Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 36. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Zvonko Černač, dr. Slavko Gaber, Matjaž Han, Feri Horvat, Bojan Homan, Anton Kokalj, dr. Matej Lahovnik, dr. Marko Pavliha, Alojz Sok, Ciril Testen, Bogomir Zamernik in mag. Franc Žnidaršič od 15.00 ure dalje. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VRTCIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod minister dr. Milan Zver, izvolite.
Spoštovani predsedujoči Državnega zbora Republike Slovenije, spoštovane poslanke in poslanci! Hvala lepa za priložnost, da vam lahko tudi ob drugem branju novele zakona o vrtcih spregovorim uvodnih nekaj minut. Kot verjetno veste, si Republika Slovenija že vrsto let prizadeva zagotoviti kar največjo kakovost dela predšolskih ustanov, kot tudi čim večjo stopnjo dostopnosti vseh otrok, zlasti v drugem starostnem obdobju, to je od 3. do 6. leta. Smatram, da gre omenjena novela prav v tej smeri, to je, k nadaljnjemu dvigovanju kakovosti kot tudi k zagotavljanju večje stopnje pravičnosti, kadar govorimo o možnostih vključenosti. Res pa je, da ta novela sledi še enemu pomembnemu cilju, to je razbremenitev družin s plačili za vrtec, ki imajo vključenega več kot enega otroka. Ta ukrep je dokaj skladen z drugimi ukrepi družinske politike, z namenom, glavnim ciljem, da poskušamo zagotoviti boljše demografske trende, kot smo jim priče sedaj ali pa kot smo jim bili priče v nekaj preteklih letih oziroma kar daljše časovno obdobje. Za razliko od amandmaja, ki je bil sprejet tudi na delovnem telesu, odboru Državnega zbora, se tokrat strinjamo z najnovejšim predlogom, da bi poleg tega, da je drugi otrok za starše zastonj, vključili določeno dinamiko razbremenitve staršev tudi za prihodnja leta. Ministrstvo je izračunalo, da bi bilo možno, da bi za petletnike za 50% razbremenili plačila staršev v letu 2010, v letu 2012 - enako razmerje za štiriletnike in pa v letu 2014 za triletnike. To pomeni, da bi postopoma začeli uvajati razbremenjevanje za vse otroke od leta 2010 naprej. Torej, leto 2010 za petletnike, leto 2012 za štiriletnike in leto 2014 za triletnike. S tem bi še bolj omogočili zagotovo večjo dostopnost otrok v vrtce. Znano je, da je priporočilo na evropski ravni 90% vključenih otrok, indikator uspešnosti, in jaz mislim, da bi s temi ukrepi lahko relativno dosegli ta cilj. Sedaj smo približno na 82% vključenosti. Kot veste, so starši pri nas, v primerjavi z drugimi državami, malo nadpovprečno obremenjeni. Pri nas plačujejo skoraj 32% celotne cene vrtca. Na Danskem 22%, Finskem 15%, v Avstriji 20%, na Švedskem 11% in na Češkem, ki je v tem pogledu še korak naprej pred drugimi državami, manj kot 8%. Torej, postopoma bi uspeli doseči, da bi v nekaj letih starši bili primerljivo obremenjeni pri sofinanciranju predšolske vzgoje. Slovenija bo na ta način tudi ohranila visoke standarde in normative, ki jih ima v predšolski vzgoji, kar tudi zagotavlja visoko stopnjo storitve. Res je, da je ta slovenski sistem dokaj drag, v primerjavi z drugimi državami, vendar po našem mnenju zagotavlja visoko kakovost in to kakovost moramo ohranjati. Ta kakovost se odraža tudi v razmerju števila vzgojiteljic do otrok. Pri nas je to razmerje v prvem starostnem obdobju 6 : 1 za 6 ur dnevno in to je izjemno dober odstotek. Samo Francija je, ampak samo do dveh let boljša po tem kriteriju. Skratka, v tej noveli želimo urediti tudi vprašanje sivega trga in s tem varstvo otrok, povečanje dostopnosti vrtcev, tudi z razširitvijo oblik krajših programov, ne samo na demografsko ogroženih območjih, informacijsko dostopnost, kar smo dejansko že uvedli, in fleksibilnost manjših enot. Ta novela prinaša kar nekaj dopolnil, ki bodo zagotovo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]prispevala ne samo večji h kakovosti predšolske vzgoje, ampak tudi k boljši vključenosti otrok, zlasti v drugem starostnem obodbju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo in šport, kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku odbora mag. Grimsu za predstavitev poročila odbora.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav. Odbor za kulturo, šolstvo in šport je obravnaval ta zakon na svoji 29. seji dne 13. februarja 2008. Članom odbora so bila predložena številna gradiva, in sicer tako mnenja približno 15-ih občin, pa tudi pisno mnenje Državnega sveta Republike Slovenije ter pravne službe, ki je imela k prvotnemu predlogu kar nekaj pripomb. Sprejetih je bilo skupaj 16 amandmajev, od tega pet amandmajev odbora. Še največ razprave pa je bilo v zvezi s členi, ki urejajo postopno uvajanje brezplačnih vrtcev kot nek končni cilj, in če je o tem cilju še obstajalo sorazmerno visoko soglasje, pa so bili precej različni pogledi o sicer izglasovanih amandmajih, ki so bili vezani na zadnje leto otroka pred vključitvijo v osnovno šolo. Bilo je danih več opozoril, da stroka pač uči, da je boljša vključitev, ki zajema celotno drugo obdobje otroka. To se pravi, od dopolnjenega tretjega leta starosti dalje, saj ne gre samo za vprašanje socializacije, ki je predvsem vezano na to zadnje leto, ampak tudi na razvoj določenih otrokovih lastnosti, določenih kvalitet, ki pa zajemajo celotno drugo obdobje, to se pravi od tretjega leta naprej. Zato ne preseneča, da je v to smer vloženih več amandmajev, in predlagamo, da tako kot je to storil odbor, po preučitvi in glasovanju o amandmajih, skupaj z izglasovanimi amandmaji, Državni zbor ta zakon sprejme.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Preden začnemo, bi vam rad povedal, da me je gospa Širca prosila, ker ne more zaradi uradnih obveznosti, če bi lahko predstavila stališče poslanske skupine kot prva. Kdo temu nasprotuje? [[Ne.]] Gospa Širca, imate besedo. V imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala za vašo prijaznost. Imate še malo časa za lastno koncentracijo. Želim, da prisluhnete tudi našemu stališču, kjer bi še posebej rada poudarila, da razprava ob sprejemu tega, ob hitrorokem sprejemanju tega zakona, za naše razmišljanje zagotovo ni bila kvalitetna. Na nek način je zaobšla stroko oziroma v nekih primerih celo tistim, ki jih bo ta zakon še najbolj tangiral, recimo temu, zvila roke. Po drugi strani pa imamo probleme v Zares že kar nekaj časa z vsemi tistimi zakoni, ki prihajajo na dan, tako rekoč pred volitvami. In dogaja se, da ti zakoni, ki so v luči posledic, ki se bodo zgodile šele čez nekaj let, to se pravi, tako imenovani volilni zakoni, doživljajo nek tretma, ki je podoben licitaciji na tržnici. Mi nismo hoteli sodelovati v tej licitaciji in tudi določenih sprememb, še posebej v 14. členu, nismo želeli predlagati zaradi tega, ker tako pomembne spremembe so lahko rezultati le visokega konsenza in dialoga, ne pa amandmajev, ki prihajajo zadnji trenutek na mizi in do kateri pravzaprav se je težko opredeliti, še posebej zaradi tega, ker bodo bremenile proračun v letih 2010, 2011, 2014 in tako naprej, ne pa jutri in pojutrišnjem, skratka ne pa 2008 in 2009. Hkrati moram še opozoriti, da razprava ni bila kvalitetna tudi na odboru za kulturo zaradi tega, ker je na matičnem delavnem telesu prišlo do žaljivega, nestrpnega in diskriminatornega izražanja s strani vodje poslanske skupine SDS in naj resda izkoristim ta trenutek, da povem, da se je do našega protesta zaradi grobe žalitve, ki jo je izrekel gospod Tanko poslanki oziroma poslancem, predsednik Državnega zbora distanciral, kar mislimo, da ni prav, in bi se moral zagotovo opravičiti oziroma gospod, ki jih je izrekel, saj je na nek način omejeval svobodo izražanja posameznikom na delovnem telesu. Skratka, dovolj razlogov je za dvom v dobre rešitve, v kolikor se v volilnem letu na hitro in ob dvomih stroke sprejme zakon, za katerega se ne ve, kakšne posledice bodo v praksi. Na žalost so zabetonirani členi, s katerimi se mi nismo strinjali, to se pravi, tisti, ki razširjajo krajše programe s šesto na sedemsto dvajset ur in odpravljajo sočasno navzočnost vzgojitelja in pomočnika med počitkom, seveda pa je javnost toliko bolj pozorna do 14. člena; tistega člena, ki prinaša kar na novo neke popuste, odpuste pri sofinanciranju staršem plačevanja vrtcev. Ta plemenita skrb, ki razbremenjuje starše oziroma ki bo v daljni prihodnosti razbremenila starše, se ne moremo sprenevedati, je v luči jesenskih volitev, kajti če bi bilo drugače, bi se s takšnimi predlogi Vlada pojavila že prej, pa brez sklicevanja na Računsko sodišče, ki je bilo tudi v tem primeru nekoliko zmanipulirano, in bi bilo to vneseno že v leto 2008 in 2009, skratka v proračunsko leto. Toda, četudi pozabimo na to demagogijo, ne smemo pozabiti na to, da predlogi za rešitve za cenejše vrtce niso sistemski in tisti, ki se spomnite, ki ste vsi ali smo celo vsi še do nedavnega poudarjali, da kako je nepravično, če se otroke v vrtec pripelje z mercedesom ali s porschejem, v bistvu se ne bodo sanirali. To je zelo kompliciran in zelo širok in težko prepoznaven sistem financiranja vrtcev in pomoči staršem za vrtce in menim, da je zelo nevarno, če se z enim amandmajem, kje se znotraj skrajšanega postopka, znotraj omejene diskusije prinaša rešitve, ki nimajo, kot pravim, dovolj tehtnih argumentov v ozadju in so seveda zelo, zelo prijetno obarvani. Mi bomo prisluhnili še razpravi, še posebej o 14. členu, in v kolikor ta razprava ne bo imela jasnih argumentov, zagotovo se bom distancirali od podpore taki rešitvi. Govorim o 14. členu.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, kolegice in kolegi. Ta zakon je po našem mnenju zgolj metanje peska v oči, saj ustvarja nove polemike, nove krivice in uvaja brezplačen vrtec za družine drugega otroka samo v primeru, če sta oba istočasno v vrtcu. Spoštovane kolegice in kolegi, vsi amandmaji opozicije so bili preglasovani - gladko. Če danes ta Državni zbor potrdi ta zakon, zakon o vrtcih, potrebuje dober izgovor, dobro opravičilo za vse tiste družine, katerim bomo povzročali nove krivice. Seveda lahko rečete: "Pa saj vendar nekaj dajemo! Saj bodo imele družine nekaj od tega." Res je. Samo poglejmo, na kakšen način. Prihajam s Primorske. Na dvojezičnem območju so vrtci za italijansko manjšino že danes zastonj, brezplačni. Nimam nič proti. Ampak zakaj niso tudi za slovenske družine? V osnovnošolskem izobraževanju imamo šolske in obšolske dejavnosti v teh šolah, ki so namenjene za italijansko skupnost, brezplačne. To pomeni kosila, malice, ekskurzije. Pri nas se plača tudi fotokopiranje. Javni zavodi, med katere spadajo tudi vrtci, so v lasti občin in občine že danes lahko, nekatere, subvencionirajo ceno staršem, druge zaradi tega, ker pač nimajo proračuna, tega ne morejo počenjati, ker so tako ali tako odvisne od države. In temu je primeren tudi delež vključenosti predšolskih otrok v naši državi. V letu 2007 smo beležili zgolj 64% udeležbo otrok v vrtcih. Slovenska nacionalna stranka je vložila tri amandmaje. Najpomembnejši za nas je amandma k 16. členu, ki na žalost ni bil sprejet. Ta amandma pravi, da so oprostitve plačila vrtca deležne tudi družine z več otroki, v katerih so starejši otroci že vključeni v osnovnošolsko izobraževanje. To je zelo pomemben argument, zato ker pri nas, tudi če govorite, da je, osnovna šola ni brezplačna. Ni, enostavno ni brezplačna. Plača se vse, kmalu tudi zrak, verjetno, ki ga otroci dihajo. Zelo, zelo nekorektno je, da nekatere družine lahko svojim otrokom v osnovni šoli privoščijo kosilo, druge družine pa ne, in da za te družine odloča svet osnovne šole, ali so dovolj revne ali ne, da jim bodo subvencionirali kosilo. In tudi to je strošek. Tudi to je strošek, ki se ne upošteva pri tem zakonu, in če govorimo o družini, potem bi morali tudi to upoštevati. Seveda, drugi problem so zasebni vrtci. Mnogokrat se dogaja, da v občini enostavno ni več prostora v vrtcih, ki opravljajo javno storitveno dejavnost. In starši so primorani poiskati varstvo za svoje otroke v zasebnih vrtcih. Zakaj ne bi - naš amandma je to ponudil - v takih primerih subvencionirali ceno, seveda, če ugotovimo, da otroka nismo mogli vključiti v vrtec zaradi tega, ker so bili vrtci prezasedeni na tem območju. Tudi to ste zavrnili. In nenazadnje želim povedati tudi to, da v okviru opravljanja varstva otrok na črno je ministrstvo skušalo urediti nekatera področja tako, da bo to delo legaliziralo. Vendar ne verjamem v to, da se bo na tem sivem trgu pa ravno vsak registriral in da bo s tem odpravljena tudi pomanjkljivost, ki je danes prisotna zaradi pomanjkanja strokovne izobrazbe, nezagotavljanja pogojev, administrativno-tehničnih pogojev, za varstvo otrok in tudi dostikrat so prisotni minimalni higienski pogoji v takih družinah oziroma okoljih, kjer se ti otroci varujejo. Skratka, zakon je zelo pomanjkljivo pripravljen, mogoče na oko všečen nekaterim, ki ga ne poznajo dovolj globoko, povzročal pa bo nove krivice, in mi smo proti temu. In, spoštovane kolegice in kolegi, ne bomo nasprotovali temu, kot že rečeno, ker nekaj prinaša, vendar je zelo slabo, če boste sprejeli tako, kot je.
Hvala lepa. Postopkovno vprašanje oziroma predlog, izvolite.
Samo predlog predlagam, gospod predsedujoči, da kolega seznanite z dejstvom, da je tudi Poslanska skupina Zares v opoziciji in da zato nikakor ne drži njegova trditev, da so bili prav vsi opozicijski amandmaji zavrnjeni, kot je dejal, ampak je bil med drugim k 6. členu sprejet amandma, ki ga je vložila poslanka Majda Širca, torej članica opozicije, in je torej ta njegova trditev očitno neresnična. Poleg tega bi opozoril, da so bili k nekaterim amandmaje dani tudi glasovi opozicije, in sicer z opozorilom, da to prav z namenom, da se ohrani člen odprt, da bo mogoče potem iskati večji konsenz. Predloženi amandmaji gredo sedaj tudi v tej smeri. Hvala.
To je bil čisto postopkovni predlog, to kar ste rekli. Mislim pa, da je gospod Prijatelj slišal vašo pripoved. Tako, da replike vam ne morem dati. Prosil bi, da drugič pri teh postopkovnih predlogih, da res [[...]]Prosim? Ne bi šel v diskusijo. Prosim? Postopkovni predlog.
Glede na predrznost predsednika matičnega delovnega telesa sicer lahko zagotovo trdim, če bi bil načelen in principielen, da bi od svojega kolega moral zahtevati, glede na to, kaj se je dogajalo, ko se je nekatere poslanke, kolegice, zmerjalo na zelo nizkoten način, sam opravičilo od njega. To, kar se je govorilo in kar ste sprejeli, to je pa blažev žegen. Res je, ta amandma je bil [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Tudi to ni postopkovni predlog.
Je!
Rekel sem: "Ne." Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Ta razprava med dvema mojima poslanskima kolegoma zelo jasno nakazuje, s kakšno resnostjo se Vlada loteva sprememb na zelo pomembnem področju; področju predšolske vzgoje. Celotna zadeva se jemlje z levo roko. Z levo roko ali pa se meče čez palec, kot radi rečemo. In takega ali drugačnega leporečja okrog brezplačnih vrtcev - ker to je bila tematika, ko se je govorilo o zakonu o vrtcih - takega leporečja je bilo v zadnjem času veliko, pa verjamem, da ga bo v teh dneh, mesecih pred volitvami toliko več; ker se lepo sliši, pa čeprav je vse skupaj za lase privlečeno. Roko na srce! Nesporno dejstvo je, da so vrtci za starše velik finančni zalogaj; tudi za lokalne skupnosti. Lokalne skupnosti so tisti pomemben segment v celotni zadevi, ki krijejo pomemben del stroškov za starše, ki niso sposobni plačevati polne cene brezplačne oziroma predšolske vzgoje, se opravičujem. To je bil tudi namen. Eden izmed predstavnikov koalicije SDS-a je na seji matičnega delovnega telesa jasno in glasno povedal, da je glavni cilj ali pa namen tega zakona, Zakona o vrtcih, razbremenitev lokalnih skupnosti, ne staršev, lokalnih skupnosti. Tisto, kar je pomembno in bi moralo biti osnovno vodilo, spoštovane kolegice in kolegi, ko govorimo o sistemu in spremembah predšolske vzgoje, je kakovost, kakovost storitev, kakovost vzgoje in varstva otrok. Jaz sem namenoma povedala ali pa rekla najprej vzgoja, vzgoja je tista, ki je pomembna, nenazadnje na to opozarjate tudi sami, spoštovane kolegice in kolegi, vladni predstavniki Ministrstva za šolstvo in šport, v obrazložitvi ste jasno napisali, kakšen je vpliv vrtca na otrokov razvoj. Otroci vsaj od tretjega leta dalje, ki so obiskovali vrtec na vseh področjih, so se razvijali v smeri večje učinkovitosti in prilagojenosti, kar se tiče spoznavne, čustvene, socialne ali osebnostne komponente. Otroci, ki so obiskovali vrtec, so izražali več veselja in zaupljivosti v šoli, se pogosteje vključevali v vrstniško skupino in delovali bolj neodvisno od odraslih. To ste zapisali na začetku v predlog zakona o vrtcih. Ampak, novela med drugim spodbuja druge oblike, druge oblike, bom rekla, predšolskega varstva in vzgoje otrok: krajši vrtci se bodo uvajali, celo gradilo se bo na tem, ker je zelo pomembno, da imajo ljudje predvsem na obrobju možnost, da svoje otroke vključujejo v krajše programe, na teh krajših programih bodo zaposlene pomočnice vzgojiteljic - ni več pogoj vzgojiteljica, ki mora biti strokovno, formalno usposobljena, dovolj bo pomočnica vzgojiteljice, ki bo samostojno opravljala delo vzgoje in varstva otrok. Pa vas bom opozorila še enkrat, jaz sem na matičnem delovnem telesu povedala, kakšen nesmisel je to, kar počnete, kako zelo hočete racionalizirati področje predšolske vzgoje na račun kakovosti, na račun nižanja standardov. Za zaposlitev na delovnem mestu referenta v poslanski skupini se zahteva šesta stopnja izobrazbe, za referenta, ki opravlja zgolj tehnično delo. S tem zakonom na področju predšolske vzgoje postavljate pogoj srednješolske izobrazbe za strokovno delo varstva in vzgoje predšolskih otrok, spoštovane kolegice in kolegi. To kar počnete, je neresno in je lahko zaskrbljujoče, ker ima lahko dolgoročno negativne posledice! Niso samo brezplačni vrtci tisti, ki se bodo uvedli oziroma se niti ne bodo uvedli. To je zavajanje. To je grdo zavajanje, ki postavlja otroke in družine v neenakopraven položaj. Tisti otroci, ki imajo pač bratca ali sestrico v vrtcu istočasno bodo upravičeni do ugodnosti po tem zakonu, ostali otroci pač ne. Takemu zakonu, roko na srce, težko v celoti prikimamo.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovani, lep pozdrav. Eden izmed poglavitnih ciljev novele zakona o vrtcih je doseči 90% vključenost otrok drugega starostnega obdobja v okvir predšolske vzgoje. Iz sklepov Evropskega sveta iz marca 2002 izhaja, da naj bi članice Evropske unije do leta 2010 dosegle 33% vključenost otrok, mlajših od treh let starosti, in 90% vključenost otrok starih od treh let do vstopa v šolo. Podatki o vključenosti otrok v naše vrtce kažejo, da je delež vključenih otrok v prvem starostnem obdobju 38,5%, kar pomeni, da smo nad navedenim ciljem Evropske unije, medtem ko je delež vključenosti otrok iz drugega starostnega obdobja dobrih 80%, kar pomeni, da za navedenim ciljem še zaostajamo. Predlog novele zakona o vrtcih za dosego tega cilja predvideva, da se poleg ponudbe s strani vrtcev vzpostavijo tudi druge oblike predšolske vzgoje, ki so že sedaj bile možne, pa morda v praksi niso zaživele oziroma nekatere niso zaživele. Pri tem gre za zasebne vzgojitelje, vzgojno-varstvene družine in varuha predšolskih otrok. Predlog novele vsebuje določbe, s katerimi se želi doseči tudi stabilnejše in transparentnejše financiranje vrtcev. Te predvidevajo, da občina vrtec financira v skladu s sprejeto ceno programa, ki jo pripravi ob sprejemanju finančnega načrta vrtca in ob sprejemanju občinskega proračuna. Za pokritje stroškov za otroke, ki bi bili plačila oproščeni, se bodo sredstva vrtcem zagotovila iz državnega proračuna. Iz občinskega proračuna pa se bo še naprej kot do sedaj zagotavljala razlika med plačilom staršev in ceno programa, v katerega je otrok vključen. Predlog novele uvaja enoten model financiranja vrtcev, s katerim se bo omogočila uravnotežena in utemeljena poraba javnih sredstev, tako iz občinskega kot iz državnega proračuna. Iz državnega proračuna se bo zagotavljajo staršem sofinanciranje plačil za drugega in nadaljnje otroke iz družine, ki so istočasno vključeni v vrtec. Občina bo, kot ustanoviteljica realizacijo izdatkov vrtca nadzirala s preverjanjem rednih mesečnih poročil od vrtcev o realizaciji cene po posameznih elementih. Za ureditev razmerja med občino in vrtcem se vnaša obvezno sklenitev medsebojne pogodbe o financiranju. S tem se bo lahko v praksi zagotovilo preglednejše financiranje vrtcev kot javnih zavodov, kjer se bodo lahko sedanje razlike med cenami programov bistveno zmanjšale in bodo plačila staršev za vrtec postala med seboj primerljiva in za starše tudi bolj sprejemljiva. Predlog zakona vključuje tudi rešitev, katere namen je, da se razbremenijo družine, ki imajo v vrtcu istočasno vključenega več kot enega otroka, s plačili za vrtec tako, da država prevzame del plačila staršev za vse mlajše otroke, ki so vključeni v vrtec. Postopno uvajamo še nekatere druge novosti. S tem bomo zagotovili večjo vključenost otrok drugega starostnega obdobja v vrtce oziroma predšolsko vzgojo, kar je, kot rečeno, eden izmed ciljev zakona. Z vidika socialne in družinske politike pa rešitev pomeni bistveno razbremenitev staršev, ki jim izdatek za vrtec pomeni velik izdatek v družinskem proračunu. V postopku sprejemanja novele je bilo sprejetih nekaj amandmajev, nekateri bodo sprejeti še v tej obravnavi, kar novelo izboljšuje in je po našem mnenju pomemben korak naprej, zato bomo novelo in nekatere amandmaje v naši poslanski skupini podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Potrata v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Ne govorim še, pa mi čas že teče.) Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavkami. Predlog sprememb in dopolnitev zakona o vrtcih, obravnavan po skrajšanem postopku, je Vlada vložila v zakonodajni postopek v senci umika Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. In čeprav je obljubljala, da bo umaknila predvsem tiste dele iz novele, ki so v javnosti naleteli na največji odpor, zdajšnja novela izenačuje plačila za otroke v zasebnih in javnih vrtcih. Prav tako znižuje zahtevane standarde za ustanovitev zasebnih vrtcev. Samo toliko, koliko kaže verjeti obljubam Vlade. Čeprav gre za 32 členov obsegajočo novelo, veljavni zakon ima pa 67 členov, obravnavamo zakon po skrajšanem postopku. Nikjer ni obrazloženo, zakaj po skrajšanem postopku. Nikjer tudi ni obrazložitev, kakšne bodo resnične finančne posledice za lokalne skupnosti. Govora je samo o tem, koliko bo to imelo posledic za državni proračun, ne pa tudi za lokalne skupnosti, ob tem, kako se predlogi od obravnave do obravnave spreminjajo, pa si drznem trditi, da verjetno tudi predlagatelj sam natančno ne ve, za kakšne posledice gre. Ker se počutim že kot lajna, kadar govorim o zakonih, ki prihajajo iz tega ministrstva, ko je treba ugotoviti stopnjo usklajenosti zakona s socialnimi partnerji, strokovno in zainteresirano javnostjo, naj o tem, kakšna je ta usklajenost, to pot pospremim z mnenjem Skupnosti občin Slovenije, ki pravi takole: "Če je pričetek pogovorov o možnih bodočih spremembah Zakona o vrtcih temeljil na izsledkih revizije predšolske vzgoje v Sloveniji, ki jo je opravilo Računsko sodišče Republike Slovenije v letu 2006, pa Predlog sprememb in dopolnitev zakona o vrtcih z zahtevami in usmeritvami omenjene revizije nima dosti skupnega. Predlagane spremembe ne rešujejo ključnih vprašanj in dilem, ki se na področju predšolske vzgoje pojavljajo že nekaj časa... - kakšne vrste hočemo, kaj so naloge občin in kdaj naj in kako v prostor predšolske vzgoje vstopi država, standardi, fluktuacija otrok med občinami, višina stroškov izvajanja storitev, kaj in koliko naj, če sploh naj, plačujejo starši, temveč še dodajajo, "Skupnost občin Slovenije tako predvsem opozarja, da pomenijo nekatere predlagane rešitve nove tako vsebinske kot tudi finančne obveznosti za občine, čemur pa ne sledijo zagotovila o dodatnih finančnih sredstvih za občino." Samo za ilustracijo, pa bi bilo mogoče še citirati nekatera mnenja posameznih lokalnih skupnosti. Socialni demokrati zagovarjamo čim večjo vključenost otrok pred vstopom v šolo v javno mrežo predšolske vzgoje. Pri tem se opiramo na dognanja stroke, da je za socializacijo, za nadaljnje izobraževanje, za otrokov intelektualni in čustveni razvoj zelo pomembna prav predšolska vzgoja. Če želimo doseči čim večjo socialno vključenost in čim bolj izenačene možnosti za nadaljnje življenje tudi tistih otrok, ki ne prihajajo iz socialno najbolj spodbudnega okolja, se mora vključenost dvigniti - s tem ciljem soglašamo. Vendar pa čim večje vključenosti nismo pripravljeni žrtvovati na račun zmanjšanja kakovosti predšolske vzgoje. In tu imamo o predlagani noveli številne pripombe. Podaljšanje kratkih programov z zgornje meje 600 ur na 720 ur te programe približuje poldnevni predšolski vzgoji in ker je za te programe zadostna nižja izobrazba, ne moremo govoriti o zniževanju standardov. Zmanjšanje plačil za starše se nam zdi sprejemljiva rešitev, ampak tako kot se spreminja iz trenutka v trenutek v tem zakonu, je nakazana samo smer, s katero lahko Socialni demokrati soglašamo, ni pa, seveda, kot rečeno, zagotovljenih tudi zadostnih sredstev in drugih kazalnikov. Kaj pomeni odprava sočasnosti med počitkom, je vprašanje, o katerem ima stroka zelo jasno stališče, predlagatelji pa ga preslišijo, kot običajno. Kot rečeno, zakonu ni mogoče v celoti odrekati nekaterih pozitivnih rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Mitja Slavinec v imenu Poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod podpredsednik, kolegice poslanke, poslanci, minister, vsi ostali prisotni! V Poslanskem klubu LDS ugotavljamo, da tudi ta zakon, kot že po navadi, ki prihajajo s strani tega ministrstva, spet ni usklajen s socialnimi partnerji in, recimo, strokovni svet naj bi ga obravnaval komaj danes. To seveda obžalujemo. Prav tako obžalujemo, da je zakon vložen po hitrem postopku oziroma skrajšanem postopku, saj predšolska vzgoja prav gotovo je eno zelo pomembnih področij. Predšolska vzgoja se nanaša na otroke v najbolj občutljivem obdobju, ko so tudi najbolj dovzetni in ko se v bistvu gradi njihov temelj za njihovo kasnejše izobraževanje in profesionalne kariere. In zaradi tega morajo vse spremembe na tem področju biti čim bolj domišljene, ne pa sprejete po čim krajšem postopku. Prav tako ugotavljamo in obžalujemo, da niso bili upoštevani predlogi ustanoviteljev, torej občin, glede sprememb, ki naj bi jih predlagatelj v zakon vnesel. Pozdravljamo cilj zakona, da se vključenost otrok v vrtce poveča na 90%. In v tem kontekstu smo tudi sami vložili amandma, pri katerem za razliko od predlagatelja, ne znižujemo obremenitev staršev za drugega otroka, ampak že za prvega otroka, saj prvi otrok - in teh je tudi največ - je najdražji in za prvega otroka nekateri družinski proračuni morajo prispevati nesorazmerno višji delež kot kateri drugi. In zaradi tega naš amandma sledi temu cilju, da se razbremeni strošek za prvega otroka in pa za drugega znižamo za 70%. In to ne glede, ali sta hkrati v vrtcu ali je pa že mogoče starejši otrok v osnovni šoli. Saj takrat so stroški v bistvu še višji, kot če sta oba v vrtcu. Prav tako želimo razbremeniti predvsem srednji sloj za plačevanje vrtcev, kajti zelo hitro se lahko zgodi, da če se komu, kot primer, plača poveča za 1 evro, bo zaradi tega pa pri vrtcu padel v višji razred in bo moral plačati tri evre več in je torej na škodi. Dalje. Pozdravljamo uvedbo varuha na domu v tistem delu, ki ureja sivo polje varovanja na domu, kar je tudi bila ugotovitev Računskega sodišča. Prav tako smo vložili amandma, ki zgornje število otrok pri varuhu na domu znižuje z osem na šest ali še manj in to pričakujemo, da bo seveda tudi sprejeto, saj so tudi koalicijske stranke vložile podoben amandma. Opozarjamo pa, da varovanje na domu nikakor ni enako kot predšolska vzgoja v vrtcu. V tem primeru gre za varovanje, v vrtcu pa je zelo velik pomen tudi na področju vzgoje. In v kolikor bomo sedaj seveda imeli skupaj 90% populacije v vrtcih in na domu, ta cilj, 90% v vrtcih, seveda še ni dosežen in to je pomembno. Tega se je pomembno zavedati. O skrajšanih programih smo danes že slišali, da na nek način, v bistvu, postajajo enaki s poldnevnimi, in kot ponavadi, tudi tukaj nismo dobili dovolj jasnih obrazložitev, kaj je cilj te spremembe in zakaj je to dobro. Če je res dobro, potem bi bilo dobro slišati, zakaj. Hkratna prisotnost varuške v času počitka - torej, ukinitev tega pomeni, da tisti otroci, predvsem starejši, ki niso navajeni popoldan, v času počitka spati, bodo sedaj, ko bo v času počitka samo ena prisotna, morali spet na silo mižati. Zelo velika trama za nekatere otroke. Naj na koncu samo še izpostavim problem financiranja. Občine iz manj razvitih območij so vsaj dvakrat na škodi v primerjavi z razvitejšimi. Enkrat so prihodki teh občin zaradi nižjih prejemkov in manjše zaposlenosti nižji in tako morajo te občine iz že tako manjšega proračuna več prispevati za sofinanciranje vrtcev, kajti njihove občanke in občani so v nižjih razredih. Posledično, torej morajo z manj denarja več prispevati za vrtce in občinam ostaja manj za razvojne projekte. To je najpomembnejša stvar glede financiranja, ki jo prav gotovo treba urediti in spremeniti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjetka Uhan v imenu Poslanske skupine NSi.
Hvala lep za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, poslanke in poslanci in vsi, ki nas spremljate. Lep pozdrav. Novela zakona o vrtcih, ki je pred nami, ima namen povečati vključevanja otrok v predšolsko varstvo, vzgojo, narediti vrtce dostopne tudi cenovno za starše. Med ukrepi velja izpostaviti zlasti zakonske podlage za uvajanje oblik predšolske vzgoje, vzpostaviti informacijski center, kjer bodo razvidna prosta mesta v vrtcih, predvsem pa finančno razbremeniti starše. Pozdravljamo novo obliko varstva varuha otrok. Varuhi otrok kot oblika varstva pomenijo za starše možnost, da bodo lahko za svoje otroke poiskali potrebno varstvo v času, ko vrtci niso dostopni, otroci pa potrebujejo primerno oskrbo in varovanje. Varuh po mnenju Nove Slovenije ne more biti konkurenca vrtcem, česar se že bojijo zaposleni, saj se ne predvideva sofinanciranje s strani države, lokalnih skupnosti ne za investicije ne za samo varstvo. Varuhi tudi ne morejo nadomestiti vrtcev in njihove vzgoje, so lahko le dopolnilni servis za čas, ko vrtci ne delajo, v kraju, kjer jih ni, za premostitev stiske v času bolezni, nedelje, večerov ali kdajkoli. Storitev pa je dobrodošla in primerna tudi zato, ker bodo lahko varuhi otrok prišli paziti otroke na dom ali pa bodo varovali na svojem domu, ki bo moral ustrezati zakonskim predpisom primerno urejenega in varnega bivališča. Torej je varuh dopolnilna oblika varovanja otrok, servis za starše, dobrodošla oblika in upam, da ga ne bomo že v kali zatrli z raznimi normativi in jih za vsako ceno v tem pogledu hoteli izenačevati z vrtci. V Novi Sloveniji se nam zdijo primerne tudi druge rešitve. Ustrezna se nam zdi možnost, da lahko krajše programe bivanja, ki se z novim predlogom zakona razširjajo na otroke vseh starostnih obdobij, izvajajo tudi pomočniki vzgojitelja. Ne moremo se strinjati z očitki, da je nestrokovna rešitev, ki odpravlja sočasnost vzgojitelja in pomočnika vzgojitelja v času otrokovega počitka. In za konec je zagotovo najpomembnejša novost v noveli, česar se veselijo starši. Brezplačen vrtec za drugega in vsakega naslednjega otroka v vrtcu, ko imajo starši v vrtcu sočasno vpisanih več otrok. Prav tako pa nas veseli in se nam zdi spodbudna rešitev postopnega uvajanja sofinanciranja vrtcev, za vse otroke drugega starostnega obdobja. Kar pa nas v Novi Sloveniji skrbi, pa je to, da bo premalo mest v vrtcih, zato je potrebno razmišljati o povečanju investicij v vrtce, zlasti tam, kjer jih še ni ali pa nimajo na primer varovanja otrok za prvo starostno obdobje, recimo jasli. Dejstvo je, da bo večji naval vpisov v vrtce, večja vključenost v predšolsko vzgojo pa je tudi namen predlagatelja. Za konec naj rečem, da v Novi Sloveniji podpiramo zakon, saj pomeni s finančnega vidika razbremenitev staršev, prinaša nove oblike varstva in s tem tudi večjo dostopnost otrok do varstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Marjan Drofenik v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim.
Spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci. Spoštovane poslanke in poslanci. V Slovenski ljudski stranki smo že v svojem programu zapisali, da se zavzemamo za socialno državo in reforme, ki bi izboljšale socialni status državljanov. Še posebej si prizadevamo za koristi naših najmlajših, saj vsi vemo, da sta kvalitetna predšolska vzgoja in nasploh tovrstna okolja eni najpomembnejših dejavnikov socializacije otroka, njegovega zdravega razvoja in vir spletanja prvih socialnih odnosov. Vseskozi si zato prizadevamo, da bi država starše razbremenila plačevanja stroškov za vrtec, ki je za mnoge velik finančni izdatek. Prepričani smo, da bi takšna razbremenitev izredno dobro vplivala na boljše usklajevanje družinskih in službenih obveznosti staršev in na demografsko politiko države, saj bi takšen ukrep mlade bolj spodbujal k ustvarjanju lastne družine in k odločanju za več otrok. Veseli smo, da smo pri usklajevanju predloga zakona dosegli napredek, saj se nam je zdela prvotna rešitev, po kateri bi bili starši oproščeni plačila vrtca za mlajšega otroka le pod pogojem, če je v vrtec vključen več kot en otrok, slaba oziroma preozka. Takšna rešitev ne bi postavljala v enak položaj vseh staršev. Nekaj bi pridobile le tiste družine, pri katerih je v vrtce vključen več kot en otrok iz družine, ne pa tudi tiste, pri katerih starejši otrok ali otroci že obiskujejo, na primer, osnovno šolo. Vsi vemo, da tudi osnovna šola za starše ni zastonj, zato bi morali biti s tega vidika vsi starši, ne glede na starost svojih otrok, obravnavani enako. Nova rešitev, ki predvideva, da bi starši za otroke postopoma plačevali manj, do 50% cene vrtca, je za nas bolj sprejemljiva in po našem mnenju koristi veliko širšemu krogu ljudi. Veseli nas, da bo v krog upravičencev vključenih več staršev in da bodo starši na ta način v bolj enakem položaju, ne glede na to, koliko otrok imajo in ali ti otroci obiskujejo vrtec ali pa so že vključeni v nadaljnje izobraževanje. Takšna sprememba daje zakonu kot celoti nekoliko bolj smiselno podobo in dejansko predvideva ugodnosti, ki se nanašajo na vsakega otroka, ter vsaj malo finančno razbremenijo vsakega starša. Nekoliko nas moti le dejstvo, da bodo te olajšave za starše možne šele postopoma; seveda je pa to že druga zgodba, ki je povezana s sredstvi. Podpiramo tudi ureditev varuha predšolskih otrok in menimo, da je dobro, da so natančno določeni pogoji za opravljanje te dejavnosti in dolžnosti varuhov. Kot je, na primer, vpis v register pri ministru, pristojnem za predšolsko vzgojo. S tem se zagotovi večja varnost, tako za otroke kot tudi za starše, saj evidence zagotavljajo pregled nad osebami, ki se ukvarjajo z dejavnostjo varovanja predšolskih otrok. Ta rešitev v veliki meri preprečuje delo na črno, poleg tega pa je to dodatna in predvsem varna možnost za starše, ki otrok ne želijo vključiti v vrtec ali pa za njihove otroke v vrtcu iz takšnih ali drugačnih razlogov ni prostora. V naši poslanski skupini bomo ta predlog sprememb Zakona o vrtcih podprli, saj menimo, da je po zadnjem usklajevanju dober, da zagotavlja ugodnosti za vse starše in ne le za peščico. Upamo, da bodo kmalu prišli tudi časi, ko bo možno proračun načrtovati tako, da bo predšolska vzgoja brezplačna za vse otroke in da bomo na takšen način še bolj zasledovali cilje pozitivne družinske politike, ki je v naši stranki vseskozi prvotnega pomena. Ker pa se zavzemamo za vsako spremembo, ki bi pomagale ljudem do bolj kvalitetnega življenja in pozitivno vplivala na demografko politiko v Republiki Sloveniji, bomo poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ta predlog podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še gospod Vili Rezman v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Dasiravno je bilo v uvodnih nastopih slišati nekaj pikrih besed in polemičnih misli, v Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da je predlog zakona dovolj dobro pripravljen, da ga smemo podpreti in torej bo deležen naše podpore. Naše podpore bodo deležni tudi nekateri amandmaji, ne vsi. Med temi tudi amandmaji, ki so prišli iz opozicijskih vrst. Vsaj tisti, ki govori o tem, kakšna naj bo skupina, ki jo lahko varuh obvladuje, in je njegov predlagatelj LDS, kakor tisti, ki zagotavlja največjemu možnemu številu otrok vključitev v brezplačno varstvo in ki ga je predlagala Poslanska skupina SNS. Torej nas ne motijo te politične opredelitve in tudi mislimo, da je to predšolsko varstvo in vzgoja prepomembno, da bi ga smeli spolitizirati na raven predvolilne teme, kakor je bilo pač danes kar nekajkrat že slišati. V Poslanski skupini DeSUS se spomnimo, da smo o tej temi razpravljali takrat, ko smo šele pripravljali koalicijsko pogodbo, in da je bil celo naš predlog, da v koalicijski pogodbi piše, in tako danes piše, da mora koalicija pripraviti in zagotoviti program, ki bo otroku in mladostnikom in s tem tudi družini, prijazen. Res je verjetno pomanjkljivost, da ni bil spisan integralni tekst na to temo, se pa posamični strukturni deli tega programa uresničujejo, in da ne bi bili mi v DeSUS-u izključni lastniki teh idej, naj povem, da smo bili spodbujeni in strokovno opremljeni pri tem z nasveti slovenskega Unicefa in slovenske Zveze prijateljev mladine. Torej sodimo, da je bil čas, ko smo se o tem pričeli pogovarjati, prav izbran in bil je torej povolilni in ne predvolilni čas. V uvodu je morebiti narejena neka, rečemo temu, ne najboljša poteza, ko je Ministrstvo za šolstvo in šport navedlo najprej pripombe občin, županov, pripombe Računskega sodišča in pripombe Komisije za nadzor javnih financ kot tiste, ki so bile tako rekoč "agens" tega spreminjala. Ni tako. Ni tako, da bi zgolj od zunaj prišle pobude za to, da se na tem področju kaj spremeni, kaj dopolni in izboljša. Treba je spomniti, da je tudi avtonomnih pobud bilo kar nekaj in da je torej tudi stroka znotraj tega področja imela tehtne pripombe, ki jih je bilo vredno upoštevati. Problemi seveda so. Ampak, recimo, problemi niso zgolj obremenitve občinskih proračunov. Vemo, da so se nekatere občine zelo različno znašle in imamo dva načina financiranja sedaj. En način je diskriminatoren na ta način, da je cena za domače otroke drugačna od tistih, ki jim rečemo, da niso domicilni, in je seveda to politično obarvano. Kajti nižje cene imajo otroci tistih staršev, ki so volivci v določeni občini. Tisti, ki morajo svoje otroke tja pripeljati, imajo drugačne cene. Kar nekaj takšnih primerov je. Sam jih empirično poznam in te napake je treba odpraviti. Drugi sistem je bil pa tutorski, tak, da so nekateri župani in občinski sveti pač, bi rekel, zaradi otrok emfatično poimenovali to področje in dajali dodatne bonitete, kar je privedlo do zelo velikih razlik v plačilih in v ekonomskih cenah in v stroških, s katerimi posamični vrtci poslujejo. Da v kratkem omenim še nek pomislek, ki ga imamo pri tem, v zvezi z zmanjševanjem prisotnosti vzgojiteljice v oddelku takrat, kadar gre za počitek. Mi vemo, da danes počitek ni več nekaj takega, čemur bi rekli, da vzgojiteljice pospravijo otroke v posteljice, jih zagrnejo z odejami, spustijo žaluzije in ugasnejo luč, ampak so danes počitki nekaj drugega. V glavnem so aktivni. Zato je treba razmisliti o tem, ali ni moč najti kakšne boljše rešitve na tem področju. Sicer pa menimo, da je v predlogu, zlasti zavoljo tega, ker se pač razbremenjujejo družine, dovolj dobrih rešitev, da Poslanska skupina DeSUS ta predlog zakona sme podpreti. Vključno s tistima dvema amandmajema, ki sem ju prej omenil.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 25.2.2008. V razpravo dajem 9. člen in amandma Poslanske skupine SD, amandma Poslanske skupine Zares, amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS ter amandma Poslanske skupine LDS. Odpiram prijavo. Gospa mag. Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. No k zavajajočemu, da ne rečem lažnivemu pojasnilu predsednika Odbora za kulturo, šolstvo in šport bi ob prvem oglašanju ob amandmaju rada povedala naslednje. Res je od številnih vloženih amandmaje bil sprejet en amandma poslanske kolegice Majde Širca, ki pa je sledil pripombam Zakonodajno-pravne službe in bil v svoji obliki identičen z amandmajem koalicijskih strank. V tem je skrivnost velikega uspeha enega sprejetega amandmaja. Amandma, ki ga vlaga Poslanska skupina Socialnih demokratov k 9. členu, je enak amandmaju na odboru in ne umišljam si, da bo glasovanje na tem plenarnem zasedanju imelo kakšen boljši učinek. Je pa ob amandmaju, ki je priznan, da je zelo drastičen, ker predlaga črtanje člena, treba povedati nekaj bistvenih reči. Področje, ki ga člen na novo ureja, je varuh predšolskih otrok. Tudi predlagatelji niso skrivali tega, da je urejanje tega področja pravzaprav do neke mere povezano z urejanjem dela na črno. Gre za to, da bi ob napovedih, kako povečati vključenost otrok v predšolsko vzgojo, v Poslanski skupini Socialnih demokratov pričakovali predvsem takšne rešitve, ki bi podpirale napovedani cilj. Varuh predšolskih otrok pa k temu cilju ne pripomore zaradi tega, ker člen ureja zadeve, ki bodo tudi potem, ko bodo veljale, ostajale zunaj sistema predšolske vzgoje. Posebej poudarjam, predpisana je samo srednješolska izobrazba, treba je imeti neke dodatne strokovne usposobljenosti po kvalifikaciji za varuha predšolskih otrok in treba bo dejavnost urediti v skladu z določbami gospodarskih družb. Gre za nekaj, kar bo zunaj sistema financiranja in drugih določb sistema predšolske vzgoje, tako kot jo ureja Zakon o vrtcih. Za koga je to mogoče čisti formalizem in nepomembno opozarjanje na stvari, ob katerih lahko mirno zamahnemo z roko in rečemo: "Bomo pač nekaj uredili, kar do sedaj ni urejeno." Ampak, ali si tisti, ki so to rešitev predlagali, ali so tisti pregledali natančno, kaj pravzaprav pomeni in kakšne zadeve za sabo potegne ureditev tega instituta varuha predšolskih otrok, če se bo s to dejavnostjo ukvarjala nekaznovana oseba s srednješolsko izobrazbo po določilih? Ajpesu bo morala prijaviti svojo dejavnost, dejavnost se bo štela v dohodnino od česar bo morala odvajati davščine, mora se prijaviti sama in ne vem v koliko primerih bo mogoče res slediti tistim, ki imajo kot varuhi recimo na domu enega ali dva otroka. Zagotovo je pričakovati, da se bodo prijavili in da bodo zapustili sivi trg dela tisti, ki bodo imeli večje število otrok v varstvu, zato, ker je to opazna dejavnost in je pred javnostjo ni inšpekcijo ni mogoče skriti. Ampak, za tiste, ki bodo varovali enega ali dva otroka, je pa vprašanje ali se ne bo tudi to štelo v področje tistega, kar so pri Računskem sodišču ugotavljali, da je v 40% v vrtce nevključenih otrok mogoče tudi zajetih, pa niso povedali ali niso pokazali. To so namreč tisti, ki imajo kako drugače urejeno varstvo otrok. Ne ve se koliko je tistih, ki jim varujejo otroke sorodniki ali celo mogoče kdo, ki za to niti ne pričakuje kakršnegakoli plačila ali nadomestila. Gre preprosto za to, da je bil člen vključen s toliko vrzelmi, da je na te vrzeli opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. Amandma, ki je bil sprejet na odboru je sicer nekatere reči deloma uredil, tako da je določil vsaj minimalne prostorske standarde. Ostaja pa še veliko odprtih vprašanj in pomislekov, ki jih tako kot je zdaj člen zapisan, ne odpravlja. Res, da so prostorski standardi zdaj nekako določeni, niso pa še vsi drugi standardi, ki delo zasebnega podjetnika ali samostojnega podjetnika, saj to bo pravzaprav varuh predšolskih otrok, urejajo. Ni ne predpisanega delovnega časa ne tistega, kar bi človek pričakoval, da je pri varovanju otrok predpisano, to so higienski standardi in še kaj drugega. Torej, vrzeli je veliko, ampak nakazala sem samo nekatere. Jaz ne rečem, da v predlogu ni mogoče videti poskusa, kako urediti neko do sedaj neurejeno dejavnost. Ampak, zakon bo zadevo samo legaliziral. Varuh predšolskih otrok, samostojni podjetnik, bo v Zakon o vrtcih vključen, bo izvzet iz sistema nadzora, bo tistega, ki je vezan na opravljanje vzgojno varstvene dejavnosti in ki jo, tako je predvideno pri vzgojitelju predšolskih otrok, pri zasebnem vzgojitelju bi vendarle nadziral vrtec v skladu s kurikulum, ki je za vrtčevsko vzgojo predpisan. Tukaj tega ni, ker gre samo za varstvo, poudarjam, ne gre za vzgojne programe. In tisto, na kar ni odgovora, je pa zelo pomembno vprašanje, kako predlagatelj odgovarja na zadrege staršev, ki ne bodo mogli, zaradi večjega pritiska na vrtce ob zmanjšanji obveznosti plačila staršev; da ne bo pomote - Socialni demokrati menimo, da bi program morala v večji meri poravnavati država, zato da bi bil delež otrok, zlasti v drugem starostnem obdobju, vključenih v predšolsko vzgojo čim višji. In se nam zdi prav, da se obveznosti staršev zmanjšajo. Ampak tukaj se postavi vprašanje enake dostopnosti te storitve. Zaradi tega, ker v vseh okoljih vsi starši nebodo mogli vključiti otrok v vrtec in bodo morali zato še naprej poiskati varuha predšolskih otrok, ki pa ni subvencioniran in za katerega država ne prispeva tako kot je to mišljeno pri vrtčevski vzgoji, bodisi v javnem vrtcu ali v zasebnem vrtcu in verjetno posledično tudi pri zasebnem varuhu otrok. Neizenačenost se povečuje, ne zmanjšuje. Dostopnost ni enaka. In če je gospa direktorica Direktorata za vrtce in osnovne šole pojasnjevala v javnem intervjuju, kako se da s križanjem podatkov ugotoviti, kje so prosta mesta v osnovnih šolah, v vrtcih pa je preveč interesa, se pa da v osnovni šoli hitro najti prostor za otroke, ki bi morali hoditi v vrtec, in da se to da narediti s prilagoditvami. To terja čas in to terja dodatna sredstva. In ob zvečani populaciji je tega več kot je videti zdaj. Gre za zelo gasilske preračune. Gre za preračune, ki morebiti na ravni računskih operacij še v nekaterih elementih držijo, nimajo pa s kakovostnimi rešitvami in sistemskimi rešitvami predšolske vzgoje nič skupnega. Ostaja veliko polje nepojasnjenih vprašanj v zvezi z urejanjem predšolske vzgoje in ostaja zelo jasna ugotovitev, da se kakovost, standard predšolske vzgoje s takimi ukrepi znižuje. In tako ne bo uresničen tisti prvi cilj oziroma drugi je zapisan v ciljih predloga zakona, da bo zagotovljena kakovostna predšolska vzgoja. Desetletne raziskave, ki so do zdaj ali spremljale ali ugotavljale kakovost predšolske vzgoje, so ugotavljale razmeroma visoko kakovost. In če do zdaj posamične oblike, predlagatelj pa pravi, da je treba sprostiti različne oblike predšolske vzgoje, in ima v oklepaju navedeno zlasti varuštvo. To ni predšolska vzgoja, oprostite. In bi bilo prav to povedati. Predšolsko vzgojo nadomeščate z varovanjem. In jaz mislim, da bi bilo ob vsem kar je bilo povedano, že dobro kdaj kakšne stvari umakniti in priti s takimi predlogi, ki ne bi od tedna do tedna, da ne rečem, od dne do dne, spreminjali odločitev. Ne rečem, da ni bilo kakšnih majhnih izboljšav. Kar zadeva 9. člen jebilo s sprejetimi amandmaji na odboru doseženih ali odpravljenih vsaj nekaj velikih slabosti. Ampak, temeljni problem ostaja. To ni sistemska rešitev, ki bi zagotavljala kakovostno predšolsko vzgojo, zato s predlogom za črtanje tega člena predlagateljem, če boste to črtanje podprli, dopuščamo možnost, da vendarle do tretje obravnave besedilo 9. člena tako popravijo, da bi se še izboljšal in da bi, če ostaja namen predlagateljev, da bo varuh predšolskih otrok vključen v Zakon o vrtcih, ampak videti je, da vztraja pri tem, da bi vendarle še premislil in morebiti kašne slabosti odpravili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren.
