila 20 milijuna kuna, umjesto da je samo 1/3 uložila u naše uprave poreske, postojećeg sustava da bi osnažila efekt odnosno efikasnost naplate poreza kako to zakoni i predviđaju. Ovako država se strašno prestrašila vlastite djece jer bi eto porez na dudice, na pelene na mlijeko mogao ugroziti državu, državni proračun. Pa kakva je to država, država koja se stalno zaklinje u djecu, koja s pravom naglašava ali samo deklaratorno da nas je svake godine sve manje, zato je čak bila optužena i koalicijska vlada, da je za vrijeme koalicijske vlade pao natalitet, sada je ponovno pao po još većoj stopi i zaista smo jedna od rijetkih zemalja u Europi koja u zadnjih 100 godina nije udvostručila svoje stanovništvo. Vlada kasni i odnosno neće i ne zna se, neobjašnjivo je zbog čega ne upućuje u zakonsku proceduru Zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji. Dakle, bijela kuga je na djelu, i ako zaista nešto efikasno jeste onda to je osloboditi ove dječje potrepštine od ovakvog nameta. Prije svega Vlada s pravom, država s pravom računa, a to nije korektno na emocije roditelja, da će se roditelj odreći svih onih najnužnijih vlastitih potreba da bi osigurao pristojne potrepštine i sve ono što dijete iziskuje. Na žalost više ni ta ogromna ljubav neće biti dovoljna, jer sve veći je broj roditelja odnosno majke kojima poslodavci ne isplaćuju plaću, tome nikada nismo stali na kraj budimo realni, ali ovo što se događa u zadnjih godinu dana zaista je alarmantno. U odnosu na oslobađanje od plaćanja PDV-a na pristojbu Hrvatske radiotelevizije također Vlada polazi od stajališta da to nije moguće kao da ne pozna opći Porezni zakon. Ovim zakonom ne instalira se ovo pravo nego se samo pojašnjavaju neke dubioze u koje je upravo Vlada, određeno Ministarstvo djelovalo naspram Hrvatske radiotelevizije namećući joj namet koji već po postojećem zakonu nije obvezna. Ovdje je bilo zaista zanimljivosti to ide valjda u prilog slobode medija, da kakvo oslobođenje novina, pa isto tako s tim u vezi pristojbe, kada oni uopće ne pišu, ljudima se uopće ne sviđa, ja mislim da se ne sviđaju onima koji o tome i na takav način govore ali nije bitno je li se nama sviđa, pa se nikom sviđa, pa i nije stvar u tome da mediji pišu ili televizija prikazuje nešto što se nama sviđa ili ne sviđa. Ali dobro to je shvaćanje slobode, i vlastite slobode valjda onda i tuđe slobode pa onda i slobode medija. Ali o tome ćemo svemu mi morati položiti račune. Evo kažem stiže MMF i strani ulagači također, brzo i promptno reagiraju jer im je skupo platiti pristojbu, mi smo nedavno ponovno smanjivali u nekom segmentu iako je 50% smanjena za vrijeme koalicijske vlasti jer jedna određena usluga košta 47 kuna, to je stranom ulagaču sa stranim kapitalom koji ovdje kani investirati previše, a za ovu državu je previše, boji se djece da bi ih oslobodila onih elementarnih potrepština koje su svakom djetetu potrebni. Prema tome, nema nikakvog govora o reformama, o reformaciji u poreskom sustavu, vidjet ćemo sada kada dođe MMF da djeluje samo protureformacijski udar, ali morate zapamtiti, da Hrvatski narod, hrvatski građani imaju tradiciju socijalnih prava i da se na sve to neće tek tako lako oglušiti.
Gospođe zastupnice dobrano ste prešli ovih svojih 10 minuta, a nikako pogledati u svjetlo, svuda gledate samo ne tu. Imamo jednu repliku i dva ispravka netočnog navoda. Pravo je replika gospodin Marko Širac izvolite.
Gospodine predsjedniče, potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolege i kolegice zastupnici. Moram replicirati zastupnici Marinović oko njenog izlaganja povodom obećanja predsjednika Sanadera o smanjenju stope PDV-a tijekom kampanje 2003. godine. Da istina je, naš predsjednik sadašnje Vlade gospodin Sanader je to i obećao, međutim, obzirom na okolnosti, čak je i bio pokušaj da se to provede, ali obzirom na okolnosti i stanju u našem državnom proračunu provedba tog obećanja je odgodita za nešto kasnije i ja sam uvjeren da će on to i učiniti. Međutim, ono na čega se želim osvrnuti to je izlaganje gospođe Marinović gdje vi na silu želite ovdje nametnuti svoje mišljenje kako vi vodite brigu o socijalnom stanju građana itd., treba pošteno reći ovo je jedan najobičniji politički zakon koji je trebao doći u proceduru prije lokalnih izbora, da imate prilike ovdje u Hrvatskom saboru iznositi vašu veliku brigu oko građana i socijalnog stanja. To je pravi razlog. Jednostavno zabavljate i nas i vas gospođo Marinović, sa temama i sa zakonima koji nemaju šanse proći u Hrvatskom saboru kod svakog onoga zastupnika koji je dobronamjeran u ovoj državi i ovome narodu. Taj vaš zakon je jedan najobičniji politički zakon koji će samo potrošiti vrijeme u našoj raspravi, a mi ne možemo raspravljati o onim rješenjima i onim zakonima koje u ovom saboru trebamo radi vremena. I da vam na koncu kažem, razgovarao sam sa jednim vašim uvaženim članom iz vaše stranke, odmah ću završiti, koji mi je rekao samo ovako. Širac da sam ja ministar ja to isto ne bih nikada prihvatio, prema tome.
Hvala. Odgovor na repliku gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Vi kažete da je ovo trošenje vremena, a ja vas pitam o čemu bismo mi danas raspravljali da ovdje nema oporbenih zakona? NI o čemu. 2003. godinu zaključili smo sa donošenjem 73 zakona sa oznakom E. P.Z.E. a prošlu godinu sa 32. A ovu godinu ćemo valjda tim tempom nastaviti. I vi kažete gospodin Sanader, premijer Sanader je pokušao ali eto nije mogao jer pristigoše gospoda iz MMF-a koji nam rekoše da smo zaista, da ste puno bolji jer da se s vama dogovore za 15 minuta a da su s nama pregovori trajali danima.
Hvala lijepa. Imamo i dva ispravka netočnog navoda. Prvo je gospodin zastupnik Josip Đakić. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, ispravit ću netočan navod gospođe Marinović koja je ustvrdila da Vlada ravnodušno odbija prijedlog ovog Zakona o smanjenju PDV-a za određene kategorije. Točno je da Vlada vodi borbu sa nagomilanim zaduženjem iz vaše vlasti kao i trošenju sredstava državnog proračuna bez kontrole i opravdanja ponašajući se tako kao pijani milijarderi dijeleći između prijatelja i kumova kao i kupovanjem koalicijskoga mira. To je točno.
To je općenito mišljenje a nekako nema u čemu je ispravak netočnog navoda, ali idemo dalje. Ispravak netočnog navoda gospodin Ivan Bagarić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Poštovana kolegice Antičević, opetovana neistina koju iznosite nažalost ima učinak istine. Stoga moram ispraviti vaš pogrešan, vaš krivi navod u svezi sa porezom odnosno obećanjem premijera da će smanjiti porez. Točno je da u … [[Govornik se ne razumije.]] kartici to stoji i premijer je već u prvoj godini odnosno Vlada smanjili porez na dobit za 5% a kako opetovano krivo navodite i interpretirate premijerovu jamstvenu karticu doista jednu ću uvećati, uokviriti i pokloniti vašem klubu da to više ne činite. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Pokloni makar i takvi su pozitivna stvar. Idemo dalje. Na redu je gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite, gospođo!
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege! Eto, kao jedna od predlagateljica ovoga zakona htjela bih se pozvati u uvodu moga izlaganja na 51. članak našeg Ustava koji kaže da je svatko dužan sudjelovati u podmirenju javnih prihoda u skladu sa svojim gospodarskim mogućnostima i da porezni sustav se mora temeljiti na načelima jednakosti i pravednosti. Ali ja bih rekla da i sve države pa i Hrvatska kroz svoj porezni sustav provodi i dio socijalne politike. To je vidljivo i kroz naše Zakone o porezu na dohodak gdje različitim olakšicama upravo vodimo i dio socijalne politike i kroz porezni sustav. Međutim, moguće je, vidljivo je to da je moguće voditi i dio porezne politike i kroz sustav naplate poreza na dodanu vrijednost i to na način da se uvode za određene kategorije proizvoda i usluga međustope ili da se uvodi nulta stopa odnosno oslobođenje od PDV-a jer to rade i druge države. Radile su to kad su uvodile ovakav sustav poreza na potrošnju i većina njih u Europskoj uniji ima i danas. Europska unija želi imati jedinstveni porezni sustav i stoga smjernicama uvodi određene, usmjerava kako bi države Europske unije imale zajednički ili jedinstveni porezni sustav. Mi nismo članica Europske unije, postat ćemo to tek za nekoliko godina a porez na dodanu vrijednost primjenjujemo tek od 98. godine, dakle nekih eto sedam godina. Treba se prisjetiti da u toj prvoj godini primjene poreza na dodanu vrijednost imali smo visoki suficit proračuna. Mi smo 98. godine pri kraju godine imali rebalans proračuna na više od 8 milijardi kuna. Dakle, ako promatramo i dalje porez na dodanu vrijednost raste svaku godinu iznad rasta bruto društvenog proizvoda i što nam to pokazuje. To nam pokazuje da naši građani žive na kredit, da uzimaju kredit kako bi mogli podmirivati svoje osnovne životne potrebe ili kupnju trajnih dobara. I što mi ovdje predlažemo, da se prošire proizvodi i usluge koji neće imati obračun poreza na dodanu vrijednost. Govorimo o odjeći i obući namijenjenoj djeci do sedam godina, dječju hranu, higijenske potrepštine za djecu, pomagala za odgoj i obrazovanje djece. Što to znači? To znači da pokušavamo kroz to pomoći obiteljima koje imaju malu djecu kako bi na takav način mogli nešto više kupiti ili povećati svoju kupovnu moć. Ako je dječji doplatak manji od 300 kuna i ako recimo zapitajmo se što bi to značilo za našu radnicu majku djeteta do sedam godina koja radi u tekstilnoj industriji i trgovini koja maksimalno može zaraditi na mjesec tisuću i 800 kuna kad znamo da u maloprodajnoj cijeni ovakvih proizvoda PDV učestvuje sa 18%. Što bi to značilo za razminiranje kada bi se za tih 18% u konačnoj cijeni smanjila cijena razminiranja? Što bi to značilo udrugama koje pomažu socijalno ugroženim pojedincima i obiteljima kada bi takva pomoć koštala manje za 18%? Dakle, za 18% povećali bismo mogućnost takvim pojedincima da povećaju svoju kupovnu moć. Međutim, eto nema se sluha za to. Što se tiče pristojbe HRT-u željeli smo samo da se izrijekom upravo u ovom zakonu kaže da to nije usluga, da je to pristojba, taksa ili kako ćemo ju već nazvati, da je to zapravo jedan vid poreza i da zbog toga što to izrijekom ne piše u Zakonu o porezu na dodanu vrijednost da ne bi postojale mogućnosti da se može time manipulirati i ucjenjivati ovu instituciju hoće li u nekom razdoblju platiti ili neće platiti ovaj porez samo stoga što se aktualnoj vlasti sviđa ili ne sviđa njihova uređivačka politika. I kad eto nam Vlada tako kaže da se to odbija, da to nije u skladu sa smjernicama Europska unije čija mi nismo članica i još nekoliko godina nećemo biti članica onda je neophodno i logično da mi govorimo ovako kako govorimo. Kažemo bilo je u izbornoj kampanju 2003. godine rečeno da će se smanjiti porezi. U maloj mjeri smanjilo se plaćanje poreza na jednom dijelu građana poreza na dohodak jer su se minimalno povećao osnovni porezni odbitak. Smanjenje poreza na dodanu vrijednost nije prošlo, o tome je već bilo govora, a najavljivalo se da će se efikasnijom naplatom poreza moći osigurati tih 3 milijarde kuna koliko bi iznosilo smanjenje za 2%-tna poena poreza na dobit. Ako gledamo dalje što nam se dešava sa izbornim obećanjima, dakle već je najavljeno načina obračuna mirovina koje bi se trebale usklađivati u drugom polugodištu 2005. godine. Oko Fonda za umirovljenike, malo je toga riješeno, pa postoji i upitno kako će se to riješiti. Dakle, ostalo nam je nepuna dva mjeseca da bi umirovljenici mogli dobiti pojedinačni izračun svoga duga što je najavljeno Zakonom, pa i od toga moramo reći da, vjerojatno neće biti ništa. Ovih dana najavljuju nam je se i restrikcije u korištenju zdravstvenih usluga. Dakle, kada sve to skupa zbrojimo, onda zaista se moramo upitati što mi ovih godinu i pol dana radimo ovdje u Saboru, što radi Vlada, donosimo nekakve zakone s kojim se usklađujemo sa zakonodavstvom Europske unije, a na unutrašnjem planu, na gospodarskom planu, na socijalnom planu gotovo da ništa nismo učinili. I onda na kraju da kažem, eto kolega Hebrang je rekao, pa to je tek godinu i pol mandata, do kraja mandata ćemo smanjiti poreze. Dakle, opet ćemo imati velike najave i velika obećanja u sljedećoj kampanji za parlamentarne izbore. Mislim da je to neodgovorno i da je to nedopustivo. I ja se i osobno, mada u opoziciji, osjećam odgovorna kako mi ovdje u Saboru radimo. Dakle, kada zbrojimo što su to dali opozicijski klubovi i opozicijski pojedinci iz opozicije, gotovo ćemo se izravnati sa prijedlozima koje je dala Vlada.
Hvala lijepa. Imamo dva ispravka. Prvo je gospodine zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Pa malo me smeta i stalno se ponavlja netočan navod, ispada da naši stanovnici isključivo žive na kredit. Pa ne, cijeli zapadni sustav funkcionira isto, koliko ja znam, a znam, jer dosta imam i rodbine vani, i oni kupuju kuće, stanove, kupuju na kredit, kartice imaju svi, dapače, kartice su znatno više korištene [[Upadica: Ispravak.]] Pa ispravak, rekao sam, da nije točno da ne žive, da naši radnici žive na kredit. Naime i u Metrou gdje se plaća gotovinom također su repovi, ali cijeli ovaj zakon je predizborni i mislim da sada više nema smisla o njemu razgovarati.
Mišljenje. Izvolite gospodin zastupnik, izvoli, povreda poslovnika.
Povreda članka 209. Kolega me nije ispravio, ja sam govorila da rast prihoda od PDV-a rastu brže nego što raste bruto društveni proizvod što znači da se dobar dio usluga, roba kupuje zato što ljudi žive na kredit.
Hvala. Moje je inače mišljenje da je 90% otprilike ispravaka nisu ispravci. Ja ih cijelo vrijeme toleriram pa prema tome, nema smisla dizati te tablice jer ostaje uvijek. Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda gospodin Andrija Hebrang.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, ja ću zaista ispraviti dva netočna navoda. Prvi je da mi koji smo se suprostavili ovom prijedlogu Zakona nemamo sluha za nultu stopu. Upravo obrnuto, zato što smatramo da treba socijalnim mjerama zaštiti one koji manje imaju, odbacujemo nultu stopu koja jednako pogoduje i onima koji imaju i koji nemaju. Dakle, upravo obrnuto od ovoga navoda. Da se zalažemo da se PDV HRTU-u nameće u odnosu na to da li nam se sviđa ili ne uređivačka politika. Također je netočno, jer smo izrijekom rekli, zalažemo se da se plaća PDV jer ga plaćamo na uslugu HRT-a a ne na posjedovanje televizora kao što je interpretacija. I ponavljam, ako zapečatim svoj televizor, ja ga i dalje posjedujem a ne moram plaćati pristojbu, jer je to pristojba ne na posjedovanje televizora nego na uslugu koju dobivam iz HRT programa. Dakle, nije točno citirano. Hvala.
Hvala lijepa. Idemo dalje, gospodin zastupnik Vladimir. A u ime predlagatelja. Evo Vladimir Pleško pa onda. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. U ovoj današnjoj raspravi o Izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dodanu vrijednost. Moram krenuti od ovih točaka, sedam točaka koje su predložene da se promjene i kroz nultu stopu, znači da se smanji PDV na te određene grupe. Ono što me osobno smeta u ovom Prijedlogu zakona što u nekoliko stavaka postoje i druge ili i druge potrepštine kao za djecu, znači za nabavu dječje hrane i odjeće i drugih potrepština. Pa piše u točki 4. nulta stopa na donaciju udrugama, zakladama, ustanovama isto jako široko. Isto tako u točki 5. stoji: nultu stopu na robe i usluge koje financiraju organizacije Hrvatski crveni križ i druge. I onda se moram podsjetiti i onoga što stoji u obrazloženju a u obrazloženju je stajalo ovako. Osiguranje sredstva u obračunu smanjiti će se prihodi, potrebno je smanjiti sivu ekonomiju i na taj način će se znači nadomjestiti ta sredstva. No, međutim, sve Vlade Republike Hrvatske od 90-te do danas su pokušavale smanjiti sivu ekonomiju. Najbolji i najkvalitetniji način smanjenja sive ekonomije pokazao se kroz uvođenje jedinstvene stope poreza na dodanu vrijednost koja je i uvedena 98. godine. Kroz takav način oporezivanja kada nema različitih tarifnih grupa, kada nema različitih poreznih zakona, kroz jedinstvenu stopu može se i najkvalitetnije pratiti tijek novaca u Republici Hrvatskoj, i tijek poreznih davanja koje ubire Republika Hrvatska. Normalno je sa svakim povećanjem oslobođenja, sa svakom nekakvom novom zakonskom promjenom koja bi stvarala različite mogućnosti koje nisu dorečene kao što sam prije rekao i drugo, dolazi do mogućnosti manipulacije u tim porezenim shemama i poreznom zakonu. I upravo sa tom, tim dijelom se ne slažem. A da bi neke stvari još točnije kroz primjere naveo, možemo krenuti od recimo prve točke koja je predložena a to je nulta stopa za dječju hranu, odjeću i dječje potrepštine. Da, potpuno se slažem da se uvede nulta stopa na dječju hranu bebimil, bebipapa i neke stvari koje se prodaju kroz apoteku kao nadomjesci za hranjenje djece. Potpuno se slažem, no međutim da li kroz druge potrepštine, kolica primjerice za djecu koja se kreću u cijenama od nekakvih par sto kuna do nekoliko tisuća kuna da li i takve stvari treba staviti u nultu stopu PDV-a jer to je ovim Zakonom predviđeno. Isto tako što je drugo, u kozmetičkim proizvodima neki dan na reklami na televizoru mogli smo vidjeti reklamu gdje majka uzima kozmetički proizvod djetetu i dijete izgleda na toj reklami kao da se žali zbog čega majka uzima njegov kozmetički preparat. Ima masu stvari koje se mogu upravo kroz ovakvo tumačenje zakonskoga propisa jednostavno kasnije pokazati kao velike rupe u poreznom zakonu i gdje se će pokušati … [[Govornik se ne razumije.]] mogućnost, znači gdje će se pokušati pronaći rupa da se ne plaća porez na određene stvari. Primjer dva, nulta stopa za dnevne novine. Od nedavno imamo u Hrvatskoj dnevne novine koje koštaju tri kune. Da li znači razlika od ostalih dnevnih novina je tri kune, primjer 24 sata i imamo Jutarnji, Večernji list kao vodeće dnevne novine. Da li 24 sata upravo zbog te neimaštine o kojoj se ovdje danas govorilo da li oni imaju danas takvu prodaju da su praktički pretekli sve ostale izvođače? Nisu. Znači da i ovo obrazloženje o pojeftinjenju tog proizvoda, novinskog proizvoda neće dovesti do, znači proširenja čitateljskog kruga. Treća stvar, nulta stopa za usluge i znači, nulta stopa na donaciju udrugama, zakladama, ustanovama iz inozemstva. Jedan klasičan primjer. Znam da su se događali i takvi primjeri i zato ću ga navesti. Danas po Zakonu o udrugama može tri osobe, tri građana Republike Hrvatske osnovati udrugu. Isto tako je moguće da jedna od tih osoba ode u Austriju, u Njemačku i putem svojega prijatelja koji je stalno prijavljen u Austriji ili u Njemačkoj uplati sebi mogučnost i uplati recimo najnoviji mercedes koji će koristiti ova Udruga u Hrvatskoj. Potpuno je moguće. Potpuno je moguće. I normalno je da kad mi idemo s takvim primjerima da onda je nemoguće kontrolirati kompletno znači taj porezni sistem. Sa svakim novim takvim oslobođenjem jer nije jasno i točno definirano na što se to odnosi, dolazi do problema u poreznim prihodima. Ja se slažem također kad smo kod udruga, zaklada, ustanova, kod humanitarnih potreba u Republici Hrvatskoj potpuno se slažem da se veli za nabavku vozila, za prijevoz invalida znači koje imaju udruge invalide koje imaju na sebi ugrađene određene znači pogodnosti da li ulazno-silazne rampe ili nešto tako da se ne, ne naplaćuje PDV. S tim se slažem, ali to onda treba biti jasno rečeno u zakonu. Ili postoji i druga mogučnost koja govori na sljedeći način: za svako takvo vozilo Republika Hrvatska će napraviti toj udruzi povrat poreza. Ali općenito ostaviti vrlo je problematično. Isto tako sjećam se kad govorimo o točki 6. na stopu za, nulta stopa za uvoz automobila jedanput u pet godina za invalide 80 i više posto, sjećam se prije nekih desetak godina kada su bile vrlo popularne te invalidske dozvole koje su bile navale da se popravi postotak invalidnosti za dva, tri, pet posto da bi se prešao prag od 70%. Danas vjerujem primjenom ovakvog i donošenjem ovakvog zakona ponovo će biti jagma za mogućnostima na koji način doći do tog praga 80%? Da li smo time napravili pravedni, točni, kvalitetniji zakon za Republiku Hrvatsku? Vjerujem da nismo. I kad govorimo o oslobođenju pristojbe HRT-u. Poštovana gospodo svi u ovoj Republici Hrvatskoj moraju plaćati poreze. Svi. Na svoje usluge. Činjenica da plaćanje pretplate je usluga za ono što dobivamo od Hrvatske radiotelevizije. To je činjenica. Da li to nazvali ovako ili onako, ali to je usluga koju Hrvatska radiotelevizija daje svim građanima. Da u toj usluzi je jedan dio informativnoga programa, ali je i veliki dio koji nije informativni i koji nije u službi javne televizije nego je u službi zabave građana, a to je onda kroz pretplatu i usluga. Na uslugu kao svaki privatni poduzetnik mora platiti poreze pa prema tome morala bi i Hrvatska radiotelevizija platiti poreze i tu moram replicirati sada gospodinu Vujiću koji je rekao da zbog razvoja pluralizma Hrvatska radiotelevizija uplaćuje 30 milijuna kuna. Trebala bi uplaćivati, ali ne uplaćuje. A kroz ovakav način za razvoj da se naplaćuje PDV na tu pristojbu kroz ovakav način Republika Hrvatska bi mogla svim ostalim manjim televizijama, regionalnim televizijama isplaćivati iz ubranih 120 milijuna kuna PDV-a. I time bi praktički svoja obrazloženja i završio samo sa još jednom konstatacijom i praktički odgovorom na razmišljanje gospođe Ingrid Antičević-Marinović koja veli da porezna reforma koju je započela Vlada Repubilke Hrvatske sa, pod vodstvom predsjednika Sanadera nije dobra i da uopće je nema. Imaju dvije, dva načina sprovođenja poreznih reformi. Ima porezna reforma mogućnost sprovođenja porezne reforme u oslobođenju naplate poreznih opterećenja, ali ima i mogućnost reforme koja kroz svoju poreznu mogućnost i poticanje stvara poticaje za veću proizvodnju i poticaje za povećanje broja radnih mjesta. Moj osobni stav da porezna reforma Republike Hrvatske mora biti usmjerena prema tome da se u Republici Hrvatskoj poveća broj radnih mjesta, da se povećaju tehnološki, strojni parkovi Republike Hrvatske u proizvodnji i u proizvodnim djelatnostima, a ne kroz oslobođenje davanja poreza i svih ostalih stvari koje su ovdje danas predviđene ovim Prijedlogom izmjena i dopuna. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike. Ispravak netočnog navoda. Prvo replika gospodin Pero Kovačević, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolega je govorio vezano za automobile pa ga moram podsjetiti da je njegova stranka obećavala hrvatskim braniteljima koji nisu iskoristili povlastice za uvoz osobnog automobila da će to moći. Nažalost to nisu dobili. Također je to obećavala i hrvatskim ratnim vojnim invalidima. Nažalost ni to nije ispunjeno. Imamo situaciju da jedan broj hrvatskih branitelja koji je imao novaca uvezao je osobni automobil, a drugi niti će moći uvesti i prema tome to je isto sadržano bilo u jamstvenoj kartici. Također je bilo sadržano u jamstvenoj kartici da će se početi obračunavati Hrvatska sa sivom ekonomijom. Ta obećanja je istina dala i jedna i druga Vlada ...
U čemu je ispravak navoda?
Replika. Pa dajte gledajte gospodine predsjedniče [[Upadica: A ja, replika. U redu. Oprostite.]] Pa nemojte mi riječ oduzimati. Sad me dekoncentrirate, da [[Upadice se ne razumiju.]] Pa to, ali, znači nema učinkovite borbe protiv sive ekonomije. Znači nema učinkovite borbe protiv sive ekonomije dok se ne donese novi Zakon o državnom inspektorati di će inspektori imati konkretne ovlasti za suzbijanje sive ekonomije. Jer ovo sad što imaju je ništa i znamo i sami da mogu samo pokrenuti prekršajni postupak, a od toga 60% padne na Prekršajnom sudu zbog zastare. Prema tome, a to je i također bitna stvar zbog toga što kroz sivu ekonomiju se umanjuju prihodi državnog proračuna. I sad se moram osvrnuti na jedan drugi dio što nije kazano, što je isto bitno recimo kod nulte stope. Mi smatramo u Klubu HSP-a da treba ukinuti PDV i na pogrebnu opremu i usluge jer i sami smo svjesni situacije da se jedan dio vraća od zdrvstvenog ali to je samo 850 kuna po smrti. Samo 850 kuna po smrti. Ako smo socijalna država onda ukinimo i PDV na pogrebnu opremu i usluge jer to su slučajevi ... ... [[Upadica se ne razumije.]] Ja vas molim uvaženi kolega da se javite za riječ ko što, a riječ daje potpredsjednik. Nemojte dobacivati. Nismo na placu. Prema tome i to je isto bitna stvar i bitan problem koji treba razriješiti jer znamo da je i tu teška situaciju. Ljudi umru, nemaju se gdje sahraniti, nemaju novaca ni za sahranu svojih najmilijih. Hvala.
Hvala lijepa. Još se jedanput ispričavam zbog, radi ispravka netočnog navoda. Bila je replika dakle. A sada odgovor za repliku gospodin zastupnik Vladimir Pleško. Izvolite.
Pa moram, moram odgovoriti cijenjenom kolegi jer po pitanju branitelja vrlo dobro znamo da su branitelji grupacija 80, 90% oslobođeni znači naplate i imaju mogućnost uvoza automobila bez naplate PDV-a. To je točno za invalide 100%. Oni dobivaju koliko sam upoznat sa zakonom automobile svakih 5 godina. Drugi dio replike po pitanju sprečavanja sive ekonomije. Moram odgovoriti u tom dijelu da žalim, žalim prvenstveno kao poduzetnik, obrtnik da je prije 4, 3 ili 4 godine da je ukinuta, da je financijska policija. Jer je to bio jedini institut i institucija u Hrvatskoj koja je mogla pravodobno i na pravi način provjeriti porezne prihode kroz PDV i na taj način kontrolirati davanja. To je bivša Vlada ukinula i dovela je do mnogih pogoršanja u naplati PDV-a a da ne govorimo o tome da je negdje 90 i , 2003. godine od prijavljenog PDV-a bila naplata nekakvih 68%. A gdje od onog neprijavljenog?
Hvala lijepa. Imamo jednu povredu Poslovnika. Gospodin Vlado Jukić. Izvolite.
Pa radi se u stvari, izjava kolege, dezinformira hrvatske branitelje u smislu izjave da hrvatski branitelji imaju pravo.
A koji je članak povrijeđen?
Pa možemo naći članak Poslovnika koji zabranjuje tako teške. … [[Upadica se ne čuje.]]
Pa vi ste rekli branitelji?
Dakle, nije povrijeđen Poslovnik, a gospodin je odgovarao na repliku pa nije obvezan baš se držati bilo čega, može govoriti…
[[Upadica: Ali, bar zakona da se drži.]] šire, a nije povrijeđen Poslovnik. Prema tome, zatražili ste povredu Poslovnika, a on nije bio povrijeđen. Gospodin Šime Lučin, također replika.
Hvala lijepo. Točno je da svi građani imaju obvezu plaćati porez. Međutim, isto je tako točno da i država ima obvezu redistribuirati ta sredstva prema zakonskim, odnosno ako hoćete ustavnim načelima. Činjenica je da u Hrvatskoj ni jedno ni drugo ne funkcionira. Međutim, pitanje medija i pitanje kalkulacija i davanja ocjena oko medija i slobode medija. Jer, govoreći zapravo o poreznim opterećenjima, državnim opterećenjima oko medija mi govorimo zapravo o slobodi medija. Ne moram vas podsjećati posebno kad je riječ o televiziji. Do 2000. jedna od osnovnih zamjerki Hrvatskoj je bila nesloboda medija, a posebno Hrvatske televizije. Vi možete medij učiniti ovisan na različite načine, direktnim uplitanjem, poreznim opterećenjem. Vaša konstatacija recimo da jeftinoća medija ne utječe na njegovu prodaju zapravo je netočna, jer medij koji ste spomenuli zbog svoje niske cijene zapravo doprlo je do velikog broja čitatelja i oduzeo je jedan broj čitatelja postojećih medija. Ja vas uvjeravam da se sutra pojavi nekakav medij koji bi koštao dvije kune da bi imao veću tiražu nego neki današnji medij. Prema tome, bilo bi dobro da se argumentirano razgovara. Drugi segment demokracije koji ste također spomenuli, civilni sektor. Pa civilni sektor vam je isto ko i medij. Država vam može ugušiti civilni sektor, a sloboda i danas vam se zapravo u svijetu demokracija mjeri po dva osnovna načela. To vam je po razvoju civilnog sektora i po razvoju i slobodi medija. I danas kad čitate izvješća različitih institucija i vladinih i nevladinih u svijetu zapravo imate ta dva osnovna parametra i na državi je da zapravo odluči kakvom će poreznom odnosno ukupnom politikom zapravo kreirati taj prostor. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor gospodin Vladimir Pleško.
Zahvaljujem. Možda me nije kolega Lučin shvatio što sam želio reći. Želio sam reći kroz svoju raspravu da svi u Hrvatskoj trebaju plaćati poreze i da stvaranjem različitih oslobođenja dolazi do rupa u poreznom zakonu koje će biti vrlo, vrlo teško kontrolirati, koje će izazvati lavinu koja danas sutra može smanjiti porezne prihode ne za planiranih 50, 100, 200 milijuna kuna, nego i za daleko veća sredstva. A ono, po pitanju medija kad govorimo isto tako ako smo svi pred zakonom jednaki, onda bi i sve tvrtke u Hrvatskoj trebale biti pred zakonom jednaki. Ako jedan poduzetnik mora plaćati PDV onda smatram da i Hrvatska radio televizija bi morala plaćati PDV, jer pruža određenu uslugu. Da li je to kroz povećanje pretplate ili pristojbe se poveća 5 kuna pa će se moći plaćati PDV, ali ga treba plaćati. U tome je stvar.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Gospodin Željko Pavlic. Izvolite.
Evo, ispravak netočnog navoda poštovanog zastupnika. I nekoliko je puta to isto ponovljeno ovdje u Saboru, o pristojbi, HTV pristojbi. Dakle, poštovani zastupnik je govorio da je pristojba naknada za obavljenu uslugu koju Hrvatska radio televizija daje. No, međutim, u zakonu decidirano piše, u Zakonu o HRT-u. Vlasnici radijskih, televizijskih prijemnika na području Republike Hrvatske dužni su HRT-u plaćati pristojbu. Ne spominje se nikakva usluga, nikakav program, nego odnos dakle vlasništvo prema radijskim i televizijskim prijemnicima. Tako da to možemo shvatiti kao, baš kao nekakav pravi zapravo porez, a ne porez na uslugu.
Hvala lijepa. Na redu ste gospodin Željko Pavlic, ali predlagatelj, oprostite. Gospodin zastupnik i potpredsjednik Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Ma jednostavno čovjek ne može da se ne javi još koji puta u vezi s ovim Prijedlogom zakona i kao predstavnik predlagatelja. Gledajte, htjeli mi ili ne htjeli, porezni sustav je sam po sebi zapravo krvotok i gospodarskog i svakog socijalnog života jedne zemlje, jedne društvene zajednice. Zbog toga porezni sustav kao cjelina, a i ovaj Zakon kao njegov sastavni dio ima i svoje nacionalno i svoje strateško i svoje gospodarsko, svoje socijalno, svoje pronatalitetno odnosno demografsko, ustavno-pravno, pa ako hoćete i moralnu dimenziju odnosno pitanje. I dopustite poštovane kolegice i kolege. Hajde sami pred sobom da razgovaramo, da ostavimo po strani sada stranačke i međustranačke odnose. Da li je normalno da mi dobijemo i organiziramo Donatorsku konferenciju ili donatorski skup na kojem se pojavljuju i stranci i domaće fizičke i pravne osobe, daju novac za razminiranje, onda mi od tog novca kao državna zajednica uzmemo 22% umjesto za razminiranje, za bilo koje ostale potrošnje pa dopustite i za socijalne potrebe. Pazite, nešto što je od nacionalnog značaja, od strateškog značaja je da što prije deminiramo zemlju, da bismo prirodne, ine resurse stavili u funkciju. Poštovane kolege, da li je sa moralnog aspekta uopće dopustivo raspravljati o tome, da međunarodna asocijacija Crvenog križa zajedno sa Crvenim križom ili Caritas ili Samaritćani pripreme i organiziraju akciju prikupljanja sredstava za pomoć socijalno najugroženijim stanovnicima ove zemlje i da mi onda naplatimo PDV na to. Budimo realni. Hajmo realno, sasvim realno raspraviti. Da li je normalno razgovarati o tome da su cipelice dječje ili dječje odjelce maltene jednako skupo kao odijelo za odraslu osobu i cipele. Pa ne možemo tako razgovarati. Ovdje se ide sa time da se nulta stopa da za ono što može biti i uvede, što može biti od nacionalnog, od gospodarskog, od socijalnog i svakog drugog stajališta. Poštovane kolege, i u tom kontekstu ja razumijem žar političke borbe da se obrani svoj stav, stav svoje stranke itd. Ali nema potrebe posezati za takvim argumentima koja zapravo teško mogu biti validni jer nemaju valjano uporište sa aspekta svoje realnosti, da ne kažem istinitosti. Primjerice, kad se kaže između ostaloga da evo između ne bi trebalo o ovom zakonu maltene više raspravljati, jer eto taj zakon je između ostaloga predizborni, bio zakon za lokalnu i regionalnu samoupravu, za … [[Ne razumije se.]] Pa kolege, pa pogledajte kad je upućen u proceduru. Pa taj zakon je upućen u proceduru 17. veljače, davno, davno prije raspisivanja izbora za lokalnu i regionalnu samoupravu i nema veze sa izborima za lokalnu i regionalnu samoupravu. Isto tako, nema veze zato što su izbori prošli. Dapače, ima veze sa ovim pitanjima o kojima smo maloprije govorili, o socijalnim, o gospodarskim, denacionalnim, državotvornim, kojim god hoćete. Treće ili već pitanje koje hoćete reći. Pazite, ne može se reći da PDV je vezano za potrošnju odnosno kreditno zaduženje i da nema veze. Pa ima. Pa kolege mi naplaćujemo PDV na uvezenu robu, sasvim normalno jer je oslobođen tamo u zemlji porijekla te robe. Ali, ono što je zaprepašćujuće da korespondira stopa rasta poreza na dodatnu vrijednost sa stopom rasta uvoznih proizvoda i za stopom rasta vjerujte kolege ili ne vjerujte deficita, a ne sa stopom rasta nacionalnog bruto proizvoda. I to je ono što ozbiljno upozorava što treba učiniti. Mi imamo stopu rasta PDV-a, ali nije problem u tome da li stopa rasta prati ovo ili ono, nego problem je u tome da deficit pada, jednako raste kao i PDV, odnosno kao stopa rasta poreza. A u isto vrijeme zapravo najveći je problem rashodna strana proračuna koja se stalno povećava i u tom pogledu treba nešto učiniti. Ili drugo pitanje. Kad posegnete i kažete, e sad Televizija ne plaća porez na dodatnu vrijednost, pa mora plaćati na pretplatu. Pa čekajte. Ma Televizija na svaki svoj proizvod, na svaku svoju uslugu plati porez na dodatnu vrijednost. Ovdje se raspravlja o pretplati kao proviziji, pardon, kao pristojbi, kao posebnom obliku poreza koji je opteretio sve građane ove zemlje radi funkcije Televizije kao javne televizije. I u tom kontekstu, drugo je pitanje političkog stava da li ćemo mi to osloboditi ili ne. Ali ja tvrdim, ono što je važno da je Zakon o Hrvatskoj televiziji to oslobodio Televiziju. I ne možemo imati da u zakonu se govori o pristojbi, dakle porezu. A u isto vrijeme naplaćivati porez na porez jer je to suprotno samom sebi, samom sebi. Naravno i zbog toga predlažemo da to bude nulta stopa i u ovom zakonu da se definitivno skine s dnevnog reda, a ne da se pravilnikom zapravo izmjenjuje Zakon o Televiziji. Moram reći i to da je vrlo interesantno postaviti pitanje kako doći do 80%. Vidite. Ja postavljam obratnu situaciju. Kako smanjiti stopu nezaposlenosti od 19 i po ili po nekim pokazateljima 15%. Kad kolege kažu da treba naravno poticajnom poreznom politikom djelovati vezano za područja slobodne zone, tehnološke parkove itd. Ja se s njima slažem. Ali PDV se na te proizvode ako su namijenjeni izvozu ne naplaćuju. Zato i postoji slobodna zona. Prema tome u krivo se puca. Ovdje treba raspravljati o nečemu sasvim, sasvim drugom. Kako poticajnom politikom putem porezne politike ostvariti poticajnu politiku za ostvarenje gospodarsko-socijalnog sustava. Tvrdimo da ove djelatnosti koje će dobiti nultu stopu će otvoriti jedan dio proizvodnje i proširiti mogućnost njenog djelovanja, na kraju krajeva osobito one koja je u teškoj kriznoj situaciji kao što je tekstilna proizvodnja, kao što je obućarstvo, osobito proizvodnja dječje odjeće i obuće itd. i potrebština za djecu. Sasvim sigurno jer su i ulazni troškovi u toj proizvodnji biti manji, ako se oslobodi PDV-a. Slična je situacija i sa ostalim pitanjima. Meni je, meni je jednostavno nezamisliva tvrdnja, primjerice između ostaloga šta bi to značilo da će se otvoriti jagma kako doći do 80% invaliditeta. Pa za Boga miloga postoji tablica za utvrđivanje invaliditeta koju poštuju invalidske komisije. I ne vjerujem da bi sada netko prihvatio da ostane do te mjere invalid da ostane bez pojedinog uda da bi povećao, ruke ili noge da bi povećao svoj stupanj invaliditeta. Pa za Boga miloga kuda idemo? Pa dajmo, dajmo malo radi sebe ako ni zbog čega drugoga pokrenimo ovo pitanje. Onda ovo pitanje, zašto i druge. Mi smo spomenuli primjerice Hrvatski crveni križ i Caritas. A zar vi ne mislite da bi Malteški red recimo ne bi trebalo ili društvo Hrvatskog zmaja trebalo osloboditi plaćanja PDV-a ako napravi organiziranu akciju humanitarnu za pomoć određenoj kategoriji građana ili ukupno bilo koju kategoriju ugroženih građana. Ja osobno mislim. Zašto ne bi društvo Hrvatskog zmaja moglo organizirati donatorsku aukcijsku primjerice večeru, skupiti određena sredstva i recimo ugroženim, djeci ugroženih branitelja ili palih branitelja organizirati odgovarajuću pomoć. I zašto bi sad na to platili PDV? Naravno postoji mogućnost po pravilniku, e to može ali ne mora osloboditi Ministarstvo financija. Pa ljudi moji, pa nije to stvar Ministarstva financija, pa to je stvar društvene i državne zajednice. I zbog toga vas molim da u ovom Prijedlogu izmjene i dopune zakona pristupimo s aspekta ne samo stranačkog vođenja politike koja će stranka kojeg nadigrati, nego da vidimo da li taj zakon i u kojoj mjeri doprinosi ostvarenju gospodarskih i socijalnih ciljeva Republike Hrvatske i naravno rješavanju socijalnih problema socijalno ugroženih građana. Mi tvrdimo da doprinosi i da će dati doprinos i oživljavanju gospodarstva. Naravno u prva dva tri mjeseca on ima negativne efekte. Ali nakon toga kad se gospodarstvo zamahne onda dobiva pozitivne efekte i trajno zapravo doprinosi gospodarskom rastu i razvoju. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je zastupnik gospodin Željko Pavlic. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predlagači. Evo dopustite da se ja ukratko osvrnem ne donošenje ovog zakona. Dakle Zakona o porezu na dodanu vrijednost. Odmah na početku mogu reći da podržavam ovaj zakon. Po meni također bi trebalo ići na reformu poreznog sustava koji bi morao biti više socijalno usmjeren. A ono što je još i bitnije da on bude ciljan. Dakle da s tim sredstvima koja su namijenjena za socijalnu politiku da raspolažemo tako da ih usmjerimo na one probleme koji najviše opterećuju našu svakodnevnicu. Ove mjere su već ovdje rečene isto tako i vatrogasne mjere gdje se proba na takav način i intervenirati upravo tamo gdje je to i najpotrebnije. I zbog toga podržavam posebno ovu prvu točku dakle zakona koji govori o nultoj stopi za dječju hranu, odjeću i druge potrepštine u duhu jačanja pronatalitetne politike. Mislim da je to itekako potrebno jer nam na žalost podaci govore o negativnom dakle trendu u natalitetnoj politici. I evo podaci nam govore da je u 2003. godini zabilježen pad broja živorođene djece u odnosu na 2002. godinu. A slično je dakle nažalost i ove godine u odnosu na prošlu godinu. Dakle zabilježen je pad od 1,1% ili što konkretno znači 2003. godine rođeno je 426 manje djece nego 2002. godine. Neki demografi dakle procjenjuju da ukoliko bi se takav trend nastavio da bi 2031. godine Hrvatska brojila samo negdje oko 3 milijuna i 600 tisuća stanovnika. Dakle skoro za, ili više čak od pola milijuna stanovnika imali bi manje nego što je to bilo danas. Isto tako trendovi su prisutni već godinama što se tiče prirodnog prirasta koji je već skoro 20 godina negativan, da bi kulminirao upravo prošle i ove godine gdje je prirodni prirast negdje minus 3%. To su zbilja zabrinjavajući rezultati, zabrinjavajući podaci i mislim da Hrvatska mora uložiti sve dakle što može da bi preokrenula tu situaciju. Ovo je samo mali korak ka tom pravcu, a Hrvatskoj je potrebna dakle jača sustavnija natalitetna politika. Također ukoliko bi usvojili ovaj zakon došlo bi isto tako do promjena u što se tiče "sindikalne košarice". Čuli smo već danas dakle da je sindikalna košarica jedan od indikatora koji pokazuje socijalni status naših obitelji. Evo imam podatke za prošlu godinu, dakle da je prosječna plaća u prošloj godini je bila negdje oko 4 tisuće kuna, a da je sindikalna košarica iznosila negdje oko 5 tisuća 259 kuna. Što znači da ste s plaćom, s jednom prosječnom plaćom mogli zadovoljiti samo 76% troškova koje smo imali dakle za te osobne potrebe koji su navedeni u "sindikalnoj košarici". A upravo je tu u toj "sindikalnoj košarici" najveći stavak je zapravo od 35% odnosi se na prehranu, tako da bi i ova, dakle prihvaćanje ovog zakona utjecalo na smanjenje razlike dakle između mogućnosti i stvarnosti. A situacija je zapravo još i drastičnija. Rekao sam dakle da je prosječna plaća u Republici Hrvatskoj bila prošle godine, pred kraj prošle godine 2 tisuće i 400 kuna. A na žalost razlike su velike drastične su od županije do županije pa neke županije imaju i puno manju prosječnu plaću uz istu cijenu košarice. Evo npr. moja Međimurska županija na žalost je poznata po tome dakle da ima i 30% manju prosječnu plaću nego državni republički prosjek, što dakle govori o tome da se pokriva gotovo ili nešto iznad 50% sindikalne košarice. Dakle mislim da bi to trebalo promijeniti dakle sustavno, dakle ne samo na dakle ovakav način ovim malim koracima. Ono za što bih još htio progovoriti isto se tiče točke 4. gdje se govori o nultoj stopi na donacije udrugama, zakladama i ustanovama iz inozemstva. Tu mogu samo podsjetiti da sam ja zajedno sa svojim kolegama, evo Radošem i Hermanom bio predlagatelj prije nekoliko mjeseci još jednog ovakvog Zakona o porezu na dodanu vrijednost gdje smo predložili da se udruge koje štite ustavom zaštićene vrijednosti iz članka 3. oslobode plaćanja PDV-a. Tu je važno za napomenuti da je ona bivša, dakle koalicijska Vlada od 2001. godine pravilnikom oslobodila sve neprofitne organizacije, udruge i ustanove, dakle plaćanja PDV-a, da bi ova Vlada svojim pravilnikom od 2004. godine nanovo uvela dakle obavezu tim udrugama da moraju platiti PDV, dakle na uvoznu robu. Na žalost ovaj naš zakon nije prihvaćen, tako da eto neprofitne organizacije pa velim i one naročito koje štite vrijednosti iz članka 3. moraju danas plaćati PDV što im otežava u velikoj mjeri otežava njihovo funkcioniranje, a mislim da Republika Hrvatska bi mogla imati puno puno koristi dakle ukoliko bi one mogle raditi u svom punom obimu, dakle mislim da to treba čim prije promijeniti. Nekoliko riječi još i o ovoj zadnjoj točki koja zapravo govori o oslobađanju plaćanja poreza na dodanu vrijednost na pristojbu HRT-a. Već sam malo prije dakle napomenuo da se prema Zakonu o HRT-u radi o porezu, porezu koji plaćaju vlasnici televizije ili radija. To je decidirano navedeno u zakonu, da sada opet to ne citiram. Vlasnici radijskih i televizijskih prijemnika dužni su plaćati tu pristojbu. Dakle ne radi se o korisnicima ikakvih usluga nego vlasnicima, to se u cijelom stavku naročito ističe. Vlasnik prijemnika, vlasnik prijamnika dužan je plaćati taj porez. To nema veze, dakle nije to nikakva naknada za obavljenu uslugu koja je na jednak način dostupna svim građanima jel' tako, jer na žalost imamo slučajeva da eto u Međimurskoj i u još nekim županijama uz slovensku granicu naši građani ne mogu primati program HTV-a, a s druge strane po slovu zakona moraju plaćati ovaj porez. Dakle vidi se da i država stoji zapravo iza onoga što stoji u ovom zakonu. Evo i na kraju dakle još jedanput, da podržavam ovaj zakon s napomenom da je Hrvatskoj potrebna sustavna socijalna politika, a pogotovo nam je potrebna sustavna i ciljana natalitetna politika jer to je najveći problem trenutno koji postoji u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Na redu je gospodin zastupnik Davorko Vidović kojeg nema pa gubi pravo. Gospođa zastupnica Nevenka Majdenić. Izvolite.
