Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 27. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: dr. Mirjam Bon Klanjšček, Anja Bah Žibert, dr. Simona Kustec Lipicer do 13. ure, Erika Dekleva, Nada Brinovšek, Bojan Podkrajšek, dr. Anže Logar, Matjaž Han od 13. do 18. ure, Jožef Horvat, Franc Laj, dr. Laszlo Göncz do 13. ure, Primož Hainz do 13. ure, Danilo Anton Ranc od 14. do 18. ure, Zvonko Lah do 16. ure, Franc Jurša in Matjaž Hanžek. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O URAVNOTEŽENJU JAVNIH FINANC, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona sta v obravnavo Državnemu zboru predložili poslanki mag. Alenka Bratušek in dr. Mirjam Bon Klanjšček. Predlog zakona je na 33. seji 31. 1. 2017 obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, zato je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, lepo pozdravljeni! Tokrat podajamo stališče za Zakon o uravnoteženju javnih financ, tako imenovani ZUJF, ki vedno dviguje veliko prahu, kljub temu pa ga imate vse stranke na nek način tudi rade. Tokrat sta predlagateljici s tako imenovanim ZUJF želeli uskladitev pokojnin v skladu z določbami 105., 106., 107. člena ZPIZ-2 in izplačilo letnega dodatka v letu 2017 v skladu z določbami 95. člena ZPIZ-2. Zakon na matičnem Odboru za finance, žal, ni prejel podpore, zato danes o njem ne bomo niti glasovali. V zakonu predlagana uskladitev pokojnin pomeni zgolj njihovo ohranjanje na realni vrednosti. Govorimo o usklajevanju, ko je bistvo že določeno v osnovnem zakonu, to je v ZPIZ-2. V času največje krize je bila omejitev usklajevanja nujna in ZUJF je takrat kot interventni zakon posegel tudi na področje pokojnin, tudi zaradi ohranitve finančne suverenosti države, to je bila takrat pač edina možna rešitev. Zadnja leta pa veliko slišimo o gospodarski rasti, o tem, kako je v državi vse fino in super, o tem, kako se prihodki v proračun povečujejo, o tem kako se v državi cedita med in mleko, in zato seveda ni razumljivo, da koalicija in Vlada danega predloga zakona ne podpirata. Še posebej je težko razumeti, da Vlada nima na primer težave pri dokapitalizaciji DUTB v višini 50 milijonov evrov zaradi propadle Factor banke in Probanke, nima težav z dokapitalizacijo SDH v višini 200 milijonov evrov, ima pa težavo, ko je treba dati upokojencem tisto, kar jim dejansko v skladu z obstoječim zakonom že pripada. Takšen odnos vladne koalicije je seveda nesprejemljiv. Koalicija nenazadnje ni imela niti težav s 110 milijoni evri za 160 tisoč javnih uslužbencev, več kot očitno pa ima težave z 42 milijoni za več kot 600 tisoč upokojencev. Sprašujemo se, če pa v tem primeru ni kakšne rezerve s prerazporeditvami v proračunu, o katerih je tako rada govorila ministrica. V tem primeru ste se na nek način sklicevali na Zakon o izvrševanju proračuna, na fiskalno pravilo. Ponavljam, za nekaj, kar dejansko upokojencem v skladu s ZPIZ-2 že pripada. Slovenska demokratska stranke je na matičnem odboru predlagani zakona, ki bi vsaj malo izboljšal položaj upokojencev, podprla. Žal pa predlog zakona ni bil deležen podpore s strani koalicijskih strank, zato se obravnava zakona na matičnem Odboru za finance tudi zaključila, kar pomeni, da danes o njem ne bomo glasovali. Več kot 600 tisoč ljudi, ki bi jim lahko s predlagano spremembo vsaj malo izboljšali vsakdan pa zaradi vaših, ne morem reči drugače kot, izgovorov in principov tega ne bo deležno. Spoštovana koalicija, skrajni čas je, da nehate iskati izgovorov in da se tudi nehate sprenevedati. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik, poslanske in poslanci, ljubezniv dan vam želim! Predloga zakona v Poslanski skupini Desus že na matičnem Odboru za finance nismo podprli. Predpostavke, ki so ključne za to, da smo zakon zavrnili, so, da imamo fiskalno pravilo in vse spremljajoče akte, ki definirajo proračunski okvir. Malo zamerimo predlagateljici, ki je sicer proračunska poznavalka, da se ni držala pri oblikovanju svojega predloga procesnih predpostavk glede oblikovanja proračuna. Seveda ne morem tudi mimo tega, da v Poslanski skupini Desus ne bi še enkrat komentirali drugega pomembnega in vsebinskega razloga, zakaj sva poslanca Desusa predlogu nasprotovala že na seji matičnega delovnega telesa. Vsi tukaj smo seznanjeni z zavezo upokojencem, ki jo je v decembru dal sam vrh koalicije. Jasno in glasno je bilo povedano, da letni dodatek bo, in sicer bo izplačan vsem upokojencem, tudi tistim, ki imajo pokojnino višjo od 750 evrov. Glede na sproščanje drugih ukrepov, ki so bili sprejeti zaradi nuje po varčevanju v času finančne krize, je napočil čas, da so tudi upokojenci v večji meri deležni pozitivnih trendov gospodarske rasti. To sporočilo je razumela tudi finančna ministrica, ki pa zdaj seveda mora najti način oziroma pot v okviru izkazanih finančnih zmožnostih tako pokojninske blagajne kot glede državne blagajne, kako ta izdatek pokriti. Verjamem, da bo to nalogo ministrica zagotovo opravila. Dodatnih 40 milijonov evrov je dogovorjenih za letni dodatek glede na razpoložljivost, v saldu ZPIZ in državnega proračuna pa je treba videti, od kje se bodo ta sredstva namenila in po kakšnem ključu. Še enkrat, letni dodatek bo v mesecu juliju izplačan vsem upokojencem. Kar se tiče uskladitve pokojnin, pa gre pravzaprav v tem predlogu za nekoliko rizično predvolilno obljubljanje. Skratka, vaš predlog bi lahko kaj hitro dobil grenak priokus. Če se konec tega meseca, ko Statistični urad objavi uradne podatki o rasti plač in inflacije, s čimer je oblikovanja formula rednega usklajevanja pokojnin, slučajno izkaže, da bi se pokojnine morale uskladiti za manj, kot so se konec januarja. Že res, na podlagi prvotnih ocen ali če hočete ugibanj, bi redna uskladitev znesla 1,2 %. Razlika med tistim, za kolikor so bile pokojnine letos že usklajene, in tem, kar predlagate poslanki, pa je neznatna, gre za odstopanje v višini 0,05 %. To znese pri povprečni starostni pokojnini 30 centov. Torej ima vaš bombonček nekolik grenak priokus. Ni lepo, ampak vendarle naj dodam, da prav vi, gospa Bratušek, zadnje čase precej populistično igrate na karte prikrajšanje upokojencev in očitate Desusu, da nismo storili nič, ampak bil je čas, ko ste imeli vi v rokah škarje in platno, tako v času vaše funkcije na Ministrstvu za finance kot v času, ko ste bili premierka, ampak takrat ste rezali pač drugačen kroj. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem, tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki smo ga obravnavali na odboru, je bil deležen obširne razprave, tudi z naše strani. Na splošno lahko ugotavljamo, da Zakon o uravnoteženju javnih financ, tako, kot je bil sprejet v času nastanka gospodarske in finančne krize, pravzaprav ne vsebuje skorajda večino določb, ki so bile takrat vključene v zakon. Res pa je, da še vedno vsebuje omejevanje izdatkov pokojninske blagajne in s tem preprečevanje rednega usklajevanja pokojnin. Treba pa je k temu dodati, da je usklajevanje pokojnin in izplačevanje letnega dodatka vsebina tako Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju kot tudi Zakona o izvrševanju proračunov. Zato je seveda bilo treba pripraviti tudi ustrezna dopolnila k predlaganemu zakonu. Žal pa ta dopolnila v sami obravnavi na matičnem delovnem telesu niso bila sprejeta. Sam sem jih podprl, kajti dejstvo je, da bo izpolnjeni pogoji, da se pokojnine lahko usklajujejo, kajti iz podatkov, ki jih lahko pridobimo tudi na Ministrstvu za finance, ugotavljamo, da so se v januarju javnofinančni prihodki povečali skorajda za 75 milijonov evrov in so skoraj 6 % večji kot januarja lansko leto. Iz naslova trošarin je povečanje kar za 70 % prihodkov in iz naslova davka na dodano vrednost za 20 %, iz naslova prispevkov v pokojninsko blagajno pa za 7 %. To so tisti argumenti, ki so me vodili k temu, da sem dopolnila k temu zakonu na odboru podprl. Glede na to, da zakon na odboru ni dobil podpore, je pa vendarle treba ravno na podlagi teh podatkov in tudi nenazadnje ugotovitev, da je položaj upokojencev še posebej težak in jih zelo veliko živi pod pragom revščine, preko 106 tisoč prejema pokojnine pod 500 evri, prag revščine pa je ocenjen na 612 evrov, in to je stanje, ki je zaskrbljujoče. Še posebej zaskrbljujoče stanje pa je, ko nekdo, ki prejema 470 evrov pokojnine, potrebuje v domu starejših občanov zahtevnejšo oskrbo in ta stane recimo nekje okoli 800 evrov. In kako pravzaprav premostiti to razliko, ko ne dosežeš cenzusa, ki pa je recimo 480 evrov za varstveni dodatek? Zato je redna uskladitev pokojnin nujna, da se te razlike vendarle zmanjšujejo in nujen je seveda tudi dvig minimalne pokojnine vsaj na raven revščine, 612 evrov. To so tisti ukrepi, s katerimi zagotovo uspešno posežemo v revščino, ki je vse večja v Sloveniji, kajti že kar 400 tisoč ljudi se spogleduje z revščino. In če se pogovarjamo o virih. Prihodki, ki sem jih prej predstavil, so že zaznani tako z naslova gospodarske rasti, zagotovo pa je veliko rezerv še v skupnem javnem naročanju, kjer bi zelo veliko lahko prihranili, če bi izpeljali centralizirani način javnega naročanja. Treba je seveda tudi obdavčiti nakazila v davčne oaze z vsaj 25 %. To lahko naredimo v zelo kratkem času. In nenazadnje nujno je potrebna je revizija prodaj slovenskih podjetij in bank, ki so prodane pravzaprav daleč pod knjigovodsko vrednostjo. In nenazadnje je treba resnično čimprej prenehati z razprodajo slovenskih podjetij in bank in ustanoviti demografski sklad oziroma pokojninski sklad, ki bo zagotavljal tudi mladim generacijam dostojno pokojnino tam leta 2035. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena Levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik in lep pozdrav vsem! Združena levica podpira vse predloge v korist upokojencev, zlasti tiste predloge, ki gredo v korist upokojencev z nizkimi pokojninami. Že novembra smo zato predlagali amandmaje k proračunu, ki bi odmrznili pokojnine in socialne prejemke. Socialne prejemke na tem mestu posebej izpostavljam, saj se tu kaže v čigavem interesu dela Vlada. Po politiki Vlade je namreč za predsednika Vlade, za politike, visoke uradnike in 10 % najbolje plačanih varčevanja konec. Pri brezposelnih in socialno ogroženih pa Vlada nadaljuje politiko zategovanja pasu. Gospod premier bo imel letos 2 tisoč 100 evrov višji neto dohodek kot v letu 2015, na drugi strani pa so še vedno zamrznjene otroške doklade, dohodki brezposelnih staršev, starševski dodatki in tako naprej. Pri tem zakonu, ki je pred nami, pa se je še enkrat pokazalo, kako škodljivo je fiskalno pravilo in kako lahko je z njim manipulirati. Ko smo lani novembra v Združeni levici predlagali redno uskladitev pokojnin, je koalicija naš predlog zavrnila, zato so se pokojnine uskladile za pičlih 1,15 %. Vlada je takrat trdila, da bi dodaten evro za pokojnine pomenil kršitev fiskalnega pravila. Samo en mesec pozneje pa je ista vlada vložila svojo novelo pokojninskega zakona, ki predvideva 4 milijone novih izdatkov. Torej očitno fiskalno pravilo velja samo za opozicijo, za koalicijo pa ne. Pri glasovanju na odboru je bilo zelo hitro jasno, da zakon ne bo sprejet, saj mu je nasprotovala koalicija. Kljub temu pa je bil koristen. Koristen zato, ker je pokazal dvoličnost političnega razreda. Ko so stranke v opoziciji, se goreče zavzemajo za upokojence, ko so v vladi, pa na upokojence hitro pozabijo. Tako so recimo poslanci SDS na odboru goreče podprli ta zakon, a hkrati je njihova vlada leta 2012 protiustavno znižala pokojnine več kot 26 tisoč upokojencem. Ali pa če gremo v mandat prve Janševe vlade, vidimo, da so odpravili davek na izplačane plače, ki je bil kompenzacija za izpad prispevkov delodajalcev v pokojninsko blagajno. V ZL ob tem želimo biti na čistem še o eni stvari – če hočemo boljše pokojnine, moramo povečati prihodke pokojninske blagajne, drugače ne gre. Celotna desna opozicija pa dela ravno obratno – zavzemajo se za uvedbo tako imenovane socialne kapice in socialnega copatka. Če bi bila ta dva predloga uvedena, ki ju je podprla celotna desna opozicija s predlagateljicama tega zakona vred, bi socialni blagajni in proračun izgubili kar 826 milijonov evrov letno. S tem bi proračun, po oceni ministrstva, izgubil kar četrtino dohodnine. To enostavno ne gre. Ponavljam, če hočemo boljše pokojnine, moramo imeti pred očmi, da je treba povečevati proračunske prihodke. Prvi korak, za katerega se zavzemamo v Združeni levici, je dvig prispevkov delodajalcev vsaj na raven iz leta 1996. Zaradi znižanja je Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje samo do leta 2014, se pravi, od 1996 do 2014, izgubil kar 12 milijard evrov, in v tem je izvirni gre nizkih pokojnin. Seveda je treba uvesti solidarno dajatev tudi za dolgotrajno oskrbo, v nasprotnem primeru bodo zavarovalnice sistem dopolnilnega zavarovanja preprosto prenesle z zdravstvenega varstva na področje dolgotrajne oskrbe. Za konec bi pa samo še ponovil, ko predlagamo predloge za višje pokojnine, pozivamo vse stranke v Državnem zboru, da imamo ob tem pred očmi, kako bomo povečali prihodke v pokojninsko blagajno, kajti vse ostalo je, na žalost, malenkostno ali pa prazna demagogija. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Predlog novele Zakona o uravnoteženju javnih financ omogoča redno uskladitev pokojnin in polno izplačilo letnega dodatka po ZPIZ-2. Seveda so takoj na začetku razprave o takem predlogu hitro na vrsti pomisleki o denarnih sredstvih in proračunski vzdržnosti. Prav na tem področju pa se je v zadnjih mesecih pokazala velika nekonsistentnost vladne koalicije. Izgovori Vlade, da nikakor ni mogoče najti sredstev za usklajevanje pokojnin, ne vzdržijo resne presoje. V zadnjem času smo videli kar nekaj primerov, v katerih je Vlada nenačrtovano dopustila rahljanje državnega proračuna. Izpostavim naj le dokapitalizacijo SDH in DUTB v višini 250 milijonov evrov. Popuščanje sindikatov, deljenje bombončkov v obliki 2. januarja in tako dalje, še bi lahko naštevala. Slovenski upokojenci ob vseh teh proračunskih sprostitvah težko razumejo, da zanje spet ni mogoče uveljaviti usklajevanja pokojnin, ki je po svoji naravi redno, pa se ne izvaja. Za dolgoročno vzdržnost pokojninskega sistema in za zagotovitev dostojnega življenja slovenskih upokojencev pa so podlaga predvsem konkurenčno poslovno okolje, modernizacija pokojninskega sistema ter povečanje števila rojstev. Boljše, kot bo poslovno okolje, več bo delovnih mest in več bomo lahko namenili za preživetje v jeseni življenja. Razmerje med upokojenci in zaposlenimi se nevarno približuje razmerju ena proti ena. Zato je v Sloveniji nujna davčna razbremenitev, birokratska poenostavitev ter odpiranje gospodarstva investicijam iz tujine. Prav tako je za izboljšanje razmerja med zaposlenimi in upokojenci nujno izboljšati pogoje, da se bodo pari lažje odločali za novo življenje. Nizka rodnost v Sloveniji je eno izmed najbolj zaskrbljujočih dejstev, s katerimi se soočamo. Pri nas se vsako leto rodi 10.000 otrok premalo. Če teh trendov ne bomo popravili, bomo ostali brez prihodnosti. Prav zato smo Krščanski demokrati predlagali paket zakonov za izboljšanje stanja, v katerem se nahajajo naši otroci in družine. Zaskrbljujoče je, da Vlada odlaša z modernizacijo pokojninskega sistema, ki jo od nas zahteva realnost. Oblikovanje demografskega sklada pomeni le metanje peska v oči. Rešitev za resnična pokojninska strukturna vprašanja pa Vlada ob vsem svojem aparatu še vedno ni predstavila. Slovenski državljani so jasno slišali glasne obljube o tisoč evrih pokojnine, ki so se razletele v prah. Danes, ko se pogovarjamo le o rednem usklajevanju ter izplačilu letnega dodatka, imamo možnost položaj slovenskih upokojencev vsaj malo izboljšati, zato bomo krščanski demokrati predlog tega zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav, spoštovani kolegice in kolegi! Pred nami je zakon, ki bi uredil usklajevanje pokojnin in regres za upokojence, in to ne populistični dvig pokojnin za 8 %, 10 %, in to ne populistično izplačilo tako imenovanega regresa za upokojence, ampak preprosto to, kar določa osnovni ZPIZ. Na žalost, na žalost je zakon svojo pot končal na odboru. Razlog sta dve stranki, SMC in Desus, in mislim, da je prav, da to večkrat na glas povemo. In to Desus, ki v svojem imenu novi upokojence in borbo za upokojence. Zakon je daleč od populističnega, gre za minimalno višje usklajevanje in gre pri izplačilu regresa za to, da upokojenci dobijo, kar jim določa osnovni ZPIZ. Ampak ne, za Desus in SMC je to preveč. Kriza je globoko zarezala v slovensko družbo, tudi v upokojence tudi v prihodke upokojencev. Upokojenci so plačili visoko ceno in mislim, da jim moramo biti za to hvaležni vsi. Spoštovana kolegica iz Desusa, danes imate v proračunu milijardo več, kot jo je imela naša vlada, v kateri ste mimogrede sedeli tudi kolegi iz Desus. Pravzaprav Desus kroji usodo upokojencev v Sloveniji že 15 let. Ko gre gor, so seveda oni zaslužni za to, ko gre dol oziroma ko so potrebni ukrepi za zniževanje, pa so tega krivi vsi ostali partnerji v vladi. Upokojenci niso neka tržna niša, s katero lahko baranta katerakoli stranka, še najmanj Desus. Gospodarska rast v letošnjem letu naj bi bila 3 % in mislim, da je čas, da je čas, da pokojnine vrnemo v normalne tirnice. Nič izrednega, nobena izredna uskladitev ne bi bila dovoljena s tem zakonom. Če bi želeli populistično, seveda bi lahko tudi to, ampak ne, želimo, da se preprosto vrnejo v zakonske okviru, ki jih določa sistemski zakon, to je Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, in da si nihče ne pripenja zaslug, zakaj se pokojnine v enem letu usklajujejo nekoliko več v drugem nekoliko manj. Upokojenci so to, kar dobijo vsak mesec, pridelali. To ni transfer države ali transfer ene stranke v vladi, ampak so si upokojenci to pridelali sami. Poslušamo lahko fiskalno pravilo, okvir, Vlada je predlagala takšen okvir in verjetno lahko predlagala tudi spremembo. Za javne uslužbence ste ne glede na fiskalni okvir čez noč našli 50 milijonov, in prav je tako. 50 milijonov, če izračunamo pomeni 312 evrov na vsakega javnega uslužbenca. Veste, koliko je 42 milijonov na vsakega upokojenca? 70 evrov. Pa po vaše upokojenci tega niso vredni oziroma si tega ne zaslužijo. Če ste našli 50 milijonov evrov za javne uslužbence, in prav je, da ste, morate najti tudi za upokojence. DUTB in SDH ob koncu leta dobita darilo 250 milijonov evrov. V enem zamahu, na eni seji Vlade. Pa tudi trenete ne. Še enkrat, upokojenci niso tržna niša, ampak so enakopravni del naše družbe in zaslužijo si, da se jih tako tudi tretira. Še enkrat jim zahvala, da so v krizi bili pripravljeni deliti breme krize, po moji oceno, celo največ od vseh, ampak ko imamo v državi gospodarsko rast, s katero se radi pohvalite, bi bilo prav, da pokojnine vrnemo v normalne okvirje. In to je vse, kar bi s tem zakonom naredili. Na žalost danes končuje pot, ampak napovedujem, da bo takoj, takoj vložen še enkrat. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Danes zaključujemo postopek Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki sta ga predlagali dve poslanki. Vsekakor razumemo namen, ki mu želita slediti obe poslanki. Ta je bil, da se čim več denarja zagotovi upokojencem. Ne moremo pa se strinjati z načinom, kako bi to naredili. Vendar je treba omeniti, da ne gre v tem primeru za prestižni boj. Gre za postopek, ki je določen na podlagi izvedbenega zakona o fiskalnem pravilu. Predlagane rešitve so v nasprotju z Odlokom o fiskalnem okviru, saj dvigujejo izdatke višje, kot jih določa odlok. Tako so rešitve v nasprotju s fiskalnim pravilom. Na podlagi fiskalnega pravila je omejena možnost rasti celotnih izdatkov. Kljub temu, da so višji prihodki od ZPIZ in manjši od proračuna v ZPIZ, ni mogoče dvigovati izdatkov. 2012 se pokojnine niso usklajevale. 2013 za 0,1 %. Šele v letu 2016 smo pokojnine uskladili za 1,15 %. V celem letu so se usklajevale za 1,1 % v 2016, že januarja 2017 pa še dodatno za 1,15, ker pomeni, da smo jih v dveh letih uskladili za 2,25 %. Tako kot omogoča Zakona o izvrševanju proračuna. Glede leta 2018 je treba povedati, da je predvideno tudi redno usklajevanje pokojnin. Glede na izplačila letnega dodatka oziroma tako imenovanega regresa je treba povedati, da se bo ta izplačal v mesecu juliju, sedaj je sicer predvidena rešitev izplačevanja pokojnin do 750 evrov, vendar jo nameravamo popraviti tako, da bi vsi upokojenci dobili izplačan letni dodatek oziroma regres, saj se zavedamo položaja upokojencev. Zato je tudi v postopku sprememba Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki bo omogočila dvig minimalnih pokojnin. Vsekakor gremo nasproti vsem ranljivim skupinam, in sicer s celo vrsto ukrepov na področju socialne zakonodaje za leto 2017 in 2018, ki bodo olajšali življenje ljudem z najnižjimi prejemki. Zato smo poslanci koalicije skupaj z Vlado te ukrepe že sprejeli. Kot rečeno, bomo še pred izplačilom letnega dodatka uredili tako, da bo letni dodatke izplačan za vse upokojence. Kako bomo to naredili, je odvisno od tega, kakšen bo vpliv na pokojninsko blagajno in na proračun. To bo sigurno vpliv več zaposlenih, večja gospodarska rast. Vsekakor bomo to naredili po proceduri, ki je v skladu s fiskalnim pravilom. In še enkrat bi rada opozorila, da so bile pokojnine v dobrem letu usklajene za 2,25 %. Upokojencem počasi, a vztrajno višamo pokojnine. In s tem bomo nadaljevali. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanski skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek v predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O OSEBNI ASISTENCI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Ivo Dimic. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagateljev gospe Ivi Dimic.