Hvala lepa za besedo. Moram reči, da bodo po mojem videnju sprememb tega zakona ciliji in namen, ki so zapisani v predlogu, prav gotovo doseženi in jaz tu ne vidim nobenih strahov, da vsi ti dobri nameni in cilji ne bi bili uresničeni. Da bi te spremembe šle celo v nasprotno smer, tega nikakor ne morem razumeti ali pa, vsaj tako bom rekel, jaz tako tega zakona ne razumem. Kar se tiče 9. člena moram reči, da sem osebno zelo vesel, da zakon prinaša varuha predšolskih otrok. Jaz mislim, da bo ta zadeva v veliko pomoč marsikateremu od staršev, ne samo tistim, ki otrok ne dajo v vrtec. Jaz sem celo prepričan, da bodo ta inštitut lahko koristili in ga bodo s pridom izkoriščali tudi tisti starši, ki bodo imeli otroke v vrtcih. Gospa Potrata se je spraševala: "Zakaj nimajo predpisanega delovnega časa?" Meni se zdi popolnoma logično, da to ni predpisano. Namreč, jaz to zadevo vidim tako, če se starša odločita zvečer iti v opero, gledališče ali na kakšen obisk, na katerega ne moreta vzeti s sabo otrok, bosta lahko izkoristila tudi ta inštitut varuha predšolskih otrok in si tako zagotovila varstvo. Z njim bo možno zagotavljati varstvo tudi na domu. Sam sem imel tri hčerke v kar v dve letnih razmikih. Takrat je bil zelo velik naval na vrtce. Nisem imel možnosti vpisati otroka v vrtec, imel pa sem možnost dati otroka v družinsko varstvo, ki je potekalo tudi preko vrtca. In za to zelo pozitivno in dobro izkušnjo se mi zdi, da bi bilo prav, da bi jo imeli možnost starši ponovno dobiti. To vidim predvsem za vaška naselja, za naselja, ki niso blizu večjih mest, kjer so vrtci, kjer bi se starši prav gotovo odločali, če bi se kdo odločil v vasi imeti družinsko varstvo, da bi vključili otroke v takšno varstvo. Jaz mislim, da je to res dobra in pozitivna stvar. Če se vrnem k temu 9. členu in amandmajem k temu členu. Moram reči, da se najbolj zavzemam za amandma Liberalne demokracije, kjer je določena samo zgornja meja, 6 otrok, čeprav bi jaz osebno tudi tu morda ne omejeval. Sicer je ena argumentacija, da pač morajo biti ustrezni pogoji, prostorski pogoji, da se lahko večje število otrok varuje. Bom samo za šalo povedal primer, če bi se gospa Kresalova odločila izvajati takšno varstvo, potem prostorski pogoji prav gotovo ne bi bili ovira. Če se vrnem še malo na splošno na zakon, želim reči predvsem to, da pri zakonu pogrešam, da ni prinesel nekih ukrepov, ki bi odpravili zlorabe, ki se dogajajo pri plačevanju vrtcev. Na zadnji seji občinskega sveta smo precej govorili, namreč na seji smo tudi povečevali ceno vrtcev. Pri vsakem sprejemanju novih cen vrtcev na občinskem svetu se pojavlja beseda in razprava o zlorabah plačevanja vrtcev, ko se ljudje predstavljajo za enostarševske družine, vsi pa vedo, da so normalne družine z moškim, žensko in otrokom, da živijo skupaj, da so v skupnem gospodinjstvu, čeprav uradno živijo na različnih naslovih, in izkoriščajo vse te, ne bom rekel privilegije, ker niso privilegiji, ampak neupravičeno izkoriščajo te ugodnosti, ki bi jih imela enoroditeljska, enostarševska družina. Mislim, da je tu treba nekaj storiti. Če bomo to odpravili, sem prepričan, da bodo tako država kot občine potrebovale manj denarja za vrtce. Zanimivo je bilo tudi na občinskem svetu, ko je Liberalna demokracija predlagala, da bi občina Šoštanj uvedla brezplačen vrtec za občane Šoštanja. V zvezi s predstavitvijo mnenja gospoda Rezmana moram reči, da se strinjam s tem, da ni prav, da so po Sloveniji takšne razlike med posameznimi vrtci v ceni, rekel bom, neverjetne razlike. Mislim, da bi tu moralo priti tudi do, ne rečem poenotenja, ampak te razlike bi se morale zmanjšati. Končal bom samo s tem, da sem prepričan, da bodo predlagane spremembe pripeljale do tega, da se bodo ljudje lažje in raje odločali za to, da bodo vključili otroka v vrtec. Da bo imel ta zakon za posledico večjo vključenost, predvsem pa to, da bo razbremenil starše, predvsem tiste, ki bodo imeli dva ali več otrok v vrtcih, in še marsikatera prednost bo prav gotovo prispevala k temu, da bodo vrtci v pomoč staršem tako pri varstvu kot pri vzgoji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš. Prosim.
Hvala lepa za besedo. No, sicer sem mislila, da razpravljamo zgolj o amandmajih k odprtemu 9. členu, ampak očitno imamo splošno razpravo tudi v okviru drugega branja. Kljub temu nekateri pošteno brcate mimo, mimo same vsebine, pa tudi mimo strokovnosti, poznavanja in razlaganja tega področja. Če se osredotočim samo na 9. člen, vas sprašujem, ali je mišljen ta varuh kot alternativa vrtcem ali kot dopolnitev vrtcem. Če je kot dopolnitev vrtcem, potem je treba to zapisati v okvir 9. člena. Tako, kot je zapisano zdaj, se bere kot alternativa vrtcem, kar pa je slabo. Kar je slabo zato, ker je jasno in glasno zapisano v okviru 9. člena zgolj in samo varstvo, brez vzgoje. In dovolite, bom preberal kakšni so ti minimalni standardi za osebo, fizično osebo, ki bo na podlagi Zakona o gospodarskih družbah izvajala dejavnost, piše: "Zakon o gospodarskih družbah ureja dejavnost varuha predšolskih otrok." Super, ampak piše, edini pogoj: "Varuh predšolskih otrok lahko varuje otroke v stanovanjih ene ali večstanovanjske stavbe, ki je zgrajena v skladu z minimalnimi tehničnimi pogoji za graditev stanovanjskih stavb in stanovanj in je zanjo v skladu s predpisi o graditvi objektov izdano uporabno dovoljenje ali v prostorih, ki izpolnjujejo pogoje predpisane za vrtce." Nobenih drugih pogojev ni, spoštovane kolegice in kolegi, nobenih drugih pogojev. Vrtec, javni vrtec, zasebni vrtec mora imeti izdelan strokovni kurikulum. [[Oglašanje iz klopi.]] To ni vrtec, ne. To je v okviru zakona o vrtcih, varuh predšolskih otrok, to je legaliziranje tistega dela, ki se zdaj opravlja na črno. Ali prav razumem? Tako je zapisano v okviru 9. člena. Po drugi strani pravite v lanskih analizah kako pomembna je vključitev otrok v vrtce zaradi socializacije, zaradi čustvene, osebnostne rasti zato, da se pač otroci tudi lažje kasneje vključijo v šolo. Ampak vi v okviru 9. člena uvajate ali celo favorizirate varuha predšolskih otrok. Slišala sem za tiste starše, ki se ne bodo odločili in ne bodo otroka vključili v vrtec, tistim staršem je namenjen inštitut varuha predšolskih otrok. Jaz bom rekla tako imenovani baby-sitter sistem se uvaja s tem zakonom. Brez kakršnekoli kontrole, niti se ne bo kontroliralo kakšni vzgojni koncepti se bodo upoštevali pri varstvu otrok, enega, dveh, treh, štirih, petih ali šestih otrok, ki jih bo lahko varovala ena oseba, fizična oseba, na podlagi Zakona o gospodarskih družbah. To je popolnoma nedomišljena poteza. Jaz verjamem, da so različna mnenja, kolega Bajc, verjamem. Ampak mnenja stroke nasprotujejo tako nedomišljenim rešitvam v okviru zakona, to je možnost, ja, to je možnost, ampak možnost, ki se favorizira za tiste starše, ki ne bodo vključili svojih otrok v vrtec, to ste sami rekli kolega Koren. Sam se bo odločil starš, ja, ampak po drugi strani je težnja in želja Vlade in verjamem da tudi celotne družbe, da je čim več otrok vključenih v kvaliteten sistem, kakovosten sistem predšolske vzgoje, ker je to dobra popotnica za njihov, bom rekla, psihosocialni osebnostni razvoj, ker jim bo to koristilo v kolikor bo strokoven sistem predšolske vzgoje kvalitetno sestavljen in dober, ker mu bo to koristilo pri njihovem vključevanju v kasnejše oblike socializacije, tudi v osnovno šolo. Za varuha predšolskih otrok ni predpisan niti standard zdrave prehrane, ničesar ni v okviru 9. člena. To je slaba rešitev, dolgoročno in ima lahko slabe posledice, tako kot krajše oblike. Prosim, gospod predsedujoči, da opozorite, ker me motijo. Nenehno mi gospod Koren skače v besedo. Jaz verjamem, da je drugačnega mnenja, kar je pokazal. Ampak, dovolite, da tudi jaz izrazim svoje mnenje in prepričanje, ki v veliki meri bazira na tistem, na kar je opozorila tudi stroka: slabe, nedomišljene rešitve, za otroke. Kdo bo lahko varoval in vzgajal otroke v okviru predšolske vzgoje? Kdo bo lahko tako imenovan baby-siter, varuh predšolskih otrok? Pravzaprav, vsakdo, ki se bo za to odločil. Še enkrat opozarjam, brez kakršnihkoli standardov ali brez kakršnekoli kontrole. To je, spoštovane kolegice in kolegi, slabo. Zato bom podprla amandmaje, ki govorijo v prid temu, da se ali člen črta v popolnosti in se s tem doda možnost ali pa dopusti možnost, da se v obliki oziroma v tretjem postopku besedilo člena, če hočete vključiti varuhe otrokovih pravic, kot neko dopolnilno dejavnost, ne alternativo, dopolnitev, da se to tako tudi zapiše.
Hvala lepa. Odpiram prijavo za drugi krog. Besedo ima gospa Marjetka Uhan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Smo pri 9. členu, varuhu otrok. Jaz mislim, da je prav ta člen najbolj domišljen, najbolj inovativen. Financirati je lahko, če imaš denar, ampak potrebno je pogledati realnost, kaj se dogaja. Kje pazijo otroke staršem, ki so popoldne v službi, ki ne dobijo prostora v vrtcu, ki so v nedeljo v službi, v soboto? To je servis, alternativa ali kakor hočete, gospa Žgajner Tavš. Ti rabiš nekoga, da ti varuje otroka, ko nekam greš, ko nimaš varstva, ko si v službi. In žal so vrtci neprilagodljivi, nefleksibilni in delajo na podeželju zgolj do 15, 16. ure, ne delajo ob sobotah, nedeljah takrat, ko delajo tudi starši. Ne sprejmejo otroka, ki ima vročino in tako naprej. Starši pa mnogokrat tudi ne morejo dobiti bolniške in podobno. Zato v Novi Sloveniji pozdravljamo ta člen varuha in vsekakor ne bomo podprli amandmajev Socialnih demokratov in Zares, ki bi črtali ta inštitut. Kar se pa tiče tega koliko jih lahko varuh varuje, mi je vseeno ali LDS-u ali pa amandma koalicije. Jaz mislim, da jim je kakšen varuh sposoben varovati tudi več kot osem, kakšen pa tudi nobenega. Tako kot so ženske na tem svetu ustvarjene. In zato predpisovati koliko otrok lahko kdo varuje, posebno še zato, ker si v Novi Sloveniji zamišljamo varuha, ki bo šel, recimo tudi na dom varovati otroka, ki je recimo bolan, ali pa ko so starši zdoma, in tisti ne more istočasno potem varovati šest, osem otrok. In če bo podjetnik, bo lahko tudi zaposlil, recimo, vzgojitelje, vzgojiteljice in jim bo eden varoval na domu, drug na drugem domu, tretji, ne vem na kateri lokaciji in zato spet ukalupljati nekaj in neke normative ustvarjati samo zato, da bi izničili ta inštitut. Veste kaj, gospa Potrata, pravite, da ne morete verjeti. Vrtci so bili ustanovljeni zato, ker so šle mame v službo. Ne zato, da bi že vse znanje tega sveta požrli že v vrtcu. In predvsem je pomembno, da se varujejo, da se kakovostno varujejo, pa tudi kaj vzgajajo. Jaz si predstavljam, da jih bo tudi varuh vzgajal. Saj ne bo menda dovolil, da bodo tam razbijali po hiši, ne vem kaj delali. Prilagodil bo vzgojo in varovanje njihovi starosti, otrokom. In kam bodo dali otroke starši varovati je odvisno od staršev. Ne bomo zdaj menda predpisali, da morajo starši dati v zasebni, v javno-zasebni vrtec, ali kaj jaz vem kam, ali pa k varuhu. To je pa navsezadnje pa tudi prosta izbira staršev in varuhi bodo prišli v poštev tudi zaradi tega, ker ni dovolj prostorov, ni dovolj vrtcev po celi Sloveniji. Ni jih. Tudi zdaj jih ni in tudi ne bo, najbrž že do jeseni dovolj prostora. In kot sem že prej rekla, tudi zaradi tega, ker vrtci niso prilagojeni delovnemu času staršev. Jaz sama se bom še odločila med LDS-ovim ali amandmajem koalicije. Bistveno pa ni v številu, ampak v tem, da sploh to omogočamo varuha otrok. Hvala lepa.
Gospod Jožef Horvat, prosim.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, predstavnice Ministrstva za šolstvo in šport, lepo pozdravljeni. Sam sem zadovoljen, da parlament danes obravnava novelo Zakona o vrtcih. Predvsem tri stvari bi izpostavil. In sicer z zadovoljstvom ugotavljam, da se z zakonom sproščajo oblike predšolske vzgoje, ki do sedaj niso zaživele v praksi. Na ta način se povečuje dostopnost predšolske vzgoje. Potem, zadovoljen sem, da zakon finančno razbremenjuje družine, ki imajo v vrtec hkrati vključenih več otroka, in da se uvaja transparentnejše financiranje vrtcev s strani občin in povečuje pregled občin ustanoviteljic nad finančnim poslovanjem vrtcev. In sedaj k štirim amandmajem, ki so vloženi k 9. členu novele zakona oziroma bolj točno rečeno, k dopolnjenemu predlogu zakona. Ko sem jih analiziral - med drugim, kot poslanska skupina koalicije smo tudi sopodpisniki četrtega amandmaja - in ko vse štiri primerjam, moram takoj povedati, da bom podprl amandma kolegov iz Poslanskega kluba LDS. Zakaj? Zato, ker amandma na bolj preprost način opredeljuje omejitev za varuha kot naš, koalicijski, amandma. To je treba tu jasno povedati, govorim seveda v svojem imenu, in predvsem ta preprostost mi je, še posebej, če govorimo o vrtcih, toliko bolj pri srcu. Nekako težko sprejemam takšne borbene in ognjevite razprave danes, ko vendar imamo v mislih otroke, družine, starše in tako naprej. Mislim, da si nihče ne zasluži takšnih besed, kot so laž, zavajanje in tako naprej; malo več mehkobe bi pričakoval človek vsaj pri tem zakonu. In čudi me, da so najbolj ognjeviti in borbeni prav tisti, ki morda po svojem otroštvu še niso bili znotraj vrtca. Ko se govori o stroki, se sprašujem, ali niso morda tudi starši stroka. Ali niso? Ne vem, toliko o neki stroki z velikimi začetnicami, vse pa nekako mimo staršev. Tu na tem mestu moram "zatožiti" svojo ženo in mater treh otrok, ki je na črno vzgajala in pazila svoje otroke, in to kar tri [[...]] [[oglašanje v dvorani]] , tudi moje, seveda, in brez kurikuluma, veste, na črno. Prosim, da me ne bo kdo slučajno zatožil. Seveda ni dobila, pa niti nisem pričakoval, kakršnegakoli "ficka" od občine ali države, bog ne daj, niti delovna doba ji ni tekla. Ampak, nekaj pa sem se iz tega naučil, in to polagam vsem staršem na srce, če le imajo možnost, žal, vsi te možnosti nimajo, da bi lahko petčlansko družino preživljali z eno plačo, to je najboljša investicija, veste, po mojem prepričanju. Najboljša. In za čuda, nobeden od mojih otrok ni pretirano asocialen. Vsi so kar dobro vključeni v slovensko družbo. Bi pa nekaj na tem mestu, ker me res boli, vprašal predstavnice ministrstva, saj bom tudi dokumentacijo priložil. V preteklem tednu sem se srečal s slučajem: družina ima štiri otroke, žal bo najstarejši vedno na vozičku, občina je majhna, manj kot 20 otrok je v vrtcu, in zdaj so izračunali, za te otroke, je pač občina, bolj točno - župan izračunal, da morajo plačevati najvišjo ceno, pri tem zahteva od uradnega cenilca cenitev premoženja nepremičnin, tudi tistih, ki služijo za gospodarsko dejavnost, ki jo izvaja ta starš kot samostojni podjetnik. Nezaslišano. Lahko bi rekel morda, ali pa skoraj sigurno zato, ker ta starš in župan nista na istih političnih barkah, ampak na malce različnih, ki pa so v Sloveniji možne in dopustne. Tukaj, res moram javno prositi, da mi pomagate razrešiti to problematiko, ker je nedopustna. Nisem mogel verjeti, da se to dogaja v tretjem tisočletju in to v Sloveniji. Kot rečeno, zaključujem. Podprl bom amandma LDS-a k 9. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Rudolf Petan. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani. Bom kar na začetku povedal, da bom podprl tretji amandma koalicije, ampak me tudi ta četrti prav nič ne moti, ker je še nekoliko bolj liberalen. Menim, da bi črtanje tega člena naredilo veliko škodo. In to škodo čisto vsem, ki so v tem procesu, največjo pa prav gotovo tistim, ki so v središču tega zakona, to so pa otroci. Otroci so v središču, vse ostalo je pa nekako tisti nujni privesek, ki pač mora biti zraven, zato da sistem lahko funkcionira. Ampak, mi se očitno pri tem zakonu pogovarjamo o vsem drugem, samo o otrocih ne. Če kdo misli, da v središču tega člena niso otroci, seveda zraven tudi starši, potem se moti. Potem vam moram povedati, da verjetno nismo na isti valovni dolžini, ne govorimo o istih zadevah in ne mislimo na isti cilj. To pa je, izboljšati pogoje za varstvo in vzgojo otrok. Res, da je pri tem mogoče malo več poudarka na varstvu, pa nekoliko manj na vzgoji, ampak eno brez drugega tako ali tako ne gre. In sicer, bom malo obrazložil, namreč ta člen, in zakon na splošno, skuša tudi, med ostalim, ne edino, tako da ne bo nesporazuma, legalizirati stanje, ki je na tem področju. Stanje je takšno, da imamo varovanje na črno, in hvala bogu, da ga imamo, kajti drugače bi bilo verjetno to področje bistveno drugačno, bistveno več problemov bi bilo, ampak do zdaj si nihče tega ni upal jasno povedati, da to obstaja, in zadeve legalizirati. Sedaj je prvič, da se zadeve legalizirajo, tako da se stvari rešujejo na najbolj optimalen način. To je dejstvo, mimo tega se ne da. Po drugi strani je pa treba povedati tudi to, da zadeva kar dobro funkcionira, predvsem v večjih mestih se točno ve, katere telefonske številke so tiste, na katere lahko pokličeš in dobiš varuha ali varuhinjo, ali "baby-sitterja", kot je bilo danes rečeno, za, ne vem, uro, dve, tri, štiri, pet ali za večer ali kakorkoli, glede na potrebe. In zakaj si zatiskamo oči, da tega na trgu ni? Legalizirajmo to! Spravimo v neke normalne okvire in se prenehajmo pretvarjati. Prenehajmo se! In zdaj poglejte, do kakšnih zanimivih ugotovitev smo danes prišli. Govorilo se je, da to pomeni nek črn trg. Ravno obratno, to pomeni prekinitev tega črnega trga in legaliziranje zadev. Po drugi strani, da niso predpisani standardi, da niso predpisani standardi prehrane. Zdaj pa mi dovolite eno vprašanje, glede na to, kar smo prej poslušali. Kot starša se, recimo, z ženo dogovoriva ali želiva zvečer iti na neko zadevo, na obisk ali karkoli, in pokličem varuha. Ampak, poglejte, če bi bili standardi predpisani, otrok, za katerega bi želel varuha, živi v moji hiši - logično, če sem jaz starš -, če bi bili pa standardi predpisani, da mora biti, ne vem, toliko kvadratnih metrov za to, toliko kvadratnih metrov za ono, kaj pa, če je moja kopalnica, ki je v bloku, za pol kvadratnega metra premajhna? To se pravi, da si po tem standardu enostavno ne bi mogel privoščiti varuha, zato ker imam po standardih premajhno kvadraturo, ne vem, otrok pa lahko živi pri meni. Po drugi strani pravite, bilo je rečeno, da niso predpisani standardi prehrane. Ja, pri meni doma naj bi mi predpisali standarde za prehrano, če je pa moj otrok. Se pravi, normalno lahko večino časa preživi s tako prehrano, kot mu jo starši lahko nudijo, ko pa dobiš varuha, bi moralo biti pa po nekih standardih prehrane. Ja lepo vas prosim, kje ste pa že to videli. To se pravi, ne da se vsega napisati, to hočem povedati. Ne da se vse predpisati, nekatere stvari se ne dajo predpisati, ker življenje kaže na nekaj drugega in ta člen govori ravno o tistem življenju. Pustimo ga, naj bo življenje takšno, normalno, ne ga postavljati v neke okvire, ne ga zbirokratizirati in narediti iz njega nekaj nemogočega. To se nam je prevečkrat dogajalo in hvala bogu, da je prišel ta zakon, hvala bogu, da legalizira neko zadevo, da spravi v nek normalen okvir in te okvire jemlje iz življenja ne pa iz nekih birokratskih pisarn, kjer mora biti vse predpisano. Prav je, tudi ti okviri morajo biti, ampak na tistem področju, kjer je to možno, na tem področju varovanja o katerem govori 9. člen, to ni možno. To ni možno zato, ker imajo starši svoje stvari urejene drugače in najbolje funkcionirajo, za otroke so najboljše. Zato ne govorite, kako to pomeni zmanjševanje standardev. Smo že ugotavljali, tudi na tej seji, da če babica pazi otroke, da to ni zmanjševanje standardov. Lepo vas prosim, kje ste že to videli in slišali, da lahko to govorite. Ampak seveda, če ne povežemo skupaj potem lahko pride tudi do takšnih absurdov. Zato jaz seveda ta zakon podpiram, intenco tega zakona in tudi pri tem 9. členu, kot sem dejal, bom podprl tretji amandma. Če bo četrti sklep bo tudi v redu, kljub temu, da je opozicija pa kljub temu, da govorite, da ne bi podprli nobenega, zato ker tisti je še malo bolj svoboden, malo bolj liberalen in malo manj strog. Tudi je spremenljiv. Čim manj predpisovat neke okvirje tem lažje bo za otroke in otroci so tu v središču tega zakona. Zavedajmo se tega, nič drugega ni bolj v središču kot otroci in seveda posledično tudi starši. Zato bom jaz podprl tretji amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa. gospod Ljubo Germič, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav! Torej, ravnokar smo slišali da bi naj bili otroci v središču, ko obravnavamo vsebino tega zakona. Seveda s tem se lahko popolnoma strinjam, postavi se pa vprašanje na kakšen način naj bodo v središču naše pozornosti. Jaz bi še enkrat opozoril, da govorimo o Zakonu o vrtcih, torej, naslov zakona je Zakon o vrtcih. Vsebina o kateri pa govorimo, kolega Petan, pa je opredeljena v okviru ciljev in strategij, kako bomo dosegli te cilje. Jaz jih bom prebral, da bomo vedeli o čem govorimo in če bom enkrat izpustil besedo "vzgoja" me na to opozorite. Torej cilji so naslednji: Doseči 90% deleži vključenosti otrok drugega starostnega obdobja, zagotoviti kakovost predšolske vzgoje, sprostitev oblik predšolske vzgoje. Torej sprostiti oblike predšolske vzgoje, ki sedaj niso zaživele v praksi, in s tem povečati dostopnost predšolske vzgoje. Zagotoviti primerljive cenovne pogoje predšolske vzgoje, informacijsko dostopnost in razbremenitev družin s plačili za vrtec, ki imajo v vrtec vključenega več kot enega otroka. Strategije, ki jih ta zakon uvaja za dosego teh ciljev so naslednje: Z normativnimi spremembami zagotoviti pestrost in polno realizacijo oblik predšolske vzgoje, s poudarjenim sofinanciranim vložkom pomagati k večjemu zagotavljanju prostorskih kapacitet, vzpostavitev informacijskih sistemov, povečati informiranost staršev in z ukrepom razbremenitve družin z več predšolskimi otroki s plačili za vrtec. Enkrat ne v ciljih ne v strategiji za uresničitev ciljev ni navedeno, da želimo uvesti samo varovanje brez vzgoje. Jaz berem tekst predloga zakona, ki ste ga vi s strani ministrstva in Vlade potrdili. Ne berem nič drugega. In tukaj se zdaj postavi vprašanje. Ali je, če želimo otrokom najbolje v obdobju prvega in drugega starostnega obdobja, dovolj če jih samo varujemo? In danes, ko tukaj govorite o tem, kurikulum za te varuhe ni predpisan. Ja, saj to ni vrtec. In, če realiziramo to dejstvo, če to ni vrtec, se potem postavlja vprašanje, kaj bo potem ta določba v Zakonu o vrtcih? To je logičen, vzročno-posledičen zaključek. Če to ni vrtec, potem obravnavamo neko obliko, ki ne sodi v Zakon o vrtcih. Danes je bilo tudi tukaj zelo preprosto moč zaključiti, kako si predstavljamo v življenju realizacijo tega sklepa. Ja, saj ne bo samo varovanje, bo tudi vzgoja. Ja kakšna pa bo ta vzgoja? To je zdaj vprašanje in na to mi zdaj tudi želimo opozoriti. Veste, poznam v praksi različne primere iz svojega okolja. Zelo nekorektno bi se bilo tukaj danes posmehovati staršem, da so pravzaprav črni varuhi ali črni vzgojitelji. Starši imajo zelo pomembno vlogo in jo igrajo pravzaprav ves čas tega obdobja. Ves čas. In zato je tudi zelo pomembno, da starši, ko zaupamo svoje otroke, v času ko jih mi zaradi ali službenih ali katerih drugih obveznosti pač ne spremljamo, kaj se v tem času tudi dogaja. In postavlja se vprašanje: Ali je dovolj, da za takšnega varuha zapišemo samo dva pogoja, izobrazbo na stopnji srednje strokovne izobrazbe in nekaznovanje. Tukaj je potem dilema ali je ta člen domišljen. Ali je ta člen domišljen! In potem se vprašam: Ali je ta člen vezan na cilje in strategije za doseganje ciljev? To pomeni, odpreti še druge oblike predšolske vzgoje, vzgoje. Tukaj so ti pomisleki, o katerih je treba danes dobiti odgovore, če govorimo o otroku v središču našega zanimanja. Potem je nujno potrebno dobiti ta odgovor. Če lahko rečemo, da je to najbolj domišljen člen, sem jaz že odgovor na to povedal. To je člen, ki je tako slabo domišljen, da ga pravzaprav ne bi bilo mogoče umestiti v ta zakon. Govorimo o tem kdo bo odločal o številu. Danes je bilo takole rečeno, ja, nekdo bo imel enega, nekdo jih bo imel mogoče šest. Kdo odloča o tem? Povejte vi meni, kdo odloči o tem? Kdo? Starš, varuh, nekdo od zunaj, ali bo to prosta izbira. Jaz samo o tem govorim, kako različno si predstavljamo vsebino besedila tega člena. In seveda vsa ta vprašanja se bodo postavljala tudi v praksi. Če vi mislite, da bodo starši takole usposobljeni, da bodo lahko vrednotili vse te v okviru gospodarske družbe organizirane varuhe, potem se postavlja vprašanje naivnosti predlagatelja, ki ne pozna pravzaprav dogodkov, ki v praksi tečejo. Na tej osnovi je možno zelo enostavno oporekati trditvam, ki jih danes koalicijski poslanci tukaj postavljajo, da se povečuje različne oblike predšolske vzgoje. S tem členom ne, kajti ne, ni res, zato, ker za tega varuha ne obstaja nobena obveznost predšolske vzgoje. Besedilo v tem členu tega ne predpisuje in tega ni mogoče razumeti, da so predpisani neki načini, obseg, vsebina vzgojne dejavnosti tega varuha. To ni res. In drugo, kar ni res. Razbremenjujete plačilo staršem. To bi pa res zelo rad slišal. Če govorimo o tem, da bomo v vrtcu nekatere oprostili plačala tukaj pa nobenih subvencij ne planirate. Ne planirate nadomestil plačil, ki bodo šla direktno iz žepov staršev. Seveda postavljam jasno tezo, da tudi to ni res, da se tudi s tem zavaja, da se razbremenjuje plačila staršev. Povejte s čim! Kje v zakonu piše, da bo tisti starš, ki bo otroka dal v takšno obliko gospodarske dejavnosti, oproščen plačila za drugega otroka, če bo recimo imel prvega v vrtcu? Kje to piše? Vesel bom, če boste lahko na te zadeve odgovorili. Zato sem jaz trdno na stališču, da ta člen skozi definicije ciljev in strategije za uresničevanje ciljev ne sodi v besedilo tega zakona. Da pa obstaja v realnosti ta problem, se pa zavedam in zato smo tudi v okviru LDS vložili amandma, ki opozarja na to, da je danes veliko otrok v skrbi, varovanju pri ljudeh tako ali drugače. In zato smo z amandmajem želeli dobiti jasne odgovore na vse te dileme, zato da bi lahko ta člen jasno odgovoril na vprašanje, če želimo otrokom najboljše, ali je samo varovanje brez vzgoje za te otroke ta res najboljša popotnica, na kakšen način bomo mi kot zakonodajalci opremili pogoje za to, da se bodo vključevali čim uspešneje potem v nadaljevanje, v izobraževalni proces in nato v družbo. Kajti, po mojem mnenju in prepričanji, da s takšnim pristopom ne bomo dosegli cilja, prvič, povečanja vključenosti v predšolsko vzgojo in drugič, ne bomo uresničevali strategije zagotavljanja povečanja kapacitet, zato da bi omogočali to povečano vključenost. In, če drugega ne, danes pričakujemo s strani predlagatelja, kajti s strani koalicijskih poslancev je danes bilo že slišati, kako različno si predstavljamo besedilo tega člena, da nam eksplicitno povedo in slovenski javnosti, vsem staršem, sedanjim in bodočim, kakšna bo razlika med varovanjem in med predšolsko vzgojo. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Kolega Bajc, jaz bom vesel, če bodo tako, kot si to vi razlagate, povedali tudi s strani Vlade, da je dopoldan vrtec, popoldan pa varovanje. Če je tako enostavno to zamišljeno, potem je to argument več, kako slabo je domišljen ta člen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Iz dosedanje razprave je prav gotovo moč videti, da tista naša uvodna ugotovitev pri predstavitvi stališča poslanskega Kluba LDS, da zakon po eni strani ni usklajen, hkrati pa tudi ni dovršen in da smo v času razprave dobili premalo odgovorov, kar pomeni, da skrajšani postopek prav gotovo ni bil prava izbira, da to velja. Glejte, kako na različne načine si razlagamo inštitut varuha predšolskih otrok in tudi mene v tem trenutku zanima ali gre to pri varuhu za varovanje, kot smo že slišali, popoldne, zvečer, ko starši odidejo na kulturno ali kakšno drugo prireditev ali gre za dopolnilo vrtcem, ali je to varovanje vsak dan 8 do 10 ur za tiste, ki svojih otrok niso dali v vrtce, torej alternativa vrtcem. V kolikor gre za prvo, potem je zadeva popolnoma v redu, v kolikor pa gre za drugo, v kolikor gre za varovanje otrok vsak dan, ves čas odsotnosti staršev, potem pa prav gotovo lahko ugotovimo, da varuh ne bo zagotavljal takšnega standarda, kot ga zagotavljajo vrtci. To je neizpodbitno dejstvo. Spomnimo se, v vrtcih so zagotovljeni ob varovanju tudi pogoji vzgoje. In dalje, vrtci imajo predpisan prostor, torej tako veliko površino za vsakega otroka - za igranje, otroška igrišča. Potem, zagotovljeni so višji kadrovski nivoji, zagotovljeni so infrastrukturni pogoji vključno za prehrano tako glede jedilnika kakor tudi higienskih pogojev in še polno vsega drugega. Nepotrebno je sprenevedanje, ki smo ga bili do sedaj dosti deležni. V kolikor gre, še enkrat poudarjam, za dopolnilo, v kolikor gre za občasna popoldanska varovanja ali večerna, bodisi na domu otroka ali pa na domu izvajalca, potem tudi sam ne vidim potrebe bistveno bolj zaostrovati pogoje in karkoli komplicirati, predpisovati in tako naprej, v kolikor pa gre za alternativo vrtcev, ja, potem je pa prav gotovo pomembno, da se ta dva nivoja, da se ti standardi uskladijo in dosežejo približno enako raven. Upam, da se s tem lahko strinjamo. In prav tako, kolega Jožko Horvat, ga ni tukaj, da bi me slišal, sem prepričan, da se je hecal s tistim, ko je ovadil svojo ženo, da je čuvala njegove tri otroke oziroma njune tri otroke, ja, saj so tudi mene varovali starši in me je varovala babica, zelo dobro, me tudi vzgajala, ampak, glejte ne smemo mešati, zato sem rekel, da se je hecal. Ampak, poudarjam, varovanje svojih otrok in tisto, kar nekdo počne za denar za nekoga drugega, ki ni nujno, da ga sploh pozna, čustveno sploh ne rabi biti nanj veza, v tem je razlika in to je treba upoštevati v tem zakonu. In to varovanje, zaradi tega, ker je dopolnilo tisti vzgoji, varovanju in vsem drugim procesom znotraj družine, nikakor ne smemo s tem mešati. Zaradi tega bi predvsem želel slišati, kako je zakonodajalec imel v mislih inštitut varuha predšolskih otrok, ali je to dopolnilo ali je to alternativa? Torej, ali gre za popoldansko dejavnost, večerno, občasno ali vsakodnevno. In glede na to, da je v zakonu napisano zelo široko: Zakaj ni bolj natančno določeno? Če si recimo želi pustiti odprta vrata za različne interpretacije, da se potem da tako ali drugače, vsi pa vemo, da bodo potem prej ali slej nastali majhni vrtci, ki pa, kot smo ugotovili, to ne bodo v pravem pomenu besede. In tistega cilja 90% vključenosti otrok v vrtce, predšolsko vzgojo, na ta način ne bomo dosegli. Na ta način legaliziramo obstoječe stanje, sivo varovanje otrok. Pa nič slabega tem, da izkoristimo to legalizacijo za to, da zadeve ne samo to kar se zdaj dela na črno, uzakonimo, ampak da izboljšamo. Škoda da nismo še bolj izkoristili teh priložnosti, škoda da tako zelo hitimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Alenka Jeraj, prosim.
Pozdravljeni še enkrat. Najprej moram povedati, da se mi zdi neverjetno koliko negativnega je opozicija sposobna najti v zelo pozitivnem zakonu. Morajo imeti nek poseben talent za to. Druga stvar. Kar nekaj kolegic in kolegov govori o varuhu otrokovih pravic. Govorimo o varuhu predšolskih otrok, ne o varuhu otrokovih pravic. V preteklosti smo imeli kar nekaj ovir, da bi lahko nastalo več zasebnih vrtcev. Kljub temu, da smo deklarativno povsod zapisovali, da smo za to, smo zraven postavili takšne pogoje, da je bilo zelo težko ustanoviti zasebni vrtec, kar seveda povzroči, da so občine tiste, ki morajo zagotavljati te kapacitete. In dejstvo je, da je kapacitet premalo. Tudi zaradi tega se danes soočamo s tem, da je 30 tisoč otrok v nekem privatnem varstvu o katerem ne vemo prav veliko oziroma ne vemo nič. Ampak takšno stanje imamo. In ena od mojih kolegic pravi, da izvajamo gasilske akcije, kot da je zdaj bolje, ko ne vemo kje je teh 30 tisoč otrok. Jaz mislim, da ni in mnogo let se že s tem problemom ukvarjamo in o tem govorimo. Tudi tisti, ki otroke varujejo si želijo urediti svoj status. Če pač ne bodo vse stvari morda takoj pokazale rezultatov, se bodo pa popravile in dopolnile. Saj tako vedno delamo, ampak najprej je treba sploh stvar uvesti, da lahko kaj popraviš. Sem že ne vem kolikokrat povedala: Sam starš se odloči kam bo otroke dal. To je res, ampak zakaj se starši se odločajo za zasebno varstvo? Zato, ker ne dobijo vrtca. Ker kapacitet ni dovolj. In še enkrat, niso samo lokalne skupnosti tiste, ki morajo graditi vrtce. Zato novela tudi omogoča in olajšuje ustanavljanje vrtcev zasebnikom. Jaz sem bila pred kratkem v Tuniziji. Tam niti enega vrtca ni zgradila država, vse so zgradili zasebniki in jih gradijo tudi naprej. Pri nas pa smo to tako zaostrili in postavili take standarde, da je zelo težko ustanoviti vrtec. Ena od kolegic je tudi rekla, da favoriziramo varuha. Jaz tega ne vidim tako, ampak mislim, da skušamo urediti stvar, ki že obstaja in o kateri ne vemo veliko. Kako naj damo subvencijo za tako varstvo, če ne vemo koliko starši zanj plačujejo, na kakšen način plačujejo. S tem ko bo toliko in toliko ljudi, jaz sem prepričana, da mnogi želijo urediti status in ga tudi bodo in se bodo prijavili, takrat bomo šele vedeli koliko res plačujejo starši in kako plačujejo. Ker velikokrat se zgodi, da dejansko varuje kakšna babica, ki ima poleg svojih dveh vnukov še tri sosedove, ali pa bližnje, ki pač niso dobili vrtca. Za te otroke, potem je bilo rečeno, da je to brez kontrole, bo varuh deloval. Ja kakšno kontrolo imamo pa zdaj? Zdaj imamo pa še manj kontrole oziroma sploh nič ne nadzorujemo. Samo vsi nekje vemo, da tam in tam ena gospa čuva otroke in ko ne dobiš vrtca, ti nekdo svetuje: "Pojdi vprašati, če imajo mogoče tam prostor." In skrajšani programi, ki jih kolegica problematizira, so namenjeni prav tem otrokom, ki bodo pa lahko kljub vsemu nekaj časa preživeli v nekih, torej z nekom, ki pač dela v vrtcu, ki je usposobljen za izvajanje določenih programov, za katere morda neka babica, ki sem jo že omenila, ni. In ponavadi kdor kritizira slabe in nedomišljene predloge pripravi svoje boljše. Tega tudi nismo videli. Razen, da bi črtali člen in da bi pustili, da stvar teče naprej tako kot teče danes. Tudi sama se strinjam, da morda varuh najbolj ne sodi v ta zakon. Ampak si vas bom dovolila spomniti, da smo imeli desetletje urejeno področje štipendiranja v Zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Me zanima kako to sodi v ta zakon. Mi smo šele lani pod to vlado, prvič v samostojni Sloveniji dobili samostojen zakon, Zakon o štipendiranju. Ampak najbrž za začetek reševanja problematike, je bilo čisto smotrno vključiti v zakon, ki se ga omenil. Potem pa, ko je zakon svoje odigral in pravilnik o štipendiranju, so se pa pač pokazale potrebe, da se to uredi v samostojnem zakonu. Koalicijski poslanci smo vložili amandma k 9. členu. Sama bom podprla LDS-ov amandma, ki se mi zdi, da je celo še boljši oziroma bolj enostaven. Se mi pa zdi malo hecno, da kolegi iz LDS-a pravijo, da to ne sodi v ta zakon in potem bi pač pričakovala, da predlagajo podobno kot SD in Zares, da se ta člen črta. No, pa so se vseeno odločili drugače in predlagali amandma na ta člen in kot rečeno, sama ga bom podprla.
Hvala lepa. Gospod Marjan Drofenik, prosim.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Ko sem pri tem členu poslušal nekako zelo kritične besede o kakršnihkoli spremembah Zakona o vrtcih, bi rekel, da skoraj ne morem razumeti, da se vsako spremembo nekega predpisa, ki je pač nastal pred desetletjem, dočaka popolnoma na nož. Moram reči, da pravzaprav kakršnakoli rešitev se včasih ponudi, ni nikoli sprejeta; vendar je to verjetno normalnost parlamentarnega življenja. Naslednje, kar me pravzaprav preseneča, je togost stroke. In to se nam dogaja pri zelo veliko predpisih, ki se jih lotevamo v parlamentu, pa naj gre za pravnike, naj gre za medicinsko stroko, naj gre, na koncu koncev, za pedagoško stroko. Na svojem primeru bi poskušal povedati, da sem se z otroškimi vrtci srečal leta 1995, ko sem postal župan manjše občine. Takrat so bili to zelo, zelo veliki zavodi, ki so vključevali tudi do 60 in več oddelkov na teritoriju občine, in manjše občine, vsaj nekatere, so se takrat v prvi fazi odločile, da so vrtce priključile osnovnim šolam. To je bil takrat tako velik greh, da se je vsa stroka spravila na tiste občine in na tiste šole, ki so si v tistem času to dovolile. Danes, približno 12 let pozneje, je pravzaprav to popolnoma normalna organizacijska oblika. Doživel sem celo to, da so se mi tiste svetovalne delavke, ki so nas takrat nekritično napadale, da smo se tega upali lotiti, celo opravičile, saj so ugotovile, da tisti neživljenjski veliki zavodi nikakor niso dobro funkcionirali in da so predvsem oddelki vrtcev v tistih krajih, kjer so bili majhni oddelki, bili v tako nezavidljivem položaju - niso bili opremljeni, tudi vzgojiteljice niso bile na pravem nivoju in tako naprej. In ker je občina želela takrat vzeti to v svoje roke in nekako hitreje razvijati v teh sredinah tudi otroške vrtce, smo bili deležni napadov, kritik in tako naprej. Zato sem omenil, da je ta togost izjemna. Pri tem 9. členu bi se morda strinjal s kritiko, če bi se lotevali spreminjanja izobrazbenih standardov vzgojiteljic v otroških vrtcih. Ker pa s tem nekako, pod narekovaji, dereguliramo oziroma legaliziramo tisto, kar se na terenu tako ali tako dogaja, to pomeni, otroško varstvo v družinah, da ga na nek način skušamo spraviti v okvire, nenazadnje tudi zato, da se mogoče kaj davkov pobere, če tako rečem, pa da imajo ti ljudje, ki se s tem ukvarjajo, tudi nek status, na drugi strani pa, da imajo starši pravzaprav možnost. Je vprašanje, ali bomo lahko zelo hitro prišli do take kapacitete vrtcev, da bodo dejansko vsi, ki imajo potrebe, te otroke lahko tudi v vrtce vključili. Jaz bi rekel, da moramo kljub temu razmišljati, da smo družba, da smo država z bruto produktom, kot ga imamo in v okviru tega bruto produkta si lahko šele postopoma privoščimo, da bomo prišli v vseh okoljih, od ljubljanskega, če tako rečem, do tistega, v nekje, recimo v Zgornjem Kašlju, da bo lahko tudi 90% vključenost. "Zganjanje", da lahko s srednješolsko izobrazbo varuješ, in tukaj gre za varovanje otrok, varuješ otroke, mislim da je pa relativno zelo težka demagogija. Na koncu koncev, če malo v šali rečem, da bi se nam nazadnje lahko zgodilo, če bi to razpravo poslušali, da ima lahko 6 otrok samo mama, ki ima fakultetno izobrazbo, če bi v te zadeve šli na takšen način. Zato bi rekel, da se mi dejansko ne zdi nič narobe oziroma, da je za pozdraviti, da poskušamo to situacijo legalizirati in jo pravzaprav na en enostaven način vključiti v, oziroma jo legalizirati. Rekel bi tudi to, da če bi mnogo bolj ostro predpisali neke higiensko tehnične pogoje, smo zopet tam, da ustvarimo nek nerealen sistem, ki bi bil za 6 otrok finančno nesprejemljiv, popolnoma neekonomičen in bi pravzaprav predpisali nekaj, za kar bi v naprej vedeti, da tako in tako ne bo nihče izvajal v stanovanju, da bi izpolnil zelo stroge vrtčevske standarde, ki jih mora vrtec desegati. In jaz bom rekel, da se dejansko ne bom strinjal s Poslansko skupino SDS, da bi 9. se črtal. Bi se pa strinjal, da se poenostavi tista zadeva, da je za vse starostne skupine število, mislim da je LDS predlagal predlog, da je število otrok v taki skupini enako. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod mag. Drobnič. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani kolega! Torej, vesel sem in podpiram rešitev, ki je v Zakonu o vrtcih, da se omogoči varuh na domu. To je nekakšna rešitev, ki smo jo v preteklosti imeli v okviru varstvene družine na nekoliko drugačen način. Takrat je bila, čeprav nismo poznali javne službe, varstvena družina le vključena na nek način v javno službo. Tako se postavi vprašanje: Zakaj takšna ureditev? Očitno je predlagatelj ugotovil, da obstoječe, to kar se odvija na trgu varovanja otrok pri zasebnikih oziroma v družini ali kakor koli že, pravzaprav sploh ni sporno. Morda je sporno samo iz vidika pobiranja davkov. Sicer pa jaz ne vidim nobenih primerov zlorabe in kaj podobnega. Torej, zaradi tega tudi ni bilo potrebe, da bi to obliko varstva spravili v javno službo in predlagatelj je ni. To je dopolnilna dejavnost. Zelo jasno se vidi kakšna je. Se pa postavijo neki standardi, ki so za moje pojme logični in čisto zadostni, da se opravlja ta dejavnost registrirano in ravno s pravšnjo mero, bom rekel, birokracije, ki jo pa ponavadi v naših sistemih uveljavljamo preveč na široko. Da je to zniževanje standarda vzgojiteljic in varuhov in to je bilo večkrat v patetičnem tonu povedano. Oprostite, otroci, zlasti v najnežnejšem obdobju dveh, treh, štirih let starosti, ne potrebujejo akademskih nazivov, torej ljudi z akademskimi nazivi, hladnih in podobno. Ti otroci potrebujejo sprejetost, ljubezen, odprtost, čustveno toplino. Kaj pa se ugotavlja pri analizah v vstopu v osnovno šolo v otrocih? Ravno to. Ne deficit v znanju otrok ali kaj podobnega. Ampak v čustveni hladnosti. V tem. In dovolite, tudi jaz si bom privoščil nekaj iz svojega življenja. Ne da sva z ženo pa da je žena vzgajala, je dobro in tako naprej. Ampak imela sva tudi vse tri otroke v vrtcu. In vam povem. Otroci so najraje hodili k varuhinji, ki ni imela akademskega naziva. Imela pa je srce na pravem mestu in ker je imela srce na pravem mestu je tudi točno vedela kaj je treba storiti in otroci so radi hodili in mi smo se dobro razumeli. In to je pravzaprav ena dobra dota, dediščina, ki jo lahko potem neseš s seboj naprej v življenjsko obdobje. Nočem seveda trditi, da ni potrebno znanja, ampak v najnežnejšem obdobju je v prvi vrsti potrebna ta sprejetost, čustvena toplina, nega, varovanje in podobno. Manj pa dodajanje znanja in podobno. Kolikor otrok bolj odrašča, tem več vstopa v izobraževanje, znanje in tem manj morda v vzgojo. Takšno je pač pedagoško načelo in je čisto naravno načelo. Če bi dvigovali standarde glede izobrazbe, izobraževanja ali bi kaj pridobili na teh temeljnih stvareh? Ne kaj posebnega. Kaj bi se nam pa zgodilo? Stroški bi se nam bistveno povečali in to je problem nekaterih dejavnost, da se izobrazba previsoko dviguje ne samo na visokošolsko, ampak celo na tisto drugo oziroma tretjo stopnjo, akademsko, raziskovalno. V področjih kot so nega, vzgoja pa mislim, da so potrebna predvsem druga znanja ne pa raziskovalna ali kaj podobnega. Tudi glede tega visokega standarda lahko hitro ugotovimo s primerjavo v drugih evropskih državah, kakšna je zahtevana izobrazba za varuhinje, kakšne je zahtevana izobrazba za vzgojiteljice in tako naprej. Skratka, ko sem to pregledoval, te primerjave, lahko ugotovim, da je predlagatelj na primeren način postavil to ureditev. Glede amandmaja LDS; vem da izhajate ravno iz tega izhodišča, kolikor mlajši otrok tem manjša skupina naj bo zato, ker majhen otrok sovje socializaicje ne more dobro doseči, če je skupina prevelika, ker je zbegan, ampak kolikor je starejši je lahko večja skupina. Mislim pa da ta ureditev, ki je v zakonu šest, sedem ali osem, ne vem, da se ne bom kaj zdaj zmotil, ni nič tako napačna in tako bistven ta amandma, vendar, če ga želite, če resno vztrajate na tem, mene osebno ne bo motilo, če je maksimalno število šest otrok iz tega vidika, da se jim zagotovi predvsem ta osebni stik, osebno to kar pravzaprav otroci tudi potrebujejo. Še enkrat, da se dotaknem ali javno ali zasebno. Načelo v politiki reguliranja ali nekaj kar se zasebno opravlja spraviti na javni nivo je samo, če se ugotovi, da se ne dobro opravlja, da so škodljive posledice. Takrat se ga pravzaprav podržavi, se mu da javni značaj. V tem primeru varuha ni potrebno, ker tudi sedanja dejavnost kaže, da ni spotakljiva, ni problematična, zlasti po vedenju, da imamo opredeljeno vzgojno-varstveno dejavnost v predšolskem obdobju, ki pa je opredeljena kot javna služba in oboje skupaj tvori celoten, dopolnjujoč sistem. Torej, jaz sem vesel, da je prišlo do takšne rešitve. O drugih rešitvah ostalih členov pa ne bi sedaj odpiral, sicer me bo predsedujoči opozoril. Zakon pač ustrezna. Je sodoben. Nakazuje nekaj rešitev. Vam pa trdno povem, čez morda pet let, osem let bo potrebno v skladu z dognanji, pedagoškim življenjem, ki se bo spremenilo, morda tudi kaj spremeniti, morda bo treba tudi dodati ali pa vzeti pri definiciji glede varuha. Ampak po sedanjih vedenjih in proučevanju in analizi to zadostuje.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Potrata, prosim.