Poštovani dopredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo. Parlamentarne stranke Hrvatskoga sabora su koncenzusom prihvatile ulazak Hrvatske u Europsku uniju. Samim tim prihvatili su i usklađivanje naših hrvatskih propisa s pravnom stečevinom Europske unije, a jedan od mnogih propisa koje treba uskladiti s Europskom unijom su i propisi o porezu na dodanu vrijednost. Prema odredbama šeste PDV smjernice Europske unije, nulta stopa je predviđena samo za oporezivanje izvoza dobara i s izvozom izjednačenih isporuka. Iste smjernice nadalje govore da se pored standardne opće stope poreza na dodanu vrijednost mogu uvesti jedna ili dvije snižene stope, ali ne manje od 5% i to samo za proizvode i usluge navedene u aneksu «H» šestih smjernica. Ako je naše opredjeljenje članstvo u Europskoj uniji onda moramo na putu do punopravnog članstva uskladiti svoje pravne i druge akte sa standardima Europske unije. Zbog toga mi je u najmanju ruku nelogično sada mijenjati Zakon o PDV-u a onda u dogledno vrijeme ponovo mijenjati i usklađivati sa smjernicama Europske unije. S druge strane smatram da predlagatelji zakona ili njihovih izmjena i dopuna, moraju imati u vidu naslijeđenu političku-ekonomsku situaciju. Iz prijedloga zakona se uopće ne vidi koliko će doći do smanjenja prihoda u državnom proračunu. Također predloženim mjerama neće biti postignuti željeni socijalni efekti. Sve predložene olakšice koristili bi i onima koji nisu potrebna, osobe s višim i visokim prihodima. Obiteljima s nižim prihodima treba pomoći direktno. Ne vjerujem da bi ukidanje PDV-a na dnevne novine smanjile cijenu dnevnih listova već bi bio povećan prihod izdavačkim kućama. Novine se i tako najviše financiraju oglasima i reklamama. Upitno je razmotriti da li bi ukidanje PDV-a na usluge razminiranja povećao opseg poslova razminiranja, jer je gotovo 100% naručitelj država. A sigurna sam da bi svaki zastupnik mogao predložiti desetak roba i usluga po nultoj stopi PDV-a, ali tada ne bi imao moralno pravo zahtijevati trostruko veći proračun. Na kraju prihvaćam mišljenje Vlade i predlažem da se ovaj zakon ne prihvati.
Hvala lijepa. I gospodin Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče. Meni se nakon što sam iščitao obrazloženje Vlade zašto njoj nije prihvatljivo da prihvati ovaj zakon, postavilo jedno temeljno pitanje, što je ustvari temeljni interes Vlade. Je li doista ta proklamirana pronatalitetna politika, briga o djeci ili ne. Ako je, zašto onda ne omogućiti prije svega roditeljima d za djecu kupuju osnovne potrepštine 18% jeftinije. Meni se recimo postavilo pitanje, je li i kada premijer posljednji puta bio u trgovini i zna li on uopće koliko koštaju pelene, koliko koštaju dječje cipele, benkica ili recimo čokolino. Zna li premijer koliko primjerice obitelj s prosječnim prihodima u Hrvatskoj može kupiti tih osnovnih dječjih potrepština za jedno dijete? Što ako takva obitelj sa prosječnim primanjima ima dvoje djece ili što je ako takva obitelj ima troje djece što je poželjno u Hrvatskoj da bismo promijenili negativnu demografsku sliku, odnosno da bi nam rastao natalitet. Koliko, dakle obitelj sa prosječnim prihodima može kupiti osnovnih životnih potrepština za to troje djece? Ja sam uvjeren da premijer ovo ne zna, ali sam siguran da premijer zna koliko košta jahta dugačka 12,5 metara, uvjeren sam da zna koliko košta primjerice BMW sedmica, nova serija u kojoj se vozi. E sada doista se postavlja pitanje što je interes Vlade. Ja ću to pokušati objasniti na primjeru odnosa paketa pelena i jahte, možda neusporedivo, a možda i usporedivo. Vidite, većina jahti koja je kupljena prošle godine u Hrvatskoj, kupljena je na račun pravnih osoba, dakle na račun poduzeća i obrta. Je li pri tom, pri kupnji tih jahti plaćen PDV? Formalno jeste, dakle izdan je račun, obračunat je PDV i plaćen je PDV. Međutim svi ti poduzetnici, odnosno te pravne osobe ostvarile su predporez i u roku od 30 dana porezna uprava, odnosno državni proračun vratio im je veliku većinu PDV-a plaćenog na te jahte u vidu predporeza. Što su te pravne osobe još učinile? Amortizirale su te jahte u toj godini. Dakle, u prošloj godini napravit će amortizaciju i umanjiti poreznu osnovicu za porez na dobit. Što znači da su vlasnici tih jahti ne platili PDV, ne platili porez na dobit, kupili tu jahtu za negdje 35 jeftinije nego drugi ljudi koji nisu to kupovali na račun pravnih osoba. E sad vidite, roditelji kad kupuju pelene, onda ne mogu ostvariti pretporez. Ne mogu čak niti pelene zaračunati kao porezno priznati rashod i na takav način će umanjiti porez na dohodak. Nego moraju i na jedno i na drugo platiti porez. Prema tome, ako tako gledamo onda se postavlja pitanje, doista, što je interes Vlade? Je li interes Vlade da se kupuju jahte ili je interes Vlade da prosječna obitelj može kupiti dječje potrepštine povoljnije i osigurati svojoj djeci kvalitetniji život? Vidite, većina roditelja nema niti korporativne kartice. Ne mogu svoju djecu izvesti na radni ručak na račun poduzeća ili obrta. Na čokolino moraju platiti 22% PDV-a. Na vrlo kvalitetnu ribu u vrlo skupom restoranu obično se to računa kao trošak, onih 30% dakle, a PDV se računa kao pretporez. Ili što je sa automobilima? Prošle godine je 33% automobila, a kupljeno je negdje 67 tisuća novih automobila, kupljeno na račun pravnih osoba. Dakle, 33% automobila nije platilo PDV, odnosno imalo, ostvarilo je pretporez i svi ti automobili bit će amortizirani, dakle, umanjena je porez na dobit. A upravo iz tog PDV-a kojeg kao plaćaju ti koji kupuju skupe stvari i poreza na dobit bi država trebala biti socijalno osjetljiva i namirivati onima koji ne mogu, dakle, građanima sa lošim materijalnim statusom. Vidite kako se priča na brzinu okrene. Državni proračun ne pune oni koji kupuju skupe jahte. Državni proračun pune sa PDV-om prosječne obitelji koje plaćaju PDV na pakete pelena koje moraju kupiti i platiti na njega porez. Evo, sad upravo je u tijeku akcija UNICEF-a "Svako dijete ima pravo na obitelj". Cilj je skupiti 2 milijuna kuna. Ja se nadam da će, da je ili da će vrlo brzo biti skupljeno. Ali koji će biti rezultat te akcije? Rezultat akcije će biti da 18% tog novca će se sliti u državni proračun kao PDV. Zar je to cilj UNICEF-a? Je li to cilj građana koji telefoniraju i koji su kupovali u subotu na Cvjetnom trgu proizvode? Da se od 2 milijuna, dakle, gotovo 400 tisuća kroz PDV slije ili je cilj da ukupni iznos dobiju udomiteljske obitelji? Kad smo već kod njih, moj amandman je ministrica odbila kad sam ja predlagao da se sa 2 tisuće 500 kuna poveća naknada udomiteljima za djecu koji imaju. 6 godina već, ne 6 nego od 2001. nije ta naknada povećavana. Te obitelji nemaju račune. Udomiteljske obitelji nemaju račune, nisu pravne osobe, ne mogu ostvariti pretporeze nego plaćaju ukupni iznos. Oni su krajnji korisnici u tome. E sada vidite, tu se isto postavlja pitanje, kaže, predlagatelj nije rekao kako će se to odraziti na državni proračun. Ma hajdte. Kada je Vlada predlagala da se neoporezivi dio plaće poveća sa tisuću 500 na tisuću 600 kuna da li je vodila računa o tome kako će se to odraziti na lokalne proračune? Fućkalo joj se. Zato što 70% poreza na dohodak je prihod jedinica lokalne samouprave. Nitko u obrazloženju nije rekao na koji način će se to odraziti na proračune lokalne samouprave. A sada se ovdje vodi velika briga o tome što će, eto, mi ćemo omogućiti građanima da za svoju djecu kupe povoljnije proizvode pa će se to neznatno ostvariti, umanjiti PDV u proračun. Pa idemo, povećajmo efikasnost naplate o čemu govori ministar Šuker od kad je došao ... [[Govornik se ne razumije.]] Ne povećava se porezni prihodi zbog efikasnosti naplate. Povećavaju se zbog toga što se svi povećavaju jer je više kupovine, GDP je veći, dakle, rast je veći. Zbog toga se povećava i ono što je najtužnije, da se PDV povećava najviše prilikom obračuna carina. Dakle, kada se uvozi roba. Očito je, dakle, da se ne želi, da se ne želi ići na ruku prosječnoj obitelji ovdje u Hrvatskoj nego se želi ići na ruku onima koji imaju puno, koji imaju više. Kojima je sasvim svejedno u konačnici koliko je PDV jer većinu toga PDV-a anuliraju kroz pretporez. Njima je sasvim svejedno. Znate, onaj tko PDV kroz pretporez jahtu anulira njemu je svejedno je li PDV 22 ili 47%. On će si to naprosto anulirati. Vidite, vladajuća većina naravno možda i može skupiti 77 ruku da se izglasa ovaj Zakon, ali sam siguran da ne može pronaći za to niti jedan valjani razlog. Ruke ili ključiće možete imati, ali građane ne možete uvjeriti da vam je ovaj Zakon neprihvatljiv. Hvala.
Završni osvrt, predlagatelj. Poštovana zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Eto nakon dosta duge rasprave o ovom Prijedlogu našega Zakona željela bih zahvaliti svima koji su uzeli učešće u raspravi, posebno onima koji su podržali Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o porezu na dodanu vrijednost. Samo kratko da kažem, predlažemo da se proširi mogućnost oslobađanja plaćanja poreza na dodanu vrijednost za odjeću i obuću namijenjenu djeci do 7 godina, dječju hranu, higijenske potrepštine i za djecu pomagala za odgoj i obrazovanje djece. Za dnevne novine, za usluge, odnosno poslove razminiranja, za donacije udrugama, zakladama i ustanovama iz inozemstva. Za robe i usluge koje humanitarne organizacije pružaju fizičkim i pravnim osobama radi pružanje humanitarne pomoći građanima i za uvoz automobila jedanput u 5 godina za invalide stupnja invalidnosti 80% i više. Zašto smo se rukovodili odabirom upravo ovakvih proizvoda i usluga koje bi trebalo dodatno osloboditi plaćanja poreza na dodanu vrijednost. Zato jer time bismo na neki način pogodovali, povećali kupovnu moć za 18% u ovom segmentu onim građanima koji imaju manje prihode i koji socijalno su ugroženiji. Naravno, kaže kolega Hebrang, time bismo jednako pogodovali svima, i onim bogatima i onim siromašnijima. Međutim, neusporedivo je veći broj onih kojima bismo donijeli korist time jer bi proizvode za svoju djecu kupovali za 18% jeftinije. Treba reći da djeca u tim godinama, dakle, do 7. godine veoma brzo rastu, da učestalo treba kupovati i odjeću i obuću koja je skupa, daleko skuplja nego za odrasle osobe. Koju ne možete kupiti na rasprodajama još uvijek u Hrvatskoj. I sljedeće što predlažemo jeste da se pojasni, izrijekom kaže da pristojba HRT-a nije usluga, da je to zapravo pristojba, porez i da nju ne treba plaćati PDV. I da time sasvim otklonimo mogućnost da Vlada u pojedinim vremenima obračuna čak i prisilno naplati ovaj porez, činjenica jest da se vodi spor između Vlade i Ministarstva financija, HRT-a i Ministarstva financija odnosno porezne uprave. Dakle, da zaključim. Još jedanput zahvaljujem svima koji su uzeli učešće u raspravi i nadam se da ćemo imati dovoljno ruku da ovaj Zakon izglasamo da ide u drugo čitanje, a da dotle i Vlada ovu svoju namjeru koju je najavila da će razmotriti i predložiti smanjenje poreza, odnosno ukupnih poreznih davanja onda zajednički u skorom vremenu i raspravimo i donesemo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Idemo sada na glasovanje o raspravljenim točkama dnevnog reda. Prvo je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dodanu vrijednost, P.Z. br. 255. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dodanu vrijednost koji su predložili zastupnici Mato Arlović, Ingrid Antičević-Marinović, Mato Gavran, Marin Jurjević, Dragica Zgrebec zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? Zaključak prihvaćen sa 65 glasom za, jednim suzdržanim i 32 protiv.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Evo jednoga Prijedloga zakona na klupama u Hrvatskom saboru za kojega se sigurno ne može reći ono što smo čuli za neke druge prijedloge da bi se mogao nazvati politikantskim zakonom, ovo je zaista jedan Prijedlog zakona kojim se pokušava u cijeloj Hrvatskoj javnosti upozoriti na problem koji imamo i pozvati sve one koji mogu dati svoj doprinos da se ovako važna ozbiljna životna problematika riješi uz pomoć struke, časnih i odgovornih ljudi. Demokratski centar je predložio ovaj Prijedlog zakona, ja bih rekao par riječi zašto i kada smo koje je bilo okruženje, koje su bile nakane da predložimo ovakav Prijedlog zakona. Naime, sami ste svjedoci da je protekle godine, u zadnjem kvartalu prošle godine da je u Hrvatskoj javnosti došlo do jedne netolerantne, uvredljive polemike u medijima, da se raspravljalo na jedan netolerantan način gdje su mnogi uzimali učešće u raspravi tako da je bilo dosta uvredljivih i smiješnih konstatacija. Temelj toga je bilo nakon povlačenja javnog predstavljanja i objavljivanja Zakona o medicinsko pomognutoj oplodnji koji je Vlada bila dala zeleno svjetlo međutim, taj Zakon je povučen, unatoč tome što je jedna skupina stručnjaka dala svoj prilog i doprinos, Hrvatska javnost stručna odnosno Hrvatski sabor nije imao priliku o tome progovoriti, znači to je bio razlog zašto smo mi u tom trenutku kada je došlo do te rasprave i takvih konstatacija predložili smo ovaj Prijedlog zakona i uputili Saboru na raspravu. MI se nadamo da će ovaj naš prijedlog Zakona izazvati pozornost svih onih odgovornih i ovdje u Saboru i u društvu i da ćemo nakon prvog, drugog, trećeg čitanja doći do jednog novog Zakona. Naime, u posljednjih 10-tak godina u većini Europskih zemalja došlo do je izmjena, mnoge su te zemlje donijele izmjene dopune zakona gotovo novo zakonodavstvo, kojim se regulira liječenje neplodnosti, usklađujući tu zakonsku regulativu s napretkom medicine i tehnologije. Unatrag nekoliko godina u Hrvatskoj se bezuspješno pokušalo donijeti taj novi zakon kojim bi se zamijenio onaj koji je sada na snazi a to je zakon iz 1998. godine. Prije svega struci je jasno i svima onima koji dobro poznaju problematiku da ovaj Zakon je na neki način prepreka i da ga zapravo treba promijeniti. Zašto, zbog toga recimo primjerice mnoga pitanja su neregulirana primjerice, kao što su donacije jajnih stanica ili zametaka, što naprosto u onim ranijim uvjetima prije 27 godina nije bilo moguće definirati ondašnjim Zakonom. Sadašnji Zakon mnoge stvari niti dopušta, niti brani. Hrvatska javnost je posebno postala osjetljiva i zabrinuta nakon izbijanja afere Kurjak. U mnogim tadašnjim tiskovinama baš im je došlo do poplave različitih informacija i sumnji da su sudionici u ovoj aferi pojedinim ženama koje su se liječile od neplodnosti bez njihovog znanja uzimali jajne stanice i navodno ih prodavali ženama koje zbog oboljenja ili menopauze nisu imale vlastitih stanica. Nadalje tada je u Hrvatskoj javnosti u opticaju bilo dosta drugih konstatacija koje su uzbunile ljude koji su sudjelovali u tim procesima liječenja. U opticaju su također sumnje da su nekim ženama ugrađeni zameci parova koji za to uopće nisu znali. Poznato je da je prije dvije godine samo Ministarstvo zdravstva utvrdilo da su najmanje tri žene rodile djecu začetu tuđom jajnom stanicom. Sve je kao što znate završilo na sudu, sud o tome još nije rekao svoje, nije donio nikakvu presudu pitanje da li će i kada će biti utvrđena odgovornost tih ljudi koji su u tom procesu bili uključeni. Zašto, zato što se ne zna po kojim zakonima bi trebalo optuženima suditi. Naime, ni u jednom zakonu ne piše da je krađa jajne stanice ili zametka zabranjena. Uz ove razloge koje sam sada naveo tu su niz etičkih, pravnih pitanja koje nisu riješeni, naime veliki broj naših građana, koji imaju problem sa neplodnosti žele to pitanje za sebe vrlo važno riješiti i traže način kako to riješiti. Sve je više zainteresiranih parova koji žele koristiti ovakav vid medicinskoga liječenja. Nadalje, namjera nam je kada smo predložili ovaj Zakon da se spriječi bilo kakav vid manipulacije i zloupotreba da dođe do veće uloge struke, osobito medicinske struke, i da dođe do jedne veće uloge društvene kontrole znači svih onih koji su stručni koji poznaju dobro ovu problematiku. Isto tako kada smo predlagali, davali ovaj Prijedlog zakona vodili smo se time da jedan veliki broj naših parova ide u susjedne zemlje da tamo se liječe uz ove suvremene postupke liječenja u drugim zemljama i da na takav često puta ne postoji kvalitetna evidencija i konačni cilj je da se utvrdi zaista precizna statistika u Hrvatskoj. To su nam bile namjere kada smo predlagali ovo. Držali smo nadalje da medicinski pomognuta oplodnja nije zločin niti manipulacija već jedan medicinski postupak kojim se neplodnim parovima pomaže u liječenju neplodnosti, odnosno dobijanju odnosno rađanju djeteta. Ovim postupkom se pomaže život i držimo podupire život a uz pomoć struke, odgovornih ljudi, etičkih ljudi a ne da se koristi … javnost koja nije kvalitetno educirana. Nadalje, držimo da dijete tako začeto nije stvar, ono je dar Božji. Podvrgavajući se umjetnoj oplodnji kao postupku liječenja neplodnosti držimo da žena ne ugrožava vlastiti život ništa više nego kod drugih postupaka liječenja. Stoga, evo uvažene kolegice i kolege, to su zapravo osnovni razlozi kojim smo htjeli precizno definirati neka važna pitanja koja regulira ovaj prijedlog zakona. Naš prijedlog zakona jasno kazuje kada se i kako se ima što činiti u ovoj važnoj sferi života. Prije nego prijeđem, ukratko dam obrazloženje za pojedine članke ovog zakona ja bih htio … [[Govornik se ne razumije.]] kakva je praksa recimo u pojedinim zemljama, nama susjednim zemljama. Recimo, u Sloveniji ja sam to prikupio tih par podataka. Zakon je njihov donesen 2000. godine. Njihovim zakonom je dopuštena donacija sperme i jajnih stanica. Zabranjena je donacija zametka i umjetna oplodnja žene bez partnera. Uspješnost umjetne oplodnje se kreće od 27 do 29% a godišnje se postupkom izvan tjelesne oplodnje liječi 2 tisuće parova. Žena do 43. godine ima pravo na četiri besplatna postupka. Oko 3,3% ili 580 djece godišnje se rađa nakon umjetne oplodnje a umjetna oplodnja stoji oko tisuću i 500 eura i zametak se čuva pet godina. Recimo, imamo primjere iz Republike Češke koja spada u jednu od najliberalnijih zemalja koja regulira medicinski pomognutu oplodnju u Europi i često tamo hrvatski parovi idu, osobito u Sveučilišnu kliniku u Pragu. Kod njih je sljedeća situacija. Zakon je donesen 1996. godine, dopuštena je donacija sperme, jajne stanice i zametka, zabranjena je umjetna oplodnja žene bez partnera. Uspješnost umjetne oplodnje iznosi 35%. Godišnje se izvede deset tisuća postupaka izvantjelesne oplodnje. Žena do 40. godine ima pravo na tri besplatna postupka. Oko 3% ili 2 tisuće i 700 djece godišnje se rađa nakon umjetne oplodnje. Umjetna oplodnja stoji 2 tisuće eura a zameci se čuvaju sve dok par ne odluči drugačije. Imamo primjer Italije. Italija ima jedan od najrestriktivnijih zakona u Europi. Asistirana prokreacija dopuštena je samo supružnicima odnosno uključujući nejvjenčane supruge ali u dokazanoj stabilnoj vezi pri čemu se isključivo rabi sjeme muža i jajašce žene. Nije dopušteno uzimanje sjemena ili jajašca izvan para, nije dopušteno stvaranje više od tri zametka odjednom. Svi se zamci moraju transferirati ženi. Neiskorišteni zametak mora umrijeti i ne smije biti korišten ni za što. Zametak se ne smije genetski kontrolirati prije umetanja da se ustanovi da je malformirano. To su recimo podaci za ove tri zemlje. Kakvo je stanje u Hrvatskoj ukratko? Zakon rekao sam donesen je 1978. godine. Dopuštena je donacija sperme. Donacija jajnih stanica i zametaka se ne spominje. Zabranjena je umjetna oplodnja žene bez partnera. Uspješnost oplodnje procjenjuje se na 25%. Godišnje se postupkom izvantjelesne oplodnje liječi 2 tisuće parova a žena do 38. godine ima pravo na tri besplatna postupka izvantjelesne oplodnje. Ne vodi se evidencija o rođenoj djeci. Procjenjuje se da se od 1983. godine rodilo 15 tisuća djece nekom metodom medicinski potpomognute oplodnje. Umjetna oplodnja privatno stoji oko tisuću i 500 eura a zameci se čuvaju beskonačno bez jamstva kontrole. Evo, ja sam iznio ove podatke koje sam uspio prikupiti iz kojih je moguće vidjeti kakvo je stanje kod nas odnosno kakvo je stanje kod susjednih zemalja s namjerom da će nam ovo pomoći pri jednoj kvalitetnijoj raspravi. Ovaj nacrt zakona je usklađen sa zakonima, naš koji mi predlažemo, o pomognutoj oplodnji u mnogobrojnim europskim zemljama. Recimo, prije svega sličan je dosta zakonu u Italiji, Austriji i Njemačkoj a doza opreza koja je vidljiva u ovim rješenjima i prijedlozima proizilazi iz svijesti i naših dobrih sjećanja na nemile događaje koji su još uvijek prisutni u hrvatskoj javnosti zbog manipulacije jajnim stanicama koje sam malo prije spomenuo u "aferi Kurjak", zatim izgubljenim, zamrznutim zamecima u Petrovoj bolnici itd. Tehnološki u Hrvatskoj je potrebno učiniti puno predradnji kako bi se osigurao postupak i uspješnost postupka oplodnje izvan tijela. Svjedoci smo i nedavnih novinskih napisa da u Krono instituciji u Zagrebu koja provodi izvantjelesnu oplodnju sve afere i nepostojanje zakona su zapravo doveli do gotovo gašenja te djelatnosti. Evo, to je jedan kažem okvir i razlozi zašto smo izašli sa ovim prijedlogom zakona. Ja bih si pokušao u ovom drugom dijelu dati neka pojašnjenja vezano za pojedine odredbe. Stoga osnovne odredbe u nacrtu prijedloga zakona odnose se na to kome se daje pravo na medicinski pomognutu oplodnju. Recimo u članku 3. priznaje se pravo na medicinski pomognutu oplodnju kada je ranije liječenje neplodnosti bezuspješno ili kada se radi o prijevremenoj menopauzi, odstranjivanju jajnika, kada postoji mogućnost prijenosa teške nasljednje bolesti na dijete ili kada postoji neki drugi uzrok koji ima za posljedicu nemogućnost oplodnje. Predlagatelj ovog nacrta zauzima se za strogu definiciju koje vrste postupaka medicinski pomognute oplodnje i način njihova provođenja treba provesti. To smo dali u člancima od 4. do 7. Odredbama drugog poglavlja zakonskog prijedloga određuje se vrste postupaka medicinski pomognute oplodnje i način njihova provođenja te se utvrđuje krajnji cilj medicinski pomognute oplodnje. Naglašava se prednost korištenja vlastitih spolnih stanica, bračnih odnosno izvanbračnih drugova kojima se pruža medicinska pomoć odnosno homologna oplodnja ali i pruža mogućnost da se pod određenim uvjetima mogu koristiti darivane sjemene ili jajne stanice druge osobe odnosno heterologna oplodnja. Člankom 6. stavkom 2. određuje se da pravo na heterolognu oplodnju imaju bračni drugovi koji su u bračnoj zajednici najmanje godinu dana te izvan bračni drugovi koji su izvan bračnoj zajednici najmanje tri godine. Člankom 7. stavkom 2. određuje se da postupci medicinski pomognute oplodnje obuhvaćaju i postupke uzimanja jajnih stanica te uzimanja i pohranjivanja sjemenih stanica. Članci 8. do 12. obrađuju gotovo najvažniji dio nacrta ovoga prijedloga zakona a to je dob žene koja ulazi u postupak medicinski pomognute oplodnje. 42 godine kao gornju granicu dobi žene za ulazak u postupak medicinski pomognute oplodnje opravdavamo da se u dobi iznad 42 godine počinje javljati blaga ali za uspješnost trudnoće i njen ishod bitna promjena u spolnim hormonima. Postotak malformacija ploda raste višestruko a rizik od razvijanja čak i kobnih komplikacija trudnoće se značajno povećava. Znanstvenim istraživanjima je dokazano da svaka tzv. preimplementacijska genetika, dakle uzimanja par stanica u tijeku razvoja ploda izvan tijela kod medicinski pomognute oplodnje može narušiti buduće zdravlje rođenog djeteta tako da je to ograničavajući faktor koji da je u potpunosti uspješan bi možda i mogao omogućiti da se u postupke medicinski pomognute oplodnje uključe žene starije od 42 godine. Jednako tako, u istom članku 8. stavku 3. naglašena je i dob darovateljice jajne stanice koja je ograničena na dob od 38 godina jer do te životne dobi jajna stanica zadržava kvalitetu koja je neophodna za razvoj ploda izvan tijela. Danas u vrijeme Zakona o pravima i zaštiti prava pacijenata neophodno je da bračni ili izvanbračni drugovi koji pristupaju metodama medicinsko potpomognute oplodnje budu dobro informirani o svim procesima koji ih očekuju na putu ka željenom cilju a to je trudnoća i rađanje zdravog djeteta. Stoga ovaj Nacrt prijedloga zakona o potpomognutoj oplodnji predviđa da je potrebno prije svakoga pojedinoga postupka potpisati informirani pristanak a ne samo jednom na ulazu u proces. Zašto je to tako važno? Upravo stoga da ne dođe ni u kom slučaju do gubljenja razumijevanja između liječnika i bračnih, odnosno izvanbračnih drugova jer se metode, lijekovi i uvjeti u kojima se provodi liječenje mogu razlikovati jedni od drugih, tijekom liječenja neplodnosti. Odluka bračnih i izvanbračnih drugova da se podvrgnu postupcima medicinski potpomognute oplodnje treba biti donesena uz potpunu informiranost u svim važnim pitanjima kao što su mogućnost liječenja neplodnosti te o drugim načinima ostvarenja roditeljstva, primjerice posvojenje. Osobito u slučaju istodobne muške i ženske neplodnosti kod kojih nema izgleda da će dobiti vlastito potomstvo. Prije provedbe svih postupaka medicinske potpomognute oplodnje liječnik, ili drugi ovlašteni zdravstveni stručnjak će bračnim ili izvanbračnim drugovima, odnosno ženi koja ostvaruje pravo na medicinski potpomognutu oplodnju objasniti pojedinosti postupka, izglede na uspjeh, te moguće posljedice i opasnosti, i opasnosti postupka za ženu, muškarca i dijete. To se navodi u članku 9. U članku 10., pripisana je obaveza pravnog i psihološkog savjetovanja, korisnika koji prije provedbe postupka medicinski potpomognute heterologne oplodnje u kojima se koriste darovane spolne stanice radi upoznavanja sa mogućim psihičkim učincima pristanka na planirani postupak medicinski potpomognute heterologne oplodnje. Odredbom članak 11. u stavku 1. određeno je da se postupci medicinski potpomognute oplodnje provode samo ako su korisnici obaviješteni i savjetovani o planiranom postupku medicinski potpomognute oplodnje, te su za određeni postupak dali pristanak sačinjen u obliku pisane izjave ovjerene od strane javnog bilježnika. Stavkom 2 određeno je da se uz zahtjev za medicinski potpomognutu oplodnju podnosi i slobodni pristanak bračnih ili izvanbračnih drugova iz stavka 1. ovoga članka za svaki postupak medicinski potpomognute oplodnje posebno s obzirom na vrstu postupka oplodnje i podrijetlo spolnih stanica. Navedeni pristanak žena i muškarac mogu povući i odustati od postupka medicinski potpomognute oplodnje sve dok sjemene stanice ili jajne stanice nisu uneseni u tijelo žene. Izjava o povlačenju pristanka iz stavka daje se u pisanom obliku koji je zdravstvena ustanova dužna dostaviti državnom registru. Prije unosa sjemenih ili jajnih stanica, liječnik je dužan pribaviti od državnog registra potvrdu da pristanak nije povućen. Odredbom članka 12. Zakona, zakonskog prijedloga uređuje se krug osoba i tijela koji imaju pravo uvida u podatke o začeću i darivateljima državnog registra o medicinski potpomognutoj oplodnji Ministarstva nadležnog za zdravstvo. Navedenim člankom propisano je da dijete rođeno nakon oplodnje, darivanom sjemenom stanicom ili jajnom stanicom sa navršenih 15 godina života ako je sposobno za rasuđivanje može samo zbog medicinski opravdanoga razloga i uz prethodno odobrenje nacionalnog bioetičkog povjerenstva zahtijevati uvid u zdravstvene podatke, a darivatelju, odnosno darivateljici sadržano u državnom registru o medicinski potpomognutoj oplodnji Ministarstva nadležnog za poslove zdravstva. Iznimno uvid u te podatke zbog medicinski opravdanog razloga i dobrobiti djeteta ima i zakonski zastupnik djeteta uz prethodno odobrenje Nacionalnog bioetičkog povjerenstva za medicinski potpomognutu oplodnju. Liječnik djeteta može zahtijevati uvid u državni registar, i podatke o djetetu i darivatelju ako je to na njegov zahtjev iznijeto i zbog medicinski opravdanog zakona i dobrobiti djeteta prethodno odobrilo Nacionalno bioetičko povjerenstvo. Pravo uvida u državni registar i podatke o djetetu i darivateljima spolnih stanica ima sud i tijelo državne uprave kada je to potrebno u vezi sa primjenom ovoga Zakona. … [[Govornik se ne razumije.]] 13. i 16. u poglavlju 4. Zakonskog prijedloga uređuje se pitanje, uređuju se pitanja uz darivatelje spolnih stanica, definira se pojam darivatelja, njihova prava i obveze te se određuje uloga i obveze zdravstvene ustanove koja ima ovlasti za provedbu postupaka medicinski potpomognute oplodnje. Člankom 13. određuje darivatelja javnih ili sjemenih stanica. Odredba članak 14. omogućuje se darivanje i korištenje sjemenih stanica i jajnih stanica samo na temelju slobodnog pisanog pristanka darivatelja i darivateljice. Također se uređuje da pristanak darivatelja treba sadržavati izjavu darivatelja danu u pisanom obliku o tome da su upoznati sa pravom na uvid podataka državnog registra osoba iz članka 12. ovoga Zakona. Člankom 15. propisana je mogućnost da darivateljica ili darivatelj spolnih stanica daruju svoje jajne i sjemene stanice isključivo samo jednoj od zdravstvenih ustanova koje su ovlaštene za provođenje postupka heterologne oplodnje. Člankom 16. zabranjeno je darivanje ili primanje novčane naknade ili kakve druge koristi u slučajevima darivanja spolnih stanica kao i sklapanja ugovora o ustupanju spolnih stanica. U člancima 17. do 27. što je poglavlje 5. ovog zakonskog prijedloga propisana je provedba postupaka medicinski potpomognute oplodnje. Odredbom članka 17. određuje se postupanje sa spolnim stanicama i zamecima. Odredba članak 18. određuje se kako je za provođenje svakog postupka heterologne oplodnje potrebna suglasnost nacionalnog bioetičkog povjerenstva. U članku 19. ugrađena su načela Konvencije o zaštiti ljudskih prava i dostojanstva ljudskih bića u pogledu primjene biologije i medicine koja se odnose na pravičan postupak, zdravstvenoj zaštiti i profesionalnim standardima. U odredbi članka 20. uneseno je jedno od temeljnih načela uređenja obiteljskih odnosa u Republici Hrvatskoj. Zaštita, dobrobit i prava djeteta te osiguranje pretpostavki za valjanost braka obzirom da se odredbama o zabrani korištenja darivanih spolnih stanica među krvnim srodnicima sprječava mogućnost nastanka odnosa koje su u Obiteljskom zakonu zapriječene odredbama o zabrani sklapanja braka među krvnim srodnicima. Daljnjim člancima Zakona propisana su ograničenja u postupcima medicinski potpomognute oplodnje kojima je cilj spriječiti manipulacije spolnim stanicama te zlouporabu postupaka istraživanja koja ne služe postizanju trudnoće. Člankom 22. je propisano nedopustivost korištenja postupaka medicinski potpomognute oplodnje sa svrhom odabira spola budućeg djeteta. Člankom 23. propisana su ograničenja koja se odnose na način postupanja sa darivanim sjemenim ili jajnim stanicama sa svrhom zabrane stvaranja zametka za darivanje. … [[Govornik se ne razumije.]] sa odredbe članka 24. o nedopuštanja korištenja muških, odnosno ženskim spolnih stanica je ostvarivanje prava djeteta da sazna od koga potječe. Odredbama članka 25. i 26. propisuju se zabrane trgovanja i oglašavanja spolnim stanicama ili zamecima i naglašava zabrana zamjenskog majčinstva sa ciljem sprječavanja mogućih zlouporaba medicinskih postupaka u svrhe koje su etički prijeporne ili ne prihvatljive. U članku 27. naredana je izričita zabrana svakog postupka koji je namijenjen stvaranju ljudskih bića genetski istovjetnog drugom ljudskom biću, bilo živom ili mrtvom i dana definicija pojma ljudskog bića genetski istovjetnog drugom ljudskom biću. Zapravo riječ je ovdje o zabrani kloniranja. U člancima 28. do 32 u poglavlju 6 zakonskog prijedloga određuju se uvjeti pod kojima muškarac i žena mogu pohranjivati svoje spolne stanice, postupak i uvjeti pohranjivanja, rok čuvanja istih te se propisuju prisilne odredbe o zabranama u postupku medicinski pomognute oplodnje. Ja bih sa ovim svojim obrazloženjima prestao, ne bih više čitao. Naime, vjerujem da ste se svi pripremili za ovu raspravu, da će svatko dati svoj doprinos. Što ću na kraju još reći? Rekao bih na kraju da ovaj naš Prijedlog zakona, neki će sigurno imati i kritičkih opservacija na ove prijedloge da ne dopušta bilo kakav, kakvu mogućnost kloniranja, ne dopušta nikakvu mogućnost da dođe jednog dana do istih srodnika, do braka i tako dalje. Niti jedan nacrt zakona u svezi sa zdravstvom u sebi pa niti ovaj Prijedlog zakona sigurno ne bi mogao biti kvalitetno riješen i sve ove zlouporabe ukoliko ne bismo imali kvalitetno ugrađenu zakonsku obvezu da ustanove koje se bave ovim metodama liječenja da posjeduje, posjeduju certifikate da se stvori jedna kvalitetna baza, jedan kvalitetan registar. U Nacrtu prijedloga ovog zakona kao predlagatelji u člancima 43. do 46. smo predvidjeli kaznene i zaštitne mjere kad kaznene mjere u ovom području gdje se u privatnim ili državnim institucijama koje se bave metodom potpomognute oplodnje danas ne zadovoljavaju oštećenika jer smo svjedoci da danas u Hrvatskoj postoji realna mogućnost da zbog događanja u nedavnoj prošlosti postoji realna mogućnost da se u braku nađu brat i sestra. Stoga predviđena zaštitna mjera gubljenja licence koja je ovdje ovim, u Prijedlogu zakona data za rad uvodi se jer ona će jasno dati do znanja da država brine o svojim građanima i da se ovako nešto više ne bi smjelo dogoditi kao što smo do sada imali u Hrvatskoj. Stoga vas kolegice i kolege pozivam da u raspravi date svoj doprinos i ovaj Zakon je zapravo sada dat na uvid i da svatko u skladu sa svom, svojim stupnjem odgovornosti da, da svoj prilog u raspravi povodom ovog Prijedloga zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Netočno je što je kolega Piplović rekao da se problem odnosno potreba regulacije doniranja jajne stanice javila onda kada je izbila poznata afera u javnosti. Kolega Piplović, dozvoljavam da ne zna puno o ovoj problematici za razliku od nas koji se ovdje u Klubu SDP-a godinama bavimo ovom problematikom pa je za vrijeme koalicijske vlasti upravo dakle prije izgijanja ove afere upravo na tragu ustavnog načela ravnopravnosti muškarca i žene i kad je već data muškarcu mogućnost da donira svoju, svoju sjemenu stanicu da se jednako, da se jednako takva mogućnost pruži i ženi tim prije kad to dozvoljavaju medicinske mogućnosti.
Hvala. I drugi ispravak poštovani zastupnik Kajo Bučan.
Gospodine predsjedniče pa evo bilo je nekoliko netočnih navoda, ali jedan od onih koji me ponukao na ispravak je sljedeći da žena ne ugrožava ništa više život od drugih postupaka liječenja. To je potpuno netočno. Pa zašto nazivamo onda ovakvu trudnoću visoko rizičnom? Zašto ste na, spominjali niske postotke kod ove trudnoće uspješno završenih trudnoća? A neću vas demantirati ja. Ja ću radi kolega i javnosti vam pročitati samo dva citata iz dva od najrelevantnijih časopisa suvremene medicinske literature. Prvi je doktor...
Ali u raspravi kolega ...
Oprostite,
Kolega Bučan to ćete u raspravi pročitati.
Evo samo jedan. Samo jedan, ako mogu reći ...
U raspravi.
Doktorica Rebeca Jackson [[Upadice se ne razumiju.]] Pa još nije počelo to svjetlo žmirkati. Doktorica Rebeca Jackson ...
Ne žmirka nego već gori.
Medicinski direktor Centra za žensko zdravlje opće bolnice San Francisko upravo vas demantira na najvećoj mogućoj studiji koja je o tome napravljena i objavljeno u žurnalu «Opstetrical Ginecology» 2004. godini. I govori o visoko rizičnoj trudnoći i velikoj opasnosti za zdravlje žene kod ovakih postupaka. Hvala lijepa [[Upadice se ne razumiju.]] I oprostite na, na vremenu.
Hvala lijepa. Klub, klub zastupnika SDP-a. Poštovana zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici! Pa ja mislim da bi mi iz Kluba SDP-a bili puno sretniji da je danas ovdje pred nama se našao vladin Zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji, a ne zakon jednoga kluba odnosno jednoga zastupnika. Prvo zbog toga što je Vlada Republike Hrvatske takav zakon napravila. Naime izrada tog Zakona početa je još za vrijeme bivše Vlade. Okupljeni su svi stručnjaci, okupljen je jedan multidisciplinarni tim zbog toga što je riječ o jednoj vrlo opsežnoj problematici koja se dotiče od medicine do etike. Ti ljudi su dakle nekoliko godina vrlo strpljivo radili na tom zakonu važući svaku njegovu odredbu i sa zdravstvenog aspekta ali i sa svih drugih aspekata. Takav jedan zakon prošao je sve koordinacije ove Vlade. Prošao je i sjednicu Vlade i nažalost negdje na putu od Vlade do Hrvatskog sabora se taj zakon zagubio. Nakon nekoliko vremena smo saznali da je zakon vraćen na doradu u resorno Ministarstvo međutim ne možemo se oteti dojmu da je Zakon vraćen ne zbog toga što je loše napisan nego zbog toga što su se određeni krugovi u ovoj zemlji vrlo, vrlo glasno pobunili protiv odredbi, jednog dijela odredbi Zakona o medicinski potpomognutoj oplodnji i moglo bi se reći da je dobar dio tih rasprava bio nestručan i da se odnosio na reklo bi se određene stavove o tome kako se ne može općenito prihvatiti postupak medicinski potpomognute oplodnje. Dakle zbog tih stavova koji su se čuli u javnosti Vlada Republike Hrvatske je najvjerojatnije povukla takav jedan zakon i bilo bi dobro da možda ovdje čujemo kada Vlada misli izaći sa jednim cjelovitim rješenjem medicinski potpomognute oplodnje. Naime treba reći da su izlazili u prije otprilike nekakvih pola godine u javnosti stavovi o tome da djeca koja su rođena medicinski potpomognutom oplodnjom da su stvari. Da su takva djeca najčešće rođena sa teškim oštećenjima što je naprosto netočno i da dakle takav jedan postupak medicinski potpomognute oplodnje je na kraju krajeva zločin i nešto što ne bi trebalo činiti. To je naprosto nešto što funkcionira u mnogim zapadnoeuropskim zemljama. Vi ste ovdje govorili o tome kako koja zemlja, neke primjere ste iznjeli kako koja zemlja ima to riješeno. U svakom slučaju ovo što mi imamo u Hrvatskoj je jedan zastarjeli zakon koji ne korespondira sa današnjim dostignućima medicine, ali isto tako i sa našim potrebama. Dakle u ovom Saboru se već godinama govori o problemu natalitetne politike. Neki dan smo ovdje govorili o dječjem doplatku pa smo rekli da imamo sredstva koja nismo potrošili upravo zbog toga što imamo sve manje djece koja se rađaju u Hrvatskoj i naprosto nemamo još uvijek efikasnih mehanizama da zasutavimo taj pad nataliteta i da dakle motiviramo naše roditelje da imaju veći broj djece. Zbog toga mi nije jasno kako se dakle netko može odreći oko 20 tisuća djece koja su medicinski pomognutom oplodnjom rođena u zadnjih 20-tak godina koliko se dakle u našoj medicini liječnici bave medicinski pomognutom oplodnjom. Dakle riječ je o jednom srednjem gradu u Hrvatskoj i doista dakle tog broja djece se nitko nema pravo odreći, ali isto tako ni sve one djece koja se mogu roditi uz pomoć medicine i svega onoga do čega je danas medicinska struka došla. Onaj tko na bilo koji način restriktivno odredi medicinski potpomognutu oplodnju u Hrvatskoj mora znati da će naši roditelji sasvim sigurno potražiti svoje dijete u nekoj nama susjednoj zemlji. Roditelje koji ne mogu imati dijete ajmo tako reći prirodnim putem zbog neplodnosti jednog ili drugog partnera nitko neće, nitko im zakonom spriječiti da u nekoj zemlji ostvare prava na svoje roditeljstvo i da do djeteta dođu. Prema tome, s obzirom da je naša medicina doista tu napravila velike iskorake, mislim da je Hrvatskoj potreban jedan dobar i kvalitetan zakon koji će našim bračnim parovima omogućiti mogućnost dakle da u Hrvatskoj koriste medicinsku potpomognutu oplodnju. Treba reći da je u Hrvatskoj danas sve veći broj parova koji se liječe od neplodnosti. Čini mi se da je podatak negdje da se 15-tak parova dakle liječi od neplodnosti. Isto tako da je porast tendencije i da je sve veći broj muškaraca koji boluju od neplodnosti. Mnogi razlozi su dakle za, i uzroci neplodnosti. Treba reći isto tako da je dobar dio neplodnosti leži i u spolno prenosivim bolestima i zbog toga se i o tom problemu već godinama u Saboru govori, a malo se na žalost radi praktično, a to je da se naša djeca u što je moguće ranijoj dobi educiraju o spolno prenosivim bolestima o tome kako se zaštititi i kako dakle vrlo ozbiljno i odgovorno prvenstveno prema sebi stupati u spolne odnose. Prema tome, i edukacija je ovdje potrebna kako bismo imali što je moguće dakle manji broj parova koji se liječe od neplodnosti ukoliko je ona izazvana određenim spolno prenosivim bolestima. Dakle, što se tiče ove priče da se djeca rađaju u više slučajeva koja su dakle začeta medicinski potpomognutom oplodnjom, kao djeca koja su defektna, oštećena ili bilo što drugo. Dakle, nema nikakvih znanstvenih pokazatelja o tome. Ta djeca se rađaju sa jednakim rizikom za neko oštećenje kao što se to rađaju i sva druga djeca. Prema tome, tu bi isto trebalo na neki način voditi računa o tome da su plasirane neke priče u javnost. Na žalost, vrlo neodgovorno i po onome što sam ja mogla čuti od pojedinih udruga koje se, koje okupljaju dakle i koje su davale informacije roditeljima koji su ili trenutno u postupku medicinske potpomognute oplodnje ili se na to tek spremaju odlučiti dosta veliki strah je zavladao među ljudima, jer nemaju dovoljno informacija, nemaju dovoljno saznanja i sasvim sigurno se slažem s vama da treba te ljude dobro educirati, sve im reći kako bi znali što je taj postupak i dakle kako se ne bi bojali, ali naravno znali sve rizike, ili kako se ne bi bojali nečega što je plasirano u javnost a što dakle nije utemeljeno na određenim znanstvenim pokazateljima. I na kraju bih samo htjela reći da mi ovaj zakon nećemo poduprijeti samo zbog toga što je ovaj zakon u jednom dijelu restriktivan i diskriminatoran. Naime, mi smatramo da zakon koji je prošao proceduru Vlade Republike Hrvatske i donesen na njezinoj sjednici, da je taj zakon puno bolji, da puno bolje otvara i više otvara mogućnost dakle da što je moguće veći broj ljudi u Hrvatskoj dobije i začne dijete medicinski pomognutom oplodnjom, jer smatram da nam je svako novorođeno dijete važno i vrijedno u našoj zemlji i zbog toga što dakle nema u ovom zakonu istog tretmana za doniranje muških i ženskih dakle spolnih stanica i zbog mnogih drugih stvari koje su izbačene u ovom zakonu u kojem su bile, dakle zakonu koji je prošao Vladinu proceduru. Mi zbog toga za ovaj zakon nećemo glasati i očekujemo dakle da će vrlo brzo Vlada Republike Hrvatske dati zakon u proceduru koji će dakle biti primjeren svemu onome što je danas dostignuće medicine, a što nas može dovesti do toga da ovaj broj parova, ali po onome kako se kreću tendencije u medicini, da dakle sve veći broj parova će imati problema sa neplodnosti, da onda tim ljudima osiguramo mogućnost da imaju svoje dijete. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Jedan ispravak netočnog navoda. Poštovani zastupnik Kajo Bučan.