Spoštovani predsednik! Spoštovani kolegice in kolegi! Z Zakonom o osebni asistenci sem prepričana, da delamo vsi tisto, za kar smo poslani v ta državni zbor, dobro in koristno delo za naše državljane, za tiste, ki dejansko potrebujejo pomoč v obliki osebnih asistentov. Vesela sem, da je ta zakon, ki prinaša dejansko neko življenje tudi invalidom, tistim, ki dejansko so mogoče velikokrat pozabljeni ali potisnjeni nekam na rob, možnost večje vključitve v družbo in večjo dostojanstvo življenja. Zato se zahvaljujem za sodelovanje vsem vam, vsem poslanskim skupinam, vsem strankam in seveda tudi predstavnikom Državnega sveta, da so zakon podprli in tudi vsem invalidskim organizacijam, ki so nas spodbujale, da naredimo ta korak v Poslanski skupini Nove Slovenije in pripravimo zakon, ki je dejansko njim namenjen. Današnja razprava bo potekala tudi o amandmajih. Veselim se današnje razprave in seveda računam tudi na vašo nadaljnjo podporo. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Urošu Priklu.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 35. seji 1. februarja kot matično delovno telo obravnaval Predlog Zakon o osebni asistenci, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano kolegico Dimic. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za delo, Zakonodajno-pravne službe, Državnega sveta, Skupnosti Centrov za socialno delo, Nacionalnega sveta invalidskih organizacij, Socialne zbornice Slovenije, Inštituta za socialno varstvo, Svet za invalide, Zavod za zdravstveno zavarovanje ter tudi državna sekretarka iz Kabineta predsednika Vlade. Prav tako smo na sejo vabili praktično vse predstavnike reprezentativnih invalidskih organizacij. Zakonodajno-pravna služba Državne zbora je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistem in z zakonodajnotehničnega vidika ter pripravila pripombe, ki so bile upoštevane v sprejetih amandmajih odbora. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki seveda predlog zakona podpira. V splošnem je bilo ugotovljeno, da ima zakon široko podporo tako s strani odločevalcev kakor tudi s strani uporabnikov, kar je bistveno, in tudi seveda stroke. Posebej se je izpostavilo, da predlog zakona glede na vse dosedanje neuspešne formalne poizkuse za sprejem vse od leta 2010 pomeni zelo veliko pridobitev za invalide. S tem država prevzema odgovornost in obveznost enakopravnega obravnavanja najranljivejših skupin prebivalstva. Izvajanje ukrepov za zagotavljanje pravice do osebne asistence, ki je komplementarna pravica, pa morajo biti preleteno vključenje različne institucije na državni in lokalni ravni, nevladne organizacije, uporabnik in izvajalci, ki morajo medsebojno sodelovati v prizadevanjih za uresničitev tega, kar je v zakon tudi zapisano. Kot ste slišali, je predlagateljica Iva Dimic tudi na samem odboru predstavila predlog zakona ter se osredotočila na uporabnike, ki živijo ali bi želeli živeti v samostojnem ali skupnem gospodinjstvu zunaj celodnevne institucionalne oskrbe. Vlada v svojem mnenju, v svoji predstavitvi, kar je bistvenega pomena, izpostavlja, da predlog zakona podpira. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, pa vse od leta 2009 dalje sofinancira programe osebne asistence v obliki financiranja oziroma sofinanciranja zaposlitev osebnih asistentov. Če se na kratko osredotočim na razpravo, kar je bistvenega pomena, iz dela samega odbora. Glede predloga zakona je bilo izpostavljeno stališče, da je predlog zakona treba, in to so izpostavili prav vsi razpravljavci, podpreti in da bo z njegovim sprejemom dano lepo sporočilo slovenskim invalidom. V načelu so vsi razpravljavci predlog zakona podprli in podpirali in verjamem, da še vedno podpirajo. Izpostavljeno pa je bilo tudi, da so za nekatere skupine invalidov pogoji za upravičenost do osebne asistence nekoliko neustrezni, z njimi pa se tako tudi nekatere uporabnike izključuje iz kroga upravičencev. In to, kar je zdaj bistveno, z amandmajem oziroma spremembo amandmaja k 9. členu, ki opredeljuje komunikacijski dodatek, pa je bilo predlagano, da se senzorno oviranim uporabnikom, tudi če ne bodo izpolnjevali pogoja potrebne pomoči, limita najmanj 30 ur, in bodo starejši od 65 let, kar je zapisano v 7. členu, bodo pa izpolnjevali druge zahtevane pogoje, odbori osebna asistenca v obsegu 7 ur na teden, lahko pa izberejo tudi denarno nadomestilo. V nadaljevanju je bilo tudi poudarjeno, da je prav, da bodo osebne asistente dobile tudi osebe z motnjami v razvoju, čeprav bo večina njih še vendarle potrebovala zakonitega zastopnika. Zavedamo se, da čaka težko delo komisijo na centru za socialno delo, prav tako bo zahtevana tudi izbira osebnega asistenta. Nekateri smo menili, da bo nujne tudi poskusna doba za osebne asistente, prav tako pa mora imeti uporabnik dober odnos do asistenta. V nadaljevanju bo treba urediti tudi status družinskih pomočnikov, vprašanje pa je tudi kaj bo s pričakovanim zakonom o dolgotrajni oskrbi, vemo, kaj je z zakonom o dolgotrajni oskrbi. Ne glede na vse pa so se vsi strinjali, da se predlog zakona podpre. Odbor je v nadaljevanju sprejel celo vrsto amandmajev ter glasoval in tudi sprejel vse člene predloga zakona v celoti. Glede na sprejete amandmaje, je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo predloga zakona, v katerega so vključeni vsi sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona pa je sestavni del poročila, ki sem vam ga skušal na kratko predstaviti. Najlepša hvala za vašo pozornost.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, gospe Martini Vuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! 2. aprila letos bo preteklo 9 let, odkar je Slovenija ratificirala konvencijo Združenih narodov o pravicah invalidov, katere temeljni namen je omogočiti invalidom, da živijo v vključujoči in dostopni družbi. To je družba, ki vsem omogoča aktivno sodelovanje, in kjer je invalidom zagotovljeno, da imajo enako kot drugi dostop do fizičnega okolja, prevoza, informacijskih in komunikacijskih tehnologij in sistemov ter blaga in storitev. Takšna družba omogoča tudi uresničevanje vseh drugih določb Konvencije o pravicah invalidov, kot je pravica do samostojnega življenja, vključen z osebno asistenco, pravica o vključujočega izobraževanje in vseživljenjskega učenja in zagotavljanje osebne mobilnosti. Pomeni tudi zagotavljanje pravice do dela na trgu dela in v delovnem okolju, ki je vključujoče in dostopno invalidom, pravico do ustrezne življenjske ravni in socialne varnosti in nenazadnje tudi pravice do sodelovanja v kulturnem življenju, rekreaciji, prostočasnih dejavnostih in športu. Republika Slovenija je v zadnjem desetletju naredila veliko na področju zagotavljanja dostopnosti grajenega okolja in informacij ter zaposlovanja invalidov. V Državnem zboru so bili sprejeti številni predpisi, naj izpostavim samo dva iz delokroga našega ministrstva. Prvi je Zakon o izenačevanju možnosti invalidov, katerega temeljni namen je preprečevanje in odpravljanje diskriminacije invalidov. Zakon tako omogoča sofinanciranje tehničnih pripomočkov ter predelavo avtomobila. Drugi pomemben zakon pa je Zakon o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, na podlagi katerega so bile uvedene kvote za zaposlovanje invalidov, zaposlovanje na zaščitenih delovnih mestih, v zaposlitvenih centrih in invalidskih podjetjih. V zadnjih letih se je število zaposlenih invalidov povečalo in še narašča. Vlada pa je sprejela tudi dva akcijska programa za invalide, prvega za obdobje od 2007 do 2013 in drugega za čas od 2014 do 2021. Zavedamo se, da je treba za vključenost v družbo in zagotavljanje enakih možnosti invalidom zagotoviti vso potrebno pomoč pri vseh tistih aktivnostih, ki jih ne morejo izvajati sami zaradi svoje oviranosti, jih pa vsakodnevno potrebujejo tako doma kot izven doma, da lahko živijo neodvisno in enakopravno. In eden od prepotrebnih načinov, kako to doseči, je tudi osebna asistenca. Zakon o osebni asistenci je v različnih fazah priprave že več kot 10 let. Pripravljali smo ga tako na našem ministrstvu kot tudi v okviru civilne družbe. Tudi zakon, ki je pred vami, izhaja iz teh osnutkov. Kljub temu, da sistemskega zakona še nimamo, pa Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti že vse od leta 2009 projektno sofinancira osebno asistenco, sprva preko javnih del Zavoda za zaposlovanje, nato pa preko javnih razpisov ministrstva. Trenutno je v teku štiriletni projekt, iz katerega sofinanciramo 353 osebnih asistentk in asistentov, v programe pa je vključenih več kot tisoč uporabnic in uporabnikov. Razpis se izteče konec leta 2018, kar tudi sovpada s predlaganim datumom začetka uporabe Zakona o osebni asistenci. Kot že povedano v prvi razpravi o predlogu zakona, Vlada Republike Slovenije predlogu zakona ne nasprotuje. Nasprotno, področje osebne asistence je zaradi njenega pomena za izenačevanje možnosti invalidov in njihovega samostojnega življenja in vključevanja v družbo kot celoto treba sistemsko urediti. Hvala.