Hvala. Vsa stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov kadar koli smo obravnavali šolsko zakonodajo so izhajala iz zavesti, da so spremembe potrebne, ampak da morajo biti spremembe strokovno utemeljene. Zato smo tudi zagovarjali pripravo nove bele knjige. Toliko na račun tega ali se kaj spreminja ali se kaj ne spreminja. Znova poudarjam, rešitev v 9. členu je nedomišljena in je, tako kot je zdaj vključena v zakon, iluzorno misliti, da bo odpravila tisto, kar vas velika večina misli, namreč, da bo odpravila varovanje na črno. Jaz bi se dotaknila samo opozoril ali pa moralnih naukov, ki smo jih bili nekateri deležni na odboru ali pa zdaj, kako smemo ali ne smemo razpravljati o tem zakonu. Načela parlamentarizma vsakomur dovoljujejo povedati svoje stališče. In jaz ga želim povedati zato, ker mislim, da sem v dosedanjem delu imela opraviti s pedagoško stroko tako, da pedagoški stroki zaupam, zato zagovarjam stališča, ki naj bodo strokovno utemeljena. In nimam nič proti, če zdajšnja koalicija z večino, ki jo ima vpeljuje rešitve, ki so drugačne od tistih za katere bi se sama zavzemala, ampak potem naj to tudi jasno in glasno pove. Razprave, ki jih poslušamo so tako usmerjene, da dvomim, da je cilj 90% vključitev otrok v predšolsko vzgojo zaradi tega, ker je bilo na račun organizirane predšolske vzgoje toliko slabega slišati. Kadar se hočejo posamezniki s svojimi osebnimi izkušnjami vplesti v sistemske rešitve me to nič ne moti, če pa za model jemljejo druge osebe in to celo takšne osebe, ki niso v tem parlamentu, me pa moti, gospod Koren, gospe Kresalove pa res ni bilo treba za primer varuhinje predšolskih otrok dajati, to je bilo s posebnim namenom rečeno in ne s prijaznim toliko, da bi si malo to prijaznost razpršili po desnici in levici. Zdaj pa k amandmaju k 9. členu, ki ga Socialni demokrati predlagamo za črtanje. Še enkrat, iz vsega povedanega lahko nekaj reči pa vendarle ugotovim, da tisti, ki tako zagovarjate varuha predšolskih otrok, niste dosledni v svojem utemeljevanju ureditve tega področja, zaradi tega ker, ko primere nizate govorite o občasnem varstvu otrok, ki je že zdaj možno, to, da gre kdo zvečer v gledališče in si dobi nekoga, to že zdaj servisi omogočajo. Mi pa govorimo o varuhu predšolskih otrok, ki bo imel status samostojnega podjetnika. V četrtem odstavku 9. člena je namreč jasno zapisano: "fizična oseba lahko opravlja dejavnost varstva predšolskih otrok." V register bo tako fizično osebo vpisalo Ministrstvo za šolstvo in šport in bo preverjalo samo dva momenta in sicer s srednješolsko izobrazbo, s tisto dodatno kvalifikacijo in nekaznovanost, to bo vse, kar bo treba izpolniti. Jaz upam, da si ne bo kdaj še kdo kakšnega dodatnega pogoja izmislil, ki bi bil posebna kvalifikacija in bi bil diskriminatorne narave. Na kaj mislim? Na izkušnjo, ki jo imam sama s tega odbora in ob teh razpravah. Ampak v četrtem odstavku piše: "O vpisu v register se varuhu predšolskih otrok izda odločba." To bo dal verjetno minister za šolstvo in šport. Varuh otrok opravlja dejavnost v skladu z zakonom, ki ureja gospodarske družbe. Zdaj pa poglejmo, kako je pa to urejeno. Kdo je samostojni podjetnik, posameznik? Zakon o gospodarskih družbah opredeljuje samostojnega podjetnika posameznika kot fizično osebo, ki na trgu samostojno opravlja pridobitno dejavnost v okviru organiziranega podjetja. O pridobitni dejavnosti govorimo. Zato so deplasirane vse tiste primerjave ali to, da nam - recimo meni konkretno, ki to rešitev zagovarjam, pripisujete, da bi jaz za starše predpisala fakultetno izobrazbo ali kaj podobnega. Nespodobno je pripisovati kaj takega. Govorimo o varuhu predšolskih otrok, ki bo opravljal dejavnost v skladu s predpisi za samostojnega podjetnika, kot pridobitno dejavnost, zato je normalno, da se izpolnijo neki pogoji. In tukaj piše, kaj vse mora tak samostojni podjetnik delati: voditi poslovne knjige, plačevati davke in drugi obveznosti, davek od dohodkov iz dejavnosti, prispevke za socialno varnost, druge dajatve, ima tudi odgovornosti in obveznosti, ima tudi pravice zaposlovati, o tem se ne ve, kako bo to teklo na tem področju, in potem, kaj vse zahteva vpis v poslovni register, kaj mora v prijavi za vpis v Poslovni register Slovenije podjetnik navesti in tako dalje. Kdo se je prej razburjal, zaradi tega, da hočemo birokratizirati stvari? Sami ste predlagali zapis v zakonu, da se dejavnost varuha predšolskih otrok opravlja v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah. Pa poglejte, kaj Zakon o gospodarskih družbah nalaga, da bomo videli, kdo hoče kaj birokratizirati. Noro je misliti, da bodo posamezniki, ki do zdaj to opravljajo, kar drli k AJPES-u in prijavljali svojo dejavnost. Noro je misliti, da bodo zahtevali na Ministrstvu za šolstvo in šport vpis v register, to so dodatne obveznosti. In ko se posmehujete mojim opozorilom o higienskih standardih, na kaj mislim? Če bo varuh predšolskih otrok imel, pravite, da vas nič ne moti, če je to skupina osmih otrok, bo imel takšno skupino osmih otrok. Kaj bo takrat kadar bo eden od teh otrok bolan? Kaj bo takrat, ko bo varuh predšolskih otrok bolan? Kako bo takrat poskrbljeno za varstvo predšolskih otrok? Ali ni to, da je treba za kakovostno, pa pustimo samo varstvo, poskrbeti, če nam je že vzgoja ušla nekam drugam, da je treba za kakovostno dejavnost, za kakovostni servis poskrbeti, ne javni, zaradi tega, ker je to, o čemer zdaj govorimo, pridobitna dejavnost in je nekaj čisto drugega pod drugačnimi pogoji poteka in starši ne bodo imeli možnosti uveljavljati tiste prednosti, ki jo bodo imeli v vrtec vključeni otroci štiriletniki in petletniki, da bo država polovico plačala zanje v progresivnem, se pravi v prihodnost odmaknjenem času. Tako da, gospod Koren, ko vi govorite o plačilih staršev, s stališča plačil staršev bodo tisti otroci, ki bodo pri varuhu predšolskih otrok v neenakem položaju s tistimi, ki bodo vključeni v javno mrežo ali v zasebne vrtce. Tako je zdaj, kaj bo, gospa Jeraj, jaz ne vem, dobro, da veste vi. Tisto kar je posebej odprto vprašanje je izmikanje lokalnih skupnosti, zlasti pa izmikanje države temu, da bi prevzela svoj del odgovornosti za pokrivanje stroškov programa za čim večje število v predšolsko vzgojo vključenih otrok. Jaz razumem, da je država zainteresirana, da se vpelje varuh predšolskih otrok, zaradi tega ker se razbremeni, tudi lokalna skupnost bo za to zainteresirana. In dostopnost vrtčevske storitve, o kateri nekateri iz svojih izkušenj govorite kako je bila ta izkušnja neugodna, zato, ker se otroci niso mogli v vrtec vključiti, ne bo zaradi večjega pritiska na vrtce, če ne bodo lokalne skupnosti poskrbele, pravočasno poskrbele za ustrezne kapacitete, ne bo nič manjša zaradi tega, ker bodo tisti, ki ne bodo prišli na vrsto za vrtec, morali poiskati varstvo pri varuhu predšolskih otrok in bodo morali polno varstvo plačevati. To je tisto zaradi česar smo posegli pri Socialnih demokratih, po temeljitem premisleku in po zelo zelo burni debati o tem ali bi tako drastično posegli v 9. člen in predlagali črtanje tega člena, ker smo vedeli, da bomo predmet različnih prej izrečenih interpretacij, da ne rečem podtikanj, v zvezi s stališčem kakršnega imamo. Ni vse tako dobro, kot si mislite. Poglejte dvojnost že pri izpolnjevanju standardov. Pravite, da niso standardi neke kopalnice v bloku dovolj dobri. Saj ni res, zapisali ste, da je to dovolj dobro in ni mogoče o tem govoriti, ker lahko varuh varuje otroke v stanovanju ene ali večstanovanjske stavbe. Torej sploh ni predpisano, ki je zgrajena v skladu z minimalnimi tehničnimi pogoji za graditev stanovanjskih stavb in stanovanj. Minimalni standardi so potrebni. Zato, bi rekla, da je nespodobno podtikati take stvari in take ilustrativne primere, da ne zdržijo kritike. Sami ne veste kaj ste zapisali v amandma. Ker to je bil vaš amandma. In potem imate naprej zapisano še: "...ali v prostorih, ki izpolnjujejo pogoje, predpisane za vrtce." To se pravi, da bo tudi varstvo pri varuhu predšolskih otrok lahko potekalo v zelo različnih okoliščinah. Kaj bo takrat, če bodo to prostori, ki izpolnjujejo pogoje predpisane za vrtec. Verjetno v takih prostorih ne bo imel dejavnosti samo en varuh predšolskih otrok. Domnevam lahko, da bo tam lahko delovalo več varuhov predšolskih otrok in bo to neka dejavnost, ki bo, ja, ki je samo obvoznica, gospod mag. Drobnič, za olajšanje pogojev za pridobitev te dejavnosti, ki ji rečemo varovanje otrok. Ker, če ste že spustili standarde, izobrazbene standarde za skrajšane programe, kjer je dovolj samo srednješolska izobrazba, bo pri tem, ne glede na to, koliko varuhov predšolskih dejavnosti bo na enem prostoru opravljalo, važno le, da ne bo skupina večja od osmih otrok, tako, kot je sedaj zapisano. Bomo videli kaj bodo amandmaji povedali in bo tam lahko tudi neka taka enota, ki bo skoraj primerljiva vrtcu, ne bo pa treba imeti za to nobene vzgojiteljice z visokošolsko izobrazbo. In tisti, ki se posmehujete delovnemu času, ko govorim o tem, da je delovni čas, zdaj je otrok zavarovan s tem, da sme biti v vrtcu največ 9 ur. Koliko časa bo otrok preživel pri varuhu predšolskih otrok, ni nikjer predpisano. Lahko bo več, nekateri ste celo o tem govorili, da bo dopoldan v vrtcu, popoldan pa pri varuhu. No ja, za tiste, ki ste zelo trdni zagovorniki domače, družinske vzgoje, to ni dobra popotnica, če tako mislite, da se bosta lahko ti dve obliki dopolnjevali. Jaz imam v zvezi z določitvijo in ureditvijo tega področja zelo veliko pomislekov, zelo veliko pripomb. Tako kot so razpravljali tudi koalicijski poslanke in poslanci, imajo, kot je videti, tudi oni različne predstave o tem, kaj pravzaprav rešuje ta člen. Ta člen bo vpeljal tudi zelo velike združbe, ki ne bodo dajale tistega programa, ki ga daje ali ga mora zagotavljati kakovosten javni servis. To pa je za združljivost družinskega in poklicnega življenja zame kot socialno demokratko bistvenega pomena. Vlada bo tudi morala resno razmisliti o tem, ali misli resno takrat, ko govori o visoki zaposljivosti žensk, ali misli resno takrat, ko govori o nujnosti zvišanja izobrazbene ravni. V Evropi je namreč standard, da se za predšolsko vzgojo izobrazbena raven izvajalcev te dejavnosti zvišuje. Res pa je, da smo kar ob nekaj zakonih v tem mandatu doživeli, da se koalicijskim poslankam in poslancem zdi nekaj čisto samo po sebi umevnega, če se izobrazbeni standardi znižujejo. To pa je potem že neko drugo polje, o katerem bi se morali vprašati, kdaj pravzaprav koalicija misli resno. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem je drugi krog prijavljenih izčrpan. Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 9. členu? Odpiram prijavo. Gospod mag. Drobnič imate besedo.
Hvala lepa. Glede standardov, glede opredelitve, kako na široko naj bi ali naj bo stanovanje primerno, kakšne dimenzije in kako naprej, se seveda postavlja vprašanje. Vendar je po mojem razmišljanju treba pravzaprav izhajati kar iz obstoječe prakse. V tem primeru, ko Vlada regulira nekaj, kar se pravzaprav na neformalni ravni odvija, ima neke izkušnje, kjer je lahko poizvedovala. In da bi predpisovali preširoke, pregrobe standarde, mislim, da bi pravzaprav zatrli tisto pravo hotenje in željo po opravljanju dejavnosti. Zakon o gospodarskih družbah je formalni okvir za pravno subjektiviteto. Sicer je pa jasno izkazano, da je fizična oseba tista, ki opravlja dejavnost, na katero se navezuje, kakšne kvalifikacije naj ima in potem tudi nadgrajevanje ali pa podgrajevanje tega standarda. Upal bi si celo trditi, da bi lahko kakšne standarde, kar se tiče tehničnih, posebej ne opredeljevali, jih ne bi bilo treba opredeljevati, kar je tudi pokazala dosedanja praksa. Poleg tega pa imajo ljudje svobodno izbiro, ponudba in njihova lastna izkušnja jih opozori, ali je tisti, h kateremu vozijo otroka, ki mu dajejo otroka v varstvo, vreden njihovega zaupanja. Ob prvem primeru negotovosti ali nezadovoljstva bodo lahko izbrali nekoga drugega. Bodisi zaradi tega, ker morda hrana ni primerna, ker stanovanje ni zadosti urejeno ali kaj podobnega. Ampak v večini primerov, kadar se je zgodilo, da starši niso bili zadovoljni s tem, je bil vzrok v tem, kako ta fizična oseba oziroma varuh opravlja dejavnost, v tem neposrednem stiku. To je bilo ključno, ali otrok sprejema tega varuha ali ne. Tu se pravzaprav vse zgodi. In zato moramo upoštevati predvsem tisto, kar sem že prej omenil, kaj je tisto, kar potrebujejo otroci - sprejetost, toplino, ljubezen, varnost. In iz tega pravzaprav izhajamo, iz otroka. Nekaj razpravljavcev pred mano je podalo ravno to izkušnjo. Zakaj pa vendar to delamo. Zato, da bi otroku omogočili ravno takšno varstvo. Poznam nekaj staršev, ki so vzeli otroka iz vrtca zaradi tega, ker je prišlo do določenih reakcij pri otroku, pri veliki skupini otrok, s tako imenovanimi simptomatskimi boleznimi. In so potem zagotovili varstvo v posamezni družini, kjer tega ni, in se ta simptomatska bolezen, bodisi angina ali kaj podobnega, ki se je neprestano pojavljala, takoj prekine, preneha, ko namestimo otroka v takšno obliko varstva. To ni samo zato, ker ljudje niso dobili vrtca, javnovarstvenega programa, ampak tudi zato, da so rešili to osnovno stisko, ker pač niso imeli družine, stare matere ali kaj podobnega. Ta simptomatika pa je izginila zaradi teh razlogov - majhna skupina, individualno. S starostjo se potrebe po večji skupini povečujejo, po socializaciji na drugačen način. Z dvigom starosti so tudi kriteriji in poudarki bistveno drugačni. Da ne bo tudi kakšnega nesporazuma, da nasprotujem, da bi ljudje z akademskimi nazivi opravljali to dejavnost. Nič ni narobe. In ravno tako imajo lahko tudi tak čut. Ravno tako. Ampak pojavlja se to, so tudi določeni strokovnjaki, ki so velikokrat poudarili, da tisti, ki je usmerjen v akademsko izobrazbo, potem tudi pričakuje v svojem življenju, v svojem poklicnem življenju, da bo s temi orodji uveljavljal svoj poklic, kjer pa pravzaprav v ospredje vstopa ta proces učenja, izobraževanja, podajanja snovi in na osnovi tega tudi ustrezna pedagogika. Da pa ostale dimenzije, čustvene, človeške, pa nekoliko stopijo v ozadje zaradi tega pristopa, ne pa, ker bi ti ljudje ne imeli v svojem srcu, v svoji duši teh elementov, te čustvenosti, ki jo lahko podajajo. Zato so nekatere izkušnje staršev, mojih kolegov, z varuhinjami tudi v javnovarstvenem zavodu zelo ugodne, ne pa z vsemi. Absolutno. In zato je potrebno, da je možnost izbire.
Hvala. Gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo. Gospod podpredsednik. Danes se soočamo z argumenti v vsebini tega zakona in konkretno v kontekstu uvajanja varuha predšolskih otrok. Tako poslušamo različne argumente. Seveda pa se nikakor ne morem strinjati s tistimi razpravljavci, ki namesto argumentov uporabljajo diskreditacije. In jaz mislim, da, kolega Koren, vaša primerjava in umeščanje predsednice LDS, gospe Kresalove, v vašo razpravo, sledi temu in je bila vsaj po moji oceni zelo nekorektna in ni imela nobenega namena prispevati k vsebinski razpravi, o čemer mi danes tukaj govorimo. Jaz ne bom vračal na ta način, ker se mi zdi, da sama razprava tistega, ki na ta način razpravlja, pove o njem vse. Drugo, ker bi želel povedati. Nekorektno bi bilo danes sporočilo in mislim, da, kolega Drobnič, ste v svojem drugem nastopu bistveno popravili vaše razmišljanje v prvem delu, ko ste govorili o tem, da pri varuhih bomo lahko imeli ljudi, ki bodo imeli srce, in da bo to lahko razlog, da bodo starši dajali svoje otroke namesto v vrtec, v oskrbo teh varuhov. Mislim, da je treba v bran vsem vzgojiteljem, pomočnikom vzgojiteljem, vsem, ki delajo v vrtcih, povedati, in tudi iz mojih lastnih izkušenj, čeprav se mi tudi zdi zelo nekorektno, da v kateremkoli delu, katerikoli razpravljavec postavlja v dvom razpravo kateregakoli od nas, ki imamo na tem področju različne izkušnje. Zelo nekorektno. In tudi nekorektno se mi zdi, da tako pavšalno lahko govorimo, da bodo varuhi izkazovali srce, medtem ko tisti, ki pa danes opravljajo to zelo pomembno delo v vrtcih, ki jih vsebina dela tako okupira, da ni možno pri njih zaznati tega signala. Jaz mislim, da, kolega Drobnič, ste v drugem delu zelo popravili, to vaše razmišljanje, se mi pa zdi ponovno, da je na to treba opozoriti. Ponovno je treba opozoriti in skozi to, kar je že bilo tudi rečeno med obravnavo tega zakona, da se čuti, da je vzgoja pri nas različno vrednotena. Tudi danes ta razprava to kaže, da nekateri mislijo, da vzgoja ni potrebna v določenih obdobjih in da bo samo varovanje dovolj. Tukaj se pač razlikujemo in mi poskušamo z argumenti dokazovati, da se bo v praksi pojavljala vrsta operativnih in vsebinskih, strokovnih vprašanj, kako bo to zaživelo v praksi. Jaz se nikakor ne morem strinjati z dejstvi, da je treba najprej uvesti varuha, potem bomo pa razmišljali o subvencijah. Ne, ne more biti rešitev, ki jo danes na enem delu vpelješ, potem pa bomo videli, kako bo to funkcioniralo in bomo potem omogočili. Če smo se odločili za to, da bomo vpeljali varuha, potem je treba rešitev peljati do konca. Ravno tukaj mi govorimo, da zadeva ni premišljena, da je s tem členom to uvedeno, ampak da ob tem obstaja še veliko vprašanj. Jaz bi res ponovno opozoril, v ciljih želimo slediti večji vključenosti otrok v predšolsko vzgojo. To je prvi cilj. Drugi cilj je kakovost predšolske vzgoje in tretjič, da bomo pomagali z intenzivnejšim sofinanciranjem graditi kapacitete, da bosta ta vključenost in kakovost možna. In če bi to res želeli, potem bi mi danes morali imeti oceno razlogov, zakaj nekateri starši ne vključujejo svojih otrok v predšolsko vzgojo. In če bi te jasne razloge imeli, potem bi lahko tudi sledili tako ciljem in strategiji za uresničevanje teh ciljev. Varuhi predšolskih otrok po mojem mnenju ne rešujejo ne ciljev in ne te strategije in gredo pravzaprav v drugi smeri. Če želimo govoriti o kakovosti, in danes smo lahko slišali, da si nekateri poslanci predstavljajo, da nekaj vzgoje pa tukaj le bo, na kakšen način lahko potem govorimo o kakovosti, če niti danes ne vemo odgovora na to, v kakšnem obsegu pa ta vzgoja v okviru teh varovanj, torej varuhov predšolskih otrok, bo potekala. In tukaj so ta temeljna vprašanja, ki govorijo proti temu, da na tako enostaven način vpeljemo to inštitucijo varuha predšolskih otrok kot obliko, ki je organizirana v okviru gospodarske zakonodaje po gospodarskih družbah. Ali bomo tukaj vzpostavljali konkurenčnost na račun varovanja, ki ne bo vključevalo element vzgoje? Če govorimo o gospodarskih družbah, potem govorimo o trgu in govorimo o konkurenčnosti. Vzgoja tukaj ne bo kriterij konkurenčnosti. Kakšen pogled na to ima predlagatelj. In tukaj so ti pomisleki ob zavedanju. Jaz še enkrat povem, v Liberalni demokraciji smo predlagali amandma, ki ne črta tega člena, ob tem, da se zavedamo, da to je v realnosti problem. Mi se tega zavedamo, da je to v realnosti problem. Ampak ad hoc rešitev, ki jo vi prinesete, da ste jo pa prinesli ad hoc, pa govori, ko v opredelitvi ciljev nimate tega zapisanega, da želite uvesti transparentnost, da želite pomagati tem ljudem, ki danes že to opravljajo, da jim želite iti naproti, recimo, s strokovnim predlogi, na kakšen način se naj to opravlja in tako dalje. In na kakšen način pomagati staršem, da ne bodo zdaj na slabšem, glede na to, da bodo brez kakršnekoli pomoči države, občine glede na to, kako bodo plačevali storitve varovanja svojih otrok. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Marjetka Uhan. Prosim.
Hvala. Večkrat smo bili omenjeni v koaliciji, kaj mislimo zlasti glede varuha. Jaz sem prepričana, da je varuh izhod v sili, alternativa lahko tudi vrtcu, servis tako kot so razne stare mame, sosede, prijateljice, ki sedaj že varujejo. In ugotovili smo, da se veliko otrok na ta način varuje in da so za to tudi potrebe, nikakor pa nisem prepričana, da bo to konkurenca vrtcem. Ne finančno, pa tudi ne verjetno kakovostno. Finančno ne bo, ker za ta prispevek, ki ga sedaj povprečno plačujejo starši, 20%, recimo, kaj jaz vem, 50 evrov povprečno za varovanje otrok, za to vrednost ne bo noben varuh varoval en mesec otroka. Tudi sem prepričana, da zaradi tega ne bodo otroci dopoldne v vrtcu, popoldne pa pri varuhu. Sama sem tudi prepričana, da vrtci niso zato ustanovljeni, ker nekateri starši mislijo, da bodo nadomestili njihovo vzgojo, da so tam zastonj in brez skrbi. Vzgoja in varstvo je prvič na ramenih staršev in sem tudi prepričana oziroma s tem namenom v Novi Sloveniji ne podpiramo brezplačnega vrtca zato, da bi se tega posluževali tisti, ki tega ne potrebujejo, ki bi to izkoriščali, ki bi se tudi do tega obnašali malomarno, da bi recimo samo dvakrat na mesec pripeljali otroka ali pa enkrat na teden, kot se to dogaja, ker so nekateri tudi oproščeni že sedaj plačila prispevka ali pa so zelo majhni. Jaz mislim v prvi vrsti, da so vrtci namenjeni tistim staršem, ki so zaposleni in ki to varstvo potrebujejo. In mislim, da bodo tudi zaradi tega vsi tisti starši tudi koristili varuha otrok vsi tisti starši, ki bodo resnično imeli potrebe, ne pa zaradi tega, da se bodo na ta način znebili otrok. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Mitja Ljubeljšek, prosim.
Spoštovani zbor! Današnja razprava je podobna, kot je bila na matičnem delovnem telesu. Ne glede na to, da smo prespali od seje na matičnem delovnem telesu, vidim, da še vedno nismo približali stališč, da smo nekako na dveh bregovih. Nekateri še vedno vidijo določene strahove, določene bojazni, določene skepse do zasebnega varovanja, nekateri mogoče celo malo zavajajo, nekateri pa želimo zadeve prikazati iz lastnih življenjskih izkušenj. Sam ne podpiram tega predlaganega amandmaja, da se črta 24.a člen, ki definira varuha predšolskih otrok. Menim, da je čas, da končno v Sloveniji legaliziramo to nelegalno zasebno varovanje, saj je to nek sivi trg. Zame je presenetljiv podatek - če imam prave podatke -, da gre za 32 tisoč otrok, ki niso vključeni v predšolsko vzgojo, in da je od teh 32 tisoč približno 10 tisoč otrok, ki so dejansko varovani na sivem trgu. Ostali so pa verjetno doma, pri babicah in podobno. To se pravi, 10 tisoč otrok, po teh podatkih, je nekje na nekem sivem varovanju, in ta zakon zdaj praktično omogoča, da končno to legaliziramo. Tu bi se ne strinjal s kolegom Germičem, ki je rekel, da v ciljih tega ni zapisanega, zasebnega varovanja. Res, v ciljih ni, ampak ni povedal, da točka 2 novele tega zakona govori "cilji, načela in poglavitne rešitve zakona". In da na drugi strani točno piše, da zakon zasleduje več načel, iz katerih izhajajo tudi poglavitne rešitve zakona. "V skladu z načelom pluralizma in načelom pravice do izbire, ki jih že sedaj določa zakon o vrtcu, se s predlaganimi rešitvami sproščajo pogoji za druge oblike predšolske vzgoje [[vzgojno-varstvena družina, zasebni vzgojitelj]] , ki bodo omogočile večje vključevanje otrok v organizirane oblike predšolske vzgoje." To je zapisano na 2. strani novele tega zakona. Ne bom pa bral osnovnega zakona, kako je tam definirano; je pa treba tudi osnovni zakon še prebrati. V tej noveli zakona so postavljeni pogoji, ki so uresničljivi in realni. To je le prvi korak, da se dejansko ta sivi trg legalizira. Seveda pod pogoji, ki so zapisani tudi v noveli zakona. In v noveli zakona je pogoj, da ima ta varuh končan najmanj program srednjega strokovnega ali splošnega izobraževanja, z dodatno poklicno kvalifikacijo oziroma da izpolnjuje pogoje za strokovnega delavca na področju vzgoje in izobraževanja. Torej, ni kdorkoli. Je izobražen, je pismen - ni kdorkoli. Drugi pogoj. Da ni bil pravnomočno obsojen. Da je moralno neoporečen. Torej ni kdorkoli - moralno neoporečen mora biti. V tretjem se omejuje število, koliko otrok lahko varuje. Največ 6. Če bomo sprejeli tudi prvi ali drugi amandma, ki o tem govori. Se pravi, da je omejeno število. Da se legalizira in vpiše v register. Se pravi, da je legaliziran. In so tudi navedene sankcije, kdaj izgubi to pravico oziroma možnost zasebnega varovanja. Se pravi, je jasno definirano, kar zdaj na tem sivem trgu ni. Zdaj varuje kdorkoli. In kdo bo kontroliral te varuhe, je bilo vprašanje. Starši. Starši so tisti, ki bodo pogledali, kako je z njegovim otrokom. In se bodo odločili, ali ga bodo dali v to zasebno varovanje. Ja, sigurno. Kdo pa?! Starši se odločajo, kam bodo dali svojega otroka. Ali ga bodo dali v vrtec ali ga bodo dali k babici, če ima babico, pa če je v pokoju, da ima čas, ali pa v zasebno varovanje. Oni se odločajo, nihče drug se ne more odločati - ne država, ne ta zbor. Zadeva je široka in je možnost izbire staršev. Dejansko izbire. In jaz v tem vidim prednost. Kaj pa zdaj, če to pustimo? To se pravi, da zagovarjamo naprej, da se to odvija naprej, kot se zdaj odvija. To je sivi trg. Sivo varovanje. 10 tisoč otrok je v tem. V tem je problem. In treba je zadevo legalizirati, spraviti v življenje. Jaz sam močno zagovarjam in sem pristaš varstva in vzgoje otrok v vrtcih. Ampak treba je postaviti prioritete. Prvič. Odločajo se starši. Drugič. Kakšna je prioriteta. Če bi jaz imel možnost, bi prvo, drugo leto, do treh let pri babicah sigurno, po treh letih v vrtcu, da se otrok socializira. In smatram zdaj dejansko varuha otrok kot nek servis takrat, ko ni druge možnosti in se starši dejansko namensko za to odločijo ali pa se začasno za to odločijo. To je njihova odločitev, osnovna pravica staršev. Da povem iz lastnih izkušenj, ker to je že bilo danes povedano. Eden od mojih sinov je bil v jaslih, po enem letu in pol je dobil vnetje ušes, dobil je naslednje kronično vnetje ušes. Zdravnika je priporočil, da ga damo v zasebno varstvo, ker drugače bo oglušel, ker je začel krvaveti iz ušes. Leto in pol je bil v zasebnem varstvu in je šel nazaj v vrtec. To je takšna začasna rešitev. Drug primer. Imam vnuka, ki še ni star eno leto, in vnukinjo, ki je stara tri leta. Vnuka varuje babica, vnukinja je pa v vrtcu. Ampak je samo po en teden v vrtcu, ker zboli. Kam naj gre, ali naj mamica vzame bolniško? To je problem. In tukaj so ti problemi. Od bolezni, od razno raznih obolenj, ko otrok enostavno ne more biti v vrtcu in mora v zasebno varstvo. In to je glavni vir. Drugi problem. Otrok je dopolnil eno leto recimo v januarju, v začetku leta, v vrtcih pa ni prostora. Kam naj gre ta otrok? Tisti, ki nasprotujete zasebnemu varstvu, povejte, kam naj gre ta otrok do jeseni. In tretji problem mamic, da so poslovne uspešne ženske, da se hočejo politično aktivirati, biti aktivne, to kar je problem, da ženske nimajo možnosti, imajo pa otroka vsakih 14 dni bolnega, se pravi vsake 14 dni naj vzame bolniško. Naštevam primere, s katerimi se lahko začasno zadeve tudi rešujejo in trajno. Rečeno je bilo, da se kakovost z varuhi zvišuje. Kaj pa zdaj kakovost, teh 10.000 otrok? Mi kar pozabljamo na to, mi govorimo o tem, kot da odpiramo nekaj novega. Od danes naprej se bo pa začelo oziroma ko bo zakon sprejet, z zasebnim varovanjem otrok, z varstvom otrok. In pozabljamo, da je 10.000 otrok nekje. To pozabljamo in moramo biti življenjski in ne smemo zadeve komplicirati, bodimo življenjski. Govorim o tem, kaj je v praksi, kaj kaže življenje. Dejansko s tem členom, s tem, ko uzakonjamo pod ostrimi pogoji varuha predšolskih otrok, rešujemo te dnevne življenjske probleme. Recimo, na podeželju, kjer ni vrtca, kam naj dajo otroka? Te kratkoročne bolezni, prezasedenost vrtcev, vse te stvari se bo s tem reševalo. Starši so pa tisti, ki se bodo odločali, kam bodo dali otroka, ali ta zasebni varuh ima pogoje, ali jih dobro izpolnjuje, če jih ne bo, bo otroka vzel, oni so tisti razsodniki. Tako da jaz ne podpiram tega amandmaja. Podpiram oba amandmaja, ki določata število, en ali drug amandma. Menim, da se s tem členom lajšajo težave staršev, kratkoročno ali tudi dolgoročno. Končni cilj Vlade, te koalicije, pa je, da bodo vrtci brezplačni. In v tej smeri tudi delamo te korake. In eden teh ciljev je, da pod zaostrenimi pogoji legaliziramo tudi zasebno varovanje. To je cilj Vlade in te koalicije, in se nič novega ne izmišlja ali uzakonja. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. V okviru drugega kroga razprav poslank in poslancev je želel besedo tudi minister. Minister, izvolite. [[Oglašanje v dvorani.]] Se opravičujem! Imate repliko, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolega Ljubeljšek mi je želel povedati, da nimam prav. Potem pa je ponovil, da nimam prav, z enakimi besedami, kot govorim jaz. Govorim o tem, da v zakonu ne z opredeljenimi cilji ne s strategijami za dosego teh ciljev in ne na podlagi načel nikjer ni možno zaslediti, da je katerakoli oblika varovanja zapisana tako, da ne vključuje vzgoje. Kolega Ljubeljšek, vi ste to poskušali narediti, da pri različnih oblikah, pri možnosti izbire, zakon v utemeljitvi to prinaša. Ni res! Ne v ciljih, ne v strategijah za dosego ciljev in ne v načelih, o katerih vi govorite, na strani 4. Pa bom to še enkrat prebral. Gre za sproščanje, za druge oblike predšolske vzgoje, in eksplicitno našteva: vzgojno-varstvena družina vključuje besedo "vzgojno-varstveno", zasebni vzgojitelj, torej, vključuje zopet vzgojo, "ki bodo omogočili večje vključevanje otrok v... oblike predšolske vzgoje." Nikjer ne morete trditi nasprotnega. In to jaz ves čas trdim, da varuh predšolskih otrok pada v ta zakon, pri čemer pri varuhu ne zasledimo vzgoje. To je ključna dilema, o kateri govorim. In mi ne morete dokazati, da temu ni tako in da jaz govorim nekorektno. Samo to, kolega Ljubeljšek. Vi ste želeli seveda v bran predlagatelju in koaliciji to spraviti na drugačen tir, ampak seveda vas sama vsebina besedila demantira in govori o tem, da imam prav jaz in ne vi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika na repliko ni možno. To verjetno poznate po treh letih opravljanja funkcije. Besedo pa ima minister. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik Državnega zbora Republike Slovenije. Spoštovane kolegice in kolegi! Razprava teče o amandmaju, ki se nanaša na varuha predšolskih otrok. Jaz bi želel k temu samo dodati, da je ta zadeva oziroma ta vsebina, to dopolnilo bilo dano na zahtevo in na priporočilo Računskega sodišča kakor tudi na priporočilo Komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ. In tudi večina teh stvari, ki jih danes obravnavamo, je bila sprejetih na priporočilo tovrstnih ustanov in institucij in usklajeno tudi v socialnem dialogu. Prej ste praktično trije govorili o tem, da ta zadeva ni usklajena v socialnem dialogu. Tukaj imam podpise, poglejte, za vsak člen smo odkljukali, kjer smo dobili podpise sindikata, združenja ravnateljev, skupnosti vrtcev in kasneje so se tudi združenja občin in pa skupnost občin pridružile k noveli zakona oziroma podpori tej noveli. Pri varuhu pa gre za to, ne gre za nek program, vzgojno-varstveni program za predšolsko vzgojo, ampak gre za tisto dopolnilo varovanja otrok, ki ima še neke druge dimenzije, ne samo to, kar ste govorili. Zlasti skušamo na ta način legalizirati neko polje, neko nišo, ki je dokaj neurejena pri nas, o katerem so nekateri poslanci že govorili, da ne bi ponavljal. Ne gre za predšolsko vzgojo, ampak gre za varovanja otrok. In jaz mislim, da je bil v razpravi zelo dobro smisel tega dopolnila razložen. Jaz bi želel, da vsi skupaj razumemo, da ta zgodba ni predvolilni zakon, kot je omenila spoštovana poslanka Širca, ampak gre za nekatere novosti, nujne novosti, ki so bile predlagane tudi s strani strokovnih služb, tako Računskega sodišča kakor tudi ustrezne Komisije za nadzor javnih financ s strani Ministrstva za finance kakor tudi temeljito predebatirane tudi skupaj s socialnimi partnerji. Ne gre za noben zakon, ki bi naj učinkoval tako ali drugače na volitve, ki so na vrsti letos. Jaz mislim, da je to svojevrstna žalitev za vse tiste, ki so vložili veliko truda v pripravo te novele.
Hvala lepa. Jaz odpiram nov krog za razpravo. Imate repliko, gospa Širca.
Ni bil moj namen žaliti, ampak povedati resnico, ko sem govorila o tem, da se v zadnjih mesecih na sejah srečujemo z zakoni, ki so zelo všečni, državljanom in vsem nam dobrodošli, ampak puščajo rešitve, bremena in račun prihodnjim vladam. Seveda imate alibi, ko pravite: "Ne moremo sedaj, ko je proračun za 2008 in 2009 že sprejet, posegati s takšnimi lepimi obljubami v te zakone." Saj imate možnost narediti rebalans, pa lahko posegate. Ampak kje ste bili tri leta, da se sedaj kar naenkrat spomnite, da recimo dijaki nimajo toplega otroka, pa čeprav ste v prvih letih vaše vlade vsakič zanikali, da je to problem, ko so bili na mizi naši argumenti. Ampak ne. Ta trenutek v pomladi, ali sedaj v začetku leta 2008 pa to je problem. In izstavite zakon, ki bo začel veljati šele leta 2010, 2011. Isto je tukaj. Vrtci, oprostila, ki so se začela, da ste dali popuste najprej za tiste družine, ki imajo več otrok hkrati, in ko ste slišali, da je teh družin zelo malo oziroma takšnih skupnosti zelo malo in takih primerov zelo malo, se pravi 5 do 10% od vseh, in ko se je v javnosti nekako razplamtela zahteva še za in ko so tudi druge koalicijske vaše stranke same rekle, bomo dali še malo več, pa še tam, pa še tam, pa še tam, potem bi vi prišli z neko rešitvijo. Ampak lepo, seveda ne nasprotujemo, ampak takšne hitre rešitve, ki nimajo nekih analitičnih posledic in tudi strokovnih analiz, jih ne moremo drugače razumeti kot tiste všečne rešitve, s katerimi nagovarjate volivce tik pred volitvami, račun pa izstavljate v prihodnost - ko boste vi, ko bo nekdo drug, ko bo nejasno stanje v tej državi, in morebiti tudi ko bo prišla neka bolj analitična in bolj premišljena rešitev na mizo. In takrat bo mogoče potrebno spreminjati zakon, mogoče v celoti in še boljše poiskati rešitve s plačili. Ampak ne zanikati, da gre za neke všečne in tudi demagoške poteze, ki so prišle v pravem trenutku in na pravi račun.
Hvala lepa. Jaz pa odpiram nov krog za prijavo. Izvolite. V razpravo se vključujejo trije poslanci. Prva ima besedo poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Poglejte, minister, jaz verjamem, da vam je bilo nerodno, ko so nekateri iz vaše stranke govorili o zadevah, ki nimajo praktično ničesar skupnega z vsebino tega zakona in kar ste ne nazadnje demantirali tudi sami. Ampak problem je potem v tem, da vaši poslanci ne vedo, kaj prinaša ta zakon. Kolega Ljubeljšek, oprostite, ampak vi ste cel čas enačili varuha otrok z babicami. Ali bomo imeli po tem zakonu s.p. babice? Ali veste, kaj pomeni zaposlitev na podlagi zakona o gospodarskih družbah za babice? Pa ne se hecati! Govorili ste o babicah - 10 tisoč otrok naj bi bilo na sivem trgu. Kaj je to drugega kot ali neznanje ali pa cenen populizem, spoštovane kolegice in kolegi? Ne predstavljam si, resnično ne, če je problem bolnih otrok v okviru vrtcev, ali potemtakem po vašem varuh, ki ima na domu šest otrok, varuh s.p., babica s.p., lahko čuva šest bolnih otrok? Ne predstavljam si. Ampak to ste govorili. To je neznanje ali pa cenen populizem. Kar se tiče alternative ali dopolnitve. Minister je dejal, da varuh predšolskih otrok pomeni dopolnitev. Gospa Uhanova je rekla, da je varuh predšolskih otrok alternativa vrtcev. Alternativa vrtcev, ki pomeni slabšo kakovost. Ja, spoštovane kolegice in kolegi. V okviru 9. člena za varuha predšolskih otrok niso predpisani standardi. Ni pomembno, kdo vzgaja in pazi na otroke. Ni pomembno. Pomembno je, da bomo rekli, bomo legalizirali tisto delo, ki po vašem danes poteka na črno, pa čeprav otroka pazijo babice, čeprav otroka pazijo družinski člani. Ampak to je delo na črno in ga bomo legalizirali s tem, da bomo babice zaposlili na s.p. po zakonu o gospodarskih družbah. Kaj je z zdravo prehrano? Nimam pojma. Pred mesecem dni ste se širokoustili, da je potrebno za dijake zagotoviti zdravo prehrano v srednjih šolah. Za otroke, ki jih bodo pazili varuhi, babice s.p., ni predpisan noben standard. Ni pomembno, otroci so kot nekakšni poskusni zajčki. Če pri nekem varuhu ne bo O.K., jih bodo starši, če se bodo tako odločili, prestavili k drugem varuhu. In bodo tako testirali, čeprav je država tista, ki uzakonja varuha otrok. Čeprav je država tista, ki bi morala poskrbeti tudi za minimalne standarde, vsaj minimalne, pravim, in kontrolo nad izvajanjem neke storitve, ki jo predpiše. V tem je problem, v tem je problem in to vam poskušamo dopovedati. več kot tri ure se že trudimo, tudi na matičnem odboru je bilo govora o tem. Svobodna izbira, ja, otroci rabijo zaščito, ampak ne s testiranjem, ali bo to dobro ali ne bo dobro za njih. Država, če predpiše, mora otrokom v prvi vrsti zagotoviti zaščito. Kot že rečeno, rešitev, ki je predlagana, ni dodelana, pustimo si čas, pustimo si čas do tretje obravnave, razmislimo in dodelajmo rešitev. Zato vas še enkrat prosim, podprite vsaj enega od predlaganih amandmajev, ne govoriti na pamet, ne prodajati poceni, bom rekla, če hočete, predlaganih vsebin, ki dejansko nimajo ničesar skupnega z nekimi strokovnimi analizami, še manj pa imajo kaj skupnega z neko dolgoročno strategijo, ki bi jo imela lahko Vlada na tem področju.
Hvala lepa. Replika. Kolega Ljubeljšek, beseda je vaša.
Hvala lepa. Verjetno me kolegica Tavš Žgajnerjeva ni dobro poslušala, ampak je samo določene stvari ven potegnila, kar njej odgovarja. Govoril sem, da je osnovni namen, da se legalizira sivi trg zasebnega varovanja, da je to osnovni namen in da je teh otrok po podatkih, ki jih imam jaz, cca 10.000 od 32.000 otrok, ki niso v vrtcih. In sem govoril o tem, da ostalih 22.000 je pa verjetno v domačem varovanju. O tem sem govoril in se osredotočam na tistih 10.000, ki so na sivem trgu, da se to legalizira, da se za te varuhe postavijo pogoji in ti pogoji so zapisani zelo dobro in ostro zapisani, morate prebrati večkrat, da boste razumeli. In govoril sem o tem, da je zasebno varovanje nek servis, ki ga starši uporabijo takrat, ko ni druge možnosti, ali pa se odloči za daljši čas. O tem sem govoril. In sem govoril tudi o tem, da kjer ni vrtcev na podeželju, da se s tem zasebnim varovanjem lahko rešuje varovanje teh otrok. O tem govorim. Bodimo življenjski, ne teoretizirajmo, ne vključujmo vseskozi nekih strok. Jaz sem tudi poslušal stroko, ki to podpira. In vedno govorim o tem, da se stroka ne bo nikoli poenotila. In je prav, da se ne poenoti, da se vedno konfrontira. In rešitve, ki so v tej noveli, stroka podpira. Vaša stroka pa verjetno ne. O tem govorim. Treba je gledati na ta problem življenjsko, ne pa teoretično in ne vem kako visoko strokovno. To je življenjski problem, ki ga imajo starši.
Hvala lepa. Verjetno bi bilo bolj prav, če stroka ne bi bila "vaša" in "naša" stroka, ampak da bi bila stroka nad politiko. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanec Josip Bajc. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa. Spoštovani gospod minister s sodelavkama! Za uvod naj komentiram medklic ene od kolegic, ki je rekla, "nori ste". Verjetno je mislila, da smo nori tisti, ki zagovarjamo vsebino 9. člena obravnavanega zakona. Jaz sem pa prepričan, da moja pokojna mama ni bila nora, ker nas je pet rodila, ki nas je vzgojila, ki nas je uspešno varovala, z osnovnošolsko izobrazbo, v najemniški hiši, ki je imela samo dve sobi. Govorim o kriterijih, ki so bistveno drugačni od tistih, ki so opredeljeni v 9. členu. Sedaj pa k vsebini tega člena in amandmajev k temu členu. Po moje je napačna domneva, ko sta vsaj dve kolegici, če ne tri, zagovarjale in utemeljevale neupravičenost tega člena, da so vrtci ustanovljeni zato, da vzgajajo in varujejo. Da, tudi zato, ampak ne samo zato. Mislim, da je osnovna naloga, pod narekovaji, staršev, da vzgajajo, vrtci so pa lahko za pomoč pri vzgoji in varovanju. Pridejo pa starši tudi v situacijo, ko rabijo še kaj drugega oziroma ne rabijo te vsebine, ki se ji reče vzgoja in varovanje, pač pa rabijo samo varovanje. In rešitev - tu bi pa mogoče še enkrat prebral, ker govorimo o vsem drugem, vsaj nekateri. V 9. členu že v prvem stavku prvega odstavka piše: "Fizična oseba lahko opravlja dejavnost varstva predšolskih otrok, ki ne vključuje izvajanja veljavnega programa." Ja, vemo pa, kdo izvaja programe - programe izvajajo javni vrtci, ki so ustanovljeni za izvajanje teh programov. Ta določba, ki pa govori o varstvu, je pa dejansko tam, kjer starši, ali tako, kot so nekateri kolegi rekli, nimajo možnosti, da vključijo otroka v vzgojno-varstveno organizacijo, ki izvaja tudi ta javni program vzgoje in izobraževanja, ampak rabijo bodisi občasno bodisi tudi celodnevno, predvsem, recimo, v popoldanskem času mame na podeželju, ko delajo v tovarnah, v dvoizmenskem ali pa celo nekatere, žal, tudi še danes, v tretjem tisočletju, v troizmenskem delu, ko potrebujejo neko varovanje svojega otroka. Dopoldan ga bo mama varovala in vzgajala, popoldne pa mora tega otroka nekam dati. Vsi pa nimamo ali nimajo babic in dedkov, ki so v pokoju in ki lahko opravljajo varovanje in pomagajo staršem tudi pri vzgoji. In zaradi tega jaz mislim, da je tak način iskanja rešitve za takšne starše, za take primere. Mislim, da je kolega Ljubeljšek rekel, da je teh verjetno, jaz sicer s temi številkami ne razpolagam; da je takih otrok 10 tisoč. Pa tudi če jih je samo 5 in če bomo na tak način zadeve uredili, hvala bogu, da jih lahko uredimo in legaliziramo tisto, kar je že na sivemu trgu. Ne razumem pa tak a front nasprotovanja. Jaz poznam, sicer moji otroci ne, ampak otroci mojih prijateljev, ki pavzirajo eno leto, ki opravljajo tako storitev v Londonu za eno leto. Tako imenovani, mislim, da so nekateri uporabili izraz "baby-sitter". In od nekoga zahtevati, ki bo mojega vnuka preoblekel, da mu svežo oblekico, ki jo je moj sin ali moja hčerka prinesla tja in še sok, in neki recept, recimo, da tak čaj spije, ker ima celiakijo, recimo, pa ne sme škroba. To bom jaz povedal temu kamor bom pripeljal svojega vnuka, ali sin svojega otroka. In zahtevati zdaj od takšnega človeka, da bo preoblekel plenice, da mu bo dal tisto, kar mu je starš naročil, da mu da, da ima kurikulum in ne vem kakšno izobrazbo, jaz mislim, da je zadosten kriterij, če varovanje, ne pa vzgaja. Osnovna naloga staršev je, da vzgajajo. Zahtevate, da ima višjo ali celo visokošolsko izobrazbo. Nenazadnje tudi minimalni kriteriji glede prostorov. Jaz sem prej rekel, da nas je mama vzgojila in obvarovala v najemniški hiši, ki je imela samo tri bivalne prostore, pet otrok in še enega polbrata, ki je žal tudi že umrl, in ata in mama smo bili v taki hiši. Zaradi tega govoriti, da v tem 9. členu ni nobenih kriterijev. Več kot zadosti kriterijev je za opravljanje varovanja. Zdaj pa, ker so nekateri poudarjali, pa vrtci in ne vem kaj vse. Vrtci so zveličavni. Mogoče za nekoga. Premalo pa mislim, da smo vsi v razpravi poudarjali vlogo staršev. In tudi v tem konkretnem primeru. Starši se bodo odločali, ker bodo vedeli, ne vem, mogoče bo, če nič drugega, ker smo rekli tukaj v eni določbi, da je to na podlagi gospodarskih družb, se pravi register. Ampak veste, na vaseh ne rabimo registrov, ker točno vemo, katera od sosed ali pa v sosednji vasi ima registrirano to dejavnost. Prej sem komentiral, da je v 9. členu zapisano, da bo registrirana lahko na podlagi zakona o gospodarskih družbah ta dejavnost in varovanje. In tukaj kolega Ljubeljšek, kot ste zdaj omenili, ima registrirano in ravno je tudi minister omenil, da so bile pobude prav s tega razloga, da se zadeve legalizirajo, ki že obstajajo na terenu, da se spravijo v neko zakonsko osnovo. Glede na to, da so pa nekateri kolegi in kolegice rekli, da bi bilo dobro, da odpremo ta člen in morda tudi najdemo še boljšo rešitev, kot je trenutno zapisana v 9. členu, bom jaz podprl prvi amandma k temu členu poslanske skupine LDS, ki govori, da ta varuh lahko varuje največ šest otrok, ker bolj poenostavimo, kot je zakomplicirano v četrtem amandmaju, ki smo ga podpisali ali pa sopodpisali poslanci poslanskih skupin koalicije in s tem damo eventualno tudi možnost, da morda kakšno zadevo tudi v tem 9. členu in pristojnosti tega varuha otrok tudi popravimo v nadaljnji obravnavi. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Dušana Kumra. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Moram odkrito priznati, da danes se res nisem imel namena oglasiti. Ampak sem našel čas in sem sedel tukaj v dvorani in sem poslušal dve uri to diskusijo in ne moram se ugrizniti v jezik in moram ene stvari povedati in nekatere tudi demantirati, ker je bilo izrečenih vsaj po mojem mnenju - govoril bom o svojih stališčih in ne nazadnje o svojih izkušnjah. Jaz imam tako skupino otrok doma, o kateri govori predlagani amandma LDS-a, to je šest otrok. 25 let sem vsako jutro hodil v vrtec v Ljubljani, tako verjemite, da nekaj izkušenj imam, zato bom nekatere stvari tudi v zvezi s tem skušal povedati. Jaz upam, da intenca in moram reči, da diskusija predvsem koalicijskih poslancev je zelo bila barvita, različna glede razumevanja tega 9. člena. In jaz upam in upam, da minister, pa kdo drugi še v ministrstvu, deli z menoj skepso, da se bojim, da se ne bo na nek način zavrla strategija države, to je ministrstva, da zagotovi veliki večini ali pa vsej večini otrok v Sloveniji, da imajo možnost predšolski čas preživeti v vrtcu. Da ta možnost obstaja, da ta alternativa, kot so nekateri zdaj govorili, ki bo prišla skozi 9. člen, to zakonsko dikcijo, ne bo imela za posledico, da se več ne bo vlagalo sredstev v odpiranje novih prostih, da o tem ne govorim, ampak da bo to postala ena alternativa. Upam, da ne in da tukaj drži stališče, ki ga je povedal minister, da gre na nek način za intenco Računskega sodišča, da se stvar, pa nekateri ste govorili, legalizira, naredi pregled. Čeprav moram reči, da je sam predlog zakona in tudi ta 9. člen v nekem popolnem nasprotju. Na eni strani je strategija zastonj vrtec, starši ne bodo plačevali vzgoje, na drugi strani pa odpiramo to alternativo, kjer je celotno breme na starših. Ampak to je vaš problem in vi si ta problem razčistite. Zame je to kontradiktorna strategija, ki je na ta način opredeljena. Ampak sedaj grem na tisto, na kar sem se pa predvsem skušal oglasiti. To je pa v zaščito sedanjih vzgojno varstvenih zavodov. Ne prenesem in energično zavračam vse negativne, ne rečem, da so lahko prakse in izkušnje različne, ampak toliko negativnega o dosedanjem delu v preteklosti vzgojno-varstvenih zavodov in ljudi, ki delajo v teh zavodih, pa nisem slišal in jih energično zavrača. Vsak ima lahko svojo konkretno izkušnjo in sedaj bom jaz svojo povedal, sem rekel 25 let. Zame ni bila obremenitev, da so moji otroci zbolevali v vrtcu - tu pa tam ja - zaradi tega, ker so živeli v večjih skupinah in ker so bili v vrtcu, niso bili pri babici ali niso bili doma. Nikoli se v zvezi s tem nisem spraševal in tudi tega problema velikega ni bilo. Ampak na eno drugo stvar vas bom opozoril. Danes, ko vprašate, in tisti, ki imate starejše otroke in so bili v vrtcu, jih vprašajte, kako se spominjajo svojih, da sedaj uporabim besedo za nazaj, tovarišic, ampak šlo je za varuhinje in za vzgojiteljice. V prvi triletki se bodo spomnili varuhinje, ampak kasneje se bodo pa spomnili še samo vzgojiteljice, čeprav je vsako jutro v vrtcu sprejela otroka varuhinja. Kaj to pomeni? Da vsi tiste, ki govorite, da ni potrebna vzgoja, tudi po 9. členu pri varuhu, da otroci lahko do šole preživijo brez tega vzgojnega momenta, se globoko motite za socialnost otroka. Še kako je pomembna ta vzgojna komponenta, ki jo dobi skozi organizirano varstvo v vrtcu. Zame varovanje, "baby-sitterstvo", ni alternativa temu vzgojno-varstvenemu zavodu in preprosto ne more biti. Tisti, ki na ta način diskutirate, diskutirate na način, kot je dobro varovan avtomobil v neki garažni hiši. Tako se obnašate do otrok. Zapeljem tja in nekdo varuje v tej garažni hiši moj avto, da bom naslednji dan imel še vedno celega. Ne bom se pa spraševal, kaj se na avtomobilu drugega dogaja. Tako da te stvari energično zavračam. Zavračam tudi, kar je bilo predvsem s strani poslanke in poslanca NSi povedano o tej socialnosti in asocialnosti. Lepo vas prosim, na podlagi katerih kriterijev, raziskav in ne vem česa še lahko ugotavljate in trdite, da so otroci, ki so doma pri babicah ali starših, bolj socialni kot tisti, ki so vzgojno-varstvenih ustanovah. Lepo vas prosim, kje ste pa to prebrali? Kje ste pa to slišali? In upam, da bo vsaj državna sekretarka ali pa tisti, ki se s tem ukvarja, vzel v zaščito vse vzgojiteljice in varuhinje v vzgojno-varstvenih zavodih, da vzgajajo socialne otroke v to družbo in da se pri tem maksimalno trudijo. [[Oglašanje v dvorani.]] Lepo prosim, da me ne prekinjaš, ker sem sledil razpravi in je tako bilo tudi rečeno. In tudi to zavračam. In še čisto na koncu, tisto, kar sem rekel na začetku, še enkrat. Rad bi na nek način imel odgovor, kako minister ali ministrstvo gleda na kontradiktornost te strategije - da tisti, ki se bodo svobodno odločili za varuha, tako imenovanega varuha, bodo imeli seveda celotno breme na sebi. Na drugi strani ta isti zakon prinaša, da se v bodoče od ne vem, katerega meseca ali leta naprej gre na brezplačno varstvo v vzgojno-varstvenih ustanovah. To je po mojem strategija, ki ima neke kontradiktornosti. In če že, potem, po moje, če bomo pustili člen odprt in bomo izostrili nekatere kriterije za tega varuha, bo lahko v prihodnosti tudi to varstvo, če bo imelo vzgojni moment, vzgojni program, tudi minimalnega, lahko tudi od države financirano. In takrat bomo imeli ta pregled, o katerem vi govorite, da bi ga radi imeli. Operirate s številkami 10 tisoč pa 22 tisoč in tako dalje. Jaz ne vem, koliko je teh ljudi, ki se s tem ukvarjajo na črno, ampak nekateri očitno te podatke imate. Še enkrat, apeliram na ministra, da intence tega zakona ne bi imele za posledico, da država in občine ne bi več vlagale v odpiranje mest za otroke, kajti strategija te Vlade in bodočih vlad je dvig natalitete, če se ne motim.