Netočno je da je jednaki rizik kod djece začete ovom metodom kao za svako drugo dijete. Naime, dvije studije. Prva, Lanset 2002. Naša studija upućuje da djeca začeta IVF-om imaju povećani rizik razvoja neuroloških poremećaja, a posebice cerebralne paralize. Drugi navod. U australskoj studiji 8,6% djece začete IVF-om imalo je veće mane na porodu, dvostruko više nego u kontrolnoj skupini, Pedijatrik … [[Ne razumije se.]] 2002. Hvala.
Hvala lijepa. Sad bi prekinuli sjednicu. Nastavak u 15,00 sati. Prvi je na redu u ime Kluba HDZ-a poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Nastavljamo sa raspravom o Prijedlogu zakona o medicinski pomognutoj oplodnji. Na redu je u ime Kluba HDZ-a poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovane dame i gospodo zastupnici, štovani državni tajniče. Zakon o medicinski pomognutoj oplodnji mislim da bi se trebao zvati medicinski potpomognutoj oplodnji, je vrlo složen zakonski akt u kojem osim medicinskih postoji čitav niz pravnih, socijalnih i etičkih problema i zbog toga se u pravilu u brojnim zemljama takvi zakoni donose godinama pa i desetljećima. Slično se ponavlja i u Hrvatskoj. Naša struka, medicinska struka koja se bavi medicinski potpomognutom oplodnjom već otprilike preko 20 godina vrlo dobro i kvalitetno prati i ne da prati nego napreduje i u stručnim spoznajama i u novim znanstvenim spoznajama, ali zakonodavna regulativa zaostaje i koči razvoj ovog područja ili po nečijim stavovima opravdano ga zaustavlja. Zbog toga je sazrjelo vrijeme da se u Hrvatskoj donese Zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji kako bi se spriječile sve zlouporabe i kako bi se konačno postigao konsenzus o mnogim pitanjima. Nažalost ovo je i političko pitanje. Govorim to iz iskustva drugih zemalja jer zbog različitih svjetonazora koji se isprepliću u svakom društvu postoje i radikalni stavovi na jednoj strani liberalni, s druge strane konzervativni koji su međusobno nepomirljivi a zakon jedne države mora biti kompromis i mora biti koliko je god moguće na zadovoljstvo svih. Zbog toga se i u Hrvatskoj ovaj zakon donosi već dugo vremena, a i sam sam uključen u njegovo donošenje posljednjih godinu i pol dana a to je nastavak rada i prijašnje Vlade koja je okupila struku. Mi smo njihove zaključke modificirali i u obliku prvog čitanja taj zakon je prošao ovaj cijenjeni Dom. Međutim zbog različitih primjedbi ušao u jednu raspravu širu koja će rezultirati nadam se uskoro i drugim a vrlo vjerojatno i trećim čitanjem. Prema tome ovaj nam Prijedlog zakona stiže u tom intermecu između prvog i drugog čitanja i na neki način mogu reći dobro je da je došao da nas potakne da svi ubrzamo rješavanje onog glavnog zakona. Ali mislim da ne daje odgovore na sva pitanja koja su se do sada u javnim raspravama otvorila u pogledu zakona koji je u saborskoj proceduri a kojeg je predložila Vlada Republike Hrvatske. Tako npr. u ovom zakonu, u ovom Prijedlogu zakona ne rješava se pitanje primjene medicinski potpomognute oplodnje na žene koje nisu ni u bračnoj ni u izvanbračnoj zajednici niz pitanja o čuvanju i pohrani sjemenih jajnih stanica, način evidencije, prava na uvid u evidenciju su riješena možda na malo pojednostavniji način jer su pitanja vrlo, vrlo složena. Nedostatak ovog Prijedloga je ukupni pristup ovoj problematici. Tekst je pun definicija koje spadaju zapravo u udžbenike struke, a ne bi im baš bilo mjesto u zakonu. Primjerice što je to homologna oplodnja, što je heterologna oplodnja, članci 5. i 6.. Zatim definicije i vrste medicinski potpomognutih postupaka članak 7. Neke definicije sadrže rokove o kojima se u najmanju ruku treba raspravljati, kao recimo u članku 5. u kojem se za vrijeme liječenja prije prava na primjenu medicinski potpomognute oplodnje određuje za bračnu zajednicu jedna godina liječenja, a za izvan bračnu tri, a one su zakonom izjednačene. Dakle postavlja se pitanje da li je to konsenzus i da li ga je uopće moguće postići. U ovom zakonu koji je ponavljam, dobrodošao da potakne čitav niz rasprava i ubrza donošenje zakona u organizacijskom smislu predlaže se da čitav postupak medicinski potpomognute oplodnje nadzire Ministarstvo zdravstva i koje ujedno vodi i državni registar. A u isto vrijeme registar se vodi i u ustanovama koje će imati ovlast za obavljanje ove djelatnosti. U jednom i u drugom registru se navodi po zakonu čitav niz elemenata koji se moraju voditi a oni međusobno nisu usklađeni pa se veći dio njih i podudara. Smatram i smatramo da bi registar trebao biti jedinstven i da bi morao biti strogo definiran kako bi mogli u godinama koje slijede nakon ovakvog medicinskog akta precizno ispitati što se je dogodilo i imati preciznu evidenciju. Na primjer, podaci koje treba voditi državni registar, to je članak 40. a registar ustanova je članak 39. Ti podaci se slažu u nekih 80% elemenata koje treba voditi. Navedeni su vrlo neprecizno, čak nejasno s obzirom i na jezični izričaj. Primjerice u točki 7. rečenih članaka kaže, da registar sadrži podatke o bankom spolnih stanica. Dakle ni jezično nije jasno što to …. Vjerojatno je trebalo reći da sadrži podatke o svemu što banka spolnih stanica sadrži ili nešto slično. Dakle dosta je nejasan. Ovo što će ući u registar treba odrediti podzakonskim aktom, dakle pravilnikom. Ne može se u zakonu ići u takve detalje jer se onda potkradaju ovakve greške i raspline se čitava problematika. Trebalo je reći da će resorno ministarstvo pravilnikom odrediti što i kako će ući u registar i odrediti rok za donošenje takvog pravilnika. Onda bi to bilo čišće i mislim da bi onda taj dio zakona bio prihvatljiviji. I inače treba reći da je zakon bez ijednog podzakonskog akta, a ova problematika zapravo vrvi potrebama za podzakonske akte jer se toliko stvari treba preciznije definirati što je nemoguće u zakonu da bi trebalo, neću pretjerati ali desetak ili blizu tog broja podzakonskih akata pa je zato zakon površan i nedorečen. Ono što bih još htio reći to je da se možda prevelike ovlasti daju bioetičkom povjerenstvu koje mora sudjelovati odnosno predstavnik npr. u uništavanju spolnih stanica koje su, od kojih je odustao davatelj itd. I uništavanju takvih spolnih stanica mora prisustvovati dakle biti nazočan predstavnik bioetičkog povjerenstva i javni bilježnik. Ne znam baš jel’ to sretna kombinacija da član etičkog povjerenstva koji sigurno strukom nije vezan uz ovo područje bude svjedokom uništavanja spolnih stanica. Stvar je za raspravu. Ima i nekih nejasnih izričaja. Recimo u članku 15. se navodi da darivatelj spolne stanice može darivati stanicu koja se koristi za vlastitu oplodnju. Mislim da izraz "vlastita oplodnja" nije baš pogodan jer nema vlastite oplodnje. Ima oplodnje obično između dvoje ljudi, pa je možda malo nepraktično to rečeno. Što se tiče različitih odredbi za koje se opredijelio predlagač mislim da treba puno toga podvesti pod javnu raspravu i da je puno toga riješeno jednim člankom a pravnici će bolje znati, zadire u puno složeniju problematiku. Recimo u članku 15. se kaže, oprostite, u članku 14. se kaže da darivatelj spolne stanice nema obiteljsko pravne obaveze niti prema rođenoj osobi. Znači u jednom članku ga se lišava svih onih zakonskih prava, obveza i odredbi koji su riješeni u puno drugih zakona. Da li može jedan članak derogirati sve ostalo? Tu je Zakon obiteljski, tu je Zakon o nasljeđivanju i čitav niz zakona. Vjerojatno i to treba riješiti preciznije jednim podzakonskim aktom koji bi bolje to i preciznije razradio. Smatramo također da kaznene odredbe nisu usklađene sa Kaznenim zakonom i da zbog svih ovih navedenih nedostataka treba prvo istači poštivanje truda predlagača, jer je zaista uložen veliki trud, treba istači da će to biti dobar prilog za raspravi zakona koji je u proceduri ali ga u ovakvom obliku ne možemo podržati. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni predstavniče Vlade, uvažena gospodo zastupnici. Ma da budem iskren, čak nisam ni razmišljao o tome progovarati, ali čuvši neke diskusije držim da nam nije čak potrebno u ovom trenutku u ovu materiju zalaziti. Zašto? Čovjek bi se usudio reći, neka nam ostane sve kako je bilo. Hrvatska ima jedno liberalno zakonodavstvo, kada i ovo MPO, znači medicinsko pripomognuta oplodnja posrijedi i to je zasigurno dobro i zasigurno tu praksu na takav način valja nastaviti. Istina je i to da ovaj Zakon o zdravstvenim mjerama za slobodno odlučivanje u rađanju djece, potječe iz 1978. godine. Međutim to isto tako ne znači da sve što je bilo usvajano u ovom Parlamentu ili bolje rečeno u ovoj sabornici za vrijeme ex-socijalističke Republike Hrvatske je a priori bilo loše. Jedan od vjerojatno boljih zakona je ovaj o kojem je danas riječ, jer da nije tome tako on bi se zasigurno promijenio 1990. možda 91., 92. a ne bi se eto čekalo da se sve te moralne, pravne, etičke, sociološke itd. dileme počnu raspravljati tek 2005. godine. I stoga gospodo predlagači, gospodine Piploviću ja ne sumnjam u vaše dobre namjere, apsolutno u to vjerujem, ali mislim da nije potrebno se još uvijek u to upuštati. Ova materija svi ćemo se složiti, je izuzetno sklisko područje. Treba prije svega računati na sreću tisuća i tisuća roditelja, majki, znači očeva koji su na ovaj način dobili djecu i prema tome treba imati obzira prema tisućama i tisućama ljudi koji su danas među nama, a koji su eto na taj način začeti. Jer svi ćemo se složiti da nema veće radosti od djeteta i tužna je kuća u kojoj se ne čuje dječji plač. Stoga treba imati obzira prema svima onima koji žele, a ne mogu imati djecu. Što se tiče stava Crkve, ja i taj stav jasno i uvažavam, taj stav poštujem, ali opet ne prihvaćam njihovu dogmu kada je ova potpomognuta oplodnja posrijedi. Dapače, mišljenja sam i da i oni moraju na neki način evoluirati, mislim ovdje na Crkvu, u korist znači i crkvene zajednice i djece, u korist društva u cjelini. Jasno, protiv sam kloniranja djece o kojem ste govorili. Ja sam svjestan s druge strane da usprkos svim zabranama i etičkim prijeporima, medicina danas vjerojatno i na tome radi, a kako bi se pozabavila nekim medicinskim enigmama, nekim neizlječivim bolestima i tome sl. I slažem se sa svima koji svo vrijeme spominju da su dileme kada je ovaj zakon posrijedi, naprosto ogromne. Ništa manje nisu kod mene, ništa manje nisu kod vas, kod biskupa itd. Ali medicinski potpomognuta oplodnja je jedna civilizacijska tekovina koja svojim rigidnim stavovima nitko ne smije dovesti u pitanje, ne smije znači dovesti u pitanje ni Crkva pitajući se recimo koliko je djece začeto, koliko je tobože ljudskih jajašca uništeno i tome sl. Hrvatska svi se slažemo, ima liberalno zakonodavstvo. Po mom sudu to je apsolutno u redu i stoga ovaj zakon, tu se slažem apsolutno sa gospodinom Hebrangom, mora i u drugo i u treće čitanje, a najbolje je po mom sudu da se u ovom trenutku povuče iz procedure dok se ne postigne jedan konsenzus kako ćemo regulirati ovu materiju. Jasno je, IDS je protiv bilo koje zlouporabe te MPO – medicinski potpomognute oplodnje. Ne može se dogoditi da liječnik recimo uzme jajašca jedne žene, umetne ga drugoj i tome sl. o čemu je gospodin Piplović govorio. Znači da jedna žena nosi ne znajući dijete druge žene. To je zločin, to valja sankcionirati. Liječnicima zasigurno uz zatvor oduzeti i liječničke licence. Što se tiče samog ovog zakona osim što me neki pojmovi vrijeđaju, npr. sustav kontrole kvalitete, o.k. to je jasno, svi znamo o čemu se radi. Ali taj pojam sustav kontrole kvalitete moguće je možda i drugačije navesti. U ovom slučaju nije riječ o jednome «Cimosu» ili «Uljaniku» koji proizvode neke kočione sklopove ili brodove za ovog ili onog naručitelja, ovdje je riječ o budućim ljudima i vis a vis dostojanstva do osobe treba rabiti po mom sudu drugačije termine, a ne sustav kontrole kvalitete kao da je riječ o kvaliteti ne znam čelika, aluminija i tome sl. To jednostavno tako ne bi smjelo, jer ne može biti na kraju riječ o škartu ili tome sl. Članak 3. gospodo glasi: Da postupci medicinski potpomognute oplodnje provodi se tek u slučaju kada je ranije liječenje neplodnosti bezuspješno ili kada se radi o prijevremenoj menopauzi itd. itd. i to je zapravo bit. U tom slučaju muž i žena zasigurno imaju pravo na dijete, ili oni koji žive u toj izvanbračnoj zajednici. Članak 5. stavak 1. otvara već jednu dilemu. Da u postupcima medicinski potpomognute oplodnje daje se prednost korištenju vlastitih spolnih stanica, bračnih, odnosno izvanbračnih drugova kojima se pruža medicinska pomoć pri oplodnji itd. Ovdje nije riječ znači samo o bračnim i izvanbračnim drugovima već na neki način o začeću da se tako izrazim i samoposluge. Kao naručujem si dijete jer govori se o, daje si prednost korištenju vlastitih spolnih stanica ili nekih drugih osoba, onako kao znači naručujem si odijelo ove ili one marke. Točno u stavku 2. tog članka 5. pojašnjava se norma, ali nedovoljno, ali već u članku 6. nedoumica je riješena i sve je jasno, a članak 6. stavak 1. glasi: da kada u postupku medicinski potpomognute oplodnje nije moguće koristiti vlastite spolne stanice bračnih ili izvanbračnih drugova, mogu se koristiti darivane sjemene ili jajne stanice druge osobe, heterogena oplodnja itd. i tu dolazimo do one suštinske etičke dileme. Znači, jasno spavati možete sa kim hoćete, dijete možete začeti s kim hoćete, ali i darovati znači možete dijete kako si to ja tumačim iz banke kome hoćete. Ja se ne osjećam konzervativcem, ali na ovaj vid začeća na neki način imam rezervi. U prvom dijelu govora, ne znam možda sam se posvadio sa svetom Rimokatoličkom crkvom, ali ovdje branim taj svjetonazor jer ima stvari sa kojima jednostavno ne bi trebalo eksperimentirati. U članku 7. stavku 1. kaže se doslovce, homologena i heterogena oplodnja provode se primjenom sljedećih medicinskih postupka itd. i to se sad navodi. To je u redu. Međutim ta sloboda iz članka 6., to biranje kao sa police budućeg djeteta od nekoga koga ne znamo, ne poznajemo, a i on sam ne zna kome može pod navodnicima «postati otac» i da li se sutradan kod njega može roditi neka obveza prema djetetu, meni se da budem iskren ne dopada. Vis a vis netko ga je spomenuo, onaj Zakon o braku i bračnim odnosima, Zakon o nasljeđivanju itd. to odjedanput postaje etička dilema koja će zasigurno biti vječna i na koju će se prije ili kasnije svatko od nas vratiti. Rekoh, svatko može spavati sa kim želi, može začeti dijete, ali ta obveza na neki način čovjeka mora pratiti vječno, a ovdje netko daruje sjeme i nikome ništa. Dobro, ovdje treba dati i pisani pristanak, vidimo, ovjeren kod bilježnika. Ali općenito u ovoj dilemi nije moguće govoriti 15-ak ili ne znam 10-ak minuta. I mislim da bi svaki klub trebao dobiti i više vremena jer ovo je život, a prije toga bi, mislim, ipak trebali doći do jednog konsenzusa. Znači, prije nego se ovakve procedure upućuju u saborsku proceduru. Znači, što se tiče te medicinske potpomognute oplodnje, za to je IDS apsolutno za, ali ima etičkih dilema u kojima ne bi željeli sudjelovati ako se ne izjasnimo na jedan krajnje, krajnje nedvosmislen način. Zanimljiv je, recimo, članak 13. "Darovatelji spolnih stanica", "darovatelj", "darovateljica", itd. Sve u svemu dilema ima zasigurno napretek i ja molim da to ide, u najmanju ruku, barem u treće čitanje. Ako je bilo zloupotreba o čemu je govorio gospodin Piplović, molim neka se to sankcionira. Jer nema veće zločestoće doli činjenice da ste 9 mjeseci na neki način nosili tuđe dijete. I za kraj, znači, još jedanput molim da ovaj Zakon ide u treće čitanje ili da sve ostane što bi po našem sudu bilo i najbolje kako je i bilo. Članak 24. glasi da u postupku medicinski potpomognute oplodnje nije dopušteno koristiti mješavine muških, odnosno ženskih spolnih stanica, nastale sjemenom stanicama dvojice ili više muškaraca ili jajnim stanicama dviju ili više žena. Znači, vidi se da i sam autor pretpostavlja čitav niz zloupotreba, da o tome s pravom progovara i da, jasno, pred svima nama otvara niz dilema. Jednom riječju, o svemu tome treba trezveno raspraviti jer, evo, to je materija onoga najsvetijeg. Znači, majčinstva, očinstva, djeteta, nema svetijeg naprosto od toga. I zato IDS drži da bi bilo korektno da se ovaj Zakon proslijedi u drugo čitanje, ali da po mogućnosti dođemo i do trećeg čitanja kako bi sve te etičke, pravne, sociološke, filozofske, ne znam, religijske, itd., dileme mogli razriješiti.
Hvala lijepo. Predlagatelj, poštovani zastupnik Frano Piplović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa ja sam se sad samo javio ovdje da pojasnim neke stvari kako hrvatska javnost ne bi zapravo stekla krivi dojam, kako se mi zalažemo za sve ono o čemu je govorio ovdje kolega Kajin. Naprotiv, svi ovi problemi koje ste vi ovdje, i ove opasnosti koje ste vi naveli ovim Prijedlogom zakona se nude na rješavanje. Pozivaju se svi odgovorni čimbenici ovoga društva da baš ovako kao što vi kažete pristupe ovoj jednoj izuzetno skliskom području odgovorno, cjelovito, uvažavajući one koji to znaju bolje od nas. Hrvatski sabor je mjesto gdje treba problem istaknuti, a pozvati one koji to znaju mnogo bolje od nas da daju rješenje toga problema. Prema tome, evo, znači nikakva trgovina, nikakvo kloniranje, nikakvo vrijeđanje dostojanstva života i ugrožavanje dostojanstva života ovim Zakonom se ne nudi. Ovdje su ponuđena odgovarajuća rješenja, problem je istaknut, odgovarajuća rješenja. Da li su ona najbolja to ćete utvrditi vi, odnosno to će utvrditi struka. Ali mislim da je sazrjelo vrijeme za donošenje ovako jednog zakona i za Hrvatsku jer ukoliko problem, pred problemom budemo zatvarali oči onda će veliki broj naših majki, žena, supruga, kćeri odlaziti, a koje budu imale ovakav problem, odlaziti u susjedne zemlje, a tamo se neće moći vršiti tako kvalitetna evidencija. I mi ćemo zapravo opet imati problem na koji ćemo možda kasnije trebati odgovoriti, ali u znatno težim okolnostima. Hvala.
Hvala. Klub HNS-PGS-a, poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ispred Kluba HNS-a i PGS-a možemo se složiti sa gospodinom Piplovićem u onom dijelu gdje on ukazuje na jedan vrlo stari zakon iz 78. godine i na potrebu da se zakoni usklađuju, ažuriraju sa napretkom znanosti i posebno biotehnologije. Međutim, ako u tom slučaju i sa tim argumentom pogledamo ovaj Prijedlog zakona, onda ćemo vidjeti u biti da on ne mijenja i ne unaprjeđuje puno toga. Praktično sve ove metode tjelesne i izvantjelesne oplodnje su bile poznate i 78. godine. Jedina novina koja je ovdje uvedena je u biti kloniranje. Međutim, kloniranje nije metoda medicinski potpomognute oplodnje. Kloniranje je metoda transfera jezgre. Oplodnja, svi smo već možda, neki od nas u godinama, ali se iz teorija, a što iz prakse sjećamo da je oplodnja u biti čin spajanja muške i ženske spolne stanice. Prema tome, sigurno kloniranje bi morali iz ovoga Zakona isključiti isto onako kao što bi morali isključiti i one nakaze koje se spominju iz grčke mitologije. Iz razloga jer ako se radi o medicinski potpomognutoj oplodnji onda zaista nemojmo očekivati da ćemo u zdravstvenoj ustanovi koje se ovdje spominju imati takve pokuse i takve mogućnosti. To apsolutno ne dolazi u obzir. Što još reći? Ja bih možda podvukao 4 vrlo značajna članka u ovom vašem Prijedlogu. To su članak 18., 19., 28. i 33. Vidimo da nećemo vjerojatno prihvatiti ovaj Prijedlog zakona i da on neće ići dalje, međutim svakako da Vlada bi morala upravo oko njih pripremiti ono što se očekuje u budućem zakonu koji će tretirati ovu materiju. To je ključno. Ono što također nismo čuli od gospodina Piplovića, ovdje se radi o vrlo visoko stručnoj materiji. Prema tome, ja smatram da svakako se mora čak i prije nego što se ide sa tekstom, prvim tekstom, prijedlogom koji ide na prvo čitanje ići i prema stručnim institucijama. Ja ne sumnjam u to da su vam u pripremi ovog materijala pomogli brojni liječnici. Međutim, bilo bi dobro i od službenih stručnih institucija dobiti očitovanje glede dijelova ovoga Zakona. To se apsolutno mora činiti kod ovako visokostručne materije. I jasno, bili su korisni oni podaci koje ste naveli za naše susjedne zemlje. Međutim, čini mi se da i struka tu treba primarno reći svoje. Tu su i dokumenti i konvencije Vijeća Europe vezano uz ovu materiju, bioetičke probleme, itd. Prema tome, to su, meni se čini oni elementi oko kojih se moramo vrtiti. Možda bih još mogao pomoći ako se dogodi da, jasno, ide ovaj Zakon u drugo čitanje, da u tom slučaju svakako moramo neke stvari vrlo brzo korigirati. Naime, u članku 13. se spominju "davatelj", odnosno "davateljica" i spominje se samo potreba da su oni punoljetni, odnosno poslovno sposobni. Mislim da to svakako nije dovoljno, definitivno nije dovoljno. Znanost i medicinska struka imaju puno više parametara na koje se moramo osloniti i doduše, njih se dotičete i u članku 18. Prema tome, uvažavam da se možda može konzumirati kroz to, ali onda moramo nešto malo drugačije postaviti tekst u članku 13. U članku 18. se govori o tome da će svaki slučaj heterologne oplodnje biti izveden tek onda kad suglasnost dade Nacionalno ... [[Govornik se ne razumije.]] povjerenje. Ja se s time slažem, ali opet onda nemojmo u uvodnom obrazloženju puno govoriti o kriterijima kada u biti kriterija nemamo nego će to Povjerenstvo imati kriterij. I slažem se sa gospodinom Hebrangom da onda kroz podzakonske akte moramo regulirati vrlo detaljno i ovu materiju jer ćemo svakako napraviti grešku ako to ne učinimo. Zatim, kod darivanja sjemena, odnosno jajnih stanica u članku 13. kaže da svatko može biti najviše dva puta u životu darivatelj. A u članku 21. se kaže da darivatelj spolnih stanica može naime njegove spolne stanice se mogu koristiti samo za rođenje dvoje djece. Mislim da je ovaj drugi kriterij važniji i teži prema tome, može biti i nekoliko puta darivatelj sjemena ali ako je to regulirano sa dvoje djece kao krajnjim brojem onda treba naći nekakvo nekako pomiriti taj tekst. U članku 23. potpuno je meni nejasno što ste mislili pod zametak za darivanje, jer po meni je u članku 18. to već konzumirano, članak 18. govori o heterolognoj oplodnji a tada se vidi da je nacionalno bioetičko povjerenstvo koje će regulirati to pitanje pa ga ne moramo ovdje posebno isticati. U članku 16. i članku 25., pardon članak 16. i članak 25. se također parcijalno isključuju iz istih razloga. Članak 27. to sam već rekao kloniranje svakako ne spada u oblik medicinski potpomognute oplodnje pa ga ja ovdje ne bih spominjao. U članku 28. mislim da je to dobar prijedlog ali onda je u kontradikciji sa vašim drugim prijedlozima gdje jako široke ovlasti dajete ovom nacionalnom bioetičkom povjerenstvu. Svaka nova metoda koja bi se uvela, koja bi se koristila ona bi o ovisnosti o stavu nacionalnog bioetičkog povjerenstva mogla se ili ne jasno uvesti u medicinsku praksu u Hrvatskoj, što je dobro, ali onda nemojmo reći da mi želimo ovim Zakonom ulaziti u detalje. Mi niti možemo niti ulaziti u detalje nego na ovaj način bi trebali pokušati premostiti neka buduća otkrića a ne redovno se onda vraćati u sabornicu sa novim dopunama i izmjenama. Isto tako mogu dalje nastavljati nabrajati, članak 31. ne znam iz kojih razloga ste toliko prostora mu dali vezano uz prijenos spolnih stanica iz jedne zdravstvene ustanove u drugu, uvijek se može dogoditi da zbog rekonstrukcije u jednoj ustanovi postoji takva obveza i mogućnost mislim da je to tehnička stvar i da bi ovo državni registar morao moći riješiti te probleme da ne budemo u ni jednom trenutku u nedoumici gdje se nalaze pojedine stanice od pojedinih davatelja. U članku 32. također točka 2., 3. i 4. praktički su isključeni već člankom 18. U članku 36. govorite o specijalistima koji bi mogli raditi u ovoj sferi. Mogu se složiti sa dijelom tih specijalizacija ali se ne bih složio sa onim relativno dugim iskustvom koje tražite od tih ljudi. Vi ako radite u mojoj branši onda ćete znati da kada pošaljete čovjeka na stručno usavršavanje u Njemačku, Austriju ili bilo gdje da nauči neku tehniku on će tu tehniku učiti dva, tri mjeseca ne duže i nakon toga vas zaista uvjeravam da je on vrhunski kompetentan da to radi i u nas, ne mora čekati nekakvo 5-godišnje razdoblje da bi on mogao sudjelovati u takvom jednom timu. U članku 32. sam možda propustio reći da nije mi opet bio jasan dio teksta "ljudski zametak koristiti za terapijsko i medicinsko kloniranje". Zašto baš zametak za kloniranje ta dva izraza očito nešto nije u redu sa tim dijelom teksta, ne ide skupa taj dio. Evo ja bih mogao ovako nabrajati i vjerojatno s time ne bih puno pomogao ali je moj opći dojam da je vaša intencija bila dobra, ja bih međutim, zaista Vladi sugerirao da se može koristiti dijelom i vašim prijedlozima, ali da svakako se okrene struci, da sa strukom treba pripremiti taj prvi tekst i tek onda možemo očekivati jedan dobar suvisli zakon. Ja bih, međutim, evo sada na kraju pošto je ovo prvo čitanje možemo jasno si dati malo oduška i u širem kontekstu tumačiti sve ovo što smo odslušali u tijeku današnjeg dana. Govorili smo i u okviru prethodnog zakona i u okviru ovog zakona o tome da su to značajne komponente naše demografske politike u Hrvatskoj. Znate ja se mogu složiti da je PDV važan, mogu se složiti da je medicinski potpomognuta proizvodnja važna ali kolegice i kolege, budimo iskreni demografsku politiku ćemo ipak samo onda moći pokrenuti ako politički potpomognemo investicije zapošljavanje, proizvodnju i izvoz. To je primarna demografska politika. Sve ovo jasno je politika podešena prema određenim skupinama, važno značajno ali nemojmo skretati sa osnovnog problema kojeg mi danas u Hrvatskoj imamo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Ovaj Prijedlog zakona o medicinski potpomognutoj, zapravo zove se pogrešno pomognutoj oplodnji, trebali ste kada se prepisivali pravilno prepisati potpomognutoj oplodnji, zastupnika dakle Frane Piplovića je prije svega za odbiti i ne pustiti u drugo čitanje. Zbog čega? 30. 9. 2004. godine predstavila je vlada jedan izvrstan projekt koji je započeo, evo što kako je lijepo i pošteno i iskreno o tome svjedočio dr. Hebrang rekavši što se dogodilo upravo sa tim Prijedlogom zakona koji je prošao vladinu proceduru, dakle godinama je rađen, kao što na kraju krajeva i zahtjeva ovakva problematika i završen je u mandatu ove Vlade, kada je bio zgotovljen Vlada ga je razmotrila na svojoj sjednici, ali odjedanput tajanstveno umjesto redovna procedura je bila Vlada – Sabor. Međutim, on nestaje. Udruge su ovdje bile uporne i dale su se u potragu za misteriozno nestalim ovim vladinim prijedlogom, kojem gotovo da i nema primjedbe. Međutim, do njega je došao kolega Piplović, učinio je taj napor, i hvale vrijedan bi bio napor da je u potpunosti prepisao taj vladin prijedlog, onda bi mi imali ovdje zaista o čemu raspravljati. Što je kolega Piplović učinio? Da bi se ipak nešto malo razlikovao i na kraju krajeva da bi se na neki način osluhnulo bilo javnosti pa oni koji su bili za ili protiv, nekritički htjedeći svakome ugoditi, nije ugodio prije svega Ustavu, pa je ovaj Zakon protuustavan, u izravnoj je suprotnosti sa čitavim nizom naših drugih zakona, sa Obiteljskim zakonom, Zakonom o ravnopravnosti spolova na kraju krajeva on je restriktivan kako po pitanju korisnika prava, tako i izbora i metoda i vrste postupaka medicinski potpomognute oplodnje. I govori o nepoznavanju kazneno-pravne dogmatike. Naš kazneni zakon ima čitavu jednu glavu koja nosi naziv Kaznena djela protiv zdravlja ljudi, tu se nalazi kazneno djelo nedozvoljenog presađivanja dijelova ljudskog tijela, pa kad se taj Vladin prijedlog sadrži i ovu odredbu međutim, nisu predviđene kaznene odredbe, kaznene odredbe da ali u smislu prekršajnih odredbi a ne onih koji se tiču kaznenih inkriminacija kojem je onda mjesto konačno u Kaznenom zakonu a ne ih tražiti po posebnom zakonodavstvu. Dakle, to je nešto što se protivi već našoj prihvaćenoj konačno ustaljenoj kazneno-pravnoj dogmatici da se kaznena djela nađu u kaznenom zakonu. Naime, vrlo konkretno o čemu se radi, sam predlagatelj kaže da za provedbu ovog zakona neće biti potrebno osigurati dodatna sredstva u državnom proračunu što govori o potpunom nerazumijevanju materije. Dakle potpuno je neutemeljena ova tvrdnja jer prema sadašnjim okolnostima je potpuno, ni prema sadašnjim okolnostima je potpuno neostvariv sustav kontrole kvalitete prema kome je ISO standardizacija uvijek uopće obnove i dozvole za rad ovlaštene zdravstvene ustanove u roku od dvije godine od dana stupanja na snagu ovog Zakona. Naime, vi se vjerojatno nećete toga sjetiti jer niste pratili tu problematiku, da jeste onda biste na to osvrnuli pozornost da je prije godinu i pol dana sama Udruga Roda pokrenula humanitarnu akciju prikupljanja sredstava za kupnju opreme u laboratorijima medicinski potpomognute oplodnje i da se tom prilikom upravo voditelji laboratorija, kako u Zagrebu, tako i u Splitu izjasnili se kako li je potrebna oprema u minimalnoj vrijednosti od 2 milijuna kuna da bi uopće mogli nastaviti raditi po postojećem zakonu. Naravno da se nisu uopće usudili tom prigodom govoriti o nikakvim … [[Govornik se ne razumije.]] standardima, dakle, jer je to znatno, znatno bi to više i koštalo. Rokovi opreme koja se trenutno kod nas koristi u našim bolnicama, u eksplataciji je višestruko promašila rokove trajanja, svugdje u Europi i svijetu za to se koristi ta oprema pet godina, kod nas je starija od 15 godina. Od početka 2004. godine do danas Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje nije imao dosta novaca kupiti niti jedan jedini komad opreme laboratorijima medicinski potpomognute oplodnje, pa onda kako možemo govoriti uopće o takvoj tvrdnji koja ipak proširuje određeni krug korisnika pa i prava, ustvrditi da sa provedbu ovog Zakona neće biti potrebno osigurati dodatna sredstva. Naprotiv, u većini centara zbog velikog pritiska kako pacijenata, velikog pritiska pacijenata postoji i problem manjka stručnog osoblja i nedostatak prostora. Nadalje nešto što zaista upada u oči i što je u izravnoj suprotnosti kao što sam napomenula sa ustavnom odrednicom ravnopravnosti spolova govori odredba gdje prema ovom Prijedlogu zakona žena koja ulazi u postupak ne može biti starija, molim vas lijepo od 42 godine, a darovateljice jajne stanice od 38 godina. Zašto takvo ograničenje niste stavili za muškarce, bar kao donatore sjemenih stanica. Dakle, u svijetu niti jedan jedini zakon, pa niti onaj koji se smatra naj restrektivnijim iako je to vrlo pojednostavljeno, mislim stajalište kao što je Zakon Republike Italije jer upravo ako pratite malo paralelno zakonodavstvo onda ćete vidjeti da se vrlo, da se sličan, vrlo sličan prijedlog kakav je naša Vlada imala, sada više ne znam gdje se taj Zakon nalazi, ali svakako je prošao Vladinu proceduru, nalazi upravo pred Talijanskim parlamentom. Dakle, niti postojeći Zakon Republike Italije nema ovakvu odredbu koja pravo na medicinsku pomoć, odnosno pravo na zdravstvenu zaštitu uskraćuje osobi temeljem dobnog cenzusa. K tome dobni cenzus predviđen je samo za jedan spol što je apsolutno, apsolutno nepodnošljivo. Na kraju krajeva zar nište čuli o prof. Atorniju koji već 15 godina upravo vrši medicinski potpomognutu oplodnju i gdje su poznati slučajevi, oni su zaista uzbudili javnost jer su žene u menopauzi rađale, najprije se to pojavilo na Siciliji a kasnije je to činio i na sjeveru Italije. Mislim da samo struka može odrediti pod kojim okolnostima i koji oblik medicinske pomoći nekoj osobi jeste potreban i svrsishodan, ograničenja se zaista mogu postaviti jedino u samim pravilnicima i u pravima na postupak koja pokrivaju Državni zavod za zdravstveno osiguranje. A ta ograničenja se mijenjaju upravo ovisno o proračunu kojim raspolaže država i vrijede za sva područja medicine pa tako i za MPO. Na ovom području Državno zdravstveno osiguranje može na primjer ograničiti broj i besplatnih postupaka i dob do kojeg građani imaju pravo na besplatne postupke. Međutim, zakonski na medicinsku pomoć pri ostvarenju ovog reproduktivnog prava ne može se ni u kom slučaju ograničiti niti zabraniti ukoliko želimo biti sljedbenici vlastitog Ustava a i drugih zakona. U članku 12. članak 12. također trpi velike primjedbe, on je loše prepisan dobre odrednice u Vladinom prijedlogu, pa se upućuje sam predlagatelj da se osvrne odnosno da vidi kako je to bilo u evo, dosadašnjem Vladinom prijedlogu, odnosno nacrtu prijedloga. U članku 7. i 13. predlagatelj uopće ne predviđa mogućnost darivanja zametka preostalog od … [[Govornik se ne razumije.]] para koji je odustao od zametka nastalog za vlastito korištenje niti predviđa bilo kakvu vrstu medicinskog postupka u članku 7., niti takav par u članku 13. ne predlaže kao darivatelje spolnih stanica. A upravo je donacija zametka preostala od prokreacije para koji je odustao od vlastite prokreacije omogućila, odnosno omogućila bi roditeljstvo obostrano neplodnom paru, a zametak spasila od uništenja. I čemu uništavati stanice i zametke koji se mogu zamrznuti i koji su potencijal rođenja djeteta. Zašto postupku uništenja genetskog materijala i mora, odnosno biti član nacionalnog bioetičkog povjerenstva koje je samo u stvari savjetodavno tijelo Ministarstva zdravstva a ne svjedok operativnog djelovanja jednog recimo bolničkog odjela. Svakako se radi o nekakvom administrativnom operativnom zaduženju kojeg bi trebala recimo napraviti tročlana komisija kao što se to predlaže u Vladinom prijedlogu odnosno nacrtu Vladinog prijedloga. Sastav nacionalnog bioetičkog povjerenstva je 20 ljudi, takvom tijelu zasigurno nije zadatak donositi operativne administrativne odluke. I čemu zabrana terapijskog kloniranja, terapijsko kloniranje odobreno je već u dvije europske zemlje, u Velikoj Britaniji, jednako tako u Švicarskoj. Međutim, Vlada upravo govori kada obrazlaže iako smo tu imali različita tumačenja da upravo ovaj prijedlog nije došao do Sabora zato što je upućen upravo na bioetičko povjerenstvo da se o tome očituje. Iako smo imali prilike ministra zdravstva čuti ipak, da je riječ ipak o nečemu drugome, da će osluškivati bilo javnosti pa da taj novi prijedlog neće biti ni previše konzervativan, ni previše liberalan. Sve u svemu očekujemo taj Vladin prijedlog, i sigurno da je Vlada izašla sa ovim prijedlogom, mi danas ne bi ovako trošili vrijeme na ovdje jednom puno lošijem zakonu ustvari koji je samo loša kopija dobrog Vladinog orginala. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Dužan sam jedno objašnjenje, Prijedlog Vlade Republike Hrvatske, Zakona o medicinski potpomognutoj oplodnji došao je uobičajenom procedurom, svojedobno predsjedniku Hrvatskog sabora, meni, ali nakon nekoliko dana je Vlada pisanim podneskom povukla iz procedure taj prijedlog zakona sa obrazloženjem da ga kani doraditi. Evo to je, molim predlagatelja koji se javio. Poštovani zastupnik Frano Piplović. U 15,43 isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju 10 minuta. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Biti ću vrlo kratak kolegica Ingrid me je potakla da se javim prvo. Krenuti ću od ovoga zadnjega, što se tiče trošenja vremena u ovom Hrvatskom saboru, toliko je toga vremena utrošeno uzaludno i bez učinka, prema tome, ne bih baš volio da ističete samo ako je ovo uzaludno, a ja mislim da nije uzaludno, da je ovo stvaranje jedne potrebne klime i u Hrvatskom saboru i u društvu za donošenje ovako jednoga Zakona. Ovdje, ja sam na početku svog izlaganja rekao da je ovo vrlo složena problematika, da nadilazi snagu jednoga pojedinca, da traži najpametnije, najsposobnije, najodgovornije ljude u ovoj državi da se uhvati u koštac sa ovim problemom, istakao sam značaj ovog problema, ovdje se čovjek približio Bogu kao pojmu života i kao pojmu stvaraoca, prema tome baš ne može svatko tu čeprkati i raditi što ga je volja. Ovdje se traži zaista maksimalna odgovornost. U biti sam se javio da kažem da nisam, ja nisam prepisao ništa. Ovaj Zakon su napravili stručnjaci, isto medicinski stručnjaci Sveučilišta medicinskoga u Zagrebu. Znači ljudi koji poznaju struku. Ja sam po zvanju sociolog, društvenjak. Mogao bih govoriti o ovom problemu samo iz ugla kao sociolog. Drugačije se ne usuđujem o tome govoriti. Prema tome ovo je ipak radila struka. Ja ne bih podcjenjivao struku kao što je i onaj prvi prijedlog o kom ste vi govorili radila isto struka i taj prijedlog iz kojih razloga, on je povučen. Ja ne znam iz kojih razloga, ali bilo bi zaista pametno da slušamo jedni druge i svi oni, da slušamo pametne u našem društvu pa će nam biti sigurno, sigurno puno bolje. Što se tiče, da sam ja znao odmah na početku da je riječ o zakonu koji je napravljen kod bivše Vlade, ja bih, ja bih taj Zakon pročitao, uzeo, donio pa bi onda možda napravili neku komparativnu analizu ali nisam. Ali u svakom slučaju cijenim rad onih ljudi koji su to ranije radili. Ja bih vas molio da cijenite rad isto ovih ljudi koji su ovo radili. Ovo, da su oni htjeli promociju onda bi došli ovdje za ovu govornicu nego su htjeli samo pomoć. Napraviti dobro za ovaj narod, za ovu državu, za ove ljude. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Vjerojatno ti ne mogu doći za govornicu kad nisu zastupnici. Na redu je gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ja se slažem sa gospodinom Piplovićem da treba donijeti ovakav jedan zakon. I to je manje više sve u čemu se ja slažem sa gospodinom Piplovićem. Zakon je postojeći star 27 godina, neadekvatan je i trebalo bi donijeti jedan moderniji koji bi riješio ovu neriješenu, ovo neriješeno područje. Ali eto čudan je put nastanka zakonskih prijedloga pa i ovoga. Evo mi smo malo prije od predsjednika Sabora čuli objašnjenje da je Vlada pa ima tome već pola godine pripremila jedan zakonski prijedlog. Oni koji su ga imali prilike vidjeti, dakle Vlada ga je i usvojila. Vlada ga je na svojoj sjednici usvojila i uputila ga je u Sabor. I onda ga je povukla. Oni koji su pročitali taj zakonski prijedlog kažu da je on odličan. Da je on temelj da se provede jedna ozbiljna rasprava i da se takav zakon uz sitne korekcije i donese. Ali eto Vlada je povukla dobar zakonski prijedlog. Zašto? Pa pojavile su se reakcije u javnosti. Prije svega reagirala je katolička crkva. Ustala je snažno protiv medicinski potpomognute oplodnje. Svašta se tu moglo čuti u toj javnoj raspravi koja se povela oko tog Prijedloga zakona. Da su djeca rođena potpomognutom oplodnjom stvari, da su to nenormalna djeca, da imaju zdravstvenih problema. Pa kad se tome doda i ono što je o toj temi govorio doktor Buković onda stvari dobivaju tragikomične dimenzije. A sjetimo se doktor Buković kad se uključio u tu raspravu rekao je da je Biblija najbolja medicinska knjiga koja bi trebala valjda riješiti pitanje medicinski potpomognute oplodnje, potpuno zaboravljajući pri tome da je Isus začet svakako na nekonvencionalan način, ne medicinski potpomognutom nego duhovno potpomognutom oplodnjom. I doktor Buković kao i mnogi drugi uglavnom su o tom dobrom zakonskom prijedlogu pričali svašta i da Vlada ne bi naišla na nekakve neželjene kritike povodom dobrog zakonskog prijedloga ona je svoj prijedlog povukla. I sad on tamo tabori u ladicama Vlade, vjerojatno je i umro prirodnom smrću i vjerojatno se pojaviti pred ovim Saborom više niti neće. Ali Vlada ne miruje. Ipak Vlada ne miruje, a ne miruje kao što vidimo ni kolega Piplović. Shvativši da je područje medicinski potpomognute oplodnje zapravo jedno minsko polje na koje nerado izlazi, Vlada traži dobrovoljca. I nalazi ga u osobi gospodina Piplovića pa sad on kao nositelj ovoga projekta izlazi na to minsko polje, a Vlada računa ovako: pa ako koja mina i eksplodira bolje da eksplodira pod Piplovićem nego pod nama. Jer ja ne vidim nikakav drugi razlog zašto Vlada ne bi dobar svoj Prijedlog zakona poslala u Sabor. Nego da mi vidimo kako će se Piplović provesti pa onda možemo vidjeti šta ćemo dalje? E, ali da se ne bi Turci dosjetili jadu gospodin Piplović ne daje potpuno isti Prijedlog zakona jer onda bi stvar bila očita. Znači ne prepisuje se zakon dosljedno nego se u njemu nešto i mijenja. Pa kad se stalno mijenjati onda u njemu nalazimo svašta. Pa tako u članku 20. kaže se ovako: «Darivane sjemene stanice ne smiju se koristiti za oplodnju ako su darivatelj i žena koja prima sjemene stanice srodnici po krvi između kojih nije dopušteno sklapanje braka.» U redu. U redu stvar. Ali stavak dalje kaže: «Darivane jajne stanice ne smiju se oploditi sa sjemenim stanicama muškarca kojem zbog krvnog srodstva ne bi bilo dopušteno sklapanje braka s darivateljicom.» Pa to je to isto. To je to isto. E sad je li gospodin Piplović, je li gospodin Piplović dva puta prepisivao jedno te isto pa izmijenio riječi ili je to napisao dva stavka istog članka da bude siguran da će to biti tako, to je teško odgonetnuti, ali to u jednom ozbiljnom zakonskom prijedlogu ne bi se trebalo naći. Onda članak 30. veli: «Muškarac i žena kojima prema saznanjima ili iskustvo medicinske znanosti prijeti opasnost da će zbog zdravstvenih razloga postati neplodnima mogu u ovlaštenoj zdravstvenoj ustanovi uz slobodni pristanak u pisanom obliku pohraniti svoje sjemene ili jajne stanice za vlastito kasnije korištenje.» Pa dajte mi molim vas objasnite na koji će način muškarac koristiti za vlastito korištenje svoje pohranjene sjemene stanice? Kako? Što će njemu njegove vlastite sjemene stanice za vlastito korištenje? Pa onda članak 37. Gledajte, sve osobe koje sudjeluju u provođenju medicinski pomognute oplodnje imaju pravo radi svojih etičkih, vjerskih ili moralnih nazora odnosno uvjerenja pozvati se na priziv savjesti te odbiti sudjelovanje u tom postupku. Znači oni koji sudjeluju imaju pravo odbiti sudjelovati. Pa valjda imaju pravo odbiti sudjelovati prije nego što sudjeluju. Imaju pravo odbiti sudjelovati naprosto. Ne sudjelovati. To je OK da imaju pravo ne sudjelovati, ali ne mogu odbiti sudjelovati oni koji već sudjeluju. Gledajte, sad toga bi se dalo naći tu jako puno. Ja ne bih htio kolegu Piplovića izvrgivati ovdje ruglu ni one za koje on kaže da su ovo, da su ovo pripremali. Sumnjam da su to oni isti stručnjaci koji su radili za Vladu. Sumnjam. Jer oni su ono napisali dobro. Pa prema tome ja predlažem gospodinu Piploviću da on ovo povuče, da on ovo povuče da se to ne bi povlačilo još jedanput i u drugoj, i u drugom čitanju da ne gubimo i vrijeme i energiju na ovakav zakonski prijedlog, a Vladu pozivam da pošalje taj dobar Prijedlog zakona ovdje u Sabor i da ga ovdje raspravimo i konačno da ga usvojimo. Jer je ovo područje potrebno regulirati. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je, mogli bi se suzdržati od vidovnjačkih i proročanskih riječi svi, jer nitko od nas nije ni vidovnjak, ni prorok i ne treba niti u šali to glumiti, po mom mišljenju jer spušta se razina ove rasprave. Sada je na redu gospodin zastupnik Kajo Bučan. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedničke Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Pa dobro ste primijetili i čovjek se zapita kad se pripremi očitovati o nekom zakonu, kad ga prouči, pripremi se u kontekstu rasprava koje se provode kako govoriti. Da li govoriti obazirući se na članke zakona ili voditi jednu uopćenu političku raspravu koja nema razinu koju bi trebao imati ovaj Dom. Zapravo, poštujući ono što sam rekao na Odboru za rad, socijalnu politiku i zdravstvo gospodinu zastupniku Piploviću ja pozdravljam njegovu nakanu da se uključi u ovo važno područje i vjerojatno njegova nakana da ubrza možda proces donošenja zakona koji će strogo i precizno definirati ovaj kontrolirani medicinski postupak, da zaživi u stručnom, etičkom i zakonskom okviru. No, moje je osobno mišljenje koje sam rekao na odboru, a ponavljam ga i sada, da cjelokupna ova materija uz dužno poštovanje prema zastupniku nadilazi mogućnosti da predlagatelj bude samo jedan, ne klub, ne klub zastupnika, jedan klub, nego jedan zastupnik. Zato jer je ovaj važan zakon višestruko važan i čitajući ga od članka do članka on ima po mojoj procjeni barem 17 članaka koji su teško prihvatljivi. No, to bi se moglo poopćiti ovako. Neprihvatljivi su zbog društvenog okvira jer ovaj Prijedlog zakona odudara od onoga čime su se u velikoj mjeri izjasnili građani naše zemlje, a mislim na njihov svjetonazor. Odudara od zaštite prava djeteta, jer čak ni ne omogućava djetetu da sazna od koga genetski potječe. Odudara zbog pravnih praznina, odudara zbog neprimjerenih kazni, odudara zbog izostanka postupnosti uvođenja metoda, problema povjerenstava i kao što sam napomenuo zbog čitavog niza stvari, a slažem se i sa gospodinom Kajinom i ovim člankom 6. o heterolognoj oplodnji odudara od kršćanske bioetike. Da, odudara jer ova, ne bih rekao mala, nego malobrojna zemlja može doći u situaciju ne baš takvu, ali recimo kao u situaciju u Velikoj Britaniji kada je u godini 97., 98. načinjeno 750 tisuća zametaka, a rođeno samo 35 tisuća djece. No, obzirom da je rasprava išla već u tijeku i da su se mnogi izjasnili da će ovaj zakon glasovati protiv ovog zakona, ja ću se isto tako svima njima pridružiti. Najprije zbog onoga što je u njemu napisano i predloženo, ali istovremeno imajući i na umu Marfijev zakon, jedan od Marfijevih zakona koji kaže: «Ako stvari mogu krenuti loše sigurno će krenuti loše.» Da ne bi tuda krenule ja se pridružujem onima koji će glasovati za odbijanje ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Stjepan Bačić. Nema ga. Gospođa zastupnica Lucija Čikeš. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani tajniče, kolegice i kolege. Cijenim trud Demokratskog centra i gospodina kolege Piplovića koji su prepoznali problem neplodnosti koji je u Hrvatskoj kao i drugdje u svijetu velik i po medicinskim izvješćima iz dana u dan s vremenom sve veći. Dakako, trud koji su uložili u pripremu ovog Prijedloga zakona o medicinski potpomognutoj oplodnji je velik. Pred nama je 12 poglavlja, 49 članaka i još više stavaka. Zakon je obuhvatio sve sudionike procesa koji su, sudionike procesa medicinski potpomognute oplodnje, sve njihove obveze, sva njihova prava, ali i sve posljedice kod nepoštivanja istih. Vrlo mi je teško služiti se terminologijom pravnom, ali pokušat ću reći i odmah na samom početku, pridružit se kolegama i reći da se pozivam na priziv savjesti da zaista ne mogu glasovati i za prijedlog zakona koji je upućen u prvo čitanje iz mojih i odgojnih i vjerskih i moralnih i etičkih razloga. U mojoj 25 godišnjoj pedijatrijskoj praksi imala sam više slučajeva i posvojene djece i djece rođene nakon medicinski potpomognute oplodnje. Dakako, uvijek se morate složiti da nije lako ni sa biološkom djecom pogotovo u nekakvim njihovim razvojnim razdobljima kada su jako vulnerabilna, kada su jako osjetljiva i kada od roditelja očekuju i ono nemoguće. A sad se možemo postaviti u situaciju kako je sa ovom djecom, kad upravo u tom razdoblju saznaju pravu istinu. Dobro su mi poznata i sva psihička opterećenja i sve psihičke more roditelja koji su postali roditelji uz pomoć homologne oplodnje. Napominjem homologne oplodnje i imali su velikih poteškoća, jer svaku pojavu pripisivali su patološkom i svaku pojavu su povezivali sa načinom oplodnje, sa načinom začeća. To ih je morilo gotovo cijelo odrastanje njihove djece. Poslije nisam o njima vodila računa, pa ne znam kako je nastalo dalje. A onda negdje u neko doba u vrijeme puberteta, adolescencije uslijedi vrijeme kad se moraju staviti karte na stol i kad se mora otkriti istina, kad se mora djetetu kazati tko je njegov biološki otac i je li se i odakle to dijete potječe. Ja znam da je više od 90% takve djece koliko sam imala u svojoj praksi željelo je to znati i znam da je i noćima i danima u takvim obiteljima ako ne mogu situaciju uporediti sa psiho filmom. To je bilo prestrašno što su sve proživljavali, a ja kao njihova pedijatrica u sve sam bila involvirana. Čitajući ovaj zakonik pomislila sam uvijek na te meni poznate slučajeve i gospodo kad je teško tko radi prema zakonu. Od nas i svi kad je teško radimo onako prema našoj emotivnoj nagonu, prema našem osjećaju da trebamo raditi. Nitko ne misli na zakon. Iako je zakonom predviđeno psihološko testiranje i još ino, ino i tako testiranje i kaže da samo psihički stabilni i čvrsti u bračnoj vezi parovi mogu pristupiti medicinski potpomognutoj oplodnji. A što je sa darivateljima, a što je sa darivateljem, a što je sa darovateljicom? Tko je njih testirao i tko je vidio jesu li oni psihički stabilni, jesu li oni u psihičkom smislu i statusu podobni za to. Nitko ih nije pitao. A molim vas lijepo tko bi svaki normalan dao svoje sjeme i da više ne zna za, bilo da se radi o sjemenoj stanici ili jajnoj stanici i nikad više u životu ne dozna za sudbinu iste a opet te proždire crv manipulacije, crv sumnje jer manipulacije su uvijek moguće. A svjedoci smo i ove najveće manipulacije koja se obznanila u našoj državi. I moram reći da nisam pročitala da je bila veća tragedija i veća manipulacija u povijesti hrvatske medicine. Iako se na kraju reklo sve je bilo po zakonu, a zakon je iz 1978. godine. I u tom zakonu se je odobravala donacija sjemenih stanica i za to je čak postojala i banka. Međutim u to vrijeme 1978. godine medicina i medicinska znanost i medicinska tehnologija nisu otišli toliko daleko i nisu znali, poznavali darivanje jajne stanice ni gotovog zametka, a ipak se to radilo mada zakonom nije bilo obuhvaćeno. I sama sam bila svjedok krajem 80-tih godina jer sam u tijeku postdiplomskog studija iz endokrinologije i slušala profesora o medicinski potpomognutoj oplodnji. I kad je ponukan, ne znam čime obratio se kolegi koji je sjedio s nama u dvorani i pohađao isti postdiplomski studij i rekao, kolega izgledate mlado, izgledate fizički zdravo hoćete li otići u susjednu sobu i pohraniti svoje sjeme. Mislim, svi smo ostali zaprepašteni. Našemu je učitelju to izgledalo pohraniti sjeme kao da mu je rekao otiđite u susjednu sobu, skinite svoj sako možda će netko poslije doći kome će taj sako trebati. To je tako njemu jednostavno bilo, a nitko, nitko, kažem u zakonu piše testirani i ovako i onako, ja nisam vidjela da je mome kolegi ponuđeno ikakvo testiranje prije nego što ga se konkretno i određeno uputilo u sljedeću sobu ako ima volju pohraniti svoje sjeme. I vidim opet tu da je zaista uzvišenost očinstva i uzvišena majčinstva toliko banalizirana, a ja mislim da to ne zaslužuju. To su procesi, to su, to je nešto što se ne može toliko banalizirati, ne može se toliko simplificirati. A onda se pitamo svi u tom procesu a gdje je dijete? Tko misli na to dijete? Što je sa djetetovom dušom? Što je sa djetetovom psihom? Što je sa onim emotivnim dijelom našega tijela koji se kad nas izda mi ga ne možemo transplatirati, mi ga ne možemo više zamijeniti? I taj dio nosi i somatski bolesni organizam i somatski zdravi organizam. I iz svih ovih razloga jesam da se nakon svih mogućih i neuspjelih načina pomogne roditeljima u bračnoj zajednici da premoste bilo anatomsku ili funkcionalnu prepreku i da postanu roditelji. To zdušno podržavam. A što sa izvanbračnom zajednicom? Kao što je predviđeno u ovom zakonu kaže 3 godine stara izvanbračna zajednica, stabilna izvanbračna zajednica. Ma gospodo draga kakva je to stabilna izvanbračna zajednica, jer da su sudionici takve zajednice stabilni onda se oni ne bi plašili registrirati i ući u zajednicu. I sad kad im povjerite takvoj zajednici dijete i kad to dijete sutra ostane bez roditelja, kad to dijete, što ćemo onda? Ko pita kako je tom, ko pita kako je tom djetetu? I onda se pojave na jedan put plakati djetetu treba oba roditelja. I onda se pojave ti humanitarci koji strašno brinu o djeci i na sva usta propagiraju dijete treba oba roditelja. Uz to se pojave oni koji znaju to dobro iskoristiti pa brže sa jumbo plakatima, sa propagandnim materijalom i dobro još na tome i zarade. I mislim da je zaista tu licemjernost. S jedne strane ozakonjujemo ono što je protuprirodno da bi na drugi način na tome netko zarađivao. I zbog ovih i inih razloga zaista ne mogu podržati ovaj zakon. … [[Upadica se ne razumije.]]