Ker je Državni zbor na 25. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 2. 2017. V razpravo dajem 7. člen in amandma Poslanske skupine Združene levice. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. K Zakonu o osebni asistenci smo v Združeni levici vložili več amandmajev, pa je ta prvi izmed njih, tako mi dovolite, da se na tem mestu sprehodim čez vse te amandmaje in predstavim poglavitne rešitve, ki jih z njimi uvajamo. 7. člen je bistvo tega zakona, zato ker določa, kdo bo imel pravico do osebne asistence. Rešitev, ki jo imamo na mizi v tem trenutku, je po našem mnenju namreč preozka in krivična. Predlagatelji so začrtali mejo med dvema skupinama invalidov. Prva skupina bo imela zajamčeno pravico do osebne asistence, potem bo pa tu druga skupina, ki bo še naprej odvisna od pomoči invalidskih društev. Predlagatelji so prav tako začrtali tudi mejo med dvema kategorijama delavcev, ki izvajajo osebno asistenco. Prva skupina bodo osebni asistenti, v celoti plačani iz proračuna in bo zanje v veljavi kolektivna pogodba. No, druga skupina bodo pa osebni asistenti, ki bodo še naprej prejemali samo delno subvencijo in se zanje kolektivne pogodbe ne bodo uporabljale. In tu moram povedati, da v Združeni levici ne bomo pristali na to, da bi bili invalidi, ki so starejši od 65 let oziroma ki potrebujejo manj kot 30 ur pomoči, še naprej prepuščeni ad hoc socialnim programom. In prav tako ne pristajamo na to, da bo skupina osebnih asistentov še naprej v prekarnem položaju. Za take razločke in za tako diskriminacijo, če hočete, nimamo nobenega utemeljenega razloga. Edini razlog, ki se tu zadaj skriva, je šparanje. Proračunsko šparanje, in to pri eni izmed najbolj ranljivih skupin v slovenski družbi. Pomoč invalidov za slovenski politični razred preprosto ni prioriteta. To ni samo normativna izjava. Za njo stojita vsaj dve dejstvi. Prvič, zadevno zakonodaja se pripravlja že skoraj 10 let, ampak osebna asistenca še kar ni zajamčena pravica. Spomnite se, po kakšnem hitrem postopku je šel ta parlament sprejemati specialno zakonodajo za Magna Steyr. Ni bilo nobenega problema. En mesec cok pok in zadeva ad acta. Osebna asistenca se mučka in kvačka že 10 let. Drugo dejstvo, Vlada za osebno asistenco namenja samo 3,1 milijona evrov proračunskih sredstev. Če povem drugače, koliko denarja je to. Vlada za osebno asistenco v enem letu porabi manj denarja, kot bo zapravila za eno leto Natove operacije v Latviji, v kateri bo bivakiralo in provociralo Rusijo 50 slovenskih vojakov. Na drugi strani pa imamo nekaj čez tisoč porabnikov osebne asistence, skoraj 400 osebnih asistentov, ki bi lahko ta sredstva krepko bolje porabili. Vse skupaj predlagamo pet amandmajev. Amandma k 7. členu, torej k temu členu, o katerem sedaj teče razprava, širi krog upravičencev do osebne asistence na vse invalide, ki potrebujejo to osebno asistenco in ki jo želijo. Amandma k 26. členu bi omogočil invalidom, ki bodo deležni osebne asistence, da v celoti ohranjajo dodatek za pomoč in postrežbo, ker ta naj bi po novem v primeru, da nekdo osebno asistenco koristi, izletel oziroma izletel vsaj v polovici. Potem pa je tukaj še sklop amandmajev k 10., 11. in 12. členu, s katerimi prepovedujemo prekarno zaposlovanje osebnih asistentov. Če si privoščim malo obrazložitve za vse te amandmaje, ki sem jih navedel ravnokar. Najprej je ta konkretni amandma, pri katerem odpravljamo starostno mejo 65 let in hkrati odpravljamo prag 30 ur na teden. Predlagamo, da pravica do osebne asistence postane univerzalna pravica vseh invalidov. Prag 30 ur je v resnici postavljen popolnoma arbitratno, kot sem že prej dejal, izključno iz pozicije šparanja pri invalidih. Velika večina sedanjih uporabnikov bi s takim pragom ostala na suhem. Če gremo k podatkom Inštituta za socialno varstvo iz leta 2015, je samo 177 od tisoč 125 uporabnikov prejemalo nad 30 ur osebne asistence, povprečen uporabnik prejema nekaj čez 12 ur na teden. Se pravi, s tem zakonom bo na suhem ostalo 80 % invalidov, ker pač padejo pod ta neživljenjski, da ne rečem celo krut prag 30 ur osebne asistence. Ne tako zelo dosti drugačna zgodba velja za starostno omejitev na 65 let. Spet se bom zadržal pri podatkih Inštituta za socialno varstvo, po katerih je kar 27 % sedanjih uporabnikov osebne asistence starejših od 65 let. Se pravi, imamo na mizi predlog, ki izloči eno četrtino invalidov. Če k temu dodam še zaključno misel moje razprave, trenutno, to še enkrat poudarjam, pa verjetno kdaj bom povedal, iz proračuna za osebno asistenco nameni 3,1 milijon evrov na leto. Z vidika proračuna je to drobiž. Ta parlament, recimo, porabi za svoje delovanje nekje 4 milijone, če se ne motim. Predlagatelj je podal oceno, da bi po novem zakonu za osebno asistenco porabili 8 milijonov evrov. Pri tem, da bi za univerzalno osebno asistenco – izčrtamo vse arbitrarne omejitve, kar se tiče starosti in 30 ur na teden in tako dalje – rabili od 10 do 12 milijonov evrov, kar je še vedno z vidika proračuna minimum, drobiž. Hkrati bo pa ta zakon začrtal to področje za naslednjih nekaj let ali pa glede na to, kako so se stvari odvijale v preteklosti, za veliko število naslednjih let. Služil in funkcioniral bo kot alibi za vsako vlado, ki bo prišla, da bo rekla: »Ja, saj področje osebne asistence je pa urejeno, saj imamo zakon, saj je vse v redu, mi se tega ne bomo dotikali in mi tega ne bomo odpirali.« To dejansko bo neka zaslomba in argument, na katero se bodo sklicevale vlade, da ne bodo storile ničesar za izboljšanje osebne asistence. Če ne zaradi drugega, je zaradi tega argumenta in zaradi tovrstne politične dinamike, ki prebiva v naših vladah in v našem parlamentu, nujno, da vzpostavimo univerzalno pravico do osebne asistence, ker tisti ljudje, ki jih bomo v tej obravnavi zrezali stran od pravice do osebne asistence, če jih bomo, jaz upam, da ne, upam, da bo naš amandma sprejet, bodo ostali od osebne asistence še naprej odrezani naslednjih 10, 15 kolikor že let. Hvala.
Besedo ima dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom, tudi vsem državljanom, ki spremljajo to sejo! Povedala sem že velikokrat, pa ni, mislim da, nič napačnega, če še enkrat ponovim, da gre tukaj kljub temu, da ima zakon nekatere pomanjkljivosti za zgodovinsko sprejetje zakona o osebni asistenci, s katerim bomo uresničili vsaj nekatere izmed zavez, h katerim nas zavezuje Konvencija o pravicah invalidov. Res je, Republika Slovenija ima veliko predpisov, ki urejajo pravice invalidov, tudi pravice otrok s posebnimi potrebami, veliko je narejenega, veliko pa bo še treba narediti. Mislim, da je zakon potreben, da je ureditev relativno v redu. Potrebno bo še v nadaljevanju, ko bo zakon začel veljati, upam, da ne bo v praksi prišlo do težav z njegovo uveljavitvijo z izvajanjem. Recimo, samo eno tako vprašanje, kaj se bo zgodilo s sredstvi, ki so do zdaj bila namenjena iz FIHO za osebno asistenco. Zdaj je predvideno financiranje v celoti iz Proračuna Republike Slovenije. Ostala bodo odprta neka vprašanja, ampak v globalu več ne moremo čakati na ta zakon. Se popolnoma strinjam s Poslansko skupino NSi, da ga je vložila, sicer sem malo razočarana, da zdaj samo ena predstavnica častno zastopa mnenje Nsi, in še ta me ne posluša, tukaj je, pri drugih pa tudi je zelo razvidno, koliko je dejansko posluha za pravice tistih, ki potrebujejo širšo pomoč skupnosti. Ne smemo pozabiti, za kaj gre v tem zakonu. Gre za osebno asistenco, to je eno ožje področje urejanja družbene pomoči osebam, ki potrebujejo to pomoč, predvsem je namenjena gibalno oviranim, da lahko izvajajo svoje življenjske funkcije, da lahko sploh živijo normalno, da se lahko vključujejo v družbo in izvršujejo svoje življenjske funkcije. Zdaj smo v zakonu naredili tako, da je tudi za druge skupine. Vemo, kako je potekal postopek sprejemanja zakona. Tudi prej je ta zakon obstajal. Vemo, katere skupine invalidov so, ko so obstajali osnutki zakona, nasprotovale temu zakonu, želele, da se nekaj več vključi v ta zakon. To je tudi bilo vključeno v 9. Členu, komunikacijski dodatek. Jaz mislim, da je čas, da zadevo sprejmemo. Kar pa zadeva [[…]]Vidim, da je interes tudi pri Združeni levici splahnel zdaj z razpravo o tej temi. Kar pa zadeva amandma Združene levice – kako je bilo povedano? Univerzalna asistenca. Kaj pa je to? Me res zanima, naj gremo mimo vseh določb, ki jih imamo o družinskih pomočnikih, o delnem nadomestilu za izgubljeni dohodek pri otrocih in celem kupu pravic, ki jih imamo? Saj jih je treba nadgraditi, ampak marsikaj že imamo, kar tukaj določimo vse, kar potrebujejo. To je nekaj, kar bi preseglo namen tega zakona in tudi bilo v nasprotju ali se pokrivalo z zakonodajo, ki že obstaja. Saj je lepo reči, joj, univerzalna pravica do asistence, damo vsem kar potrebujejo. Poglejte, prva sem, ki je za to. Tukaj v ta zakon tudi moj otrok ni vključen, ker še ni dopolnil 18 let, ampak ni namen zakona, tega zakona, da urejamo pravice otrok s posebnimi potrebami. Saj pravim, lepo je reči, ja, mi bomo vse dali, pravico do univerzalne [[...]]Dopade se meni tudi ta pojem – univerzalna pravica do osebne asistence, ampak v tem zakonu tega na ta način ne moremo urediti, ker niti to namen. Mladi kolega, ki bi z revolucionarnimi idejami kar na brzino vse uredil, razumem njegovo željo, da te stvari uredi čim širše, čim boljše, ampak imamo še druge zakone, ki to področje urejajo. Ja, treba bo reči nekaj o Zakonu o dolgotrajni oskrbi. Tudi o tem, da se pomaga, recimo, staršem, ki imajo otroke s posebnimi potrebami, ki jih imajo doma pa skrbijo za njih, potem po 18 letu, kaj se zgodi z družinskimi pomočniki, ki imajo te iste otroke pa so sedaj polnoletni pa več niso otroci, ampak so pač gibalno ovirani, so duševno prizadeti, karkoli, še vedno so pri starših, starši so vedno starejši, ti otroci so vedno večji, imajo svoje bolezni, imajo svoje težave, ki se samo stopnjujejo, starši pa imajo vedno manj moči, da za te osebe s posebnimi potrebami dejansko skrbijo. In to so stvari, ki jih bo treba urejati v dolgotrajni oskrbi. Rekla sem že in upam, da me Ministrstvo za zdravje posluša, da jim bom dobesedno, čakam, da izteče nek rok, kot je bilo najavljeno, da bi naj bil zakon o dolgotrajni oskrbi pripravljen za javno razpravo, ampak ko ta rok poteče, bom na vsakem vogalu vedno, kadarkoli bom imela možnost, spomnila in zahtevala od Ministrstva za zdravje in novoustanovljenega direktorata za dolgotrajno oskrbo, da predloži besedilo zakona o dolgotrajni oskrbi. Pika. Na ta zakon tudi zelo dolgo čakamo. In tudi ta zakon je nujno potreben. Ta zakon bo reševal stvari, ki se jih želi rešiti tudi s tem amandmajem, ki ga Združena levica predlaga. Mislim, da je to področje, kjer bomo lahko soočili tudi mnenja in urejali zadeve tako, da bo čim več oseb, ki dejansko potrebujejo pomoč, bodisi invalidov, otrok s posebnimi potrebami ali njihovih staršev, veliko imam opravka s takimi starši, ki vse življenje imajo te otroke pri sebi, jih ne spustijo, na koncu koncev je tudi državi ceneje, da imamo te otroke pri sebi namesto, da bi jih imeli v instituciji, kjer bistveno več plača družba za njih, ampak na koncu koncev ne moremo jih dati od sebe stran, ker jih imamo radi, ampak vedno težje skrbimo za njih. In to je tudi eno področje, ki ga bomo urejali v okviru dolgotrajne oskrbe. Tukaj pričakujemo rezultate. Glede na to ugotovitev, kako je zdaj vse grozno in v državi s tem, ko bomo sprejeli ta zakon, ne bo nič narejenega, sprašujem: Pa zakaj so potem invalidske organizacije zadovoljne s tem zakonom? Imeli smo na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide zelo veliko predstavnikov invalidskih organizacij in so z nekaterimi izjemami, s katerimi smo poskušali tudi še dodatno z amandmaji prisluhniti, tudi z amandmajem, ki je bil vložen po seji Odbora za socialne zadeve, vsi so zadovoljni, večina jih je zadovoljnih. Tudi oni se strinjajo s tem, da je to zgodovinski dogodek – sprejetja tega zakona. Ja, imela je pripombe Zakonodajno-pravna služba, ja, obstajajo neke stvari, ki bi morda lahko bile boljše urejene, ampak kljub temu, čas je, da ta zakon začne veljati. Invalidske organizacije se z njim strinjajo. Bilo je polno predstavnikov teh organizacij, zelo veliko teh predstavnikov in članov teh organizacij, tudi sama osebno jizh poznam in z njimi delam in vsi so se samo zahvaljevali. Ne razumem potem stališča, ja, zdaj pa je vse narobe, ker bomo ta zakon sprejeli. Ni narobe. Čas je, da ga sprejmemo, kot sem rekla, s tem, da bomo tudi v drugi zakonodaji rešili zadeve, ki v tem zakonu niso urejene, ampak, pomembno je, da vsaj ta skupina, na katero se zakon nanaša, bo končno dobila stabilno financiranje, kateremu bo podlaga ta zakon, da ne bo urejeno financiranje, ki že zdaj poteka preko projektov in razpisov, ampak da bo zagotovljeno v zakonu, takšnem, kot ga bomo sprejeli danes oziroma če bo potrebna še tretja obravnava. Čas je, da ga sprejmemo. In pomembno je, da se večina invalidskih organizacij, večina tistih, ki bodo uporabniki tega zakona, z njim strinja. Hvala lepa.