Hvala lepa. V razpravo se vključuje minister. Minister Zver, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod poslanec, želim samo odgovoriti na kratko na to vašo dilemo, ki vas tare. Varuh kot inštitucija morda niti najbolj po vsebini ne spada v Zakon o vrtcih, ampak je to edina priložnost, da jo tudi urejamo, zato, ker se tako ali drugače dotika. To pomeni, varuh kot institucija nima nobene ali pa neke vsebinske zveze s kurikulumom predšolske vzgoje. Zato ni nobena alternativa dejansko. Vzgoja in izobraževanje na področju, v vrtcih pač poteka, so jasni programi, celodnevni, poldnevni, skrajšani, tudi tukaj ste mešali nekatere stvari v razpravi, ampak vendarle. Varuh pač pomeni, da lahko starši za določen čas kdaj pa kdaj najamejo nekoga, ki ima celo licenco, certifikat, ki je tako ali drugače registriran za neko krajše časovno obdobje, da varuje otroke. To je vse. Ampak, Računsko sodišče in pa drugi organi državni so nas opozarjali, da je veliko sivega trga na tem področju in da je to področje treba urediti. Jaz ne vem, zakaj povezujete s predšolsko vzgojo to inštitucijo, ki je pa nujna in tudi strokovni organi so nas opozarjali, da moramo to zadevo urediti in jo urejamo v tem vrtcu. Rekli ste, kontradiktornost, zastonj vrtci, zdaj pa to plačevanje. Cilj je zastonj, cilj verjetno nas vseh skupaj so zastonj vrtci oziroma brezplačni vrtci za starše je bolj pravilno, nekoč v prihodnosti. Ampak, ko bo država uspela zagotoviti neke dovolj dobre, gmotne materialne pogoje, bo tudi ta cilj uresničljiv. Sedaj pa smo, moramo izhajati iz tistega, kar imamo. In zato smo naredili en postopen način razbremenjevanja staršev od leta 10, 12 do 14, kjer bodo samo še polovično udeleženi glede na sedanjo obremenitev. In s tem bomo dosegli, da bodo starši v Sloveniji približno enako obremenjeni finančno, stroškovno, kot so starši po drugih državah zahodne Evrope, kjer imajo predšolsko vzgojo nekoliko bolje urejeno. Tukaj smo Slovenci seveda, lahko rečemo še boljše kot evropskega povprečja, ampak vendarle starše smo močno bremenili, zlasti za nekatere socialne sloje. Torej, kdo pa naj izvaja nadzor? Seveda bodo prvi nadzor nad varuhom starši, pa tudi šolska in delovna inšpekcija. Ker če se bo kdaj kasneje izkazalo, da je potreben tudi nadzor nad tovrstno dejavnostjo, bodo pač pristojne službe to opravile. Vendar, še enkrat opozarjam - ne mešati stvari. Eno so zasebni vzgojitelj in vzgojnovarstvene družbine, redne oblike, potem pa imamo celodnevno varovanje, poldnevno varovanje, krajše programe, to je ena stvar. Drugo pa je varuh. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Odpiram nov krog za prijavo k razpravi. Izvolite. Besedo ima poslanka Majda Potrata. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, zelo sem vesela, da ste se vključili v razpravo, da ste v bistvu pritrdili, da imamo Socialni demokrati prav, ko menimo, da ta člen ne sodi v zakon. Me pa niste prepričali s svojo razlago "varuha predšolskih otrok". Tako, kot ga vi razlagate, to ni samostojni podjetnik s stalno dejavnostjo, ampak je tisto, kar dela že zdaj v okviru študentskega servisa služba, ki zagotavlja to, da lahko pride nekdo občasno varovati otroka na dom staršev otroka. Mi pa govorimo o varuhu otrok na domu. V svojem domu ali v najetih prostorih to opravlja. Tako, da gospod minister, hvala za poskus, ampak prepričljivo pa niste odgovorili na vprašanje, ki vam ga je zastavil moj kolega. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Gospa Marika, žal vam besede ne morem dati, ker niste predhodno prijavili časa k razpravi. In jaz se poslovnika moram držati, kajti - če bom popustil vam, bom moral popustiti vsem 90-im poslancem. Tako, da žal, napaka je bila izključno vaša. Besedo ima poslanec Mitja Slavinec.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister, samo ena stvar me zanima. Iz dikcije zakona, namreč nikjer ne izhaja to, kar ste vi v obrazložitvi sedaj povedali. Da bo šlo pri varuhu za občasno varovanje, kajti iz tako zapisanega člena ni nobenih omejitev, da se to ne bo dogajalo vsak dan, cel dan, da ne bodo varuhi otrok varovali, nadomestili varovanja in predšolske vzgoje v vrtcih. Jaz bi bil vesel, v kolikor je to, kar ste vi sedaj v obrazložitvi povedali, dejansko res, ampak žal v tem zakonu ni nobenih vzvodov, ni nobenih garancij, da se ne bo zgodilo to, na kar smo že ves čas opozarjali, da bodo varuhi v bistvu nadomeščali vrtce in tako je tudi potekala razprava, tako je potekala tudi razprava poslancev iz koalicije, saj nenazadnje je moj soimenjak kolega Mitja tudi rekel, da ko so bile težave v vrtcih je otroka, vnuka dal v varovanje in to eno leto in pol, smatram, da za cel dan in to je zadeva, na katero smo opozarjali že prej, da ni dorečena in sedaj tudi vidimo, da lahko slišimo različna tolmačenja. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanca Josipa Bajca. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik, še enkrat. Jaz upam, da kolega Kumra nisem napačno razumel, ko je govoril kdo je sposoben in kdo ni sposoben vzgajati in varovati. Jaz upam, da tukaj ni mislil, da so edino vrtci in šole tiste, ki so sposobne vzgajati in varovati. Spomnim se obdobja celodnevnih šol in podobnega, ko smo zjutraj otroke peljali ob 6. uri, pa zvečer jih dobili iz šole domov. Tako, da vloga starša je bila samo, da ga je zjutraj oblekel, pa zvečer spravil spat. Upam, da takšni časi se ne bodo ponovili s kakršnimikoli utemeljitvami. Drugo kar bi rad razpravljal, jaz se strinjam, kolega Dušan je imel 6 otrok, bival je v Ljubljani in jih je lahko vsako jutro vozil v vrtec z vsemi tistimi, bom rekel v navednicah, privilegiji katere imajo, ampak vem, da so kraji, ko so 20, 30 kilometrov oddaljeni vrtci in starši tudi v službah in bi rabili občasno, bom rekel, ali trajnejše tudi varovanje, pripravljeni so jih pa sami vzgajati in mislim, da ga ni starša, ki ni pripravljen vzgajati svojih otrok. In tretje, kar bi rad rekel, še enkrat ponavljam, nikakor, tudi jaz osebno smatram, da ta določba 9. člena in vsebina tega člena ni nobena alternativa vrtcem, saj govori samo o varstvu otrok in ne vključuje izvajanja javno veljavnega programa. Še enkrat pravim, podprl bom in mislim, da bomo tudi kolegi poslanci Poslanske skupine SLS podprli enega od amandmajev in s tem omogočili eventuelno dopolnitev tudi vsebine mogoče tudi v smeri te razprave, ki jo je imel predhodno tudi minister, ko je rekel, da verjetno sistemsko ta člen ne paše, ampak v temu trenutku, ker iščemo neko rešitev in je zadeva tudi lahko primerljiva, ker tudi vrtci ne samo vzgajajo, ampak tudi v navednicah varujejo vsaj za tisti čas, ko so otroci vključeni v vrtec, da je ta rešitev tudi možna, mogoče z manjšimi popravki. Hvala.
Hvala lepa. K besedi pa vabim poslanca Mihaela Prevca.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister, sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Ko sem se prvič srečal oziroma ko smo prvič se soočili s to novelo zakona in pa nenazadnje s tem 9. členom, o katerem že kar nekaj časa razpravljamo, se mi je pravzaprav zdel povsem samoumeven. Kajti ta 9. člen, to kar je bilo danes že večkrat povedano, pravzaprav legalizira neko obstoječe stanje. Zato že na samem odboru, kjer je bilo seveda neverjetno veliko interpretacije okrog tega 9. člena, mi pravzaprav to ni bilo povsem jasno in tudi danes že več kot dve uri, tri ure pravzaprav se okrog tega nekako že zapletamo. Veliko je bilo že povedanega okoli tega in sam bi težko še kaj novega odkril. Vendarle bi mogoče povzel tisto, kar je že moj predgovornik, gospod Bajc rekel in tudi minister je nekajkrat poudaril, da to ni neka alternativa obstoječim vrtcem. Jasno je, ko govorimo o vzgoji, o vrtčevski vzgoji, je to povsem nekaj drugega kot tisto, kar pravzaprav določa ta 9. člen, ko govori o tem varuhu. In nikakršne nevarnosti ni, to kar je nekje poudaril pred mano kolega Kumer, da bodo zdaj občine izkoriščale pač na osnovi te novele zakona pa se ne bodo trudile v tem smislu, da bi šle v smer čim večje vključitve otrok v vrtce. Absolutno ne. Še vedno sem prepričan, tako intenca ministrstva, kot tudi intenca občin, da seveda naredimo vse, da čim več otrok, predvsem v tisti višji starostni skupini, da se jih čim več vključi v vrtce. Seveda, lahko je to o čim večji vključitvi otrok v vrtce govoriti nekje v centru, nekje v Ljubljani, nekje v večjih središčih. Težje pa je to na periferiji. Nenazadnje, če se ozrem nekje v moj domači kraj, tudi sam že, s to razliko, da jih še vedno vozim v vrtec, to se pravi že več kot dvajset let in sem nenazadnje z vrtci pa z vzgojo v vrtcih pa z varovanjem otrok v vrtcih izredno zadovoljen. Seveda druge možnosti pač nisem imel. Imam pa seveda to možnost, da nimam predaleč do vrtca, in zato smo to zadevo lahko izvajali. Naš kraj, naša občina je pač znana po tem, da so vasi zelo razpršene, razpršeni kraji, tudi po 30 kilometrov so nekateri oddaljeni od prvega vrtca, in je seveda takšna ureditev, kot jo določa ta zakon, prav za takšne starše še kako primerna. Zato mi res ni jasno, da v trenutku, ko vendarle Vlada, ministrstvo ponudi neko dodatno možnost, ne alternativo, ampak pravzaprav neko ureditev obstoječega stanja, da je zaradi tega treba dvigniti toliko prahu in da se ob neki taki določbi lahko zgodi toliko različnih interpretacij, toliko različnih razmišljanj in nenazadnje toliko nezaupanja, kot smo ga pravzaprav slišali danes v tej dvorani. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanca Mirana Jeriča. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod podpredsednik, predstavniki Vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Sam se z razlago tega 9. člena oziroma varuha otrok, ki jo je podal minister za šolstvo in šport, strinjam, vendar je bilo v razpravi prej rečeno marsikaj drugega. Tisto, česar je mene strah, če govorimo konkretno o tem členu, je to, da to področje, ki ni urejeno in ga je treba urediti tudi na podlagi revizijskega mnenja Računskega sodišča, urejamo na napačen način in ne v pravem času. Česa se bojim? Ko bomo začeli to področje urejati, na nek način sivo ekonomijo na tem področju predšolske vzgoje oziroma varstva otrok, se bojim tega, da tisti, ki zdaj to dobro počnejo, ki varujejo otroke svojih prijateljev, družinskih in drugih, tega ne bodo želeli na ta način legalizirati, kot ste vi zapisali v zakon. In kaj se bo zgodilo - zgodil se bo še večji pritisk na mrežo javnih vrtcev. Trdno sem prepričan, da se bo to zgodilo. Tisto, česar se pa bojim, kar tako odpirati to področje in na nek način uvajati neko zasebno varovanje otrok, prehitro, po mojem imamo slabe izkušnje na področju kakšnega drugega zasebnega varovanja. Bojim se, da nas prehitre odločitve, prehitre rešitve na tem področju ne bi pripeljale na pota, ki si jih vsi skupaj ne želimo. Tisto, česar se bojim, minister, ko poslušam to razpravo, da delamo sistem predšolske vzgoje in varstva na podlagi osebnih izkušenj, na podlagi mnenja Računskega sodišča in tako naprej. Mislim, da mora tu stroka povedati, na kakšen način bomo organizirali to področje. Kar se tiče Računskega sodišča, vemo, da je najvišji skrbnik porabe proračunskega denarja. In Računsko sodišče vas je, gospod minister, opozorilo na to, da to področje, o katerem smo prej govorili, ni urejeno in ga je potrebno na nek način urediti, predvsem vas je pa opozorilo, da v Sloveniji starši plačujejo nenormalno velik prispevek za varstvo in vzgojo teh otrok. Zdaj pa, če se malo spustim tudi na svoje čisto lokalno področje. Sam verjamem, da ima vrtec kratkoročno in dolgoročno pomembno vlogo v otrokovem razvoju in izobraževanju in to iz okolja, iz katerega prihajam, iz občine Hrastnik vam lahko zagotavljam, da tudi z dejanji dokazujemo, predvsem pa z denarjem, ki ga namenjamo za varstvo in vzgojo predšolskih otrok. Mi približno 15% primerne porabe dajemo za predšolsko vzgojo in varstvo, 15%. 83% otrok imamo v drugi starostni kategoriji že zdaj vključenih v sistem javnega varstva, imamo edino v Zasavju razvojni oddelek, v katerega so vključeni otroci s posebnimi potrebami, za kar je potrebno zagotoviti tudi znatna finančna sredstva. Tisto kar mene moti v tej zgodbi je, da država tukaj ne prevzema svoje odgovornosti tudi z rešitvami, ki so v tem zakonu, so te rešitve premajhne. Jaz vam bom povedal en konkreten primer kar se tiče mreže varstva otrok v naši občini. Mi smo se lotili neke investicije v sodelovanju z Ministrstvom za šolstvo in šport v okviru praznovanja 100-letnice organiziranju vzgoje in varstva otrok v občin Hrastnik, vse smo se dogovorili. Ko smo mi eno enoto vrtca kompletno obnovili in ko bi morala država zagotoviti samo tisti delež, ki nam gre po Zakonu o financiranju občin, te države ni bilo nikjer, od lanskega junija do danes vas čakamo, da boste zagotovili denar, za katerega smo se dogovorili. Če na tak način mislite suportirati širitev mreže javnih zavodov na tem področju, potem jaz ne vem kaj delate. Tisto kar bi želel poudariti, da jaz se strinjam, da zagotovimo večjo vključenost otrok tudi do 90%, že prej sem povedal, da v Hrastniku to počnemo, da smo že sedaj na 83% in jaz verjamem, da bomo v prihodnjih letih zagotovili to mrežo tako široko, da bo čez 90% hrastniških otrok vključeno v organizirano varstvo in vzgojo, ampak ne na račun strokovnosti in kakovosti, tega pa mislim, da ne smemo dovoliti in te rešitve, ki so v zakonu, vsaj nekatere, gredo, bom rekel, na račun tako strokovnosti kot tudi kakovosti. Samo dva podatka vam bom povedal za okolja iz katerih prihajam, pri tej vključenosti otrok 83%. Približno 20 do 25% otrok je brezplačno vključeno v sistem hrastniškega varstva oziroma vzgoje, ker je socialna slika v zasavskih dolinah takšna. Do 4. plačilnega razreda so približno plačniki starši tam nekje med 60% in 65%. Od četrtega plačilnega razreda do osmega je pa ta razlika. Ampak, o tem, ker govorimo, tisto kar mene moti, na nek način je treba razbremeniti predvsem starše in tudi lokalne skupnosti in zagotoviti večjo vlogo države pri tem. Ne samo na ta način, da pripravlja neke spremembe zakonov, ki so zelo na hitro napisani in ki prihajajo v predvolilnem času, lahko govorite kar hočete, ampak tako je, ampak predvsem z dejanji, to se pravi, da naredi neko resno analizo, jaz verjamem, da jo imate na ministrstvu. Ampak, če jo imate, zakaj jo potem tudi poslancem ne daste, da vidimo na kakšen način je to znotraj države urejeno? Če je ta resna analiza narejena, potem dajte na podlagi tudi te resne analize pripraviti, na kakšen način bomo to mrežo širili, da bomo lahko sploh zagotovili večjo vključenost otrok v sistem varstva in vzgoje in zagotoviti tudi ustrezna finančna sredstva. Tega do sedaj ni bilo in jaz na nek način te rešitve ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na podlagi neformalnega pogovora s poslanko Mariko Pozsonec, sprašujem ali bi kdo nasprotoval, da ji navkljub poslovniškim določbam dodelimo oziroma damo 5 minut časa za razpravo. V kolikor temu ne bo noben nasprotoval, pa se še dogovorimo, da ostane to naša skrivnost torej med poslanci in med javnostjo, ki nas spremlja, namesto onih prvih pet? Gospa Marika, noben ne nasprotuje temu predlogu, pet minut je vaših.
Hvala lepa za razumevanje tudi kolegom in vam, gospod podpredsednik. Torej, jaz bi tudi rada povedala svoje mnenje o vrtcih v tej dilemi. Vrtec ima program, ki ga nadzorujejo, sestavljajo vrhunski strokovnjaki. O varstvu otrok, o tem ne moremo govoriti. Vrtec da celostno vzgojo in sicer od estetske do glasbene do likovne vzgoje in tudi otrok tam dobi prve temelje o naravi odnosov med ljudmi in vse to pomeni, da je javno mrežo vrtcev treba utrditi in omogočiti, da čim več otrok lahko hodi tja, ker otroci še zmeraj ne hodijo zaradi tega, ker morajo starši ogromno plačati. Po mojem mnenju vzgojitelje bi morala plačati država, za materialne pogoje pa lahko prispevajo tudi starši. Vendar vzgojitelje bi morala plačati država. Za moje pojme je to tudi žaljivo do njih, saj imajo visokošolsko izobrazbo, in mislim, da bi bila v tem rešitev. Vizija ministrstva in vseh nas bi pa morala biti, da otroke, ki so zdaj na sivem trgu, spravimo v javne vrtce. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Odpiram nov krog prijav k razpravi. Izvolite. Besedo ima poslanka Majda Širca. Izvolite.
Hvala lepa. Zdaj je že čas, da razložim, zakaj je Poslanska skupina Zares predlagala črtanje tega člena, čeprav že toliko ur razpravljate o tem, ampak vendar. Mi smo razumeli cilj tega zakona kot tisto možnost, da se utrdi javna mreža in da se doseže neke standarde, ki jih celo, kot pravite, od nas pričakuje Evropa. Zato ste krajše programe spremenili v nekoliko daljše, zato da bo statistika boljša, oziroma ste jih nekako že vcepili v tiste poldnevne programe. In zaradi tega ste tudi uvedli druge rešitve, kar je v redu. Javna mreža je dobra, in če bo še boljša, toliko bolje. Ampak vse to, kar predlagate tudi s tem členom, se pravi, z uvedbo zasebnega varovanja, se oddaljuje od cilja, ki ga zastopate, vzgojno-varstvenih ustanov, vzgojno-varstvene mreže, ki ni isto kot varovanje. Tu smo si povsem na drugih koncih. In mi menimo, zato smo tudi to predlagali kot črtanje, da se lahko uredi drugače. Na primer, tudi Zakon o zakonski zvezi in družinskih prejemkih ne uvaja ali rešuje vprašanja varovanja gospodinjstva z gospodinjskimi pomočnicami, recimo. Ne, ker ne rabi, ker so drugi zakoni, so druge oblike in druge rešitve. In tako bi se lahko tudi varovanje, ki se pa tu, in to je boleče, nekako pripelje v tisto mrežo in v tiste rešitve, ki jih že Zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja omogoča. Mi imamo krajše programe, gospod Bajc, saj tudi v demografsko ogroženih okoljih imajo prednost, možnost ustanovitve krajših programov znotraj sedanjih. Pa jih niso. Niso jih ustanavljali, in tudi številnih drugih, mislim, da je štirinajst oblik možnega, tudi zasebnega vzgojno-varstvenega delovanja s koncesijami in z drugimi oblikami se niso, niso zaživele. Zakaj? Ker so zahtevne. Ker so drage. Ker vključujejo vzgojo, ki pa ima določene pogoje, ki jih varuh ne bo potreboval, ker bo samo varoval, ne pa tudi določene programe izvajal. Ampak v redu. Tudi to je potrebno. Živimo v kapitalizmu. Tisti, ki bo lahko plačal, bo to naredil in bo to tudi dobil, registri bodo obstajali in tako naprej. Tisto, kar nas je vodilo pri umiku te rešitve iz tega zakona je to, da ne sledi zakonu, mislim vrtce, principu vzgojno-varstvenega izobraževanja, vzgojno-varstvenega izobraževanja, ki ima določene kriterije in ki ga lahko kot zasebno varovanje seveda vidimo drugje. Priznam pa, da me je znotraj burne, dolgotrajne in včasih konstruktivne, vse do nastopa gospoda Tanka, obravnave na matičnem odboru zaskrbelo, ko pa se je morebiti tudi pri zasebnem varovanju videla možnost, moj kolega je to dal kot možnost, da bi se tudi zasebno varovanje lahko financiralo iz državnega proračuna. Tukaj imam pa probleme. Dobro, takega amandmaja nimamo, ampak problem pa, recimo, tukaj vidim. V tem kontekstu, ne, fleksibilnost je v redu. Fleksibilnost je v redu, tudi tista, ki jo vidimo in prepoznamo v državah, na primer sami navajate Švedsko, kjer so oblike tako rekoč brezplačne. Ampak tu ne gre za varovanje brez programa, tu ne gre za tisto, kot je gospod Kumer pravilno rekel, kako parkiram avto pa ne pazim kje in kako, ampak parkiran je, gre za vse tisto, kar se lahko ob temu še nudi. To so pa drugi programi in zato smo mi črtali. Nismo proti fleksibilnosti, nismo proti temu, da se te možnosti razširijo. Ampak zanimivo, zakaj se niso do sedaj, ko pa možnosti so. Zaradi tega ker programi so zahtevni, ker pomenijo izobraževalni proces, ne pa samo varovanje kot detektivska dejavnost. Hvala.
Hvala lepa in k besedi vabim poslanca Janeza Drobniča. Izvolite.
Porodilo se je vprašanje. V kateri zakon bi spravili to določbo? V Zakon o gospodarskih družbah zagotovo ne, ker gre za sistemski zakon. Zakon o gospodarskih združbah določa pravno obliko. Torej subjektiviteto družbe in na to se pravzaprav oslanja tudi ta določila. Lahko bi bilo to torej nov zakon. Ali pa da bi spremenili naslov tega zakona in dopolnili še Zakon o vrtcih in varuhu, ne vem, na domu ali kaj podobnega. Ampak vse, to kar je predlagatelj pripravil, ni nič v nasprotju z nomotehničnimi pravili in jaz ne vidim v tem nobenega razloga. Se pa zagotovo ne bi strinjal, da bi v kakšen gospodarski predpis to prišlo. To pa ne. Naj bo kar tukaj, veste, toliko, da se opredeli. Vprašaje je bilo, kaj je to, ali je dopolnilo ali je alternativa. Jasno, iz zakona se vidi, zakon o vrtcih in vemo, da je opredeljena javna služba, kako pa je javna služba, kaj obsega, dočim ta zadeva, o kateri se pogovarjamo, varuh na domu, pa ni javna storitev, ni javna služba. To se da razbrati iz tega predpisa, ni nobenega spora. Jaz sem imel vprašanje glede financiranja, to pa lahko ostane odprto. Še vedno, zakaj ta oblika se ne financira? To je vprašanje legitimno. Vi ste ga odprli. Po drugi strani se pa z vami ne strinjam. Če črtate to določilo, to pomeni, da pristajate na ničelne standarde. Tukaj so pa le opredeljeni. Če vi črtate to dejavnost ven, ker ta ne spada tukaj notri, se zavzemate za ničelne standarde in govorite v nasprotju, kar pravzaprav si prizadevate vi oziroma vaši kolegi na načelni ravni. Ali naj potem pustimo, da je stvar odprta, da se še naprej odvija na čisto zasebni, na črni ravni, na sivem trgu? Ali smo za to ali je boljše, da uredimo prvo stopnjo regulacije, potem pa morda še tudi nadgradimo kaj ali pa morda celo kaj odvzamemo? Glede tega, da bi višje standarde postavljali, bodisi prehrane. Oprostite, tudi na sedanji ravni ureditve, ki pravzaprav ni ureditev, se to ni pojavilo kot problem, morda ob kakšnih reguliranih prehranah je hrana slabša kot pa pri babici ali pa kaj podobnega. Ampak ne bi rad na takšen način diskutiral, saj vsi dobro vemo ali pa določanje višjih standardov izobraževanja. Mi se moramo vprašati, sedaj dejavnost poteka na nereguliranem, opravlja lahko vsak, kot neformalno, na sivem trgu, morda brez plačila, brez povračila, kar je dopustno. Ni prepovedano. Morda opravljajo to dejavnost tudi osebe, ki nimajo niti osnovne šole. Sedaj se postavljajo bistveno višji standardi. Ali je pametno, da postavimo standard visoke izobrazbe ali pa celo, da se zahteva status profesorja? Saj bomo samo podražili takšno obliko varstva. Samo podražili, ne bo pa nobene dodane vrednosti ali višje kvalitete. Glede tega ni subvencij, za to dejavnost ni subvencij in to je tudi ena izmed razlik do javne službe, ki se opravlja na tem glavnem področju, da ne bo spet kakšnega napačnega razumevanja. To sem jaz razumel iz konteksta zakona, ne pa iz razlage strokovnih sodelavcev oziroma predstavnikov Vlade, da gre za dopolnjujočo dejavnost. Gre za urejanje, neko regulativo, ki dosedanja neureditev, prosto, ki se odvija, postavi na prvo stopnjo regulacijo, vendar je ne postavlja v sistem javne službe. Če pa se bo postavilo vprašanje umestitev v javne službe, bi jaz podvomil in bi ne bil za to, da se ta način dopolnjujočega postavi v javno službo in se podržavi. Ni nobene potrebe. Zakaj ne bi imeli te pestrosti?!
Hvala lepa. Lahko zaključimo z razpravo v povezavi z 9. členom? Hvala. S tem torej zaključujem razpravo v povezavi z 9. členom ter amandmaji. V razpravo pa dajem 14. člen ter amandma Poslanske skupine LDS, amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev, amandma poslanskih skupin: SDS, NSi, SLS in DeSUS ter amandma Poslanske skupine SNS. Želi kdo razpravljati. Ne. Potem zaključujem predvideno razpravo. V razpravo dajem 16. člen ter amandma, prvič: Poslanske skupine Nepovezanih poslancev, drugič: amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS ter tretjič: amandma Poslanske skupine SNS. Zaključujem predvideno razpravo. Prehajamo na razpravo k 17. členu ter amandma poslanskih skupin, prvič: SDS, NSi, SLS in DeSUS ter drugič: amandma Poslanske skupine SNS. Tudi zaključujem predvideno razpravo. Prehajamo na 31. člen ter amandma poslanskih skupin: SDS, NSi, SLS in DeSUS. Tudi [[...]]A, se opravičujem. Poslanka Jeraj, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala lepa. Pri zadnjem členu je pa že treba nekaj povedati. Mogoče še nekaj o tej debati, ki smo jo imeli. Najprej nam nekateri očitate, da smo idealisti, ker mislimo, da se bo kdo registriral in plačeval davek, potem da jih bo toliko, da bodo ogrozili prisotnost v vrtcih. Del opozicije skrbi, da bi podobno kot pri vrtcih država subvencionirala varovanje na domu, druge spet skrbi, da te subvencije ne bo in bomo prišli do neenakosti in tudi nekateri govorite o tem, da bomo vzpostavili neenakost. No, ko smo se pri nekem drugem zakonu pogovarjali o neenakosti, ko država namenja za določene osnovnošolce in dijake 85% subvencijo programov, za druge pa 100%. Nihče ni nič slišal o neenakosti, in je bilo vse v redu. Pomembno se nam zdi, da z novelo uvajamo, torej, še več od tistega, kar je bil prvotni namen, torej, da se zmanjša sofinanciranje deleža staršev za drugega otroka ob sočasnosti. Torej, da je starejši otrok še v vrtcu. In 31. člen govori tem, da bomo postopoma to še izboljšali za starše, torej jih še bolj razbremenili. Zato smo vložili tak amandma in ga v naši poslanski podpiramo.
Hvala lepa. Glede na to, da vidim, da je več želj po razpravi, odpiram postopek. Izvolite prosim. Besedo ima poslanka Majda Potrata. Izvolite.
Hvala. Gospa Jeraj si je vzela previco komentirati različna stališča poslanskih skupin in poslancev. Naj k temu samo rečem, da jaz iz vsega tega vidim samo to, kako nedomišljene in slabo pripravljene so rešitve, ki smo jim v tem zakonu priča. Drugo kar bi rada povedala. Socialni demokrati se k finančnim reševanjem participacije plačil staršev nismo vključevali zato, ker v načelu podpiramo težnjo, da se plačila staršev zmanjšujejo in je brezplačnost vrtcev temeljni strateški cilj Socialnih demokratov. Nespodobno pa je reševati ta problem tako, kot ste ga koalicijski poslanci in poslanke reševali, ko ste iz trenutka v trenutek ponujali različne rešitve, pri čemer niste premislili nobenih finančnih posledic teh rešitev za povečano željo po vpisu otrok v vrtce s prostorske kapacitete in naložili odgovornost za zagotavljanje sredstev, proračunskih, drugim. Začelo se je zelo populistično, z brezplačnostjo za drugega in tretjega otroka, končujemo pri obveznostih tam leta 2014. Čestitam, gospod minister!
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Boruta Sajovica. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Moram reči, da načeloma s tem zakonom nimam nobenih hudih težav. Zadeve so sicer v redu zamišljene, ljudem bodo všeč, vendar vsak lahko v tej zgodbi poje toliko kot ima denarja. Mene moti predvsem ta cilj, da smo vse te ključne rešitve preložili v neko drugo obdobje nekih drugih novih prihajajočih Vlad. Predvsem se pa bojim tega, da veliko teh finančnih obveznosti prelagamo na lokalne skupnosti. To je pa tisto, kar me skrbi. V medijih je bilo zaslediti, bi rekel ocene Vlade, koliko naj bi za to dobile občine, več denarja za tistega otroka, ki bo v vrtcu zastonj. Moram reči, da tudi podpiram cilj, da tako kot v šolah, naredimo brezplačne vrtce, da starši in pa občine ne plačujejo, da pa občina zagotavlja materialne pogoje tako kot pri osnovnih šolah. Vendar če pogledam, koliko ste denarja namenili, dodatnega denarja za brezplačnega drugega otroka, potem vidim, da enostavna ta sredstva, ki jih imate planirane, ne bodo zadostovale, in če jih bo kdo moral pokriti, če jih ne bo ministrstvo, starši jih hvala bogu tudi ne bodo, potem jih bomo pokrili v lokalnih skupnostih. In pa, zanima me, ste se na ministrstvu že odločili koliko več denarja boste dali občinam za dograditev in pa izgradnjo novih vrtcev? Jaz zaenkrat v proračunu teh sredstev nisem nikjer videl. S to gradnjo bo treba začeti hitro in pa učinkovito. In če vam povem samo par podatkov kaj se ta trenutek dogaja v občinah in v vrtcih. S proračunom ste nam dali 2,08% dodatnega denarja, inflacija pa je povzročila sledeče. Dobivamo v podpis anekse za podražitev javne razsvetljave in pa tokovine, ki je pomemben del stroškov tudi v vrtcih za med 30 in 44%. Plače v vrtcih, ki predstavljajo 80% vseh stroškov se bodo dvignile, tam nekje za med 3,5 in pa 4%. Nove pogodbe, za dobavitelje hrane se sučejo podražitve tam nekje med 15 in 25% in pa ogrevanje, ki je pomemben dejavnik v vrtcih, se bo podražilo, recimo plinsko ali pa kurilno olje, tam nekje med 11 in 13%. To so pa zadeve, ki mene skrbijo. Lahko je reči: "Bomo to naredili zastonj." in to obljubiti. Drugo pa je seveda v praksi zagotoviti delovanje takih ustanov, predvsem pa denar. In tukaj bi jaz rad odgovore ministra in pa predstavnikov ministrstva. Koliko denarja več načrtujete za gradnjo, za dograditev in pa pri financiranju občin, koliko denarja več bomo dobili v proračune tudi za ta namen? Drugače osnovno pobudo narediti vrtce vsem dostopne in pa čim cenejše, to pa seveda v tej dvorani podpiramo vsi. Samo ena razlika je. Nekaj obljubiti, drugo pa je to v praksi tudi narediti.
Hvala lepa. K besedi vabim tudi poslanca Ljuba Germiča. Izvolite.
Hvala lepa za besedo gospod podpredsednik. Torej zelo pomemben cilj tega zakona, kateremu ni možno nasprotovati, je seveda razbremenitev družin plačil za vrtce. Seveda, strategija tega zakona je, da bi se razbremenilo tiste družine, ki imajo v vrtcih več otrok. Ta cilj je možno pravzaprav predebatirati iz različnih vidikov. Sedanje razmere, kje je največji problem, kažejo na to, da seveda lahko ta problem vidimo v tem, da imamo stopničasto lestvico uvrščanja staršev v lestvico glede na participacijo plačila stroškov vključenih otrok v vrtec. Vprašanje je ali je mogoče iskati tudi drugačno rešitev v smislu tega, kar je tukaj predlagano. Bilo je že rečeno, da je bila predlagana rešitev v veliki meri nedomišljena. Da je imela značaj ne samo pomagati ljudem, ampak obesiti to na veliki zvon, glede na to, da bodo pač letos jeseni volitve. Kajti ko sledimo spremembi vsebine tega zakona, lahko vidimo, na kakšen način posegamo v vsebino tega člena. Torej, bistveno spreminjamo vsebino, hkrati pa finančne obveznosti pretežno usmerjamo v leta po 2010, 2012 in po letu 2014. Seveda to govori o nameri te Vlade in tega ministrstva, na kak način reševati to situacijo. Prvi pogled na to vprašanje je, zakaj tako pozno, zakaj se ta Vlada vseh teh vprašanj loteva tako pozno. Nekdo je rekel, ja, gospodarske razmere so tako ugodne, ampak to delamo zdaj, ko gospodarske razmere padajo. Ta Vlada ni bila sposobna teh ukrepov predlagati takrat, ko so bile gospodarske razmere bistveno bolj ugodne, kot so napovedi danes. Danes imamo Zakon o dijaški prehrani, pričakujemo zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki bo prinašal več desetmilijonske obremenitve v celoti za javne finance v državnem proračunu. Zato se nam postavlja vprašanje, ali je smiselno in na kakšen način smiselno pogojevati to, oprostite, plačila za družine, ki imajo dva otroka. Ali ne bi bilo smiselno razmišljati o tem, da bi oprostitev plačil bila namenjena tudi družinam, ki imajo enega otroka. In ali ne bi bilo smiselno, da bi vezali oprostitev plačil tudi na socialne razmere v družinah. Vemo, da imamo danes bistveno različno ekonomsko moč posameznih družin v Sloveniji. In obstaja vprašanje, ali Slovenija sprejema tezo, da tisti, ki ima malo, naj ima enako pomoč kot tisti, ki ima bistveno, bistveno več. To je zelo pomembno vprašanje, tudi politično vprašanje v tem smislu, kako pristopiti k temu problemu. Na enak način se bomo srečevali s temi vprašanji tudi pri vsebinah drugih zakonov. Kajti enako vprašanje se bo pojavilo pri nadomestilu plačil dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, zakaj tam upoštevati socialni kriterij, tu ga pa ne upoštevati. V čem je razlika v vrednotah slovenske družbe v odnosu do teh vprašanj? Torej, ta razmislek je izredno pomemben. In zato smo mi tudi predlagali amandma k 14. členu, ki na drugačen način pristopa k reševanju tega problema, kot ga vi zdaj navajate, recimo, skozi amandmaje k različnim členom in k temu 31. členu o tej postopnosti. Zato predlagamo, da se naj za prvega otroka prav tako uveljavi olajšava, in vse nadaljnje otroke vključi v koncept olajšav, pri čemer pa razmišljamo tudi o tem, da naj bodo te olajšave nekako povezane s socialnim statusom in razmerami v družinah v Republiki Sloveniji. Tukaj se nam zdi zelo pomemben razmislek in rešitve, ki gredo v smislu zagotavljanja večje vključenosti, zagotavljanja kakovosti vzgoje in zagotavljanja kapacitet, ki bodo morale biti vzpostavljene, kar je govoril že kolega Sajovic, torej zagotavljanje materialnih pogojev za to vključevanje, razen, če ne mislite, da ne bo v varovanju tisti way-out ne pa v okviru predšolske vzgoje na sistemski ravni. In tukaj se tudi postavlja sedaj bistveno vprašanje razlikovanja. Tisti ali pa tiste družine, ki se bodo odločale za vključevanje svojih otrok v okviru varovanja predšolskih otrok, kaj ta zakon prinaša tem otrokom, ta zakon tem otrokom ne prinaša ničesar, nobenih subvencij ni namenjenih tudi temu polju, torej tem otrokom oziroma tem staršem. Zato mi tukaj v okviru razprave o tem amandmaju postavljamo tudi razmislek o konceptu, o konceptu kako pristopiti k zmanjševanju obveznosti staršev, zato, da bo odločanje za otroke lažje, zato, da bo participacija staršev in lokalnih skupnosti zmanjšana, da bodo obveznosti iz družinskega proračuna za vključevanje otrok v predšolsko vzgojo manjše, hkrati pa upoštevati določen socialni kriterij, ki bo ločeval tiste, ki jim je ta pomoč in ta ukrep nujno potreben od tistih, ki jih mogoče danes ta zakon ne bi rabil vključevati glede na to, da imajo izredno dobro socialno stanje v svoji družini. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. In zadnji razpravljavec, besedo ima minister. Minister Zver, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik Državnega zbora Republike Slovenije. Spoštovane poslanke in poslanci, hvala za priložnost, da vam lahko enkrat odgovorim na razprave, ki so bile povezane z 19. členom te novele. Najprej je bilo vprašanje obremenjevanja lokalnih skupnosti in kaj bo ministrstvo storilo, da bi povečalo, izboljšalo tudi prostorske možnosti kapacitete vrtcev. Mi smo letos že izvedeli en razpis, še eden razpis je pred nami, tako da bomo tudi v nekem deležu močno povečali soinvesticijski delež v izboljšanem materialnem pogoju dela na področju predšolske vzgoje, vsaj za 30% v znesku, to znaša 1,66 milijona evra. Skratka, želeli pa bi, da bi tudi ustanovitelji lokalne skupnosti, ki opravlja to svojo izvirno nalogo bolj pogosto oziroma se bolj pogosto odločali za investicije v tovrstne kapacitete. Tukaj, glede na to, da imamo v drugem starostnem obdobju že vključeno z 82% niti ne gre za tako veliko novih kapacitet. Vendar glede na to, da predvidevam, da so kapacitete proste tam, kjer so čakalne vrste manjše ali jih sploh ni, predvideva tudi, da so čakalne vrste tam kjer so kapacitete manjše. Tudi zaradi tega bomo poskušali spodbujati ustanovitelja, da bi pristopil k večjem vlaganju v izboljšanje tovrstnih kapacitet. Mi računamo, da bi ta zakon vplival, recimo, da bi se kakšnih 1.000 otrok nemudoma povečalo, vključenost, torej za 1.000 otrok. Kar pomeni, da nekih večjih težav ne bi smelo biti, plus, seveda s politiko pospešeno, bolj intenzivno politiko soinvestiranja v to. Poglejte, s tem modelom kot ga imamo mi, torej drugi otrok in vsak naslednji zastonj, smo želeli tudi vplivati na demografsko politiko oziroma en izmed ciljev je bil tudi ta. Da bi se mlada družine oziroma družine lažje odločale še za drugega otroka prej, če bi recimo že sedaj dali zastonj tudi za prvega otroka, pač te motivacije, te stimulacije ne bi bilo. Da pa imamo neko dolgoročno strategijo razbremenitve staršev pa smo ravno v enem izmed prejšnjih členov določili. To je 10., 12., 14. Najprej bi začeli pri petletnih otrocih, ki so najbližje osnovni šoli in potem štiri in pa tri letni zelo postopoma. Ta hip, recimo, če bi uvedli zastonj vrtce za starše, enostavno ni kapacitet. Ne samo prostorskih. Tudi finančnih in pa seveda tudi kadrovskih, ker rabimo tudi ustrezne usposobljene vzgojiteljice, da izvajajo to storitev. Ampak bi šli postopoma seveda v to, cilj naš so tudi zastonj vrtci za starše, vendar enostavno tega cilja ni mogoče tako naenkrat zagotoviti. Če pa bodo možnosti kasneje, prej, kot smo to dinamiko mi izpostavili, pa bo zakonodajalec ali pa izvršna oblast vso možnost, da spremeni. Večkrat slišim zdaj očitek: "Zakaj pa ravno zdaj?" Smo povedali. Zato ker so zdaj možnosti, da to naredimo. Pred dvema letoma teh možnosti ni bilo. Če pa boste ugotovili, če bo kakšna druga oblast v jeseni izvoljena pa izvolite. Boste imeli vso možnost, da spremenite zakon in uvedete stari režim naprej. Če vam bo tako všeč oziroma če boste ocenili, da je to nujno potrebno. Vendar sedaj te možnosti so. Ustvarjamo neke sistemske pogoje, da se dviga in kvaliteta in vključenost otrok v vrtce, zlasti v drugem starostnem obdobju in to želimo narediti tako kot smo predlagali. Socialna dimenzija ostane. Saj lestvice ne bomo ukinjali. Lestvice ne bomo ukinjali. Bomo pa razbremenjevali starše na, praktično, vseh plačilnih lestvicah. Torej element, socialni element ostane notri, se ne ukinja. Meni je žal, da se vsi ne priključite tej pozitivni zgodbi. Če bi se lepo vsi priključili, in Socialni demokrati in pa Zares, k tej zgodbi in bi ta projekt, ta model podprli, bi si vsi pridobili recimo na nek način zasluge v slovenski javnosti za ta predlog, ki ga imamo. Ne vem zakaj ste apriorij proti takim ugodnim rešitvam za starše. Ne govorim vam to konkretno, ampak poslanskih skupinam, ki so danes bile tako proti. Našli so element varuha, iz katerega so naredili tarčo. Meni je žal, da se nismo okrog nekih dobrih zgodb uskladili in našli večji konsenz in večjo podporo v tem zakonodajnem telesu. Nenazadnje tudi, jaz mislim, da je zadeva optimalna, da si ne more tega zakona prisvajat nobena politična občina, nobena politična stranka, ampak je to recimo darilo države Slovenije staršem, ki želi spodbuditi mlade družine, da imajo še več otrok. Ne prisvajamo si političnih zaslug za to novelo, ki jo danes dajemo v sprejemanje. Hvala.
Hvala lepa. Odpiram ponovni krog za prijavo, v sklopu časa ki je na razpolago. Besedo ima poslanec Branko Grims. Izvolite.
Vsem lep pozdrav! Moram reči, da je prav nenavadno, da ena tako pozitivna stvar kot je uresničevanje cilja, o katerem sem prepričan, da je znan kot dolgoročni cilj, izjemno visoka stopnja konsenza v slovenski družbi, torej v smeri brezplačnih vrtcev, da je o takem zakonu tako zelo veliko in tudi tako jedke polemike kot je bila sedajle nekaj časa. V zvezi s tako imenovanim varuhom, ko gre v bistvu samo za priznavanje nekega realnega stanja, neke realnosti in poizkus njene ustrezne zakonske ureditve, je bila narejena prava znanost in kar nekaj doktoratov, mislim da v razpravah prejle. Sam se pa pri tisti temi raje nisem oglasil, ker je to priznavanje nekega stanja, ki smo mu bili priča, neke sive cone, ki ni bila urejena in boljše, da se to uredi tako kot da ostane vse po starem. Če boste jeseni menili, da imate orodja v rokah, in da je boljše po starem, boste imeli morda tudi to možnost urediti. Jaz pa mislim, da je niti ne boste imeli, ker postavljamo sedaj tudi nekaj novega. To kar postavljamo na novo pa je korak v smeri, za katero trdim, da obstaja res velik konsenz. Vsem dostopen v največji možni meri, brezplačen vrtec. To uvajanje gre postopoma, ker je, seveda, posledica dejstva, da v tem trenutku kapacitete ne dopuščajo takojšnjega prehoda, ki bi si ga sam, verjemite, kot oče res iskreno želel, ampak gre za to, da se stvari pripravijo za naslednje rodove, da se postavi cilj, ki je realen, ki je izvedljiv in da to deluje kot spodbuda za to, da bi se še več, tako kot se na srečo v tem mandatu že, slovenskih državljank in državljanov, odloča za otroke. Kajti vse velike besede, vsi veliki dosežki, vse, kar delamo je brez smisla, če otrok ni. Zato je zagotovo ta trend, ki je nastal prav od leta 2005 naprej, ko se število rojstev znova povečuje, nekaj, kar je vredno ohraniti, v kar je vredno vlagati tudi finančna sredstva, kolikor so na razpolago in z današnjim zakonom prav to počnemo. Postopno, premišljeno, vendar na način, ki je zagotovo realen in uresničljiv. Na ta način bo možno vzpostaviti razmere, ko bodo otroci vsaj v svojem drugem obdobju, to se pravi od tretjega leta naprej postopno vključevanje v največji možni meri v vrtce, s tem bo tudi veliko tistih diskusij, ki so bile prej, postalo bolj ali manj brezpredmetnih. In na ta način poskrbljeno za njihovo medsebojno socializacijo, za njihov razvoj, z ustrezno kvaliteto vrtcev, ki jo v Sloveniji zagotovo imamo, pa tudi zato, da se jim pomaga v tem razvoju, da se poskrbi za razvoj tistih njihovih najbolj pozitivnih lastnosti, ki v tem obdobju najbolj pridejo do izraza in katerih razvoj je najbolj občutljiv. Za naše otroke gre in jaz ne razumem, kako je mogoče, da je ta razprava tako ostra. Zakaj se to uveljavlja šele zdaj, je bila tudi ena zelo prisotna poanta skozi celo to razpravo? Če boste šli gledati, kaj smo govorili leta 2004, pred volitvami, boste prebrali točno to napoved, ki jo danes uresničujemo. Kaj smo dejali? Najprej je potrebno poskrbeti za gospodarstvo, da je s trezno, kvalitetno gospodarstvo z visokim ekonomskim razvojem podlaga za blaginjo vseh. Zdaj smo bili priče obdobju najdaljše stabilne in daleč največje gospodarske rasti v zgodovini samostojne Slovenije. Vse številke pričajo o tem. Za primerjavo, v času zadnjih dveh vlad, ki sta jih volile LDS in SD, je bila inflacija dva do trikrat višja, kot je danes, gospodarska rast pa polovico nižja. S tem, ko smo dosegli dvakrat večjo gospodarsko rast, smo vzpostavili realne pogoje, da danes lahko storimo ta korak in ne vem, zakaj so taki zadržki. Imamo realno osnovno za to, da storimo korak v pravi smeri, saj sam končni cilj, vsaj za mene osebno, jaz tudi v tem upam, da obstaja določen konsenz je, da bi prišli sčasoma res do popolnoma brezplačnih vrtcev. Ampak vsaj prvi korak je pa vredno storiti. Nekje je treba začeti in v tem trenutku je mogoče doseči to, da vsaj tisti, ki bodo imeli po več otrok hkrati v vrtcih, bodo za vse otroke od prvega dalje imeli ta vrtec v tem obdobju brezplačen. Potem pride na vrsto postopno vključevanje ob 50% znižanju. To bo trajalo nekaj let in ob tem bodo seveda potrebne dodatne kapacitete, zato tudi je ta postopnost. In ko bomo imeli to osnovo, sem prepričan, da če bo ohranjen tudi sedanji gospodarski razvoj, hitrost gospodarskega razvoja, potem bo seveda mogoče po tem obdobju pristopiti k nadaljnjim korakom, ta procent čim prej povečati in se na koncu približati končnemu cilju, ki ga nekatere sosednje države v Evropski uniji že imajo. Gre za to, da trdim, da noben finančni korak ne sme biti zadržek, ko gre za vprašanje otrok. Zlasti ne v narodu, ki je mnogo, mnogo let izgubljal svojo substanco. Delno zaradi režima kakršen je bil, zaradi katerega so mnogi odhajali v tujino, še bolj pa žal zaradi napačnega vrednostnega sistema, ki se je vzpostavljal, ki je rezultiral v čedalje manjšem številu otrok. Zdaj so se trendi obrnili, zdaj je čas, da to dodatno okrepimo, da pospešimo in ta korak lahko storimo danes, v podporo temu zakonu. Jaz osebno sem upal, da potem ko so bili tudi pripravljeni amandmaji v smeri, za katero odkrito povem, da sem se ves čas zavzemal in lahko tudi minister to potrdi, da sem sam osebno bil ves čas za to, da se gre na vključevanje v celotnem drugem obdobju in da se preuči možnosti da se to stori z največjo možno mero in v največjem odstotku, čim prej. Zdaj so amandmaji v tej smeri narejeni. To pa ni samo smer, za katero se zavzemam sam osebno oziroma SDS kot celote, hvala bogu, da imam stranko, s katero imam iste vrednote, ampak za katero se je zavzemala vendar tudi opozicija v času, ko je bila razprava na seji Odbora za kulturo, šolstvo in šport. Tam je bilo prav izrecno rečno, nekajkrat s strani posameznik poslank in poslancev opozicije, da bi morali iti v smeri vključevanja, pospeševanja vključevanja v vrtce za celotno drugo obdobje. To se pravi od tretjega leta do vhoda v osnovno šolo, zaradi razlogov, ki so povezani z razvojem otroka, ki govorijo v prid tem rešitvam in to je bil tudi razlog, zaradi katerega ni bilo posebnega navdušenja nad rešitvijo, ki je bila prvotno z amandmajem sprejeta, da bi bilo to zajeto samo v zadnje leto pred vključitvijo v osnovno šolo. Čeprav bi tudi to imelo določene prednosti pred sedanjim stanjem. Ampak takrat so tudi nekateri iz opozicije posebej povedali, da bodo glasovali za te amandmaje iz razloga, ker pričakujejo, da bodo potem ustrezne spremembe v pravi smeri predlagane do seje Državnega zbora. In te spremembe so danes tu. Točno na način, za katerega so se zavzemali tudi tisti iz opozicije, ki so na tem področju zagotovo imeli nekaj izkušenj. Zato, kot rečeno, zelo težko razumem ostrino te razprave. Res je, da se bližajo volitve, res je, da je treba pač s strani opozicije kazati na nek način možnost alternative, ampak v tem primeru mislim, da je to storjeno na napačen način. Mislim, da bi tu vsi tudi z vašega vidika v opoziciji storili najbolje, če bi pač šli v smeri konsenza. Kajti ta konsenz je skupen, ta konsenz, ki zajema sedaj celotno drugo obdobje, se pravi, od tretjega leta starosti do vstopa v vrtec, je strokovno utemeljen, brez dvoma, in odraža realne možnosti, ki jih ta država ima, tako kapacitete v vrtcih kot tudi finančne zmožnosti, utemeljene na visokem gospodarskem razvoju v zadnjem obdobju. In ta korak bi lahko storili skupaj. Pa je danes že spet bilo še in še polemik in še in še nasprotovanj. In osebno sem prepričan, da je to nasprotovanje ravno taka napaka, kot je bilo nasprotovanje opozicije, ko je bila zaupnica Vladi vezana na vodenje Evropske unije. Vse ankete kažejo, da ljudje pač tega vehementnega nasprotovanja niso nagradili. In trdno sem prepričan, da se tudi zdaj nasprotovanje tem zakonskim rešitvam ne bo nikomur izplačalo. Zato bi predlagal, da vendar tukaj, ko smo našli neko skupno točko, ko smo našli nek konsenz, ko smo pripravili amandmaje v smeri, za katero ste sami apelirali na seji Odbora za kulturo, šolstvo in šport, da to potrdimo z nekim soglasjem in z veseljem, saj gre vendar za skupno zadevo, za tisto, kar vsi radi rečemo, da je najbolj dragoceno na svetu, to pa so naši otroci.