Hvala lijepo. Imamo jedan ispravak i jednu repliku. Evo prvo ispravak gospođa Ingrid Antičević-Marinović.
Netočno je što je gospođa zastupnica rekla da je nedozvoljeno uzimati jajnu stanicu radi reprodukcije. Naš Kazneni zakon u svom članku 242. govori o nedozvoljenom presađivanju dijelova ljudskog tijela. I sa ovog aspekta kad je 1978. godine to je točno da je bilo, odnosno medicinski moguće, ali dozvoljena analogija gospođo po Kaznenom zakonu ne prijeći liječnike da upravo shodno i Ustavu i ravnopravnosti muškarca i žene vrše medicinsku potpomognutu oplodnju i na ovakav način tj. doniranjem jajnih stanica. Međutim, pred Kaznenim sudom pa možda i aktualni slučaj na koji se vjerojatno referirate govori o tome je li bilo suglasnosti ili ne. Samo je to sporno. Ali uopće s aspekta Kazneno pravnog zakonodavstva nije sporno da li je nešto dozvoljeno ili ne. Dapače, ako je nešto dozvoljeno muškarcu onda je dozvoljeno i ženi. Kazneni zakon ne pozna je li žena ili muškarac nego kaže tko. Upravo impersonalno. A to se odnosi i na muškarca i na ženu. Prema tome da vas vaše dileme razriješim. Dakle sa tog kazneno-pravnog aspekta, medicinski možda da, po pravilima medicinskih, etike i kakvih sve pravila oni postupaju. Međutim s kazneno pravnog aspekta je to posve, posve irelevantno. Dakle bitno je to da li je to netko činio s dozvolom ili bez dozvole.
Hvala lijepa. Imate i repliku također gospođa Ingrid. Izvolite.
Da. Gospođa zastupnica čudi se pa kaže: "Kakva je to kaže stabilna vanbračna zajednica, da je stabilna onda bi se oni registrirali." 1978. dakle 27 godina egzistira u našem pravnom zakonodavstvu ravnopravnost bračne i vanbračne zajednice. Pa se tome ne trebate vi čudite nad vanbračnom zajednicom kad je naš zakon toliko godina već pozna. Ali ja se vama čudim da vi kao velika katolkinja jedan sakrament ženidbe vi jednostavno naprosto nazivate registracijom.
Nemojmo se gradirati velika ili mala katolkinja, pa bi onda to moglo dalje ići tko je u nečemu veliki tko mali. Pa mislim da bi to trebalo izbjegavati u ovim našim saborskim raspravama. … [[Upadica se ne razumije.]] A odgovor na repliku gospođa Lucija Čikeš. Izvolite.
Gospođi Antičević, ja znam gospođo Antičević da postoje izvanbračne zajednice, ali gospođo Antičević u njih ne vjerujem. A nisam se ni isticala ni ovako ni onako. Prema tome moje uvjerenje je moje uvjerenje i nemate pravo u nj dirati.
Hvala lijepo. Idemo dalje sa raspravom. Na redu je gospođa zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo i ja mogu zaista reći da cijenim trud gospodina Piplovića, ali uvjetno podržavam Prijedlog njegov medicinski potpomognute oplodnje. A zalažem se za to naravno da ide još i u dva čitanja. Smatram isto tako da bi Vlada u interesu svojih građana trebala početi uvažavati i druge prijedloge i dobre namjere tih prijedloga zakona ma od kuda oni dolazili. Vlada ne upućuje svoj prijedlog zakona, čuli smo danas i od predsjednika Sabora da ga je pismenim putem povukla. A na sve druge zakone daje negativno mišljenje. A naravno evidentno je da se neki zakoni moraju mijenjati i ne samo radi usklađenja sa zakonodavstvom Europske unije već radi nas samih, jer imamo problema sa funkcioniranjem u svim segmentima, a pogotovo onima u zdravstvu. Svjesni smo da nam zdravstvo u mnogim segmentima ne funkcionira, a naravno najviše zbog novaca. Ali danas imamo na žalost prilike vidjeti da imamo problema i sa kadrovima, što je najgore što nam se može dogoditi kada iz bilo kojih razloga trebate ići k liječniku, a da niste sigurni da ćete dobiti adekvatnu zdravstvenu zaštitu. Jedan ovakav Zakon o medicinski pomognutoj oplodnji svakako treba, ali se pitam što nakon takve oplodnje, kakva je naša briga o trudnicama i djeci. Primjera radi, u Hrvatskoj trudnice ne mogu dobiti pretragu koja omogućuje uvidu u kromosonsku sliku bebe još prije rođenja što je vrlo bitno za one sa visokim rizikom od Down-ovog sindroma što samo potvrđuje o našem moralnom i materijalnom stanju u društvu. Također je porazno saznanje da trudnice ne mogu ostvariti zakonom zajamčeno pravo na prenatalnu skrb, jer ministarstvo kaže da trenutno nema novaca za rješavanje tog problema. Zato buduće majke iz Hrvatske odlaze na preglede u Sloveniju gdje plaćaju od 250 do 700 eura kako bi bile sigurne da će roditi zdravo dijete. Trebalo bi građanima Republike Hrvatske objasniti da je nebriga države o zdravlju fetusa pravi i istinski problem u Republici Hrvatskoj. Za razliku od Europske unije u koju ćemo mi prije ili kasnije doći, tamo se amniocenteza radi između 16-tog i 18-tog tjedna trudnoće. Mi bi zato trebali u svakom većem centru u Republici Hrvatskoj formirati laboratorij, jer to nije političko pitanje već civilizacijska tekovina i civilizacijsko pitanje. Po mom mišljenju nije problem u samom Zakonu o medicinski pomognutoj oplodnji već je problem u tome što u ne donošenju ovakvog zakona dodvoravamo se na neki način crkvi. Možda ne bi trebali donijeti baš ovakav zakon, možda bi trebali se osvrnuti na neke modele koji su se pokazali dobri. Jedan od takvih je model u Češkoj. S obzirom da Češka nije predaleko od Hrvatske i da za cijena za MPO u Češkoj nije visoka, negdje oko 2 tisuće eura, našim se parovima savjetuje da idu u uglednu sveučilišnu kliniku u Prag, naravno tamo radi i naše gore list, prof.dr. Tonko Mardišić. Možda jedino što je kronološki kroz zakon koji je donijela Republika Češka i što kroz primjenu se pokazalo dobrim, možda bi i mi možda trebali preslikati jedan takav model. U Češkoj su donesli ovakav zakon još 1996. godine, dopuštena je donacija i sperme i jajne stanice i zametka. Zabranjena je umjetna oplodnja žena bez partnera, uspješnost je negdje na 35% i godišnje se izvede negdje oko 10 tisuća takvih postupaka izvantjelesne oplodnje. Za razliku od Hrvatske gdje je granica dobna 38 godina, u Češkoj 40 i imaju žene pravo na tri besplatna postupka, van tjelesne oplodnje. Rodi se negdje oko 3% djece ili 2.700 od onih znači 10 tisuća koji se vrše umjetnom oplodnjom i naravno košta 2 tisuće eura i zameci se čuvaju dok par ne odluči drugačije. Zato možda bi bilo dobro da se ovaj zakon propusti u sljedeće čitanje i da se sve ove nedoumice koje su iznijeli zastupnici, ugrade u sljedeći prijedlog.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Nakon nekoliko rasprava od kojih je bilo nekoliko stvarno dobrih, ne vidim da bih svojom raspravom znatno poboljšao, odnosno doprinjeo ovom pitanju stoga ću zapravo odustati od rasprave, a zapravo vrlo se kratko osvrnuti na neka načela, a u svezi sa ovim pitanjem. Dakle s obzirom da je ovo pitanje medicinski pomognute oplodnje jedno vrlo kompleksno, zahtjevno, onda ga dakako možemo jedino sagledati sustavno i tako regulirati, to znači zakonom. I stoga moja podrška zakonskom rješenju, a vama Piploviću čestitke na jednome materijalu koji je ja bih kazao dobar materijal. Dakako da u njemu ima puno toga s čim se ja ne slažem. Međutim bilo bi licemjerno da samo zbog toga što je meni neprihvatljiv, ne znam ili s moralnog, etičkog ili bilo kojeg drugog stava, da ga odbacim u cijelosti. I inače kada razgovaramo o ovom problemu i ovom pitanju onda pomalo smo na granici da stvarno padnemo u ja bih kazao u napast licemjernog. S jednu stranu proglašavamo pojedina pitanja moralno, etički, pa čak ne znam vjerski neprihvatljivim, a s druge strane sami padamo na puno bezvrednijim stvarima. Govorim o životu inače, a i o postojećim zakonima koje imamo i koji krše mnogo toga, da ne govorim o pravu na pobačaj itd. S druge strane potpuno odbacivanje tog stava, dakle i moralnog i etičkog i u krajnjem slučaju vjersko, a u ime zalaganja za pravo drugih je također jedna zamka dok u isto vrijeme to pravo sami ne konzumiramo i ne koristimo nego jednostavno zalažemo se tek tako. Prema tome, evo ja vidim otprilike koja je sudbina ovoga zakona. Dakle on očigledno neće ići ka svome koncu ovaj prijedlog, stoga držim da može biti jedan vrlo važan prilog u budućoj raspravi u vladinom prijedlogu i moj doprinos je utoliko da zapravo ovaj materijal cijenim i da ga treba vrlo ozbiljno uzeti u razmatranje pri izradi konačnog zakona koji će donijeti Vlada. Toliko, hvala.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Evo kolegi Bagariću je iz vjerskih razloga neprihvatljiva, jer ovaj zakon govori o donaciji, dakle donacija jajnih stanica i ponovo regulira i donaciju muških spolnih stanica, a ta donacija dakle već 28 godina egzistira u našem pravnom zakonodavstvu i do tada dok se nije pojavio ovakav prijedlog koji omogućava isto to i ženama, vama to niti sa vjerskoj stajališta ni bilo kojeg drugog nije bilo upitno pa mi molim vas, ja ne razumijem takvu logiku pa ne razumijem ni tajne takve vjere koja bi do sada ovakvo nešto dopuštala, a sada ne bi, pa mi molim vas jedno objašnjenje uz odobrenje potpredsjednika Sabora.
Ne treba odobrenje potpredsjednika Sabora, jer ja ne znam što će on reći u replici, ali može vam odgovoriti, a i ne mora. Izvolite, imate odgovor na repliku.
Dakako zadovoljstvo mi je odgovoriti, međutim moram priznati da me je kolegica razočarala jer sam primijetio da me zapravo ignorirao dok sam ja govorio. Mislim meni bi bila čast da ste me slušali, očito niste jer ja to nisam kazao. Prema tome, moj odgovor je da ja to nisam kazao, to što ste vi kazali. Ja sam raspravljao potpuno o nečem drugome. O načelima gdje sam dotaknuo načelno kako je nešto za nekoga neprihvatljivo jer je iz ovog ili onog razloga neprihvatljivo, a s druge strane također prihvatljivo iz ovog ili onog razloga. Pa sam kazao kako možemo upasti u napast tog što kažem, tog grijeha licemjernosti, razumijete? Prema tome, nisam kazao da mi je neprihvatljivo nešto zbog darivanja. Ako me vi to pitate, što mi je neprihvatljivo u ovome Zakonu, konkretno u ovome Zakonu, to nije to. Nego mi je neprihvatljivo to da su zapravo zametci, ne znam ni ja, a zametak je živi organizam, uništavaju. Evo, recimo, kad već me to pitate. To mi je neprihvatljivo. Hvala lijepo. A ne doniranje.
Hvala lijepa. Sada vjerojatno predstavnik predlagatelja želi? Izvolite. Gospodin Frano Piplović.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege. Evo, ja ću se ime predlagatelja zahvaliti svima vama koji ste sudjelovali u ovoj raspravi. Više-manje sve rasprave su, s kojima se ja opet ne moram kao predlagatelj složiti, ali dotakle vrlo važno pitanje. Konstatirali da problem postoji i da problem treba riješiti. E sada, ukoliko nije ovo sada put rješavanja kroz naš Prijedlog postoje valjda i drugi ljudi koji isto tako imaju odgovornost za ovo pitanje i za ovaj problem. Ovdje je kolegica Dorotea spomenula da Vlada ne daje svoj prijedlog, a na sve druge prijedloga odgovara, daje negativno mišljenje. Ako je ovo bila jedna pred rasprava u Hrvatskom parlamentu, jer čini mi se do sad nije bilo takve rasprave u ovom Parlamentu, onda je cilj postignut. Obavljena je jedna javna rasprava. Svi oni kojima je stalo do rješavanja ovoga pitanja će vidjeti da je ovo jedno značajno pitanje, da ne može svatko u njemu sudjelovati na način da stiče neke političke poene. Ovdje dolazimo do biti života, do pitanja života i tu mora biti maksimalna odgovornost svih onih, svih segmenata. Znači, i liječnika, bio-etičara, crkve kao sastavnog dijela društva, pravnika, sociologa. Znači, svih onih koji zapravo imaju odgovornost pred svojom strukom. No prema tome, hvala svima. Ja vjerujem da je cilj postignut i da će Hrvatska u skoro vrijeme imati zakon koji će regulirati ovu problematiku. Da li će taj zakon biti sličan češkome ili sličan talijanskom modelu, austrijskom ili njemačkom, to je na ljudima koji će predložiti i dati neko bolje rješenje. Sigurno. Hvala onima koji su podržali neka rješenja ovdje iz ovoga Prijedloga. Ljudi koji su ovo pisali imali su hrabrosti, izašli su sa tim Prijedlogom i ja sam taj Prijedlog ovdje iznio i pokušao vama predočiti. Vi ste kao odgovorni ljudi i žene dali svoje sugestije na taj, na naš Prijedlog zakona, a onda ćemo vidjeti. Valjda će netko u nekom drugom pokušaju dati možda nešto kvalitetnije. Žao mi je što kolega Stazić nije ovdje, koji je spomenuo jednu sintagmu da sam zapravo ja tu izašao na minsko polje. Ja sam se rado odazvao izići na to minsko polje. Znam da je to problem kompleksan, da traži odgovornost, stručnost, itd., ali ako poslije ovog mog izlaska na minsko polje Hrvatska dobije Zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji. I kada više ne budu naše sugrađanke i sugrađani odlazili u susjednu Sloveniju, odlazili u Mađarsku, odlazili u Češku i druge zemlje, ja mislim da je moj izlazak na minsko polje je polučio rezultat. Hvala lijepa.
Hvala lijepo, gospodine Piploviću. Zaključujem raspravu.
Drugo, Prijedlog zakona o medicinski pomognutoj oplodnji, P.Z. br. 363. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se prijedlog zakona o medicinski pomognutoj oplodnji koji je predloži zastupnik Frano Piplović zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je predložen zaključak donijet sa 89 glasova za, 7 protiv i jednim suzdržanim. 7 suzdržanih i jednim protiv.
I prelazimo na - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata – predlagatelj Klub zastupnika SDP-a, prvo čitanje, P.Z. br. 269. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovoga Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo; Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo i Odbor za ratne veterane. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti Prijedlog? Želi. Gospodin Mato Arlović, zastupnik i potpredsjednik. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Smatramo da je potrebno ipak dodatno obrazložiti ovu izmjenu i dopunu Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata. Zato je potrebno i to je potrebno učiniti iz nekoliko razloga. Iz formalnih do sadržajnih, od ustavnopravnih preko socijalnih, kulturnih, pa ako hoćete i civilizacijskih vezano za demokratska dostignuća suvremene demokracije. Naime, poštovane kolegice i kolege, svi znamo da je ovo godina, 60. godina ili 60. obljetnica antifašističkog pokreta u Europi i u svijetu. Da je taj antifašistički pokret učinio mnogo na području Republike Hrvatske i da praktički je on doprinijeo uspostavi temelja državne suverenosti Republike Hrvatske, a što je potvrdio i svojim odlukama Zemaljskog antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Hrvatske 43. godine. Nadalje, treba podsjetiti da je to i ugrađeno u izvorišne osnove Ustava Republike Hrvatske. Drugo što bismo htjeli naznačiti jeste činjenica da svugdje u svijetu pripadnici II. svjetskog rata i antifašističkog pokreta imaju određene povlastice i na temelju zakona utvrđene, kao ratni veterani, ali i naravno na temelju političke i moralne prakse. Treće što bi trebalo reći jasno i nedvojbeno, 1992. godine smo donijeli novi Zakon o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata i tim Zakonom, između ostaloga pored pripadnika partizanskih odreda i Narodnooslobodilačke vojske iz II. svjetskog rata su izjednačeni sa njima, pripadnici Hrvatske domovinske vojske, mobilizirani od 17. travnja 41. do 15. travnja 45. I oni koji su bili u zarobljeništvu a pravomoćno osuđivani nakon 15. svibnja 45. godine. Zatim, koji su bili u sastavu Jugoslavenske vojske za vrijeme rata od 6. do 17. travnja 41. godine ili kasnije kao ratni zarobljenici u logoru. I u takvoj situaciji, da pojednostavim stvar, dogodilo se da praktički pripadnici Domovinske vojske u ti vrijeme bivaju u cijelosti izjednačeni sa pripadnicima partizanskog pokreta. Odnosno, sa pripadnicima antifašistima. I u to pitanje nećemo posebice zalaziti, bez obzira na nekakve ideološke predrasude o kojima se može razgovarati jer je pitanje zapravo šta je do formiranja Oružanih snaga, tadašnje Republike, Narodne Republike Hrvatske činilo domovinsku vojsku, a to nisu bili samo domobrani. Jer je to bila tada i ustaška vojnica. Prema tome, mi smo praktički već 92. godine napravili jedno izjednačenje, ali imaju nekoliko stvari koje su veoma važne. Ako je antifašistički pokret i partizanski pokret temelj i današnje Republike Hrvatske, na temelju odluka Antifašističkog vijeća, ZAVNOH-a. Ako je između ostaloga Hrvatski sabor ne samo u izvorišnim osnovama Ustava nego i u svojim dokumentima prihvatio ne samo ovu činjenicu nego je utvrdio i prihvatio određene obaveze iz ove činjenice u okviru nacionalne strategije jedinstvene politike za osobe s invaliditetom, kojim se obvezao da će poduzeti odgovarajuće mjere i radnje koje bi trebale doprinijeti izjednačavanju pripadnika antifašističkog pokreta, sa braniteljima, Hrvatskim braniteljima u Domovinskom ratu čime je zapravo i jednoj i drugoj kategoriji dajemo posebno priznanje da i bez jedne i druge kategorije današnje samostalne i suverene Republike Hrvatske ne bi bilo. Ja ću biti slobodan citirati točka 3.7 Nacionalne strategije kaže: "Ministarstvo rada i socijalne skrbi u suradnji s Ministarstvom hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata do kraja 2004. godine uskladit će zakonodavnu pravnu zaštitu i svrhu što ravnopravnijeg položaja i zaštite vojnih i civilnih invalida rata i sudionika 2. svjetskog rata, mirnodopskih vojnih invalida i poraća i civilnih invalida iz Domovinskog rata itd.". Prema tome, kolegice i kolege nema potrebe voditi ideološku raspravu oko toga tko ima tko nema, kao što sam rekao uvodno svi imaju pravo na određene mirovine koji su to pravo stekli. Ali je činjenica da je zadnjom izmjenom zakona o pravima hrvatskih branitelja ova kategorija antifašista došla u nepovoljniji položaj i to primarno je došla u tri osnovna prava. Ta tri osnovna prava se odnose na pitanje mjesečne osnove za obračun mirovine, koja je za branitelje povećana sa 100 na 115%. Zatim je pitanje invalidskog dodatka i … njege i pomoći. I u ovakvoj situaciji mi polazimo od pretpostavke da je neophodno potrebno, u tom segmentu ne ulazeći u pitanje rješenja iz 92. godine o svim kategorijama koje imaju pravo, ali da ova tri osnovna materijalna financijska prava treba izjednačiti. I da treba ih osigurati i pripadnicima antifašizma i svim ostalim kategorijama koje prate antifašiste, a ja podvlačim treba pogledati članak 5. važećeg zakona pa ćete vidjeti da su tu i drugi. Drugo pitanje koje iz toga slijedi proizlazi osim ove nacionalne strategije i obaveze i po drugom osnovu za nas u Hrvatskom saboru, a to je Deklaracija o antifašizmu koja u točci 9. izričito kaže "Poziva državna tijela da zakonodavnim sredstvima i djelatnošću čuvanja i unapređenja antifašističke stečevine vrijednosti opredjeljenja Hrvatskog društva i Republike Hrvatske te rade na očuvanju dostojanstva itd.". Prema tome, neophodno je potrebno zakonodavno pitanje ovo riješiti. DA je tome tako treba podsjetiti na još neka pitanja. Već prošle godine u 6. mjesecu zatim u 9. mjesecu, prvo se pisalo predsjedniku Vlade, pa zatim potpredsjedniku Vlade ministru zdravstva i socijalne skrbi, pa je onda u 10. mjesecu 2004. godine potpredsjednik Vlade ministar rada i socijalne skrbi gospodin Andrija Hebrang odgovorio, pa je Savez ratnih vojnih invalida Hrvatske ponovno pisao 7. 1. 2001. itd. Dakle, stalno se odvijala intenzivna prepiska između Saveza ratnih i vojnih invalida Republike Hrvatske i naravno legitimnih tijela Hrvatske vlasti, koji su pored obaveza koje proistječu iz nacionalne strategije s jedne strane, sada iz donešene Deklaracije s druge strane i naravno iz činjenice da je neophodno potrebno usuglasiti po nacionalnoj strategiji ova prava sa pravima pripadnika braniteljima iz Domovinskog rata onda je trebalo učiniti zakonsku izmjenu. NO, umjesto toga dobivali su odgovor u pravilu sljedećeg, osnovano je međuresorsko radno, dakle ministar je osnovao međuresorsku radnu skupinu čiji je zadatak da Vladi predloži između ostaloga način usklađivanja zakono-pravne zaštite u svrhu … položaja itd. I sada da ja sve to ne čitam, između ostaloga u tom materijalu se razglaba i o pitanjima ideološkim što je domovinska vojska što nije itd. Nema potrebe to čitati. Ali je činjenica da ta međuresorska grupa do dana današnjeg nije došla ni pred Vladu ni prema koordinaciji bar koliko ja imam informacija, vladinim koordinacijama a kamoli prema Saboru, sa prijedlogom zakonodavnog rješenja o izmjenama i dopunama Zakona koji bi trebali urediti ovo područje. Zbog toga smo se mi, a napose nakon deklaracije, napose nakon činjenice da smo se u cijelosti prihvatili da je nakon obilježavanja diljem Hrvatske a i cijele Europe 60. obljetnice, neophodno potrebno učiniti ovo pitanje, ispraviti ovo ne samo iz formalnih nego i sadržajnih razloga, ovu nepravdu opredijelili da pripremimo prijedlog izmjene i dopune zakona prije svega ova tri osnovna segmenta koji tiču se materijalno-financijskih prava jer se radi o osobama iznimno poodmakle dobi koji u biti nemaju vremena čekati na izmjene i dopune zakona. Treće, želimo jasno reći da se često puta prigovara pa i u mišljenju Vlade Republike Hrvatske kako se radi o nedefiniranom ili ogromnom broju građana i korisnika prava i da će to značajno opteretiti proračun Republike Hrvatske za 2005. odnosno kasnije 2006. godinu. MI bismo htjeli podsjetiti da je za 2005. na godišnjoj razini za potrebe, za ove potrebe, po svim osnovama korisnika prava planirano 364 milijuna, 527 tisuća 057 kuna, što na mjesečnoj razini iznosi negdje 30 milijuna i 377 tisuća 254 kune. DA u prvoj kategoriji, da sadržajnu oznaku i to obuhvaćaju sljedeće da prva karakteristična skupina ili broj korisnika krajem 31. 12. 2004. godine podaci su na taj dan sljedeći su ratni vojni invalidi pod a) partizana 5239, domobrana 976, zatim da su civilni invalidi 2. Svjetskog rata 2644, sudionici rata a onda opet partizani 1791 od toga, domobrani 2592, članovi obitelji sudionika partizana 506, a od domobrana 1936, mirnodopski vojni invalidi 3094, civilni invalidi iz Domovinskog rata 2686, dakle i oni su u toj kategoriji, zatim korisnici obiteljske invalidnine za partizana 3738, iza domobrana 1903, iza civila 2. Svjetskog rata 182, iza mirnodopskih vojnih invalida 641, iza civilnih invalida iz Domovinskog rata 424, korisnici posebnog dodatka 27, ili ukupno korisnika 28 tisuća 379 ili ukupno korisnički prava naravno iz cijelog zakona o vojnim i civilnim invalidima rata i 1. i 2. i Domovinske vojske i antifašističkog pokreta i civilnih žrtava Domovinskog rata praktički korisničkih prava je 40 tisuća 421 a osoba nositelja prava 28 tisuća 379 i da je to sasvim sigurno ni izbliza nisu brojke koje bi značile značajno povećanje sredstava u proračunu u odnosu na već predviđena sredstva proračuna ako bi se ova mala izmjena i dopuna zakona podigla. Ona je praktički na razini godišnjeg izračuna nešto manje od 20-tak milijuna kuna, a istodobno bi postigli velike stvari jer bi zapravo postojeće nepravde ispravili. DA je moguće to učiniti, unatoč prigovoru Vladi da u mišljenju, koje je izneseno u mišljenju, nismo predvidjeli sredstva zapravo pokazuje Zakon o izvršenju državnog proračuna Republike Hrvatske za 2005. godinu. Ja bih htio podsjetiti na članak 5. tog Zakona koji izričito kaže, citiram: "U proračunu su sredstva proračunske zalihe u svoti od 314 milijuna 828 tisuća 0,45 kuna o korištenju sredstava proračunske zalihe odlučuje Vlada i predsjednik Vlade može raspolagati sredstvima.", itd., itd., završen citat. Prema tome, Vlada preraspodjelom proračunske zalihe može bez ikakvih problema osigurati prenamjenu sredstava što ima pravo i mogućnost za ovu svrhu i u tom pogledu nije nikakav problem praktički da su sredstva za izmjenu i, za provođenje Zakona o izmjeni i dopuni, odnosno zaštiti vojnih i civilnih invalida rata osigurana. Dakako, ovdje postoji samo pitanje političke volje i dobre namjere da se ova Izmjena i dopuna zakona usvoji, da se zapravo jedna nepravda koja je Izmjenom zakona o pravima branitelja učinjena na štetu ove kategorije vojnih i civilnih invalida rata ispravi i da se u isto vrijeme, na ovaj način, s jedne strane oda priznanje i antifašistima ali sljedbeno tome i drugim pripadnicima rata koji su došli u situaciju danas da mogu po ovom osnovu ostvarivati prava, ja sam bio slobodan pribaviti vam sve podatke i … [[Govornik se ne razumije.]] nisam samo to rekao, jer ovih podataka Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, uprava za zaštitu žrtava i sudionika rata. Prema tome, svi podaci koji su ovdje … [[Govornik se ne razumije.]] potpuno egzaktni na osnovu službene evidencije našeg Ministarstva. Polazeći od svega navedenog mi u klubu smo smatrali da je nužno potrebno u ovakvim okolnostima predložiti izmjenu i dopunu zakona, to tim više što je rok da se taj dio po nacionalnoj strategiji napravi istekao, a ostalo je još dodatno pitanje da do potpunog izjednačavanja položaja antifašističkih boraca sa braniteljima iz Domovinskog rata, Vlada Republike Hrvatske treba do kraja 2006. godine svojim posebnim mjerama, dakle, ne radi se o materijalno financijskim pravima, nego ostalim povlasticama da bi trebala zapravo donijeti provedbene propise i … [[Govornik se ne razumije.]] Kako kada izmjenu i dopunu zakona nismo donijeli? Naravno, mi kao Klub ne inzistiramo da u konačnom prijedlogu moramo biti predlagatelji mi, nemamo ništa proti da na osnovu našeg prijedloga zakona ako on prođe prvo čitanje, Vlada Republike Hrvatske pripremi Konačni prijedlog zakona i uputi ih u saborsku proceduru u ovoj godini kojom obilježavamo 60 godina, odnosno 60-tu obljetnicu antifašističke borbe koja je zapravo stvorila takve posljedične osnove koje su temelj suvremenog demokratskog ustroja Europe i svijeta. Obraćajući se vama i dajući ovo dodatno obrazloženje, želimo zapravo zamoliti sve zastupnike i zastupnice da podrže donošenje ovoga Zakona. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji Odbora? A, imamo dva ispravka netočnih navoda, oprostite, prvo je gospodin Vlado Jukić.
Štovani gospodine potpredsjedniče, ispravljam netočan navod poštovanog kolege Mate Arlovića, a on glasi: "Hrvatskim braniteljima povećana je osnovica sa 100 na 115%.". Naime, danas je već u ovoj sabornici pod drugom točkom dnevnog reda, jedan od kolega pogrešno ustvrdio i to sam isto ispravio kako je hrvatskim, kako hrvatski branitelji imaju porezne povlastice. Nije točno da hrvatski branitelji imaju povećane osnovice, i ne trebamo se čuditi činjenici da dobar dio hrvatskih građana živi u uvjerenju kako stotine tisuća hrvatskih branitelja primaju mirovine ili imaju nekakva materijalna prava, kada mi ovako u Hrvatskom saboru pogrešno definiramo pojmove. Materijalna prava mirovine imaju hrvatski ratni vojni invalidi i njih je 30-ak tisuća, a hrvatski branitelji a njih je nekoliko stotina tisuća, za sada nemaju nikakvih konkretnih materijalnih prava i držim da je potrebno taj navod ispraviti kako bismo dali skroman doprinos jer iz ove sabornice ta pogrešna definicija ne bi smjela izlaziti i time dopinositi stvaranju pogrešne percepcije kod hrvatskih građana.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, zastupnik gospodin Ivo Lončar.
Kolega Arlović je rekao da treba izjednačiti partizanske korisnike sa braniteljima iz Domovinskog rata. Apsolutno sam za to da se svakom čovjeku u nevolji pomogne. Međutim, nije mi jasno da li te ljude kojima treba pomoći a oni danas … [[Govornik se ne razumije.]] nas uči da su se oni borili za Hrvatsku državu, da li tu spadaju i oni stradalnici sa Sutjeske, Neretve, Zelengore, Kadinjače, Užica i Kozare jer tamo nije bilo Hrvatske, tamo se nisu borili za Hrvatsku. Kada je u pitanju korisnici antifašističke borbe naravno da sam za njih, da im treba dati svako priznanje u bilo kojem pogledu, pa tako i materijalnom, samo ne znam da li su ti antifašisti, primjerice jedan Simo Dubajić trebalo bi mu pročitati intervju u Dugi 90.-te godine, ili npr. Rade Bulat i Luto Ahmetović koji su napisali svoje optužnice u knjizi Žumberak i Pokuplje u … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala lijepa.
Radi se o invalidima, bez obzira zbog čega je netko invalid on je invalid.
To znači ako ja idem se sada boriti u Južnu Ameriku, pa ne mogu biti invalid Hrvatskog domovinskog rata.
Pa ne piše ovdje, kaže, vojnih i civilnih invalida rata, znači.
Pa za koga su se oni borili … [[Govornik se ne razumije.]]
Molim vas, ja bih, ja bih da damo jednu kratku mogućnost da dopuni svoje izlaganje i razjasni ove pojmove predlagatelj, gospodin Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolege prije svega se zahvaljujem kolegi Jukiću, predsjedniku Odbora za ratne veterane, upravu je radi se o invalidima, ja sam samo ispustio u brzini govora riječ invalidi. Što se tiče pitanja kolege Lončara, gledajte, ne govorim ja, ja sam citirao što govori nacionalna strategija, što govori Deklaracija koju je usvojio Sabor a ja se sa time što piše u Deklaraciji, što piše u Deklaraciji, što piše u nacionalnoj strategiji apsolutno slažem. To je broj jedan. Broj dva. Znate, antifašisti kada su krenuli u borbu protiv najvećeg zla 20 vijeka i suvremene povijesti nisu se dijelili ni po nacionalnom, pa često puta ni po dobnom ni socijalnom, ako hoćete ni po vjerskom ni po bilo kojem drugom opredjeljenju, nego su se borili za slobodu kao takvu čovjeku, jer je bila sloboda kao temeljna vrijednost ljudsko civilizacijskog pokreta ugrožena. Drugo, mi u Hrvatskoj na ovaj pitanja moramo biti posebice osjetljivi. Ne, samo da su veliki broj građana Hrvatske a ja tvrdim na kraju II. svjetskog rata najveći broj građana, partizanskih jedinica su činili ljudi sa prostora Hrvatske, sudjelovali u II. svjetskom ratu i narodnooslobodilačkoj borbi nego su prvi u Europi i svijetu krenuli u borbu protiv fašizma jer su teške represije od fašizma, torture osjetili prije svega u Istri, onda u Dalmaciji, Rijeci itd. u Dalmaciji i kasnije. Nemojte zaboraviti da su građani naše Domovine u borbi protiv fašizma bili već 21., 22. i 23. godine su prve žrtve pale. Četvrto, činjenica je ma šta mi htjeli o tome govoriti da su ljudi koji su se borili za ova pitanja i za borbu za slobodu, učinili jako puno za samostalnu suverenu Hrvatsku. Ja neću govoriti samo o rapalskim ugovorima, ja ću biti slobodan iskazati i činjenicu da su ljudi koji su preuzeli i došli na vlast, formirajući paradržavu 41. godine to činili na račun teritorija Hrvatske države jer su dali preostali dio otoka, Dalmaciju, Međimurje, Baranju i ti koji su to radili su tada izdali hrvatski narod jer su trgovali njenim teritorijalnim prostorom. Ovi pak drugi su se borili svuda, po svijetu i u Hrvatskoj za slobodu hrvatskog naroda zajedno sa slobodom Europljana i cijelog svijeta i naravno za njen puni teritorijalni suverenitet i integritet. I na kraju krajeva na osnovu tih, te borbe u okviru granica Socijalističke Republike Hrvatske i današnja je Hrvatska od Međunarodne zajednice priznata. I naravno ja moram reći još nešto. Ja molim da kada se govori: «Gospodin Arlović je rekao». Ja sam citirao i ponovo citiram članak 5. Zakona koji je to izjendačio. On jasno kaže: «U sastavu partizanskih odreda odnosno Jugoslavenske armije ili izvan njihova sastava pri obavljanju vojnih i drugih dužnosti po naređenju vojnih organa i organa vlasti od 17. travnja 1941. godine do 15. svibnja 1945. godine isto tako u sastavu Hrvatske domovinske vojske mobilizirano 17. travnja 1941. do 15. svibnja 1945. odnosno do otpuštanja iz zarobljeništva i tako dalje i tako dalje, ne citiram sad članak 5. do kraja. Prema tome ja nisam rekao, ja sam citirao. A Zakon je donešen još 1992. godine i mnogi ljudi su po tom Zakonu ostvarili prava. Oni koji nisu nikakva imala, imali i u tom pogledu naravno da postoje razlike da li se svi ideološki i politički slažemo da sve kategorije koje sada u zakonu su zastupljene trebaju dobiti ili ne. To je drugo pitanje. Ali mislim da nije korektno stavljati u usta nešto da sam rekao što nisam rekao nego ako sam citirao zakon, a rekao sam koji su nas motivirali razlozi i povodi da predložimo ovu izmjenu i dopunu zakona i da u ovoj godini obilježavanja 60-te obljetnice antifašističkog pokreta omogućimo praktički da se izjednače ova prava sa pravima branitelja jer je to na kraju krajeva i naša formalna obaveza. I u tom pogledu vas molim da imate odgovarajući pristup predloženoj materiji. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ovo je bila jedna izuzetna mogućnost da se pojasne ali ona je ipak izazvala ispravke netočnih navoda pa vas molim da ne bih sad opet, opet raširili raspravu o tom pitanju jer onda bi tko zna gdje sve stigli. Recimo i konstatacija ako se netko borio u Bosni da se nije borio za Hrvatsku pa čak i sa stajališta nekih ideja onda borio se za Hrvatsku pa makar to zamišljao da je Hrvatska do Drine kao što su neki i zamišljali. Prema tome borio se na neki način i zato ne treba ulaziti u te polemike nego ovdje govorimo o invalidima. Ne govorimo mi o nikakvim drugim, dakle ja bih vas molio. Evo imamo tri ispravka netočnih navoda, ali zaista da s time završimo i da možemo ići dalje na raspravu. Evo prvi je, se javio za ispravak gospodin Ivo Lončar. Izvolite.
Kolega Arlović je rekao, citiram: «Antifašisti kad su krenuli u borbu nisu se dijelili po nacionalnoj ni po bilo kojoj drugoj osnovi». Završen citat. O tome nisam govorio. Prema tome kolega Arloviću prošlost mi promijeniti ne možemo. Ako danas SUBNOR kaže da su se borili za Hrvatsku mene zanima da li u tu kategoriju o kojoj ste vi govorili spadaju i ljudi koji su postali invalidi ili su poginuli na Sutjesci, Neretvi, Zelengori, Kadinjači, Užicu i tako dalje? Ako je to tako onda zašto smo rušili onaj režim od 1941. do 1945.? Ako je to tako gospodine Kajin da mi ne bi netko stavio nešto krivo u ruku, a kada se nema, kada se stvari ispolitiziraju i kada neda, nema argumenata onda se govori o Rapalskim ugovorima, Istri, Zadru, Otocima, Rijeci i tako dalje i tako dalje. Ja o tome govorio nisam. I drugo što sam htio reći. Mene zanima, ja podržavam antifašizam jer sam ja antifašist. Ja sam antikomunist i antinacist. Sve što je ubijalo čovjeka ja sam protiv toga. Ali mene zanima je li Simo Dubaić antifašist? Mene zanima je li Rade Bulat ili Luto Ahmetović antifašisti? Jesu li oni koji su pobili desetke i desetke tisuća nevinih ljudi na križnomu putu antifašisti? To je ono što mene cijelo vrijeme preokupira i zbog toga sam kao čovjek koji je cijeli život bio obilježen morao pročitati brdo knjiga. Pročitao sam i one koji su me krivo učili, a i pročitao sam druge izvore i imam o tome svoje mišljenje. I još jedan put ponavljam. Prošlost ne možemo promijeniti. Ne možemo je napraviti ni boljom ni lošijom. Ona je takva kakva je. Napokon dajmo, dozovimo se pameti. Pustimo povijest povjesničarima, a mi donosimo zakone. A nemojmo jedne segregirati na uštrb drugih.