Replika, Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predhodna razpravljavka je namerno napačno razlagala naš amandma. Z amandmajem k 7. členu ne počnemo drugega kot uvajamo univerzalno pravico do osebne asistence. Ne glede na to, koliko jo nekdo potrebuje, če jo potrebuje 100 ur pa naj jo dobi 100 ur, če jo potrebuje manj kot 30 ur, ne vem, 28, 29 ur, mu pač omogočimo takšno število ur osebne asistence, seveda ne glede na to, če gre za starejšega človeka nad 65 let. V tem predlogu ni ničesar revolucionarnega v resnici, gre za bazično dostojnost, zakaj bi šli samo pol poti? Sem že dejal, v tem trenutku država za osebno asistenco namenja 3,1 milijona evrov na leto. Po tem predlogu brez našega amandmaja, bi ta cifra porasla za 5 milijonov evrov, torej na 8 milijonov evrov. In koalicijska kolegica temu reče »zgodovinski dogodek«. Ko pa Združena levica predlaga, da dajmo se ne iti polovičarstva, dajmo zagotoviti univerzalno pravico do osebne asistence in to številko povečati na 10 do 12 milijonov evrov, kar je iz proračunskega vidika še zmeraj drobiž, gre pa menda za pretiran in revolucionaren ukrep. Nenazadnje tudi same določene invalidske organizacije opozarjajo, da je prag 30 ur na teden neživljenjski. Zveza društev vojnih invalidov Slovenije apelira, da se ta prag postavi pri 16. urah asistence. Naprej, Zveza društev slepih in slabovidnih in Društvo gluhoslepih – Dlan predlagata, da se ta meja zniža na 15 ur. Torej organizacije same, nekatere izmed njih, ki izvajajo osebno asistenco, vam sporočajo, da je prag 30 ur neživljenjski. In ta prag je semkaj postavljen izključno iz razloga šparanja, šparanja na invalidih, ker je očitno to, da damo 10 do 12 milijonov evrov, da končno rešimo to osebno asistenco, ki se paca že 10 let, očitno preveč.
Besedo ima gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Kot že rečeno, danes obravnavamo amandmaje k predlogu zakona, ki so ga člani oziroma pripadniki invalidskih skupnosti pričakovali že zelo dolgo, namreč predlog zakona zagotavlja boljšo participacijo v družbenem življenju z upoštevanjem možnosti po urejeni osebni asistenci tako na domu kot na delovnem mestu, kot, recimo, pri izobraževanju in na splošno pri boljšem vključevanju v socialno okolje, kar seveda pomeni zagotoviti neko podporo invalidom pri izvajanju aktivnosti, vezanih na vključevanje v družbo, ki jih zaradi različnih vrst invalidnosti ne morejo izvajati sami. Kako je do tega predloga zakona s strani Nove Slovenije prišlo, v to se ne bom zapletal, to smo lahko slišali že na odboru, kot tudi, kakšne so pomanjkljivosti predloga zakona. Tudi v to se ne bom spuščal, na to smo tudi že odgovarjali na odboru, ko smo ta predlog zakona obravnavali. V glavnem, nič zato. Verjamem, da kjer je volja, tam naj bi bila tudi pot. Tako je pred nami večje število amandmajev, tako nomotehničnih kot tudi vsebinskih. Enega vsebinskega smo pripravili tudi v koaliciji, to je predlog amandmaja k 9. členu, kjer se predlaga, da se število ur spremstva s 7 ur na teden spremeni v 30 ur na mesec. Gre za splošno dejstvo razumevanja življenjskih situacij, ko posameznik včasih potrebuje 7 ur na teden, včasih potrebuje samo 3, kakorkoli, torej enkrat več, drugič manj. Zato bi bila ta kvota mesečna in bi se uporabljala fleksibilno po potrebi invalida, ki takšno pomoč potrebuje. Torej, ko govorimo o tem amandmaju, ne govorimo samo o neki fleksibilnosti, govorimo tudi o priznavanju različnih vrst invalidnosti, in temu je predlog amandmaja tudi namenjen. Opredelil bi se tudi do amandmaja Poslanske skupine Združene levice k 7. členu, kjer s svojim predlogom želijo črtati določene vstopne pogoje, ki so vezani na starost, kot tudi tiste, ki so vezani na potrebne ure pomoči. Zdaj je v predlogu zakona v 7. členu naštetih več pogojev, ki bodo morali biti izpolnjeni, da bi posameznik lahko bil upravičen do osebne asistence. Seveda, poleg neke osnovne želje, da bi invalid živel samostojno, torej izven institucije, sledita še dva pogoja, ki sta vezana na leta. Tu bi dejal, da gre za omejitev, torej neko starostno omejitev, ki je vezana, če lahko rečem pod narekovaji, na neko delovno aktivno obdobje, torej, da se osebna asistenca zagotovi tudi preko tako imenovanega delovno aktivnega obdobja, predvsem v želji nekega samostojnega in neodvisnega življenja. In torej gre za neko filozofijo, ki je poznana pravzaprav že iz modelov, ki jih poznajo tudi skandinavske države, tako Norveška, Danska, Švedska, in se mi zdi, da se to enostavno obnese. Zakaj? Zato ker za starejše od 65 let, ki so s tem zakonom omejeni, so te pravice dostopne oziroma bodo dostopne preko Zakona o dolgotrajni oskrbi. Tu se strinjam, da je ta zakon treba čim prej pripraviti in ga čim prej obravnavati v Državnem zboru, torej v čim krajšem roku. Ampak vseeno, da ne bomo govorili, da je pa ta predlog zakona popolnoma nepravičen in diskriminatoren do tistih, ki so starejši od 65 let, pa vseeno velja opozoriti, da ti posamezniki, ki so starejši od 65 let, ne bodo ostali brez pomoči. Namreč, že zdajšnji predlog zakona dopušča, da v primeru, ko je posameznik uveljavljal osebno asistenco pred dopolnjenim 65. letom, jo bo lahko koristil in uveljavljal tudi po uveljavitvi tega zakona, torej preko obstoječih verificiranih socialnovarstvenih programov. Kar se tiče drugega pogoja, ki ga želi Združena levica črtati, bi dejal, da razumem neko osnovno namero Poslanske skupine Združene levice, pa vseeno bi dejal, da je zakon namenjen invalidom, ki potrebujejo veliko pomoči in so od te pomoči tudi življenjsko odvisni. Seveda pa drugi uporabniki, ki potrebujejo manjše število ur, kot je bilo že omenjeno, na tedenski ravni, bodo pa to pomoč še vedno lahko uveljavljali preko programov pomoči na domu, ki jih že sedaj izvajajo različne organizacije, ki se financirajo ne samo iz državnega proračuna. In zdaj se tukaj seveda opleta s to številko, da dajemo, ne vem, iz 3 milijonov na 8. Treba je poudariti, da država da veliko več, tudi preko Zakona o lokalni skupnosti, kot tudi preko sredstev iz organizacije FIHO. In ta sredstva zagotovo niso tako majhna, kot se želi predstaviti. Kar se tiče amandmaja Poslanske skupine Združene levice k 10. členu, ki bi črtal možnost, da bi lahko bili tudi espeji osebni asistenti, kjer problematizirajo oziroma nagovarjajo k možnosti zlorabe in izkoriščanja v smislu prekariata. Jaz se seveda lahko strinjam, da so pomisleki do neke mere lahko upravičeni in na mestu in da bi morala biti socialna politika države v tem smislu veliko bolj pogumna. Na tem mestu zagotovo ministrstvo čaka še veliko dela, ampak vseeno,mi imamo že zdaj institucije, ki osebno asistenco nudijo na nepridobitni ravni, tako da dokler je temu tako, ne vidim nobene zagate ali zadržka, da ne bi bila pri določenih posameznikih ta pomoč razumljena kot neka iniciativa za neko gospodarsko pobudo. Razumel bi, če bi, recimo, osebna asistenca bila prepuščena izključno trgu. Potem bi bil pomislek popolnoma na mestu, ampak dokler temu ni tako, seveda takšnega amandmaja ne morem podpreti. In seveda, skladno s tem tudi ne amandmaja k 12. členu, ki ga je vložila Združena levica. Združena levica predlaga s svojim amandmajem tudi, da bi se črtala vsebina, ki določa, da se polovico dodatka za pomoč in postrežbo lahko nameni tudi za financiranje osebnega asistenta. Mi smo se v poslanski skupini o teh možnostih pogovarjali in enostavno prišli do sklepa, da se ne moremo strinjati z vašim amandmajem, torej z amandmajem Združene levica. Namreč, ker so že določeni posamezniki iz invalidskih organizacij želeli, da se seveda krijejo tudi drugi stroški, kot so recimo dietetična prehrana ali različni pripomočki, in da oni mislijo, da je del teh sredstev potrebno ohraniti. Prav tako ta člen v resnici neposredno nagovarjat tudi tiste, ki se odločijo za komunikacijski dodatek. Tako da tudi v tem oziru predloga Združene levice v Poslanski skupini SMC ne bomo podprli. Za konec bi nekako zaključil, da ko se pogovarjamo o predlogu zakona, smo velikokrat slišali, da enostavno si invalidi želijo čim bolj normalno živeti, nekega normalnega življenja. V Državnem zboru nas je 90 poslancev in vsi si po svoje razlagamo, kaj ta normalnost naj bi bila. Jaz osebno razumem v neki ravnini in v okviru, da ima vsak državljan zagotovo neke določene sposobnosti in darove in da ima kot državljan te države pravico, da te svoje sposobnosti in darove tudi uporablja skladno z nekimi našimi družbenimi normami in nekimi standardi, ki smo si jih zadali kot družba, in da jih seveda uporablja, kolikor je to možno in kolikor je to mogoče glede na ta zakon, tudi koliko je to mogoče glede na njihovo invalidnost. Zakon, ki je pred nami, je zagotovo korak naprej k reševanju zagat invalidskih organizacij in tudi zato bom predlog zakona podprl. Hvala lepa.
Najprej replika, potem pa predstavnica predlagatelja. Replika, Miha Kordiš.
Najlepša hvala. To so arbitrarne omejitve, ko pride do potrebnih ur za uveljavljanje osebne asistence ali pa ko pride do starostnih omejitev. Pač tukaj imamo omejitev, da ljudje po 65 letu padejo ven iz tega zakona in iz pravice do osebne asistence. Ampak kot je kolega iz koalicijske poslanske skupine ravnokar poudaril, to ne velja za tiste, ki so osebno asistenco že prejemali. Ja, kaj pa tisti, ki postanejo invalidni šele po 65 letu? Tisti pa kratko malo ostanejo na suhem oziroma po vaših trditvah ne ostanejo na suhem zaradi tega, ker prihaja zakon o dolgotrajni oskrbi. Ali se lahko ne sklicujemo, zakaj v Zakonu o osebni asistenci ni določenih stvari, na nek zakon, ki sploh ne obstaja, ki še ne obstaja. Oprostite, to je, milo rečeno, zavajanje. Sicer pa s to ureditvijo, da tisti, ki že prejemajo osebno asistenco pa dopolnijo 65 leto, to naprej lahko potegnejo, samo priznavate arbitrarnost te omejitve. In najbrž ni nobene težave, če jo v tem zakonu odpravimo, zaradi tega, ker jo delno tudi vi sami odpravljate. Enako velja tudi za omejitev na 30 ur. Mislim, sami delate izjemo, ko se pogovarjamo o senzorično oviranih osebah pri 9. Členu. Kar je prav. Mi samo pravimo, bodite dosledni v tej logiki, pa to naredimo za vse kategorije invalidov, ne glede na to, koliko ur osebne asistence potrebujejo. Ne morete hkrati razlagati, kako je dobro, da tukaj naredite izjemo za eno kategorijo invalidov, kako pa ni v redu, če v Združeni levici predlagamo, da izčrtamo to omejitev v celoti in naj vsak prejme osebne asistence toliko, kolikor je pač potrebuje. In nenazadnje kar se tiče ureditve izvajanja osebne asistence preko espejev, sta tukaj mogoča samo dva scenarija. Bodisi bo nekdo služil na državnih subvencijah in opravljal to kot profitno dejavnost, bodisi bo nekdo delal kot prekarec, v zelo slabih razmerah. Ne vem, kateri scenarij je slabši, zato predlagamo, kar predlagamo, da se espeje iz tukaj sploh izčrta.