Mag. Potrata, postopkovni predlog, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Glede na zadnji dve razpravi predlagam, da prekinemo sejo za toliko časa, da si bo gospod minister lahko prebral magnetograme današnjih razprav, pa tudi razprav na Odboru za kulturo, šolstvo in šport, in da bo v njih našel mesto, kjer bo lahko za Socialne demokrate ugotovil, da smo Socialni demokrati s kakršnokoli besedo nasprotovali zmanjševanju plačil staršev za otroško varstvo. To, kar je gospod minister storil v prejšnjem svojem nastopu, je manipulacija z javnostjo, ki ni imela možnosti spremljati celotne razprave. In mislim, da v tem Državnem zboru slišimo zadnje čase tako zelo zmanipulirane izjave, postavljene v najrazličnejši kontekst, da bi bilo enkrat mogoče pa res dobro napraviti to, kar sem predlagala - da bi se ustavili, prebrali magnetograme, in bi tisti, ki nekomu neko tako izjavo pripiše, šlo pa je za pripis Socialnim demokratom in stranki Zares, obema, da najde v magnetogramih mesto, kjer je mogoče to dokazati. Od ministra bi pa odgovornost za javno besedo pričakovala na malo drugačni ravni. Da to gospod predsednik odbora rad dela, je že stara praksa. Ampak nekoga tako postavljati na laž je nedopustno, glede na to, da edini amandma, ki smo ga Socialni demokrati vložili in ki je govoril proti predlogu zakona, je bil amandma k 9. členu. Če gospod minister ni imel časa sodelovati pri razpravi, jaz to lahko razumem, nisem pa dolžna opravičiti. Ampak to, da govori tako neresnico, je pa nesprejemljivo in ponavljam, predlagam, da prekinemo sejo za toliko časa, da najde gospod minister v magnetogramu dokaz za tisto kar je trdil. Hvala.
Hvala vam. Gospa Potrata, vem da veste, tako kot vsak izmed nas, da bolj se bomo bližali dnevu volitev, več manipulacij bo iz vseh strani. Jaz verjamem, da tisti, ki soustvarjamo zakon, dodobra poznamo kdo govori resnico in kdo ne. Zato vašega proceduralnega predloga, žal, tudi ne morem dati na glasovanje. Kar pa vem, da ste tudi vedeli. Nadaljujemo pa na podlagi seznama prijavljenih. Besedo ima poslanec Martin Mikolič.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni. Jaz nisem ministra ravno tako razumel kot je bilo sedaj povedano. Bi pa rad povedal, da je za mene zelo pomembno, kakšno demografsko politiko pelje Vlada. Bodisi ena ali druga in sam pozdravljam to, kar je v zakonu zapisano glede ravno tega področja in sem prepričan, da bo pozitivno vplivalo na našo demografsko situacijo. Zdaj, da je to časovno razdeljeno, je prav gotovo bilo s strani ministrstva premišljen takšen predlog, ki bi naj tudi v praksi vzdržal. Če bo pa potrebno kasneje pa bo bodisi ta ali pa kakšna druga Vlada zadevo popravila ali pa oziroma skorigirala. Bi pa rad povedal, da je predšolska vzgoja, predvsem kar se tiče investicijskega področja skoraj v celoti odvisna od lokalnih skupnosti. Velikokrat se vprašamo kaj je večji problem. Ali je večji problem, da nimamo razpoložljivih prostorov, ali drugi problem plačevanja oziroma obremenitev staršev. In me velikokrat moti, to kar je bilo tudi danes slišano, ko so predlagane določene rešitve, kar jih tudi ta zakon vsebuje, ker bi lahko, predvsem ko govorimo iz vidika investicij lokalni skupnosti, na ministrstvu nudi neko alternativno rešitev, ki bi bila zelo dobra. Tudi kar se tiče iz vidika finančnih razbremenitev lokalnih skupnosti, da temu marsikdo nasprotuje. In amandmaji oziroma o tem, kar se je v predhodnih amandmajih razpravljalo, je prav gotovo to ena od tistih možnostih, ki bi jo, mislim da vsak župan z veseljem pozdravil. Veste, gledam pa v prihodnje tudi tako, da pri določenih investicijah lahko župan ali občinski svet solira in se odloča za določene projekte, kjer se vloži kar veliko denarja. Veste, ko pa govorimo o predšolski vzgoji, pa o objektih, ki bi jih bilo še treba zgraditi ali pa dozidati, marsikje, tam pa najbrž župan ali pa občinski svet ne more kar po svoje solirati, to bomo pa pustili, tu pa ni denarja, ker je ta zadeva pravzaprav projekt, ki se tiče celotne občine oziroma vseh prebivalcev v občini. Veste, imamo velikokrat težave, ko sprejemamo otroke iz drugih občin. Velikokrat imamo težave, ko niti svojim ne moremo zagotoviti ali dati možnosti, da bodo otroci v vrtcih. Največji "frajer" je do zdaj bil tisti, bom rekel pod narekovaji, bodisi župan, ki na tem področju ni ničesar naredil. Se pravi, občinskega proračuna ni obremenjeval, pa tudi staršev ne, saj starši niso imeli niti možnosti, da dajo otroke v vrtec. Sem pa prepričan, da je teh bilo zelo malo. Tudi kot župan ene slovenskih občin zelo pozdravljam takšne rešitve, ki so v tem zakonu. In mislim, da današnja ne vem koliko urna razprava, ki je imela predvsem politično noto, ni dobra. Če hočemo res to, kar je minister prej povedal, kar je cilj, da nekaj naredimo na področju demografije, potem so to prave rešitve. So rešitve, in tudi v lokalnih skupnostih pozdravljajo te rešitve. In modrovati o tem ali pa politično sedaj razpravljati, ja, jeseni bodo volitve, zakaj tako pozno, zakaj ne prej, saj ne delamo zdaj tega za leto 2008, najbrž delamo za naprej, za leto 2009, 2010, 2011 in tako dalje. In če se po drugi strani lokalne skupnosti trudijo, sem prepričan, da se vse trudijo, da bi vsem zagotovili možnost, da imajo kapacitete vrtcev v tem obsegu, da bodo lahko vse tiste naše male občanke in občane sprejeli, potem bi bilo prav, da damo podporo tem dobrim rešitvam. Ne vidim pa nobenega problema, zakaj ne bi imeli varuha otrok. Kaj vse se je prej govorilo o tem - sam sem sicer, se opravičujem, malo zamudil -, ko pa sam kot župan lahko povem, da bi bil zelo vesel, če bi ta možnost bila v praksi, pa ne na črno, ampak da bi se legalizirala, tako kot tu piše, in zakaj ne bi tistim 15, 20 otrokom, ki trenutno v moji občini ne morejo priti v vrtec, ponudili alternativne rešitve dopolnitev, boste dobili besedo, pa boste kasneje lahko svoje mnenje povedali. Tako, da jaz vsekakor podpiram rešitve in sem tudi prepričan, da bodo v praksi zaživele in rešile marsikateri problem, ki se danes pojavlja v lokalnih skupnostih.
Hvala lepa. K besedi pa vabim poslanko Barbaro Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa, še enkrat, upam, da res zadnjič danes. Poglejte, gre za zakon nedvomno, če so si kolegi pred menoj dovolili neke povzetke oziroma rezimeje celotne današnje razprave, dovolite, da zgolj na kratko tudi sama par besed o zakonu v celoti. Ja, res je. Gre za zakon, ki je, verjamem, da dobronameren, ima dobre namene, bo v neki meri razbremenil starše, razbremenil lokalne skupnosti. Morda celo povečal vključenost otrok v okviru predšolske vzgoje, ampak po drugi strani resnično se sprašujem zakaj celoten pomp, toliko populističnih besed, ta populizem, ki zveni ceneno zbija, če hočete, ceno ali pa resnost predlaganim rešitvam v okviru tega zakona. Spoštovani kolega Grims, omenili ste visoko gospodarsko rast, ki je pripeljala našo državo v tem mandatu v obdobje, ki dejansko pomeni neke vrste podlago za blaginjo vseh državljank in državljanov Republike Slovenije. Jaz se sprašujem ali res živimo v obdobju blaginje, če bi bilo temu tako, potem ne bi potrebovali danes sprejemati takšnih zakonov. Blaginja državljank in državljanov ob dejstvu, če hočete, pa to so številke, številke s terena, številke, ki govorijo kako živijo ljudje, pravijo, da je 40% otrok v naši državi že soočenih z revščino in o tem nedvomno najbolj vedo vzgojiteljice in učiteljice v osnovni šoli, ko vidijo otroke, ki so, bom rekla, tarča različnih psihičnih pritiskov, zasmehovanj, ker hodijo v šolo s strganimi majicami, ker preprosto je blaginja državljank in državljanov takšna, da si ne morejo kupiti, ne vem, Nike majice, to je realnost, spoštovane kolegice in kolegi. Jaz pravim, da zakon je v osnovi dobronameren, ampak ta zakon ne upošteva socialne komponente ali pa socialnega korektiva. Jaz verjamem, da nek funkcionar iz tega parlamenta ne potrebuje subvencije ali brezplačnega vrtca. Toliko, kolikor to potrebuje delavka Mure, ki zaradi subvencije, ki jo bo prejel funkcionar izgubi pravico, ker nima istočasno dveh otrok v vrtcu, da bi dobila pomoč države. To je problem tega zakona. In na račun nekega funkcionarja, ki mu ni potrebno dati državne subvencije za to, da lahko otroka vpiše v predšolsko vzgojo. In na račun tega funkcionarja se rok odmika v leto 2014, tisti rok, po katerem naj bi bili vsi upravičeni do državne pomoči oziroma ki končno lahko govorili o brezplačnih vrtcih v naši državi. To je problem in na to smo vas hoteli opozoriti. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev smo vložili amandma, vložili amandma, ki bi upošteval ta korektiv ali socialni status v naši državi. Pa ste mu rekli na matičnem delovnem odboru "Ne!". Bistveno bolj pravičen je, kot tisto, kar je bilo sprejeto, ali kar je za enkrat zapisano v okvirih 14. in 16. člena. Jaz bom videla ali bomo jutri, ko bo glasovanje o teh amandmajih, ki so še odprti ali bomo jutri zmogli toliko odgovornosti in pravičnosti do tistih ljudi, omenila sem 40% ljudi, otrok, se opravičujem, se danes sooča z revščino v naši državi.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Srečka Prijatelja. Izvolite.
Hvala, spoštovani predsedujoči za besedo, čeprav sem se prej prijavil, ne vem zakaj ni bilo zabeleženo. Spoštovane kolegice in kolegi. V poziciji se lahko smejite besedam, ki so bile izrečene, ampak mnogo besed je bilo tehtnih in upravičenih. Tako, da če bi na matičnem delovnem telesu upoštevali predloge, amandmaje opozicije, bi bila danes diskusija mogoče malo drugačna. In vendarle ta zakon, res nekaj nudi, v osnovi nekaj daje in bo težko pritisniti tipko proti. Vendar pa pušča ogromne odprte dileme in seveda tudi povzroča nove krivice. Mene boli, da danes govorimo o tem, da bo v bistvu osnovno breme vrtcev še vedno na občinah. Veste, vrtec je treba vzdrževati iz občinskega proračuna, tudi če je samo en otrok tam. Pa verjamemo, da v nobenem vrtcu ni samo en otrok, ampak dejstvo je, da največji strošek za vrtce predstavlja ravno strošek dela. V naši poslanski skupini smo vložili tri amandmaje, ampak vsi so bili povoženi. In če se osredotočim samo na to, da smo iz državnega proračuna hoteli vrtcem zagotoviti sredstva za sofinanciranje plačil storitve; govorim iz državnega proračuna; pa ste to zavrnili in seveda hoteli smo tudi družine razbremeniti in ne govoriti samo o družinah, ki imajo otroke v vrtcu, ampak tudi o družinah, ki imajo otroke v osnovnem šolstvu. Kot sem že prej povedal, tudi osnovna šola, vemo, da ni brezplačna pri nas v Sloveniji, na žalost. Žalostno je pa tudi dejstvo, da za italijansko manjšino pa je osnovna šola in vrtec brezplačen. In jaz bi si želel, ne zmanjševati te pravice manjšin na Primorskem ali pa kje drugje, govorim za Primorsko, vpeljite enakost, načelo enakosti po vsej Sloveniji. Zakaj govoriti, da v bistvu to ne bi bilo možno pri nas, če pa manjšini to omogočamo. Skratka, ta zakon mi je prispodoba kave, ki je lahko dobra, sladka in še s smetano, ampak izgleda, da danes bomo morali spiti kar grenko. Ta kava bo bolj grenka. Dejstvo pa je, da tudi starši ne bodo zadovoljni, ker jim nismo omogočili tudi subvencije v tistem delu, ko sami niso nič krivi, pa morajo otroka zaradi prepolnih vrtcev vključiti v zasebni vrtec, ki je tam kot neka konkurenca, mogoče slabši ali pa boljši, pustimo zdaj to, ampak dejstvo je, da je dražji v vsakem primeru. Mi smo v nekem amandmaju zapisali tudi to, da bi želeli, da se cena pa vendarle poplača družinam, če niso imele možnosti vpisati otroka v vrtec, ki opravlja javno storitveno dejavnost. Tudi to ste zavrnili. Jaz ne vem iz kakšnih razlogov, ampak zavrnjeno je bilo. Skratka, kolegica pred menoj je govoril o revščini. Jaz se z gospo Žgajnerjevo strinjam, 25% revščine je v Sloveniji. To je uradni statistični podatek, ki ga lahko dobite na osnovnem internetnem omrežju, pa verjetno je star. In, če govorimo o tem podatku, potem je to pol milijona ljudi v Sloveniji, ki živi pod robom revščine in uživa socialne transferje. In vendarle ti ljudje imajo tudi družine. Res je, iz tega je moč sklepati, da potem ti otroci živijo kot živijo. Živijo verjetno v pomanjkanju. In nihče tukaj v tej dvorani se danes ni obregnil ob tiste, ki pa so zelo pametni in prefrigani in se izogibajo plačilu polne cene. Jaz jih bom omenil, imamo tudi tako imenovane tajkune, bogataše, ki so v ločenem življenju, v življenjski partnerski zvezi živijo ločeno in matere so ob tem primeru samohranilke, čeprav so na istem naslovu vsi skupaj in spijo verjetno tudi ti partnerji v zakonskih posteljah. Pa vendar zakon tega ne kontrolira, ne preverja takih ljudi in nekateri res otroke pripeljejo z BMW-jem v vrtec, plačajo pa nič. To je resnični podatek. Minister, jaz bi prosil, da preko naših socialnih služb, ki jih drago plačujemo, preverjamo tudi tovrstne prevare, to je dejstvo. Revež, veste, malokrat vpraša za pomoč, ker je preponosen, rajši plača tisto, pa tudi, če si mora od ust odtrgati. In ta zakon bo z veliko, veliko količino pelina podan na našo mizo, tudi zaradi tega, ker pravite, sledimo cilju, da bo nekoč to brezplačno. Kako, če lahko nekomu že danes nudite brezplačno, da pa matičnemu narodu v Sloveniji to ne morete zagotoviti? Jaz sem predlagal tri dobre stvari že na samem matičnem delovnem telesu in tudi to, da se nekje vrtce vključi v proračunske postavke. Saj ti vrtci bodo jutri še bolj zanemarjeni, če bomo vpeljali, v bistvu pokrajine. Ker zgleda, da jih boste stlačili skozi zakonodajo. Ker vemo, da je le desetina sredstev namenjena za lokalne skupnosti, ki bodo prevzele ceste, zdravstveni domovi, vrtce, šole pa tudi še kaj drugega in takrat bo ta stvar še bolj klavrna kot je danes. V Slovenski nacionalni stranki seveda temu zakonu ne bomo nasprotovali. Sem pa resnično žalosten, ker nič kar je bilo predlagano, nič, pa dobri predlogi so bili, ni bilo upoštevano. Sramota torej. Za vas, seveda, ki vladate.
Hvala lepa. Glede na to, da je še želja po razpravi in da ne bo zopet pripomb, odpiram postopek. Postopkovno? Imate besedo. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Jaz bi vas le prosil, da poskusite, vem da je težko, vem, da poskusite usmerjati razpravo o noveli zakona o vrtcih ne pa o revščini, ne pa o širjenju laži, ne pa o raztrgancih in ne o tistih, ki si ne morejo kupiti Nike majic. Ne delati, prosim, reklam za neke blagovne znamke. Imamo kvaliteten zakon, kvalitetno novelo zakona o vrtcih in dajmo se temu posvetiti. Lepo prosim gospod podpredsednik.
Hvala lepa. Hvala za vaše opozorilo. Definitivno je na mestu. Ampak, kot ste sami ugotovili, skoraj nemogoče bi bilo ob zadnjih razpravah spremljati razpravo k 31. členu. Glede na to, da so čisto vsi govorci, z ministrom vred, seveda izkoristili zadnji člen. Sprašujem, želi še kdo. Imamo. Odpiram postopek. Poskušali pa se bomo držati ravnokar opredeljenega proceduralnega sklepa. Izvolite. Malenkost bomo počakali, da se lista izpiše. Na mojem monitorju je lista izpisana, tako da predlagam, da nadaljujemo s sejo. Besedo ima poslanka Alenka Jeraj. Za njo, samo dovolite, za njo je kolega Jožef Jerovšek, za njim Branko Marinič, potem Aleš Gulič, Ljubo Germič in Marjetka Uhan. Izvolite.
Hvala za besedo. Torej, jaz se nisem nameravala več oglasiti, ampak je bilo toliko stvari povedanih, da je treba še nekaj pojasniti. Kar nekaj kolegic in kolegov govori o tem, da nekaj nalagamo naslednji Vladi in da to delamo samo zaradi volitev. Ker bomo v naslednji Vladi, mi nimamo težav s tem in bomo te stvari, ki smo jih začeli tudi nadaljevali in jih bomo realizirali tako, kot smo si jih zamislili. Očitno bi nekateri [[...]]
Gospa Alenka Jeraj, ravno kar smo pred minuto slišali proceduralni zahtevek kako naj vodim sejo. Prosim vas, držite se vsebine predlaganega amandmaja. Oprostite, da sem s tem začel pri vas, ampak to je edini način, da bomo speljali sejo v teh okvirih naprej. Izvolite.
No, nekaj stvari je vseeno treba povedati. Kolega župan, ki ima težave z gradnjo vrtca, je ves čas podpiral politiko Liberalne demokracije, ki ni bila [[...]]
Kolegica Jeraj. Drugič vas opozarjam. Prosim vas [[...]]
Samo, saj so vsi o tem govorili [[...]]
Kolegica Jeraj, prosim vas [[...]]
[[...]]ker govorimo o financah in [[....]]
Opozorjen sem bil ravno s strani vaših poslancev, [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]Prosim vas! Sejo vodim jaz. Lepo vas prosim. Hvala.
Potem tudi o demografski politiki ne smem nič povedati, ker nas je kolegica obtoževala, očitno. Potem ne vem o čem naj govorim, če drugi lahko o vsem, jaz pa ne smem. Hvala.
Sami veste, da Poslovnik Državnega zbora govori oziroma dovoljuje razpravo o predlaganih amandmajih. Besedo ima kolega Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovane, jaz bom govoril o teh rokih, ki so tu opredeljeni, kajti od teh rokov je odvisno celotno izvajanje tega zakona, ki bi se mu moralo reči "Zakon o brezplačnem vrtcu za drugega, tretjega in naslednje otroke" tako, da bi se ljudje dejansko zavedali in vedeli kaj pravzaprav prinaša ta Vlada, ta koalicija za dobrobit ljudi, ki imajo majhne otroke in predvsem za tiste, ki so neke pomoči in nekih socialnih spodbud najbolj potrebni. Kajti, pri tej oblasti sedaj vlada globoko zavedanje, da je treba razporejati dobrobiti denar čez celo Slovenijo. Za razliko z opozicijo, ki je z rušitvijo pokrajin pokazala, da samo za [[...]]
Kolega Jerovšek [[....]]
[[...]]samo za centralno Slovenijo [[...]]
[[...]]Prosim vas.
[[...]]dela in zaradi tega [[....]]
Kolega Jerovšek [[...]]
[[...]]seveda je ta zakon tak trn v peti, čeprav bodo na koncu glasovali. Zdaj, kolegica je prej govorila, da ima dober namen ta zakon. Hkrati pa je ta dober namen okarakterizirala s populizmom in demagogijo. Jaz ne vem, ali bo potem v nekem programskem, neke stranke, dober namen striktno z besedo "populizem" omenjen? In glejte. Dejansko boljšega zakona, bolj socialno usmerjenega in bolj v prihodnost Slovenije usmerjenega zakona, kot je ta jaz v svoji karieri poslanca, pa bo kmalu 12 let, nisem doživel. Jaz mislim, da je to dejansko pravi vzvod in pravi inštrument, kako pošiljati jasna sporočila - kako zelo je ta vlada zainteresirana, da se gleda na bodočnost otrok, na bodočnost Slovenije. Jaz vem, da bodo na podlagi tega dejansko bolj svetlo zrle v prihodnost mlade družine. Zato sem bil zelo presenečen danes zjutraj, ko sem se vozil z avtomobilom in je bila po radiu tema dneva ta zakon. Tisti, pri katerih se je jasno videlo, da so navdahnjeni z opozicijo, so si ne vem kaj izmišljevali, kako so to neki predvolilni nameni. Tudi če bi bili predvolilni nameni, je to dobrobit za vsakega. Vem, da je v vaših programih, če bi zmagali na volitvah, da boste takoj ukinili ta zakon. Tako kot ste s stisnjenimi zobmi glasovali za dijaško prehrano [[...]]
Kolega Jerovšek, drugo opozorilo! Pri tretjem opozorilu vam bom vzel besedo.
Glejte, govorim o tem, kaj se bo zgodilo leta 2010, 2012, 2013, kot piše v tem amandmaju.
Vi govorite o političnih programih strank.
Strogo se držim tega amandmaja. Ne vem, zelo jih muči, kolege iz opozicije, vsebina tega zakona, to vidim. Glejte, nekateri so v zvezi z uveljavitvijo tega zakona - in ta člen govori o uveljavitvi tega zakona - zjutraj govorili celo tako: "Preveč je otrok na svetu, zakaj še spodbude." Rad bi vedel, iz katerih vrst je bil spodbujen poslušalec, ki je takšne govoril; gotovo iz opozicije. Potem spet naslednji s skepso, "kaj s tem hočemo". Jaz pa razberem v tem zakonu same pozitivne stvari, same pozitivne tendence, in sem trdno prepričan, da bomo dobili od državljanov tudi garancijo, da ga bomo lahko uresničili kot vladna stranka. Da ljudje ne bodo glasovali proti sebi na naslednjih volitvah, da bi podprli te, ki danes skušajo na perfiden način negativne elemente v tem zakonu iskati. Bodite bolj jasni! Bodite bolj jasni, recite, mi bomo samo za center Slovenije skrbeli. Vas skrbijo usode otrok nekaterih oligarhov [[...]]
Kolega Jerovšek, vem, da mi ne boste zamerili, če vam bom vzel besedo. Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Vseeno pa hvala za vaš kvaliteten doprinos k 31. členu. Besedo ima poslanec Branko Marinič. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi, državna sekretarka s sodelavko! No, skušal bom ostati v okviru dnevnega reda, pri katerem smo. Torej, k amandmaju k 31. členu je vendarle treba dodati, da prav ta amandma vključuje možnost razprave o nekaterih drugih členih, in sicer, o členu 28 in členu 28.a. Tako da iz tega izhaja, da je nujno pri obravnavi, pri diskusiji o 31. členu vendarle vključevati sredstva lokalne skupnosti in zagotavljanje sredstev za pokrivanje stroškov, ki niso všteti v ceno programa.
Kolega Marinič, kar govorite, ne bom vas prekinjal, vse dokler ne boste prišli na programe ostalih političnih strank.
Bom skušal upoštevati, ker se mi zdi zelo pomembna vsebina, o kateri danes govorimo. Bi pa želel tu izpostaviti to, kar predlagatelji tega amandmaja pravzaprav želimo povedati - sledimo ciljem, ki jih je predlagatelj postavil kot cilj na začetku, kateri so osnovni in temeljni cilji za novelo zakona. In zdi se mi zelo pomembno, da takrat ko govorimo in ko predlagatelj poskuša izboljšati stanje na tem področju, razbremeniti družinske proračune in s tem dati mnogo večji in širši prispevek k večjemu številu rojstev. Vendarle ne smemo pozabiti, da ostajamo znotraj nekega finančnega okvirja. In prav v tem finančnem okviru je potrebno upoštevati to postopnost. Tisti, ki bi želeli in jaz bi si sam to želel, da bi predlagatelj prišel z zakonom, ki bi v celoti razbremenil družine z otroki, ki jih pač mora pošiljati v vrtec in s tem zagotavljati kar velik znaten del družinskega proračuna za te namene. Pa vendarle je potrebno upoštevati to postopnost. Ne gre vse naenkrat, ne gre toliko kot bi želeli, marsikdo in marsikatera družina bi bila razbremenjena, verjamem tudi mnogim tistim, ki ugotavljate, da če bi lahko naredili zdaj in takoj, že takoj po uveljavitvi novele zakone, bi seveda bilo toliko boljše. A vendarle je treba razumeti, da predlagatelj izhaja iz nekih okvirjev možnega. In hvala bogu, da se ta možnost vidi tudi v tej postopnosti: leto 2010, 2012 in leto 2014 in če seveda sledimo tej dinamiki, lahko dolgoročno pričakujemo, da bomo lahko govorili v Republiki Sloveniji tudi o brezplačnih vrtcih, to je vendar cilj in to je predlagatelj tudi na začetku povedal. Kot rečeno, v Poslanski skupini SDS k predlaganemu amandmaju, ki ga vlaga koalicija je izpolnjen pogoj, da temu pritrdimo, da to sprejmemo, z veliko željo in z veliko mero razumevanje vseh tistih, ki bi želeli že takoj dati kar največ. Vendar ne gre, so okvirji znotraj katerih je pač proračunska postavka omejena in tukaj je potrebno imeti vso razumevanje do predlagatelja in vseh nas, ki želimo isti cilj. Čim prej, kolikor je mogoče, vendar ne z glavo skozi zid in če ne gre, ne gre. Je pa res tisto, kar nekateri ugotavljajo. Tudi zaradi plačila vrtcev marsikatere družine, žal jih je malo, pa vendarle so, moramo razumeti, da so takšni primeri, kjer žal otroci tudi nimajo dovolj kvalitetnih oblačil in morda je kdo tudi razcefran, pa vendar ni smisel tega, da bi razpravljali o tem. Revščina je bila in bo. Želimo si, da bi s pozitivno zakonodajo bila ta čim manjša, pa vendarle, kot rečeno, tudi s takšnimi spremembami novele zakonov, kot je danes, bomo dosegli večjo rodnost in s tem želeni cilj, da nas bi bilo čim več, da bi pa družine in pa otroci imeli zagotovljeno večjo in bolj strokovno varstvo v vrtcih, je pa cilj, ki ga želimo doseči ne sedaj, ne takoj, ne letos, ampak v naslednjih letih, kot je vsebina predlaganega amandmaja k 31. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Verjetno ste mislili - dobro da jih je malo, ne žal da jih je malo, takih družin. Zaradi zapisnika ne! Hvala lepa. Besedo pa ima poslanec Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi. Seveda tako kot ves zakon ali pa cel zakon, je tudi ta amandma na nek način usmerjen v prihodnost in to dobesedno. Idejo ali pa duh tega zakona bi človek z veseljem podprl in nimam tukaj nobenih težav. Seveda imam pa težave s tem, da je usmerjeno v prihodnost na nek poseben način, in sicer na ta način, da vso odgovornost prelaga na nekoga drugega. Se pravi, danes sklenemo nekaj, kar bodo potem izvajali in plačevali drugi. To je zelo nespodobno povabilo na zastonj kosilo, če nekoga drugega obremeniš, ti pa vabiš. Kar se tiče demografskih gibanj, ki bi lahko šla v ta leta, je dobro izračunati, kako je ta val po vojni, tam okrog leta 1950 se potem kar naprej ponavlja, pa malo [[...]]in takrat verjetno kakšnih velikih potreb ne bo. Vsaj tako kaže to kar se dogaja. Zato se mi zdi, da je to brezpredmetno in res zavajanje ljudi in z demografijo in z vsem tem kako je bilo včasih hudo, sedaj nam je pa lepo. Včasih je bilo veliko otrok, ker sedaj jih je pa malo, ko nam je lepo.
Hvala lepa. Naslednjega govornika ne bom niti klical k besedi. Kolega Germič, žal mi je. Besedo pa ima poslanka Marjetka Uhan. Izvolite.
Hvala lepa. Smo pri 31. členu oziroma amandmaju koalicije. Jaz ga bom podprla. Postopno sofinanciranje prispevkov staršev za drugo starostno obdobje, to se mi zdi dobro. Je pa potrebno povedati tudi zaradi tega, kar sem slišala od svoje kolegice, koliko otrok je revnih, pod pragom revščine, da je že sedaj Zakon o financiranju prispevkov staršev zelo socialno naravnan in vsi tisti otroci, ki so pod pragom revščine, že sedaj starši zanj ne plačujejo nobenih prispevkov. Tako, da se ni treba bati, da bodo tisti tudi z novim zakonom kaj prikrajšani. Bi bila pa vesela, da bi koristili v tem obdobju tudi kakšni otroci funkcionarjev, pa naj si bo tudi poslank v prihodnjem obdobju, za katerega se sprejema [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Proceduralno? Izvolite, kolega Jerovšek.
Spoštovani gospod podpredsednik, protestiram zaradi vašega pristranskega vodenja, ker ste mi vzeli besedo, čeprav ste prej, ko ste jo prejšnjikrat vodili, zagotavljali, da boste široko zagotavljali. In sedaj ko je samo nam ostal čas še za razpravo seveda omejujete zadeve in razpravo. Zato vam proceduralno predlagam pravzaprav, da dokler vas pesti nervoza povezana z ustanavljanjem stranke z imenom "Lipca", da ne vodite seje več, do takrat ko boste ustanovili stranko. Drugače pa se držite demokratičnih načel, da za vse enako velja. Hvala lepa.
Hvala lepa za vašo opazko. Imamo pa še enega prijavljenega razpravljavca. Je še kdo drug, razen kolega Grimsa? Potem bom ponovno odprl postopek. Odpiram postopek za prijavo. Izvolite. Prijavljen je samo poslanec Branko Grims.
Poglejte, hotel sem samo nekaj pojasniti, kako se da tudi lepo pogovoriti, ko se vzame nekaj časa, da se sooči argumente in sva se s kolegico Tavševo zdaj zelo hitro strinjala. Namreč ključen problem, ko gre za čim hitrejše uveljavljanje končnega cilja, ni v resnici sam finančni zalogaj. Tudi nekateri kolegi so v tej smeri, po mojem mnenju, to nekoliko preveč poudarjali. Ključen problem so v resnici kapacitete vrtcev. Zaradi tega je pač predvidena takšna postopnost. Zaradi številnih opozoril, tudi s strani občin, da bi preveliko hitenje povzročilo njim zelo velike težave. Zato je ta zakon v taki obliki kot je zdaj predložen res realen in uresničljiv in zaradi tega, seveda, bolj radikalnih ukrepov v tem trenutku še ni bilo mogoče predlagati. Če pa se izkaže, da bodo kapacitete ustrezne, če se ohrani hitrejši razvoj, tak kot smo ga imeli zdaj, da bo tudi v naslednjem mandatu tak, potem pa sem prepričan, da bo mogoče ta proces še pospešiti in čim hitreje iti v smeri, okoli katere pa le z veseljem ugotavljam, da očitno je konsenz, da bi bil končen cilj, da po tem prehodnem obdobju pridemo do res povsem brezplačnih vrtcev, dostopnih vsem. Jaz mislim da ta cilj pa je nekaj, ki je vreden, da ga pač vsi sledimo pri svojih odločitvah.
Hvala lepa. Kolega Pukšič, želite razpravljati? Imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, minister s sodelavci! Kar se tiče Zakona o spreminjanju zakona o vrtcih in uvajanje možnosti brezplačnih vrtcev za drugega in naslednjega otroka je končno dozorelo spoznanje v tej državi, da je to eden izmed ukrepov, ki bo tako otrokom na demografsko ogroženem področju kot otrokom v mestih izpostavil vsaj ob njihovih najrosnejših letih tako rekoč približno enake izhodiščne pogoje. In ker je Slovenska demokratska stranka vedno se zavzemala za štart, za vse v državi, da bi imeli ne glede na to kje so rojeni in od kako bogatih staršev so enake štartne pogoje, je ta sprememba zakona dobrodošla. Sam osebno bi rajši videl, da teh postopnosti, kot so pri 31. členu, ne bi bilo, pa vendar je bilo potrebno ob predlaganju tega zakona upoštevati tudi operativne možnosti in zato tudi upoštevati to postopnost. Jaz celo upam in celo verjamem v to, da bo minister nekje v začetku naslednjega leta mogoče celo prinesel rebalans tega zakona oziroma spremembo, ponovno spremembo tega zakona kjer bomo lahko po dejanskem pregledu stanja mogoče ugotovili in nekatere te roke skrajšali tako, da bodo ugodnosti za naše otroke v državi veljale čim prej in da bodo iz tega naslova koristili štartne možnosti pravzaprav enake čim hitreje. Vsekakor je glede na stopnjo družbenega produkta na prebivalca v osrednji Sloveniji v primerjavi z drugimi deli v naši državi potrebno povedati, da so te razlike izredno velike, izredno velike prav zaradi nekaterih odločitev v prejšnjih dveh, treh mandatih v zvezi s centralizmom in te razlike so velike tudi zaradi tega, ker se je v prejšnjih mandatih dopustilo ne obogateno bogatenje in krivično razdelitev družbenega premoženja. Sedaj poskušamo v tem mandatu te napake izpred let popravljati, vendar vse naenkrat ne gre. Zato verjamem, da je potrebno še vsaj en mandat, da bomo stvari pripeljali koliko-toliko na zeleno vejo, zato bom tudi ta zakon podprl.
Hvala lepa. Lahko zaključimo tudi razpravo k 31. členu? Hvala lepa. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljevali pa jo bomo ob 15. uri z obravnavo 1. točke dnevnega reda sprejetega dnevnega reda, to je z vprašanji poslank in poslancev. Hvala lepa.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Tudi ministre prosim, da končajo razpravo. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 21. poslank in poslancev. Vrsti red postavljanja poslanskih vprašanj je določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena in 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. V nadaljevanju bodo na neodgovorjena poslanka vprašanja postavljena na 33., 34., 35. seji zbora odgovarjali le ministri, ki so danes prisotni. Vsak poslanec ima za postavitev vprašanj na voljo tri minute. Predsednik Vlade, ministri, odgovarjajo na vprašanje v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo pet minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec postavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministra ali generalnega sekretarja Vlade. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljena vprašanja danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade, minister ali generalni sekretar Vlade v 30-ih dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko so se za danes opravičili naslednji ministri in ministrice: ministrica za delo, družino in socialne zadeve gospa Marjeta Cotman, ministrica za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo gospa Mojca Kucler Dolinar, minister za promet mag. Radovan Žerjav, minister za javno upravo dr. Gergor Virant, minister za notranje zadeve gospod Dragutin Mate, minister za pravosodje dr. Lovro Šturm in minister za obrambo gospod Karl Erjavec. Na klop ste prejeli pregled poslanskih vprašanj in pobud, na katera v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Gospod Bevk, imate proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Jaz bom dal proceduralni predlog, še prej pa, odpovedujem svoji dve poslanski vprašanji ministru za gospodarstvo, mag. Vizjaku in ministru za javno upravo dr. Virantu, ker sta danes odsotna. Jaz sem žal poslanski vprašanji najavil prej, preden ste z Vlade obvestili Državni zbor, kateri ministri in ministrici bosta danes odsotni, zato bom obe vprašanji, ki sem ju danes nameraval posredovati ustno, posredoval v pisni obliki. Danes naj bi najprej, po tem ko bomo postavili vprašanja predsedniku Vlade gospodu Janezu Janši, odgovarjali na 15 neodgovorjenih vprašanj iz prejšnjih sej, in šele pri 20. vprašanju bomo začeli vprašanja, ki terminsko spadajo na februarsko sejo Državnega zbora. Zato predlagam, gospod predsednik, da danes odgovarja na vprašanja predsednik Vlade tako, kot je predvideno, da se odgovori na neodgovorjena vprašanja, da se pa ves tisti del, ki spada na februarsko sejo, organizira v nekem posebnem terminu tako, da bomo imeli zagotovljeno prisotnost ministric in ministrov. To se bo nadaljevalo vsaj še v mesecu marcu, aprilu, maju in juniju, ko bo Republika Slovenija predsedovala Svetu Evropske unije. Zato predlagam, da se na Kolegiju Državnega zbora dogovorite kako vnaprej učinkovito organizirati postavljanje poslanskih vprašanj. Kajti to je ena redkih možnosti, ki jo poslanke in poslanci imamo, da se soočimo s stališči Vlade. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bevk, jaz moram v imenu odsotnih ministrov, jih na nek način tudi opravičiti, kajti odsotnost je pogojena tudi zaradi tega, ker je bila točka iz ponedeljka prestavljena na današnji dan, neposredno v ponedeljek smo se tako odločili in seveda je tudi nekaj več zmede bilo pri organizaciji tega. Vsekakor pa vsak poslanec, ki ima poslansko vprašanje namenjeno ministru, ki ni prisoten, lahko reče "Ne bom ga postavil, ga bom postavil naslednjič." Ali pa ga postavi in reče: "Zahtevam ustni odgovor." Ali pa ga postavi in reče: "Sem zadovoljen s pisnim odgovorom." Glede pobude za Kolegij, pa prosim, da takšne pobude naslavljate neposredno na Kolegiju in vaša poslanska skupina je na Kolegiju vedno prisotna. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovarjal predsednik Vlade gospod Janez Janša. Najprej bo poslansko vprašanje predsedniku Vlade postavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa in lep dober dan vsem skupaj. Regionalni razvoj Slovenije od nastopa dr. Žagarja na mesto ministra brez listnice, pristojnega za lokalno samoupravo in regionalno politiko, poteka tako, da se od leta 2004 do 2008 povečujejo razvojne razlike. Manj razvite slovenske regije so še bolj nerazvite, kot so bile leta 2004. Na drugi strani pa smo lahko priče, da gospod Žagar financira svoje oziroma Šrotove SLS-ovske župane z evropskim denarjem in tako plačuje politično propagando svoji oziroma Šrotovi stranki. Resolucija o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007-2023 je eden ključnih strateških razvojnih projektov, ki ga je pripravila Služba za razvoj v letu 2006, v katerem so navedeni tudi projekti za spodbujanje konkurenčnosti gospodarstva, hitrejši razvoj malih in srednjih podjetij. Za to ima Slovenija na voljo preko milijarde evrov finančnih sredstev, ki jih deli približno eno četrtino za gospodarstvo in tri četrtine za občine. Gre za 365 milijonov evrov, ki so namenjeni za programe razvoja devetih gospodarskih središč po regijah, od tega 306 milijonov evrov iz Evropske unije in 59 milijonov iz proračuna, ter po drugi strani za 991 milijonov evrov za operativne programe občin, od tega 843 milijonov iz Evrope in 148 iz proračuna. Tako je Ministrstvo za gospodarstvo, ki bi moralo po logiki razvojnih ciljev dobiti največ razvojnih sredstev, v izraziti podrejenosti Službe Vlade za lokalno samoupravo in regionalno politiko ter Ministrstva za okolje. V političnem smislu to pomeni, da SLS lahko znatno sofinancira svoje lokalne ceste in "kandelabre", pa tudi kaj večjega. Recimo, toplarno v Celju, ki prinašajo možnost samohvale in politične pike na volitvah za stranko celjskega župana ter seveda luknjo v proračunu za vse slovenske davkoplačevalce. Sredstva za gospodarstvo bi morala biti že davno realizirana oziroma porabljena na podlagi razpisov za projekte, ki jih je naredila na Ministrstvu za gospodarstvo po sklepu Vlade z dne, 7.12.2006. Vendar pa gospa dr. Gorišek, ki je odgovorna za realizacijo projektov v Sloveniji, ni naredila ničesar. Sprašujem predsednika Vlade: Ali gre morda za sabotiranje dela ministra Vizjaka s strani uslužbencev po kakšni strankarski direktivi? Postavlja se mi pa tudi utemeljeno vprašanje: Ali, gospod predsednik Vlade, ste seznanjeni z obstoječim stanjem? Ali boste poslali v pregled kakšno inšpekcijo, koga poklicali na zagovor in morda koga tudi odstranili z delovnega mesta?
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje, čeprav je tisto, ki je bilo najavljeno, nekoliko drugačno. Teh političnih namigov ne bi komentiral. Lahko pa zagotovim, da med ministrstvi v Vladi in v tem primeru Službo Vlade za lokalno samoupravo in regionalno politiko ter Ministrstvom za gospodarstvo v zvezi s črpanjem evropskih sredstev ni nobenega posebnega spora. Bil je sprejet nacionalni program, kjer so v grobem sredstva porazdeljena. Bil je potrjen s strani Evropske komisije. In v skladu s tem potekajo tudi razpisi in sama delitev sredstev. Res je, da je Evropski sklad za regionalni razvoj največji in da se v tem okviru razdeli tudi največ sredstev. Res je tudi, da je Slovenija tukaj po zadnjih podatkih Evropske komisije od začetka februarja letos druga najuspešnejša država po črpanju sredstev iz Evropskega regionalnega sklada. In da gre to za te namene. Se pravi, za hitrejši regionalni razvoj. Vendar pa se večina teh sredstev jasno preko teh mehanizmov, regionalnih mehanizmov ali pa občinskih razvojnih mehanizmov, prelije v gospodarstvo. To, da sredstev neposredno ne deli minister za gospodarstvo, še ne pomeni, da del teh sredstev ne pride za hitrejši gospodarski razvoj. Tako, da moram reči, da prvič slišim, da bi tukaj bila kakšna neskladja ali da bi kdo na Ministrstvu za gospodarstvo celo namerno zaviral porabo teh sredstev.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Jelinčič.
Hvala lepa. Jaz sem omenil eno ime. To je gospa dr. Goriškova, ki je odgovorna na Ministrstvu za gospodarstvo za realizacijo projektov gospodarskih središč v Sloveniji. Vendar tam se nič ne dogaja. Zadeve stojijo. In navkljub temu, da je precej dobrih, odličnih projektov, se nič ne zgodi. Dejstvo pa je, da po drugi strani preko operativnega programa za občine se pa dogaja vse mogoče. In tam čez se pa financirajo tudi razne toplarne v Celju, ki bodo prišle v lep okvir celjskega župana, kot češ, poglejte, Celjani, kaj sem vam naredil. V bistvu bo šlo pa tukaj za denar, ki je last nas vseh davkoplačevalcev. Profitirala bo pa ena politična stranka. Res je, da gre za politično konotacijo pri tem mojem vprašanju. Ampak, saj to je tisto, kar je narobe. Jaz mislim, da bi že zdavnaj morali več teže posvečati gospodarstvu. Sredstva so res razporejena. Ampak kaj pomaga razporeditev sredstev, če ne pride do aplikacije teh sredstev. Razvojni programi so pripravljeni. Na Ministrstvu za gospodarstvo zadeva stoji, namesto da bi se speljala. Hvala lepa.
Hvala. Gospod predsednik, izvolite!
Težko bi se strinjal, da zadeva stoji, ker podatki kažejo, da Slovenija ni uspešna samo pri črpanju sredstev iz Sklada za regionalen razvoj, ampak tudi iz drugih skladov. Tudi, ko gre za splošno uspešnost Slovenije pri črpanju evropskih sredstev, smo med prvimi oziroma med prvo skupino držav članic Evropske unije z odstotkom, ki je nadpovprečen. Tako da, če bi vsi gospodarski projekti oziroma projekti s področja gospodarstva, ki se financirajo iz teh skladov, kot pravite, stali, potem bi bila tudi statistika drugačna. Teh projektov, ki se financirajo po različnih občinah in regijah, je zelo veliko. V vsaki regiji jih je nekaj sto. Vi ste jih našteli nekaj. Lahko bi jih našteli zelo veliko. Vsakega se da na nek način locirati tudi v neko politično zaledje, iz katere prihaja župan. Samo zadeva bi bila korektna, če bi naštel vse. Ker se ni zgradila samo toplarna v Celju, ampak še na stotine drugih projektov po različnih delih Slovenije.
Hvala. Naslednji bo vprašanje postavil gospod Aleš Gulič. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod Janez Janša, predsednik Vlade! Najprej nekaj v zvezi s tem vprašanjem. Namreč v juniju lani ste govorili, da ste bili vedno prisiljeni postavljati takšna vprašanja, ki so bila naprej najavljena, in da je bila to praksa Državnega zbora. Mene preseneča, ker sem se tega nekako zavedal, sem rekel, da bom postavil takšno vprašanje, kot ga je kdaj prej že postavil gospod Janez Janša, ko je bil še v opoziciji. Ko sem to poslal kot vprašanje, mi je bilo odgovorjeno, da ni natančno in da moram dopolniti vprašanje. To sem storil in takšnega bom tudi povedal, kot ste ga dobili, da bodo stvari jasne. Ampak gremo sedaj k tej zgodbi. Vi ste svoj boj proti korupciji, klientelizmu, kriminalu začeli s poizkusi ukinjanja protikorupcijske komisije. In to se pravzaprav še nadaljuje. Tako, bomo rekli, iz poraza v poraz do končne zmage s kadrovskimi menjavami in s podobnimi zadevami. Kriterij strokovnosti, ki bi bil kar naprej v besedah, je bil v resnici v mesu in v dejanju zamenjan s kriteriji strankarske pripadnosti, prijateljskih povezav itn. Se pravi, vse tisto, kar se - to sedaj ne očitam vam, ampak ugotavljam pa dejstvo - lepi ob vsako oblast in tudi ob vsako vlado. V kasnejšem obdobju je pa zadeva s tremi K-ji poniknila. Na nek način je bila izbrisana iz tega besednjaka. Pojavila pa se je nova. Tajkunsko. Čeprav gre za zadeve, ki naj bi vendarle govorile o enem in istem, predvsem o gospodarskem kriminalu, tudi o gospodarski nespodobnosti in o načenjanju etične drže gospodarstvenikov. O tem govori vrsta z opisom, nazadnje ta znamenita čista lopata. Tukaj v tem snopu je samo nekaj zgodb o čisti lopati. Mene pa zanima predvsem: Kaj bo Vlada Republike Slovenije storila in kakšne ukrepe bo sprejela, da bo ustavno načelo enakosti pred zakonom zagotovila tudi v praksi pri odkrivanju in pregonu gospodarske kriminalitete, pa ne samo enakosti pred zakonom, ne samo to, ampak tudi enakosti pred vlado? Hvala lepa.
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa za to vprašanje. Kar se tiče raznih komisij. Vlada sledi koalicijski pogodbi, v kateri smo natančno zapisali, da je potrebno okrepiti tiste organe, ki imajo ustavne in zakonske pristojnosti za boj s korupcijo in gospodarskim kriminalom in se izogibati ustanavljanju raznih komisij, ki imajo zveneča imena, nimajo pa resnih pristojnosti. Komisija, o kateri govorite, v tem mandatu ni bila ukinjena. Tudi v zakonu, ki je predlagan, se ne predlaga, da se ukine v tem mandatu. Da ne bi kdo mislil, da se kdo boji v Vladi te komisije. Lahko pa po vseh teh letih pogledate, kakšni so bili rezultati enih in drugih organov oziroma pristojnih institucij. Na eni strani je šlo za medijsko, sicer zelo odmevno ukvarjanje s tremi podeželskimi župani in še z nekaterimi zadevami, ki zagotovo ne segajo v kakšen vrh družbi nevarnih dejanj. Na drugi strani pa je potekalo resno delo, ki se ga je Vlada lotila na začetku mandata. Najprej pri pripravi zakonskih okvirov zato, da bo ta spopad s temi družbi nevarnimi pojavi uspešen. V ta namen so bile sprejete spremembe številnih zakonov. Nekatere so tudi pripravljene in so v razpravi. Prišlo je do kadrovskih okrepitev pristojnih služb. Prišlo je do organizacijskih sprememb, ki so zagotovile bolj učinkovito delo teh služb. Prišlo je do zagotavljanja pogojev za usposabljanje in izobraževanje tistih, ki bi se morali spopadati tudi že prej s temi oblikami kriminala. Vendar tega prej ni bilo. Lahko vam citiram izjavo prejšnjega ministra za notranje zadeve, kaj je dejal o usposobljenosti kriminalistične policije ob koncu svojega mandata. In takšno stanje je ta Vlada podedovala. Zato smo šli v spremembe in dopolnitve Zakona o kazenskem postopku, Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij, Zakona o odgovornosti pravnih oseb za kazniva dejanja. Izvedeni so bili številni organizacijski posegi, reorganizacijski posegi. In to je pač ustvarilo rezultate, ki smo jih napovedovali tudi na samem začetku. To je dolžnost Vlade in tudi tega Državnega zbora, da tem službam zagotavlja ustrezne pogoje za delo. In če se ti pogoji zagotovijo in če se zagotovi tudi vse ostalo, kar je potrebno za njihovo učinkovitost, potem pridejo tudi rezultati. Jaz mislim, da ob koncu tega mandata ne bo nobenega, ki je govoril o tem pred štirimi leti, sram, ko bomo govorili tudi o rezultatih. Če zagotovimo takšne pogoje, potem ni nobenih dilem glede enakosti pred zakonom. Nobenih dilem. Tisto, kar se zdaj morda očita nekaterim tem institucijam, je v realnosti, ko gre za dejstva, ravno obratno. To, da se nekaj dogaja, je rezultat tega, da politika pusti pri miru te institucije, da delajo in se ne vtika v konkretne primere. Prej pa se ni nič dogajalo in so bili zagotovljeni pogoji. Morda bi se tudi v slabših pogojih dalo kaj narediti. Pa se očitno ni nič smelo. Tako, da je zelo nenavadno, da smo prvo polovico tega mandata poslušali kritike v zvezi s tem, da ni nobenih rezultatov teh napovedi. Ko pa začnejo rezultati prihajati, pa poslušamo kritike, češ da tega ne bi smelo biti, da je to rezultat vmešavanja politike v delo pristojnih organov. Naloga, ki jo ima politika, je, da zagotovi ustrezno delo, da te institucije lahko opravljajo učinkovito in tako, da delajo enako do vseh.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik Vlade! Prav gotovo vam v svojem uvodnem delu pa vse do danes nisem v nobeni javni izjavi očital, da tega ne počnete in da ni dobro, kar počnete v boju proti gospodarskemu kriminalu. In tudi moje vprašanje ni bilo takšno, ampak je bilo vprašanje: Kako zagotoviti v praksi pred zakonom ustavno načelo enakosti? Povedal bom tako, v tem trenutku, seveda ko rezultatov še ni, saj jih tudi ne sme biti, nobeden od teh postopkov ni zaključen. In bog ne daj, da bi jaz ali pa kdo drug mislil, da so to že rezultati in to obravnaval kot rezultate. To bi bil res pravi prejudic. Ampak nenavadno je to, da se zdaj v tem trenutku seveda vsi tudi zaradi medijske podpore, pa zaradi tega, ker se pravzaprav ti, ki preganjajo gospodarski kriminal, od trenutka do trenutka kar pogosto javljajo in razlagajo svoja dejanja. Nenavadno je, da se ukvarjamo s tistimi, ki naj bi ali pa ki so obdolženi, da so podkupnine dajali. Manj ali pa zelo malo pa s tistimi, ki so jih sprejemali. Namreč, tu gre pa za tisto, kar se mora dogajati vendarle tudi v vladnih vrstah ali pa v ministrskih vrstah, na ministrstvih. Konec koncev, uradniki ne bi sprejemali podkupnin, če jih ne bi kdo ponujal, pa seveda, če ne bi to bilo na nek način varno. Konec koncev, noben javni razpis, ki se napiše za ponudnike, se ne napiše sam. Tam je neka skupina ljudi. So uslužbenci, so ljudje. In seveda tam se začnejo delati ti posli. Kako se pa potem peljejo, to je pa druga stvar. Jaz bi rad, da vendarle odgovorite na to: Kako zagotoviti enakost pred zakonom pa tudi pred samo Vlado, da so vsi ljudje enako obravnavani in vsa dejanja enako obravnavana tudi takrat, kadar gre samo za [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Torej, jaz bi vam z veseljem odgovoril na to vprašanje, kako zagotoviti enakost pred Vlado, če bi mi povedali kakšen konkreten primer, kjer nekdo ni enak v obravnavi pred Vlado. Jaz takšnega primer ne poznam. Vi ga pa tudi niste navedli. Kar se tiče trditve o tem, da gre v primeru tovrstnih kaznivih dejanj gospodarskega kriminala in korupcije za povezavo in da v sled tega vsaj, ko gre za javna naročila, ker gre za javna sredstva, na nek način ni možno izvajati brez tega, da bi bili vpleteni tudi javni uslužbenci. To imate prav. In kolikor vem, so v priporu edino ti, se pravi, tisti, ki so prejemali podkupnino. Tako, da zagotovo v tem primeru - vsaj, če govoriva o isti stvari - ni možno trditi, da je bil kdo pred zakonom neenak ali pa da se je preganjalo samo tiste izven javne sfere ali pa izven javnega podjetja. Ravno zaradi tega, ker gre običajno pri teh stvareh za povezave tudi v javno sfero in v upravo. Se pravi, v vse tiste, ki odločajo o javnih naročilih, je boj s temi oblikami kaznivih dejanj tako kompliciran. In zaradi tega rabimo za to usposobljene institucije in teh slovenska država do pred nekaj leti - si upam trditi - ni imela. Zato tudi ni bilo rezultatov.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite, gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči! V skladu z 246. členom oziroma drugim odstavkom, ki govori o tem, da lahko poslanec predlaga, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, predlagam, da se to opravi. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Guliča, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru jutrišnjih glasovanj. Sedaj bo predsedniku Vlade postavil poslansko vprašanje mag. Milan M. Cvikl. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Poslanke in poslanci, državljanke in državljani! Poleg enakosti pred zakonom se te dni postavlja kot pomembno vprašanje, kako slovenska vlada spoštuje slovensko javno in finančno zakonodajo in še posebej kako predsednik Vlade spoštuje odločitve Računskega sodišča. Naj spomnim izvršno oblast, predsednika Vlade in ministra zakonodaja pooblašča, da zakonito in smotrno uporabljajo javni denar. 14,4 milijard evrov je tega denarja v letošnjem letu. O načinu porabe neposredno odločate vi, Vlada, minister. Ker gre za ogromno denarja, je slovenska Ustava določila, da Računsko sodišče bedi nad potmi javnega denarja, da bedi in pazi na zakonitost in smotrnost gospodarjenja z denarjem davkoplačevalcev. V vašem mandatu, gospod predsednik, očitno zakonitost in gospodarnost razumete po svoje. Naj omenim samo tri primere. Najprej ste nezakonito brez pooblastila podpisali aneks s SCT-jem, z gospodom Zidarjem, tem istim, ki ste ga nekaj dni nazaj spektakularno zaprli, da boste namesto menze na vrhu Gregorčičeve 25 naredili stekleno palačo. Vam pisarna, v kateri ste sklenili posel in naredili afero vseh afer Mercator, ni bila več povšeči? Računsko sodišče je ugotovilo, da je bilo to nepooblaščeno dejanje. Računsko sodišče je tudi ugotovilo, da ste pri poslu z Mercatorjem naredili za toliko in toliko milijonov evrov škode. In te dni odkrita pogodba je dokazala, da ste delovali tudi v nasprotju z Zakonom o prevzemih. Za leto 2005, 2006 Računsko sodišče ugotavlja, da prikrivate podatke pri javni porabi, da ne izkazujete pravilnega stanja odhodkov. In kaj ste naredili? Ste popravili bilance? Ste odpravili nezakonitosti? To so bila vsa dejanja, za katere ste se vi že opravičili. Pravite, da ste priznali napako. Mogoče vas minister Bajuk ali drugi pravilno ne obveščajo. Ampak te dni ste izzvani neposredno. Računsko sodišče vas je pozvalo po zaključenem postopku, da se morate odločiti, ali minister Vlade, ki je kršil obveznost dobrega gospodarjenja, še zmeraj ima vaše zaupanje. Ali boste delovali tako, kot se je v Sloveniji že dvakrat zgodilo, ko so šefi organov predlagali razrešitev tistega, ki je kršil obveznost dobrega gospodarja? Sprašujem vas, predsednik Vlade: Ali spoštujete slovensko javno-finančno zakonodajo? Ali spoštujete nedavne odločitve Računskega sodišča? Prosim za zelo jasen odgovor.