Hvala lijepa.
Hvala lijepa.
Ovo je dobro prešlo vrijeme. Ja vas molim kolege. Ovdje se ne utvrđuje tko je bio Lutvo Ahmetović ni ovi ni oni. Ovdje se govori o invalidima. ... [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas, molim vas lijepo. Moj jedan, evo ovako da malo, jedna mala, mala digresijica. Jedan moj Mate dole je imao ovdje, vidjela mu se cijelo vrijeme rupa na čelu da prostite, bio je ranjen u Prvom svjetskom ratu na strani Austro-Ugarske. Znači borio se protiv Srbije i drugih. On je dobivao invalidninu zbog toga što je ranjen i u ondašnjoj Jugoslaviji. Dakle radi se o tim načelima. Ne radi se o svemu drugome o komu mi želimo proširiti sad ovdje raspravu i molim vas da je ne širimo. Ovako, ajdemo završiti s ovim ispravcima netočnih navoda. Evo gospodin Damir Kajin još.
E, poštovani gospodine potpredsjedniče. Iznjeli ste jedan vrlo, vrlo dobar primjer. Međutim ja bih želio nešto drugo reći. Drugi svjetski rat bio je opći i onaj na Sutjesci, Neretvi, Drvaru ili Užicama borio se protiv fašizma i u svijetu i u Hrvatskoj. Znači onaj koji se borio na Sutjesci borio se i za Hrvatsku. ... [[Upadica se ne razumije.]] Borio se i [[Upadica: Pa šta ispravlja?]] Francusku i slobodnu Njemačku i slobodnu Englesku. Borio se i za svoju slobodu, a bez te slobode i borbe ne bi bilo ni Hrvatske. I to je bit. A gospodin Lončar jako dobro zna da je na Sutjesci stradalo jako puno i Dalmatinaca što će reći Hrvata koji su se borili za sebe, za slobodu, za Hrvatsku i za jasno ... /Govornik je iskljčen./ ...
Molim vas, htio sam, htio sam, molim vas lijepo da, da malo iskočimo iz redoslijeda pa je dobio riječ neuobičajeno gospodin Mato Arlović da objasni. Svi se mi u ispravcima ne ispravljamo ili, ili svega možda 10, 15% ispravljaju, ostali ispravljaju mišljenja pa u tom kontekstu sam, smo dozvolili gospodinu Kajinu da govori o nečemu a da nije ispravljao. Nismo ništa nova ovdje napravili nego smo jednostavno slijedili ovako jednu tradiciju koju smo sami sebi nametnuli ovdje pa vas molim da, evo gospodin Lončar vi ste tražili povredu Poslovnika. Ja sam vam dužan dati. Izvolite evo.
Gospodine potpredsjedniče, kolega Kajin je prekršio članak 214., stavak 6. a vi stavak 5. Prema tome on je ovdje polemizirao sa mojim mišljenjem što nema pravo po Poslovniku. A ovo što je on govorio. Ja nemam ništa protiv tih dečki koji su bili na Sutjesci, Neretvi i Zelengori i tako dalje. Bog im dao pokoj duši koji su tamo poginuli. Oni koji su ranjeni to mi je žao. Ali to nije Hrvatska. To je i tada nakon raspada kraljevske Jugoslavije bila druga država. Prema tome po ovoj njegovoj nakaradnoj logici onda su svi oni u pravu koji su išli se boriti u Španjolsku. Pa nemojmo molim vas ljudi brkati jabuke i kruške. Daj napokon da se naučimo malo povijesti i povijesnih činjenica.
Ma ja ne bih htio širiti, a ja vas molim da završimo s tim [[Upadice se ne razumiju.]] Ma molim vas lijepo. Ne može se tvrditi nekad da je, netko je tvrdio da je Hrvatska do Drine, a sad ... ... [[Upadica se ne razumije.]] I sad 1943. godine je netko tamo poginio i nije poginio za Hrvatsku. Molim vas lijepo nemojmo upadati u kontradikcije jer onda one druge stvari dovodimo u pitanje. Prema tome, naravno da je to Bosna i Hercegovina suverena država, ali onda 1943. i 1944. godine je bila službeno dio Nezavisne države Hrvatske tadašnje. E, molim vas lijepo. Jel’ tako? … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas. Evo još imamo gospođu Ivanu Sučec Trakoštanec pa se nadam da ćemo završiti ovaj uvodni dio. Izvolite.
Ako je o invalidima riječ ja neću o ideologiji, ja ću o zemlji. Ja sam iz Koprivničko-križevačke županije i netočno je u objašnjenu u proširenju objašnjenja reći da vlast koja je formirana 1945. nije trgovala teritorijem i da su to radile neke vlasti prije. Netočno. Jugoslavenski komunisti su dio Hrvatske zemlje, podravskih seljaka dali 1945. mađarskim komunistima i današnje demokratske vlasti imaju problema oko toga da se ta zemlja vrati u posjed. Govorim o brdu svetog Mihovila preko puta općine Legrad. Nemojte se tući gospodine Arlović po glavi. Dakle i komunistička vlast 1945. je trgovala hrvatskim teritorijem. Imam materijalne dokaze. Hvala.
Hvala lijepa. Pa vidite da idemo u jednom drugom smjeru. Ovdje se govori o invalidima ne govori se o nikakvim teritorijima i slično. Molim vas lijepo vratimo se na raspravu. Da li izvjestitelji odbora sad imaju? U ime odbora, izvolite. Gospodin Vlado Jukić u ime Odbora za ratne veterane. Jel’ tako?
Štovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za ratne veterane Hrvatskog sabora na svojoj 13. sjednici održanoj 18. svibnja 2005. godine razmotrio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnio Klub zastupnika SDP-a aktom od 9. ožujka 2005. godine. Odbor je raspravu proveo u svojstvu matičnog radnog tijela sukladno odredbi članka 81. Poslovnika Hrvatskog sabora. Odbor je raspolagao pisanim mišljenjem Vlade Republike Hrvatske koja predlaže da se Prijedlog zakona ne prihvati. U uvodnom obraćanju predlagatelj je iznio razloge zbog kojih se Prijedlog zakona podnosi a koji se ogledaju u poštivanju odredbi nacionalne strategije jedinstvene politike za osobe s invaliditetom od 2003. do 2006. godine koje obvezuju izvršna tijela na usklađivanje, odnosno izjednačavanje prava iz tog naziva iz različitih sustava kao i poštivanje odredbe točke 9. Deklaracije o antifašizmu koja govori o potrebi očuvanja dostojanstva i skrbi nad sudionicima antifašističke borbe. Potaknuti su socijalnim razlozima jer je činjenica da su primanja ratnih vojnih invalida iz 2. svjetskog rata manja u odnosu na primanja hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata te načelom pravednosti i jednakosti pred zakonom. Sredstva potrebna za provedbu zakona prema procjeni predlagatelja kreću se oko 20 milijuna kuna, a broj korisnika oko 28 tisuća s tim da bi se i obuhvatili pripadnici kako narodno oslobodilačke vojske i partizanskih odreda tako i pripadnici domovinske vojske. Osnovna intencija predloženih izmjena i dopuna zakona je u izjednačavanju osnovice za određivanje osobnih invalidnina, dodataka za njegu i pomoć i ortopedskog dodatka ratnih vojnih invalida 2. svjetskog rata s onim koje primaju hrvatski branitelji iz Domovinskog rata sukladno Zakonu o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji. Isto tako prema riječima predlagatelja potrebno je uskladiti naziv vojnog ustroja zbog mijenjanja istih tijekom narodno oslobodilačke antifašističke borbe. Nastojalo se izbjeći ideologiziranje pitanja te intencija u poboljšanju socijalnog statusa ratnih vojnih invalida 2. svjetskog rata. Predstavnici Vlade Republike Hrvatske pored iznijetog u pisanom mišljenju naglasili su da predložene izmjene i dopune zahtijevaju značajna sredstva obzirom na broj korisnika te da se favoriziraju određene skupine kod konzumiranja prava na dodatak za njegu i pomoć te ortopedski dodatak čime se stvara nejednakost između korisnika prava i zakona. Također je naglašeno da će sredstva koja su osigurana u Državnom proračunu za 2005. godinu za provedbu važećeg zakona biti nedostatna te bi prihvaćanjem predloženih izmjena i dopuna nastala još veća obveza. Članovi odbora u raspravi iznijeli su sljedeća mišljenja. Sredstva potrebna za provedbu zakona te broj korisnika prava potrebno je utvrditi preciznije te voditi računa o realnim mogućnostima države. Potrebno je izbjeći ideološku raspravu o prošlosti a za što postoji realna opasnost i koja u ovom trenutku nije dobrodošla. Nije vrijeme za ustupke i usklađivanje prava ratnih vojnih invalida iz 2. svjetskog rata s pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata. Ukoliko nema sredstava za provedbu predloženih izmjena i dopuna moguće je primjenu zakona prolongirati za 2006. godinu. A također je u člancima 3. i 4. potrebno propisati i povećanje dodatka za njegu i pomoć te ortopedskog dodatka i za druge korisnike tj. za sve osobe iz članka 5. stavka 1. važećeg zakona. Nije prihvatljivo izjednačavanje prava svih invalida već bi ratni vojni invalidi trebali imati veća prava od ostalih cijeneći njihov doprinos u stvaranju te stradavanje u obrani domovine s tim da država jamči dostojan život svim najtežim invalidima bez obzira na uzrok invalidnosti. Nakon provedene rasprave dva člana odbora glasala su za prihvaćanje Prijedloga zakona, pet članova je bilo protiv a jedan suzdržan te je slijedom toga odbor donio, predložio Hrvatskom saboru donošenje sljedećeg zaključka. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Predstavnik predlagatelja gospodin zastupnik potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege kratko smo se konzultirali predstavnici predlagatelja. Izašao sam ovdje da najavim da mi nećemo više koristiti pravo da se javljamo kao predstavnici predlagatelja. Iz jednostavnog razloga što želimo da se shvati naš Prijedlog kao izmjena i dopuna Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata. Da se prije svega odnosi na pokušaj usklađivanja materijalno financijskih prava vojnih i civilnih invalida rata i to kako 2. tako i ovog Domovinskog rata. Treće. Molimo zastupnike i zastupnice da u svojoj raspravi nastoje izbjeći ideologizaciju rasprave, da nastoje izbjeći posebno širenje ove rasprave na ukupan problem fašizma i antifašizma i antifašističke borbe jer smatramo da ovaj Prijedlog zakona i ova rasprava ima i šire značenje od ovog pitanja o kojem se želimo raspravljati kao što su pitanje samo zaštite vojnih i civilnih invalida rata, jer u ovom trenutku očigledno u obilježavanju 60-te obljetnice ono može imati i šire unutarnje političko i vanjsko političko značenje za Hrvatsku s obzirom na situaciju u kojoj se mi nalazimo. Zbog toga vas kolegice i kolege pozivamo da iznesete svoja stajališta i mišljenja i da naravno podržite Prijedlog ovog zakona da ide u drugo čitanje. A u završnom dijelu ovog zadnjeg obraćanja unaprijed se zahvaljujemo svima onima koji će podržati i koji će diskutirati o ovom zakonu. I najavljujemo da smo spremni u suradnji sa Vladom Republike Hrvatske ako Sabor prihvati rješenje da Vlada izradi Konačni prijedlog zakona, sudjelovati u izradi Konačnog prijedloga zakona. Ne inzistiramo da mi budemo nositelji Konačnog prijedloga zakona ako Sabor podrži donošenje ovog zakona u prvom čitanju. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Želi li predstavnik Vlade? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Josip Đakić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege, uvaženi državni tajniče. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ne može prihvatiti Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata koje je podnio Klub zastupnika SDP-a od 9. ožujka 2005. godine. Analizirajući odredbe predloženoga zakona razvidno je da predlagač zakona nije uzeo u obzir sve relevantne pokazatelje o korisnicima istoga. Te nije predvidio ni potrebita sredstva za provedbu ovoga predloženoga zakona, već navodi da nije potrebno osigurati nova sredstva s obzirom na broj osoba na koje se primjenjuje zakon. Stoga želim prezentirati ovom Hrvatskom saboru koliki je zapravo broj korisnika kroz Fond mirovinskoga i kroz Fond za socijalnu skrb. Naglašujem da kada govorimo o broju korisnika mirovine, sudionika Narodnooslobodilačkog rata, da je njihov ukupni broj 63 tisuće 712, razvrstanih po kategorijama primanja te vremenu učešća u Narodnooslobodilačkom ratu. Stoga zbog istinitosti želim prezentirati da u 63 tisuće 712 korisnika postoje borci NOR-a korisnici mirovina koji su u isti stupili prije 9.9.43. godine te njih 13 tisuća 723 koristi starosnu mirovinu dok invalidsku mirovinu koristi 4 tisuće 93, a obiteljsku 17 tisuća i 303 što ukupno iznosi 35 tisuća 119 boraca NOR-a koji su stupili u NOR prije 9.9.43. godine, a zatim korisnici mirovina borci NOR-a koji su u isti stupili poslije 9.9.43. godine te starosnu mirovinu koristi 8 tisuća 980, invalidsku 2 tisuće i 674, a obiteljsku 16 tisuća 939 ili ukupno 28 tisuća 593. Kada gledamo iz ovih podataka samo invalidsku populaciju boraca NOR-a ona iznosi 6 tisuća 767 što nije mali, a nije ni veliki broj, nije ni zanemarujući, k tome moramo dodati civilne stradalnike rata i poslijeraća što ukupno po predlagateljivim informacijama jer ih ja nisam mogao prikupiti, iznosi negdje oko 28, 29 tisuća korisnika. Taj isti broj korisnika naime iziskuje i znatna sredstva koja u prijedlogu ovog zakona koji je podnio klub SDP-a nisu predviđena niti jednim slovom ni brojkom te navodi da za provedbu ovog zakona nije potrebno osigurati nova sredstva s obzirom na broj osoba na koje se primjenjuje zakon. S obzirom na ove brojke koje sam pročitao, tj. na broj od 29 tisuća korisnika i na povećanja i izjednačavanja koja bi trebali oni doseći, cifra koja se može zaključiti ili aproksimacija cifre je oko pola milijuna kuna novih sredstava i mislim da ona nisu nigdje predviđena u državnom proračunu. Kao što sam već i naglasio, predlagatelj nije predložio način osiguravanja tih sredstava dok u Državnom proračunu Republike Hrvatske za 2005. godinu nisu osigurana nikakva dodatna sredstva za … [[Ne razumije se.]] Iz gore navedenoga proizlazi da je predlagatelj neozbiljno prišao rješavanju zakonskih okvira za navedenu populaciju te iz čistog politikanstva opetovano teži izjednačavanju prava boraca NOR-a sa pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata što bi u prijevodu trebali reći da bi hrvatski branitelji koji nisu invalidi Domovinskog rata trebali tražiti izjednačavanje prava sa borcima NOR-a kojih je na primanjima kao što ste vidjeli 63 tisuće 712 mirovinama starosnim, invalidskim i obiteljskima. Znači kontra bi se trebalo postaviti sustav vrijednosti kada bi država za to sve imala mogućnosti i sredstava. Moram reći da shodno nacionalnoj strategiji jedinstvene politike za osobe sa invaliditetom od 2003. do 2006. godine zaduženo je Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi da u suradnji s Ministarstvom obitelji i branitelja i međugeneracijske solidarnosti uskladi zakonodavnu pravnu zaštitu u svrhu što ravnopravnijeg položaja i zaštite vojnih i civilnih invalida rata i sudionika 2. svjetskog rata, mirnodopskih vojnih invalida iz poraća i civilnih invalida iz Domovinskog rata radi smanjenja razlika na ukupna invalidska primanja. Vlada Republike Hrvatske se obvezala da do kraja 2006. godine poduzme mjere radi izjednačavanja prava istog naziva u nadležnosti različiti sustava. S obzirom na različite iznose, prava istog naziva koje osobe sa istom vrstom i stupnjem invaliditeta ostvaruju u različitim sustavima, potrebno je do navedenoga roka ujednačiti osnovni iznos tih novčanih davanja. Stoga je na inicijativu potpredsjednice Vlade i ministrice obitelji i branitelja i međugeneracijske solidarnosti gospođe Jadranke Kosor osnovana međuresorska radna skupina koja radi na realizaciji strategijom utvrđenih obaveza. U nizu nejasnoća koje su predviđene u ovom zakonu nije jasno da li se predložene izmjene članka 16. zakona odnose na osobe iz članka 5. stavka 1. ili na osobe iz članka 5. stavka 1. točke 1. stavka 1. a sve obzirom na predložene izmjene u člancima 18. i 20. Stoga zbog nedorečenosti, zbog nepredviđenih svota i izvora financiranja želimo naglasiti da klub Hrvatske demokratske zajednice ne može podržati ovaj prijedlog zakona, a i shodno tome da nacionalna strategija i međuresorska skupina koja radi na usklađivanju zasigurno će odraditi i bez ovog zakona usklađenje mirovinskih primanja jednih i drugih invalida. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak, oprostite. Gospodin Vlado Jukić ima jedan ispravak netočnog navoda. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče ispravljam netočni navod kolege Josipa Đakića a koji se odnosi na broj potencijalnih korisnika prema ovom prijedlogu zakona on je naveo 60 i nekoliko tisuća. Ne mogu vjerovati da je predstavnik Vlade, a to znači pomoćnica ministra zdravstva hrvatske Vlade na sjednici Odbora za ratne veterane, iznijela netočan podatak, a ona je iznijela ispred Vlade Republike Hrvatske što bi morao ja vjerujem kao zastupnik, morao biti točan podatak ovaj koji smo naveli u zapisniku, a to je 28 tisuća. Obzirom na prijepor oko ove brojke, držim da bi bilo uputno da nam predstavnik Vlade se očituje ovdje nama zastupnicima o kojem se broju korisnika rati, jer mislim da je to vrlo bitna činjenica za razmišljanje o ovom prijedlogu zakona pa vas molim da u tom smislu intervenirate.
Hvala lijepa. Ovdje nema predstavnika vlade ali ćemo im to prenijeti. Klub HNS-a i gospođa zastupnica i potpredsjednica Vesna Pusić, koje nema. Gubi pravo. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče pa prije svega mi imamo primjedbu na ovaj zakon, jer držimo da ovu materiju treba izjednačiti i sa Zakonom o braniteljima iz Domovinskog rata i članovima njihovih obitelji, znači «Narodne novine» broj 174/2004. Znači za IDS tu nema nikakve razlike. Da li je invaliditet nastao u razdoblju od 41. do 45. ako je taj netko bio u partizanskom odredu ili stradao kao sudionik partizanskog pokreta ili je bio u Hrvatskoj vojsci u razdoblju od godine 1991. do 1995. Dapače ja uvijek ističem za ovom govornicom da ruka nekog mladića koji ju je izgubio 43. u Istri, jednako je vrijedna kao i ruka nekog mladića koji ju je izgubio u obrani Gospića ili Osijeka godine 1993. i to mora biti jedno civilizacijsko načelo kao što je i ono koje je malo prije spomenuo potpredsjednik ovog Doma gospodin Bebić kada je rekao da se sjeća primjera da su neki austrougarski vojnici koji su se borili ne znam na solunskom ili ne znam kojemu frontu, protiv srpske vojske, nakon formiranja Kraljevine Jugoslavije de facto dobijali njihovu mirovinu. Znači, invalid mora slijediti upravo jedno ovakvo civilizacijsko načelo. Međutim, gospodo, u Hrvatskoj to nije bilo tako. Ili u suvremenoj Hrvatskoj ili demokratskoj Hrvatskoj. U Hrvatskoj ranih 90-ih godina vodila se jedna institucionalna degradacija partizanskog pokreta. I sva je sreća, kao što je govorio i gospodin Arlović da 2005. pred recimo mjesec dana ovaj Parlament usvaja Deklaraciju o antifašizmu. Mi se s pravom trebamo zgražati što je, recimo, srbijanska skupština izjednačila četnički i partizanski pokret i to treba na svaki mogući način osuditi. Kao što isto tako valja podržati Vladu, recimo, u uklanjanju Budakovih ili Francetićevih spomenika, odnosno u njenom protivljenju, dodjeli tog visokog američkog odlikovanja kćerci Draže Mihajlovića. Međutim, Srbi su u svojoj skupštini Partizane i Četnike izjednačili 2005., a Hrvatski je parlament tzv. sudionike Domovinske vojske, što god taj pojam značio, sa Partizanima izjednačio još 1991., odnosno 92. godine. Znači, tu smo na neki način Srbe pretekli za dobrih 13 ili 14 godina. Temeljni je problem što su mnogi od tih iz tzv., Domovinske vojske nosili "U" na čelu. I to je, gospodo, problem. I to mi moramo sami sebi ovako "urbi et orbi" jednostavno priznati. Doduše, bez kamera, što znači, ajde, imamo tu sreću da možemo u jednoj mirnijoj atmosferi i o tom razdoblju raspravljati. Isto tako držim, kada već govorim o tome, da recimo predsjednik Sabora nema potrebe u Bleiburgu govoriti dok dobar dio njih koji je tamo prisutan ima na sebi crne uniforme. Ja se slažem. Bleiburg je tragedija Hrvatskog naroda, Bleiburg je bio zločin, ali ustaštvo isto tako jer je dovelo do tog Bleiburga. Mi se zgražamo znači nad tim četničkim dernekom na Ravnoj Gori, a u Beogradu možda nad Bleiburgom. Apsolutno pozdravljam i Deklaraciju o antifašizmu i brisanje Budakovih ulica diljem Republike Hrvatske i micanje Francetićeva spomenika u Slunju, i osudu Vlada glede miniranja koja su se nedavno počela dešavati u Vukovaru ili ranije Titovog spomenika u Kumrovcu i reakcije na šetanje u ustaškim uniformama po Zadru. Ali mi, gospodo, moramo izjednačiti, znači, invalide II. svjetskog rata. Ja ovdje mislim na sudionike partizanskog pokreta i sudionike Domovinskog rata kao što isto tako moramo izjednačiti zatočenike konclogora za vrijeme II. svjetskog rata i zatočenike logora koji su imali Srbi diljem Srbije u vremenu od 41. do 45. To mi moramo jednostavno učiniti dok još uvijek ima živućih sudionika II. svjetskog rata. U ovome Zakonskom prijedlogu, u ovim obrazloženjima koje smo dobili od gospodina Arlovića ili Kluba SDP-a zanimljiv je ovaj članak 5. stavak 1. točka 3. Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata, "Narodne novine" broj 33/92 koji glasi, citiram: "Znači, ratni vojni invalid je osoba kojoj je organizam oštećen za najmanje 20% zbog rane, povrede ili ozljede koju je dobila: u sastavu Hrvatske domovinske vojske, mobilizirane od 17. travnja 41. do 15. svibnja 45., odnosno do otpuštanja iz zarobljeništva iako je s tim u vezi bila pravomoćno osuđivana nakon 15.5.1945.". Znači, citiram Zakon o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata, "Narodne novine" broj 33/92. Znači, to gospodo govori da na neki način, možda i najteži zločinci osuđivani nakon 15.5.45. imaju sva prava po tom osnovu kao i Partizani. Ista prava imali su, gospodo, i kod mirovina, a kod otkupa stanova "ustaše ili sudionici domovinske vojske" su bile dvostruko privilegirani u odnosu na Partizane jer im se vrijeme provedeno u ratu računalo u dvostrukom trajanju za razliku od Partizana kojima se to nije uračunavalo. Konačno, onima kojima je konfiscirana imovina, govorim ratnim zločincima 92., 93., 94. je vraćena temeljem Zakona o denacionalizaciji, a onima kojima je nacionalizirana tima do dana današnjeg nije vraćena. I tu nastaje, jasno, još uvijek dobar dio polemika ili problema kada je i Zakon o denacionalizaciji posrijedi. Sve u svemu, ova ili ovu materiju treba riješiti u duhu Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata, a ne Zakona, po mom sudu, o izmjenama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata. Neću sada citirati sve ove odredbe iz Zakona o hrvatskim braniteljima, da vidimo koja prava imaju branitelji iz Domovinskog rata. Jer neka od njih nisu potrebna sudionicima II. svjetskog rata, npr., uvoz automobila, dionice, pravo na otkup stana, itd. Ali dio tih prava, gospodo, koliko god to koštalo državni proračun, trebalo bi jasno unijeti u naše pozitivno zakonodavstvo. To je pozicija IDS-a. Ja, da budem iskren, mi žalimo što to nije učinjeno 2000., 2001. ili 2002. godine. No, radi se o civilizacijskom načelu i još uvijek nije kasno. Antifašizam, tj., partizanski pokret afirmirao je Republiku Hrvatsku, Hrvatsku je svrstao u red pobjednika. Izborio se za hrvatsku cjelovitost jer bez NOB-a, bez Tita nikada Istra, Rijeka, Zadar, otoci, itd., ne bi bili dio Hrvatske i to moramo sami sebi "urbi et orbi" jednostavno priznati. I zato, pokušajmo se na neki način odužiti borcima II. svjetskog rata jer rekoh, još uvijek to možda nije kasno. Ovaj Zakon može biti jedno prijelazno rješenje. On nije možda 100% pravično rješenje, ali apsolutno treba podržati intencu predlagača, ne po onoj bolje išta nego ništa nego zbog jedne pozitivne namjere kojom se pokuša ispraviti jedna povijesna nepravda. I utoliko, taj prijedlog SDP-a valja pozdraviti. Međutim, ispravljanje civilizacijske nepravde zahtjeva mnogo više. Zahtjeva znači tu jednu materijalnu kompenzaciju, osudu onog režima koja je uskratila ta prava sudionicima II. svjetskog rata. Ako baš hoćemo, onih ranih godina Franje Tuđmana, ali zahtjeva i puno poštivanje manjinskih i drugih prava. Možda je žalosno da o tome mi danas raspravljamo u Hrvatskoj. To je trebalo davno riješiti, odnosno ta pitanja nikada se nisu smjela dovesti u pitanje. Istina, ako je netko 91. godine dobio neko pravo, on je to pravo dobio. I bilo bi danas nepravično tom nekome to pravo oduzeti. Zašto? Jer se stečena prava ne uskraćuju. Ako je, na primjer, isto tako netko u Bosni i Hercegovini proglašen invalidom 95. ili 94. to pravo, taj pojedinac mora uživati i u Hrvatskoj državi jer su ga na taj slučaj na neki način potakli bivši predsjednik Republike Hrvatske, ili bivši ministar obrane. Ali isto tako to znači da treba vratiti prava i sudionicima narodnooslobodilačkog rata za to načelo se IDS u ovoj sabornici zalaže od 92. godine na tome ustrajmo, to ćemo javno i ubuduće braniti pogotovo ako je ova informacija koju smo maloprije dobili točna da bi usklađivanje tog prava državni proračun stajalo svega 25 milijuna kuna. Mene s druge strane da budem iskren čudi ovaj stav HDZ-a, znači gospodin Bebić je maloprije govorio o stradalom austro-ugarskom vojniku koji je dobivao penziju i pod kraljevinom ex-Jugoslavijom ili kako se zvala, zašto, to je jedno civilizacijsko načelo. Isto je to u Istri, Primorju, rijeci itd., gdje dan danas na tisuće naših sugrađana dobiva tzv. talijanske penzije međutim, eto gospodin Đakić se kasnije ispred Kluba HDZ-a suprotstavlja takvom jednom prijedlogu. To mislim da nije korektno i ukoliko želimo učiniti jedan civilizacijski iskorak morat ćemo se naprosto vratiti na premise u kojima govorim. I konačno još jedanput ću govoriti 2. Svjetski rat gospodo draga bio je opći i onaj koji je stradao na Sutjesci, Neretvi, nije bitno na Užicama ili na Drvaru borio se protiv fašizma i u Hrvatskoj i u svijetu. Znači onaj koji se borio na Sutjesci borio se i za Hrvatsku i za Srbiju i Bosnu i Hercegovinu ali jednako tako za drugačiju Njemačku, Italiju, Austriju i tome slično. Borio se jednom riječju za svoju slobodu jer bez te borbe ne bi gospodo bilo niti Republike Hrvatske i to je bit kao što isto tako, ne bi bilo Hrvatske, kao što je isto tako svima nama jasno da je tu stradalo jako puno i Hrvata jer je taj pokret bio više etnički i tu se razlika po nacionalnoj osnovi nije postavljala do godine 91. Hvala.
Hvala. Prije nego dam povredu Poslovnika gospodinu Lončaru, rekao bih sljedeće. Nemojte izgubiti iz vida da smo netom donijeli Deklaraciju o antifašizmu i na sadržaj te deklaracije, to je broj jedan. Drugo, nije gospodin Đapić demantirao ni doveo u pitanje moj argument u pogledu ranjenog austro-ugarskog vojnika, niti je doveo u pitanje načela o kojima ovdje govorimo nego je obrazložio zbog čega misli da bi to trebalo bolje urediti. Molim vas nemojmo širiti javilo se osim gospodina Lončara za ispravak, i za povredu Poslovnika još 6 zastupnika. Je li nam cilj da ponovno uronimo u takve polemike, ili nam je cilj da na konstruktivan način raspravimo o prijedlogu ovog Zakona i da stvari privodimo kraju. Ja vas molim da širimo dalje teme i da pokušamo to završiti. Evo, povreda Poslovnika gospodin Ivo Lončar. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora kolega Kajin je prekršio Poslovnik članak 214. i vi ste ga prekršili, pa molim vas lijepo je li moguće ovo reći u jednome parlamentu citiram: "Hrvatski je parlament 1991., 92. izjednačio partizanski pokret s tzv. domovinskom vojskom koja je nosila slovo "U" na čelu i tu smo al pari sa srpskom skupštinom koja je to napravila 2005. godine". I vi nakon toga njemu dopuštate da on i dalje govori. Ma molim vas lijepo potpredsjedniče Hrvatskog sabora, molim vas kolegice i kolege koji je to Ustaša izjednačen sa nekim antifašistom koji je to ustaša izjednačen sa domobranom imate li takvoga primjera da netko dobiva mirovinu ili da na bilo koji način imade te beneficije, pa evo tko stvara nered, evo tko se vraća u tamne strane naše prošlosti, evo tko iskrivljava prošlost i evo dokaza kako smo učili krivu povijest. Gospodine potpredsjedniče, ja vas lijepo molim zbog digniteta ovoga Sabora, zbog digniteta naše države, zbog digniteta našega naroda i svih Hrvatskih građana nemojte više ovako dopustiti da se govori. A ja imam poslije ispravak netočnog navoda. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Kao što vidljivo i evidentno kada ja predsjedavam onda je to najšira moguća rasprava i ne dovodim u pitanje mnoge stvari koje bih po slovu i duhu Poslovnika mogao spriječiti. Zato sam dozvolio i da raspravlja gospodin Kajin, ali sam prije toga i vas i njega i sve ostale zamolio da se svedemo na raspravu o ovome Zakonu, da ne širimo raspravu na druga područja jer bi nas to ponovno dovelo pred onu deklaraciju koju smo inače usvojili. Molim vas lijepo, govorim sa najboljim željama i namjerama da se ova stvar koja je na dnevnom redu konstruktivno raspravi sa stajališta zaštite vojnih i civilnih invalida rata. I da ne širimo ponovno jer na margini te rasprave se onda otvaraju nova pitanja, onda to više nije margina nego središte problema. Zato vas molim, nisam ja, ne znači ako nekoga ne prekinem da se ja s njim slažem, ali želim da konačno mi u ovom Saboru konstruktivno raspravljamo o pitanjima koja su na dnevnom redu pa će doći ona druga koja danas nisu na dnevnom redu. Nema ovdje bitnih razlika u pogledu tretiranja vojnih i civilnih invalida rata, pitanje je slijeda koraka, pitanje je mogućnosti, pitanje je novaca, pitanje je da koji je to obuhvat i koja je to širina problema itd. Nemojmo, evo još imamo 5, 6 ispravaka netočnih navoda možemo tako do ujutro, nemojmo otvarati nove stvari a i slažem se da je gospodin Kajin otvorio neke stvari koje nije trebao otvoriti ali otvorio je i sada je izazvao lavinu ovih ispravaka. Što sam dobio što sam dao opomenu, ništa nije riješeno a mi stvaramo jednu nenormalnu atmosferu u Saboru. Ispravak netočnog navoda gospodin Ivo Lončar je prvi.
Evo, ne znam odakle bih krenuo kolega Kajin je rekao citiram "Da nije bilo Tita ne bi bilo ni Hrvatske", pa to je totalna laž, onda protiv koga su se Hrvati i svi Hrvatski državljani borili od 91. do 95. zašto je tada poginulo 15 tisuća ljudi i 40-tak tisuća ljudi ranjeno, zašto je srušen Vukovar, Dubrovnik, Osijek, Škabrnja, Nuštar i ostala Hrvatska stratišta. Zašto se uništavala Hrvatska nacionalna povijest i Hrvatski sakralni spomenici, zatim on kaže da nije bilo važno, zamislite molim vas, da nije bilo važno gdje su se antifašisti borili, da li je to bilo na Sutjesci, Neretvi, Zelengori, Kadinjači, Kozari ili Užicu, pa molim vas lijepo. Onda po toj logici danas Al qua ida ima pravo to što radi. Pa o čemu mi to govorimo. Ja ovo, kolega Leko, ja vas lijepo molim znam što govorim, ovo govorim kao jedan apsurd ne pada mi ni na kraj pameti da to izjednačavam, evo do kuda mogu doći apsurdi. I još nešto on domobransku vojsku izjednačava sa ustašama. Pa domobranska vojska je bila Hrvatska vojska, ustaše su bile stranačka vojska, po toj logici i vas i mene, gospodina Kajina danas sutra bi netko mogao optužiti jer smo bili u Jugoslavenskoj vojski da smo bili u neprijateljskoj vojsci. Pa dajte molim vas lijepo, o čemu mi to govorimo, vidite vi gdje stvaramo probleme.
Hvala lijepa. Svodimo probleme u okvire teme koja je na dnevnom redu. Gospodin Krunoslav Markovinović, ispravak.
Hvala, gospodine dopredsjedniče. Naime, evo kraj gospodina Kajina začas smo u 42., 03., 04., 05., ali ovdje jedan opasan krivi navod, Bleiburg je bio posljedica ustašstva. Naime, ova tvrdnja legalizira … [[Govornik se ne razumije.]] da se neistomišljenike ili protivnike likvidira po kratkom postupku, bez suđenja jer su to po mišljenju gospodina Kajina zaslužili. Bleiburg je bio, znamo, genocidna odluka Titovog vrhovnog štaba a pobjednici antifašisti u Njemačkoj su sudili fašističkom vrhu a protivničku vojsku zaštitili. Sjetimo se na Bleiburgu je najviše stradalo golobradih mladića. Hvala.
Hvala lijepa. Josip Đakić, ispravak netočnog navoda.
Gospodine potpredsjedniče netočan je navod gospodina Kajina da ovu materiju treba riješiti kroz Zakon o pravima hrvatskih branitelja, jer Zakon o pravima hrvatskih branitelja je namijenjen samo onima koji su stvarali Domovinu Hrvatsku neovisnu, slobodnu i demokratsku a ne komunističku ni partizansku.
Ovdje je riječ o vojnim i civilnim invalidima rata. Koliko ću to puta morati spomenuti ali moram izgleda. Pa prema tome, u pravu je zastupnik Đakić koji kaže ne širimo ovo šire od invalida. Je li tako? Ne govorimo je li u pravu ili nije nego ne treba širiti ovu temu. Marko Turić ispravak netočnog navoda.
Gosdoine potpredsjedniče ja moram reći da zastupnik Kajin je ovdje postupio dvolično. Branim dignitet predsjednika Sabora jer ga je spomenuo da nije trebao govoriti, malterne pojaviti se na Blaiburgu jer je gore bila nekolicina, i ne znam koliko, na masu od 25 tisuća, dozvoljavam da je netko bio, dozvoljavam da je bilo provokatora i sve je moguće, ali čudi me njegova dvoličnost da mu ne smeta raditi, djelovati, govoriti ovom Saboru gdje smo nedavno čuli da se nalaze ljudi koji su vršili agresiju na Hrvatsku.
Nije Poslovnikom zabranjeno biti dvoličan, ni govoriti dvolično. Pa prema tome, sve je u okviru Poslovnika. Gospođa Zdenka Babić-Petričević ispravak netočnog navoda.
Gospodine dopredsjedniče, trebala bih deset minuta vremena da bih trebala 10 minuta vremena da bih mogla ispraviti netočne navode kolege Kajina ali ja ću, počinje sa jednim citatom i rat je vrijeme, ali svako vrijeme, nažalost ratno vrijeme je pogubno za jedan narod i bio je za hrvatski narod poguban u Drugomu svjetskome ratu. Jedno drugo. Ne smije se dozvoliti usporedba II. svjetskoga rata sa Domovinskim ratom. U II. svjetskomu ratu gospodine Kajinu događale se ono što je išlo na uštrb hrvatskoga naroda ma bilo pripadnik jedne ili druge vojske. Dogodilo se ono u povijesti hrvatskoga naroda kada Hrvat Hrvata ubijao. To se više nikada ne ponovilo. I vi koji ističete, u pozitivnomu partizanske odore, u tim partizanskim odorama, po tim partizanskim odorama i na zapovijed partizanski odgovora dogodio se Bleiburg, Jazovke, Baksa, Jame, odnosno u momu Imotskomu kraju nema sela di se nisu, vi ne znate što je to dolac i jama gdje su se ubacivali hrvatski momci. Dogodilo se u partizanskim odorama moga kraja kada su partizani i moga kraja, makar su bili u manjini, ubijali narod pa su ubijali i civile, dogodilo se to, dođite u Lovreč molim vas jednoga dana pa ćete vidjeti što su partizani, što su napravili partizani 37 žena, djece i muškaraca zapalili u jednoj kući i ispod crkve zove se izgorena kuća. U partizanskim odorama se događalo ono na što mi konačno ne možemo više razgovarati u Saboru. Pretvorili smo se u ono što nismo. I više neću govoriti vama, i nastojati ću nikada ne odgovarati, niti smo historičari, niti smo povjesničari, niti smo suci. Pretvorili smo se u ono što mislimo da jesmo, mi smo sveznajući saborski zastupnici u Hrvatskome saboru ali to nismo, prema tome, postoji povijest koja se mora dogoditi, za Domovinski rat se ne smije dogoditi ovo što se dogodilo za 41. do 45. moja majka je danas 96 godina kada je ja nešto pitam, sinko u ime ljubavi i vjere bolje da ne znaš. To se dogodilo pod imenom partizanskih uniformi. I to je istina nažalost.
Hvala lijepa, ovo je bio zadnji ispravak netočnog navoda. Ja ponovo molim za, ove koji su sada na redu za raspravu da se drže okvira prijedloga ovoga Zakona jer možemo opet lavinu izazvati kao što je sada gospodin Kajin svojom raspravom, i onda to se to ide dalje, ja onda ne mogu, tko može više to zaustavljati ljudi moji. Pa ne mogu, neću iz principa prekidati ljude jer to ne radim ni inače, ali molim vas lijepo kuda nas vodi ako ćemo sada o svakoj priči razvesti još sedam ili 10 priča. Molim vas, ne radi se ovdje, molim vas, vojni i civilni invalidi rata, ovo je točka dnevnog reda. U ime Kluba HSP-a, gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče, prvo što je potrebno kazati, što ću kazati u ime Kluba HSP-a, to je sa pravnog stajališta. I sami znate da je prije negdje mjesec dana Ustavni sud donio odluku da nije protuustavno to što je invalidima iz Domovinskoga rata utvrđena proračunska osnovica 115% za razliku od civilnih invalida iz Domovinskog rata. Prema tome, moramo biti svjesni da ovdje ne možemo rabiti izraze da je nešto protiv ustavno i da je ukinuto nekakvo stečajno pravo, dakle, to je odluka Ustavnog suda Hrvatske na temelju zahtjeva udruge civilnih invalida iz Domovinskog rata koji je rekao da to nije protuustavno nego da je moguće i u skladu sa Ustavom imati različite parametre ali u okviru istih skupina. Znači to je prvo bitno kazati u svemu ovome. Drugo što je bitno kazati početno je to, normalno ideologiju na stranu ali po Hrvatskoj stranci prava današnja Hrvatska svoju slobodu i nezavisnost duguje isključivo i prije svega hrvatskim braniteljima iz Domovinskoga rata, znači nećemo ulaziti u rasprave o antifašizmu i fašizmu ali je to činjenica da je današnja Hrvatska slobodna, nezavisna i demokratska prije svega i isključivo zahvaljujući hrvatskim braniteljima iz Domovinskog rata, poglavito poginulim hrvatskim braniteljima. E sada je jedna stvar, ovdje nitko o tome nije govorio, na koje sve skupine se odnosi ovaj Zakon? Ovaj Zakon se odnosi i na pripadnike, tzv. vojske "Republike Srpske Kajine", odnosi se na njih prema propisima o … [[Govornik se ne razumije.]] , i to je nama najveći prijepor u svemu ovome. To je najveći prijepor ili sami znate da je propisima o konvalidaciji 90.-ih godina oni su, prvo su oni bili tražili da sudjeluju u tima pregovorima da imaju ista prava kao i hrvatski ratni vojni invalidi i onda je riješeno da će imati prava prema Zakonu o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata, znači ovim Zakonom o kome sada raspravljamo, a to se, odnosi se ne samo na pripadnike tzv. te vojske "Republike Srpske Krajine", nego sve i civile koji su stradali na drugoj strani u vrijeme Domovinskog rata. Ja sam te potvrde imao mogućnost čitati kad je to bilo u početnom razdoblju. Veli u potvrdi: «Stradao od ustaške granate», potvrdu izdaje bolnica Sveti Sava iz Vukovara ili tako slične ove potvrde su bile. E sad i to je taj krug osoba. Nitko o tome nije ovdje govorio. Evo to je krug osoba na koji se ovaj Zakon o zaštiti vojnih civilnih invalida rata odnosi. Prema tome onda pustimo ove priče, rasprave o partizanima, domobranima i svemu ostaloga. To je krug osoba na koje se ovaj Zakon odnosi s tim više što su ti ljudi mnogi kažem koji su, ostvaruju ta prava dan danas živi i žive u Hrvatskoj i to je možda najveći problem za hrvatske branitelje i hrvatske ratne vojne invalide iz Domovinskog rata. Nitko o tome nije govorio pa prema tome to moram kazati u ime Kluba Hrvatske stranke prava. Treće što je bitno kazati vrijedeći zakon je u biti, ovaj Zakon o zaštiti vojnih, civilnih invalida iz bivše Jugoslavije preuzet. Male su samo izmjene rađene i onda je tek 1992. donešen kao pročišćeni tekst. Drugo i treće što je bitno nemojmo brkati pojam mirovine i invalidnine. Ovaj Zakon o zaštiti vojnih i civilnih invalida ne riješava uopće pojam mirovine. I nemojmo miješati krug osoba koje ostvaruju mirovinu prema propisima recimo da li partizansku mirovinu ili kako je već hoćemo nazvati. Ovim se riješava samo ovaj dio da osnovica bude ista kao što je u ovom trenutku za hrvatske ratne vojne invalide znači 115% proračunske osnovice. Prema tome ona brojka što je gospodin Đakić govorio od 65 tisuća nema veze s time nego je to brojka koju je gospodin Jukić u ime Odbora rekao. To je tih 28 tisuća i to nije neki veliki iznos i neki veliki novac i dobro je, to će Hrvatska morati rješavati. To moramo biti svjesni. Hrvatska će morati rješavati. Čovjek bez ruke, čovjek bez noge mora imati ako smo socijalna država određena prava. Prema tome i zbog toga smo mi očekivali da se dobije točan i precizan izračun i tu se Vlada trebala potruditi točno i konkretno kazati je li to taj iznos, a vidimo sad i u brojkama koje su govorene da nije taj. Niti je gospodin Arlović pročitao ovaj dio da se on odnosi i na ove pripadnike tzv. vojske Republike srpske krajine i civile koji su nastradali. To nisam čuo da ste pročitali, a odnosi se jer je, to su propisi o konvalidaciji. Znate i sami da je 90 i, kad je došlo do mirne reintegracije Podunavlja onda su donešeni ti propisi o konvalidaciji i to se, te skupine se nalaze kod vas u Ministarstvu zdravstva i rada i socijalne skrbi. To je za nas u ovome trenutku i za hrvatske branitelje najveći problem. Nama nije ovaj dio problem, to se, to se mora riješavati i to će se riješiti. Postoji znači i obveza koju je Vladi dao je Hrvatski sabor i tu su stvari jasne. Dalje, što se opet brka u onome gospodina Kajina nema veli za mirovine hrvatskih branitelja. Naime hrvatski branitelji ako ćemo govoriti odgovorno i točno, oni nemaju ni vrijedećim zakonom niti su nikad imali prava koja su nekad imali recimo primjer partizani. Ali ne, ne govorim to u smislu da bi govorio, što je bilo bilo je. Ali prvo, znači hrvatski branitelji nemaju niti su imali pravo na stambeno zbrinjavanje. Partizani su to imali prema propisima kao i pitanje za mirovinu. I to je istina. Sad postoji, znači hrvatski branitelji ni sad ni nikad, samo hrvatski ratni vojni invalidi, obitelji poginulih, zatočenih i nestalih. Oni imaju pravo na ovaj dio stambenoga zbrinjavanja, a sami hrvatski branitelji nikad. Niti pitanje mirovine nego sad je određeno ako se, kad se napune određene godine ako je ta mirovina niža od onoga onda se dobiva ovaj jedan dodatak. E sad hrvatski branitelji, prije svega ovdje mislim na hrvatske ratne vojne invalide prosvjeduju da su oni isto također u nekim situacijama zakinuti. Recimo lista tjelesnog oštećenja je za sve skupine invalida osim hrvatske ratne vojne invalide ista. A ona je povoljnija nego što je lista vrijedeća za određivanje stupnja tjelesnog oštećenja za hrvatske ratne vojne invalide. E sad i oni traže da se izjednače vezano za taj dio prava ko što imaju recimo ove skupine o kojima sam govorio znači sudionici Drugog svjetskog rata. Prema tome nije to tako jednostavna priča. Ima puno različitih situacija gdje se vidi da to baš nije tako isto i onda je ono najgore što je rekao gospodin Kajin poistovjećivati partizani hoće prava ko što imaju branitelji za mirovine, za ovo, za ono, za stambeno, a znamo i sami da nemaju. Prema tome to samo služi u smislu ideologiziranja ove rasprave i nesvođenja da bi došli do konačnoga cilja. Prema tome situacija znači u ovome dijelu nije jednostavna. Htio sam vam samo u ime Kluba Hrvatske stranke prava ukazati i na druge probleme, a za nas je kažem najveći problem što nas zovu i hrvatski branitelji da će imati oni koji su se borili s druge strane, a to je bliže, bliže nam je Domovinski rat nego što je bliži drugi rat i sve one druge stvari. E zato sam htio upozoriti da smo to svi skupa zaboravili i vidimo kako to sve riješiti na odgovarajući način, ali je neminovnost da će se te stvari, moraju riješavati i treba vidjeti financijske izračune i sve ostale stvari. Znači da trijezne i zdrave glave razmatramo i da dođemo do rješenja koja će biti zadovoljavajuća, ali da opet ne unosimo nove razdore i nove nemire. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem gospodinu Kovačeviću koji je doprinio upravo po mom mišljenju razjašnjenjima nekima. Prelazimo na raspravu pojedinačnu. Gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Nema je, gubi pravo. Gospođa Božica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata kojeg je predložio Klub SDP-a traži se da se povećaju materijalna i socijalna prava invalidima, sudionicima NOB-a i invalidima sudionicima partizanskih odreda. Jasno se u ovom Prijedlogu zakona traži izjednačenje prava invalida NOB-a sa invalidima Domovinskog rata. Iako je danas puno veći broj korisnika mirovina, boraca NOB-a nego branitelja Domovinskog rata. S obzirom na raspoloživa financijska sredstva koja su za te namjene predviđena proračunom upitno je da li je moguće linearno i u svakom slučaju izvršiti povećanje materijalnih prava. A upitno je još i iz tri razloga. Prvo, iz podnijetog prijedloga nije razvidno o kojem iznosu financijskih sredstava se ovdje radi. Dakle u ovom Prijedlogu zakona nedostaje precizni financijski izračun što je obvezan sastavni dio ovakove vrste zakona. Ne naznačuju se izvori od kuda bi se potrebna sredstva alimentirala. Drugi bitan razlog je taj što je zbog iskustva i prošlosti i mnogih primjera, dvojebnog načina stjecanja različitih statusa o osnovi sudioništva u NOB-u, jednostavno je potrebno provesti odgovarajuću reviziju prava i statusa sudionika NOB-a jer je opće poznato da su mnogi dobili status sudionika NOB-a sa dva svjedoka. Tek kada se snimi stvarno stanje te se napravi projekcija potrebnih financijskih sredstava onda se tek može o tome raspravljati. Treće, potrebno je istražiti koja su sve prava iskoristili borci NOB-a u proteklih 60 godina. Za to bi se isto trebalo provesti revizija na odgovarajući način jer je poznato da je po jednom sudioniku raspodijeljeno po dva stana i da ne nabrajam ostale povlastice koje su iskoristili i koje koriste još danas. I na kraju da zaključim ne mogu se složiti ni prihvatiti ovaj Prijedlog zakona o izmjeni dopuna Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata kojim od strane predlagatelja za provedbu nije predviđeno financijsko pokriće, a isto tako ne mogu prihvatiti iz osnovnog razloga što se ovdje traži izjednačenje prava sudionika NOB-a sa braniteljima Domovinskog rata. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Izvolite gospodine Lučin, ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo. Ma želio bih biti jednostavno dosljedan. Ako smo se malo prije založili da pravimo distinkciju između sudionika Domovinskog rata i invalida Domovinskog rata bilo bi dobro da je u ovom slučaju se stalno, kolegica je u nekoliko navrata sudionici NOB-a, ne znam, partizanskih odreda. Ne radi se o sudionicima, radi se o invalidima. Ajmo napraviti tu distinkciju i početi razgovarati onako kako je čini mi se potpredsjednik dobro nas uputio. Hvala lijepo.