Besedo ima Iva Dimic, ampak moram vprašati kot predstavnica predlagatelja ali kot Nova Slovenija? Kot predstavnica predlagatelja ima besedo gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, predsedujoči. Naj se kot predlagateljica vendarle odzovem. Na začetku razprave o amandmajih bi želela povedati, da Poslanska skupina Nove Slovenije umikamo vse amandmaje, ki so redakcijske in nomotehnične narave. S službami ravno zdaj urejamo, da bomo razbremenili sam postopek sprejemanja današnjega zakona, zato se naši amandmaji vloženi s strani nove Slovenije umikajo. Želela bi samo še dodati, da podpiramo 9. člen, ki so ga predlagali v Poslanski skupine SMC, amandma k 9. členu – ga podpiramo. Seveda pa razumemo tudi na nek način amandmaje Združene levice, ki gredo v smer oziroma problematizirajo nek vstopni prag in seveda tudi prag do 65. leta, tako kot so že danes kolegi iz SMC povedali. Želeli smo nekako urediti osebno asistenco, če lahko rečem delovno aktivni populaciji, to je nekje med 18. in 65. letom, zato ker imamo pač tako tudi ves ostali sistem z vsemi ostalimi pravicami tudi na drugih področjih urejen. Je pa res, da je treba v Sloveniji celovito urediti sistem. Tukaj notri pride tudi zgodnja obravnava, dolgotrajna oskrba. Ta dva sistema na obeh straneh pa sta še odprta in sta stvar našega nadaljnjega skupnega dela, tako zgodnja obravnava otrok s posebnimi potrebami, kot seveda tudi dolgotrajna oskrba državljanov po 65. letu starosti. Zdi se mi, da je pomembno, da se poudari, da se po 65. letu nikomur ne bo avtomatično odvzela pravica do osebne asistence, zato so tudi v SMC predlagali amandma k 9. členu za senzorne invalide, za gluhe, slepe, gluhoslepe osebe. In seveda tudi njim verjetno v pomoč tudi odločitev 30 ur na mesec neke osebne asistence. Se pravi, da nikjer ni nekaj direktnega, da bi se nekomu nekaj odvzelo. In kar se tiče, zdi se mi, da je pomembno povedati, da sredstva FIHO, ki so zdaj glavna sredstva za izvajanje osebne asistence in ki so se delila na področju programskih sredstva ali kakorkoli, na katera so se prijavljala različna invalidska društva, še vedno ostajajo. Mi urejamo predvsem sredstva iz državnega proračuna in ta sredstva se bodo povišala še za enkrat toliko, nekje med 8 in 10 milijonov, plus še sredstva FIHO, ki verjetno bodo preko razpisov tudi namenjena mogoče kakšnim drugim ali pa tistim, ki potrebujejo nekoliko manj ur. Je pa prag 30 ur tedensko seveda tisti prag, ki ga potrebuje invalid, da normalno živi in zaživi. Enostavno se ničemur ne jemlje, zato tudi na neki način ta podpora vseh invalidskih organizacij. Bi se pa tukaj dotaknila, ko ste rekel, ko ste navedli, katera društva, predvsem Društvo Dlan nasprotuje na ta način urejanju oziroma si želijo nižji vstopni prag. Veste, če ste jih vi sprejeli v poslansko skupino in če ste jih poslušali, je pri teh invalidih težava povsem drugje. Naš sistem zdravstveni in pokojninski sistem enostavno ne prepozna invalidnosti gluhoslepih. To je tudi naše prihodnje delo, da bomo mi v svoj sistem vpeljali tudi invalidnost gluhoslepih. Tako kot naš sistem tudi ne prepozna paliativne oskrbe, še, da bi bila na neki način financirana. To je bila največja težava Društva Dlan, ko smo se z njimi pogovarjali. Če bi to seveda se uredilo – in jaz sem prepričana, da bomo vsi tukaj, ki smo tu, poskušali to urediti, potem bodo seveda zadeve drugače postavljene. Tako kot moramo mi najprej narediti tudi zgodnjo obravnavo otrok in seveda dolgotrajno oskrbo. Ko bo vse to celota, bo zadeva v Sloveniji zelo dobro in zgledno urejena primerljivo vsem evropskim državam. Mi smo sedaj naredili prvi korak. Prepričana sem, da bomo v naslednjih mesecih naredili drugi korak in do konca leta tako, kot je Vlada obljubila, naredili vse tri korake in še kakšnega zraven še na drugih področjih. Tukaj je predvsem poudarek, še enkrat, da je treba narediti zgodnjo obravnavo in treba je narediti dolgotrajno oskrbo.
Sprašujem, če je še kakšna razprava? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsednik. Če prav razumem, bomo razpravljali o amandmajih, zato se bom v prvem delu nanašala zgolj na prvi amandma, to je amandma Združene levice. Naj generalno povem, da njihovih amandmajev, teh, ki so jih tukaj predlagali, večinoma ne podpiram. Pri tem prvem pa imam vseeno male pomisleke. Namreč, zmotile so me tudi zdaj razprave v nadaljevanju. Mi govorimo o zakonu o dolgotrajni oskrbi, ki ga ni. Nenazadnje nimamo niti nobene garancije niti neke časovnice, do kdaj bomo dejansko ta zakon dobili v Državni zbor. Vemo, da smo že imeli sklicane seje na to temo, ampak zakona tukaj ne glede na obljube še vedno ni. Zdaj vemo, da to ni zgolj delo enega ministrstva, to je delo tako Ministrstva za delo kot Ministrstva za zdravje, in nekako kar tako vsepovprek sedaj hiteti z enim zakonom in govoriti, to bo reševal drugi zakon, oprostite, jaz na to ne morem pristati. Tudi zaradi tega se mi vseeno zdi, ja, če se bo to takrat reševalo, nimam težave, se lahko nenazadnje tudi takrat ta sprememba ustrezno korigira. Če bo zakon, ko bo zakon o dolgotrajni oskrbi dejansko poskrbel za vse tiste, ki so nad to zgornjo mejo starosti 65 let. Do takrat pa osebno nimam zadržkom, zakaj ne bi tega amandmaja v tem delu podprli, ker se mi zdi popolnoma na mestu, namrečzZakona o dolgotrajni oskrbi za enkrat tukaj še nimamo. Kar se tiče tistega drugega pogoja glede pomoči najmanj 30 ur na teden, pa me zanima sledeče. Če pogledamo, smo na nek način imeli osebno asistenco urejeno tudi danes, en del preko družinskih pomočnikov, to so pač lahko osebe, ki bivajo na istem naslovu, kot biva sama invalidna oseba. Drugi del pa je bil dejansko preko projektov, ki so bili financirani na osnovi razpisa, ki ga je dalo Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Če pogledamo ta zadnji razpis iz lanskega leta, in če tukaj pogledamo sama merila za ocenjevanje, vidimo, da je pa po teh razpisih bilo možno dobiti osebno asistenco tudi za manj kot 30 ur na teden. Mene zanima odgovor predstavnikov ministrstva: Kako bodo s temi sredstvi v prihodnje? Tukaj vemo, da imamo sredstva zagotovljena do konca leta 2018. Gre letno za, ne vem, za leto 2016 250 tisoč evrov. Mene zanima, kaj bo v prihodnje. Lahko zatrdite, da bodo ta sredstva še zmeraj na voljo za vse tiste, ki pa pomoč dejansko potrebujejo manj kot 30 ur na teden? Če bodo ta sredstva na razpolago, v redu, če pa ne, se mi pa zdi tudi ta pogoj, da se to črta na tem mestu, na nek način ustrezen. Ali pa, da ta člen, če skupaj korigiramo, če je pač to mogoče tudi na nek drug način, ker zdaj če ministrstvo spremeni možnosti in po letu 2018 ne bo možno financiranje tako imenovane osebne oskrbe preko razpisov za tiste, ki potrebujejo pomoč manj kot 30 ur na teden, potem me pa vseeno to skrbi. Z tega vidika moram reči, da ta prvi amandma Združene levice podpiram. Bi pa resnično prosila odgovor Ministrstva za delo. Ker zdaj tukaj iz samih meril za ocenjevanje programa je razvidno, da se točkuje drugače za tiste, ki potrebujejo pomoč 30 ali več ur tedensko, za tiste 20 do 29 ur na teden, potem naslednja meje je od 15 do 19 ur na teden in še tista najnižja pa 5 do 14 ur na teden. Resnično vas prosim za odgovor: Ali bodo v prihodnje ta sredstva za gotovo še na razpolago, da bomo imeli tud pokrit ta del invalidov, ki dejansko potrebujejo pomoč manj kot 30 ur na teden? Najlepša hvala za odgovor.
Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! En lep in topel pozdrav tudi vsem predstavnikom invalidov oziroma invalidskim organizacijam, mislim, da je prav, da jih ob tej priložnosti še posebej na tem mestu pozdravim! Ne bi rad v tem trenutku dramatiziral situacije, da je danes zgodovinski dan, da je danes zgodovinska priložnost, da nekaj v smeri, ne samo sporočilne vrednosti, ampak tudi sicer za invalide naredimo, pa vendar. Zelo sem vesel, resnično sem zelo vesel, morda je to eden izmed najbolj, vsaj zame, najbolj veselih trenutkov v tem državnem zboru, da po dolgih letih govorjenja, da ne rečem govoričenja, vendarle sprejemamo zakon, ki bo v dobršni meri sistemsko uredil področje invalidov. Najprej bi želel biti malo kritičen do predlagateljice in ji povedati, da ključni amandma tega zakona k 9. členu je tudi soavtorstvo Desusa in SD, je pa res, da je kot največja stranka, prvopodpisana Stranka modernega centra, pa vendar. Pri tem zakonu sem še lahko posebej zadovoljen tudi zato, prvič, ker smo ne glede na pripadnost koaliciji ali opoziciji, izhajajoč iz tega, kar je bilo povedanega na samem odboru za delo, strnili svoje vrste in podpiramo predlog tega zakona. In drugič, ker mislim, da je še bolj pomembno, pa je to, da so praktično plebiscitarno soglasni predstavniki invalidskih organizacij na besedilo samega zakona. Seveda moram biti tukaj malo kritičen tudi do vlade, do koalicije, če hočete, kateri tudi sam pripadam, da vendarle še nismo zmogli, da bi se seznanili s predlogom besedila zakona o dolgotrajni oskrbi, pa verjamem, da bo tudi čas za to prišel. Zakon o osebni asistenci, kot rečeno, ponuja sistemsko rešitev vsem, pa ne bom našteval vseh vrst pomoči in storitev, kar je zapisano v tem zakonu. In verjamem, da ni to samo neko sporočilo, da ni to neka piarovska zadeva, ampak je to iskrena skrb za, mislim, da najbolj ranljivo ciljno skupino. V razpravi so bile izpostavljene tudi nekatere slabosti tega zakona. Najbrž bi si vsi želeli, da so sredstva tu neomejena, da lahko govorimo o univerzalnih pravicah, vendar mislim, da je še kar nekaj drugih zakonov na področju invalidske problematike, ki tako na lokalni ravni kot na državni ravni posamezne skupine in oblike invalidnosti ustrezno rešujejo. Mislim, da amandma oziroma sprememba obstoječega 9. člena v marsičem prisluhne željam in potrebam ciljne skupine gluhih in gluhoslepih, ki so skozi razpravo bili tisti, ki so imeli nekaj pripomb. Mislim, da jim s tem amandmajem, ko nekako mehčamo tisto zgornjo mejo oziroma jo za to populacijo dejansko tudi anuliramo, ter jim pri obsegu ur, kjer mehčamo zadeve, tudi maksimalno prisluhnemo. Res je, da bo med sprejemanjem zakona do njegove uveljavitve minilo kar nekaj časa. Če se bo pri tem izkazalo, da je treba kakšno modifikacijo, kakšno spremembo na tem področju narediti, mislim, da imamo zadosti časa. Verjamem pa, da pri vsej svoji iskreni vnemi si tu ne bomo premislili, vsaj zase lahko kategorično povem, da si ne bom premislil, da bom ta zakon z obema rokama podprl, ker verjamem, da je to vendarle bistven korak naprej, da tistim, ki potrebujejo pomoč sočloveka, le-to omogočimo, da jim omogočimo boljše, lepše življenje in svetlejšo prihodnost. Še enkrat pa zahvala vsem tistim, ki so konstruktivno pomagali pripeljati zakon do te faze, kot smo ga zdaj pripeljali, torej do odločanja in sprejetja. In iskreno si želim, da bi bil to dober in pomemben korak za boljše življenje vseh invalidov v prihodnosti. Najlepša hvala.