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Torej, moj odgovor bo zelo jasen. Kot predsednik Vlade sem dolžan spoštovati Ustavo, zakone in delati za blaginjo Slovenije. Tako smo tudi prisegli za to govornico ob začetku mandata - jaz in moje kolegice in kolegi v vladi. In v tej državi ne obstaja samo Zakon o Računskem sodišču. Obstaja tudi druga zakonodaja. Obstaja načelo ločenosti oblasti. Pred kratkim se je prvič v zgodovini te države in tudi v zgodovini Evropske unije, Evrope in verjetno tudi sveta zgodilo, da je Računsko sodišče naložilo ali zahtevalo od predsednika neke Vlade, da zamenja enega ministra. Se pravi, posegala je v neka ustavna in politična razmerja, za kar Računsko sodišče, oprostite, ni ustanovljeno. Tolmačenje tega člena Zakona o Računskem sodišču na ta način pomeni, da lahko Računsko sodišče potem lahko sestavlja tudi koalicije ali jih razdira, imenuje vlade in, ne vem, recimo, ugotovi, zdajle naredi pregled v Uradu predsednika republike. Ugotovi, da je v prejšnjem mandatu predsednika republike bilo nekaj narobe. In, kaj, naroči potem volivcem, naj zamenjajo predsednika republike tega mandata? Če bi ta člen zakona o Računskem sodišču tolmačili na ta način, da ima Računsko sodišče to pristojnost, potem bi lahko zahtevali zamenjavo kogarkoli. V tem konkretnem primeru je zadeva še toliko bolj dvomljiva, ker gre tudi po vsebini za neko uredbo, ki je bila sprejeta leta 2003 ali leta 2002, če se ne motim, in ki je napačno po ugotovitvah Računskega sodišča usmerjala sredstva za okoljske dajatve. Ni jih usmerjala v žep ministra, ampak v občinske proračune namesto v državnega. To uredbo je Računsko sodišče poslalo v presojo Ustavnemu sodišču in Ustavno sodišče o tem še odloča. Ali je bila ta uredba res nezakonita, bo pač odločilo Ustavno sodišče. Ustavno sodišče je naročilo ministrstvu, naj odpravi posledice tega spornega po mnenju Računskega sodišča ravnanja. In tu je ministrstvo in minister odgovoren, ker so zamudili roke, formalno. In nihče ne zanika, da je bilo to ravnanje napačno, da bi moral organ biti odziven v rokih, ki so bili postavljeni, in da do tega ne bi smelo priti. Vendar se to ni prvič zgodilo. In tudi, če se ugotovi dokončno, tudi po odločitvi Ustavnega sodišča, da je šlo za sporno ravnanje, je ukrep, ki je bil predlagan s strani Računskega sodišča, milo rečeno, nesorazmeren. Če primerjamo to zadevo s številnimi drugimi, potem je temu dejansko tako. Ampak kljub temu, Vlada ni stranka v postopku v tem smislu, da bi lahko spremenili odločbo Računskega sodišča. Računsko sodišče spoštujemo. To je institucija, ki ima svojo ustavno vlogo. In je treba tudi zaščititi kredibilnost te institucije. Ravno zaradi tega je bil moj odgovor Računskemu sodišču, ki sem ga poslal v roku, poziv, da razčistimo te formalnopravne zadrege, ki so nastale s tem. In ko bomo dobili odgovor formalne narave od Računskega sodišča, se bom tudi odločil o svojem ravnanju. V nobenem primeru pa seveda to ravnanje ne more biti takšno, da zanika ustavo in zakonodajo, ki določa, kako se sestavi vlada. To je popolnoma jasno. In v tem ravnanju Vlade za mene kot predsednika Vlade v tem konkretnem primeru ni bilo popolnoma nič spornega.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
No, to, kar ste ravnokar povedali, da ocenjujete ta ukrep kot nesorazmeren, kaže, da ne spoštujete 150. člena Ustave, ki pravi, da je Računsko sodišče pri svojem delu neodvisno in vezano na Ustavo in zakon. Če gremo še naprej. Trdite, da je to nekaj, kar se je zgodilo v prejšnjem mandatu. Oprostite, 4. decembra 2007 je minister Podobnik pisal Računskemu sodišču in povedal, da v šestih od sedmih zahtev ne bo spoštoval ugotovitev Računskega sodišča. 4. decembra 2007. Vi ste pa kaj naredili? Potem, ko je zaključen postopek na Računskem sodišču, zaključen postopek, zadnji korak je poziv organa. To se je v Sloveniji že zgodilo. Dvakrat. En direktor bolnišnice in en direktor podjetja Vodovod-kanalizacija je v skladu z Zakonom o Računskem sodišču moral oditi. In Zakon o Računskem sodišču ne pozna izjem, da, če ministri slabo gospodarijo, da niso kršili obveznost dobrega gospodarja. Vi ustvarjate to izjemo. Tega v Zakonu o Računskem sodišču ni. Gospod predsednik Vlade, gre za naslednje vprašanje: Vaša služba za zakonodajo je naredila naslednje; potem ko bi morala pravzaprav skupaj z vami povedati Računskemu sodišču, bomo predlagali razrešitev, ne bomo, ste se vprašali, tako kot bi se Uprava za kazenske sankcije, potem ko je dobila nalog, da pošlje nekoga na uklonilni zapor, vprašala, ja saj mogoče pa on ni kriv. Dajmo vprašati odvetnika od tega, ki ga peljemo v zapor, ali na uklonilni zapor ali na kazen, kaj je bil njegov argument. Gospod predsednik Vlade! Zakon o Računskem sodišču je zelo jasen. Vi se morate v 15. dnevih odločiti, ali boste v Vladi imeli ministra, ki krši obveznost dobrega gospodarja. In to se je prvič zgodilo, da imamo takšnega ministra, ker imamo tolerirane, očitno, z vaše strani. Primeri v svetu so poznani.
Hvala. Izvolite, gospod predsednik.
Če postavimo v isti rang direktorja komunalnega podjetja in ministra Vlade, potem je zaključek lahko tudi takšen. Bom jaz sedaj postal poslanec. Če pa smo realni in če delujemo v okviru Ustave in zakonov, ki veljajo v tej državi, potem pa vidimo, da slovenska Ustava ne govori o direktorju komunalnih podjetij, o direktorjih komunalnih podjetij ali zdravstvenih domov. Govori pa o Vladi, o ministrih in o razmerjih, na podlagi katerih se ti organi sestavljajo. In imajo tukaj svojo vlogo tudi volivci prej. In v ta razmerje, oprostite, ta člen Zakona o Računskem sodišču po mojem mnenju ne posega. Ne posega tudi po mnenju večine pravne stroke, Službe Vlade za zakonodajo, ki je relevanten organ v tem primeru in številnih ustavno-pravnih strokovnjakov, ki so svoje mnenje tudi javno povedali. In žal je bilo običajno objavljeno nekje z najmanjšimi možnimi črkami, kot se to pri nas dogaja. Ampak kljub temu jaz ne bi tukaj razpravljal o tem, kot da so že vse končne odločitve padle v tem trenutku. Čakamo na odgovor Računskega sodišča. Jaz sem tudi osebno govoril s predsednikom Računskega sodišča. Ne bom sedaj ponavljal te vsebine. Iščemo rešitev, ki bi peljala iz te zagate, ne da bi to rušilo kredibilnost tako pomembne institucije, kot je Računsko sodišče. In naj k temu dodam še nek vidik, ki bi se ga morali v tej dvorani tudi zavedati. Slovenija vodi Evropsko unijo. Čez dva tedna je seja Evropskega sveta, kjer bo ena od treh ključnih strateških tem, ne samo za nas, ampak za celotno Unijo in tudi širše, okoljsko energetski paket. Če jaz v tem trenutku predlagam menjavo odgovornega ministra, bodo nekoliko čudno gledali na to državo. Še posebej, če bodo slišali, kakšni so razlogi in na kakšni podlagi. Torej, tudi, če ni bilo teh ustavno-pravnih zagat, bi jaz imel pomisleke, ali temu pozivu v tem trenutku slediti, ker sem za to govornico prisegel, da bom delal za blaginjo te države.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
V skladu z drugim odstavkom 216. člena predlagam, da opravimo javno razpravo o tem vprašanju. Ali so ljudje res v Sloveniji enakopravni? Poglejte, direktor Voke ali minister za okolje in prostor sta in morala bi biti enakopravna. Poziv gre vam kot predsedniku Vlade. Tako kot je šel poziv v primeru razrešitev Voke županom Mestne občine Ljubljana in ostalim. O županih tudi govori Ustava. Pa so oni sledili temu pozivu. Samo vi želite zakon tolmačiti po svoje. Pravniki tudi pravijo, če bi zakon naredil izjemo za ministre, potem bi to zakon napisal. Gospod Janez Janša, 30. januarja 2001 ste se vzdržali pri sprejemanju Zakona o Računskem sodišču. Zakon o Računskem sodišču je popolnoma jasen. Če je podana huda kršitev obveznosti dobrega poslovanja, dobrega gospodarjenja, potem Računsko sodišče izda poziv za razrešitev odgovorne osebe in izda jo organu. In vi ste predsednik Vlade in minister je član te Vlade, ki naj to oceni - začeti postopek. Ali bo Državni zbor razrešil ministra ali ne? To je naslednje vprašanje. Temeljno vprašanje pa je: Ali, vi gospod predsednik Vlade, tolerirate ministra, ki je kršil obveznost dobrega gospodarja? Če gremo na vsebino tega in se te dni borimo v Sloveniji proti inflaciji, korektno, da zaradi neizvedbe ukrepov, ki jih je predlagalo Računsko sodišče, imamo vsaj za 13% višje cene odvoza smeti, kot bi jih imeli, če bi te okoljske dajatve zmanjšali. Če pa gledate v vsebino celotnega dokumenta Računskega sodišča, potem boste videli, da je minister v šestih od sedmih primerov kršil obveznost dobrega gospodarjenja. In vi bi lahko ukrepali, če bi tako želeli. Vendar vi tolmačite zakon po svoje. In pravite, da ministru ni potrebno odstopiti, ker se to še ni zgodilo - prvič, to ni res. National Odit Office Švedske je že nekaj ministrov razrešil. In da ne bom njih citiral. Citiral bom vaš etični kodeks Vlade Republike Slovenije: "Z javnimi sredstvi bom ravnal gospodarno. V primeru, če bi zaradi nespoštovanja tega etičnega kodeksa Vlade in tako naprej presodila, da je nastala škoda, bom odstopil. Korektno bi bilo, da bi minister Podobnik sam odstopil. Ni pa korektno, da vi kot predsednik Vlade tolerirate, da imate v Vladi ministra, ki je kršil določbe zakona in je to Računsko sodišče nedvoumno ugotovilo. Ne morete spraševati odvetnika od gospoda ministra, ali je delal prav ali ni delal prav. Vi morate Državnemu zboru povedati, ali podpirate in tolerirate slabo gospodarjenje. To je vaša ustavna naloga. In tej se izogibate. Prosim za razpravo o tem vprašanju.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Milana M. Cvikla, da Državni zbora na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru jutrišnjih glasovanj. Sedaj bo, kot zadnja, postavila poslansko vprašanje predsedniku Vlade gospa Marjetka Uhan.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, poslanke in poslanci! Moje vprašanje se nanaša na zadnja dogajanja v Sloveniji, ki so presenetila tako javnost kot same akterje. V Sloveniji smo priča večjih preiskav s področja gospodarskega kriminala. Po informacijah, dostopnih v javnosti, naj bi prihajalo do domnevnih nepravilnosti pri nekaterih javnih razpisih za gradnjo infrastrukture. Že več let se je govorilo o domnevnih nepravilnostih pri gradnji avtocestnih odsekov in drugih državnih objektov, projektov financiranih iz proračuna. Očitno so se organi pregona pripravljeni soočiti tudi z večjimi primeri v Sloveniji. Spoštovani predsednik Vlade: Kako komentirate domnevne nepravilnosti, odstopanje pri cenah in rokih izgradenj, na primer avtocestnih odsekov, bolnišnic? Sama mislim tudi na zadnji avtocestni odsek mimo Trebnjega, kjer so se razpisi ponavljali, zavlačevali gradnjo, jo podražili. Navsezadnje bi lahko rekli, so posredno krivi tudi za številne smrti na preobremenjeni hitri cesti. Vedno pa se v teh primerih pojavljajo isti akterji. Za odgovor se vam najlepše zahvaljujem.
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Preden odgovorim nanj, bom odgovoril še na te trditve poslanca gospoda Cvikla, ker je zlorabil Poslovnik in je spraševal nekaj, na kar jaz ne morem odgovarjati. Dejstvo je, da tudi ta člen Zakona o Računskem sodišču, ki ga je gospod Cvikl omenil, v 29. členu pravi, da "če se ugotovi takšna nepravilnost, potem Računsko sodišče poziv najprej izda organu, ki lahko izvede, in šele nato organu, ki začne postopek razrešitve". V tem primeru predsednik Vlade ni tisti, ki razrešuje ministre, ampak to naredi Državni zbor. V kolikor opozicija smatra, da Državni zbor tega ne začne, ali če misli, da bi moral predsednik Vlade to narediti, pa ne naredi, lahko sama z 10-imi podpisi vloži zahtevo za razrešitev. Lahko vloži tudi ustavno obtožbo, če smatra, da je minister res tako kršil zakon ali ustavo. Nič od tega se ni zgodilo, čeprav se uporabljajo močne besede. Glede na to zadnje vprašanje pa lahko pritrdim, da po vsem tem, kar se dogaja oziroma kar se je dogajalo, se ni možno znebiti vtisa, da je gradnja nekaterih infrastrukturnih objektov v Sloveniji, lahko bi rekli, v zadnjih 15-ih letih bila predraga, da se je zaradi neustreznih, običajno previsokih ponudb, ki so šle nad razpisno ceno, nad najvišjo razpisno ceno in ki so bile tudi po vsotah zelo blizu, ponavljalo razpise, izsiljevalo, spravljalo naročnike v časovno stisko in seveda predelalo tudi veliko zamud pri gradnji avtocest, pri objektih, ki so tudi drugače temeljnega ali pa življenjskega pomena za ljudi v Sloveniji. Recimo, tukaj Onkološki inštitut, Pediatrična klinika in tako dalje. V vseh teh zgodbah se pojavljajo več ali manj isti ponudniki oziroma isti izvajalci. Velikokrat tukaj je treba pritrditi tudi enemu od poslancev, ki je spraševal prej. Obstajajo tudi sumi, da so stvari širše povezane in prepletene. Vlada se je v tem mandatu že na prvi seji, na prvi seji v tem mandatu soočila s tem vprašanjem. Bilo je vloženo veliko naporov, da se stvari razčistijo. Bile so pravne, kadrovske spremembe v zelo pomembnih institucijah. Tudi Vladi, končno. Mislim, da smo bili s tem, ko se bo ta praksa enkrat dokončno prekinila. Seveda pa ni vse v rokah izvršilne oblasti. So tudi druge veje oblasti, ki morajo zagotoviti da bodo zakoni veljali za vse enako in da se bo davkoplačevalski denar trošil smotrno. Med drugim tudi prej omenjeno Računsko sodišče. Žal smo ravno na tem segmentu pogrešali kakšno večjo aktivnost te inštitucije. Spomnimo se tudi zgodbe izpred nekaj let, ko je bil eden od - mislim, da - članov Računskega sodišča zamenjan zato, ker je poskušal nekaj narediti v smeri, da se te stvari razčistijo. In zaradi tega se ta aktivnost, ki jo je Vlada izvajala v tem mandatu, predvsem ko gre za usposabljanje pristojnih ljudi, ki delajo v pristojnih institucijah, potem kot gre za zagotavljanje materialnih pogojev za delo, organizacijskih pogojev za delo, sodelovanje in prenašanje izkušenj s strani tujih tovrstnih institucij, ustvarilo pogoje, ko je zdaj boj s temi pojavi možen in ko se lahko tudi razčistijo sumi in ugotovi, ali držijo ali ne držijo. In v zvezi s tem je seveda potrebno upoštevati tudi to, da je eden od ukrepov, ki lahko zagotovi, da bo davkoplačevalski denar tudi v tem segmentu bolje uporabljen, večje odpiranje ponudb za opravljanje teh storitev navzven. Ne se omejevati samo na domače dvorišče. Govorjenje v nacionalnem interesu v tem primeru je nekaj, kar davkoplačevalce največ stane.
Hvala. S tem smo zaključili z vprašanji postavljenimi predsedniku Vlade in prehajamo na odgovore na poslanska vprašanja postavljena na prejšnjih sejah zbora. Najprej bo minister za finance dr. Andrej Bajuk odgovoril na vprašanje gospoda Mira Petka v zvezi z delovanjem Slovenske razvojne družbe. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani! DSU ali Družba za svetovanje in upravljanje d.o.o. je gospodarska družba, ki je bila ustvarjena v preteklosti v že prejšnjih mandatih v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah. Ima svoje organe uprave in nadzor in Vlada Republike Slovenije je pa lastnica tega v celoti. Je 100% lastnica te družbe. Dejansko je naslednica tako imenovane Agencije za preoblikovanje in potem kasneje Slovensko razvojne družbe, Agencije za prestrukturiranje in privatizacijo. Vsa dela, vse kar se je dogajalo, naj bi se delalo na podlagi in v skladu s programi lastninskega preoblikovanja podjetij, ki jih je sprejel nadzorni svet Slovenske razvojne družbe in upravni odbor sklada. V zvezi s prodajo družb, ki so bile omenjene v poslanskem vprašanju spoštovanega gospoda Mira Petka, in sicer lesna tovarna pohištva Pameče d.o.o., lesna tovarna ivernih plošč Otiški Vrh in lesna žaga Otiški Vrh naj ne bi bile predmet Zakona o zaključku lastninjenja o privatizaciji pravnih oseb v lasti SRD-a. Zato o njih v poročilih DSU ne najdete podatkov. A vendar DSU pa le izvaja svoje dolžnosti v skladu z zakonom in zato tudi o teh zadevah lahko poročajo sledeče. Najprej pogodba z dne, 23.1.2001, je bila sklenjena v notarski obliki med družbo Lesna, lesno industrijsko podjetje d.d. oziroma Slovensko razvojno družbo kot odsvojiteljem. To se pravi, prodajalcem, in družbo Ilirika Fintrade d.o.o. kot prevzemnikom. V točki ena, štiri pogodbe se je družba Iilirika Fintrade d.o.o. zavezala, da bo v naslednjih dveh letih v družbe, ki so bile predmet pogodbe, investirala za potrebe ekologije, za posodobitev proizvodnje in socialne programe. Po pogodbi je ta družba, Ilirika Fintrade d.o.o. dolžna na poziv Slovenske razvojne družbe poročati o izvrševanju svojih obvez. Pogodba tudi določa, da v kolikor se ugotovi, da kupec ne izpolnjuje svojih obvez, ima prodajalec pravico terjati znesek neizvršenih investicij, in sicer na račun znižane kupnine za prodane deleže. Ker so se vsa pooblastila Slovenske razvojne družbe s področja lastninskega preoblikovanja prenesla na DSU, je tudi nadzor nad izvrševanjem določb te pogodbe o prodaji prevzela DSU. DSU je po prevzemu pooblastil pozvala kupca, Iliriko Fintrade, da pisno poroča o izvrševanju svojih obveznosti te pogodbe. Podobno je zaprosilo dne, 20.11.2007, poslal tudi stečajni upravitelj družbe Lesna Lip d.d. v stečaju. V odgovoru, ki ga je DSU prejela 4. decembra 2007, je kupec Ilirika Fintrade pojasnil, da so v prodaji sodelovali le kot finančni posrednik po naročilu in za račun končnega prevzemnika, ki je družba Prevent Global d.d., in da so vse pravice in obveznosti s pogodbe prenesli nanje oziroma po njihovem naročilu na družbo Prevent Les. DSU je z dopisom dne, 6.12., odgovorila, da prodajalec ni dal soglasja za prenos pogodbenih pravic in obveznosti, kakor tudi da družba Ilirika Fintrade tega ni zahtevala. In po 177. členu Obligacijskega zakonika sme namreč dolžnik prenesti svoj dolg na drugega dolžnika le s predhodnim soglasjem upnika. Po 122. členu obligacijskega zakonika pa lahko stranka v pogodbo prenese svoje pravice in obveznosti s pogodbe na tretjega le, če v to privoli druga pogodbena stranka. Ker torej tako soglasje ni bilo dano, je prenos obveznosti brez pravnega učinka. Zato je DSU v tem dopisu ponovno pozvala družbo Ilrika Fintrade, da poroča o izvrševanju obveznosti s točke 1.4. pogodbe. Dne, 13.12., je bila DSU d.o.o. obveščena, da je zavezo in pogodbe izpolnila družba Prevent Les. Kot dokazilo je bilo posredovano poročilo dejanskega prevzemnika Prevent Global z dne, 11.12., o izpolnitvi obveznosti. Glede razjasnitve zahteve, kdo je dejansko izpolnil obveznosti iz pogodbe, je bil dne, 13.12.2007, sestanek, kjer je bilo dogovorjeno, da bo do 10. marca 2008, to je v prihodnjih dneh, pripravljena ekonomska študija vlaganj po pogodbi, ki jo bo preveril neodvisni ekonomski strokovnjak. Torej, da zaključim, družba DSU dosledno skrbi za uresničevanje pogodb. In v primeru neizvrševanja pogodb bo predlagala ukrepe. Medtem ko Ministrstvu za finance - kot že omenjeno - o tem ni dolžna poročati, temveč poroča svojemu nadzornemu svetu. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospod Petek.
Hvala lepa za odgovor, gospod minister. Vaš odgovor sprejmem na znanje in se vam najlepše zahvaljujem. Rad pa bi omenil, da je dolg Lesne do SRD-a bil nekajkrat večji, kot pa je potem znašala kupnina, kakorkoli je ta bila poravnava. In kakorkoli že obračamo to zgodbo, mali delničarji so na koncu ostali opeharjeni. Teh je pa okrog 1200 in so leta 2003 tudi vložili kazensko ovadbo tako zoper upravo Lesne kot zoper SRD. Seveda epiloga ni. Lesna je v stečaju. Mali delničarji pa, kot sem rekel, so na nek način opeharjeni. Če pogledamo revizijsko poročilo o smotrnosti poslovanja SRD-a v obdobju 1997 pa tja do leta 2002, poročilo pa je bilo izdano 18. junija 2004, lahko vidimo kar nekaj zanimivih ugotovitev. Revizorji so takrat ugotovili, prvič, da je v SRD-u neurejena in nepopolna dokumentacija, da SRD ni analiziral razlogov, zakaj je šlo določeno število podjetij v stečaj, in da so vodje projektov, ki so spremljali posamezne projekte, te spremljali v različnem obsegu, neenotno in bolj po svoji presoji. Vlada Republike Slovenije v tem mandatu se je že odločila in sprejela sklep o redni likvidaciji SRD-a in je potem ta sklep oziroma likvidacijo zaustavila. Pa me zanima gospod minister: zakaj tako? Kaj je vzrok na eni strani za likvidacijo, sklep o likvidaciji na to zaustavitev tega sklepa? Prosim.
Hvala. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa, gospod poslanec. V bistvu bi rekel sledeče. Kar se tiče, kot sem vam omenil v svojem odgovoru, nam ni znano, zakaj v preteklosti ta prodaja ni bila vključena, ni bila predmet Zakona o zaključku lastninjena. Dejansko ne vemo. In res je, da, ker to ni bilo v tistem zakonu zapisano, prodaja teh podjetij, potem SRD kot nadaljevalec, to se pravi, nima obveznosti, da o tem poroča vsake tri mesece Državnemu zboru. Zato tega niste našli v teh poročilih. Sam se bom pa zavzel, da bo nadzorni svet to vključil in te stvari tudi obrazložil. Kar se pa tiče, zakaj se je likvidacija DSU spremenila, zakaj smo to zaustavili. Zato, ker smo naložili tej družbi DSU nove obveznosti, kar se tiče nepremičninske lastnine v lasti Republike Slovenije in rešujemo določene stvari preko te ustanove. Sicer pa nadaljevanje obveznosti, ki jih ima, pa ne vidim, da zaradi tega ni na noben način ogrožena. Na vsak način, kot sem rekel, se bom zavzel, da bo nadzorni svet vključil vsa ta poročila in dal bolj točen odgovor na to vprašanje, ki ste mi ga zdaj zastavili v tem drugem delu. Hvala.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite, gospod Petek.
Ja, tako je. Hvala lepa, gospod minister še za ta dodatni odgovor. Mislim pa, da je zadeva precej kompleksna. In z vprašanji in odgovori v tem okviru ne moremo dobiti vseh odgovorov. Zato bi v skladu z drugim odstavkom 246. člena Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije predlagal, da opravimo tudi razpravo o odgovoru ministra in da bi tako lahko imeli potem več časa, da bi lahko dobili odgovor še na kakšno drugo vprašanje ne samo za to konkretno, ki sem ga zastavil v tem poslanskem vprašanju. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Mira Petka, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za finance na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru jutrišnjih glasovanj. Sedaj bo minister za finance dr. Andrej Bajuk odgovoril na vprašanje gospoda Ivana Jelena v zvezi z Novo kreditno banko Maribor. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa, gospod predsednik. V zvezi s prodajo Nove kreditne banke Maribor vam podajam naslednja pojasnila. Ponudba malim vlagateljem v času od 19. do 27. novembra 2007 je potekala tako, da so le-ti lahko oddali naročilo za vpis delnic, tako da so navedli želeni znesek investicije v znesku do največ 50.000 evrov ter plačali želeni znesek najkasneje v roku dveh delavnih dni po oddaji naročila za delnice. Vlagatelji, ki pa so naročila za delnice oddali bodisi 26. ali 27. novembra, pa so morali želeni znesek investicije plačati najkasneje do 27.11. Plačila po izteku roka se niso upoštevala. Mali vlagatelji so želeni znesek za delnice vplačali v navedenem roku skladno z mednarodno poslovno prakso pri tovrstnih ponudbah delnic javnosti in z namenom zagotoviti učinkovito izvedbo prodaje delnic malim vlagateljem. Pri tem pa je potrebno poudariti, da so bili vsi pogoji, prav vsi pogoji ponudbe jasno določeni v prospektu za ponudbo delnic Nove kreditne banke Maribor, in sicer v javnosti, kjer je bilo izrecno navedeno tudi določilo, da bodo morebitni presežki vplačanih zneskov vlagateljem vrnjeni najkasneje do 12. decembra 2007. Dejansko so bili presežki vrnjeni prej, kot je bilo navedeno v prospektu, in sicer že 6.12.2007. Ponudba dobro poučenim vlagateljem v času od 19. do 29. novembra je pa potekala tako, da so le-ti lahko izkazali interes. To je število delnic, ki so jih pripravljeni kupiti in ceno znotraj že vnaprej določenega razpona, po kateri so bili pripravljeni kupiti delnice za nakup delnic na sedežu banke. Pri tem dobro poučeni vlagatelji od izkazanega interesa niso smeli odstopiti. Izbrani institucionalni vlagatelji so morali delnice plačati v roku treh dni po obvestilu o dodelitvi delnic. Kot navedeno so dobro poučeni vlagatelji delnice plačali šele po prejemu obvestila o dodelitvi delnic. Od izkazanega interesa pa niso smeli odstopiti. V primeru, da delnic ne bi plačali, bi Republika Slovenija tako do njih imela izpolnitveni zahtevek. V postopku prodaje so vsi izbrani dobro poučeni vlagatelji poravnali kupnino za delnice skladno z določili prospekta za ponudbo delnic Nove kreditne banke Maribor, ki je bila posredovana v javnosti. Republika Slovenija pa je v postopku prodaje od dobro poučenih vlagateljev prejela kupnino v višini 157.666.392 evrov. Hvala.
Hvala. Sedaj bo minister za zunanje zadeve dr. Dimitrij Rupel odgovoril na vprašanje gospoda Sama Bevka o sodelovanju med slovensko in avstrijsko Vlado. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. V zvezi s tem vprašanjem spoštovanega poslanca gospoda Bevka lahko rečem naslednje. Najprej nekaj malega o dvojezičnih krajevnih napisih na Avstrijskem-Koroškem. Mislim, da mi ni treba dokazovati, da je skrb za slovensko manjšino kot izhaja iz zadnje Ustave Republike Slovenije, tradicionalna prioriteta slovenske zunanje politike. Imamo vsestranske obsežne, dvostranske odnose z Avstrijo. V teh odnosih, naših mnogih pogovorih je ta tema pomemben element, ki jo kar naprej izpostavljamo. Seveda, v Evropski uniji in med prijateljskimi državami je tako, da članice rešujejo odprta vprašanja in probleme v duhu prijateljstva, dobrega sosedskega sožitja in sodelovanja. Torej, mi imamo z Republiko Avstrijo reden dialog. Zelo intenziven dialog. In na vseh mogočih političnih ravneh dosledno zagovarjamo spoštovanje in izvajanje pravic slovenske manjšine. To izhaja iz mnogih naših dokumentov, zapisnikov, seveda tudi mednarodno-pravnih in avstrijskih notranje-pravnih dokumentov, dokumentov, ki zadevajo zaščito človekovih pravic, varstva manjšin in tako naprej. Recimo, tu je znana Okvirna konvencija za varstvo narodnih manjšin, je tukaj Avstrijska državna pogodba, zakonodaja Republike Avstrije, razsodbe ustavnega sodišča Avstrije in tako naprej. S takšno politiko bomo nadaljevali tudi v prihodnje. Meni je žal in najbrž nam vsem je žal, da je po lanskem neuspelem poskusu avstrijskega kanclerja dr. Gusenbauerja prišlo do zastoja v avstrijski notranji politiki pri reševanju tega vprašanja. Mislim, da pravzaprav še nikoli doslej ni bilo tako ugodnih objektivnih razmer in okoliščin za dosego neke dobre rešitve, trajne rešitve. Imamo dobre odnose, kot sem rekel. Imamo razmah čezmejnega sodelovanja. Imamo skupni schengenski prostor, imamo vse intenzivnejšo evropsko integracijo. Jaz mislim, da je treba to izkoristiti. Predvsem, širitev schengenskega prostora postavlja našo manjšino v povsem nov položaj. Jaz bi rekel, da v popolnoma drugačen in bistveno boljši položaj, kot ga je imela doslej. Ni več mejnih kontrol, ni več fizičnih meja med državama. Slovenci onstran te navidezne oziroma samo simbolične meje se udeležujejo življenja v Sloveniji kakor vsi slovenski državljani. Kot vsi drugi Slovenci. Drugo, kar bi rad rekel v zvezi s Svetom za Slovence v zamejstvu pri Vladi Republike Slovenije. Ta svet je bil ustanovljen 13. julija 2006 in se je sestal že večkrat. Recimo, prvič se je sestal v januarju 2007. Mi smo delo tega sveta še razvili. Obstajajo različni odbori tega sveta. Odbor za statusna in pravna vprašanja in tako naprej, Odbor za gospodarsko sodelovanje, Odbor za kulturo, šolstvo, ohranjanje slovenskega jezika. Predvideno je, da naj bi se ti odbori sestajali, pač kadar bo za to potrebno. Ko bo to potrebno. Še zadnje kar bi rad v zvezi s tem vprašanjem kolega Bevka rekel je, da Avstrijsko državno pogodbo mi seveda jemljemo kot pogodbo pri kateri smo sami udeleženi in se smatramo za naslednico Avstrijske državne pogodbe. Mi se imamo za državo zaščitnico slovenske manjšine v Republiki Avstriji. Notifikacija te pogodbe je vedno mogoča. Vendar je v tem trenutku, po mojem prepričanj, nesmiselna. To je neko kompleksno mednarodno pravno vprašanje, ki ga v naši državi kontinuirano in pozorno spremljamo in proučujemo z ustrezno politično in strokovno občutljivostjo. Da ne bo nobenega nesporazuma. Še enkrat naj rečem. Mi vodimo z Republiko Avstrijo reden dialog o manjšinskih vprašanjih in Republika Avstrija priznava Slovenijo kot sogovornika pri vprašanjih pravic slovenske manjšine, kot izhaja iz Avstrijske državne pogodbe. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev, izvolite gospod Bevk.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Hvala tudi gospodu ministru za odgovor na moje januarsko vprašanje. Namreč, zakaj sem se odločil za to vprašanje že nekajkrat; leta 2005 predsedniku Vlade, januarja leta 2006 prvič vam in tokrat že tretjič na to tematiko. Namreč po novem letu je bila v Poslanski skupini Socialnih demokratov v Državnem zboru delegacija Narodnega sveta koroških Slovencev, ki je izrecno sporočila naši poslanski skupini in mislim, da so obiskali tudi druge poslanske skupine, da niso zadovoljni z odnosom Vlade Republike Slovenije do tega vprašanja in še posebej do vprašanja dvojezične topografije na Koroškem. Skupaj smo ugotovili, da bi morala Vlada Republike Slovenije to vprašanje bilateralnih odnosov med Slovenijo in Avstrijo uvrstiti na vrh svojih prioritet in tako bi, po mojem, lahko tudi uspešneje reševali to vprašanje. Namreč prav konec januarja oziroma tam nekje v drugi polovici januarja ste gospod minister v eni izmed izjav rekli, da je to relativno lahko vprašanje in da ima lokalni značaj ter da se bo slej ali prej rešilo. V zvezi s Svetom za Slovence v zamejstvu pa bi dejal, da je to posvetovalni organ predsednika Vlade, ki je res bil ustanovljen, ampak se je v dveh letih sestal, kolikor vem, samo enkrat, in sicer na ustanovni seji. In tudi na to nas je opozorila delegacija Narodnega sveta koroških Slovencev. Tako da bi apeliral na Vlado, če ustanovi neko telo, da to telo tudi aktivno deluje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovani gospod poslanec! Sem pozorno poslušal, kar ste rekli, in se zavedam, da posebej, ko gre za manjšinska vprašanja, ko gre za odnose med Republiko Slovenijo, njeno Vlado, zunanjim ministrstvom in nekaterimi manjšinskimi organizacijami, zlahka pride do kakšnega nesporazuma, do kakšnega trenutka slabosti ali pa trenutka malodušja. Vendar bi vas želel informirati oziroma bi vam želel dopovedati, kako naj rečem drugače, da so to stvari, ki vendar tečejo v pravo smer. Procesi tečejo v pravo smer. Navsezadnje to, da bodo Slovenci lahko živeli skupaj, Slovenci v Avstriji, na Koroškem, skupaj s Slovenci v Sloveniji, da se bodo skupaj udeleževali, da tako rečem, istih dejavnosti, da bodo v istih procesih skupaj, to je velik napredek. Jaz mislim, da se bodo stvari popravljale, da bodo vedno boljše, da se bodo naši manjšinci čutili vedno manj izolirani, vedno manj odrinjeni. Nasprotno, postali bodo središče slovenskega nacionalnega dogajanja, naše kulture, navsezadnje gospodarstva, Evropske unije in tako naprej. Nezadovoljstvo se popravlja, po mojem prepričanju. Seveda, treba je razumeti tudi nekatere manjšinske voditelje, ki v teh novih časih vidijo tudi neke vrste izzive za svoj lasten položaj. Kar zadeva mojo izjavo, ki ste jo navedli. Kaj sem hotel reči: Vlada Republike Slovenije se ne more ubadati, se ne more ukvarjati, ne more iti v konfrontacijo z nekim deželnim glavarjem; to bi temu deželnemu glavarju najbrž povzročilo veliko zadovoljstvo. Jaz osebno in naša Vlada, bi rekel, ne želimo tega zadovoljstva delati nekomu, ki ima težave s svojo politiko do slovenske manjšine. Zaradi tega pravim, slovenska vlada se pogovarja z dunajsko vlado, ljubljanska vlada se pogovarja z dunajsko vlado, ne z lokalnimi avtoritetami, lokalnimi oblastmi v Celovcu. To je pravzaprav vse kar sem jaz hotel reči s tisto svojo izjavo in lepo vas prosim, upam da me poznate toliko, da mi verjamete, da nisem hotel reči ničesar drugega. Ne gre za podcenjevanje problema, gre za to, da mi ne želimo ustvarjati reklame ali pa nekega boljšega položaja nekomu za katerega smatramo, da tega položaja ni vreden.
Hvala. Sedaj bo gospod minister Rupel odgovoril na vprašanje gospe Majde Širca v zvezi z diplomatsko prakso. Še eno vprašanje na katerega ste dolžni odgovor. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa gospod predsednik. Spoštovana gospa poslanka! V zvezi z vašim vprašanjem, ki sem ga vzorno prebral in z marsičem kar je tam zapisano tudi soglašam, bi rekel naslednje. Mi smo imeli v okviru priprav na predsedovanje Evropski uniji, zelo veliko mednarodnih stikov, diplomatskih stikov, na mnogih ravneh. Da bi lahko ustrezno opravili svoje delo, da bi lahko predsedovali Evropski uniji, Svetu za splošne zadeve in zunanje odnose, smo v ministrstvu organizirali številne sestanke s predstavniki mnogih vlad, mnogih administracij in zapisniki teh sestankov oziroma vse to kar se nabira v teh naših pogovorih, je gradivo za naše delo. To je gradivo za naše notranje delovanje. V drugem polletju, leta 2007, to je tam nekje v obdobju med oktobrom in decembrom, so slovenski diplomati opravili največ takšnih pogovorov. V veliki meri so bili za to zadolženi veleposlaniki, številne pogovore so opravili tudi diplomati iz našega ministrstva, ki so osebno obiskali nekatere tuje države, sprejemali njihove predstavnike v prostorih ministrstva itn. Na teh pogovorih predstavniki držav seznanjajo naše diplomatske predstavnike s svojimi stališči do vprašanj, ki so predmet pogovora. Ne gre za nikakršno naročanje, ne gre za nikakršno podrejenost, gre za izmenjavo mnenj. Gre za to, da spoznamo stališča držav do nekaterih vprašanj. Ko je šlo za Združene države Amerike, smo želeli izvedeti kakšna so stališča te države do različnih problemov, ki jih imamo v mednarodnem življenju, do Kosova, do Srbije, do bližnjega vzhoda, do Irana itn., itn. In zapis o teh stališčih je eden od tisočih zapisov. To je običajno diplomatsko delo in jaz sem prepričan, da vi, gospa poslanka, to razumete. Objava enega samega od teh zapisov; kar je seveda svojevrsten škandal in sramota za tistega, ki si je to dovolil, ki je to povzročil in ki je to omogočil; zapis ali objava takega zapisa je pogled ene države ali pa nekega trenutka v zunanji politiki ali pogled nekega človeka, nekega posameznika v administraciji. Iz tega sklepati, da je Slovenije podvržena neki politiki neke druge države, je naivno. To je naivno. Je seveda tudi škodljivo in je nespodobno in je sramotno, če hočete, ampak je seveda tudi predvsem naivno. Torej, ker gre zgolj za gradivo, ki je po eni strani priprava za oblikovanje predlogov stališč o katerih nato odločajo druga telesa v Republiki Sloveniji, predvsem Vlada in Državni zbor, ta visoki zbor oziroma odbori, kot je OZP, kot je Odbor za zadeve Evropske unije. Torej, ker gre za takšno gradivo. Po drugi strani pa je to priprava na oblikovanje stališč znotraj institucionalnih teles Evropske unije, ministrstvo o teh pogovorih, ki sodijo med temeljne zadolžitve diplomacije, običajno ne obvešča drugih dejavnikov. Ministrstvo torej ni javnosti seznanilo preko medijev, ampak je bil omenjeni dokument protizakonito odtujen ministrstvu, zaradi tega je ministrstvo pač odredilo notranji nadzor, vložilo kazensko ovadbo proti neznani osebi in tako naprej. Ministrstvo za zunanje zadeve vsekakor zagotavlja, da bo tudi v prihodnje redno poročalo Državnemu zboru oziroma pristojnim telesom, predvsem Odboru za zunanjo politiko in Odboru za Evropske zadeve, o vseh pomembnih dogovorih in sklepih na področju zunanje politike, ni pa mogoče pričakovati, da bomo mi, ko zidamo veliko hišo, vsako opeko prinesli pregledat v uredništvo nekega časopisa. Hvala lepa.
Hvala. Izvolite, želite dopolnitev, izvolite.
Hvala, gospod minister. Veseli me, da sta dali tak izčrpni odgovor. Jaz sem vprašanje postavila tako rekoč isti dan, ko je, lahko ji rečem afera, prišla v javnost, in v tem času, s tem odmikom se je tudi dobilo kar nekaj odgovorov, ampak temeljnega pa ne. In ta me mogoče danes zanima. Ali se vam zdi, da je bila narejena velika škoda s tem? Kako ocenjujete to škodo? Nadzor, ki ste ga uvedli, kot razumem, še ni rodil rezultatov. Skrbi nas, ne prvo odtekanje, se opravičujem, tukaj ni šlo za zaupen dokument, ampak tudi zaupnih dokumentov iz ministrstva, kar da slutiti, da nekaj ni v redu znotraj organizacije samega ministrstva. Hkrati pa bi iz vašega odgovora še dodatno vprašanje postavila. Pravite, razumemo, gre za zapisnike pogovorov, ki imajo običajno status zaupnih dokumentov in predstavljajo delovno gradivo za sprejemanje odločitev. Ampak, sami ste dejali, da je šlo za izmenjavo mnenj med predstavnikom, med diplomatsko službo, diplomatom Ministrstva za zunanje zadeve in visokimi predstavniki ameriške administracije, funkcionarjem ameriške administracije. Sama pa mislim, da teh mnenj ni bilo kaj dosti izmenjano, saj smo pravzaprav v zapisniku slišali samo ena mnenja, s strani ameriške administracije. Ne morete in ne smete se čuditi, če je prišlo do takih zaključkov, kakršni so bili, to se pravi, da je Slovenija nekje vpeta v poslušanje ameriških diktatov. Še marsikaj bi rada slišala, ampak mogoče mi boste pa sami odgovorili, kako je z nadzorom pri takih, pri obvladovanju in ali sploh dovolj obvladujete notranje delo ministrstva?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Gospa Širca, oba živiva v tem 21. stoletju in veva, kaj se dogaja v tem, 21., stoletju z informacijami in kako je mogoče informacije nadzirati. Zelo težko. In, če se nekdo odloči, da nasprotuje politiki te države, kar jaz mislim, da je ta primer na nek način pokazal, nekdo, ki nasprotuje politiki te države lahko naredi škodo, če je pripravljen sebe, da tako rečem, žrtvovati na oltar te svoje politike in take ljudi navsezadnje imamo najbrž tudi v slovenski administraciji. Ljudi, ki imajo svoje politične poglede, ki imajo svoja politična prepričanja in ga ni pravila in ga ni mehanizma, ki bi mu lahko preprečil, da bi, če je res, bi rekel, negativno razpoložen do naše države, do našega naroda, da ne bo tega pač objavil oziroma dal v cirkulacijo, tudi škodo naredil, bodisi tej Vladi, bodisi tej državi, bodisi temu narodu. Jaz mislim, da tega ni mogoče niti preprečiti, niti tega ni treba dokazovati. Ampak, da se ne bomo narobe razumeli, mislim, da je že doslej bilo dokazano, da je teorija o tem, da bi bila Slovenija podvržena vplivu, usodnemu vplivu neke druge države, da je ta strah bil že ovržen oziroma da se je že izkazalo, da temu ni tako. Kot se spomnite je v tistem tekstu, ki nikoli ne bi smel biti objavljen, ker je pač ena opeka iz zgradbe, v tistem tekstu je bilo rečeno, da bo Slovenija prva priznala Kosovo; kot vidite, najbrž ste se prepričali, Slovenija ni bila prva, ki bi priznala Kosovo; je bila tista podmena, tista domneva popolnoma napačna. Ampak, glejte, škoda je povzročena, ampak škodi se ne da izogniti, treba je pač škodo omejiti. Škodi se ne da izogniti, če so ljudje slabi. Ljudje so slabi in tudi pri nas imamo nekaj slabih, da bi se jih otresli je pa po naši zakonodaji in naših pravilih včasih težko. Jaz vas prosim, da jemljete besede moje vlade in vladnih predstavnikov, ministrstva, kot tiste, na katere se lahko zanesete. In če hočete polemizirati s slovensko zunanjo politiko, polemizirajte z mano, polemizirajte z nami, polemizirajte z uradnimi dokumenti, ne z opekami, ki jih je nek hudoben človek odnesel na neko mesto, kjer ne bi smele biti. Hvala lepa.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Ni bil mišljen ta proceduralni predlog, ampak v bistvu mi ga je gospod minister sam položil v usta. Pravite: "Če hočete, polemizirajte z menoj". Prav imate, mi želimo, vsaj jaz želim o vprašanju, za katerega je potrebno, očitno, da mora dobiti odgovor, polemizirati. Zato uveljavljam poslovniško pravico do tega, še posebej tudi zaradi tega, ker ste sami navedli, da se soočate s slabimi ljudmi, z notranjimi sovražniki znotraj ministrstva, ki, ja, nekdo se pač odloči, da škoduje, škodo naredi, če je slab, ljudje so slabi, se jih ne moremo otresti, ker je delovna zakonodaja taka, in tako naprej. Dobro, to je vaš problem, ki ga boste očitno morali rešiti, čeprav vam ne dajo te možnosti, ampak očitno veste, za koga gre in v kakšnem kontekstu to gre. Prav je, da se o tem tukaj diskutira. Konec koncev, kar se tiče priznanja Kosova, pred meseci, ne vem točno, če je pred meseci, ampak zagotovo je Slovenija nekoč imela drugačen pristop do tega. Sam predsednik Vlade je dejal, kdaj bomo mi, kdaj bo Slovenija - čim prej, takoj, mogoče prva - priznala Kosovo. Hvala bogu, oziroma ne rečem, da zaradi te afere, sploh ne, ki ni afera "lopata", ampak afera informacijskih, pravite, nezmožnosti obvladovanja informacij znotraj 21. stoletja, je vendarle odmevala in mogoče rezultirala tudi v drugačne odločitve vizavi priznanja Kosova s strani Slovenije, bodočega, morebitnega, pač ko bo, zagotovo pa ne med prvimi. Skratka, prosim, da prisluhnete mojemu poslovniškemu predlogu, da se na naslednji seji opravi razprava. Hvala.