Hvala. Povreda Poslovnika gospođa Šolić.
Ja bih samo rekla da ste vi gospodine zastupniče izrekli svoje mišljenje. Pa invalidi, invalidi iz NOB-a. Radi se o invalidima iz NOB-a i ovdje se uspoređuje sa invalidima iz Domovinskog rata. Ne možemo mi sada invalide samo invalide citirati a ne spominjati NOB jer se upravo ovaj prijedlog je takav jer je podloga invalidi narodno oslobodilačke borbe i njihova prava. Hvala.
Hvala lijepa. Gospodin Ivica Pančić, zastupnik gospodin Ivica Pančić. Izvolite.
Gospodine predsjedavajući Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, dame i gospodo. Kad raspravljamo o zakonima ovdje u Hrvatskom saboru trebamo težiti da te rasprave budu smirene, da budu dostojanstvene bez obzira o kojem zakonu govorili, pa među ostalim i o ovim izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata. Nažalost u jednom dijelu puno toga smo čuli što direktne veze sa ovim zakonom nema. Jer vraćanje u prošlost barem, to je mišljenje čovjeka rođenog krajem 60-tih godina, nikome neće donijeti ničega dobroga. 2. svjetski rat je odavno završio. Učesnici njegovi borili su se za ideale, za zablude, vrijeme je reklo svoje i o tome … [[Govornik se ne razumije.]] i smatram da bi bilo daleko više sreće kada bi nas ovdje u ovome Hrvatskome saboru neke druge teme interesirale kao što nas interesira taj nesretni 2. svjetski rat. Recimo kako otvoriti nova radna mjesta, kako zaposliti sve nezaposlene uključujući hrvatske branitelje i ostale skupine hrvatskoga društva. Hrvatska država mislim da bi cvjetala. Ali da pređemo na sam ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata. Na početku bih rekao dvije stvari na račun predstavnika Vlade, jer neću reći da čudi obrazloženje koje smo dobili na ovaj prijedlog jer više ništa što dolazi od Vlade ne može izazvati čuđenje. Jer na čitav niz prijedloga zakona od strane oporbe dolazi odgovor Vlade da će se to pitanje razmotriti, to je pod jedan. I pod broj dva, da će se formirati međuresorna pravna skupina ili radna skupina ili kako je to već formulirano koja će u vrlo skoro vrijeme izaći sa cjelovitim prijedlogom. Tako je bilo i u ovome slučaju. I tu je bitno odstupanje u odnosu na ono što smo sada čuli. Ja sam uvijek za to da je bolje napisati u očitovanju predstavnika Vlade zašto se konkretno neki prijedlog zakona ne može prihvatiti. Otvoreno, bez obzira da li će se netko ljutiti, u ovom slučaju predlagatelj, u ovom slučaju Klub SDP-a jer nema razloga da se varamo. Sjetimo se samo jednoga od odgovora koji je na prijedlog rješenja problematike Hrvatskog vijeća obrane, jer znamo, evo tu je i kolega Bagarić, da smo zajedno i nekoliko puta postavljali to pitanje, pa i kod izglasavanja odnosno kod rasprave o Zakona o pravima hrvatskih branitelja unesen je jedan članak koji govori o nužnom reguliranju te problematike. Pa je onda od predstavnika Vlade bilo rečeno da će taj problem biti riješen prvo do ljeta prošle godine, pa onda do Božića prošle godine. Evo sada smo i na koncu svibnja još rješenje problema stradalih pripadnika Hrvatskog vijeća obrane od strane Vlade mi nismo dobili. Tako da često kada od Vlade dolazi ta formulacija da je formirana međuresorna skupina koja će riješiti određeni problem, iza toga se krije izgleda rješenje samo za prolongiranje navedenoga problema. E sada i drugi prigovor koji ide na račun predstavnika Vlade je taj što ovdje osim svoja državnog tajnika iz Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi ne sjedi nitko kao predstavnik Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, pa makar da čuje ovu raspravu jer upravo to ministarstvo vodi tu međuresornu skupinu koja bi trebala iznaći rješenje za bolju zaštitu vojnih i civilnih invalida rata. To nije problem samo ovoga saziva Vlade, to je bilo prisutno i prije i od 2000. do 2004. godine gdje kao što ovdje postoje frontovi između pojedinih skupina ili saborskih zastupnika koji predstavljaju određene skupine, tako i službenici unutar ministarstava odnosno između jednog i drugog ministarstva su često isto tako sukobljeni što nije dobro. I bilo bi isto tako korisno kad bi predstavnik Vlade možda već sada na ovoj sjednici ili ako nema tih podataka biti će prigode da se kaže, da se izađe sa popisom svih korisnika prava kao što je i kolega iz HSP-a spomenuo tu brojku od 28 tisuća. Često se baratalo daleko većem broju korisnika prava iz 2. svjetskog rata, sudionika narodnooslobodilačkog rata i domovinske vojske. Imali smo onda prigodu da čujemo brojku od 60 tisuća, a nekada se koristila brojka od 80 tisuća. Sada smo čuli da ima i slučajeva konvalidacije, znači prebacivanja sasvim jedne druge skupine u Zakon o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata. I bilo bi dobro da kao što smo riješili ovaj misterij 2. svjetskog rata da riješimo i ovaj drugi da ne bi bilo kasnije i politizacije nepotrebno čitavog ovoga, čitave ove priče. Da pređem na suštinu. Osobno na vlasti do 2003. godine i danas u oporbi zastupam isto načelo. Ratni veterani trebaju imati veći opseg prava u odnosu na ostale skupine, invalide rada, civilne žrtve, invalide po rođenju itd. jer stradavanje u obrani domovine dodatno se honorira. To su svjetska iskustva. Ako analiziramo zemlje koje su izašle iz rata, posebno velike zemlje, a Hrvatska se u problematici rješavanja svojih veterana sa njima može uporediti bez imalo srama, vidjet ćete da je to, da je prisutno to rješenje čak i razlike između samih veterana različitih ratova postoje. U nekoj zemlji postoje, u nekoj zemlji je to u potpunosti izjednačeno. Bilo je ovdje primjedbi da prošla vlast nije napravila ništa što je apsolutno netočno. Napravila su se bitna usklađivanja pa je tako invalidska osnovica, razlika invalidske osnovice postala razlika samo 15%, 115 za hrvatske branitelje i članove njihovih obitelji i 100% za ostale invalidske skupine. Sada dolazi pitanje da li želimo i možemo izjednačiti i invalidsku osnovicu. To pitanje osnovno prihvaćam kao pitanje pravičnosti i moralne zadovoljštine uz razlike jasno koje postoje u drugim zakonskim rješenjima koji su sadržani u Zakonu o pravima hrvatskih branitelja. Mislim da je i stav Udruge civilnih stradalnika rata na obilježavanju stradanja djece poginulih u Domovinskom ratu išlo mislim u tom smjeru gdje oni traže izjednačavanje invalidske osnovice, ali jasno da određene razlike između ratnih invalida, hrvatskih ratnih invalida i obitelji poginulih hrvatskih branitelja i dalje ostanu, odnosno da oni imaju i veći stupanj zaštite u pogledu i mirovinskih prava i nekih drugih rješenja vezanih uz invalidska prava. Ono što pri svakoj našoj raspravi ovim zakonima čega se moramo ravnati i jedino ograničenje za sve kategorije je gospodarsko stanje u Republici Hrvatskoj. Sva prava moraju biti vezana uz gospodarske mogućnosti zemlje uz jedno načelo da nema prava bez obaveza. I za kraj, želio bih da Vlada Republike Hrvatske u što skorije vrijeme izađe sa Prijedlogom zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata i da stvari usuglasimo kao što smo u velikoj mjeri usuglasili pitanja vezanih uz Zakon o pravima hrvatskih branitelja. Hvala.
Hvala. Upravo je izašlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Gospodin zastupnik Nenad Stazić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, o čemu se ovdje zapravo radi? Ovdje se radi o vrlo jednostavnoj stvari, o izjednačavanju pravnog i materijalnog položaja invalida iz različitih sustava. Samo to i ništa više. A zašto? Zašto bismo mi to išli na to, na izjednačavanje materijalnih prava položaja invalida iz različitih sustava? Iz vrlo jednostavnog razloga, jer nas na to obvezuje nacionalna strategija jedinstvene politike za osobe sa invaliditetom. Jel' smo mi tu strategiju uvezli? Jel' nju nama netko nametnuo? Ne. Sami smo ju ovdje odnijeli. I sada trebamo operacionalizirati strategiju koju smo sami donijeli i s kojom se svi skupa slažemo. To i ništa drugo. Šta sada tu čudi kod toga? Pazite mene ne čudi stav kolege Lončara. On je koliko očekivan, toliko i nevažan, jer neće glas kolege Lončara odlučiti o tome hoće li ovaj zakonski prijedlog biti prihvaćen ili neće. Odlučit će stav parlamentarne većine, stav HDZ-a koji će slijediti logiku Vlade. I ono što mene ovdje čudi, kažem nije Lončar nego me čudi Vlada. Jer Vlada prvo kaže: Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata kojeg je Hrvatski sabor donio na sjednici održanoj 12. lipnja 2003. godine, ponavljam 12. lipnja 2003. godine, to je vrijeme Račanove Vlade, propisana su neka nova prava, proširio se krug korisnika zaštite na socijalno pravičniji način uređen je pravni položaj i zaštita vojnih i civilnih invalida rata te su smanjene razlike spram ukupnih invalidskih prava i Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihove obitelji. Pa ja sam ovo išao tri puta čitati, nisam vjerovao svojim očima. Postao sam ushićen. Oduševljen. Da Vlada po prvi puta, čekali smo na to godinu i pol, ali evo dočekali smo, da Vlada sa potpisom Ive Sanadera i stvarno je ovdje potpisan dr. Ivo Sanader, priznaje da je Vlada Ivice Račana na socijalno pravičniji način uredila pravdu i položaj i zaštitu vojnih i civilnih invalida rata. … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro. Mi smo to znali, ali eto morali smo čekati kažem, godinu i pol da nam to priznaju i drugi, koji su nas eto četiri godine optuživali da nismo socijalno osjetljivi i da nismo pravedni. Što Vlada dalje kaže? Vlada dalje kaže: Nacionalnom strategijom jedinstvene politike za osobe sa invaliditetom zaduženo je Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi da u suradnji s Ministarstvom obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti do kraja 2004. godine, ponovo naglašavam do 2004. uskladi zakonodavno pravno zaštitu u svrhu što ravnopravnijeg položaja i zaštite vojnih i civilnih invalida rata i sudionika 2. svjetskog rata. 2004. je prošlo, sada smo u polovici 2005. Rok je prošao. To ovo ministarstvo nije obavilo u suradnji s drugim ministarstvom. Nije obavilo. I sada ne ispuni svoju obavezu. I sada kada SDP hoće pomoći, pa umjesto ova dva ministarstva sjedne pa napiše prijedlog zakona što je bila obaveza dva ministarstva, onda Vlada kaže: Vlada Republike Hrvatske predlaže Hrvatskom saboru da ne prihvati prijedlog zakona. E tu logiku ja nikako ne mogu shvatiti. Postojala je obaveza do kraja 2004., nije Vlada ispunila obavezu do kraja 2004., netko drugi predlaže da se ta obaveza ispuni, a Vlada kaže e ne može. Dirljiv je napor potpredsjednika Sabora gospodina Luke Bebića da raspravu zastupnika svede u okvire ovog zakonskog prijedloga, da se ona ne širi. I uistinu gospodin Bebić je potpuno u pravu, nema tu smisla uopće govoriti o fašizmu i antifašizmu, o Jasenovcu, o Bleiburgu, pa tu smo raspravu obavili kada smo donosili Deklaraciju o antifašizmu. To je iza nas. Ovdje sada treba riješiti jedno vrlo konkretno pitanje. Mi moramo odlučiti hoćemo li izjednačiti prava invalida iz različitih sistema, iz različitih sustava. Hoćemo li to učiniti sada kako to predlaže klub SDP-a ili ćemo pričekati pa da svi ti invalidi iz 2. svjetskog rata umru, a onda da im vratimo ta njihova prava, kako to čini mi se predlaže Vlada kada kaže da će to učiniti negdje, da je da je ona osnovala međuresorsku radnu skupinu koja radi, pazite, ona radi na realizaciji strategijom utvrđenih obveza, a ta će onda međuresorna skupina s tim svojim uratkom, taj će uradak poslužiti kao podloga, tek kao podloga za izradu propisa radi ujednačavanja prava svih invalida. Kada? "Ad Kalendas graecas". E sad, ovo drugo mi se čini dosta ciničnim. Dosta ciničnim. Znate da se nekome kaže "da, da, ma mi i jesmo u principu za to da se sva ta prava izjednače jer je to jedino logično i jer je to jedino normalno i jer nas na to obavezuje Strategija koju je usvojio Sabor, ali nećemo mi to sada. Mi ćemo to za 2, 3 godine, možda nikad". Rokovi su i kako Vlada krši rokove, kao što vidite i ovo nije do kraja 2004. obavezu ispunila koju je morala. E pa sad, hajmo se mi ovdje odlučiti. Hajmo se mi ovdje odlučiti. Hoćemo li poštivati ono što smo si ovdje zadali u Nacionalnoj strategiji, a ako hoćemo onda izglasajmo ovaj Prijedlog zakona. Ili nećemo. Ili ćemo se izvlačiti, ili ćemo čekati da ti koji imaju pravo ili koji bi stekli pravo da umru. Pa onda više nećemo imati s kim izjednačavati ni koga izjednačavati. Ja vas pozivam, kolegice i kolege, da ne budemo cinični prema tim ljudima. Ipak su to invalidi. To su invalidi. Ajmo malo, pokažimo poštovanja prema tom njihovom statusu. Pokažimo malo dostojanstva i recimo imamo obavezu i ispunit ćemo je sada. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Podsjećam da je predlagatelj ostavio otvoreno pitanje suradnje oko donošenja ovog Zakona s Vladom pa ne bi u tom smislu trebalo vraćati stvar nazad. Gospodin Josip Leko, izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodo iz Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Pa moram reći da nisam bio se odlučio raspravljati o ovom Prijedlogu mada sam potpisao skupa sa svojim kolegama iz SDP-a njegovo upućivanje u saborsku proceduru, ali rasprava me izazvala, da tako kažem, sa dva osnova. Prvo je Ustav. Ustav Republike u članku 14. doslovno citiram: "Svatko u Republici Hrvatskoj ima prava i slobode neovisno o njegovoj rasi, boji kože, spolu, jeziku, vjeri, političkom i drugom uvjerenju, nacionalnom i socijalnom podrijetlu, imovini, rođenju, naobrazbi, društvenom položaju i drugim osobinama. Svi su pred zakonom jednaki". Šta je problem, čini mi se, u Hrvatskom saboru. Do sada za stjecanje statusa invalida trebalo je ispuniti kumulativno dva uvjeta. Jedan je da čovjeku je oštećeno zdravlje, da ima oštećenje na organizmu ili neko drugo zdravstveno oštećenje. Drugo je, i to je problem među nama, da je uz to još i sudionik ili žrtva civilna. Kolegice i kolege, ako bi principijelno pošli, a Ustav nas na to obvezuje, svi invalidi po temelju invalidnosti su u Republici Hrvatskoj u istom pravnom položaju. Dakle, jedna ruka bilo kojeg građanina u Republici Hrvatskoj sa stajališta invaliditeta vrijedi isto. A slažem se da vrednujemo, a to je onda društveni zadatak koji je puno osjetljiviji, koliko vrijedi učešće u kojem ratu ili koliko vrijedi žrtva, civilna žrtva to je stvar društvenog dogovora i ekonomske moći stanovništva i odnosa prema tim ljudima. Pa sa stajališta prava hrvatskih branitelja naravno da treba to vrednovati. Po možda najviše, apsolutno. I to ne bi smjelo biti sporno među nama. Isto tako mislim sa stajališta sudionika u borbi protiv antifašizma, pogled iz osobnog iskustva ne mijenja povijesne činjenice da je Republika Hrvatska ili Hrvatska bila na strani antifašističke koalicije i da se borila protiv zla nacizma i fašizma. A nećemo se valjda toga odreći? Ne možemo se odreći bez skupljanja bilo kakvih bodova ili poena. Dakle, nema ništa logičnije nego postaviti zahtjev Hrvatskom parlamentu kao zakonodavnom tijelu da u skladu sa Ustavom, člankom 14. uredi pitanje invaliditeta hrvatskih građana na jednak način. Onda brišemo sve gdje je tko bio kad je to u pitanju. A iza toga slijedi, ajmo utvrditi prava sviju onih koji imaju prava po nekom drugom osnovu. Sudionici u NOR-u i sudionici obrane domovine. To je za mene najčistija situacija. Pa ćemo znati da je sudionik NOR-a ima prava ta i ta, a branitelj, hrvatski branitelj prava ta i ta. Neće biti izvor sukoba među građanima koji na različite načine moraju dokazati da njihova noga, zdravlje u Republici Hrvatskoj vrijedi. Još nešto, mislim da zaista civilne žrtve rata, dakle, one su potpuno ideološki ili politički nebitne kad su stradale. Ne mogu biti različito tretirane, ako su ravnopravnost građana Hrvatske, ako je zajamčena Ustavom, a jeste. A mi smo branitelji ustavnih prava, mi ovdje u Hrvatskom saboru. Dakle, to su bili motivi koji su me naveli da još jedanput se izjasnim u korist Prijedloga zakona koji su kolege skupa sa mnom iz SDP-a predložili Hrvatskom saboru. Ja molim da se olako ne odbacuje ovaj Prijedlog. Naravno da može se tražiti rješenja koja će zadovoljiti što širi krug hrvatskih predstavnika u ovom Parlamentu. Hvala.
Zahvaljujem. Sada bi dao riječ državnom tajniku u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi, gospodinu doktoru Ante Zvonimiru Golemu. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Dakle, Vlada je uputila mišljenje. Predlaže Hrvatskom saboru da ne prihvati Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata koje je podnio klub zastupnika iz dva osnovna razloga. Kako su već naveli uvaženi zastupnici, upravo iz onoga za što se i oni pozivaju gdje se slaže Vlada sa uvaženim zastupnikom Pančićem kada kaže da to treba gledati u okviru gospodarskih mogućnosti. Ili kada treba reći tko je taj koji će reći koliko je točno korisnika tih prava. Znači, prvo i osnovno kod donošenja bilo kojeg prava i propisa pokušava se uvijek vidjeti što će iz toga proisteći jer su brojni primjeri nemogućnosti poštivanja i ispoštivanja donešenih obveza. Iz toga razloga upravo, kako kaže gospodin Stazić, treba poštovati donesenu strategiju jer, kaže, u poglavlju 38.5 Nacionalne strategije jedinstvene politike za osobe sa invaliditetom od 2003. do 2006. godine Vlada Republike Hrvatske se obvezala da do kraja 2006. godine poduzme mjere radi izjednačavanja prava istog naziva u nadležnosti različitih sustava. S obzirom da različite iznose prava istog naziva koje osobe s istom vrstom i stupnjem invaliditeta ostvaruju u različitim sustavima. Potrebno je dakle ujednačiti osnovni iznos tih novčanih davanja. S druge strane točno je kako kaže gospodin Pančić, sukobi dužnosnika po različitim ministarstvima mogu dovesti do nečega, a stalno pričamo o nečem što će biti, a zašto ne kažemo da ovdje piše da nešto je bilo. Dakle, u mišljenju Vlade kažemo da je pri završetku izrada analize i pravnog i materijalnog položaja invalida iz različitog sustava koja će poslužiti upravo za tu podlogu, da se izjednače prava odnosno … prava iz tog naziva. Prema tome, kako predlagatelj a to smo naveli sa strane mišljenja Vlade nije osigurao niti predložio na koji način osigurati sredstva iz državnog proračuna to se mora napomenuti da donošenje ovakvog Zakona dolazi upitno da li će se taj zakon smoći uopće provesti. Iz tog razloga Vlada i dalje ostaje kod stanovišta da predlaže Saboru Republike Hrvatske da se ne prihvati prijedlog Zakon o izmjenama zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Da li želi predstavnik predlagatelja zaključno? Gospodin zastupnik i potpredsjednik Mato Arlović izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, ja se prije svega želim zahvaliti u ime predlagatelja svim kolegicama i kolegama koji su sudjelovali u ovoj raspravi neovisno o tome što je ona ponekad bila pomalo disonantna i odlazila od teme koja je Prijedlog izmjene i dopuna zakona obuhvatila. Dakle puno šire nego što je sam prijedlog zakona. Drugo, naravno da mi izražavam još jedanput spremnost da konačni prijedlog zakona izradimo u suradnji sa Vladom Republike Hrvatske. Treće, moramo podsjetiti državnog tajnika da to što je vlada prihvatila određene mjere da će urediti koje do kraja 2006. treba postići da se ostvare i ostala izjednačavanja je posebni pasus, a zakonodavna djelatnost je drugi pasus i strategije i u tom pogledu mi se zalažemo za to da se zakonom izjednače ova prava, a kada će oni stupiti na snagu i počet se primjenjivati stvar je konvencije i dogovora. Mi nemamo ništa protiv da se počne primjenjivati ovaj Zakon od 1. 1. iduće godine i da se u sljedećem proračunu osiguraju sredstva za ostvarivanje ovog zakona iako smatramo da je moguće ako bi se zakon donio i odmah preraspodjelom sredstava osobito proračunske rezerve i ova sredstva osigurati jer se radi o invalidninama za određene kategorije invalida koji su tretirani Zakonom o izmjenama i dopunama zakona. I četvrto, zadnje, smatramo da nije politički mudro u ovom momentu donijeti odluku da treba zakon ne prihvatiti. Treba lobij sjesti još jedanput ne kroz raspravu nego kroz međustranačke razgovore, pa i uključujući predstavnike Vlade porazgovarati da se donese zakon u prvom čitanju, a da se onda odredi vrijeme do kada će se pripremiti Konačni prijedlog zakona i osobito da se postigne dogovor od kada se počinje primjenjivati. Jer ponovno podsjećamo nisu ni politički, ni vanjsko politički, ni unutrašnjo političke prilike takve da bi se ovaj zakon pogotovo u vremenu obilježavanja 60. obljetnice antifašističke borbe tek tako trebao odbaciti. Zbog toga sam ja uvjeren da će se iznaći dovoljno političke mudrosti da proslijedimo ovaj Zakon u drugo čitanje a da se onda postigne dogovor da u suradnji sa Vladom izradimo konačni prijedlog zakona i u tom pogledu mi kao predstavnici predlagatelja pozivamo većinsku koaliciju zajedno sa predstavnicima Vlade da prije glasanja o prvom čitanju sjednemo još jedanput i pokušamo se dogovoriti o sudbini cijelog ovog zakonskog prijedloga to tim više, što su rokovi za zakonodavno usklađivanje istekli krajem prošle godine na temelju Nacionalne strategije. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda.
Treće, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata, P.Z.br. 269. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata koji je predložio Klub zastupnika SDP-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade, izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je predloženi zaključak prihvaćen sa 64 glasa za, 4 suzdržana i 27 protiv.
Prelazimo na - Prijedlog zakona o obalnoj straži Republike Hrvatske – Predlagatelj Klub zastupnika SDP-a, prvo čitanje P.Z. br. 272. Predlagatelj zakona je Klub zastupnika SDP-a, prijedlog akta primili ste poštom, kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje Zakona. Raspravu su provele odbor za zakonodavstvo, Odbor za pomorstvo, promet i veze, izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Gospodin zastupnik Antun Peruško u ime Kluba SDP-a, odnosno predlagača. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Klub zastupnika SDP-a je Prijedlog ovog zakona uputio u saborsku proceduru negdje sredinom ožujka mjeseca. Vlada je imala dovoljno vremena da se očituje na taj naš prijedlog i ona se očitovala. Mi u Klubu SDP-a imamo također svoj stav vezano na očitovanje Vlade. I mislim najmanje što je bilo potrebno, radi se o jedno vrlo značajnom zakonu je da ovdje bude prisutan predstavnik Vlade, da se čujemo, da i predstavnici vlade čuju što Klub SDP-a misli o očitovanju Vlade, i radi toga ću ja ovo svoje uvodno izlaganje kojega sam bio pripremio iznijeti kao uvod u raspravu vrlo kratko jer je materijal svim zastupnicima dostavljen na vrijeme. A o našem stavu vezano na očitovanje Vlade, čekat ću ja se nadam da će se netko od resornog Ministarstva pojaviti da i druga strana vidi što Klub SDP-a kao predlagač Zakona misli, na koji način se mi mislimo očitovati po tom stavu Vlade. A želim reći što je svima nama jasno da ovo nije nikakvo političko pitanje, već da je donošenje ovog Zakona o obalnoj straži ja bih rekao vrlo važno pitanje za Republiku Hrvatsku kao pomorsku zemlju, da je to sigurnosno ekološko i bilo koje drugo pitanje samo ne političko i da ovaj Zakon, Prijedlog zakona pa bez obzira što vjerojatno voljom vladajuće većine neće biti propušten u drugo čitanje da sam stav matičnog Odbora koji je danas zauzet, upućuje na to da bez obzira na stav Vlade većina zastupnika misli da je obalnu stražu u Republici Hrvatskoj potrebno ustrojiti. Mi smo već kod prvog čitanja Pomorskog zakonika negdje u rujnu mjesecu prošle godine, ukazali na to istina i neki drugi klubovi, da u Pomorskom zakoniku kao ključnom aktu kojim se uređuju svi materijalno pravni, procesno pravni i ostali odnosi vezani za more, pomorstvo, plovidbu, upis brodova, osposobljavanje pomoraca i svega nedostaje pa i načelna odredba vezana za obalnu stražu i moram reći da je predlagač Zakona prihvatio prijedlog Kluba SDP-a i nekih drugih klubova i u članku 1029. ugradio je odredbu o obalnoj straži. Istina načelnu, ali dosta eksplicite rečeno i očekivalo se da će Vlada u zakonsku proceduru uputiti svoj prijedlog zakona o obalnoj straži. Ugradnjom te odredbe o obalnoj straži u članak 1029. Pomorskog zakonika smatrali smo da je ipak izražena politička volja kako Vlade tako i vladajuće većine u ovom Saboru, za donošenje Zakona o obalnoj straži jer kao što sam rekao to eksplicite stoji u navedenom članku Pomorskog zakonika. Međutim, razvoj događaja ide dalje, život ne stoji i u augustu mjesecu prošle godine, pardon Vlada donosi odluku umjesto upućivanja u proceduru Zakona o obalnoj straži donosi odluku o osnivanju koordinacije za usklađivanja i obavljanja poslova nadzora i zaštite unutarnjih morskih voda teritorijalnog mora i zaštićenog ekološko ribolovnog pojasa koja je koordinacija započela sa radom u listopadu prošle godine. Kako smo čekali taj zakon od Vlade a smatrali smo da je ovo vrlo važno pitanje, odlučili smo se da pošaljemo u proceduru naš prijedlog zakona očekujući istovremeno da će Vlada po dobrom starom običaju paralelno sa prijedlogom zakonskog akta oporbene stranke uputiti svoj prijedlog koji je u pravilu isti ili gotovo isti sa prijedlozima oporbenih stranaka ali i to bi bilo bolje nego da se Vlada očitovala na ovakav način kao što se očitovala. Mi smo, kod nas evidentno postoji svijest da je Republika Hrvatska bez obzira na činjenicu da nije u dovoljnoj mjeri valorizirala komparativne prednosti koje daje more, bez obzira na u pretvorbi uništeno brodarstvo, bez obzira što hrvatske luke nisu zbog raznih okolnosti u dovoljnoj mjeri iskorištene za terete srednjoeuropskog bazena. Hrvatska je nedvojbeno izrazito pomorska zemlja i mi u Klubu SDP-a smo svjesni i uvjereni smo da je nužno da kao pomorska zemlja na kvalitetan način u okviru obalne straže objedinimo ljudske, tehničke i materijalne resurse koje imamo danas disperzirane u više ministarstava. Naš je stav i od toga polazi naš prijedlog Zakona o obalnoj straži da od dva u svijetu poznata modela model jedinstvene službe i kordinativni model u Republici Hrvatskoj treba uspostaviti obalnu stražu po modelu jedinstvene službe i tako ustrojena obalna straža preuzela bi sve poslove vezane uz more i pomorstvo koji su danas razjedinjeni. Pa pomalo zbog razjedinjenosti i nedovoljno efikasnih a u tehničkom smislu da tako kažem svatko ide svojim putem. Ovakovim ustrojem obalne straže kojeg SDP predlaže postigla bi se veća efikasnost, veća sigurnosno ekološka zaštita, ne bi se dodatno opterećivao državni proračun već bi jedinstvenim razvojem i primjenom jedinstvenih tehničko tehnoloških metoda kao primjerice jedinstveni modeli plovila, jedinstveni modeli motora, radio-sredstava, radarskih sustava, izobrazbe, kadrova i ostalo u budućnosti uz veću efikasnost polučilo i uštede za porezne obveznike. Isto tako želim istaći da ovaj model kojeg SDP zagovara i kojeg smo uobličili u prijedlog zakona vidi obalnu stražu kao civilnu a ne vojnu organizaciju u okviru ratne mornarice. Svjetska i europska iskustva i modeli su istina različiti, ali su uglavnom poznata dva modela, jedinstveni i kordinativni, te civilna ili pak vojna organizacija uz napomenu da se vojna organizacija sve više napušta. SDP dakle da budem potpuno jasana zagovara i predlaže jedinstven model i civilnu organizaciju kao što je to primjerice među ostalim u SAD-u, Kanadi, Danskoj i Grčkoj ili Truskoj. Svjesni smo da je Hrvatska zemlja koja mora učinkovito iskoristiti postojeća sredstva i potencijale, pa i sredstva Hrvatske ratne mornarice. Međutim, u normalnim okolnostima obalna straža funkcionira kao civilna institucija a između obalne straže i ratne mornarice postoji koordinacija kao što je to primjerice u Grčkoj kada obalna straža samo u slučaju veće opasnosti, da ne kažem rata ili većih nepogoda potpada pod upravu ratne mornarice i za takav model se mi u SDP-u zalažemo. Dakako da u normalnim okolnostima kada već Hrvatska ratna mornarica ima što je dobro radarski sustav … [[Govornik se ne razumije.]] za kontrolu zračnog i morskog prostora i to u dubinu akvatorija od skoro 50 milja, što znači domet je veći od zone odgovornosti. Obalna straža mora koristiti usluge tog sustava, pa nećemo valjda nabavljati novi sustav kada isti postoji. Ali kažem i ponavljam, u redovnim uvjetima obalna straža kao civilna institucija obavlja svoje poslove a ratna mornarica izvršava svoje zadatke. Uvjeren sam da izrazito pomorska zemlja kao što je Hrvatska zemlja sa 1242 otoka, otočića i hridi od kojih su nažalost samo 63 njih naseljeni, zemlja sa 6300 km obalnog ruba, sa 948 km dužine državne granice na moru, sa ukupnom površinom akvatorija od gotovo 57 tisuća kilometara mora imati svoju učinkovitu službu obalne straže. Razjedinjenost nije dobra, iz svoje gotovo 30-godišnje prakse, znam da su poslovi na moru, pogotovo poslovi traganja i spašavanja te zaštite ljudskih života i materijalnih dobara na moru i u ovim razjedinjenim službama obavljali se dosta odgovorno, vrlo odgovorno i dosta kvalitetno. Poneki propusti i greške a evidentno ih je bilo, i to valja priznati, bili su isključivo posljedica upravo razjedinjenosti, posljedica različitog postupanja, različitih subjekata, kapetanija išla je za se, policija za se, inspekcija za se, carina za se, vojska za se i usprkos postojanju koordinacije jer i do sada smo imali koordinaciju. Ali koordinacija je bila i po mom dubokom uvjerenju ostati će i dalje nedovoljno efikasna. I zato mi u SDP-u nismo za koordinativni već za jedinstveni model objedinjenih subjekata unutar obalne straže. Jadran je zatvoreni morski bazen kojega valja učinkovito štititi, uvažavajući nužnost kontroliranog iskorištavanja postojećih resursa i omogućavanje razvoja odgovarajućih grana gospodarstva. Sigurno da htjeli mi to ili ne povećani promet tankera koji se ne može spriječiti kao i drugih brodova sa opasnim i štetnim tvarima i balasnim vodama, potencijalne ekološke katastrofe, rast nautičkog i ronilačkog turizma. Intenziviranje, povezivanje otoka, izlov ribljeg fonda, sigurnosne ugroze kao što su ilegalni prelasci državne granice, krijumčarenje ljudi, opojnih droga, kulturnih dobara, pa nažalost u zadnje vrijeme i terorizam nužno zahtjeva organizaciju učinkovite obalne straže ali kao civilne institucije. Uvjeravam vas da svi pomorci svijeta ne žele i ne vole vidjeti ratni brod kraj sebe a pogotovo u ovakvim uvjetima kao što je to Jadran ako želimo razvijati nautički turizam i sve ono za što je naš Jadran vrlo podesan. Kada sam u svojoj praksi plovidbe na zapovjedničkom mostu, a to razmišljaju svi pomorci vidjeli na horizontu siluetu ratnog broda što je nastalo? Nastalo je jedno komešanje na brodu i tražilo se kormilar da pronađe nacionalni stijeg da ga digne na jarbol i da u cilju jednog kurtuaznog akta pozdravi taj ratni brod. A svi smo na brodu komentirali neka ti je dobro more ali neka te vrag nosi čim prije. Prema tome, to je općeniti stav svih pomoraca vezano za mogućnost da ratna mornarica vrši funkciju obalne straže. Model kojega mi nudimo ima i svoje probleme, mi smo toga svjesni, prije svega tradicionalizam jer svatko hoće biti šef u svome dvorištu, policija u svome, kapetanija u svome, inspekcija u svome, carina u svome, i to je taj tradicionalizam kojega je mislim došlo vrijeme da razbijemo i dakako da ovaj naš model zahtjeva potrebu izmjene zakonskih i podzakonskih akata ali ima i velike prednosti, one se po nama ogledaju u povećanje i razine sigurnost plovidbe Jadranom, povećanje efikasnosti i operativnosti, racionalizacija materijalnih i ljudskih resursa kao smanjenje broja plovila, ujednačavanje tipova plovila, efikasnije održavanje plovila, jedinstvena organizacija školovanja i trening svih djelatnika, pa uključujući i djelatnike pomorske policije koji bi prešli u sustav obalne straže pa se onda neće nakon što svi ti djelatnici časni i pošteni dakako, ali neće se desiti nakon što prođu istu izobrazbu, isti … [[Govornik se ne razumije.]] proces da se dešavaju nelogičnosti kojega smo svaki dan svjedoci na Jadranu. Neće se na primjer desiti da pomorac profesionalni bez posebnog razloga zaustavlja brod pod jedrima, da zaustavlja na otvorenom moru putnički brod ako nema razloga nego zbog neke rutinske kontrole i to su ti nonsensi koji nam se dešavaju htjeli mi to priznati ili ne, a uspostavom zajedničke službe svih djelatnika zajedničkom izobrazbom i treningom te nelogičnosti će se otkloniti i postići svakako veća efikasnost. I nešto što nije beznačajno. Vrlo pozitivno javno mnijenje koje u Republici Hrvatskoj danas vlada oko mogućnosti uspostave obalne straže. To su samo neki od razloga koji su nas naveli da uputimo Prijedlog zakona o obalnoj straži u saborsku proceduru kad to već nije učinila Vlada. Ne pretendiramo da je najbolji. Može se ga doraditi, ali bilo bi našoj procjeni vrlo dobro da se složimo oko toga. Kažem ne radi se o političkom pitanju i da donesemo odluku o propuštanju Prijedloga zakona u drugo čitanje pa ako ga je potrebno doraditi da se ga doradi. Bilo bi to za dobrobit prije svega hrvatskog pomorstva, Hrvatske države i svih građana Hrvatske. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odbori? Ne. I još ćemo jednoga saslušati. Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Živko Nenadić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, evo vrlo kratko Klub HDZ-a naravno smatra da ovu problematiku treba sustavnije i cjelovitije riješiti nego što je to sada međutim u ovom Prijedlogu ne vidimo da to riješava ovu problematiku onako kako bi zapravo trebalo. Vlada Republike Hrvatske ima jednu koordinaciju od 8 ministara koja prati i usklađuje obavljanje poslova nadzora i zaštite unutarnjih morskih voda, teritorijalno more i zaštićeno ekološko-ribolovnog pojasa Republike Hrvatske. Ovdje u ovom Prijedlogu upitni su i neki stavovi po pitanju Ustava. Zadire li Ustav? Upitno je je li u, ovaj Prijedlog u suprotnosti sa «šengenskim» modelom ustrojavanja službi za nadzor državne granice i isto tako sama uloga ratne mornarice. Dakle uspostava ove agencije koja se predlaže, koja bi obavljala poslove na moru znači uspostavu jednog paralelnog ustrojbenog oblika uz postojeće službe na moru i to bi doista tražilo jedno zadiranje i pospremanje nove regulative. Mi mislimo da ovaj Prijedlog to ne rješava kako bi trebalo i zato ne podržavamo a očekujemo jedno kompletnije rješenje i prijedlog Vlade koje, koje bi ovu tematiku reguliralo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Budući da ste bili vrlo kratki još ... [[Govornik se ne razumije.]] imamo Klub HSP-a. Poštovani zastupnik Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Ja za razliku od svog prethodnika ne mislim biti kratak jer je doista riječ o iznimno važnoj temi o kojoj eto Sabor konačno raspravlja. U prvom redu želim se u ime svog Kluba zahvaliti kolegama iz Kluba zastupnika SDP-a da su izradili ovaj svoj prijedlog i da je zahvaljujući njima ova tema uopće došla u saborsku raspravu. Na stranu to slažemo li se mi u našem Klubu sa svim detaljima njihovog rješenja, ali je činjenica da je zaprepašćujuće, neću reći sramotno da Sabor o ovoj temi nije i prije raspravljao. Mi smo jedna od rijetkih zemalja koja ima Pomorski zakonik, koja ima proglašene elemente gospodarskog pojasa, a da istodobno nije riješila zakonski kako taj prostor nadzirati. Pazite to je stanje jedne doista neshvatljive neozbiljnosti u primjeni s jedne strane naše Odluke o proširenju jurisdikcije u otvorenom moru dakle u Jadranu, a s druge strane neshvatljive ležernosti u provođenju čak i onih dijelova Konvencije o pravu mora na, na koje smo obvezni. Dakle bez obalne straže, bez jasnog mehanizma njezinog funkcioniranja, njezine nadležnosti mi zapravo ne možemo u pravom smislu realizirati niti ono što smo zacrtali kroz proglašenje zaštićenog ekološkog ribolovnog pojasa niti imamo mogućnosti na sebe preuzeti odgovornost koju moramo preuzeti kao zemlja koja ima proglašenu zaštićenu ekološko-ribolovnu zonu. Ovaj Zakon je dakle u tom smislu dobrodošao kao svojevrstan test, kao svojevrstan predložak za raspravu. Mi se doduše ne slažemo sa njegovom vizijom obalne straže kao zasebne flote. No tu viziju obalne straže kao zasebne flote gura i sama hrvatska Vlada koja pak sa svoje strane nije predložila nikakav zakon do sada. Hrvatska ima na moru svoju pomorsku policiju MUP-a. Hrvatska ima na moru svoju ratnu mornaricu. Hrvatska ima brodovlje lučkih kapetanija. I smatramo da nema nikakve potrebe paralelno sa ratnom mornaricom stvarati zasebnu flotu obalne straže. Samo jedna zemlja u svijetu, a to je SAD ima svoju zasebnu flotu obalne straže. I to je doista skupi model. To si može priuštiti samo SAD. Sve ostale zemlje nastoje uključiti obalnu stražu u jedinstven sustav, u sustav koji objedinjava flotu ratne mornarice, flotu pomorske policije i flotu lučkih kapetanija. I to je model koji je i za Hrvatsku po našem sudu najprihvatljiviji i najjeftiniji. Obalna straža dakle mora u sebe uključiti i flotu ratne mornarnice. Ne slažem se sa stajalištem Vlade Republike Hrvatske koja kaže da bi to bilo protivno sa načelima šengenskog režima nadzora državne granice. Nitko naime ne traži da našu granicu na moru u smislu državne granice štiti ratna mornarica. Njih, dakle naše granice na moru treba štititi pomorska policija MUP-a međutim gospodarski pojas dame i gospodo nije dio teritorijalnog mora niti je dio međunarodnih voda. On je nešto treće i na njega se definitivno ne može primjenjivati šengenski režim. Čak ni onda kad Hrvatska bude u Uniji. Prema tome u tom dijelu mora može uloge obalne straže preuzimati brodovlje hrvatske ratne mornarice. I to je zapravo ono što u ovom smislu traži i predlaže SDP, traži i predlaže HSP, a kad ovaj zakon ako se za njega postigne dovoljna većina u Saboru uđe u drugo čitanje onda ćemo možda sa amandmanima uspjeti ovaj zakon promijeniti tako da bude prihvatljiv i izvediv, a to će biti onda i samo onda ako bude model obalne straže ovakav kao što mi iz HSP-a predlažemo. Dakle flota lučkih kapetanija koja ne mora biti naoružana štiti i nadzire unutarnje more. Flota pomorske policije štiti i nadzire naše teritorijalno more od otoka do granica teritorijalnog mora. Flota ratne mornarice također u sastavu obalne straže štiti i nadzire naš gospodarski pojas. Na taj način a posebno uzevši u obzir da bi po našem sudu zapovjednik obalne straže morao biti član kolegija zapovjednika Hrvatske ratne mornarice jer je to jedini način na koji se može nad brodovljem HRM-a koje sudjeluje u obalnoj straži zadržati neprekinuti lanac zapovijedanja od vrhovnog zapovjednika preko glavnog stožera, zapovjednika ratne mornarice do zapovjednika obale straže osigurava dakle da se postigne optimum iz postojeće flote naoružanih brodova koja plovi Jadranom. Lučke kapetanije u tom smislu ne moraju povećavati svoje brodovlje, one su i onako zadužene za unutarnje vode, teritorijalno more i šengejsku granicu danas-sutra na moru bi po tom modelu pokrivala pomorska policija MUP-a. A sav novac koji se tiče razvoja flote obalne straže kako je ovdje vide kolege iz SDP-a bi po našem sudu, dakle po stajalištu Kluba HSP-a trebalo preusmjeriti u razvoj flote ratne mornarice koja bi služila s jedne strane za patrolne zadaće na području gospodarskog pojasa u miru, ali jednako tako i za ratne zadaće u slučaju neposredne ratne opasnosti. Bilo bi vrlo loše kada bismo razvojem flote obalne straže zapostavili razvoj flote ratne mornarice. Jer kad dođe doista do terorističke ili neke druge ugroze naših interesa na moru onda je ratna mornarica ta koja u prvom redu mora nositi taj teret. I zato držimo da ona mora biti u startu uključena u čitav ovaj sustav i da se kroz to zajedno mora i financirati. Ovaj model koji predlažu kolege iz SDP-a dobro je razrađen u smislu nadležnosti zapovjedništava. To je definitivno najvrjedniji dio zakona. Što se tiče nadležnosti to ste doista dobro napravili. Mi bismo tome dodali samo jedan bitan moment a koji se naslanja s jedne strane na bogatu pomorsku tradiciju Hrvata, dakle stanovništva koje živi na obali i na otocima. A primjere slične možemo naći i u Velikoj Britaniji i u Norveškoj. Dakle ne samo to što se zalažemo za primjenu norveškog odnosno britanskog modela u Hrvatskoj, nego se zalažemo za to da se ovdje, što se tiče obalne straže, nego se zalažemo za to da se ovdje primjene i njihova iskustva kod angažiranja civilnog brodovlja. U Velikoj Britaniji, odnosno u Norveškoj u slučaju akcija traganja i spašavanja odnosno u svim operacijama obalne straže mogu se mobilizirati brodovi domaćih brodovlasnika odnosno Velika Britanija čak zakupljuje specijalizirane brodove iz inozemstva. Moguće je dakle u Hrvatskoj na sličan način postupiti. Mi ne moramo ograničavati flotu specijalnih brodova obalne straže samo na one brodove koje koristi HRM, pomorska policija MUP-a i lučke kapetanije nego možemo od vremena do vremena tu flotu pojačavati i sa brodovljem, odnosno sa specijaliziranim brodovima pojedinih hrvatskih firmi. Ali ono što je posebno bitno. U svim akcijama zaštite i spašavanja koje bi vodila obalna straža na moru moramo stvoriti prostora za uključivanje brojnih vlasnika plovila, posebice brzih jahti koje bi bez sumnje rado postali pripadnici pričuvnog sastava obalne straže. Velika Britanija ima taj model. Nema razloga da sličan model ne primjeni i Hrvatska, ali ne kroz mobilizaciju po slobodnoj volji zapovjednika obalne straže odnosno nekadašnje britanske domovinske flote. Dakle ne na taj način, nego jedino kroz stvaranje popisa dragovoljaca koji su spremni sa svojim plovilom sudjelovati u akcijama obalne straže bilo u čuvanju i nadzoru našeg akvatorija bilo u zaštiti i spašavanju. Siguran sam, sigurni smo mi u Klubu HSP-a da bi se brojni vlasnici jahti rado uključili u akciju zaštite i spašavanja koje bi vodila obalna straža ako bi za to dobili odgovarajuću naknadu. Upravo o tome sam govorio kada smo svojedobno ovdje u Saboru usvajali Zakon o zaštiti i spašavanju. Dakle sa tom komponentom pojačali bismo ionako nužnu flotu ratne mornarice, pomorske policije i lučkih kapetanija na moru odnosno eventualnih brodova koje bi od vremena do vremena hrvatska obalna straža angažirala za svoje zadaće na Jadranu. Dakle kolege iz SDP-a zahvaljujemo se na trudu koji ste uložili i na inicijativi da ova tema konačno ugleda saborsku raspravu. Nažalost ne možemo se složiti sa modelom kojeg predlažete jer mi držimo da bi radi štednje i radi veće efikasnosti Hrvatska morala u većoj mjeri uključivati ratnu mornaricu u svoju obalnu stražu upravo smatrajući da se stvaranjem zasebne flote obalne straže može naštetiti bržem razvoju naše ratne mornarice. Što se pak tiče dijela vašeg zakona koji se odnosi na zapovjedništva on je solidno napravljen i vjerujem da će ga i Vlada uzeti u obzir kad bude i ako bude radila svoj zakon. Za kraj, smatramo doista čudnim i neshvatljivim da hrvatska Vlada do dana današnjega nije izašla u Sabor sa svojim prijedlogom zakona o obalnoj straži nego taj zakon eto moraju raditi oporbeni klubovi. Toliko o ozbiljnosti Ministarstva mora kada je riječ o ovako važnoj problematici. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda. Poštovani zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Sasvim kratko obzirom da se radi o meritumu stvari. Ovaj zakon, a to piše jasno i glasno u obrazloženju, ne govori o tome i ne pretpostavlja nikakvu zasebnu flotu. Zapravo u obrazloženju stoji da ovaj zakon ima, da taj prijedlog, dakle svoju prednost vidi u tome da se objedinjavaju postojeći resursi pa onda i vojske. Samo za razliku od vašeg mišljenja u ovom zakonu dakle prijedloga ovdje stoji zapravo da vojska ne bi bila onaj stožer oko čega bi se to sve skupa okupljalo nego bi vojska bila sastavni dio toga.