Besedo ima najprej predstavnica predlagatelja, gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Kolegici Suzani Lep Šimenko bi želela odgovoriti, pa verjetno ji bodo tudi predstavnice ministrstva odgovorile, da bodo sredstva znotraj FIHO, ki so jih tudi zdaj preko razpisov dobivale invalidske organizacije, še vedno na razpolago. In invalidske organizacije bodo ta sredstva preko razpisov dobile, bodo njim dodeljena. In oni bodo potem izvajali še nadaljnjo osebno asistenco znotraj invalidskih organizacij. Zato smo tudi postavili prag 30 ur, to pa bodo praktično direktno invalidi dobili od države, če lahko tako rečem. Za njih bo takoj poskrbljeno, za tiste, ki bodo pa znotraj tega, bodo pa njihove invalidske organizacije se prijavile preko razpisov za FIHO sredstva in potem tudi same izvajale znotraj tega pomoč svojim invalidom, ki so vključeno v posamezne invalidske organizacije. Spoštovani predsednik, želela sem povedati, da sem dobila obvestilo, da so amandmaji Poslanske skupine Nove Slovenije umaknjeni, in predlagamo, da se tretjo obravnavo zakona opravi še na tej seji. Hvala.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer.
Pozdravljeni! Nekajkrat je bilo že danes povedano, da je danes zelo lep dan za tiste, ki so čakali na to osebno asistenco kar nekaj časa. Lahko bi se temu pridružil, vendar kljub temu, danes imamo razpravo o osebni asistenci in je določene stvari treba kar odkrito in naglas povedati, zato da si ne bomo delali nekih prav posebno velikih utvar, kako je vse idealno in kako smo super poskrbeli za vse stvari. Še posebej zato, ker v bistvu gre za vprašanje, kjer pravzaprav več ali manj vsi podpiramo osebno asistenco. Je pa res, da jo vsak gleda lahko na malce svoj način, s svojim pogledom in svojim prepričanjem, kaj je prav in kaj ne. Ne smemo pozabiti, prav zato, da se bomo lažje pogovarjali, kako se že več let pregovarja stroka, kaj v resnici je osebna asistenca. Tudi zgodovinsko gledano nazaj, ko je prvič priromalo to vprašanje v Državni zbor s podpisom civilnega prebivalstva, da bi sprejeli predlog osebne asistence, je šel preprosto v to smer, da oni ne bodo več čakali, ker oni to pravzaprav potrebujejo. In ne boste verjeli, takrat je samo ena nevladna organizacija vložila ta zakon. Zanimivo, nobene druge invalidske organizacije tega niso sopodpisale niti tega niso podpirale. Zakaj? Zato, ker so se že invalidske organizacije med seboj [[…]]vsaka je gledala kot svoj aspekt, kaj osebna asistenca je in kako in na kakšen način jo obravnavati in v resnici kako bi lahko potrebovali to osebno asistenco. Kaj želim povedati? Želim povedati preprosto to, da se moramo danes, ko imamo danes zakon pred seboj, resno in iskreno vprašati, ali je to namenjeno res vsem invalidskim organizacijam oziroma vsem populacijam invalidov, ki potrebujejo osebno asistenco. Na prvo žogo lahko rečemo, da. Če pa malo bolj resno pogledamo, pa lahko zelo hitro ugotovimo, da je ta problem nastal že na začetku. Dovolite mi, da dam eno manjšo kritiko predlagateljem predvsem v tem smislu, da bomo tudi razumeli, zakaj pravzaprav en zakon, ki je stvar osebne asistence in gre za delno sistemsko reševanje posameznega vprašanja znotraj invalidskega varstva, vlaga opozicijska stranka. Skrajno nenavadno, kot da Vlada nima posluha oziroma ne ve, ali bi to naredila ali ne. Vsi moramo in vemo, da je že dve leti nazaj oziroma eno leto, v letnicah dve leti nazaj, na 3. decembra bilo obljubljeno, da gre v javno razpravo osebna asistenca. To je bilo leta 2015. Da bo 3. decembra in vsi smo pričakovali, da bo takrat ta osebna asistenca tudi v javni razpravi. Seveda se je takoj hitro zapletlo, zakaj, točno zaradi tega, kar govori kolegica Lep Šimenko, dokler nimamo dolgotrajne oskrbe, potem naj osebna asistenca ne dela teh omejitev in ovir. No, tukaj jaz mislim, da je predvsem zmotno. V osebno asistenco ne moremo tlačiti stvari, ki ne pašejo v osebno asistenco, ker porušimo definicijo osebne asistence, kaj je dolgotrajna oskrba in kaj je zgodnja obravnava otrok s posebnimi potrebami. Skratka, vse bi radi zamešali in vrgli v en koš. To preprosto ne gre. Kako biti pravičen, po drugi strani in kljub temu spraviti zakon skozi, zato da bo reševal pereča vprašanja, je pa večni problem in večna dilema, kje in do katere mere si na posameznem področju res naredil ta večji korak. Sam sem prepričan, da zakon o osebni asistenci ne bo rešilo vseh problemov, daleč od tega. Predlagatelj sam ugotavlja, da bodo invalidske organizacije še naprej s sredstvi lokalnih skupnosti, ministrstva in FIHA z vidika izvajanja posebnih socialnovarstvenih programov še naprej izvajale določene storitve, ki so predmet točno tega zakona o osebni asistenci. Je to prav, to ni prav? Sam osebno menim, da ne. Če pogledamo sredstva FIHO, bomo zelo hitro lahko ugotovili, da gre za sredstva, ki so namenjena marsičemu. In FIHO ni razdeljevalec tistih sredstev, da bi izvajali neka vprašanja oziroma neke storitve, ki bi jih država morala sistemsko urediti že znotraj drugih vprašanj. Pa vendar, tako imajo organizirano tudi po drugih državah. Glede na to, da je kolega Kordiš govoril o letnici, katera omejitev bi bila prav in katera ne. Jaz bi si sam srčno želel, da bi živeli v družbi, kjer bi imeli samopostrežno in bi vsak vzel tisto, kar potrebujejo in bi bilo to avtomatično plačano, če pa gre za invalide, pa sploh. Namreč, pri invalidih postanemo vsi občutljivi iz več razlogov. Prvič, zaradi tega, ker nobenemu ne privoščimo, da je invalid. Drugič pa zaradi tega, ker v resnici nikoli ne vemo, kdaj bomo sami to postali. Tretjič, tudi zato, ker v resnici invalidnosti, dokler nismo invalidi, sploh ne poznamo. In zato v resnici pri teh vprašanjih kakšnega prav velikega nasprotovanja pravzaprav nikoli ne bo in se bomo zelo hitro poenotili, če bo treba. Vendar, kje je ta meja pravičnosti? Predvsem v bogatosti družbe, ali to zmoremo ali ne zmoremo, imamo dovolj teh finančnih sredstev, da lahko vse to pokrijemo? Zanimiv podatek je bil, o katerem je govoril kolega Kordiš, tudi predlagatelji govorijo o 8 milijonih, kolikor naj bi stala osebna asistenca vsaj v prvem letu, tako je zapisano. Sam sem prepričan, da bodo ti zneski bistveno večji. Tudi ne vem, kako je kolega Kordiš prišel do izračuna, da če bi, zdaj pa seveda ponavljam, ne poznam pojma univerzalna osebna asistenca, jaz ne vem, kje je to kolega Kordiš dobil, to jo je sam definiral, tega v svetu ne poznajo, niti v strokovnih krogih, poznajo pa UTD, mogoče se je mu to zdelo simpatično, da je rekel še tukaj zdaj univerzalna pravica tudi na tem področju. Mimogrede, tudi UTD, tam, kjer ga predlaga, so omejitve, zelo hude omejitve. No, namreč ne poznam razloga, zakaj in je v svetu bi to delili od 0 pa do 99, recimo, delovno ali pa neskončno [[…]]To pravzaprav ne gre. Ker tudi, roko na srce, osebno asistenco, zdaj pa na pamet govorim, 99-letni človek ali invalidna oseba ali 2-letnik, poglejte, neprimerljivo, sploh ne gre skupaj. Gre za individualno obravnavo, kakšno potrebo dejansko vsak posameznik potrebuje. Skratka in je ne moremo kar takole stlačiti preprosto v številke. Naslednja zadeva, ki se mi zdi zelo pomembna, je tudi ta, da spregovorimo o tem, komu je v resnici res namenjen ta zakon. Ta zakon je namenjen tistim, ki so gibalno ovirani, in tistim, ki so senzorno ovirani. Imamo dva pojma, ki sta med seboj zelo različna in zahtevata popolnoma drugačen pristop, popolnoma drugačen pogled in nenazadnje tudi samo razlago in definicijo je zelo težko spraviti v ključ, poglejte, eden potrebuje 7 ur na teden ali 30 ur. Zato bo verjetno ta čas in dimenzije v zakonu postavljene toliko časa, dokler se v praksi ne bo izkazalo, kaj to v resnici res pomeni in bo treba verjetno v prihodnosti te postavke še spreminjati. Še posebej se bodo pa te postavke spreminjale in zato sem jaz žalosten, ker nimamo na mizi vseh treh zakonov istočasno, zato ker bi lahko naredili to primerjavo, recimo dolgotrajno oskrbo in bi dejansko lahko definirali, kaj je dolgotrajna oskrba, kaj osebna asistenca in tako naprej. Zakaj pa je prišlo do tega? Zakon ne pozna avtorskih pravic in ga lahko vlaga kdor hoče, kjerkoli ga dobi. In tukaj Novi Sloveniji ni kaj za očitati, preprosto so odprli vprašanje, za katerega so ocenili, da je minil čas čakanja, da se je treba o njem pogovoriti in nekaj skleniti. In tukaj jaz nimam nobenih težav. Imam pa težave, če vem in mi je jasno, kako je do tega prišlo, da je Nova Slovenija vložila ta zakon. In tukaj bom zelo jasen, gre za uradnika, ki dela na Ministrstvu za delo in je eno od 15 inačic posredoval Poslanski skupini Nova Slovenija, ta zakon, seveda z obrazložitvijo, da je usklajen med invalidskimi organizacijami. Oprostite, ta zakon ni bil usklajen z invalidskimi organizacijami, žal. Jaz tukaj seveda ne dajem očitka poslanski skupini, so pač naredili tisto, kar je politično njihova odločitev, očitam pa in tukaj seveda opozarjam tudi Ministrstvo za delo, kakšne uradnike imate med svojimi vrstami. Namreč to preprosto tako ne gre. Veste, popoldne biti član Nove Slovenije, dopoldne biti pa uslužbenec Ministrstva za delo – te stvari je treba razčistiti. Preprosto neka lojalnost, tudi znotraj ministrstva, preprosto mora biti, in to samo kot namig, da se to seveda tudi uredi. Sem mislil povedati tudi ime, pa ne bom povedal imena, bi pa še tudi to rekel, če bo treba, ker se mi zdi to nekorektno. Zakaj je to pomembno vprašanje? Predvsem je pomembno zaradi tega, ker zakon o osebni asistenci je bil zaustavljen zato, ker tisti, ki poznate in veste, kako je to v preteklosti izgledalo, namreč, ko je vložila to JHD leta 2011, Skupnost invalidskih organizacij tudi pod razno ni hotela zraven tega zakona sodelovati. Vi vsi poznate zgodbo