Hvala. O predlogu poslanke, gospe Majde Širca, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za zunanje zadeve na njeno poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru jutrišnjih glasovanj. Sedaj prehajamo na vprašanja, ki so bila postavljena ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, gospodu Iztoku Jarcu. Najprej bo odgovoril na vprašanje dr. Mitje Slavinca v zvezi s plačili za ukrepe kmetijske politike. Gospod minister, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Hvala tudi za vprašanje. Torej, vprašanje se je nanašalo na domnevne zamude pri izplačilu tako imenovanih subvencij za leto 2007. Najprej bi rad povedal, da je formalno gledano za tako imenovana neposredna plačila ali EKO 0 plačila zakoniti rok in običajna praksa za ta izplačila med 1. decembrom tekočega leta, to se pravi v tem primeru leta 2007 in 30. junijem naslednjega leta, to se pravi leta 2008. Za ukrepe OMD, to se pravi za območje z omejenimi dejavniki, in za okoljska plačila pa celo en plus dva, to se pravi dve leti po tem, ko so bile te vloge za subvencije vložene. Rad bi povedal, da izplačilo subvencij že poteka in da gredo tako imenovana OMD plačila h kraju in bodo izplačana v roku nekaj naslednjih dni. Za tem, se pravi, v začetku marca bodo izplačana tudi izplačila, izdane bodo odločbe za drobnico. V sredini marca bomo pa začeli izdajati odločbe in izplačila za tako imenovana neposredna plačila. Skupaj gre za približno 270 milijonov evrov, ki bodo izplačani do konca tega junija. Rad bi rekel, da se je tokrat prvič zgodilo, da je Državni zbor potrdil dovolj veliki proračun, da se ta izplačila v bistvu izvršijo v tem obdobju, ki sem ga navedel. V lanskem letu pa so bila izplačana izplačila za celotno obdobje 2004-2006. Dodatno k temu bi rad želel pojasniti, da je lansko leto po svoje prelomno še iz enega razloga. Nastopilo je novo proračunsko obdobje v Evropski uniji in kot veste je kmetijska politika skupna in jo v Sloveniji pravzaprav izvajamo. V tem smislu je nastopil seveda tudi nov program razvoja podeželja 2007-2013, ki ga je bilo treba seveda potrditi in zdaj ga seveda tudi implementiramo, kar je zahtevalo določene priprave in čas. Prav tako pa je bilo lansko leto, tisto leto, ko smo v Sloveniji uvedli reformo skupne kmetijske politike glede neposrednih plačil iz leta 2003. To je zahtevalo popolnoma nov informacijski sistem. Z odločbami so bile dodeljene tako imenovane plačilne pravice za nekaj več kot 62.000 kmetij, kmetijskih gospodarstev. Za približno tisoč ta proces poteka zaradi tega, ker je zelo zahteven in ker se določene prevedbe še vedno morajo narediti. Glede prakse v preteklosti, o kateri je tudi veliko govora, bi rad povedal, da v mesecu januarju v preteklih letih ni bilo izplačil, tako imenovanih neposrednih plačil, da pa so bila včasih dodeljene akontacije, vendar nikoli v polni višini. Praksa drugih držav v bistvu ne odstopa veliko od tega kar počnemo v Sloveniji. Rad bi povedal še to, da se seveda velikokrat primerjamo v tem primeru z Avstrijo, vendar ima Avstrija poleg seveda daljše tradicije tudi mnogo močnejši izvedbeni in administrativni aparat za izvedbo teh plačil praktično pa enako število kmetijskih gospodarstev. Na koncu še en komentar glede tako imenovane narave plačil: Ali so to dohodkovna plačila ali niso dohodkovna plačila. Rad bi povedal, da je narava teh plačil utemeljena v Evropskem pravnem redu. Evropski pravni red pravi, da so kmetijsko okoljska plačila tista plačila, ki se dodeljujejo za kritje dodatnih stroškov, ki so posledica sprejetih obveznosti z naslova varovanja okolja. Plačila za območja z omejenimi dejavniki so tista, ki so namenjena povračilu dodatnih stroškov zaradi posledic kmetijske predelave na prizadetem območju z omejenimi možnostmi za pridelavo in da so neposredna plačila neposredno vezana tudi s tako imenovano navzkrižno skladnostjo, ki je splet osemnajstih direktiv povezanih z varovanjem okolja in blagostanjem živali. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister hvala lepa za odgovor. Predvsem me veseli, da je v tem mesecu dni, koliko je minilo od mojega vprašanja do vašega odgovora, kot zagotavljajte že prišlo do prvih izplačil. Bi pa seveda na tem mestu vsekakor izpostavil, to izhaja tudi iz magnetograma mojega vprašanja, da nisem govoril o izplačilih: "Do sedaj je namreč veljala praksa, da je bilo del izplačil za tekoče leto izplačanih že konec tistega leta." Torej del izplačil, akontacija. Ravno o tem sem govoril in to je tista največja težava, kajti ustaljena praksa je bila, da so del izplačil, akontacija, kakor koli, skratka, da so nekaj denarja dobili in ga lahko investirali v naslednjo setev, umetna gnojila in druge zadeve, kar je pač potrebno. In v dani situaciji, ko je situacija takšna kot je, je seveda vsak takšen zamik, tudi sem govoril o zamiku, citiram: "Zavedam se, da je formalni rok sredina leta 2008, vendar kot rečeno prihaja do zamikov." Jaz vem, da ni zamuda glede na prejšnja leta, ampak ravno to je povzročilo veliko nevšečnosti in težav. In sedaj me res samo še zanima: Ali lahko prejemniki teh plačil pričakujejo, da se bodo potem dejansko izvršila v kratkem roku 5 do 10 dni po izdaji posamezne odločbe? Kajti tudi s temi odločbami, v roki imam primer, ko so bile odločbe izpisane, recimo 25.7.2007, pa poslane po pošti prejemniku komaj čez pol leta - 10.1.2008. Odločbe so zelo dolgo zadrževana, ali je to razlog, da ni zagotovljenih sredstev ali karkoli drugega, bi pa res želel v imenu vseh uporabnikov jasen odgovor ali bodo v kratkem roku, po prejemu odločb ta sredstva tudi dobili?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala za še to dodatno obrazložitev. Glede akontacij. Mislim, da sem to že prej poskušal obrazložiti. Lansko leto je bilo v nekem smislu izjemno leto, ker je pač potekal in se sedaj zaključuje ta proces podelitve plačilnih pravic na osnovi popolnoma novega sistema in se je že vnaprej vedelo, da teh izplačil ne bo, in to je bilo znano že celo preteklo leto. Tako da, v tem smislu je bil napovedan zamik, ki je bil tudi znan. Na drugi strani pa je seveda, pa bo v tem smislu na nek način kompenzirano s tem, da je večji del plačil, ki pa običajno ni bil izplačan, pa bo izplačan. Mislim na KOP, SKOP in na OMD plačila. Glede te odločbe, ki ste jo navedli, žal je konkretno ne poznam, lahko se pozanimam, vam obljubim, da vam bom dal odgovor na to. Je pa dejstvo, da so likvidnostna sredstva zagotovljena za to obdobje, ki se zdaj izplačuje, recimo OMD izplačila. Se pravi, za tem, ko kmetijska gospodarstva dobijo odločbe, morajo tudi v naslednjih nekaj dneh priti sredstva na njihove račune, kot je to zagotovljeno v okviru likvidnosti.
Hvala. Sedaj bo gospod Jarc odgovoril na vprašanje poslanke Marie Pozsonec, v zvezi z zaščitenimi kmetijami. Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Hvala tudi vam, gospa poslanka, za vprašanje. Kot smo že pisno odgovorili, to področje ureja Zakon o dedovanju kmetijskih gospodarstev iz leta 1995, ki določa, da je zaščitena kmetija gospodarska enota, ki je v lasti ene fizične osebe oziroma v lasti ali solasti, skupni lasti zakoncev oziroma enega od staršev in otroka in da obsega najmanj 5 hektarov in ne več kot 100 hektarov primerljive kmetijske površine. Zaščiteno kmetijo po uradni dolžnosti določi upravna enota, na območju katere leži pretežni del zemljišč, ki sestavljajo to kmetijo. Posebnost zaščitene kmetije je ta, da jo lahko deduje le en dedič, pod pogoji, ki jih določa zakon, preostali pa so po zakonodaji upravičeni do tako imenovanega nujnega deleža. Po splošnih predpisih nujni delež izplača dedič, ki je dedoval zaščiteno kmetijo, rok pa določi sodišče. Promet s kmetijskimi zemljišči na zaščiteni kmetiji ureja Zakon o kmetijskih zemljiščih iz leta 2003. Vprašanje, ki ste ga zastavili, je pravzaprav v tem, ali ministrstvo razmišlja, da bi institut zaščitenih kmetij, ker v praksi prihaja do težav, spremenili. Zavedamo se, da ponekod včasih prihaja do težav v zvezi z dedovanjem in prometom z zaščitenimi kmetijami. Vendar ocenjujemo, da ta institut zaščitene kmetije le daje pozitivne rezultate v državi, kot je Slovenija, ki ima zelo majhno in razdrobljeno kmetijsko strukturo, kjer povprečno kmetijsko gospodarstvo obsega le 6,3 hektarje zemljišča. V praksi se lahko zgodi, da se tudi zaščitene kmetije lahko smiselno delijo, vendar v glavnem, če gre za njihovo zaokroževanje oziroma povečevanje zemljišč, kar se dogaja in ugotavlja po posebnem postopku. Če zaključim, v tem trenutku ministrstvo zaradi, recimo temu vseeno, pozitivnih rezultatov in interesa, da se kmetijska posestva zaokrožujejo, ne razmišlja o spremembi zakonodaje na tem področju. Se pa zavedamo, da včasih v praksi prihaja do konkretnih problemov. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospa Pozsonec.
Hvala lepa za res obširen odgovor, vendar ta zadeva ni tako enoznačna. Mene so opozorili z urada, kjer se ukvarjajo s temi zadevami, da imajo ljudje zelo veliko problemov. Ta zakon je bil pred dvanajstimi leti sprejet v čisto drugih razmerah in od tistega časa je zrasla že druga generacija, ki ima verjetno drugačne načrte kot je, recimo, ta družinska kmetija. Tako da menim, da je ta zakon zelo, zelo tog, več prožnosti bi bilo potrebne. Vsekakor bi rada opozorila na ta problem, ne želim pa razprave na to temo.
Hvala. Želite odgovoriti, gospod minister. [[Ne.]] Ni potrebno, saj je bila jasna. Dolgujete še odgovor na vprašanje mag. Boruta Sajovica v zvezi s kemično zaščito sadja. Izvolite, gospod minister.
Hvala, gospod predsednik. Hvala vam za vprašanje. Torej vprašanje je zelo tehnično, tako da mi dovolite, da preberem nekatere zadeve, informacijo, ki je bila pripravljena skupaj z Ministrstvom za zdravje. Glede zakonodaje, ki ureja to področje, lahko povem to, da so sredstva za zaščito pred gnitjem svežega sadja urejena le za citruse in to so antioksidanti, in sicer to ureja pravilnik o aditivih za živila medtem ko Pravilnik o konzervansih za površinsko obdelavo citrusov določa največje dovoljene osebnosti konzervansov ter označevanje teh konzervansov. Pravilnik o aditivih za živila - tudi to je bilo vprašanje - ureja tudi žveplov dioksid in sulfite, kjer so izražene največje dovoljene osebnosti, vendar naj bi se to uporabljalo le za predelano sadje in sadne izdelke ne pa za sveže sadje. Glede izvajanja nadzora nad uporabo teh sredstev, ki so opredeljene v obeh pravilnikih, navajam, da uradni nadzor nad uporabo dovoljenih sredstev za zaščito pred gnitjem, opravlja Zdravstveni inšpektorat Republike Slovenije in ta opravlja tudi tovrstne analize. Aditivi zajeti v prvem pravilniku, ki sem ga omenil, so obravnavani tudi v okviru letnega načrta programa vzorčenja in sicer so v letu 2006 vzeli 65 vzorcev različnih citrusov, v letu 2007 pa podobno število, natančno 61. Noben vzorec ni bil ocenjen kot živilo, ki ni bilo več varno oziroma primerno za prehrano. Glede razvoja na tem področju lahko rečem, da je Slovenija z vstopom v EU prevzela zakonodajo EU, in da tako imenovan risk assessment oziroma oceno tveganja glede aditivov in enostavnih snovi izdeluje tako imenovana EFSA oziroma Evropska agencija za varno hrano. In ta določa, glede na oceno tveganja, katera živila oziroma katere snovi se smejo uporabljati in tudi pod kakšnimi pogoji. V principu zakonodaja tudi predvideva, da se tudi potem, ko je neka snov že dovoljena, spremlja prisotnost te snovi v živilih, ugotavlja morebitne posledice prisotnosti teh snovi in predvideva se tudi ukrepanje v primerih, ko tako dobljeni podatki in nova znanstvena spoznanja kažejo, da obstaja tveganje za varno uživanje kakšnega živila. Pri oceni zdravstvenega tveganja za posamezno snov se upoštevajo tudi vnosi te snovi v človeški organizem. Kakovost in označevanja citrusov je na ravni Evropske unije določeno v uredbi o tržnih standardih za citruse iz leta 2001. Države članice, ki izvajajo to uredbo, jo morajo uporabljati v vseh fazah trženja. Nadzor pa izvaja Inšpekcija za kontrolo kakovosti kmetijskih pridelkov in živil v okviru Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Ta uredba določa zahteve glede kakovosti razvrščanja, vsebnosti in tako naprej. Na vsaki enoti pakiranja plodov citrusa mora biti na zunanji strani čitljivo in neizbrisljivo označeno vrsta, sorta, poreklo in tudi ali se uporabljajo nekemične substance. Citrusi so lahko na trgu le toliko časa, dokler so plodovi še v skladu z uredbo o tem tržnem standardu za citruse. Glede vprašanja, ali je potrošnik potem na primeren način informiran o tako obdelanem sadju, lahko rečem, da je potrošnik, v bistvu bi moral biti, zaščiten z vsebino in z izvajanjem uredbe, ki sem jo citiral in z oznakami na embalaži za posamezne vrste sadja oziroma citrusa. Toliko. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa gospod minister za dokaj izčrpen odgovor, ki pa je predvsem precej birokratski. V naravi in v vsakdanjem življenju pa stvari potekajo na žalost drugače. Dejstvo je, da so bile pomaranče, ki jo bomo danes ali jutri lupili, in ostali citrusi, obrane že pred več kot mesecem in da, seveda zdaj, v bistvu sploh ne gnijejo več. Doma imam na sobni temperaturi že štiri mesece grejpfrut, katerega velikost se je zmanjšala za polovico, vendar pa noče zgniti. V revijah za vrtičkarje in kmetovalce lahko preberete, da lupine agrumov niso primerne za kompostiranje, ker so preveč obdelane s kemičnimi sredstvi. Kaj potem? So to posebni odpadki, nevarni odpadki, je tak kompost primeren in tako naprej. Tiso kar me pa najbolj skrbi in pa kar hočem povedati je, da so o tem ljudje premalo obveščeni, premalo ozaveščeni. Prej sem pogledal po internetu kaj piše. Nekaj receptov. Pomaranča Bacher: rezine pomarančnih lupin, kandirane, v aromatiziranem sirupu. Skutine tortice z jagodami: limonino lupino z lupilnikom ostrgamo na rezance. Potem naslednji recept: mascarpone in drobno nastrgano limonino lupino. Dejstvo je, da ljudje lupine agrumov, razno raznih, še vedno uporabljajo v prehranski verigi in seveda to ni v redu in to ni prav, ker so sredstva, ki se za to uporabljajo škodljiva. Ne bom se spuščal v kemijsko analizo teh substanc, ki se za to uporabljajo, vendar so nekatere med njimi so tudi na nekih dvomljivih in črnih spiskih. Včeraj sem se sprehodil po dveh večjih ljubljanskih trgovinah in moram reči, da je označba na tem področju pomanjkljiva. Zdravje je pa ena osnovnih vrednot človeštva, zato moramo zaščiti pred vnosom škodljivih substanc nameniti še večjo pozornost. In upam, da gre tudi [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. Gospod minister, želite odgovoriti? Izvolite.
Strinjam se z vami, da je obveščanje ni zadostno. Na tem področju poskušamo narediti več, in mislim, da imate glede tega prav. Po pravilniku bi sicer moralo v prodaji na drobno, recimo, biti zelo jasno označeno z vidno označbo za potrošnika, da je sadež, ki ga kupi, površinsko obdelan s konzervansom oziroma s kemično snovjo in da lupina ni užitna. Prav tako je jasno, ker so to površinsko obdelane lupine, da ti olupki niso primerni za kompostiranje, ampak so pač gospodinjski odpadek, kakorkoli. Zavedam se, da je treba na tem področju vršiti stalen in nenehen nadzor inšpekcijskih služb. Tako da, s tega vidika imate popolnoma prav.
Hvala. Sedaj bo minister za kulturo dr. Vasko Simoniti odgovoril na vprašanje gospoda Kristijana Janca v zvezi s financiranjem ljubiteljske kulture v Sloveniji. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa, gospod predsednik. Zahvaljujem se gospodu Jancu za vprašanje v zvezi s financiranjem ljubiteljske kulture v Sloveniji na katerega podajam naslednji odgovor. Ministrstvo za kulturo se seveda ne strinja z očitki o neangažiranosti ministrstva v delu ljubiteljske kulture, kajti prav temeljni dokumenti, strategije in neposredno tudi sofinanciranje dokazujejo prav nasprotno. Nacionalni program za kulturo v letih 2004-2007 in pa novi, ki čaka na končen sprejem v parlamentu, dokazujeta, da je skrb države za delovanje tega pomembnega dela kulture velika. Ministrstvo za kulturo skrbno spremlja delo Javnega sklada Republike Slovenije za kulturne dejavnosti, ki s centralno službo in 59 izpostavami po Sloveniji poleg izvedbe lastnega programa zagotavlja tudi celovito delovanje mreže za strokovno in organizacijsko podporo, administrativno in tehnično pomoč ljubiteljskim kulturnim društvom in skupinam ter zagotavlja tudi organizacijsko in strokovno pomoč pri izvedbi kulturnih programov pokrajinam in lokalnim skupnostim. Na to kaže tudi financiranje s strani Ministrstva za kulturo, ki namenja Javnemu skladu za kulturne dejavnosti po našem mnenju znatna sredstva, če lahko povem, v letu 2006 833 milijonov tolarjev [[zaokrožujem]] , v letu 2007, prevedeno iz evrov, 885 milijonov in v letu 2008 920 milijonov. Torej, v treh letih se je to povišalo približno tako, da znese ta odstotek za vsako leto posebej, so sicer nihanja, ampak vendar povprečno po 5% letnega finančnega prirasta. Poleg tega se posvečajo prav v letošnjem letu, tudi še dodatna sredstva v zvezi s predsedovanjem. 39. tabor slovenskih zborov v Šentvidu bo še posebno obogaten in slovesen. To, da je namenjena precejšnja pozornost in zavedanje kaj Javni sklad za kulturne dejavnosti pomeni, kaže tudi na to, da je na plačilnem spisku javnega sklada kar 96 ljudi, vsega skupaj pa 110 ljudi, kar kaže, da je na tem področju ljubiteljska kultura tudi v dobršnji meri profesionalizirana v tistem smislu kot sem prej govoril, ko gre za vse podpore in suporte v organizacijske, tehnične in podobne. Torej, da bi zagotovili skladen in enakopraven razvoj kulturnih dejavnosti in izenačevanje razvojnih standardov je, kot vemo, bil leta 1996 s posebnim zakonom ustanovljen sklad in na podlagi tega, iz njega je izveden tudi akt o ustanoviti javnega sklada, ki je pripeljal do današnje oblike. Bistveni okvir in pravna podlaga pa je Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Javni sklad Republike Slovenije za kulturne dejavnosti predstavlja tudi v mednarodnem pogledu uveljavljen zgled dobre oblike mrežne organiziranosti za podporo ljubiteljskim kulturnim društvom in zvezam pri izvajanju njihove lastne kulturne dejavnosti. Tako je bil v preteklih desetih letih uveljavljen kot nosilec ali soorganizator neinstitucionalnih kulturnih dogodkov, hkrati pa tudi posrednik kulturnih programov poklicnih, torej profesionalnih kulturnih ustanov. Sklad je bil ves čas tudi izvajalec programa sofinanciranja ljubiteljskih kulturnih društev in pa mladinskih kulturnih centrov in zaradi tipičnega delovanja ljubiteljskih društev, katerega temelj je prostovoljnost, je bilo mogoče obnoviti tudi mnogo krajevnih dvoran in drugih prostorov, da bi vzpostavili primerne razmere za dejavnosti društev in mladinskih kulturnih centrov. Bom pa v nadaljevanju. Če boste, gospod poslanec, dodatno vprašanje dali, da lahko pojasnim še naprej. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Janc.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod, ministrica, ministri, kolegice in kolegi! Gospodu ministru hvala za ta odgovor, ki ste mi ga dali. Vse to, kar ste našteli, v glavnem verjamem, da drži in da tudi te podatki, da jim je težko oporekati in se vam zahvaljujem. Pa vendarle, namen mojega vprašanja je bil, kako bi država lahko več prispevala tem 4000 društvom po Sloveniji, ki ohranjajo to ljubiteljsko kulturo, ki ohranjajo to slovenstvo, na takšen ali drugačen način, od petja, godbenikov, plesalcev in tako naprej. In tukaj je, bom rekel, malce vam očitek ali pa državi očitek, da je teh 2,5%, ki se namenja za tovrstno dejavnosti, premalo. Kljub temu, da je javni sklad, da so tukaj izpostave, vse to drži, ta suport, ampak problem je denar. Ta društva, te birokratski postopki za ta razpis, odgovornost predstavnikov društev, postopki in tako naprej je tem društvom v bistvu ob tem, da so ljubiteljski, da to želijo, ustvarjajo in tako naprej, ob tem, da občine sicer prispevamo del tega denarja, donatorjev je žal vedno manj na kulturi, sploh na lokalni kulturi. In tukaj bi jaz vas prosil, jaz ne očitam, da to ni v redu, kar počnete vi. Problem je, da tega, kar vsi, vi ponujate danes, od tega društva ne morejo živeti. Društva rabijo minimalne materialne pogoje, da lahko tudi nekaj organizirajo, pripravijo. In to je bolj ali manj izključeno na njihovih plečih, morebiti lokalnih skupnosti in tukaj in tam kakšnega donatorja. To je ključno. Vsemu ostalemu, kar ste rekel, verjamem, štima, problem je samo več denarja za ljubiteljsko kulturo direktno tem društvom, ki se ukvarjajo s tem, bom rekel, za slovenstvo pomembnim poslanstvom. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Prej mi je zmanjkalo časa, bi lahko nadaljeval in s tem tudi odgovoril na to zaskrbljenost, ki jo gospod poslanec Janc izraža. Namreč, ne zanikam, da je ta ljubiteljska kultura podlaga iz katere je izšla konec koncev cela vrsta resnično vrhunskih ustvarjalcev na najrazličnejših področjih in logično, nihče ne zanika potrebe take ljubiteljske kulture in te razslojene mreže po celi državi. In, če sem rekel prej, da Ministrstvo za kulturo namenja javnemu skladu okoli 900 milijonov ali pa, da se popravim 3 milijone 700 tisoč evrov letno, vsaj v letu 2008, moram povedati, da seveda, kot ste sami ugotovili, tudi lokalne skupnosti prispevajo v skladu s potrebami in seveda tudi z odgovornostjo in zakonom, da je treba suportirati te ljubiteljske kulture. Torej skupno vendarle v državnem "budgetu" za kulturo znese to 2,5%, vendar pa s prispevki občin, ki prispevajo recimo v letu 2006 1.264.000.000 ali pet milijonov evrov recimo, pač ta podatek imam za leta 2005, 2004 in tako naprej. Skupno vendarle to znese na leto okoli osem milijonov in pol evrov, okoli dve milijarde, dvesto milijonov starih tolarjev, kar seveda omogoča po našem gledanju kar primerno dejavnost vseh teh kulturnih dejavnosti po celi Sloveniji. Res pa je, da so med posameznimi občinami velike ali precejšnje razlike, ampak to je stvar, logično, tudi medsebojnih dogovorov in zavedanja tistih lokalnih skupnosti, pa tudi regij nenazadnje, kaj pomeni ljubiteljska kultura za identiteto posameznega kraja, kaj pomeni pravzaprav tisto, kar vzpostavlja tisto regijo, tisto okolje, tudi lokalno skupnost v tako imenovano samozavedanje iz katerega seveda izhajajo večja pričakovanja. Ne nazadnje, posledično se to pozna, ta dvig kulturne samozavesti, če hočete in samega dela, tudi na gospodarstvu, to tudi mislim. Seveda tukaj je še cela vrsta stvari, rekel bi samo to, da v letu 2008, ko smo sprejeli proračun in usklajevali s predstavniki javnega sklada smo vendar [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala gospod minister. Sedaj bo minister za šolstvo in šport dr. Milan Zver odgovoril na vprašanje mag. Majde Potrata v zvezi z upoštevanjem dosežkov učencev naših šol pri spremembah učnih načrtov. Prosim.
Hvala lepa gospa poslanka za postavljena vprašanja. Spoštovani gospod predsednik, poslanke in poslanci. Na začetku mandata smo na Ministrstvu za šolstvo in šport ugotovili, da bi bilo dobro, da slovenski šolski sistem oziroma učence vključimo v čim več mednarodnih raziskav ravno zaradi tega, da bi si postavili neko ogledalo in da bi lahko ocenili, kje so prednosti in tudi slabosti našega šolskega sistema v primerjavi z drugimi v Evropi. Želi smo ustvariti čim širšo strokovno podlago za oblikovanje politik. Danes v Evropi, brez vključitve v različne raziskave, brez upoštevanja strokovnih, znanstvenih in drugih razprav, ni mogoče voditi tako imenovano "Evidence-based policy", ki recimo lahko edina pravilno usmerja šolsko politiko. Rezultati, zadnji rezultati, različni rezultati mednarodnih raziskav kažejo, da je slovenski šolski sistem soliden oziroma celo zelo dober na nekaterih področjih, kljub temu pa bom poskušal nekatere rezultate vseh teh raziskav pridom uporabiti tudi v nadaljevanju izboljševanja šolskega sistema v prihodnje. Recimo raziskava PIRLS, ki jo omenjate, eksplicitno kaže, da se je bralna kultura v Sloveniji v zadnjih petih letih bistveno izboljšala, celo tako, da so bile omenjene kompetence desetletnikov oziroma nekoliko manj starih, pa vendarle, da se je v petih letih izboljšala, tako da učenci dosežejo neke standarde, kompetence, na področju bralne pismenosti pet mesecev prej, kot se jih v letu 2001. To je izjemno velik skok in lahko rečem, da je Slovenija poleg Rusije in Hong Konga edina država, ki je tako temeljito povečala bralno pismenost. Po tem elementu se uvršča med boljše države v svetu, zlasti v okviru Evropske unije, kjer je, kot veste, po neki drugi raziskavi, v zadnjem mesecu poročila izobraževanje in usposabljanje 2010, bralna pismenost nazadovala. To je bil edini benchmark, edino merilo, indikator, kjer evropski šolski sistemi niso dosegli ne samo ciljev, ampak niti ne napredka. Zakaj? To je veliko vprašanje, ki ga bo potrebno temeljito analizirati v vseh državah. Deloma zaradi veliko večjih migracij in pa slabše integracije priseljeniških otrok v šolske sisteme, deloma tudi zaradi tega, mogoče, ker nismo uspeli ali pa niso v Evropi uspeli ustvariti nekega ravnotežja med vse večjo porabo sodobnih medijev, interneta, računalniške tehnologije ki se bojim, zamenjuje bralno kulturo, kulturo knjige. Po nekaterih drugih raziskavah, kot je PISA, so prav tako uspeli doseči izjemno dober rezultat. Naši otroci se, generalno gledano, po znanju naravoslovja, matematike, fizike, uvrščajo med dvanajst najboljših na svetu, po nekaterih elementih celo višje. To pomeni, da imamo solidno, dobro zastavljen šolski sistem, dober kurikul. Vendar sta učinkovitost in uspešnost šolskega sistema dinamični kategoriji. Slovenski šolski sistem bo dober tako dolgo, dokler bomo uspeli iti v korak s časom, v korak z zahtevami in se tudi hitro prilagajati le tem. Če bi zaspali eno mandatno obdobje ali pa eno leto, bi lahko naredili ogromno škode ne samo šolskemu sistemu v celoti, ampak predvsem tistim zaradi katerih je šolski sistem, to so udeleženci vzgojno-izobraževalnega sistema, njih pa želimo opremiti maksimalno, z ustreznimi kompetencami, ki jih postavljajo v družbi in pa na trgu dela v maksimalno konkurenčen položaj. Skratka, te raziskave nas pa opozarjajo, da je potrebno paziti tudi na nekatere razlike, razlike se pojavljajo tako v regionalnem smislu, vzhodna Slovenija, jugovzhodna malo slabše kot ostali predel Slovenije, med spoloma, pa tudi v družinah, ker so otroci bolj izobraženih staršev uspešnejši v šolah. Vse to nas napeljuje k nekaterim ukrepom, da bi zagotovili kar se da visoko stopnjo pravičnosti, enakosti v šolskem sistemu in mi iščemo ustrezne ukrepe, da bi zagotovili, ne samo učinkovitost in kakovost šolskega sistema, ampak tudi pravičnost.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospa Potrata.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ko sem vas poslušala, gospod minister, sem mislila, da me boste hoteli prepričati, da so se mednarodne raziskave standardov znanja začele šele s to vlado, ampak kasneje ste vendarle sami omenjali, da se vključenost v raziskave nadaljuje od prej že in tako so tudi možne primerjave, kaj se je zgodilo prej in kakšni so bili rezultati prej, kakšni so zdaj. Seveda pričakujem, da boste v drugem delu odgovora odgovorili tudi na tisto, kar vas pravzaprav sprašujem: Kako pojasnjujete spreminjanje šolske zakonodaje in spreminjanje šolskih načrtov ravno v luči ugotovitev, ki jih lahko potegnemo iz mednarodnih raziskav znanja? Namreč, gre za to, da je že lepo, če vemo, da je bralna pismenost pokazala, da so naši 13-letniki na 12. mestu, ampak je treba povedati, ko zraven rečemo na svetu, da je 57 držav sodelovalo v tem, svet ima nekoliko več držav. Ampak, nisem hotela o tem govoriti. Mene bolj vznemirja dejstvo, da ste pohod na šolsko zakonodajo začeli z domnevno slabimi rezultati. Zdaj smo na teh mednarodnih raziskavah dosegli dobre rezultate. Na strokovnem svetu, pa kot po "žnurci", kot se reče, sprejemamo spremenjene učne načrte, ne da bi strokovni svet imel dovolj časa za to, ne da bi tudi praksa imela dovolj časa, prediskutirati v ozkih skupinah pripravljene spremenjene učne načrte. In naj citiram strokovnjaka, ki pravi, da je za premišljeno šolsko politiko potrebna potrpežljivost in široko politično soglasje.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Se absolutno strinjam z mnenjem tega gospoda. Potrebno je širše soglasje za to, da šolski sistem lahko napreduje in dosega svoje zastavljene cilje. Kar se tiče uspešnosti naših otrok je potrebno reči, da OECD vključuje sveženj najbolj razvitih držav na svetu, pa še nekatere priključi zraven, tako da lahko z zagotovostjo rečemo, da so naši otroci med najboljšimi, ne samo v okviru držav OECD, ampak tudi na svetu. Zato, ker se primerjajo z najboljšimi. Rad bi poudaril, da smo bili prej dejansko vključeni v PURS pa TIMMS, vendar smo se kasneje vključili tudi v TIMMS-Advanced, PISA in nekatere raziskave in primerjave, ki so še v nekaterih drugih raziskavah, ki jih meri, recimo, Education at aGlance, pa tudi še nekatere druge. Zadnje vmesno poročilo bo tako. Pripravlja se jezikovni indikator in jaz bi želel, da so naši vključeni v vse, kar je možno. Vem, da je to deloma napor, ta monitoring, nenehna zunanja evalvacija, vendar brez tega, to je tudi politično naporno, vam odkrito povem, so nekateri ministri v Evropi, ki so skeptični, nočejo primerjati svojih rezultatov po posameznih področjih, ravno zaradi tega, ker je to politično zelo delikatna zadeva. Vendar, če ne bo tega, če ne bo teh primerjav dejansko ne veš, kje si, ali si še primerljiv, konkurenčen z drugimi ali ne. Torej, če ni primerjave, težko oceniš svojo kakovost. Zaradi tega bomo pač, dokler bomo imeli vpliv na oblikovanje šolske politike, vztrajali na tem, da smo vključeni v čim več širokih raziskav. Te raziskave zagotovo vplivajo na oblikovanje, Zavoda za šolstvo Republike Slovenije jih ima, predmetne komisije, ki so pri zavodu ali pa pri RIC-u, kadar gre za predmetne, maturitetne in tako naprej so seznanjene s temi raziskavami. In tukaj spoštovana gospa poslanka deluje nekaj sto ljudi, nekaj sto ljudi, ne pa ozke skupine, kjer bi se oblikovali kurikuli. Jaz nimam pogleda na primer, na noben predmetni kurikul, kako se prenavlja, ker so strokovnjaki tam in delajo pridno. Leto in pol so delali na spreminjanju kurikula učnih načrtov, in to je permanentna naloga. Jaz ne verjamem, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]da bo imel kateri minister čas, da se bo ukvarjal s temi stvarmi, ker je ogromno stvari, to je prava piramida strokovnih delavcev, ekspertov, znanstvenikov, ki se ukvarjajo s temi zadevami. Prosim vas, da mi ne pripisujete nekaterih stvari, za katere, prvič, ali nisem usposobljen, drugič, pa nimam časa, da se z njimi ukvarjam. Vendar pa zaupam komisijam, ki so strokovno sestavljene in dovolj kompetentne, da opravljajo to svoje delo, in to permanentno in hitro. Hitreje, kot je bilo mogoče potrebno včasih, ko so [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]se kurikuli spreminjali vsakih nekaj let ali nekaj podobnega. Danes gre čas hitreje in šolski sistem mora biti bolj odziven, kot je bil kadarkoli doslej.
Hvala. Želite, izvolite, imate predlog?
Izkoristila bom poslovniško možnost in predlaga, da o odgovoru ministra, dr. Milana Zvera Državni zbor opravi razpravo. Kako to utemeljujem? Na peti redni seji Državnega zbora aprila leta 2005 je Državni zbor opravil razpravo o delnih rezultatih TIMSS-a 2003. Takrat je ta razprava bila izhodišče za dokazovanje, kako so korenite spremembe v šolskem polju nujno potrebne. Takrat je bila to priložnost za kadrovski obračun na Pedagoškem inštitutu, prenovljen je bil strokovni svet in odprte so bile možnosti za številne spremembe. Jaz mislim, da je, glede na to, da imajo tudi v drugih državah podobne izkušnje, da takrat kadar razpravljajo o rezultatih merjenja znanja, politika in stroka ne najdeta vedno soglasja, da mi skušamo opraviti to razpravo in razmisliti tudi o tistih rečeh, o katerih smo, hočeš, nočeš tudi dopoldan razpravljali. Namreč v zvezi z ugotovitvami PISE 2006 je mogoče govoriti tudi o tem, kako je mogoče povezovati socialnoekonomske in kulturne izvire posameznika in njegove dosežke. V večini vseh držav, tudi v Sloveniji, ni mogoče spregledati, da je od socialno-ekonomskega in kulturnega statusa družine, iz katere posameznik izvira, odvisen tudi dosežek. In nižje dosežke iz socialno manj spodbudnih okolij je mogoče omiliti z različnimi oblikami pomoči šibkejšim učencem, zagotavljanjem enakih možnosti, denimo z izboljšanjem jezikovne kompetence pred vstopom v šolo ali takšnim vpisnim sistemom, ki daje prednost otrokom iz takih okolij. In o tem smo razpravljali. Namesto da bi usmerjali svojo šolsko politiko tako, da bi v resnici spodbujali možnosti za izenačitev možnosti za tiste iz socialno šibkejših okolij, ponujamo v novi šolski zakonodaji take možnosti, ki bodo deprivilegiranim, že tako deprivilegiranim učencem puščali še več prostora za to, da se njihova možnost za uveljavitev, namesto da bi se širila možnost za uveljavitev, se bo ta prostor ožil. Mislim, da je razpravo o tem dobro opraviti, ker nacionalnega konsenza o tem nismo dosegli, dialoga o teh vprašanjih ni, ampak gre za vprašanje preglasovanja. Mislim, da bi razprava o tem koristila. Hvala.
Hvala. O predlogu poslanke gospe Majde Potrata, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za šolstvo in šport na njeno poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal v okviru jutrišnjih glasovanj. Minister za javno upravo, ministrica za delo, družino in socialne zadeve ter minister za gospodarstvo so odsotni. Zato bodo na poslanska vprašanja poslank mag. Majde Potrata in gospe Barbare Žgajner Tavš, ter poslancev gospoda Saša Pečeta, gospoda Bojana Kontiča in gospoda Boštjana Zagorca, odgovorili na naslednji seji zbora. Sedaj prehajamo na vprašanja poslank in poslancev. Gospod Bojan Kontič, glede na to, da je prisoten samo minister za okolje in prostor, boste vseeno postavili vprašanje? Izvolite.
Zanesljivo bom postavil vprašanje, gospod predsednik, ker naslednjič lahko da ne bo nikogar od obeh, na katere naslavljam vprašanje. Tako je danes na tej seji zagotovljen vsaj polovični izplen. Drugi del vprašanja, ki se navezuje na ministra za promet, predlagam oziroma skladno s Poslovnikom prosim, da mi odgovori na naslednji seji, ko bo prisoten. O tretji razvojni osi in hitri cesti smo v tej dvorani govorili že velikokrat. Veliko se govori predvsem tudi v okolju, iz katerega prihajam. Že nekajkrat sem po poslanskem vprašanju, ki sem ga naslovil na pristojna ministra, povedal, da bom v tej dvorani spraševal o tretji razvojni osi in hrbtenici te tretje razvojne osi, to je hitra cesta, tako dolgo, dokler ta cesta ne bo služila svojemu namenu. Seveda če mi volitve v jeseni ne bodo prekrižale tega načrta, ampak to niti ni tako pomembno, bo pa to storil kdo drug v naslednjem mandatu. Zelo pereča je situacija glede povezav Šaleške doline z avtocestnim križem. Minister to dobro pozna, ker to zadevo spremlja. Naj podkrepim težave in opozorila s tem, da imamo v Šaleški dolini poleg vseh ostalih uspešnih podjetij Gorenje. Iz Gorenja in v Gorenje v dopoldanskem času vsako minuto, ponavljam vsako minuto, pripelje ali odpelje tovorno vozilo. Popoldne se to sicer zmanjša na tri minute, je interval tri minute, ampak v bistvu je to 570 kamionov dnevno na velenjskih cestah, kar je grozovit podatek in sam po sebi pove, s kakšnimi težavami se srečujejo prebivalke in prebivalci, da ne govorim tudi gospodarstvo. Zato seveda sprašujem ministra: Kako daleč je postopek umeščanja te tretje razvojne osi oziroma hitre ceste v prostor? Pri tem želim opozoriti, da pričakovati popolno soglasje seveda ni mogoče. Ga ne bo, ga ni nikjer bilo in ga tudi v Šaleški dolini in verjetno tudi na Koroškem nikoli ne bo. Ampak, če bi računali na popolno soglasje, se tudi osamosvojili ne bi. Nikoli ni bilo popolnega soglasja. Vedno je kakšen odstotek ljudi, ki nasprotujejo posameznim predlogom in tako bo tudi v tem primeru. Ljudje smo namreč zelo za to, da se hitra cesta zgradi, da se avtocesta zgradi, dokler ne pripelje na naše dvorišče. Še huje pa je, če je v bližini in moraš potem s to cesto tudi dejansko živeti.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod poslanec Bojan Kontič, jaz bom storil vse, da prihodnjič še bom, drugače pa sem vam hvaležen za to vaše vprašanje. Najprej ste dobro opredelili, da je hrbtenica tretje razvojne osi prometna dimenzija le-te. Mi na našem ministrstvu tudi trdimo še nekoliko drugače, da je tretja razvojna os regionalna razvojna hrbtenica, katere osnovni cilj je ohranjanje in razvijanje razvojnih potencialov tega območja, v katerega se umešča. Eden od zelo pomembnih problemov je pa tudi prometni. Še posebej omenjate, kar je zelo spodbudno, to odlično delovanje enega od največjih slovenskih gospodarskih sistemov, ki vsak dan, vsako uro in minuto producira napolnjene tovornjake z zelo dobrimi proizvodi, ki jih je potrebno odpeljati v svet. Tudi ta misel, ko ste rekli, da popolnega soglasja ni, delim z vami to mnenje. Res pa je, da praviloma v tistih procentih, kjer ni soglasja, praviloma tam domujejo civilne iniciative. In sedaj dovolite, da naredim kratko kronologijo. Začel bi jo z oktobrom 2007, ko smo občinam predstavili študijo variant, najustreznejšo varianto, skupaj z okoljskim poročilom. To je bil zelo pomemben trenutek. To se je zgodilo nekje na Koroškem. Takrat na naše pozitivno presenečenja v prvih dneh je bil zelo dober sprejem te predlagane najustreznejše variante, ampak ta tišina se nam je zdela nekoliko sumljiva. In naslednji tedni so pokazali to realnost, da smo v mesecu dni prejeli pripombe številnih občin, prosili smo za stališča glede predlagane variante, prosili smo, da nas opozorijo, če vidijo, kje vidijo optimizacijo naše predlagane rešitve, predvsem smo pa rekli, da bi radi, da se v svojih odzivih skoncentrirajo na predloge izboljševanja predlagane variante, ne pa, da se le-ta zavrača. Kaj se je zgodilo? Po tem mesecu dni še vedno naprej dežujejo posamezni odzivi s strani civilnih iniciativ ali pa tudi gospodarskih subjektov in posameznikov. Tudi v medije to prihaja. Te pripombe in predlogi so bili vsi sproti posredovani izdelovalcem študije variant in okoljskega poročila, pa tudi projektantom. Zakaj? Mi želimo ta občutljiv postopek umeščanja trase v prostor voditi zelo transparentno in do vsake pripombe zavzemamo strokovno stališče in povemo, kaj bi to pomenilo z gradbenotehničnega vidika, če bi se neka rešitev, ki je predlagana, tudi sprejela. Zaradi obsega pripomb in predlogov smo se z vsemi občinami, z območja katerih smo prejeli pripombe, že sestali, razen z občino Ravne na Koroškem. To srečanje bo pa v kratkem. Kaj je bistvo tega postopka, ki ga nam formalno zakon niti ne zapoveduje? Naša ambicija je, da bi uskladili najustreznejšo varianto z občinami, prav tako pa tudi z resornimi ministrstvi, predvsem MKGP, delno tudi kultura, pa tudi v okviru naše hiše, pa območja ohranjanja narave in voda. Tukaj smo že zelo dobro praktično usklajeni. Ko bi mi dosegli največji možni konsenz, potem ocenjujemo, da bi bistveno lažje šel v okviru postopka naslednji pomembni korak, za katerega se sedaj pripravljamo. To je dopolnjen osnutek državnega prostorskega načrta, ki je javno razgrnjen 30 dni in bo tudi javno obravnavan. V okviru novega zakona je pravzaprav tukaj ta formalni trenutek, ko v javni obravnavi vstopajo pripombe na samo rešitev. Z ministrom mag. Žerjavom načrtujeva kljub obremenitvam, ki jih imava vsak na svojem področju, da bi v mesecu marcu obiskala morda na dveh srečanjih vse občine, zgornjega in spodnjega dela, da bi šli še enkrat skozi pripombe in nato, ne bom rekel, da bi tvegali, ampak da bi zelo odgovorno tam, kjer bo mogoče, se uskladili in predlagali dopolnjeni osnutek državnega prostorskega načrta in ga tudi obravnavali v javnosti. Še en problem je. Na koncu je vedno pomembna tudi ekonomska učinkovitost predlaganih rešitev. Povedati moram zelo odkrito, da vsi predlogi in pripombe, ki gredo v smeri umika trase izven predlaganega koridorja in predlagajo gradbenotehnično bolj zahtevne rešitve, od predorov, nasipov itn., pomnenijo, da se bo ekonomska učinkovitost predlagane variante odmaknila. To pa lahko tudi pomeni odmik roka za predajo objekta v promet v tistih rokih, o katerih smo javno tudi že govorili.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister! Roki, ki jih je napovedal predsednik Vlade, pa pri tem ne bom ocenjeval, ali je šlo za zavestno zavajanje ali je šlo za pomanjkanje podatkov in vedenja o tem, koliko je potrebno napora vložiti, da se cesta umesti v prostor in potem zagotovijo sredstva ter izvede izgradnja, so že mimo. Glede na to, da govorite o tem, da si želite največji možni konsenz, jaz sicer ne vem, kateri je tisti največji možni konsenz, bi želel opozoriti, da se težave z lokalnimi skupnostmi odmikajo, če se trasa premakne za nekaj sto metrov recimo v primeru, kot je bilo predlagan tudi s strani premogovnika Velenje. Ta predlog verjetno poznate. Pred časom je šlo za informacijo, da varianta, ki jo sedaj predlaga premogovnik Velenje, ni sprejemljiva iz razlogov, ker je to območje pridobivanje premoga. Sedaj se je premogovnik odzval na te trditve in pritrdil mnenju, da je ta trasa mogoča. Se pa strinjam z vami, da je nekoliko dražja, odpravlja pa veliko nesoglasje, ki se pojavlja s strani civilne iniciative, o kateri govorimo oziroma ste tudi vi govorili. Pri tem želim opozoriti tudi na to, ko govorimo o aktivnosti tako civilne iniciative, ki jim seveda ne oporekam njihovega delovanja, civilna iniciativa je vedno dobrodošla, želim pa si, da bi ta civilna iniciativa iskala izhod in pomagala pri umestitvi trase v prostor. Nekako nelogično pa se mi zdi zgolj nasprotovanje, ko rečemo, mi ceste ne bom imeli, čeprav vemo, da jo naš prostor potrebuje. Torej želim opozoriti na to, da dlje kot boste odlašali, več bo predlogov, več bo pripomb. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister izvolite.
Hvala lepa za to vaše dodatno stališče. Z večino vaših stališč se tudi strinjam gospod poslanec. Morda bi rad uvodoma vendarle povedal, da ko je predsednik Vlade pred, mislim, dobrim leto dni napovedal to zelo optimistično možnost, smo takrat imeli predvsem v mislih, da bi prioritetno šli v prostorsko umestitev spodnjega dela ceste, razvojne ceste, ki je tudi najbolj potreben, med Velenjem in pa obstoječo avtocesto. Nato smo se skupaj odločili, da gremo za celoten del. Tukaj nam je nekoliko postopkovno stvar zakompliciral, nenazadnje lahko skupaj ugotovimo, da je v prometnotehničnem smislu ta povezava med Velenjem in obstoječo avtocesto daleč najbolj prioritetna tudi s prometnotehničnega vidika. Drugače pa bi izrazito podprl tudi to vaše mnenje, da lahko spoštujemo civilne iniciative. Jaz sem sam kot minister v zadnjem obdobju, ker še posebej se me dotikajo številne njihove aktivnosti, ampak najprej kot Vlada in vladne službe so naš sogovornik župani oziroma občinski sveti. Civilna iniciativa naj bo tudi prostor za komunikacijo med občinami in civilnimi iniciativami. Jaz bi tudi želel, da ko pridejo župani k nam na pogovor, da so oni tisti, ki ali povzamejo mnenje civilne iniciative ali pa odkrito povedo, kakšno je njihovo stališče. Nekateri se nekoliko premišljeno tudi skrijejo za njihovo stališče. Razumeli me boste, da je včasih takšen postopek za nas silno zapleten, kajti se nam kasneje lahko zgodi presenečenje. Poznam predlog Premogovnika Velenje, ki je tudi javno objavil, da je trasa možna tudi tam, kjer so pričakovani nekoliko večja posvetovanja zaradi posledic rudarjenja, če bo odločitev, da gre trasa tam moram javno povedati, da bo ta rešitev s prometnotehničnega in gradbenega vidika nekoliko dražja, bo pa lahko s strateškega vidika boljša in bomo tudi nekatera odprta vprašanja, ki se pa objektivno pojavljajo zaradi teh bližnjih krajevnih skupnosti, rešili na en mah. Tukaj bi tudi rad povedal, da je Mestna občina Velenje zelo transparentno sodelovala z nami v teh komunikacijah. Ko smo našli tisto dobro rešitev, zdaj ne bom delal reklame tukaj prisotnemu poslancu, torej poslancu z mozirskega območja, gospodu Presečniku, da smo tudi pokrili ambicije občin iz gornje Savinjske doline, se je pokazalo, da je bila ta komunikacija med njimi in Mestno občino Velenje zelo korektna. Da zaključim. V naslednjih tednih bomo pogumno naredili potezo in šli v postopno pripravo dopolnjenega osnutka državnega prostorskega načrta, ki bo javno razgrnjen. Bi bilo pa z moje stvari zelo tvegano, če bi tak javno razgrnjen osnutek bil deležen velikih pripomb s strani številnih občin. Zato je ta napor, ki ga v teh mesecih v to komunikacijo vlagamo, tako dragocen. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kontič, ker je bil čas za vprašanja in odgovore v celoti izčrpan, če želite, da minister za promet prihodnjič odgovarja na to vprašanje, boste morali na novo postaviti vprašanje. Gospod Borut Sajovic bo postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje, če ga želite, kajti ministra ni. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani ministrica in ministri. V zadnjih tednih v Sloveniji na veliko beremo o prodaji Telekoma. Milijone in milijone evrov bo seveda šlo v druge roke, mene pa zanima, kdaj bodo drobiž v tej zgodbi dobili slovenski državljani in državljanke. V letu, kot je letošnji, ko znaša inflacija med 6 in 7%, bodo na vsakih 100 evrov izgubili 7 evrov tega denarja. Za kaj gre? Postopki bi namreč morali biti že zdavnaj zaključeni. Slovenska odškodninska družba je 28. maja lansko leto izvedla prva vračila vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje. Takrat je bilo s strani Ministrstva za gospodarstvo gospoda Andreja Vizjaka in direktorja Slovenske odškodninske družbe gospoda Marka Pogačnika jasno povedano, da naj bi bila večina upravičencev do teh sredstev poplačana do konca lanskega leta, to je do novembra 2007. To se na žalost ni zgodilo. Takrat je bilo tudi rečeno, da naj bi Slovenska odškodninska družba od državnega pravobranilstva tedensko prejemala 50 do 70 zahtevkov z izvršilnimi naslovi, ki omogočajo izplačilo odškodnine. Ta napoved se je izkazala za preoptimistično in obstajajo cela področja, cele regije v Sloveniji, kjer do izplačil ni prišlo. Gorenjska, iz katere prihajam, je eno takšnih področij. Vzrok za to naj bi bilo Državno pravobranilstvo Slovenije, kjer nastajajo tako kot večinoma v sistemu pravosodja zaostanki in zamude pri reševanju teh problemov. Zato spoštovanega gospoda ministra prosim, da mi odgovori na naslednja vprašanja: Kakšni so zaostanki pri reševanju zahtevkov po posamezno krajevno pristojnih zunanjih oddelkih Državnega pravobranilstva v Ljubljani? Koliko zahtevkov je bilo do sedaj že rešenih? Nadalje me zanima: Kje so ključni vzroki, da kljub drugačnim obljubam do teh zaostankov prihaja? Zanima me: Koliko je bilo sklenjenih pisnih poravnav vlagateljev in kakšen povprečen znesek dejansko tisti ljudje, ki so omogočali, da je zgodba o Telekomu zgodba o uspehu, dejansko dobivajo nazaj? Koliko od teh zahtevkov pa ni šlo skozi poravnano in bo dobilo epilog na pristojnih okrajnih sodiščih? Kaj bo minister, odgovoren za pravosodje, storil, da se ti zaostanki, ki ljudem dobesedno jemljejo iz žepa na državnem pravobranilstvu, zmanjšajo in pa zahtevki in pa izplačila izvedejo v najkrajšem možnem času? Hvala lepa že vnaprej za odgovor.
Niste pa še povedali, ali želite pisni ali ustni odgovor.
Vztrajam pri ustnem odgovoru na naslednji seji.