Kolega Lučin vi ste polemizirali sa stajalištima … … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro. A sad bi onda prekinuli pa nastavili sutra sa ovom temom. Prvi na redu je u ime Kluba SDP-a poštovani zastupnik Šime Lučin. U ime Kluba zastupnici Ingrid Antičević-Marinović, Pero Kovačević i Nenad Stazić. To, sutra ćemo. Sad je 7 sati. … [[Upadica se ne razumije.]] U 9 i 30.
Prijedlog zakona o Obalnoj straži Republike Hrvatske, P.Z. br. 272. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o Obalnoj straži Republike Hrvatske koji je predložio Klub zastupnika SDP-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Možete glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 66 glasova za, 8 suzdržanih i 23 protiv usvojen predloženi zaključak. Sukladno prijedlogu Odbora za pomorstvo, promet i veze dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Obvezuje se Vlada RH da Hrvatskom saboru žurno uputi u proceduru Prijedlog zakona o obalnoj straži Republike Hrvatske kako bi isti stupio na snagu najkasnije do lipnja 2006. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je predloženi zaključaj usvojen sa 90 glasova, 3 suzdržana i 5 protiv. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom i raspravom o Prijedlogu zakona o Obalnoj straži Republike Hrvatske. Molim poštovanog zastupnika Šimu Lučina, u ime kluba SDP-a. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege evo dopustite mi da u ime kluba odmah na početku također izrazim svoje zadovoljstvo što je ova tema došla na dnevni red. Obzirom da barem po sudu nas iz kluba SDP-a držimo da je pitanje formiranja ili osnivanja kako hoćete, obalne straže jedno od ključnih pitanja i dijelom ustroja državne uprave, ali isto tako s jednog drugog aspekta, a to se prije svega odnosi na aspekt zaštite usudio bih se kazati najvrednijeg i najvećeg potencijala koji Hrvatska ima. To je hrvatsko more, to su hrvatski otoci. Moram isto tako kazati izražavajući svoje zadovoljstvo što smo uspjeli nakon 15 godina ili 10 godina sve jedno, ajde recimo 10 godina nekog normalnijeg rada Hrvatskoga sabora da ova tema dođe na dnevni red. Isto tako moram kazati da bi bio sretniji da ima šanse da ova tema ne ostane samo tema nego da se zapravo ona pretoči u projekt koji bi eventualno imao prilike da iduće godine saživi. Ono što moram kazati da me fascinira obzirom da sam vidio broj ljudi koji je prijavljen za ovu temu. Ja jednostavno ne mogu shvatiti da samo tri čovjeka uz dva ili tri kluba imaju interes da razgovaraju o prioritetima ove države, a to je zaštita Jadrana, zaštita pomorskog potencijala i svega onoga što Jadran nudi. Očito da eventualno razgovaramo o nekim ideološkim temama ili da razgovaramo o ustašama i partizanima, vjerojatno bi bilo 120 ili 150 prijavljenih. Ali vjerojatno je to pitanje sazrijevanja i vjerojatno će ovaj Parlament doći u situaciju da razgovara o životnim i ključnim temama. Inače obalnom stražom ajde da tako kažem, bavim se jako dugo i onda mi je prije nekih pet godina palo mi je na pamet pa zar je moguće da nitko u Hrvatskoj, da sam ja najpametniji, da nikom u Hrvatskoj nije palo na pamet da se ta obalna straža formira. Međutim onda sam malo listao stariju dokumentaciju, tisak itd. i vidio sam da je zapravo u nizu navrata proteklih deset godina postojala ideja, čak i određeni projekti na nekoj idejnoj razini, različiti modeli da se formira obalna straža. Na žalost nikad nije se napravio ne iskorak do Sabora nego čini mi se čak ni iskorak do Vlade Republike Hrvatske. I sada jednostavno kada vidite ili bar osjećate tu temu kao bitnu jer živite na moru, živite uz more, živite od mora i znate što to znači za ovu zemlju, pitate se zašto je to tako. Zar je moguće da na jednoj ključnoj i bitnoj temi je hrvatska politika toliko slijepa. I onda zapravo dođete do jednog frapantnog otkrića, a to otkriće vam otprilike ovako znači. Da nije ključni problem politike ustvari u konačnici jeste politike, ali ključan je problem zapravo državne administracije u onom užem smislu. I sada zašto zapravo mi nemamo obalnu stražu? Evo ja bih volio možda da me tko, da me netko demantira pa da možda vidimo da to i nije tako. Zapravo obalne straže vam nema radi toga jer bi to podrazumijevalo da se jedan dio državnih institucija, odnosno ministarstava mora odreći svojih ingerencija i nadležnosti i prebaciti ih na nekog drugog i onda jednostavno dobivate takvu situaciju da nitko neće dakle da se odrekne te svoje nekakve nadležnosti da bi se to stavilo pod jednu kapu zbog općeg interesa. I zapravo kada sam pitao na prvom sastanku kada smo se skupili ne znam nas 20-tak iz različitih ministarstava, gospodo zašto nema obalne straže onda me jedan činovnik iz Ministarstvo prometa, pomorstva i veza tada se to tako zvalo, pitao a je li vi stvarno iz MUP-a mislite ozbiljno formirati, da treba krenuti u to s tom idejom oko formiranja obalne straže, dakle radi se o vremenu kada sam bio u MUP-u. Ja kažem čekajte, kako vi to mene se usudite pitati, pa ja dolazim s tom inicijativom. Pa kaže znate bile su vam faze ovakve. Kada se došlo do nekakve ideje da se stvar realizira onda bi rekao recimo, onda MUP bi rekao nećemo mi policiju u obalnoj straži, onda bi drugi puta došao u Ministarstvo prometa, pomorstva i veza pa bi rekli pa ne bi ni mi lučku kapetaniju u obalnoj straži i zapravo jednostavno politika nije našla ni hrabrosti, politika nije našla ni rezona ni rezultata da zapovijedi i da da naloge da se to realizira. To vam je otprilike u kratkim slikama povijest zapravo nastajanja ideje i realizacije obalne straže. Ja se nadam da opet za dvije ili tri godine u ovim istim prostorima nećemo razgovarati na isti ovakav način o ovoj temi nego da ćemo zapravo razgovarati o tome kako unaprijediti postojeći model. Nešto o ovom modelu koji se predlaže. Ovaj model koji je predložen, koji se nalazi u ovom zakonu zapravo predstavlja po meni, a i nama u SDP-u najbezbolniji, najbrži i najjednostavniji model da se dođe do obalne straže. Ovaj model predložen u ovom zakonu podrazumijeva da se postojeći kapaciteti stave pod istu kapu, to znači pod zapovjedništvo, dakle ono ne zahtjeva u prvom koraku nikakve nove resurse, nikakve nove ljude nego jednostavno samo bi se svako ministarstvo i državne institucije koje podrazumijeva se da bi trebale se odreći dio svog da tako kažem suvereniteta, prebaciti kapacitete zajedno sa ljudima u jednu novu organizaciju, da li ćemo nju nazvati agencija ili već kako hoćemo, državna uprava, uopće nije bitno, o tome možemo razgovarati, to su već sada nijanse i da se formira obalna straža. De facto u prvom koraku ništa ne bi, ova cijela priča ništa ne bi koštala državu. I to je zapravo dolazite do najidealnijeg modela. Jer mi sada imamo otprilike ovakvu situaciju. Mi vam imamo situaciju da vam poslove na moru radi niz institucija, odnosno niz ministarstava. Iz iskustva znam da vam koordinacije zapravo ne znače ništa. Na žalost vi imate nekakvu koordinaciju na državnoj ili eventualno na županijskoj razini, ali na terenu te koordinacije nema. Imate isprepletenost nadležnosti, imate dupliranje nadležnosti. Ja bi vam mogao pričati o konkretnim problemima. Imate situaciju kada se ne zna tko je nadležan za sigurnost plovidbe na moru, da li je to policija, da li je to lučka kapetanija, jer i jedni i drugi imaju to u opisu svojih poslova. Ista vam je priča oko zaštite i spašavanja na moru. I na žalost u toj kakofoniji raspodjele ovlasti, različitosti, educiranosti i stupnja osposobljenosti ljudi koji rade taj posao mi imamo ovakvu situaciju na Jadranu kakvu imamo. Ja mislim da nismo mi, zapravo da ovo nije pet do dvanaest vezano za formiranje obalne straže i nadzora i očuvanje Jadrana nego da je zapravo ovo 15 poslije dvanaest. I ukoliko mi to ne napravimo, znate razlika između devastacije prostora i mora, vi kada devastirate prostor recimo ako je bespravna izgradnja vi dođete teškom mehanizacijom i to fino porušite. A kada vi naspete more, kada vi onečistite more, donesete razno-razne dakle biološke jedinice koje ne pripadaju tom moru pa ga zarazite, razbolite pa ga naspete, to se više zapravo ne da sanirati a znamo da je taj resurs sve više opterećen ne samo turistički nego gospodarski i da je sve ugroženiji. I jednostavno ovakvim tipom i ovakvim modelom da se vratim na model, vjerovali smo zapravo da ne bi trebalo biti nikakvog rezona da se on ne prihvati i da se ne ide u realizaciju. Inače u svijetu, to je točno, postoje različiti modeli organiziranja Obalne straže. Mi smo bili uvjereni da je ovaj model kojeg mi predlažemo u ovom koraku zapravo najbolji i najadekvatniji i, da tako kažem, najbezbolniji. A da se onda kasnije eventualno sukladno potrebama i daljnjem razvoju i strategiji, zapravo koncepciji gdje će to Jadran ići. Od toga da li ćemo imati "Družbu", "Adriju", nećemo li? Da li ćemo razvijati nautički turizam ovakvog ili onakvog tipa i da ne ide, da li će i dalje, ne znam, na obali biti neke posebne gospodarske djelatnosti. Da se onda taj koncept nadograđuje. U zadnje vrijeme ste imali prilike čitati i slušati oko toga da bi u konceptu i oko Obalne straže, zapravo da bi Obalna straža trebala biti formirana u okviru Hrvatske ratne mornarice. Ja vam zapravo tu cijelu priču sagledavam ovako. Da je to još jedan od načina da ne dođemo do Obalne straže. Jer ja ne vidim zapravo koja bi uloga Hrvatske ratne mornarice bila u Obalnoj straži. Zapravo, vidim njenu ulogu u Obalnoj straži, ali ne vidim da Obalna straža bude u Hrvatskoj ratnoj mornarici. Ovdje ste imali prilike čuti, pročitati, a vjerojatno će o tome još biti dosta govora da postoje zemlje poput Norveške, poput Britanije koje imaju zapravo u okviru mornarice organizirane Obalne straže. Ali pazite, ali ta ista Britanija, evo uzet ću nju za primjer, ta ista Britanija između ostalog šta ima dvostruki koncept organiziranja Obalne straže. Jedan vam je koncept za zatvorena mora i kanale, to vam je La Manche i kanal Svetog Jurija zapravo gdje nema mornarice. Ali gdje je mornarica uključena? Prema otvorenim morima, prema oceanima. Ista vam je zapravo priča za Norvešku. E sad, ako se ovaj Sabor ili hrvatska Vlada hoće odlučiti da razvija Hrvatsku ratnu mornaricu na način da razvija Obalnu stražu, ok. Onda to treba kazati, ali ja u ovom trenutku uopće ne vidim razloga da bi za čisto civilne poslove bila nadležna recimo Hrvatska ratna mornarica. O tome je nešto i kolega Peruško govorio. Zamislite da vam Krešimir IV. vrši, dakle nadzor turističkih plovila. I da vam dođe i da vam se nasloni na jahtu. Onaj tko ne zna, recimo, što su vam topovnjače i da zapravo topovnjača ne može stajati kad ima imalo mora ne može stajati na mjestu jer to je brod takvog tipa. Ali, dakle, da ne govorim o tom efektu. I gospodo, dajte, moramo malo gledati u budućnost. O čemu se radi? Hrvatska će postati dio Europe. To nije sporno. Za godinu, dvije dana, ja se nadam, ili pet, ja se nadam što prije. E sad znate kako će vam se Jadran čuvati? Pa Jadran što se tiče granica vam se čuva na Otrantu. Dolje se stave dvije topovnjače ili nekakve dvije fregate i imate zatvoreni cijeli, kontrolu cijelog Jadrana jer će Jadran kao zatvoreno more biti u sustavu Šengena, odnosno neće biti granice ovakve kakve imamo danas između Italije i Hrvatske. I normalno, Slovenije. Obalnom stražom rješavamo niz problema. Evo opet smo imali incident sa ribaricama. Mnogo lakše će se s Obalnom stražom rješavati ovakvi tipovi incidenta tip prije da bi se onda u takvim uvjetima lakše ostvarivale, dakle, kontakti i civilna suradnja, recimo, Obalne straže Italije, Obalne straže Hrvatske, Obalne straže Slovenije, nego što to u pravilu rade ovi, da ih tako nazovem, represivni dijelovi sustava poput policije i poput vojske. E sad, ok, ako je to pitanje da Hrvatskoj treba Hrvatska ratna mornarica u Obalnoj straži onda ja nemam ništa protiv. Ali neka meni netko mora to argumentirati. Ne meni nego hrvatskoj javnosti. Ako Hrvatskoj treba, recimo, ne znam, fregata od 6 ili 8 tisuća bruto registarskih tona na kojoj će biti 3 ili 4 helikoptera, recimo, tipa Britanije ili tipa Norveške, onda ok. Ali što će nama to? Mi imamo otoke, na svakom otoku heliodrom, na svakom heliodromu može biti helikopter i sa svakog otoka do najudaljenije crte na moru, čak do Italije možete doći za sat, dva vremena. Ma i manje zapravo. Prema tome, zašto sad komplicirati cijelu priču kad imamo zapravo jako jednostavnu, jasnu mogućnost da ovaj koncept i Obalnu stražu dobijemo jako brzo. Dakle, očito ubacivanjem različitih novih modela koje se po meni ne mogu argumentirati valjano, razborito, jednostavno imam osjećaj da opet netko u ovoj zemlji ne želi da se formira Obalna straža. Dakle, postoje neki partikularni, zasebni interesi. Ne znam, dakle, svaki šef pomorske policije hoće imati da ima 4 plovila, svaki lučki kapetan hoće da ima svoja 2 ili 5 plovila, svaki cer, itd. U jednoj rečenici da pokušam uprostiti stvar. Dakle, cijela ova priča je zamišljena da na jednom brodu, da kažem tako slikovito, imamo sve službe, nemojte shvatiti bukvalno, sve službe koje brinu o sigurnosti i zaštiti mora. Od državnog inspektora pa do carine. Jer jednostavno pazite, spomenuo sam Šengen i spomenuo sam granicu. Ma Hrvatskoj će onda trebati mala plovila za nadzor unutarnjih voda, teritorijalnih voda i lučkog mora, odnosno lučkih voda. Evo, na kraju još jednu stvar. Mislim da ukoliko već radi razloga politike, načina rada ovog Sabora, dakle, ovaj Zakon vjerojatno neće doživjeti svoj kontinuitet, odnosno eventualnu realizaciju ja bi onda bar apelirao da se usvoji zaključak kojeg je predložio Odbor za pomorstvo, promet i veze. Da se barem na određeni način Vladu obveže da izađe sa nekakvim svojim modelom i prijedlogom i da u narednih 6 mjeseci o tome razgovaramo. Jer ako to ne napravimo, u narednih nekoliko mjeseci i iduće ljeto, ljeto je uvijek ključno zato jer je obala i more zagušeno. Moramo to napraviti. Evo apeliram i, ne znam, pozivam ove kolege s mora dole da se uključe u ovu priču jer mislim da nam je tu svima interes, ali da mi dole s mora, evo da tako kažem, malo drugačije ipak to i ako hoćete osobnije sve skupa doživljavamo. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Štovani zastupnik je rekao sljedeću rečenicu: "Vjerojatno će zastupnici ovog Sabora sazrijeti za ovu temu". To je netočno. Mislim da su zastupnici zreli za ovu temu, a da je odaziv slab za raspravu zbog toga što svi znamo da je Vlada Republike Hrvatske oformila međuresorsko povjerenstvo i dala mu je zadatak da izađe s prijedlogom koji će biti prijedlog ovom Saboru. I to međuresorsko povjerenstvo već nekoliko mjeseci radi na problematici koja je vrlo složena i ne može se riješiti u jednoj saborskoj raspravi. Prijedlog s kojim će izaći to povjerenstvo imat ćemo, ja mislim, u roku od jedno mjesec do dva dana i to je razlog, a ne naša nezrelost. To je razlog zašto se nismo javljali za raspravu. Ja mislim da to zna i predlagač Zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici, obzirom da je u 19 sati svečana sjednica Hrvatskog sabora, u 17 sati bi dvorana trebala biti slobodna radi pripreme za svečanu sjednicu. Pa molim da se onda i papiri koji su to da se stave pod klupu ili da ne budu vidljivi. A mi bi danas radili po ovim točkama koje imamo, normalno do pola 2 pa onda stanka do 15 sati. I onda bi nastavili raditi do 16 i 15, a u 16 i 30 bi imali utvrđivanje dopune dnevnog reda i glasovanje. Tako da od 16 i 30 do 17 sati obzirom na broj raspravljenih točaka i utvrđivanje dnevnog reda možemo i za pola sata raspraviti o dopuni dnevnog reda i glasovati o ovim točkama 5, 6 koje smo apsolvirali u raspravi ovih dana. Dakle, ono je bilo utvrđivanje prijedloga dopune dnevnog reda i glasovanje u 16 i 30, pola pet. Klub HSS-a poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Suverenitet Jadranskog mora, otoka i obale ili kako neki vole kazati najvredniji dio koji imamo, kojim raspolažemo mora se svakodnevno dokazivati, on se dokazuje onim što suverenost znači na nekom polju, a to je da li nadziremo, da li kontroliramo i da li smo dominantni na tom području i da li možemo u svakom momentu kazati da onaj dio teritorija koji trebamo kontrolirati, koji trebamo gospodarski koristiti koji trebamo štititi od svih drugih na jednoj strani ali i pitanje sigurnosti kao globalnog pojma na drugoj strani predstavlja odgovor na pitanje koliko smo suvereni u vladanju u našoj poziciji na Jadranskom moru na Jadranskim otocima. Naravno već duže vrijeme traje javna rasprava, stručna rasprava o tome na kojoj razini i u okviru kakvih organizacija je najbolje i najkvalitetnije zaštititi Hrvatske interese, sačuvati stabilnost i sigurnost, urediti sve ono što pripada tom području i na koji način država poput Hrvatske koja ima vrlo ograničene kapacitete u pogledu financijskih sredstava, u pogledu ljudskih potencijala a istovremeno pred sobom ima izazove preko tisuću otoka i otočića, ima izazove ogromnog akvatorija, ima dodatne obveze koje su proizašli iz ekološko-ribolovne zone ima dodatne obveze koje pred nas stavlja sustav sigurnosti Europe ukupno, ima dodatne obaveze s obzirom na činjenicu da je to jedan od najranjivijih teritorija u području Europe u smislu ilegalnih prijelaza, u smislu trgovina droge, u smislu svih onih protuzakonskih i protupravnih radnji koje se mogu obavljati na tom prostoru s obzirom na pravni i organizacijski karakter tog prostora a on je vrlo ranjiv, on je djelomično neorganiziran i ne može se u potpunosti kazati da Hrvatska ima potpuni suverenitet na tom području. Naravno da je obalna straža dobar odgovor i dobar način kako da se svi ti nedostatci riješe, a kako da Hrvatska ispuni svoju zadaću svoju temeljnu ulogu ali kako da stvori preduvjete i za gospodarstvo i za osiguranje relativne sigurnosti koja je nužna za obavljanje vrlo važne djelatnosti poput turizma ali i ostalih djelatnosti. I obalna straža je apsolutno prihvatljivo rješenje i rješenje koje u svijetu ima različite oblike kao što je kazano na osnovu kojih se organiziraju. MI u Klubu HSS-a držimo da način organizacije obalne straže treba proizaći iz naših potreba, iz okolnosti u kojima se nalazimo i iz realnih mogućnosti naših kapaciteta financijskih prije svega. A da pri tom moramo voditi računa da postojeće strukture koje na ovaj ili onaj način se nalaze na tom prostoru po raznim organizacijskim formama moraju čim Više biti uklopljene u sustav organizacije obalne straže. Naravno kod nas je uvijek postojalo mišljenje da je Hrvatska ratna mornarica Ministarstvo obrane jedno od vrlo važnih komponenti a i nova uloga i mjesto koje imaju Ministarstvo obrane i posebno ratna mornarica u suvremenom svijetu govori o tome da trend isključivo vojnih ciljeva se zamjenjuje trendom civilnih potpora, civilnih angažmana i svega onoga što ratna mornarica Republike Hrvatske može učiniti i može biti vrlo važna komponenta u ukupnoj strukturi organizacije obalne straže. A da pri tom sustav zapovijedanja ne treba stavljati u kontekst organizacijske forme, a po nama se u toj organizacijskoj formi treba nalaziti i Hrvatska ratna mornarica. Dva su ključna razloga zbog čega ratna mornarica. Držimo da je ratnu mornaricu Republike Hrvatske nužno dodatno razviti, jer ona u ovom momentu ne predstavlja preozbiljan segment koja bi mogla obavljati ne samo svoje ustavne zadaće nego i ove potporne civilne zadaće koje su u suvremenom svijetu također vrlo bitne. Prema tome, razvoj i reorganizacija Hrvatske ratne mornarice je preskupi termin i preskupi izazov za naše financijske potencijale i zbog toga je nužno i na druge organizacijske oblike a obalna straža je naravno jedan od njih gdje bi se razvoj hrvatske ratne mornarice, vrlo dobro neću kazati utopio ali prisjedinio sa obalnom stražom i gdje bi ulaganje u Hrvatsku ratnu mornaricu bilo ulaganje u obalnu stražu. S time bi ojačali i vojne potencijale Republike Hrvatske, sve one ustavne kategorije koju treba jamčiti Hrvatska ratna mornarica ali bi isto tako potencijal obalne straže u svim onim nastojanjima i zadaćama koje ima pred sobom obalna straža a to su oni momenti u onim okolnostima kada nitko drugi ne može reagirati, kada se do Palagruže ne može doći nego recimo Krešimirom IV. Tada treba postojati upravo prisjedinjena koordinacija ili zajedničko po nama tijelo koje će djelovati u takvim izuzetnim i iznimnim okolnostima u kojima se ili spašavaju ljudski životi ili se štiti suverenost Hrvatskog mora i Jadrana uopće. Prema tome to je ujedno i jedini dokaz da ste suvereni ako bilo kada u bilo kojem vremenu možete biti na poziciji na kojoj trebate biti. Prema tome, to su razlozi bez obzira na zapovjednu vertikalu kako će ona izgledati, po predloženom tekstu ovog Zakona mi apsolutno nemamo ništa protiv toga, kao što nemamo protiv Prijedloga ovog zakona kojeg ćemo podržati u prvom čitanju i mislimo da se uz određene popravke i određene dopune ovaj Zakon može prilagoditi da bude u skladu sa potrebama Republike Hrvatske, ali ono što je još bitnije u skladu sa mogućnostima Republike Hrvatske. Nema potrebe, još jednom moram ponoviti radi jasnoće da se Hrvatska ratna mornarica razvija isključivo vojna komponenta a da obalna straža se razvija kao jedna civilna koordinativna komponenta u kojoj se će se samo djelomice primjenjivati em iskustvo, em resursi. Prema tome, mi držimo da za ovakav način promišljanja ima prostora ima vremena, koordinacija Ministarstva koja je trebala predložiti određena rješenja koja bi trebala biti operativna već u ovoj turističkoj sezoni na žalost ponešto kasne, mi ne znamo razloge zbog čega se nisu pojavila cjelovita rješenja. Ali držimo da je ovaj Prijedlog zakona ujedno dobar poticaj Vladi Republike Hrvatske da čim prije konsolidira vlastita stajališta i mišljenja u pogledu tog međuresorskog djelovanja u Ministarstvu da pokuša sintetizirati ukupnost svih potencijala koje ima na raspolaganju, ciljeva koji se žele postići, a ujedno mislim da je to dobra prilika da se pošalje jedna poruka upravo na razini ukupne globalne sigurnosti geostrategije na ovim prostorima u kojima je kao što sam kazao upravo ta granica najranjiviji dio u Europi uopće i u svim raspravama koje su bile po pitanju sigurnosti i stabilnosti na ovim prostorima ukupno prostor Jadrana, prostor Ortranta upravo je preciziran kao najosjetljiviji prostor koji ima svoje strateške nedostatke u smislu sigurnosti. Upravo stoga jačanje te komponente dajemo vrlo snažan odgovor na suverenost našeg dominantnog postavljanja na Jadranu, dajemo vrlo jasne kriterije kojima ćemo se rukovoditi u nekim budućim danima, vrlo snažno naglašavamo da je gospodarski pojas nešto ka čemu teži Republika Hrvatska. Prema tome, ovo nam može poslužiti kao jedan iskorak i kao jedan korak unaprijed u odnosu na druge pa i na neke naše susjede da imamo snage da u okviru postojećih resursa putem efikasnosti riješimo pitanje ovakve ili nešto drukčije obalne straže. Prema tome, Klub HSS-a će podržati ovaj prijedlog zakona. Primjedbe koje imamo ćemo uputiti predlagatelju. Nadamo se da će se naći jedno srednje rješenje da se u okviru ovog prijedloga zakona nastavi rasprava. Dobro došla bi bila i mislim da je pristojno očekivati da u sklopu ovakvog prijedloga zakona dođe i stajalište Vlade Republike Hrvatske u svezi sa međuresorskim promišljanjima kako urediti, organizirati obalnu stražu i da bi se tada mogla u hrvatskom parlamentu voditi jedna ozbiljna rasprava u pogledu konačnog funkcioniranja obalne straže i da se iskoriste sve one prednosti koje imamo i u okviru postojećih organizacija i službi koje imamo i koje djeluju na ovom prostoru te da napokon svi skupa osjetimo prisutnost obalne straže na ovim prostorima. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Za Klub HNS-a PGS-a poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite!
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici, predstavnici ministarstava! Kojih nema naravno a radi se zapravo o prevažnoj temi koja ima vrlo vrlo daleke i duboke reperkusije i na organizaciju sustava sigurnosti u državi ali jednako tako i način čuvanja i njegovanja onoga što je jedno od naših najvećih dobara a to je Jadransko more, naši otoci, taj akvatorij koji imaju sve više i više značenja a zapravo o tome se kao što evo ovdje vidimo nažalost ministarstva baš posebno ne pokazuju neki interes što o tome misle saborski zastupnici i Hrvatski sabor. Dakle, radi se o jednom vrlo važnom pitanju koje je sve važnije i važnije. Važnije zbog nekoliko razloga. Jedan je da je na području našega mora, naših otoka sve jača komunikacija, sve više i više očekujemo da će se razvijati i turizam i promet raznih vrsta prometa. Jednako tako, time rastu i ekološke ugroze toga dragocjenoga dijela Republike Hrvatske a ribolovno-ekološki pojas ili gospodarski pojas koji smo uveli, jedan od njihovih uvjeta da bi se mogao uvesti takav pojas je mogućnost da država nadzire što se u tom pojasu događa. Njena je obveza ako je proglasila ribolovno-ekološki pojas ili gospodarski pojas, svejedno je u ovom kontekstu, je da ima sposobnost nadzirati što se u tom pojasu događa odnosno brinuti za sigurnost toga pojasa i naravno sve ostalo što treba u tom pojasu činiti. Zato je važno ovo pitanje i pitanje obalne straže danas je važnije nego što je bilo prije. Dakle, zbog te pojačane komunikacije ali jednako tako zbog proglašenja ribolovno-ekološkoga pojasa apsolutno je to jedno od vrlo važnih pitanja a da ne govorimo da to pitanje zadire u organizaciju nekoliko naših institucija, naših najviših institucija kao što je Ministarstvo obrane, Ministarstvo pomorstva, prometa i veza, Ministarstvo unutarnjih poslova. Prema tome, to je vrlo važno i prevažno pitanje i u tom smislu ja zahvaljujem kolegama iz Kluba SDP-a da su predložili ovaj Prijedlog zakona o Obalnoj straži Republike Hrvatske. Naravno, tu se otvara nekoliko koncepcija i sam predlagatelj govori da se radi o najmanje dvije koncepcije a to je da se radi o mogućnosti da to čini, taj posao obavlja jedinstvena služba i da to bude više pomorskih službi i predlagatelj navodi koje države u svijetu imaju koji od ova dva modela. A kod nas se čini mi se pojavljuje još jedan model. Naime, nedavno sam bio kao jedini zastupnik na raspravi o strateškom pregledu obrane koji je organiziralo Ministarstvo obrane Republike Hrvatske. Jedinu nazočnost su još tamo pokazali i predstavnici SDP-a, to je bila prilika da se razgovara i o ovom pitanju. Opće uvjerenje koje je od predstavnika Ministarstva obrane bilo na tom sastanku je da će obalna straža biti u sastavu Hrvatske ratne mornarice. To je onda treći model, onda to nije više službi državne uprave koje su koordinirane nego je to dakle jedna institucija Ministarstvo obrane koje će onda koordinirati sve ostale strukture. Prema tome, to je onda ono neko treće rješenje a mislim da je zapravo to pitanje koje je prevažno i bojim se da evo i način na koji i danas raspravljamo o tome ne govori o tome da ćemo na pravi način donijeti odluku. Navodno je postignut dogovor na razini države da to bude dio Hrvatske ratne mornarice ali naravno nije to pitanje koje bi samo trebalo biti pitanje usklađivanja političkih odnosa na vrhu države. To je puno ozbiljnije pitanje nego što je pitanje dogovora Predsjednika Republike i predsjednika Vlade gdje će biti obalna straža. Govoreći o tom modelu, dakle o tom modelu koji čini mi se da prevladava makar u javnosti o tome nije bilo puno govora moram reći da Hrvatska ratna mornarica i obalna straža ne može biti jedno te isto. Čini mi se da su u strahu od toga da potpuno izgube ingerencije. Pripadnici Hrvatske ratne mornarice ovo prihvatili kao spasonosno rješenje. Ali, ako će Hrvatska ratna mornarica biti samo obalna straža onda Hrvatska neće imati Hrvatsku ratnu mornaricu a ja smatram da u okolnostima u kojima se nalazimo, u kojima uz sve sigurnosne procese integracije kojima težimo i u koje ulazimo da ipak treba sačuvati stanovite elemente vojne snage ili sigurnosti ili rezerve na prostoru hrvatskoga Jadrana i ja sam apsolutno za očuvanje Hrvatske ratne mornarice. Naravno, treba vidjeti koja će to biti dimenzija. Ali to da će obalna straža biti jedini dio Hrvatske ratne mornarice prema čemu čini mi se ide ovo rješenje to je potpuno krivo rješenje, to su dvije potpuno različite stvari. Naravno da će Hrvatska ratna mornarica i Hrvatska obalna straža biti u koordinaciji, one moraju biti po logici stvari ali to ne može biti jedno te isto. Hrvatska ratna mornarica kakva god ona bila ako uopće postoji i obalna straža nisu jedno te isto. Ako će Hrvatska ratna mornarica biti samo obalna straža onda Hrvatska neće imati Hrvatsku ratnu mornaricu nego će imati samo obalnu stražu koja će se onda zvati Hrvatska ratna mornarica. Što se tiče drugoga rješenja o kojem se ovdje govori a koje čini mi se barem u ovom tekstu u mišljenju Vlade a ne po ovom što je bilo na ovom strateškom pregledu obrane rečeno od strane predstavnika vlasti, dakle predstavnika Hrvatske ratne mornarice Vlada je na principu koordinacije. Međutim, zahtjevi koji stoje pred obalnom stražom u ovim okolnostima o kojima sam govorio dakle, pojačane komunikacije, pojačanih zahtjeva, pojačanih opasnosti, nakon proglašenja ribolovno ekološkog pojasa neće biti dobro rješenje. U ime Kluba Hrvatske narodne stranke smatram da je najbolja jedinstvena organizacija, jedinstvena služba hrvatska obalna straža koja, ali koja ne smije imati skraćenicu OSRH jer to su Oružane snage Republike Hrvatske, trebalo bi nešto drugo učiniti sa tom skraćenicom ali mislim da je to najbolje rješenje. Previše je ovdje službi koje se moraju koordinirati, to je pitanje prometa, to je pitanje carina, to je pitanje ekologije, to je pitanje policijskih kriminalnih aktivnosti, kriminalističkih aktivnosti naime. I mislim da neće biti dobro da u takvim okolnostima nema jedinstvene koordinacije i smatram da je ovo rješenje na tragu najboljih rješenja koje imaju zemlje koje imaju tako dominantan udio morskoga prostora u svom ukupnom zemljopisnome položaju. I stoga smatram da je ovo dobro rješenje i treba ga u tom smislu podržati. No, govoreći ponešto o samome rješenju o čemu ovdje nije bilo previše govora osim naravno od strane predlagatelja, htio bih upozoriti na nekoliko čini mi se nelogičnosti u onome što je ovdje postavljeno. Govori se o punoj integraciji, a onda se društvo za održavanje plovnih puteva ostavlja izvan sustava obalne straže a obalna straža po ovome rješenju samo nadzire poslovanje i djelovanje toga društva, to nije logično rješenje, logično je da to društvo u današnjem obliku bude sastavni dio obalne straže ali naravno da država i njena tijela i Ministarstvo pomorstva, prometa i veza ponajprije ima mogućnost nadzora i kompletne obalne straže i toga društva, to je jedno od rješenja koje mi se čine puno bolje nego ovo rješenje koje je ovdje navedeno. I još jedna primjedba koja se tiče ovih praktičnih rješenja makar su ovdje dominantna ova strateška pitanja na koja mi nismo našli odgovor, ali ja ću ponešto reći i o tim već pojedinačnim rješenjima u ovom Prijedlogu SDP-a. To je primjerice da uprava za sigurnost plovidbe i uprava za sigurnosnu zaštitu na moru nisu jedno te ista uprava. To nije logično, to je čini mi se plod nekih odnosa u upravnim strukturama koji su pisali ovaj tekst, ali radi se o sličnoj aktivnosti i to treba biti jedna uprava a nije logično da u upravi za sigurnost plovidbe bude zaštita od onečišćenja i zaštita ribljeg fonda, to pak treba biti jedna posebna uprava unutar ili neka druga organizacijska jedinica unutar obalne straže. I kada već govorimo o konkretnim prijedlozima još nekoliko upita koje bih uputio predlagatelju ako ovaj prijedlog ikada postane djelatan, to znači ako o njemu budemo razgovarali u drugom čitanju, ako on bude blizu donošenja nije mi jasno zašto kapetan i zapovjednik obalne straže može biti izabran samo dva puta, ponekad nije izabran nego je imenovan, najprije se govori o imenovanju a onda o izboru. Prema tome, zašto bi on trebao biti samo dva puta, ne znam predsjednik Vlade ili ministar obrane ili ministar policije mogu biti beskonačni broj puta na svoje dužnosti, nije mi to nimalo logično. A onda imam još nekoliko ne prevažnih pitanja ali dobro je da predlagatelj to čuje. Primjerice uprava za međunarodnu suradnju ona koordinira radom upravno pravne poslove kapetanije obalne straže, zar to ne bi trebalo raditi tajništvo? Tajništvo obalne straže. A onda mislim da u ovom Zakonu ako se već nije išlo detaljno u strukturu obalne straže ne treba u članku 11. navoditi komisije, ako će se navoditi komisije onda ih treba navoditi u svim tijelima a ne samo u članku 11., odnosno upravu za sigurnost. Kao što je čini mi se ne osobito važna komisija za procjenu troškova čišćenja i štete i komisija za ispitivanje pomorskih nezgoda. Pretpostavljam da ima više važnih komisija pa ako se navode ove dvije komisije, onda bi trebalo navesti kompletnu strukturu obalne straže. Evo dakle, to je stav Kluba zastupnika HNS-a, PGS-a. Samo ću ponoviti najvažnije naglaske onoga što sam rekao. Ovo je prevažno pitanje i na njega država mora imati decidirani odgovor. Stav Vlade koji je ovdje istaknut u mišljenju, i ono što sam čuo na raspravi u strateškom pregledu obrane ne konvenira jedno sa drugim, to su dva različita stava, to je prevažno pitanje da bi ga imali neodgovorenim. Ja sam naravno ponudio koji je po onom našem mišljenju optimalan odgovor na ovo pitanje, a to je upravo ovaj Prijedlog koji je došao iz Kluba SDP-a, dakle, da to treba biti jedinstvena služba. I u tom tragu naravno Klub HNS-a i PGS-a će podržati ovaj tekst očekujući da će Vladino rješenje, Vladin odgovor kakav god on bio biti decidiran, jasan, precizan a da neće biti iznalaženja nekih političkih kompromisa u tom tako važnom pitanju koje iz dana u dan postaje sve važnije. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Pero Kovačević, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Mi u HSP-u pozdravljamo pojavljivanje Prijedloga zakona o obalnoj straži s time da odmah moram kazati da i Hrvatska stranka prava već dugo vremena govori o potrebi ustrojavanja obalne straže, prema tome, to je jedna mala dopuna na ono što je gospodin Šime Lučin govori. Naime, nesporna je činjenica da imamo na papiru zaštićeni ekološko ribolovni poraz koji ima i neke … [[Govornik se ne razumije.]] čak i gospodarskoga pojasa. I samo ta činjenica ukazuje na potrebu ustrojavanja obalne straže jer mi moramo i u skladu sa Ustavom i sa svim našim propisima prije svega osigurati učinkovit nadzor i zaštitu naših unutrašnjih morskih voda, također našeg teritorijalnog mora i normalno zaštićenog ribolovno ekološkog pojasa odnosno gospodarskog pojasa sa težištem djelovanja na teritorijalnom moru i na ovom prostoru zaštićenog ribolovno ekološkog pojasa. Također moramo osigurati zaštitu suvereniteta i suverenih prava na moru borbu protiv terorizma, sprječavanje razno raznih kršenja državne granice, znači moramo imati učinkovit nadzor državne granice na moru, moramo također osigurati provedbu svojih zakonskih propisa kako u području unutrašnjih morskih voda tako i teritorijalnog mora i zaštićenog ekološko ribolovnog pojasa. Moramo također omogućiti djelovanje razno raznih inspekcija koje imaju svoju nadležnost u okviru mora, znači inspekcije ribarenja, carinske inspekcije, zaštite prirodnog okoliša, moramo zaštiti podvodne instalacije, … [[Govornik se ne razumije.]] otoke, moramo zaštiti prirodna podmorja, prirodne resorse, podmorje, moramo imati i učinkoviti sustav traganja i spašavanja, nadzor, sve to mi moramo. Kakva nam je sadašnja situacija, znate i sami, ako se nešto dogodi mora izaći na intervenciju veći broj osoba, mora izaći recimo ako je kršenje nelegalnog prelaska granice ili uplovljavanje u naše teritorijalno more ili unutrašnje more što nam se nama stalno događa jer znamo i sami da Talijani čak nas i cimaju, ima puno takvih razno raznih situacija. I onda mora izaći i policajac, mora izaći i inspektor ovaj, mora izaći i carinik, e ali onda treba naći kojim će plovilom oni doći tamo. Kojim će plovilom doći tamo i dok se oni sve, dok se skupe i dok krenu pogotovo ako je to u vrijeme neradnog vremena, onda će biti pitanje kako doći do inspektora, a kako doći do carinika, kako doći do suca za prekršaj i pojeo vuk magarca. Ništa nismo napravili, a dogodilo se ili da nam je nešto napravljeno u smislu ugrožavanja prirodnog podmorja ili da je bilo krađe umjetnina ili bilo čega drugoga da ne kažemo oko pokušaja talijanskih ribarica da love ribu na području gdje nemaju pravo. I prema tome samo sve te činjenice ukazuju da mi nužno moramo ustrojiti obalnu stražu. E sad tu ima određenih prijepora kako i na koji način to napraviti. Mi moramo biti svjesni da to moramo sve uvezati u jedan jedinstveni sustav, a mi nismo tako bogata zemlja da bi se rasipali jer da bi mi htjeli imati učinkovitu obalnu stražu moramo biti svjesni da mi moramo imati pravu flotilu. Šta to znači prema sadašnjem stanju stvari? Mi sad imamo jednu flotu, flotu koja je u nadležnosti znači Hrvatske ratne mornarice, a znamo kakva nam je ta grana da je, znači Hrvatska ratna mornarica je grana oružanih snaga Republike Hrvatske koja je dosta u lošem stanju kao i hrvatsko ratno zrakoplovstvo. Znači da bi imali učinkoviti dio moramo još napraviti dvije flote da bi imali jednu cjelovitu flotilu. ... [[Govornik se ne razumije.]] su vam pravila jasna. Jedna flota je na zadaći znači u okviru nadzora. Druga flota je u pripravi, a treća je u remontu. To je pravi način djelovanja. I očito je da nismo toliko bogati da bi radili sad jedan dio flote u okviru Hrvatske ratne mornarice, a drugi dio u okviru obalne straže ili Ministarstva unutarnjih poslova ili Ministarstva mora ili slično. Prema tome jezgro za ustrojavanje obalne straže mora biti Hrvatska ratna mornarica. Znači mora biti Hrvatska ratna mornarica jer mi tako radimo dvije stvari sa istim novcem da imamo i podmirene potrebe i razvoj grane ko što je Hrvatska ratna mornarica i sve to brodovlje bi se nalazilo. Znači oni bi s njime ne upravljali nego bi bili u smislu održavanja i svega ostaloga, a u svim varijantama i inačicama drugima i kad je brodovlje u funkciji znači u smislu funkcije što bi trebala imati obalna straža onda oni obavljaju i onaj dio kad nemaju konkretne potrebe djelovanja nego samo su u nadzoru. Obavlja se pitanje i uvježbavanje svega onoga što je u nadležnosti Hrvatske ratne mornarice. Jer mi sami znamo ako je vjetar ili jugo preko 5 bofora nema nijednog broda koji može doći do Palagruže osim Petra Krešimira IV. Neće moći doći niti oni čamci što je nabavila policija niti će doći nekakav drugi brod nego imamo ono što imamo. I prema tome dajmo to iskoristimo i uporabimo. Situacija je vrlo jednostavna. Ne trebamo se mi tu bojati. Normalno je da u svima tima stvarima zapovjednik kad ratni, ne, brod. On nije ratni brod, on je brod koji je u, o kome se brine Hrvatska ratna mornarica. Ali kad je on u funkciji izvršavanja zadaća obalne straže on nema ratnu zastavu. On ima civilnu zastavu. On ima civilnu zastavu i prema tome on onda prema međunarodnim konvencijama, prema bilo čemu drugome nije ratni brod. Tako imaju Norvežani. On je civilni brod i u toj akciji zapovjednik nije zapovjednik broda nego je civil. Civil znači je taj koji koordinira tom akcijom i koji je zapovjednik. Tako vam Norveška ima, primjer. Znači to vam je primjer Norveške što je vrlo jednostavna situacija. E sad oko ovoga drugoga dijela što je bitno ukazati sljedeće. Točno je da nam je nadležnost razdrobljena. Imamo razdrobljenu nadležnost vezano za razno razni. Jedan dio nadležnosti je što bi se trebalo obavljati u sklopu obalne straže u okviru Državnog inspektorata odnosno Ministarstva sad poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva vezano za ove inspekcije ribarske. Onda znamo gdje nam je carinska inspekcija. Znamo da je zaštita prirodnog okoliša, kulturnog naslijeđa, morskih bogatstava u drugim. Prema tome totalna jedna razdrobljenost i očito je da u takvim situacijama se mora biti na «stand by» aranžmanu. To znači sustav da je kao što i djeluje obalna straža da su uvijek ako je, ako je izvršavanje nadzora i kontrole onda na tome brodu, na tima brodovima koje, koji imaju taj dio su i ovi inspektori i policija i taj cijeli dio. Drugi dio je u pripravi znači na «stand by-u» a treći dio je na odmoru. Znači to je jedan dio gdje stalno se mora biti kad je brod u toj funkciji nadzora i kontrole oni moraju biti u tome dijelu. E sad ako bi išli prebacivati sve ove poslove u sklopu, u sklopu obalne straže onda dolazimo u problem. Dolazimo do problema zbog toga što je pitanje zaštite okoliša nije samo na području mora nego imamo i na područjima drugima u Hrvatskoj. Tako je i pitanje recimo ovoga dijela ribarenja. Tu ima, postoji i kontrola ne samo ovaj dio, kontrola svih proizvoda i svega drugoga. Znači moraju raditi na kopnu pa prema tome ne bi trebalo ići u ovaj dio da se formalno pravno sve te inspekcije, sve te nadležnosti daju u okviru obalne straže nego da je obalna straža taj oblik u koji se svi uključuju i koji djeluje promptno i pravovremeno. Prema tome nema opasnosti od ovoga dijela. Možemo znači pametnim prijedlozima doći do toga da ćemo napraviti rješenja koja odgovaraju Hrvatskoj i kojima ćemo moći i razvijati Hrvatsku ratnu mornaricu i udovoljiti svim ovima zahtjevima i potrebama koje mi moramo imati prije svega radi provedbe zakona i propisa koje ovaj Hrvatski sabor donio i kako bi osigurali našu, našu, naše intencije, naše nakane u smislu zaštite svega. Znači i mora i prirodnih bogatstava i nadzora gospodarskoga pojasa i ... [[Govornik nije uključen.]] nemojmo se bojati toga dijela i treba praviti razliku kad brod ima ratnu zastavu, kad ima civilnu zastavu. I stvar je jasna. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Kolega Kovačević kaže kako je sa istim novcem moguće razviti i Hrvatsku ratnu mornaricu i obalnu stražu. To nije moguće. To su dvije potpuno različite funkcije, različite dužnosti. Organizacijski to može biti jedna, u jednom sustavu ali to su dvije potpuno različite zadaće. Prema tome to nije moguće razviti sa istim novcem. Obalna straža i njeni resursi može biti dio mornarice, ali mornarica mora razvijati specifično mornaričke kapacitete i tek u malom, vrlo malom dijelu ti se kapaciteti preklapaju. A inače obalna straža može biti pričuva Hrvatske ratne mornarice za slučaj ratnih ugroza. Ona to može biti neovisno o tome da li će ona organizacijski biti u sastavu Hrvatske ratne mornarice ili neće? Prema tome to je bio netočan navod kolege Kovačevića. Hvala lijepa.