V redu. Hvala. Naslednji bo gospod Ivan Grill postavil poslansko vprašanje ministrici za zdravje. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod minister in seveda gospa ministrica! Kot je znano, je Ministrstvo za zdravje nedavno tega pripravilo, ne samo za Slovenijo, ampak predvsem za uporabnike zdravstvenih storitev izredno pomemben strateški dokument z naslovom Resolucija o nacionalnem programu zdravstvenega varstva. To je dokument, ki bo dolgoročno začrtal pot, na kakšen način bomo v Sloveniji zagotavljali zdravstveno varstvo vsem nam uporabnikom. Kot ključni cilj v tem dokumentu ste navedli predvsem zadovoljstvo uporabnikov in tudi izvajalcev zdravstvenih storitev. Kot poslanstvo, kot drugi pomemben del tega, pa ste navedli oblikovanje pogojev in postavljanje politike zdravja v korist uporabnikov in s tem tudi motivacijo izvajalcev zdravstvenih storitev. To, da ste v tem dokumentu kot ključni cilj navedli ravno korist naših uporabnikov, se mi zdi izredno pomembno. To zagotavlja, da bo nadaljnji razvoj zdravstvenih storitev v Sloveniji šel v korist našim uporabnikom. Seveda pa je istočasno tudi motivacija izvajalcev zdravstvenih storitev ravno tako pomembna, zato sta oba cilja medsebojno tudi povezana. V zvezi s tem dokumentom pa bi vas prosil, če mi lahko oziroma če nam lahko nekoliko več informacij posredujete na naslednja vprašanja: Kaj konkretno pomeni ta dokument za naše paciente in seveda tudi za izvajalce teh storitev? Katera prednostna področja so v tem dokumentu opredeljena in seveda tudi cilji? Na podlagi kakšnih, do sedaj sprejetih, dokumentov ste to resolucijo tudi pripravljali? Katere so tisti bistvene rešitve, ki jih ta dokument vsebuje? V kakšni fazi nastajanja je sedaj ta dokument? Vemo, da je v javni razpravi, ampak še nekaj več konkretnih informacij. Kdaj načrtujete, da bi bil ta dokument lahko tudi v Državnem zboru sprejet? Številne kritike je možno zaslediti predvsem s strani opozicije, da pri nastajanju takšnih dokumentov ni udeležena civilna družba ali pa društva. Znano pa je, da je ravno pri tem bila vključena tako civilna iniciativa kot društva. Zanima me: Kakšno vlogo je tukaj imela vsa ta publika in kako bo tudi v prihodnje možno sodelovati s tem društvom, kajti to se zdi meni osebno izredno pomembno. Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Hvala za vprašanje. Spoštovane poslanke in poslanci! Resolucija o nacionalnem planu bi naj zapolnila tisto praznino, ki jo vsi čutimo takrat, ko ne vemo, kam se obrača dolgoročno. In veliko vprašanj v slovenskem prostoru na področju zdravstva je odprtih tudi zato, ker se ljudje počutijo dovolj nesigurno, če ne vedo, kaj bo jutri. Tako na primer na področju zdravstvenih domov po občinah so različna razmišljanja. Ob teh obiskih Vlade, ko smo bili okrog, se kaže, da resnično ljudje, marsikdo ne ve, kako in kam. In sprašujejo torej, kje je pot in kje je dolgoročni cilj. Mi smo postavili vizijo v tej resoluciji, da moramo ozavestiti odnos do skrbi za lastno zdravje, da vzpostavimo kakovosten in finančno vzdržen sistem zdravstvenega varstva, kjer je pacient partner. In ravno to partnerstvo smo izkazali tudi že skozi zadnjo zakonodajo o pacientovih pravicah, kjer resnično želimo vzpostaviti tisti odnos in mogoče zmanjšati tiste bolečine, ki se navzven ne vidijo, ampak vendar človeka najbolj boli takrat, če gre nekdo mimo njega v čakalnici, in to nekajkrat, nekaj ur. Če recimo pridejo tisti, ki prodajajo zdravila, med delovnim časom v ambulanto, pacienti čakajo zunaj in pravzaprav ne vedo, kako dolgo. Želimo torej vzpostaviti ta odnos, ki se ne bo zgodil čez noč, ampak vsaj temelji so tukaj zastavljeni. In v teh dneh oziroma danes je potekala konferenca o etiki na Brdu, evropska konferenca in mi smo postavili etiko kot eno izmed šestih ključnih vrednot. Zato ker etika in zaupanje sta tisto, kar smo prepričani, da je treba posebej v zdravstvenem sistemu dvigniti na višji nivo. Katera področja pa smo sicer močno izpostavili? Gotovo, da je tukaj poudarek na varnosti pacientov, na kakovosti, na tem, da nismo izkoristili informacijske infrastrukture tako daleč, da bi bila v korist vsem, tako izvajalcem kakor uporabnikom. Nazadnje ob otvoritvi Onkološkega instituta mi je tudi dr. Drnovšek dejal, razvijajte v smeri te medicine. In tudi o tej smeri smo imeli včeraj v Düsseldorfu nastop in konferenco, ker je to tudi ena izmed naših razvojnih priložnosti za naprej. Da pa odpiramo tematiko povečanega nadzora, ki je definitivno potreben, tako finančni kot strokovni, vse bolj organiziran mora biti, da se ukvarjamo s tem, kako tiste manjkajoče vire, predvsem vire na področju zdravstvenega osebja, na področju zdravnikov, povečati, kako jih uskladiti, da ne bomo danes pod povprečjem Evropske unije s človeškimi viri. Z vsemi ostalimi, materialnimi, finančnimi in siceršnjimi, smo nekako v povprečju, zanemarili smo pa že kar nekaj časa nazaj tudi politiko izobraževanja. O investicijah in urgentnih centrih, ki naj bi nastali po Sloveniji v naslednjem dolgoročnem obdobju, ter o tem, kako s sredstvi, ki so načrtovana, zagotoviti resnično bolj učinkovito oskrbo in tudi bolj učinkovito preventivo. Ljudje sprašujejo, zakaj govorimo o zdravem načinu življenja, brez da bi na tem kaj naredili tudi pri izobraževanju in implementaciji tega. To je namen, več bomo investirali v to področje, zato da bo to ozaveščanje močnejše, kajti pri teh kapacitetah, ki jih imamo in jih bomo imeli, je nujno, da delujemo na obeh straneh, torej na preventivi in na kvalitetnem zdravstvenem varstvu.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Grill.
Hvala lepa za ta pojasnila. Verjetno vam je zmanjkalo časa, da bi nam lahko posredovali še nekaj pojasnil. Bi pa nadaljeval tam, kjer ste že tudi sami navedli, da moramo uporabniki predvsem sami poskrbeti za zdrav način življenja, kajti to je najboljša garancija, da nas bolezen ne dohiti tako hitro kot sicer. Vendar ko pride bolezen, pa je potrebno tudi zdravljenje in zdravila so tu pomemben element. In me zanima, na kakšen način se bo Slovenija v prihodnosti spopadala s tem področjem, predvsem oskrbe z zdravili, z zagotavljanjem zdravil in tudi s finančnim sistemom zdravstvenega varstva, ki je s tem tudi pogojen, da bomo imeli, tako kot zdaj, lahko kvalitetna zdravila. Nenazadnje je sedaj tudi pripravljen predlog sprememb zakona o zdravilih, kjer bo to celovito urejeno na sistematičen način. Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Najprej še dodatek na prvo vprašanje, da pričakujemo, da bo dokument, to je Resolucija o nacionalnem programu, na Vladi v začetku aprila. Do takrat bomo zbrali vse pripombe, opravili še eno strateško dvodnevno konferenco in dopolnili vse, kar je moč dopolniti, tako da bi dokument bil res kvaliteten. Imamo predvideno še predstavitev tudi na Gospodarski zbornici z republiškimi strokovnimi kolegi s področja medicine. S civilno družbo pa smo v glavnem že imeli srečanja, nekaj pa jih bomo še imeli v bodoče. Upam, da bo ta dokument, in koristno bo za vse nas, če bo ta dokument sprejet do tega poletja ali v poletju, zato ker bomo resnično lažje dihali naprej na tem področju. Zdravila pa so tista, za katera tudi smo pripravili novelo zakona o zdravilih, kajti tukaj je moč na eni strani biti bolj racionalen, pa ne racionalen na škodo pacienta, ampak predvsem racionalen tako, kot moramo biti racionalni sicer na vseh področjih. Da ne plačamo tisto, kar je mogoče odveč, da nimajo farmacevtska podjetja dobička, trikratnega dobička proračuna Ministrstva za zdravje v enem letu, recimo. To so gotovo priložnosti, ki se dajo nekako prilagoditi in s tem tudi odpiramo možnosti za to, da bodo biološka zdravila in tista, ki pač prihajajo na trg, dosegljiva v tisti razumni možni meri. Tukaj se pojavljajo tudi izjemno velike razlike v cenah zdravil. Dogaja se tudi to, da lahko strošek zdravil po človeku stane tudi do 200 tisoč evrov na leto. Pri tem pa imamo mi v povprečju 1850 evrov na prebivalca Slovenije. Toliko denarja je iz zdravstvenega zavarovanja. Tukaj govorim samo o enem ekstremu in gotovo bomo morali iskati poti, različne poti, ki se v naslednjih petih letih, ne bodo še toliko umaknile s tega povprečja. Imam pa analize za naslednjih 40 let približno narejene, da bo pa področje zdravstvenega varstva in pa potem tudi dolgotrajne oskrbe nosilo pa večje spremembe.
Hvala. Naslednja lahko postavi vprašanje, gospa Darja Lavtižar Bebler ministru za pravosodje. Želite, čeprav je odsoten? Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Čeprav je odsoten gospod minister Šturm, bi mu zastavila neko vprašanje oziroma pobudo. Na javni predstavitvi mnenj prejšnji teden v Državnem zboru se je več kot jasno pokazalo, da so velika razhajanja v ocenah primernosti predloga novega kazenskega zakonika. Še več. Številni predstavniki večinske in osrednje kazensko-pravne teorije v Sloveniji so si bili enotni v tem, da je povsem neprimerno sprejemati povsem nov kazenski zakonik, da je ta zakonski predlog premalo pretehtan, da ni bilo zadostne javne in še posebej strokovne razprave o njem. Tudi vsi objavljeni prispevki doslej v strokovni periodiki so bili izrazito kritični do tega predloga. Enako kritična je bila tudi vladna služba za zakonodajo, pa je z Ministrstva za pravosodje dobila enostaven odgovor, da ta kritika s strani Vlade oziroma vladne službe razodeva popolno nerazumevanje predloga. Pred dvema dnevoma je tudi varuhinja človekovih pravic izrazila svoje kritično mnenje do vsebine in načina priprave in sprejemanja tega predloga. Doslej pohvalnih ocen s strani stroke o novem kazenskem zakoniku ni bilo mogoče ne slišati, ne prečitati. Razen seveda s strani tiste stoke, ki je novi zakonik pripravljala, ali pa gre za zaposlene na Ministrstvu za pravosodje in drugih ministrstvih, ki so očitno dobili ustrezno domačo nalogo in so na primer na javni predstaviti mnenj v Državnem zboru prejšnji petek zakonik na vso moč hvalili. Najbolj pa je zaskrbljujoče dejstvo, da so v splošnem delu kazenskega zakonika spremembe konceptualno nedosledne in posegajo v temeljne pojme, kot so protipravnost, kazenska odgovornost, zastaranje in tako dalje. Vemo pa, da sprememba enega instituta zahteva prilagoditev drugih in da je nujno potrebna močna sistemska povezanost institutov v kazenski zakonodaji. Vsa ta zmeda ni samo teoretično vprašljiva in neopravičljiva, ampak bo povzročila veliko problemov tudi tožilcem in sodnikom, da ne govorim o problemu, da ni ustrezne teoretične utemeljitve in tudi ne sodne prakse. Po vsem tem torej sprašujem ministra: Ali ne bi predlagali umika tega kazenskega zakonika iz zakonodajne procedure in bi se raje lotili sprememb in dopolnitev posameznih delov sedaj veljavnega kazenskega zakonika? In ker nekako slutim, da minister Šturm ne bo ugodil mojemu predlogu, bi me tudi zelo zanimalo, iz katerih razlogov in argumentov ne bo ravnal tako. Hvala lepa.
Želite odgovor v pisni ali ustni obliki? Ja, v redu. To se pravi, dobite ustni odgovor na naslednji seji. Dr. Mitja Slavinec, želite postaviti vprašanje ministru za gospodarstvo, čeprav je odsoten? Izvolite, imate besedo.
Želim postaviti. Hvala lepa za besedo in pričakujem potem tudi ustni odgovor na naslednji seji. Spoštovanega gospoda ministra mag. Andreja Vizjaka sem želel vprašati v zvezi z ukrepi za podjetja, katerih značilnost je, da so delovnointenzivna. Pred kratkim je Vlada sprejela več ukrepov, s katerimi je hotela zmanjšati negativne posledice visoke inflacije. Izkaže se, da pa visoka inflacija najbolj prizadene prav tiste, ki imajo najnižje prihodke. In tako so bili seveda tudi ti ukrepi naravnani. Po drugi strani pa je spet povezava, korelacija med zaposlenimi z najnižjimi prihodki in podjetji, katerih značilnost je, da so delovnointenzivna. Torej ti, ki so najbolj ogroženi in za reševanje njihovih težav so bili protivladni ukrepi sprejeti, so zaposleni v delovnointenzivnih podjetjih, kjer je strošek plač preko 50%. Tudi do 70% v nekaterih podjetjih. In sedaj bodo ti ukrepi, po eni strani smo že slišali, tudi prispevali k dvigu inflacije, hkrati pa bistveno vplivali na konkurenčnost teh podjetij. Ne gre samo za njihovo poslovanje, ne gre samo za konkurenčnost na trgu, ampak pogosto celo za njihovo eksistenco. Če bodo delovnointenzivna podjetja prišla na rob stečaja, je to seveda, kajti v teh podjetij je zaposlenih zelo veliko ljudi, povezano tudi z zelo, zelo velikim povečanjem brezposelnosti, z izgubo delovnih mest. In zaradi tega me zanima: Ali ministrstvo pripravlja kakšne ukrepe? Če jih, potem s katerimi ukrepi bo kompenziralo ta vpliv na delavnointenzivna podjetja? Kaj bo ministrstvo naredilo, da ohrani delovna mesta? Če sem zelo konkreten. V tovarni Mura so stroški dela približno 70%. Po včeraj sklenjenem dogovoru se bodo še povečali, kar pomeni, da bo podjetje še težje pozitivno poslovalo, če ministrstvo ne sprejme neke ukrepe, s katerimi bo tako ali drugače razbremenilo obveznosti delovnointenzivnih podjetij in na ta način seveda prispevalo k obvarovanju zelo velikega števila mest. Zavedati se moramo, da gre za štiri tisoč delovnih mest po eni strani in seveda po drugi strani gospodarske panoge, ki ob ustrezni preorganizaciji prav gotovo lahko posluje uspešno tudi na globalnem trgu. Hvala lepa.
Hvala. Želite pisni ali ustni odgovor?
Sem že uvodoma povedal, da ustnega.
V redu. Gospa Majda Širca bo postavila poslansko vprašanje ministru za kulturo.
Hvala lepa. Moje poslansko vprašanje se nanaša na dva ministra; na ministra za finance in ministra za kulturo. Razdelili ste ga v dva dela, ampak gre za enako vprašanje. Vprašanje se pa nanaša na RTV prispevek. Sprašujem ministra: Kako bosta rešila paradoks ali konflikt, kjer je na eni strani politični na drugi pa javni interes? Namreč prvo politično obljubo je stranka oziroma Vlada dala v času, ko je prepričevala ljudi na referendumu, da bo novi zakon o RTV prinesel cenejšo in boljšo RTV Slovenija. Druga politična obljuba pa je bila dana pred kratkim, ko je premier Janez Janša obljubil, da bo RTV prispevek znižal vsem socialno ogroženim, tem ga bo odpravil, sicer ga bo pa vsem znižal v prid zajezitve inflacije oziroma v prid volilnemu letu, bi še lahko dodali. Toda realnost govori drugače in tukaj nastopi konflikt oziroma paradoks med javnim in političnim interesom. Sam generalni direktor RTV Slovenija zahteva oziroma razmišlja o nujnosti višjega RTV prispevka, ker jim gre na RTV Slovenija slabo. Zaradi nepovišanega RTV prispevka v preteklosti so se jim prihodki iz te kvote bistveno zmanjšali, posledice so znane. Zavod poziva k zvišanju prispevkov, politika, Vlada, ne vem, kako vi, gospod minister, pa želite prispevek znižati, ker ste ujeti v politične obljube in v volilno leto, ko je seveda dobro dajati odpustke. Sprašujem: Ali bo prevladovala politična računica, ki bo RTV Sloveniji škodovala, ali bo prevladovalo razumevanje javnega interesa, ki bo javnemu zavodu koristilo? Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vprašanje, ki ste ga postavili, ni tako, kot smo ga dobili, vendar vam bom skušal odgovoriti. Vprašanje, ki ste ga postavili, verjetno ne temelji na poročilih v medijih, ampak očitno, vsaj po stavkih, ki ste jih uporabili, imate verjetno boljše in kompletnejše informacije. Rekli ste, da generalni direktor Guzej zahteva, da se pride do večjega RTV prispevka. Torej, da zahteva. Drugič, ker jim gre slabo. Bi bilo imenitno slišati v tem parlamentu, da bi to argumentirali, in da so posledice znane. Tudi to bi rad slišal, ker bi verjetno tudi širša slovenska javnost rada slišala, s katerimi podatki razpolagate v zvezi s tem. Dejstvo je, in je treba še enkrat znova poudariti, da se v zadnjih štirih letih prispevek RTV ni povečal in je realno znatno padel, medtem ko je koalicija v prejšnjem obdobju povečevala prispevek vsako leto, včasih tudi po dvakrat na leto. Sedaj se je zgodilo to, da štiri leta prispevek ni bil povečan. In prav v zvezi z inflacijo tudi, kot je prej poslanec govoril o inflaciji, je privedlo do tega, da je znatno šlo na roke predvsem tistim, ki imajo najnižje dohodke. Zgodilo se je, da ob vseh teh ukrepih koalicije, ki je izpolnila svoje obljube, ni v ničemer, po mojih podatkih, oškodovala javnega zavoda, niti njegove infrastrukture niti programske zasnove, ampak je olajšala ljudem dostopnost do javnega medija in tudi do javnih vsebin. Tako glede na vaše vprašanje, ali me skrbi, kot ste ga postavili v vprašanju po uradni poti, ali me skrbi, da bo nespremenjenem RTV prispevku prišlo do zmanjšanega obsega programov in multimedijskih storitev ter upočasnitve tehnološkega digitalnega posodabljanja javne RTV, vam moram odgovoriti, da me seveda ne skrbi. RTV Slovenija se ne napaja zgolj s sredstvi iz prispevka, ampak tudi iz tržne dejavnosti, sponzorstva in podobnih stvari. Za celotno digitalizacijo, ki je ena glavnih prioritet RTV Slovenija in je obvezana tudi po mednarodnih kriterijih, zahtevah, da se do leta 2012 digitalizacija zgodi, torej že sedaj in v preteklih letih teče in tudi v letošnjem letu, v letu 2008, je rezervirana zadostna količina sredstev, da bodo to v polni meri lahko izpeljali tako v letošnjem letu kot tudi v naslednjih letih. Ker ste pa večkrat opozarjali ali pa spraševali, tudi mene v preteklem času, kdaj se bo pa znižal prispevek, sem vam torej jasno odgovoril, da se je prispevek znatno realno znižal. In glede na vašo informacijo, ki bi jo morda javnosti sporočili, bi bilo dobro slišati, če predlagate, da se RTV prispevek poveča, da vaša poslanska družba pravzaprav predlaga povečanje RTV prispevka. Po mojih informacijah ga ni potrebno zvišati.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Mene skrbi to, da vas ne skrbi, gospod minister, kajti mene me stanja na RTV Slovenija skrbi. Skrbi me zato, ker v dokumentih, ki so vsem dostopni in jih je tudi programski svet nedavno tega skozi sporočilo o izvajanju dejavnosti v preteklem letu imel na mizi, v teh dokumentih je več kot razvidno, da se je za več kot 10%, če ne celo 15%, zmanjšal denar, ki prihaja od nas, od ljudi, ki plačujemo prispevek za RTV Slovenija. To pomeni, da se je moral zvečati nek drug denar. In tukaj je tisti ključ, na katerega so opozarjali vsi, predvsem tisti tako imenovani strokovnjaki tudi iz tujine, ki so dejali, da nikoli ne sme biti javni zavod ujetnik Vlade v tem smislu, da bo padel na kolena pred njo, da bo dosegel popravke. Mi ne bomo v opoziciji predlagali, da se RTV prispevek zviša zaradi tega, ker je to - dobro poznate, Grimsov zakon - naloga Vlade, ki mora preučiti in reflektirati situacijo, zakaj, kako in komu koristi. Mi vidimo, da se trenutno na RTV Slovenija gledanost znižuje, da je večja komercializacija tudi zaradi tega, ker je treba na vsako silo pripeljati tržne programe, da je tretji parlamentarni program, za katerega vemo, da je ogromno sredstev morala vložiti RTV Slovenija, zelo drag, ne glede na to, da še ne funkcionira, da z RTV zaradi tega odhajajo, pa ne zaradi plače, mimogrede, dobri novinarji, in da je situacija tam dosti zastrašujoča, in da bi vas moralo to skrbeti, predvsem pa, da ste vi odgovorni, tisti, ki izvajate ustanoviteljske pravice javnega zavoda RTV Slovenija. Zato vas sprašujem: Kako, da vas ne skrbi?
Hvala lepa. Gospod minister.
Hvala lepa za te močne besede gospe poslanke, ko govori, da je stanje zastrašujoče, in da je v dokumentih, ki so vsem dostopni, to jasno. Niti enega ni naštela, če ste opazili, dragi poslanci, dragi državljani, če še gledate prenos. Niti enega dokumenta ni naštela, dovolite, niti enega ni naštela. In strokovnjaki iz tujine, mislim, da ste rekli, tako imenovani strokovnjaki. Tudi če niste rekli, tako imenovani, mislim, da so bili tako imenovani strokovnjaki. Lahko jih poimensko naštejete, pa bova o vsakem posebej govorila, ker sem se o vseh natančno dobro pozanimal, kaj znajo in kaj vedo in v kakšni službi so nastopali v tistih letih s svojimi grobimi in jasnimi besedami, potem so se pa kar naenkrat potuhnili, ko smo intervenirali na pravih mestih, ker niso govorili v imenu nobene institucije, ampak v svojem osebnem imenu pod vplivom ne vem kakšnih čudnih in zlohotnih informacij. Glede tega, kakšno je pa stanje na televiziji in kakšni so dokumenti, pa pravi dokument iz leta 2006, da je bil presežek nad odhodki v višini 6 milijonov 400 tisoč evrov, da so bili v letu 2007 presežki in da v letu 2007 beleži RTV čisti dobiček. V letu 2008 pa pravi, da leto 2008 bo zaznamovala uporaba novih digitalnih tehnologij, vključno s televizijo visoke ločljivosti z razširjenim formatom TV ekrana, obogatili bojo ponudbo interaktivnih multimedijskih storitev tudi na mobilnih napravah ter oddajanje digitalnega radijskega in televizijskega signala. Poleg tega ima RTV Slovenija na voljo sredstva, ki so od delnic v znesku 45 milijonov 700 tisoč evrov in v letošnjem letu bo namenila prav za vse tiste stvari, ki jih očitate, če me skrbi, samo v letošnjem letu 28 milijonov evrov, potem pa še ostala sredstva, tako da bo izpeljala vse svoje projekte natančno in korektno. Še enkrat bi pa prosil, to je retorično vprašanje, ker itak ne bom dobil odgovora, da slovensko publiko in poslance seznanite, s katerimi dokumenti v tem trenutku in tukaj razpolagate, da trdite, da je na RTV zastrašujoče stanje.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Širca.
Tudi v tem primeru, kot že prej nisem nameravala širiti tega vprašanja s predlogom, da opravimo diskusijo o odgovoru, ampak glede na to, da me je tako kot prej gospod Rupel, tokrat gospod Simoniti pozval k temu, da je potrebno opraviti diskusijo, predlagam, da izkoristimo poslovniško možnost in opravimo razpravo o odgovoru, v kateri se tudi lahko referiramo na dokumente, nekaj jih imamo skupnih vidim, podatkov, ki bi razjasnili našo skrb glede stanja v edinem medijskem javnem zavodu v Sloveniji, v RTV Slovenija, ki po naših razumevanjih ne opravlja več javne službe, temveč je v službi Vlade, in se mu bo, če ne danes, toliko bolj jutri, poslabšala situacija, ker se izčrpuje. Danes se še rešuje znotraj tistega vlaganja in uporabe tistih sredstev, ki so jih nekoč vlagali v delnice Eutelsata. Danes se porabijo, ne za tisto, kar je potrebno, da bi se, jutri bo pa stanje toliko slabše, kot je danes. Ne bo osiromašeno samo zaradi vzdušja, zaradi zapuščenih mest najboljših novinarjev, ki odhajajo drugam, ne za boljšo plačo ali zaradi boljše plače, ampak zaradi stanja, kakršno je. Pravilno je, da opravimo to diskusijo, konec koncev ustanoviteljica RTV Slovenija je Republika Slovenija, ministrstvo za kulturo pa je skrbnik teh ustanoviteljskih pravic. In moja teza je, da je slab skrbnik. Hvala.
Hvala lepa. O predlogu poslanke gospe Majde Širca, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za kulturo na njeno poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru jutrišnjih glasovanj. Poslansko vprašanje ministru za zunanje zadeve je postavil gospod Srečko Prijatelj. Gospod Prijatelj, lahko postavite vprašanje, vendar ste bili seznanjeni z odgovorom ministra za zunanje zadeve. Če ne, vam lahko njegov odgovor na vaše poslansko vprašanje preberem, ker je kratek: "Vprašanje ni iz pristojnosti zunanjega ministrstva in zato nanj ne morem odgovoriti." Želite proceduralno ali ponoviti [[...]]?
Želel bi postaviti vprašanje, ker to možnost imam.
Izvolite, prosim, to pravico imate.
Hvala lepa. Seznam ste delali 27., minister je bojda odgovarjal 25., jaz tega odgovora nisem dobil. Pa vendar, vprašanje ministru je sledeče: Nezakonito in nenadzorovano širjenje meje dvojezičnega območja na Primorskem je kot pojav prisotno iz dneva v dan bolj. V protest tega so se odvijala že številna zborovanja tudi domačinov iz Tomaja, Križa in Lokev pri Sežani. Sem pa tudi sam že opozarjal gospoda ministra, pa tudi Vlado, na to, da se bodisi podarjajo državljanstva na osnovi spremenjenega zakona, ki ga je Italija sprejela, tako da tisti, ki so imeli starše, živeče v fašistični Italiji, lahko dobijo državljanstvo, vnuki in sinovi teh staršev. In nenazadnje imamo brezplačne vrtce na Obali, medtem ko morajo naši to plačevati, brezplačno šolsko in obšolsko dejavnost. To so vse malice, kosila. Imamo tudi v nacionalnem programu 70% televizijskega programa. Nič hudega, če je 70%, vendar je katastrofa, da ni podnaslovljen italijanski program v slovenščino in obratno, takrat, kadar je slovenski program, v italijanščino. Nazadnje pa smo pristali tudi na tem, da Italija zelo podpira nakup nepremičnin italijanskim rezidentom z ugodnimi krediti, seveda samo do meje tam nekje do Postojne. Da se meja resnično širi, sem opozoril tudi sam, ko sem bojda nezakonito odstranil tablo in zato sem bil tudi primerno kaznovan. Tabla na vaški poti v Lokvi je dvojezična in tam ni dvojezično območje. Jaz sem hotel danes ministra vprašati, in nonšalanca njegova je velika, zakaj se to početje dovoljuje. Jaz nisem proti zmanjševanju pravic italijanske manjšine, niti ne madžarske manjšine, da se razumemo. Vendar takšno početje mora dobiti, če ne drugega, vsaj neko kritiko [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in neko uradno stališče tudi predstavnikov uradne oblasti. Pa vendar se nič ne dogodi. Znani so tudi primeri, ko se Hrvaška posesivno obnaša do našega teritorija, pa ne ukrepamo. Mogoče napišemo kakšno protestno noto. In že smo bili priča, da so kar nekaj prisvojili protipravno. Mene zanima ta italijansko - slovenski odnos. Tudi ob uradnem obisku gospoda Napolitana je bilo zaznati sovražne in [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]nekorektne besede. Sam sem pozval tudi predsednika države, da se opraviči, vsaj uradno, zaradi pobojev, ki jih je storila fašistična Italija v Sloveniji, pa nič. Kaj bo vlada storila v zvezi s tem, [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Poslansko vprašanje ministru za notranje zadeve ter ministru za pravosodje bo postavila gospa mag. Potrata. Želite kljub temu, da sta oba odsotna, postaviti vprašanje? Izvolite prosim.
Hvala lepa in seveda pričakujem tudi ustni odgovor, pri čemer že vnaprej vem, da bo smiselno terjati ustni odgovor samo od ministra za notranje zadeve, ker se je stanje od takrat, ko sem vprašanje zastavljala do seje Vlade, na kateri je sprejela predlog zakona o kazenskih sankcijah, že toliko spremenilo, da je minister za pravosodje uporabo električnega paralizatorja za pravosodno policijo umaknil zaradi številnih pripomb strokovne javnosti in nevladnih organizacij, kar nedvomno štejem za pametno odločitev, da ne bo predvidel pri pravosodni policiji uporabe nekega novega prisilnega sredstva, ki ga policija v specialnih enotah že testira, pa se minister Mate za to, ali bo vpeljal električne paralizatorje na splošno v policijo, še ni odločil. Vprašanja, povezano z uporabo in možnostjo nakupa, nošenja in posedovanja paralizatorja, ne zastavljam prvič. Že junija leta 2005 je Miran Potrč zastavil pisno vprašanje ministru Mateju, ker smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov prepričani, da je uporaba paralizatorja poseg v posameznikove pravice zaradi posledic, ki jih uporaba paralizatorja upošteva. Tudi ni uporaba tega sredstva čisto brez možnih posledic, ki se lahko končajo celo s smrtjo. Zato sem naslednje leto, marca 2006, na ministra Mateja naslovila pobudo, da bi omejil možnost nakupa električnega paralizatorja, ker je uporaba paralizatorja bila opažena tudi pri nepooblaščenih osebah. Zastavljata se mi v zvezi s tem še vedno dve vprašanji, in to sprašujem ministra Mateja. Zakaj slovenska policija po poldrugo leto dolgi preizkusni dobi uporabe električnega paralizatorja le tega ne vpelje v splošno rabo ali pa pove, da je to neprimerno sredstvo za uporabo v slovenski policiji. Kot rečeno, pričakujem, da bom dobila na svoje vprašanje ustni odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden gremo naprej, k naslednjemu poslanskemu vprašanju, gospod Srečko Prijatelj, nisva se razumela. Bil sem prepričan, da želite še proceduralno vprašanje in vi ga tudi res želite. Izvolite.
Hvala lepa spoštovani predsedujoči. Jaz vem, da ni bilo namenoma pa vendarle. Ker ste odgovor prej prebrali, kot jaz vprašanje, bi bilo prav, da izkoristim poslovniško možnost in da vam povem, da v bistvu na dogodke, ki so se dogajali po tem, ko sem jaz v bistvu samoiniciativno ukrepal, vem, da v neskladju z zakonom, ampak v neskladju je postavljena tudi tabla, in vsi to pojmujejo kot neko "haidersko" početje. Prej našteta dejstva kažejo, da to ni res. Govoril sem celo, da nacionalna televizija ne zmore podnapisov, kadar predvaja italijanski program, pa kar 70%, kar je svojevrstna sramota. K temu so me spodbudili, da odprem to vprašanje, tudi eminentni državljani. Aleksej Možina je odvetnik v Ljubljani, doktor upravnega prava in docent s področja prava, pravi, če bom potreboval pravno pomoč in če bom sankcioniran za to, kar sem naredil, da mi je na voljo tudi sicer z drugo strokovno literaturo. Sam živi na območju nedvojezičnega območja in ima probleme z izkaznico, osebno in pa s potnim listom, ki ga želi imeti v slovenščini, pa mu ga ne dajo. Zanimivo. Ker je teh problemov kar nekaj, in jaz sem na to opozarjal, minister je bil s tega mesta naprošen nič kolikokrat, da vendarle dajo te podnaslove na televizijo in da se brezplačni vrtci vpeljejo tudi za slovenske državljane in državljanke oziroma za najmlajše uporabnike teh storitev, če že imajo to vzorno urejeno manjšinci. In da se seveda tudi brezplačno osnovno šolstvo, govorim o obšolskih in šolskih dejavnostih, to so malica, kosila, ekskurzije in tako naprej, da postane to tudi za nas, za naše otroke brezplačno, za matično prebivalstvo. Nič od tega. Seveda to, kar je pa izlilo kapljo čez rob kozarca, je pa zadnja akcija Italije, na katero pa ni reagiral nihče. V bankah se namreč odobravajo brez problema velike vsote denarja za nakup nepremičnin. Kupna moč Italije je pač večja kot v Sloveniji in tudi Italijanov je 60 milijonov, nas pa samo 2 milijona. Od ministra sem danes hotel slišati, ali bomo uvedli načelo recipročnosti, enakosti, in se obnašali evropsko, državotvorno in tudi zaščitili interese. Na žalost nisem dobil tega odgovora in zato v skladu s poslovnikom zahtevam, da se v Državnem zboru opravi razprava v širšem krogu. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca gospoda Prijatelja, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za zunanje zadeve na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru jutrišnjih glasovanj. Gospod Miran Potrč, imate poslansko vprašanje za ministra za notranje zadeve ter ministra za pravosodje. Želite kljub odsotnosti ministrov postaviti vprašanje?
Hvala lepa. Ker ne vem, kdaj ju bom imel čast videti, bom postavil vprašanje in prosim za ustni odgovor. Pred dnevi smo lahko na nacionalni in privatni televizijski mreži skoraj sočasno, vsekakor pa ob istem terminu, poslušali zapis telefonskega prisluha pogovora med osumljenimi v kazenskem postopku zoper nekatere direktorje gradbenih podjetij, osumljene dajanja in jemanja podkupnine. Glede na fazo kazenskega postopka so zapisi prisluhov lahko prišli do novinarskih hiš tako koordinirano le iz vrst kriminalistične policije, državnega tožilstva ali pristojnega preiskovalnega sodnika, torej iz kroga pooblaščenih oseb, ki spadajo pod pristojnost enega ali drugega ministra. Nekaj ocen, da dokumenti niso pravi, je sicer z Ministrstva za pravosodje prišlo, vendar so bile te ocene zelo nejasne in neprepričljive. Problem pa je lahko velik za oceno verodostojnosti služb, ki vodijo te postopke. Glede na to bi želel, da mi oba ministra odgovorita na naslednja tri vprašanja: Ali sta zaradi odtekanja zaupnih informacij v svojih ministrstvih že uvedla preiskavo? Kdaj sta jo uvedla in kakšni so izsledki preiskave? Ali je utemeljen sum, da je šlo za politično motivirano ravnanje znotraj teh organov? Kaj bosta v okviru odgovornih služb okrenila, da se taka ravnanja ne ponovijo? Ali lahko taka ravnanja in javno objavljanje pomembni zaupnih podatkov vpliva na potek in rezultate kazenskega postopka, glede katerega si predsednik Vlade v svojem govoru ob obletnici ustanovitve stranke v Mariboru, pripisuje posebno pozornost in posebne zasluge? Ker bo odgovor ustni čez mesec dni in gre še za eno aktualno vprašanje, še naslednje: Spet smo izvedeli za probleme v notranjih odnosih v državnih institucijah. Tokrat gre za državno tožilstvo. Posebej za odnos med generalno državno tožilko Barbaro Brezigar in vrhovnim državnim tožilcem gospodom Boštjanom Penkom. Želel bi vedeti: Ali je sprejemljivo, da se vprašanja notranjih odnosov v državnem tožilstvu javno razčiščujejo, in to le zato, da bi se dokazalo, da delovanje državnega tožilca v zadevi Orion posega le v odgovornost gospoda Boštjana Penka, ne pa tudi v odgovornost generalne državne tožilke gospe Barbare Brezigar? Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bi postavil vprašanje dr. Slavko Gaber. Ugotavljam, da ga ni. Veliko poslancev se je odpovedalo poslanskemu vprašanju zaradi odsotnosti. Prehajamo že na drugi krog. Edina, ki je prisotna od drugega kroga tukaj, je gospa Marjetka Uhan, ki je ravnokar prišla. Izvolite prosim.
Hvala lepa. Moje vprašanje je namenjeno gospodu ministru Janezu Podobniku. V številnih delih Slovenije se v zadnjih letih, milo rečeno, dogaja urbanistični gradbeni masaker, saj se po vaseh gradijo večstanovanjski bloki, ki prav gotovo ne sodijo v to okolje. Dopušča se gradnja satelitskih naselij v bližini vasi. Nenačrtno se posega v prostor, nasilno se urbanizira slovensko podeželje in v preveliki meri nenačrtna povezava kmetijske površine. Številni državljani so zaskrbljeni nad takšnim načinom gradnje izven zazidalno urejenih zemljišč, gradnje, ki niso bile predstavljene v zakonskih okvirih z javnimi predstavitvami, gradnja brez ustrezne in premišljene infrastrukture, ki mora biti v skladu s standardi in določeno zakonodajo. Širitev stanovanjske soseske je mogoče načrtovati le na stavbnih zemljiščih, ki so v planskih aktih določena kot stavbna. Občina bi morala pripraviti zazidalni načrt, ki ta območja urbanistično in arhitekturno podrobno razdela, se opre na krajinske značilnosti in predvidi vso infrastrukturo, kot so dovoz, elektrika, vodovod, kanalizacija. Novi prebivalci pa potrebujejo tudi vrtec, šolo, zdravstveni dom, igrišče, trgovina in še kaj. Zanima me, gospod minister: Kaj boste kot minister in vaše ministrstvo naredili, da se bo izvajala zakonodaja na tem področju? Ali boste v prihodnosti povečali nadzor nad nezakonitimi posegi v prostor? Za odgovor se vam zahvaljujem.
Hvala lepa. Gospod minister za okolje in prostor. Prosim.
Hvala lepa. Hvala gospe poslanki, da je tukaj prisotna, da ji lahko na to vprašanje odgovorim. Zelo pomembno problematiko ste odprli. Rad bi poudaril, da včasih imam vtis, da so za to stanje, ki ga opisujete, ključni razlog črne gradnje, gradnje, ki se izvajajo brez ustreznih upravnih dovoljenj in jih pač pokrivajo ustrezni inšpekcijski ukrepi. Po našem mnenju je problematika, na katero opozarjate, tudi posledica neustreznih in zastarelih, lahko pa rečemo, tudi pomanjkljivih prostorskih aktov občin. Če se skupaj spomnimo, v veliki meri so bili sprejeti v daljnem letu na podlagi takratne zakonodaje leta 1984 in jih je sedanji čas in številne varstvene zahteve v okviru evropskih varstvenih režimov preprosto prehitel in prerasel. Res je, občine so kasneje te akte večkrat delno spreminjale in dopolnjevale, ampak ne sistemsko, ampak parcialno, velikokrat tudi na popolnoma tudi legitimne pritiske posameznih investitorjev. Ob tem pa je bilo premalo strokovnih preveritev, pa tudi cilji prostorskega razvoja posamezne občine so bili premalo jasno določeni. Leta 2002 je bil sprejet z dobrimi nameni sistemski zakon o urejanju prostora. Žal se je pokazalo, da je bil v nekaterih rešitvah takšen, da njegove rešitve niso več živele v praksi. Zato smo pogumno šli v nov zakon o urejanju prostora in sedaj smo v ključnem trenutku začetka njegovega izvajanja. Gremo tudi v intenzivno prenovo prostorske in gradbene zakonodaje. Tudi zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o graditvi objektov ima tukaj pomembno vlogo, podzakonski predpisi pa so tisti, ki omogočajo, da se ta ustrezni pravni okvir preko sodelovanja občinam omogoči, da le-te pripravijo in sprejmejo nove prostorske akte. Šele na ta način je po naši oceni pravilen celovit sistemski pristop, da občine odgovorno in načrtno ravnajo s prostorom. Tukaj bi še posebej rad poudaril, da je zakon o prostorskem načrtovanju in na njegovi podlagi podzakonski predpisi zelo natančno določil vsebino občinskih prostorskih aktov in jasno določa tudi pravila ravnanja v prostoru. Usmerjamo ga v obstoječa naselja, na prosta nezadostno izkoriščena oziroma degradirana območja, večji poudarek pa dajemo urbanističnemu in arhitekturnemu urejanju mest in naselij. Posegi v prostor izven naselij so omejeni samo na tiste, ki zaradi njihove narave ni mogoče, da se gradijo v naseljih, to še posebej velja za kmetijsko podeželski prostor. Zakon tudi omejuje širitev naselij, ki je dopustna šele takrat, ko znotraj obstoječih naselij nadaljnji prostorski razvoj ni več mogoč. Pri tem pa se širitev prvenstveno usmerja na tista zemljišča, ki so povezana z obstoječim naseljem ali pa so z vidika trajnostne rabe naravnih dobrin ohranjanja kmetijskih zemljišč in ohranjanja narave ali pa varstva kulturne dediščine manj pomembna. Ne glede na to, da je urejanje občinskega prostora v izvirni pristojnosti občine, kar je pravilna usmeritev, pa Zakon o prostorskem načrtovanju daje Ministrstvu za okolje in prostor v postopku priprave temeljnih občinskih prostorskih aktov izredno aktivno vlogo, preko teh se zagotavlja tudi hitrejša in kvalitetnejša priprava teh planov prek teh aktov. Ministrstvo v teh postopkih zagotavlja občinam tudi ustrezne prostorske podatke, ki jih potrebujejo za pripravo občinskih prostorskih aktov in jih dobijo zastonj. Pridobiva tudi smernice in mnenja o nosilcu urejanja prostora in kar nas zelo obremenjuje, ampak to delamo z veseljem, koordiniramo usklajevanje med občinami in nosilci urejanja prostora na državni ravni. Istočasno pa občine sprotno opozarjamo na morebitne nezakonitosti in na koncu tudi potrdimo temeljne prostorske akte občin, to so občinski prostorski načrti, preden jih potem sprejmejo občinski sveti. Večina občin na podlagi nove prostorske zakonodaje zelo intenzivno pripravlja svoje prostorske akte, nekatere so tik pred tem, da jih sprejmejo. S temi novimi akti bodo odpravljene nepravilnosti in tudi nekatere anomalije, na katere ste v vašem poslanskem vprašanju, gospa poslanka, tudi zelo korektno opozorili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite dopolnili odgovor? Prosim.
Jaz se vam zahvaljujem za te informacije, vseeno pa nisem mislila tu samo na črne gradnje, ampak tudi na legalne, ki pa po vsej kmečki logiki ne sodijo v kmečko okolje. Dobesedno se na dvoriščih kmetij gradijo bloki, večstanovanjske hiše, ki po nobeni logiki ne sodijo v to okolje. Sožitje ali enih ali drugih bo nemogoče. Recimo velike kmetije ali pa kmetije gredo na kant, pokupijo jih tako imenovani tisti kmetje, ki sicer imajo status kmeta, dejansko imajo pa denar, pridejo v tistem letu praktično do gradbenega dovoljenja, pridejo bagri in v treh mesecih stoji na sredi vasi na dvorišču kmetije blok. In ljudje so zgroženi nad takšnimi gradnjami, zato bi pričakovala oziroma apelirala na vaše ministrstvo, da po moji logiki mora poostriti nadzor nad takšnimi gradnjami. Pa se vam zahvaljujem za dodatna pojasnila.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Prav to delamo. Včasih smo v nekaterih občinah razumljeni kot nezaželeni gost, ampak to delamo. Rad bi vam tudi povedal, da sem iz odgovornosti, ki jo čutim do teh vprašanj, pred nekaj tedni sklical delovni posvet na temo Vloge urbanistične, naravovarstvene in drugih strok pri reševanju nekaterih poselitveno urbanističnih vprašanj slovenskega podeželja, še posebej pa smo se takrat koncentrirali na slovenski Kras, ki postaja zaradi padca schengna, zaradi izgradnje novih prometnih modernih povezav, pa tudi zaradi bližine morja in zelo dobre klime ena najbolj atraktivnih lokacij za življenje številnih Slovenk in Slovencev, pa tudi drugih evropskih državljanov in državljank. Moje načelno stališče je, da naj najprej Kraševci tam živijo, ampak da naj ob tem upoštevajo kraško izročilo njihove stavbarske in poselitvene dediščine, da pa ob tem seveda najdemo takšne načine, da bo v okviru poselitvenih, prostorsko urbanističnih in tudi naravovarstvenih pogojih možen tudi razvoj. Ampak na tak način, da ne zadenemo izvirne vedute kraških vasi, da še vedno tam omogočimo, da se nadaljuje tudi tista kmetijska proizvodnja, ki je pomembna za kulturno krajino slovenskega Krasa. Zakaj govorim več o Krasu? Zato, ker smo ga vzeli kot primer, ampak ta vprašanja so aktualna tudi drugod. Pred nekaj dnevi smo na pobudo ministra za kmetijstvo imeli zelo dobro delovno srečanje, kjer smo odprli vprašanje, kako združiti tudi finančne potenciale, ki jih ima resor za kmetijstvo v okviru razvoja podeželja in nekaterih evropskih finančnih virov in strokovne usmeritve našega direktorata za prostor, in smo se dogovorili, da bomo še okrepili to stalno sodelovanje, torej med resorjem za kmetijstvo in našim resorjem, s posebnim poudarkom na moderni, ampak, jaz bi rekel, spoštujoč tradicijo usmeritvi slovenskega podeželja. Ob tem pa seveda ne ostajamo gluhi ali neprizadeti za vprašanje urbanih centrov v Sloveniji. Znano je, da so mesta tista, ki na poseben način določajo življenja nacije in države. Tudi Evropska unija ima posebno področje v okviru leibziške deklaracije, ki govori o velikem pomenu razvoja mest, tudi določajo razvojna vprašanja. Vprašanja, na katera ste opozorili, gospa poslanka, so tudi naša tema naših ravnanj, ki se dotikajo občutljivega vprašanja odnosa do prostora. Hvala.
Hvala lepa. Prej sem vas opomnil, da se je veliko poslancev odpovedalo poslanskemu vprašanju, zato je mag. Sajovic za hip zamudil in je dobila besedo gospa Marjetka Uhan. Ker pa je gospod minister vztrajal in še vztraja, mislim, da od prisotnih štirih poslancev z mano vred nihče ne nasprotuje, da postavi mag. Sajovic poslansko vprašanje. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za dobro voljo. Hvala tudi ministru. Krivda za zamudo je izključno moja in jo seveda priznavam in se zanjo opravičujem. Moje vprašanje se nanaša na delovanje Ministrstva za finance. Tam deluje kot pritožbeni organ za reševanje pritožb zoper davčne odločbe in sklepe Sektor za upravni postopek na drugi stopnji s področja carinskih in davčnih zadev, s sedežem na Vojkovi 57. To naj bi bil pritožbeni organ, ki rešuje zaplete, ki večkrat nastanejo med občinami in davčno službo države. Zato ministra za finance sprašujem: Kakšen je v resnici odzivni čas za reševanje pritožb pri tem pritožbenem organu? Kakšni so zaostanki pri reševanju teh zadev, glede na čas po preteku dveh mesecev odloženih pritožb? Za kakšno vrednost gre v teh pritožbenih zadevah? 28. člen zakona določa, da naj bi pritožbeni organ v primeru, da je preteklo več kot dva meseca odložitve popolne pritožbe, rešil pritožbo najkasneje v 7 dneh od prejema zahteve za takojšnjo rešitev s strani pritožnika. Zato ministra za finance sprašujem: Kolikšno je število zadev pri zgoraj navedenem pritožbenem organu, ki so bile rešene po prejemu zahtev po členu 28/2 omenjenega zakona? V kolikšnem času so na splošno zadeve rešene v skladu z zakonom ali po preteku navedenega roka? Kolikor pritožnikov je do sedaj vložilo zaradi nepravočasnega dela organa druge stopnje upravne tožbe zaradi molka upravnega organa druge stopnje na Upravno sodišče? Za te podatke smo prosili od leta 2004 naprej. Je pa seveda, ne bom tajil, v ozadju županska zgodba. Občini Tržič je bilo, bom rekel, mi menimo, na nepravilen način odvzetih 264 tisoč evrov denarja za nadomestilo stavbnega zemljišča, za kar v občini nismo krivi. O teh postopkih nas tudi niso obveščali. In za tako občino, kot je moja, kjer smo podedovali 5,5 milijona evrov dolgov, je to fantastično velik denar. In zdaj nam gre za to, da bi od Ministrstva za finance slišali mnenje, se skušali pogovoriti, dogovoriti, da bi vedeli končno rešitev, ali čez ta denar naredimo križ ali še upamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister dr. Bajuk, izvolite.
Spoštovani! Najprej bi se rad opravičil, ker s konkretnim problemom občine, v kateri ste vi župan, nisem seznanjen in bo moj odgovor bolj širšega značaja. Ko smo prevzeli odgovornosti ministrstva decembra 2004, smo kmalu odkrili, da je dejansko druga stopnja, kar se tiče davčne uprave in carinske uprave, da je bilo nad 10 tisoč primerov nerešenih. Tega smo se lotili s tem, da smo naredili določene spremembe. Med drugim tudi, da smo preselili drugo stopnjo davčne uprave, ki je bila v isti stavbi z davčno upravo, in smo imeli občutek, da se, če smem po domače reči, žogico podajajo, od prvega na drugo pa od druge na prvo. Sedaj zadeva v zadnjih dveh letih zelo dobro teče. Jaz vam bom posredoval daljše poročilo, ki so ga strokovne službe pripravile. Sicer pa bi vam rad samo nakazal sledeče sedaj. Kar se tiče števila rešenih pritožb, zdaj govorim samo o davkih. Če vzamete obe skupaj, smo približno za polovico znižali zaostanke. Je pa še vedno polovica, ki še ni rešena, to je okrog 5.000 primerov. Nekaj nad 5.000. Število rešenih pritožb je bilo 4.107, leta 2007 pa 5.910. Že to vam kaže, da gremo malo hitreje. Stvari, ki so rešene, so bolj številčne, jih je več, kot pa tistih, ki se dejansko odpirajo. Dejansko smo rešili za 44% več pritožb kot pa v letu 2004. Število nerešenih zadev na davčnem področju se bistveno zmanjšuje. Leta 2004 je bilo število nerešenih pritožb 7.126. Leta 2007 pa 4.337. Na dan 31.12.2007 je bilo v primerjavi s stanjem 31.12 za 23% manj nerešenih pritožb. To je, kar se tiče teh nerešenih. Potrebujemo neke vrste Lukenda tudi za to drugo stopnjo in to se dejansko izvaja. Glede odzivnega časa lahko navedemo, da je bilo v letu 2007 rešenih 5.900 pritožb. Od tega jih je bilo 54% rešenih v roku do enega leta. Za 45% pritožb znaša čas reševanja manj kot eno leto. Vi ste pravilno omenili, da zakon o davčnem postopku govori o šestdesetih dneh. Ampak kot veste, ob teh zadevah ima vedno država prav. To ni zavezujoče, ampak tako naj bi bilo. Ampak če pa ni, pa se nič hudega ne zgodi. Zato je naša odgovornost seveda tudi na tem, da to stvar rešimo in čim večjo verodostojnost ustvarimo, kar se tiče celotne procedure. Število nerešenih pritožb, ki so starejše od dveh mesecev, se zmanjšuje. Leta 2004 jih je bilo 6.356 v vrednosti 79 milijonov evrov. Zdaj jih je pa nerešenih za več kot dva meseca 4.562. Pardon. V letu 2007 je bilo število teh pritožb 3.398 v vrednosti 396 milijonov evrov. To je za 47% manj pritožb starejših od dveh mesecev, kot je bilo leta 2004. Kot sem rekel, zakon o pravnem sporu v drugem odstavku 28. člena določa, da lahko stranka sproži upravni spor, če organ druge stopnje o pritožbi ne odloči v dveh mesecih in če tudi na nadaljnjo zahtevo pritožnika ne odloči v roku sedmih dni. Če upoštevamo rešene zadeve, v katerih so bile vložene tako urgence po 28. členu kot urgence, v katerih pritožniku sedemdnevnega roka ne postavijo, je bilo leta 2004 408 primerov rešenih pritožb po vloženi urgenci, leta 2005 694, leta 2006 898 in 2007 pa 606. Leta 2004 je bilo vloženih 174 tožb zaradi molka, leta 2005 111, leta 2006 67, leta 2007 pa 48. V letu 2007 je bilo v primerjavi z letom 2004 za 72% manj tožb zaradi molka. Jaz vam moram priznati, da smo še daleč od tega, kar bi moralo biti, a vendar se zadeva znatno izboljšuje, v primerjavi s tistim, ko smo prevzeli odgovornost. Sicer vam bom pa zdaj še enkrat posebno oddal, dal širše poročilo, ker ne verjamem, da ste sledili vsem tem tabelicam in tem podatkom, da boste s tem razpolagali. Smo pa vam na razpolago, če lahko še kaj naredimo za konkreten primer občine, kjer ste župan. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite gospod mag. Sajovic.
Hvala lepa za korekten in pa dobronameren odgovor. Vidim, da ministrstvo vlaga v to velike napore in pa veliko energije, vendar razumeti morate tudi, recimo v naši občini izgleda to v praksi tako, da je zdaj dvanajst dni, kar je ta rok pretekel. Najprej se zjutraj pošta premeče, če je kaj od Ministrstva za finance, ker gre enostavno za velik denar v neki zgodbi, ki jo bo težko razumeti. Zato bi prosil, v dobro te Slovenije je, če se takšni večji zahtevki, ki imajo večjo finančno vrednost ali pa zadevajo odnos občina pa države, če se skušajo rešiti v čim bolj razumnem roku. Se mi ne zdi korektno tako kot v družini, če se mož in žena preganjata po sodišču, da se seveda tudi občina in država morata zmeniti drugače, ne pa na sodišču. Drugače za dobro voljo in pa za pripravljenost in pa za odgovor se vam pa zahvaljujem.
Gospod minister, izvolite.
Samo na kratko, jaz upam, da ne vidite v ministru za finance ženo, ki vas priganja, ker to bi bilo zelo hudo. Dejstvo pa je, to vam moram pa priznati, da je vse te ustanove, predvsem davčna uprava, delujejo zelo neodvisno od ministrstva, čeprav druga stopnja deluje pod okriljem Ministrstva za finance, so to zelo neodvisni ljudje. Poleg tega, da jih obiščem, pa zahtevam, da gredo malo hitreje, je pa zelo težko, bom pa prosil konkretno za te stvari, da se pregledajo, ker razumem pa, da je tukaj neka prav posebna stiska, kar se tega tiče. Moram pa priznati, vsi so v stiski. Vsi ti primeri ne delajo nobene slave pravni državi na tem področju, prav gotovo ne.
Hvala lepa. S tem smo izčrpali poslanska vprašanja predsedniku Vlade, ministrici in ministrom Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. Prav tako se zahvaljujem obema poslankama in obema poslancema, da ste vztrajali z nami do konca. Hvala. Lahko noč. Prekinjam 36. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9.00 uri.