Hvala. Predlagatelj poštovani zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Ma evo javio sam se zapravo kolegice i kolege da ipak ako već smo otvorili raspravu i to je dobro da se cijela rasprava ne svodi samo na dva modela. Dakle model da li u vojsku ili vojsku na određeni način angažirati u funkciji obalne straže? Postoji treći model. Evo recimo mi imamo državnu upravu za spašavanje. Sve što je u okviru te državne uprave recimo ako imamo već okvir ne bi joj mogli dati tu dimenziju. Dakle ajmo, ajmo pokušati, hajmo pokušat malo razmišljat. Vidite, ako je ovo pitanje na kojemu SDP-u nije bilo ni na kraj pameti zapravo da pokuša nešto politički profitirati. Mi smo se opredijelili zapravo za model koji ne košta ni jedne jedine kune. Ovaj vam je model rađen na osnovu onoga što postoji na terenu i što bi se sa malo političke i administrativne volje moglo sutra napraviti, a to vam otprilike ovako znači. Vi sada imate u vlasništvu Republike Hrvatske nekih 150, ne računam ratnu mornaricu, 150 različitih plovila. Od toga ih nekih 12 ili 13 zadovoljavaju najveće standarde Obalne straže. Imate negdje ovih 70-tak manjih i prema tom poslu vam gravitira negdje 560 ljudi. Samo bi zapravo trebalo ta plovila i te ljude staviti pod istu kapu, a ministarstva u čijim su ingerencijama bili ti dijelovi da tako kažem državne uprave koji su izdvajali za to novce jednostavno bi im toliko novaca trebalo skinuti sa proračuna i to dati agenciji odnosno Obalnoj slaži i de facto ljudi tamo primaju plaće, de facto ovaj model ne bi koštao ništa. Ma vidite, možemo mi razviti sad jednu širu priču, kupovanje novih plovila, edukacija u Norveškoj, Americi itd. itd. Nitko to ne odbacuje, ali ajmo biti realni. Mi znamo kakav je potencijal hrvatskog gospodarstva, znamo s kakvim problemima se nosi hrvatski proračun. Ja se plašim jedne stvari, a to otprilike vam znači ovako. Ako počnemo kroz mornaricu stvarati obalnu stražu de facto počimamo, ne počimamo dakle, moramo nadogradnja je nekih 40 ili 60% i osoblja i plovila itd. Ja se plašim jednostavno kao što sam rekao da nekome ne bi palo na pamet ide kupovati velike vojne brodove. Mi znamo zapravo da vojska jako i mornarica jako puno košta. Pazite, vi nemate pravog vojnog broda bez 10 milijuna dolara ljudi, ako ćete da odgovara i vojnim i civilnim standardima o čemu kolege iz HSP-a kažu. E sad, tko će dignut ruku u ovoj situaciji, socijalnoj, gospodarskoj itd. za Obalnu stražu za koju će se morati izdvojiti 50 ili 500 milijuna ili sve isto ili 500 milijuna nečega, dolara, eura, kuna, nije bitno. Zato ja i mi smo u SDP-u zapravo pošli od realne situacije onoga što bi se moglo već sutra najbezbolnije desiti. Dakle, imamo ljude koji su osposobljeni, imamo plovila, samo ih treba staviti pod istu kapu. Gospodo, od koordinacije nema ništa. Tko je radio u izvršnoj vlasti, tko je sjedio u Vladi, u ministarstvima zna da koordinacije ne funkcioniraju i prije nego što je sadašnja Vlada napravila koordinaciju od 7 ili 8 ministarstava i ranije je postojala koordinacija 4 ili 5 ministarstava za nadzor mora. Na razini ministara, zamjenika, odnosno sada državnih tajnika to je sve funkcioniralo divno i krasno. Mi bi se dogovorili, međutim zadaće se ne bi na nižoj razini ispunjali. I meni je drago što je gospodin zastupnik Hebrang rekao da se uskoro očekuje rješenje Vlade. Ja bih vas samo podsjetio jednu stvar. Početkom trećeg mjeseca prošle godine Klub SDP-a je imao gotov prijedlog ovog zakona i mislim da smo bili ja i gospodin Peruško i još je netko bio s nama na presici kad smo ga prezentirali i kazali da ćemo ga uputit u saborsku proceduru. Pet ili šest dana nakon toga iz Ministarstva prometa, pomorstva i veza krenula je priča da i Vlada ide s Obalnom stražom. Iduća priča nakon toga je krenula da ipak to neće sad u prvom koraku biti obalna straža nego da će to biti koordinacija različitih ministarstava za nadzor Jadrana i da će se paralelno raditi na obalnoj straži. Evo gospodo, prošlo je 14 mjeseci mi još nismo dobili taj prijedlog. Ja bih moli i apelirao na Vladu da taj prijedlog uputi u Sabor. Ponavljam, riječ je o najvećem hrvatskom i gospodarskom i turističkom odnosno da sad ne razrađujem sve o čemu sam već govorio potencijalu. Jadran moramo zaštititi. Imamo dakle, jednostavan model koji de facto ne bi trebao koštati ništa u prvoj fazi, a onako kako budemo financijski u mogućnosti tako ćemo taj model nadograđivati i bilo bi dobro i ukoliko evo da to kažem, ukoliko Vlada zapravo to ne napravi mi ćemo opet iz Kluba SDP-a kad istekne poslovnički odnos, onaj zakonsko utvrđeni rok, opet ovaj zakon uputit u proceduru respektirajući neke stvari koje su ovdje kazane. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovana gospodo predlagatelji. Meni je žao da nema tu predstavnika Vlade koji bi čuli ovu raspravu o obalnoj straži, ali njihov odnos prema ovoj problematici se najbolje vidi iz činjenice da Vlada svih ovih mjeseci nije izradila svoj prijedlog, nego to moraju raditi oporbeni klubovi. Na početku, kao što sam i sinoć rekao, govoreći u ime Kluba se još jednom zahvaljujem predlagateljima kolegama iz Kluba SDP-a uz napomenu da ako ovaj zakon propadne budite bez brige da svi ćemo mi pisati novi da držimo tempo. Dakle, ovdje se dosta govorilo o ustroju obalne straže. Vaš zakon dosta detaljno razrađuje kapetanije, odjele, nadležnosti njihove i ostalo. Mi držimo da je doista potrebno sva plovila koja su u vlasništvu Vlade Republike Hrvatske na Jadranu staviti pod jednu zastavu, da služe Hrvatskoj obalnoj straži. Naravno, i flotu ratne mornarice izvan ratnih zbivanja treba naravno apsolutno uključiti u ulogu obalne straže. Dakle, mirnodopska zadaća flote ratne mornarice je u stvari obalna straža, tj. obavljanje poslova obalne straže. Ovdje se spominje brojka od 150 plovila. Pitanje je međutim koliko tih plovila doista može isploviti na otvoreno more u raznim uvjetima mora. Znate da, što su veći valovi to je manja šansa da netko od manjih plovila može isploviti i zato je potrebno i tu ekonomizirati koristeći mogućnosti koje Hrvatska taj čas ima, ali misliti i na budućnost, da definitivno moramo imati brodove sposobne za nadzor onog dijela otvorenog mora koje je danas hrvatski gospodarski pojas, odnosno zaštićena ekološko-ribolovna zona. I druge zemlje su imale taj problem i rješavale su ga na sličan način. I Njemačka i Norveška i Velika Britanija gradile su svoje brodove za nadzor mora, odnosno svi control ships zajedničkim financiranjem ne samo od strane Ministarstva obrane, nego i od Ministarstva pomorstva i od Ministarstva poljoprivrede i ribarstva i od Ministarstva zaštite okoliša. Riječ je dakle o zajedničkom financiranju takvih brodova i takve flote svih koji su uključeni u projekt zaštite našeg Jadrana. Mi držimo da je jednako tako potrebno napraviti zasebne nadležnosti dakle dati flotili lučkih kapetanija da nadzire unutarnje more, dakle do otoka, dati floti pomorske policije MUP-a da nadzire teritorijalno more do naše granice čim bismo zadovoljili uvjet da naša policija čuva granicu, danas-sutra možda Šengejsku granicu, a s druge strane dati floti ratne mornarice da nadzire sam gospodarski pojas, odnosno zaštićenu ekološko-ribolovnu zonu. Postoje razni modeli u svijetu, jedan model ima SAD gdje je obalna straža zasebna flota, posve neovisna o ratnoj mornarici ali se i ona uključuje u ratnu mornaricu i njezine napore u slučaju ratne opasnosti. Drugi model je britanski model, u tom modelu postoji agencija koja je naslijedila nekadašnji home flote, dakle domovinsku flotu Velike Britanije ali i ta home flote također ekonomizira, odnosno ta agencija obalne straže Velike Britanije također ekonomizira i u pojedinim situacijama iznajmljuje čak i strane specijalizirane brodove za svoje poslove i nije nepoznato da je recimo i naš brodospas imao i koji put angažirane svoje brodove za poslove Britanske agencije obalne straže. Treći model je situacija kada u sklopu ratne mornarice postoje dijelovi obalne straže. I četvrti model je situacija u kojoj je samo ratna mornarica zapravo obalna straža. Dakle, postoje razni modeli za koji je će model Hrvatska na kraju odlučiti je ipak bitno, obzirom ponavljam na ekonomiziranje sa izgradnjom brodova. Mi se ne smijemo dovesti u situaciju da imamo izgrađenu flotu obalne straže a zapuštenu flotu ratne mornarice. Jer kada dođe do prave ugroze, bilo od terorist, bilo nekakve, ne daj Bože ratne ugroze, ne smijemo se dovesti u situaciju da obalna straža kaže ratnoj mornarici dajte sada to vi riješite to je sada za nas previše opasno, mi za to nismo kapacitirani. Dakle, moramo razmišljati na način da se pri izgradnji flote obalne straže zapravo gradi flota ratne mornarice sa brodovima koji su sposobni u miru obavljati tu namjeru u ratnim okolnostima ili u slučaju terorističke ugroze se pozabaviti i sa tim poslom. Pitanje zapovjedništva je i tu također bitno. Naravno da zapovjednik obalne straže po našem sudu mora biti član kolegija zapovjednika Hrvatske ratne mornarice, naravno da sa snagama ratne mornarice koje su u sastavu obalne straže može zapovijedati samo časnik ratne mornarice imenovan od strane vrhovnog zapovjednika Oružanih snaga i to su stvari koje u ovom zakonu ili nekom novom ako ovaj ne prođe treba biti vrlo jasno raščišćen. Druga je stvar uključivanje specijaliziranih brodova, mi smo imali evo nedavno situaciju da francuska podmornica istražuje Hrvatsko teritorijalno more uz privolu ne znam koga, je li Ministarstva kulture, je li Ministarstva obrane što je na samomu rubu Konvencije o pravu mora i na samom rubu onoga što dopušta Pomorski zakon. Ali u svakom slučaju pokazuje da ova zemlja sa izuzetno bogatim podmorjem nema vlastitu specijaliziranu podmornicu za istraživanje svog podmorja i za njegovu zaštitu. Postoje takve podmornice je također jest i mora biti jedan od ciljeva naše buduće obalne straže da se ne dovodimo u ovakvu ponižavajuću situaciju da nam Francuzi iznajmljuju brodove za proučavanje našeg podmorja. Također od, meni je potpuno nejasan misterij kako se moglo dogoditi da bude privatiziran Brodo spas i da sada Država za potrebe zaštite i spašavanja mora financirati odnosno plaćati za tu uslugu jednoj privatnoj firmi. Ako Velika Britanija to mora činiti tako da plaća Brodo spas zašto to moramo činiti i mi koji smo do nedavno bili njegovi vlasnici ka Hrvatska država. Ali u svakom slučaju obalna straža mora voditi računa i o tom aspektu. Opet ponavljam, ništa od toga ne može biti samo na teret Ministarstva obrane, ništa od toga ne smije biti samo na teret Ministarstva mora nego to mora biti zajednički projekt financiran od svih ministarstava koje Hrvatska ima a bave se dijelom morem. I na kraju ovdje također posebno bitno napomenuti činjenicu da zemlja sa pomorskom tradicijom kao što su Velika Britanija i Norveška imaju također i tradiciju uključivanja privatnih plovila dragovoljno u sastav obalne straže, negdje to nije dragovoljno pa recimo norveški Zakon o obalnoj straži ili britanski imaju mogućnost mobilizacije brodova za poslove obalne straže. Mi ne želimo ići toliko daleko u tom poslu ali smatramo da bi bilo potrebno napraviti popis, popisnih brodova, dakle, pričuvnih brodova sa njihovim zapovjednicima odnosno vlasnicima da se uključe u tu akciju. Ne vjerujem da bi itko od vlasnika većih jahti na Jadranu odbio biti pripadnik pričuvnog sastava obalne straže da se sa svojom jahtom uključi u akciju zaštite i spašavanja. To bi sigurno za veliki dio njih bila čast i bilo bi dobro da Vlada ako već odbija ovaj Zakon kojeg su predložili kolege iz SDP-a barem razmisli o tom modelu kao budućnosti Hrvatske što se tiče Jadrana. Nećemo uvijek imati dovoljno brodova za sve akcije koje se na moru moraju dogoditi. I nužno je tu slijediti dobre primjere koji se mogu naći i u Velikoj Britaniji i u Norveškoj a ponavljam i vjerujem da bi u Hrvatskoj mnogi bili voljni biti dragovoljni pripadnici pričuvnog sastava obalne straže sa svojim plovilima i na svom plovilu vijati plamenac pričuvnog sastava obalne straže. Dakle, Zakon je pokazao dobru namjeru ali znajući da je očitovanje Vlade negativno sumnjamo da će proći, no to nema veze, nakon toga ćemo mi ionako raditi naš Zakon. Hvala vam.
Hvala. Idemo na pet minutnu raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik Šime Lučin, izvolite. Nema ga. Poštovani zastupnik Pero Kovačević, u ime Kluba HSP-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ova rasprava je pokazala za nas u Klubu Hrvatske stranke prava kako je nesporna činjenica da je Hrvatskoj obalna straža prijeko potrebna. Znači to je nesporna činjenica jer sadašnji sustav je neučinkovit, ne održiv i preskup i ne omogućava provedbu hrvatskih interesa u području provedbe svojih zakona, zaštiti svojih interesa, zaštita svoga Jadrana i svega onoga što u sklopu toga treba napraviti. S druge strane mi je nejasno što pojedini ljudi kao što je uvaženi kolega Radoš ne razumiju nekakve stvari a bio je čak ministar obrane. Naime, Hrvatska nije toliko bogata da bi se razbacivala, da bi imala i brodova i helikoptera a nema ni brodova ni helikoptera u razno raznim ustrojstvima i organizacijama bilo u sklopu nekakve nove obalne straže, bilo u sklopu Hrvatske ratne mornarice, bilo u sklopu policije, znamo i sami kakva nam je situacija sa ratnim zrakoplovstvom, koliko imamo helikoptera koliko ima Ministarstvo unutarnjih poslova. Prema tome, budimo svjesni i realni. Da bi imali pravu obalnu stražu moramo imati tri flote. Tri flote. Jednu flotu sada imamo, trebamo vidjeti kako i na koji način doći do dvije nove flote. Ali opet to treba biti, znači sama flota briga oko održavanja i svemu tome, mora biti u Hrvatskoj ratnoj mornarici jer tako sa jednim novcem rješavamo više problema. Imamo brod koji ima dvostruku funkciju, znači služi interesima i potrebama Oružanih snaga Hrvatskoj ratnoj mornarici i koji će se uporabljavati u funkciji obalne straže. Jer situacija je takva, znamo koja nam je granica na moru, koje sve zadaće se trebaju i kako raditi. Prema tome je nužno uvijek jedan dio flote mora biti u zadaći zaštite znači interesa u funkciji obalne straže. Drugi dio mora biti u stand by aranžmanu, a treći dio u rementu. I sad što je najvažnija stvar. Pa svakome normalnome je jasno da obalna straža u ratu postaje sastavni dio Hrvatske ratne mornarice, gospodine Radoš, to je sasvim normalna situacija i svakome je to jasno. Znači u ratu obalna straža ulazi u sastav Hrvatske ratne mornarice. E sad mi smo mogli mnoge stvari u okviru toga riješiti i ustrojiti Oružane snage i već raditi na ovome dijelu razvoja flote i za obalnu stražu da vrijedne vojne nekretnine nismo darivali. Vrijedne vojne nekretnine smo mogli iskoristiti prije svega u funkciji preustroja Oružanih snaga i u funkciji i razvitka obalne straže. Ali mi to nažalost nismo tako radili. Mi smo vrijedne vojne nekretnine darivali. Darivala je i bivša Vlada, radi i ova Vlada. A Njemačka je napravila preustroj svojih oružanih snaga putem svojih vojnih nekretnina i to tako da znamo kakvu sad ima oružanu silu, a još je i napunila bila u to doba i državni proračun. Prema tome nemojmo se dalje tako neodgovorno ponašati prema ovome dijelu, nego ono što imamo, a to su vrijedne vojne nekretnine, stavimo u funkciju da možemo napraviti jaku Hrvatsku ratnu mornaricu i obalnu stražu koja će zadovoljavati interese hrvatskih građana, koja neće, koja će štititi suverenitet Hrvatske i koja će omogućiti provedbu svih hrvatskih propisa na cijelom području. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Klub HSS-a poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske seljačke stranke će podržati ovaj Prijedlog zakona kako sam i najavio u raspravi u ime kluba. Ono što želim podvući, nama je drago da je ova rasprava došla u Hrvatski sabor. Dobro je da je došla i vjerujem da će ona dati poticaj Vladi Republike Hrvatske da Međuresorsko vijeće čim prije izađe sa prijedlogom, podrži ovakve prijedloge, nadopuni ove prijedloge u drugom čitanju, ali u svakom slučaju da do završetka ovog tijeka sjednice hrvatskog Parlamenta možemo kazati da smo učinili prvi korak u ostvarivanju strateških ciljeva Republike Hrvatske što se tiče Jadranskog mora i akvatorija, a to je oni razlozi koje sam i prije naveo. Razlozi zbog kojih treba hitno i prontno napraviti sustavnice sigurnosti za spašavanje za djelovanje i za sprječavanje svih protupravnih djelovanja na Jadranskom moru su ne samo suverenost već i dostojanstvo. Dostojanstvo prije svega za sve one koji su bili na tim prostorima, prije svega mislim na otvoreno more, dostojanstvo se dokazuje vlastite zemlje da možete biti na tom prostoru, da možete obavljati gospodarsku djelatnost na tom prostoru, ali da možete imati i onu, sigurnosni aspekt postojanja na tom prostoru. Taj dio dostojanstva nažalost u ovom trenutku nemamo. On se ne može vidjeti, on se ne može očitovati i Hrvatska država ne svjedoči o svom suverenitetu na tom prostoru. Sigurnost kao vrlo važan aspekt i u geopolitičkom i geostrateškom smislu također nije do kraja izdefinirana i ne predstavlja onu vrijednost koju treba imati. Gospodarski interesi su također potpuno upitni i Hrvatska država u ovom momentu ne konzumira sve one interese u gospodarskom smislu koji bi se mogli. Prema tome nedvojbeno je jasno da se obalna straža mora čim prije uspostaviti. Sustav organizacije obalne straže po nama u HSS-u vidimo u okviru jedinstvene organizirane obalne straže čija sastavnica je i Hrvatska ratna mornarica. Zašto Hrvatska ratna mornarica? Prije svega Hrvatska nije prebogata da bi iz svojih skromnih potencijala i resursa mogla graditi paralelne sustave. A po nama u Klubu HSS-a je apsolutno jasno da osim vojne funkcije Hrvatska ratna mornarica sve više kao i sve ratne mornarice na svijetu ima i civilnu funkciju. Upravo ta civilna funkcija se može konzumirati u okviru obalne straže. Prema tome uvažavajući sustav organizacije i prijedloga koji je dat od kolega iz SDP-a želimo nadopuniti da je dobro da u sastavnicu organizacije obalne straže uđe Hrvatska ratna mornarica, da reorganizirana Hrvatska ratna mornarica i sa resursima i sa ljudstvom može biti jedan od glavnih oslonaca u rješavanju onih iznimnih situacija koje mogu nastati na ovom prostoru. Zapovjedništvo nad obalnom stražom se može regulirati u okviru zasebnog sagledavanja nevezano za organizacijsku strukturu. I tu se možemo složiti u potpunosti sa predlagateljem. A način i odabir zapovjedništva treba ostaviti strukturi organizacije. Prema tome da zaključim. Klub HSS-a poziva sve one koji smatraju da je nužda da vrijeme zahtjeva od nas da čim prije uspostavimo ove sigurnosne aspekte na najvrjednijom teritoriju Republike Hrvatske da to učinimo. Ako je potrebno i Klub HSS-a će dati novi prijedlog zakona, ali držimo da radi ozbiljnosti to neće biti potrebno nego da ćemo naći određeni konsenzus na koji se ovih dana svi skupa pozivamo. Mislim da ovo zahtjeva konsenzus odgovornosti svih političkih stranaka u Republici Hrvatskoj da se sustav organizacije obalne straže napravi efikasan, koristan i u interesu Republike Hrvatske.
Hvala lijepo. Poštovani zastupnik Jozo Radoš u ime klubova HNS-a i PGS-a.
Hvala lijepa. Pa mislim da je i ova rasprava isto pokazala da se radi o pitanju koje je otvoreno. Žao mi je što ta rasprava, polemika nije vođena između Vlade koja ima svoj prijedlog, odnosno trebala bi ga imati i zastupnika bez obzira da li su oni zastupnici jedne ili više opozicijskih stranaka, a ne da se rasprava vodi zapravo između opozicijskih zastupnika. No najvažnija pitanja su otvorena. Dakle to su ti modeli o kojima je ovdje bilo riječi. Ja ponavljam da je najčišći model model koji je predložio predlagatelj. Vrlo teška koordinacija vrlo zahtjevne zadaće će onemogućiti ili otežati efikasno obavljanje toga posla u slučaju koordinacija. Ili pak ako tu funkciju preuzme institucija koja nema bazične zadaće toga tipa. Ja moram ponoviti ono što sam rekao, zadaće Hrvatske ratne mornarice i u mirnodopskim i u ratnim okolnostima su bitno drugačije nego što su zadaće obalne straže Hrvatske ili bilo koje obalne straže. Žao mi je što je kolega Kovačević tako olako, kako on to zna činiti, se upustio u to da kvalificira nečije znanje ili neznanje, pa se pozivao na neke ranije dužnosti itd. To je apsolutno nekorektno. Ali ponavljam stav da Hrvatska ratna mornarica glavninom svojih mirnodopskih a pogotovo ratnih zadaća nema puno dodirnoga prostora sa zadaćama obalne straže. Naši brodovi koje danas ima Hrvatska ratna mornarica koji su plod jedne neobične povijesti nastajanja. Naime, uglavnom ono što smo zarobili od Jugoslavenske narodne armije. Ti brodovi, naše topovnjače su preveliki da bi bili operativni brodovi Hrvatske obalne straže. Naravno da treba razvijati i manje brodove i naravno da će ti brodovi biti pričuva u slučaju ratnih ugroza. Ali ti brodovi ni po svojoj veličini, a pogotovo po svojim sposobnostima, po svojim kapacitetima, gabaritima itd. u principu su premali da bi bili brodovi ratne mornarice bilo koje zemlje pa čak i u takvom moru kao što je Jadransko more, na našem dijelu, dakle istočni Jadran, razvedene. Čak i u tim okolnostima brodovi ratne mornarice po svojoj namjeri i svojoj veličini, po svom opremanju i mirnodopskom i ratnom su potpuno drugačiji nego što su brodovi hrvatske buduće obalne straže. Prema tome čak postoji opasnost da dupliramo kapacitete na ovakav način, da razvijamo brodove koji će biti i za jedno i za drugo pa će biti preveliki za obalnu stražu i time naravno nepotrebno trošiti kapacitete. Prema tome to su stavovi koje ja ovdje izričem u ime kluba HNS-a. Ne želim diskvalificirati ničije stavove kao što je to učinio kolega Kovačević, ali jedini čisti model je model obalne straže kao zasebne institucije koja će bez puno koordinacije sa jasnim ovlastima moći odgovoriti tako zahtjevnim i sve zahtjevnijim zadaćama koje se traže od obalne straže na hrvatskom Jadranu. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Pa ispravljam više netočnih navoda uvaženog kolege Radoša. Prvo ispravljam netočni navod kako sam ja, odnosno klub HSP-a je miješao nadležnost Hrvatske ratne mornarice i Obalne straže. To uopće nije točno, dapače mi smo samo rekli nadležnost obalne straže je jedna, a brodovlje neka bude u gospodarenju u okviru Hrvatske ratne mornarice, to je bitna razlika. Druga stvar, ja ne razumijem kako kolega Radoš ne razumije jednu stvar. Da je jeftinije imati jedan brod, graditi ga i koji će biti u funkciji Hrvatske ratne mornarici i koji će biti u funkciji obalne straže. A kada izvršava zadaću, bez obzira što je on na raspolaganju, vodi se u evidenciji Hrvatske ratne mornarice, on ima civilnu zastavu, prema tome a mi trebamo imati i malih i velikih brodova s obzirom na zadaće Hrvatske ratne mornarice u nekakvome ratu. Prema tome to je bit kolega Jozo Radoš. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. I završni osvrt u ime predlagatelja, poštovani zastupnik Antun Peruško. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolegice i kolege, ja sam već sinoć govoreći uvodno u ime predlagatelja rekao da ovaj zakon nije nikakvo političko pitanje već da je to prije ekološko, sigurnosno i pitanje daljnjeg pravca razvoja u dijelu Hrvatske kao izrazito pomorske zemlje. I zahvalio bih se svim klubovima i zastupnicima koji su učestvovali u ovoj raspravi, cilj kojega smo mi u klubu SDP-a htjeli postići je taj upravo da se otvori rasprava o Zakonu o Obalnoj straži, jer mislim i mi smo uvjereni da kažem Republika Hrvatska kao zemlja izrazite i pomorske tradicije da sada ne ponavljam sve pokazatelje, dužinu granicu na moru, površinu akvatorija i sve ono što priliči jednoj pomorskoj zemlji. Iz ove rasprave iščitavamo spremnost zastupnika svih stranaka da se ide na sustavno uređenje odnosa na moru i da se u principu ide na donošenje Zakona o obalnoj straži, pa iako je klub većinske stranke, klub HDZ-a govoreći u ime kluba gospodin zastupnik Nenadić rekao da klub HDZ-a ne može podržati ovaj prijedlog zakona, to je nama jasno, međutim pomaci su evidentni jer i matični odbor na kojem smo jučer raspravljali pored toga što većinom glasova nije prihvatio prijedlog Zakona o Obalnoj straži Republike Hrvatske kojega je predložio Klub zastupnika SDP-a u ovom Saboru. Većinom glasova taj zaključak nije prihvaćen i vjerujem da neće ovaj zakon doživiti svoje drugo čitanje, ali je po meni značajan i drugi zaključak koji je bio jednoglasan, znači podržali su ga i zastupnici Hrvatske demokratske zajednice u matičnom odboru, Odboru za pomorstvo, a on doslovce glasi: Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da Hrvatskom saboru žurno uputi u proceduru Prijedlog zakona o Obalnoj straži Republike Hrvatske kako bi isti stupio na snagu najkasnije do lipnja 2006. godine. Znači da bi po ovom zaključku ukoliko ovaj Sabor ga prihvati i na taj način obveže Vladu, naši pomorci dobili jasan signal da će se ovo stanje na moru koje danas vlada poboljšati i da ćemo od iduće turističke sezone imati efikasnu obalnu stražu. Sada po kojim modelima? Mi smo predložili jedan model, ja sam rekao već u ime predlagača da svijet poznaje u principu dva modela i dvije strukture organizacije. Jedan model je jedinstveno ustrojene obalne straže kojega predlaže klub SDP-a i drugi model je tzv. koordinativni model. Znamo, ne bih sada htio da zamaram, u kojim zemljama dominira koji model, ali pored ovoga jedinstvenog i koordinativnom postoji i civilni i vojni ili pak poluvojni ustroj obalne straže. Mi u SDP-u smo se odlučili da Hrvatskom saboru predložimo model jedinstvene službe i obalnu stražu kao civilu instituciju. O tim modelima se dakako može raspravljati, mogući su i prijedlozi drugih modela. Moguća je i dorada ovog zakona. Ja sam već sinoć govoreći u ime predlagača rekao da ne pretendiramo da ide … da su mogući popravci, da su mogući i drukčiji pristupi i drukčiji modeli. Međutim evidentno je potrebno donošenje Zakona o Obalnoj straži i to je bio temeljni cilj kluba SDP-a. Kao što je to već rekao kolega Lučin, mi smo prvu prezentaciju javnosti našeg prijedloga imali još prošle godine negdje u svibnju mjesecu i dakako da smo očekivali da će Vlada uputiti u saborsku proceduru svoj tekst Prijedloga zakona o Obalnoj straži i kao što sam jučer rekao kad se to već nije desilo, mi smo uputili taj prijedlog i očekivali smo u najmanju ruku da Vlada paralelno sa našim prijedlogom uputi svoj tekst prijedloga što bi nas zadovoljilo, jer kažem ne radi se ovdje o političkom već ključnom, razvojnom, ekološkom i sigurnosnom pitanju. Obzirom da predstavnika Vlade nema na ovoj sjednici što me dakako ne zadovoljava i mislim da je prisustvo predstavnika Vlade bilo nužno prilikom ove rasprave, ja ću bi biti dužan očitovati se na navode, na mišljenje Vlade kojim ne prihvaća naš ponuđeni model, ali prethodno dozvolite mi da se osvrnem na neke rasprave koje su vođene, na neke konkretne prijedloge ili mišljenja pojedinih klubova, odnosno zastupnika. Što se tiče stava da ne treba stvarati paralelno vlastitu flotu koja je proizašla iz jučerašnje rasprave uvaženog kolege Tončija Tadića, mislim da je kolega Lučin već odgovorio. Ne radi se o nikakvom stvaranju paralelne vlastite flote već objedinjavanju postojećih materijalnih, tehničkih i ljudskih resursa u okviru jedne službe jedinstvene obalne straže i rekao sam da ovakav model kojega mi nudimo ne zahtjeva ni dodatna sredstva u državnom proračunu već nakon objedinjavanja svih postojećih resursa u jednu službu i nakon što se ide na plansko i zajedničko održavanje svih tehničkih potencijala mogu se očekivati suprotno od povećanja ušteda za državni proračun. Također je kolega Tadić govorio o tome da bi flota kapetanije trebala nadzirati unutrašnje morske vode policija, teritorijalno more i ratna mornarica zaštićeni ekonomsko-ribolovni pojas. Taj model je apsolutno neprihvatljiv. Uostalom takvom prijedlogu i jednom takvom viđenju ustroja obalne straže protivna je međunarodna konvencija o traganju i spašavanju na moru koja nameće obalnoj državi upravo obavezu da u zoni svoje odgovornosti osigura adekvatnu službu traganja i spašavanja. U Republici Hrvatskoj, zapravo još u bivšoj državi od 54. godine je na snazi jedan model i tu odgovara na jedan drugi stav, također uvaženog kolege Tadića, engleski model. Tradicija i dobrovoljačke jedinice. To u Hrvatskoj postoji od 54. godine po pozitivnim zakonima koji su u Republici Hrvatskoj na snazi, a koji su produkt i preuzete obveze iz odgovarajućih međunarodnih konvencija. Kapetanije, u ovom slučaju kapetanije su dužne i imaju ovlast da u slučaju pomorske nezgode, u slučaju potrebe traganja i spašavanja na moru, u slučaju bilo kakve potrebe narede, ne dobrovoljački, narede iako ta naredba u smislu naredbe kod pomoraca, ja vas uvjeravam, a govorim to iz dugogodišnje prakse, nije potrebna. Da narede da iz luke isplovi najpodesniji brod, pa bio on jahta, bio on brod tegljač brodospasa, bio ribar, bio brod nekog trgovačkog društva. Uglavnom, kapetanije nalaže najpodesnijem brodu da isplovi na mjesto udesa i da pruži pomoć. I nikad, ama baš nikad se nije desilo da je netko odbio pružiti pomoć i što više od toga, naknada se davala iz državnog proračuna isključivo za pokriće efektivnih troškova, znači, troškova goriva i nekih troškova koji su u svezi s time nastali, a nikako za spašavanje osoba, ljudi nije bila nadoknađena tima koji su uslugu pružili bilo kakva šteta. Dakako, ako se je radilo o spašavanju imovine spasioc ima pravo na naknadu, na pravičnu naknadu koja ne može prelaziti visinu vrijednosti spašene tvari. Ja vam kažem iz 20 i gotovo 25-godišnjeg iskustva, rukovodio sam tom službom na području sjevernog Jadrana. Istina je da ja imam i danas popis u svom notesu u svakoj luci i lučici osoba i brodova ili brodica sa njihovim tehničkim karakteristika, sa brojevima na koje možeš dobiti u slučaju u bilo koje doba noći ili dana možeš dobiti čovjeka koji će spremno. Hrvatski pomorci su spremni pružiti, kao i svi pomorci svijet pomoć onome koja je najpotrebnija i nikad se nije desilo da se to nije realiziralo. Imali smo i rezervnu varijantu, ukoliko iz bilo kojih razloga vlasnika ili zapovjednika plovila ne bismo mogli dobiti onda smo imali rezervnu varijantu na koji ga način pronaći. I kažem vam da je to funkcioniralo vrlo dobro. Međutim, problemi su uvijek nastajali kod te koordinacije. Svatko vuče svojom stranom. Policija hoće svojom stranom, mornarica hoće svojom, carina hoće svojom, inspekcija hoćeju svojom, kapetanije hoćeju svojom. I ovo je upravo suprotno prijedlogu Vlade, mi smo protiv tih koordinacija jer su one neučinkovite i predlažemo ovakav model jedne jedinstvene službe. Što se tiče gospodina Markova, mislim da kroz ovo izlaganje dakako da smo mi u Klubu SDP-a da je potrebita nužna suradnja između Obalne straže i ratne mornarice. Jer bi bilo zapravo nelogično ne koristiti postojeće resurse koje imamo. Jedan od postojećih vrlo važnih pomagala ili dostignuća koje ima Hrvatska ratna mornarica je to, u javnosti je poznato, radarski sustav Peregrin koji nadgleda zračni prostor i morski prostor u dubinu akvatorija od nekih 50 nautičkih milja. Znači, izvan zone odgovornosti buduće Obalne straže Republike Hrvatske i dakako da te usluge se moraju koristiti. Pa nismo valjda toliko bogati ni toliko rasipni da bismo pored postojećeg išli graditi nekakve druge sustave. Međutim, u mirnodobskim uvjetima, u normalnim uvjetima, ja bih rekao iako čak ne bi govorio u mirnodobskim uvjetima, ratna mornarica u uskom stiku sa Obalnom stražom izvršava svoje zadatke, a Obalna straža kao civilna institucija izvršava svoje zadatke. A u slučaju neposredne opasnosti ili većih ugroza čak više od toga, Obalna straža potpada pod zapovjedništvo ratne mornarice. I prema tome, to je otprilike model kojega ima i Grčka, kojega ima i Turska i koji se pokazao učinkovit. Što se tiče stava gospodina Radoša u ime Kluba HNS-PGS-a, njegovi stavovi su najbliži ovom modelu kojega mi predlažemo. Zapravo u cijelosti prihvatljivi, pa baš zbog toga ću odgovoriti obzirom da je gospodin Radoš išao do u detalje kad su u pitanju neki članci iz Prijedloga našeg Zakona. Odgovorit ću na neke, kažem, prihvaćajući u najvećem dijelu, zapravo gotovo u cijelosti raspravu gospodina Radoša. Odgovorit ću na njegove primjedbe. Uprava za sigurnost plovidbe i Uprava za sigurnosnu zaštitu su razdvojene. To proizlazi iz Međunarodnog sigurnosnog koda. Prva uprava, Uprava za sigurnost plovidbe je čisto stručna uprava, čisto pomoračka, ono da kažem, najjednostavnijim pomoračkim rječnikom, koja vodi nadzor o sigurnosti broda, o njegovim tehničkim karakteristikama, o popunjenosti posadom, o stabilitetu, o svemu onome što podrazumijeva klasični pojam sigurnosti plovidbe. A ova druga uprava je proistekla upravo iz Međunarodnog sigurnosnog koda i kao takva je nametnuta, nametnuta uvjetno rečeno. Nužna je i u njoj bi došla ta služba pomorske policije koja je do sad u okviru MUP-a, a transformira se u kapetaniju. Kolega Lučin koji je vrlo intenzivno sa mnom radio sa još nekim drugim kolegama kojima i ovom prilikom se zahvaljujem, pa koji su bili prethodno za vrijeme koalicijske vlasti u Ministarstvu, tada se zvalo pomorstva, prometa i veza. Radili smo na doradi tog jednog prijedloga i upravo je radni naziv bio policija u kapetaniji. Ali ne oduzimaju se ovlasti policiji vezano za klasičnu službu policije. Postiže se nešto drugo. Da policija, djelatnici policije zajedno sa svim djelatnicima Obalne straže su na jednom te istom otoku, ja bih rekao, na jednom te istom brodu, dijele jednu te istu sudbinu, prolaze jedan te isti sustav izobrazbe i trenaže. I onda će se izbjeći one nelogičnosti o kojima sam ja i jučer govorio, a iz prakse sam bio doživio takve slučajeve da pomorac, obučeni pomorac neće si dozvoliti posla radi, rutine radi zaustavljati brod jedrenjak pod punim jedrima. Jer i mi koji smo sa mora znamo što to znači jedrenjaka zaustaviti da ga prisiliš da spusti jedra ili izvršiti kontrolu, rutinsku kontrolu putničkog broda na otvorenom moru ako nema posebnih uvjeta. I na taj način u okviru organizacije te i takve službe postiže se ta efikasnost. I drugo što je rekao gospodin Radoš, slažem se da zašto bi bilo ograničenje da kapetan Obalne straže može biti izabran samo dva puta ukoliko je stav takav. Prihvatljivo je za nas kao predlagača. I još jedna od njegovih konkretnih primjedbi je Uprava za međunarodnu suradnju, koordinira uprave poslove u kapetanijama, zašto to ne bi radilo tajništvo? Upravo iz razloga što i zapovjedništvo buduće Obalne straže, ukoliko bi bio usvojen ovaj model, mora raditi na harmonizaciji međunarodnog zakonodavstva, ali veliki dio tih poslova se upravo provodi u budućim kapetanijama Obalne straže. I to je jedini razlog zbog čega smo se opredijelili da uprava u okviru zapovjedništva Obalne straže koordinira upravne poslove u kapetanijama Obalne straže. I otprilike to bi bila naša očitovanja na neke prijedloga koji su iz ove rasprave proistekli. I još jedanput žaleći što predstavnik resornog ministarstva nije ovdje prisutan, iako uvažavam ovo što je rekao kolega uvaženi zastupnik doktor Andrija Hebrang, da postoji navodno nekakvo povjerenstvo pri Vladi koje radi. Ja te rezultate za sada nisam vidio, ne bih rekao da ne bih mogao vjerovati da je to točno što govori kolega Hebrang, međutim, ukoliko je dosta je traljavo i radi toga smo se mi odlučili upravo zbog ovog čekanja da uputimo u proceduru ovaj naš Zakonski prijedlog. I žaleći, taj zakonski prijedlog ima nadnevak 10. 3. ove godine, Vlada je imala dovoljno vremena da se o njemu očituje, ona se očitovala kroz svoje negativno mišljenje i očekivao sam u najmanju ruku da netko od predstavnika Vlade, odnosno resornog Ministarstva bude ovdje prisutan da čuje i naše očitovanje kao predlagača u vezi mišljenja kojeg negativnog mišljenja kojeg je Vlada dostavila i ja bih se očitovao zapisnika radi, pa da Vladi može poslužiti kod eventualne koncepcije svog Prijedloga zakona o obalnoj straži. Vidite ključne riječi u načelima na kojima bi se trebao temeljiti koncept sustavnog, učinkovitog obavljanja poslova nadzora i zaštite, kako to Vlada u svom mišljenju navodi su jedinstvo i "usklađenost", a upravo je to potka ovog našeg SDP-ovog prijedloga. Razlika je samo u tome što SDP-ov model nudi čvrstu organizaciju koja upravo osigurava jedinstveno i usklađeno djelovanje neophodno za efikasno obavljanje poslova koji po svojoj prirodi ne trpe odgode i ne trpe dugo koordinacije. Dosadašnje djelovanje koordinacija rekao sam započela je sa radom u listopadu prošle godine, iako je ta koordinacija djelovala desetljećima unatrag i bila je uvijek traljava. Skoro da bih si dozvolio da kažem kada ne želiš problem riješiti onda formiraj nekakvu koordinaciju ili radnu grupu koja je uvijek polučivala negativne efekte i kakvo dosadašnje djelovanje koordinacije uglavnom se svodilo gotovo na paper work. Nije bilo stvarnog nego papirnati rad, i tjedne sastanke ali ne i djelovanje. O policiji sam svoj stav oko nadležnosti policije u okviru obalne straže iznio nema potrebe da ga ponavljam, međutim, u mišljenju vlade se nešto poziva i na Šengenski režim, na granici. Pa zbog toga mi je dužnost da se u ime predlagača ime Kluba SDP-a očitujem i navodi Vlade da bi jedinstveni model organizacije obalne straže kao civilne službe bio protivan Šengenskom režimu je netočan. Kako bi onda taj model funkcionirao unutar nekih drugih država članica Europske unije. Harmonizacija zakonodavstva je konkretan posao, pa neka nam onda Vlada kaže kojoj je to direktivi ili uredbi Europske unije ovaj model protivan, ja ga ne poznam i zaista ga i nema. Šengen na moru to nam je valjda jasno, jer granična kontrola u lukama, a granična crta se prelazi u najmanju ruku 12 nautičkih milja udaljena od tog mjesta kontrole po Šengenu i ta kontrola će se i dalje obavljati u lukama koje kažem udaljene su najmanje 12 milja od državne granice i to je posao i dalje ostaje MUP-u. Ovdje je riječ o nečem drugom, na moru gdje je nužno objedinjavanje svih snaga pod jednu kapu i to kao u većini Europskih zemalja, po nama civilnu kapu jer model vojnog ustroja je u svijetu se sve više napušta. Rekao sam percepcija pomorca, u susretu s ratnim brodom na moru, to sam jučer govorio. Svi znamo na otvorenom moru brod, a to govorim iz višedesetljetne prakse sa zapovjedničkog mosta, pa svi gledamo smatramo horizont i kada vidimo siluetu ratnog broda na horizontu govorimo ono što govorimo, uzvrpoljimo se svi, tražimo nacionalnu zastavu da bismo je podigli na vrh stijega i pozdravili uz nekakav akt kurtoazije taj ratni brod. I to je svrha preplaše se ljudi pomorci i svi mi govorimo dobro ti more, ali odi od nas čim je moguće prije. Prema tome, u jednom zatvorenom morskom bazenu kao što je to Jadran koji ima pretenziju sa pravom da razvija sve oblike turizma nautičkog itd., percepcija direktnog učešća ratnog broda u obalnoj straži nije prihvatljiva, a ona koordinacija i svako izvršava svoje zadatke o čemu sam govorio dakako. Dakle, da koordinacija ali institucionalizirana u okviru jedinstvene organizacije i s jedinstvenom linijom zapovijedanja. Važno je pri tome naglasiti da za provedbu ovog Zakona nisu potrebna dodatna sredstva ni dodatni ljudi tek drugačija organizacija i jedinstveni trening. Vlada u svom mišljenju također se poziva da je naprimjer ribarska inspekcija u okviru Ministarstva poljoprivrede, šumarstva itd., to je upravo to suprotno što mi želimo, želimo da ne bude u okviru tog Ministarstva nego da bude u okviru jedinstvene službe koja se zove obalna straža, dakako ja sam rekao za ratnu mornaricu nema nikakvog sukoba, ona se mora razvijati, mora postojati koordinacija resursi se moraju iskoristiti, efikasno ali obalna straža mora ostati civilna služba, a to uostalom nalaže i direktiva Europske unije, u slučaju na primjer, jedan od najbanalnijih primjera, određivanje luke zakloništa u slučaju nesreće jednog tankera. Temeljem kojih i kakvih pokazatelja, temeljem ocjene pomorca, temeljem ocjene pomorca direktiva nalaže da se odredi luka zakloništa i da se spriječe moguće veće katastrofe. Obalna straža po nama mora biti prije svega, mi smo svjesni i ugroze koja postoji i ilegalnog prelaska državne granice i trgovine opijatima pa i ljudima ali to nije, dakako da je to dio onoga čime se obalna straža mora boriti ali se obalna straža je prije svega borba za čisto more i sigurnu plovidbu, i to je upravo taj posao obalne straže. DA zaključim, zadovoljni smo raspravom koja je vođena u ovom Saboru, krivo nam je da predstavnici Vlade nisu bili ovdje da odslušaju stavove ovih Klubova zastupnika i zastupnika koji su pojedinačno učestvovali u raspravi, očekujemo da će ovaj Sabor prihvatiti prijedlog zaključka kojeg je Saboru dostavio matični Odbor, Odbor za pomorstvo, i da ćemo na taj način osigurati da Vlada uputi svoj Prijedlog zakona o obalnoj straži, koristeći ja se nadam i ovaj model koga smo mi ponudili, neka se i prepiše ono što je dobro, ne politizirati na tom pitanju već želimo kroz jedan ovakav ustroj doprinijeti razvoju Hrvatske kao pomorske države u segmentu koji je potreban kroz ovu jedinstvenu službu, obalnu stražu. Hvala predsjedniče.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak, gospodin Pero Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolega je rekao koji navodi ispravljam kako za ustrojavanje obalne straže prema ovome zakonu nisu potrebna nova sredstva. Potrebna su itekoliko i u kom obimu nova sredstva, samo trebam vidjeti kako i na koji način to napraviti. Da se ništa ne napravi samo da se napravi preustroj već su to potrebna nova sredstva. Hvala lijepa.
Hvala lijepa, zaključujem raspravu. Prelazimo na 5. točku dnevnog reda - Prijedlog zakona o dopuni Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji – Predlagatelj zastupnik Željko Pavlic, prvo čitanje P.Z. br. 273. Predlagatelj zakona je zastupnik Željko Pavlic, prijedlog akta primili ste poštom, kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje Zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav i Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predlagatelj dodatno obrazložiti? Izvolite gospodin zastupnik Željko Pavlic.