obtoževanj med gospo Eleno Pečarič in gospodom Šuštaršičem, ki za skupno mizo ne moreta sedeti, pa imate enako invalidnost. Ne moreta za skupno mizo sedeti. Ampak pri tem zakonu po parih letih sta se usedla skupaj, kar je za mene napredek in, bom rekel, pozdravljam to. Če smo se vsaj pri osebni asistenci lahko združila dva, ki enostavno ne moreta skupaj funkcionirati, in v bistvu oba trdita, da delata za isto stvar. Je pa zanimivo in treba je vedeti, delata za isto stvar, ampak vsak po svojemu konceptu. JHD Društvo za teorijo in kulturo hendikepa ima seveda svojo filozofijo, kaj to pomeni osebna asistenca, če boste vprašali gospa Šuštaršiča, ima poponoma svojo filozofijo, in to je ta problem, zakaj določene stvari v zakonu preprosto danes ne moremo poenotiti. Potem so pa tukaj še senzorni invalidi. Ni res, da je samo Društvo Dlan imelo pripombe. Imela je pripombe tudi Zveza slepih in slabovidnih Slovenije, ki je bila zraven sopodpisana, ampak vsi ste videli samo znak Dlan, spodaj so bili še slepi priklopljeni na predlog in pripombe, ki so jih dajali. Zato se mi zdi nujno ob teh diskusijah opozoriti na eno stvar, in to pa je, in je prav, da to večkrat ponovimo, OZN je sprejel med drugim tudi definicijo, ki jo invalidi zelo radi ponavljajo: Nič o invalidih brez invalidov. To zelo radi ponavljajo in imajo prav. Zakaj? Zaradi tega, ker edino oni vedo, kako in na kakšen način bi uredili. Je pa res, da tukaj držav kljub temu ima svojo funkcijo in nalogo. To je pa ta pravičnost oziroma tudi sistemska ureditev glede na ostalo zakonodajo, zato da se določene pravice ne bodo podvajale in zato da določene pravice seveda ne bodo šle skozi okno. Na eni strani jih bomo financirali skozi javne razpise kot socialnovarstvene programe, in to bo Računsko sodišče imelo slej kot prej enkrat problem, po drugi strani jih bomo pa po zakonu dajali pravico, da to lahko uredijo tako ali drugače. To dvoje je treba urediti samo na en način. Ali bomo delali vse preko javnih razpisov, kar je noro, nepregledno, konfuzno. Lahko to delamo kot eksperiment, lahko delamo to kot neke vrste, če gre za manjše programe. Vse ostalo, kar je večji družbeni problem, ga je treba urediti s sistemskim zakonom, pika, in to se mora zaključiti. Po tej logiki seveda se jaz tukaj ne strinjam s predlagateljem in prav je, da v prihodnosti nehamo financirati to preko javnih razpisov in da to vse uredimo znotraj zakona. Kaj pa to pomeni na drugi strani? Da se bo kar naenkrat nekaj sredstev na FIHU sprostilo. In kar na enkrat, če drži samo ta podatek, ki ga je predlagatelj omenjal 8 milijonov, potem bomo 8 milijonov denarja imeli več na FIHO, zelo poenostavljeno povedano, da me ne bo kdo prijel za besedo, še kaj drugega delajo v FIHO oziroma kaj drugega še financirajo, ampak po tej logiki zagotovo, recimo, če bi takole čez palec naredili, zagotovo pa nekaj milijonov da. Če samo vem približno, koliko JHD, mislim, da je bila ena ocena milijonov 200, je šlo zdaj za osebno asistenco in zelo na pamet govorim za kompletno vse, je seveda to relativno velik denar. Naj na koncu zaključim s samim izvajanjem osebne asistence, o čemer je govoril malo Kordiš, malo pa še tudi vsi ostali. Sam osebno sem prepričan, da bomo zakon morali definirati in spreminjati tudi zaradi naslednje zadeve. V predlogu je predlagatelj najprej pod 8. Členom navedel v predzadnji alineji: »tudi druge storitve namenjene pomoči pri namestitvi in uporabi medicinsko tehničnih pripomočkov«. Ta dikcija je potem skozi popravljen amandma ven letela iz preprostega razloga, ker je več ali manj jasno, kdo te pripomočke v resnici res v naši državi lahko daje – usposobljena strokovna oseba in nihče drug, pika, ne gre drugače. Ostala pa je recimo dikcija, pri kateri imam jaz še vedno resen problem, in se bo potem v praksi pokazala kot problem, to je izvajanje storitev asistence na domu, ki so povezane z opravljanjem osnovne pomoči uporabniku, čiščenje dihalnih poti, dajanje injekcij, kateterizacija in podobno. To bo problem. Če vprašate zdravnika, kot bi nekateri rekli, bodo oni rekli: Ni problem, saj mi to svojce naučimo in potem oni to delajo. Veste, dokler so to svojci, je to še vse v redu. Ko pa enkrat to več ne bo svojec in ko bo prišlo do zapleta in ko se bomo srečali na sodišču, bo pa to resen problem. In bomo na eni strani videli, da to zakon dovoljuje, po drugi strani bomo pa ugotovili, da za to ni strokovno usposobljen. Dam vam samo en primer. Kateterizacija ženskega ali moškega je popolnoma različna po težini. V končni fazi je v stroki zelo jasno, da medicinska sestra lahko kateterizira žensko, moškega pa že ne več, mora biti zraven zdravnik. Pazite, medicinska sestra ne sme moškega kateterizirati. Pri osebnem asistentu bo pa to on lahko počel, ni važno. In to bo problem, to vam že danes povem, da bo problem, ko se bo enkrat zgodil prvi zaplet. Jaz osebno ne bom nasprotoval zakonu niti temu problemu, ampak jaz samo opozarjam, da to so problemi, ki niso razčiščeni, in zato govorim, kaj osebna asistenca je, in da ni vse osebna asistenca. Je pa res, da zaradi zadnjih 20 let, ker v državi tega vprašanja nismo rešili in smo mislili, da bo samo po sebi se tako reševalo, kot se je reševalo do danes. Mimogrede, nobeden še ni umrl zato, ker ni imel osebne asistence, osebna asistenca se ves čas izvaja, samo iz drugih programov, na drug način in seveda žal ne tako, kot bi se morala. In iz tega razloga je zato zelo pomembno, da se zavedamo, da bo ta zakon treba v nadaljevanju spremeniti. Sreča, ko sprejemamo ta zakon, je samo to, nenavadno da rečem sreča, ampak dajte me razumeti, v prenesenem pomenu, kaj želim povedati, da imamo dovolj časa, da do leta 2019, s 1. 1., ko bo zakon začel veljati, da ta vprašanja tudi uredimo in definiramo. Ne glede na vse kritike, pa hvala predlagatelju za predlog, ki ga bomo podprli. Se strinjam s samim smislom in uvedbo tega zakona. Hvala lepa.
Postopkovno ima prednost. Postopkovno gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik! V zadnjih tednih veliko poslušamo o tem, da ste specialist za človekove pravice. Vse hvale vredno. Jaz bi vas samo prosila, če spoštovanemu kolegu Möderndorferju poveste, ali je to človekova pravica, da nek zaposlen na ministrstvu je tudi član politične stranke. Ali je to človekova pravica? Ali je to svoboda posameznika, da je tudi politično aktiven? In ob tem, ko govorimo, da je zakon dober, potreben, nujen in tako naprej, hkrati popljuvamo človeka, ki se spozna na to področje. In če bi mu na ministrstvu naročili, da naj ta zakon pripravi za obravnavo, sem prepričana, da bi ga pripravil. Ker pa Nova Slovenija se je večkrat sestajala z različnimi invalidskimi organizacijami in smo zaznali ta problem in smo čutili dolžnost, da nekaj naredimo na tem področju, smo se odločili, da naredimo. Dobili smo neke predloge tudi od invalidskih organizacij. Ker je pa gospod Cveto Uršič, zaposlen na ministrstvu, vrsto let delal na tem področju, smo ga vključili, ker je tudi član našega strokovnega odbora. In ne vidim nobenega problema, da član Nove Slovenije ne sme biti nekdo oziroma ne sme delati tudi na kakšnem ministrstvu. Tako da prosim, če ga lahko na to opozorite. Hvaležna sem vsem, ki so zakon pripravili, in tudi vam, ki ga boste podprli, in upam, da bo zaradi tega marsikatera bolečina prihranjena marsikomu.
Postopkovno, gospod Jani Möderndorfer.
Spoštovani predsednik! Glede na to, da je bilo v samem postopkovnem predlogu navedeno, da se opredelimo, kaj je človekova pravica in kaj ne, glede podanega predloga, ki ga je, oziroma primera, ki ga je izpostavila gospa Ljudmila Novak, bi prosil naslednje. Prvič, v razjasnitev samega postopka, ko mi boste iz magnetograma dokazali, da sem kršil človekovo pravico, ker bi trdil, da nekdo ne sme biti član Nove Slovenije, potem se bova lahko pogovarjala o postopkovnem predlogu. Bom pa ponovil še enkrat za razumevanje v postopku, kaj je bilo izrečeno. Nimam nič proti, če nekdo v svojem prostem delovnem času dela za Novo Slovenijo kot član Nove Slovenije. Zelo sporno pa je, da uradnik v dopoldanskem času, ko dela na ministrstvu, slabo prepiše zakon in ga da v roke Novi Sloveniji, še posebej pa, ker je strokovnjak s tega področja, je zelo slabo naredil in slabo uslugo naredil Novi Sloveniji. Tako da ne mi govoriti o človekovih pravicah. Govoril pa sem predvsem ne vem, ampak sem govoril ministrstvu, da naj se na ministrstvu oziroma ministrica zamisli, da mora ukrepati, ker takšen uradnik na tak način ne more delati. Lahko, ampak kaj drugega. Zagotovo pa ne več to, kar dela na takšen način. Za mene to ni profesionalno. Ne mi pa govoriti, da je človekova pravica, da slabo prepišeš zakon kot uradnik in ga daš, sem pa povedal na začetku, zakon res nima avtorskih pravic, prav pa je, da na glas povemo, kaj se dogaja. In to je tudi vse. Sam osebno ne pričakujem ničesar, ker se nič ne more narediti, prav pa je, da se ve, kako je do tega prišlo. Hvala lepa.
Ker sta bila dva postopkovna. Vsekakor lahko ugotovim, da je članstvo v politični stranki za vsakega zaposlenega v javni upravi pač svobodna odločitev. In do tod je vprašanje človekovih pravic. Vse drugo, kar je bilo izrečeno ali pa ni bilo izrečeno, sta oba pojasnila svoje in se ne mislim še dodatno opredeljevati, ker se ne morem glede tega, ker to pa že ni več vprašanje človekovih pravic, ampak je vprašanje, ne vem, etike zaposlitev in tako naprej. V to se pa res ta trenutek niti ne znam vtakniti niti ne znam opredeliti. Sploh pa to ni moja dolžnost konec koncev kot predsednika Državnega zbora, ki mora voditi sejo, in bi predlagal, da gremo preko teh postopkovnih naprej. Je pa bila reakcija. Razumem in zaradi tega ne bom rekel, da je bila to zloraba postopkovnega, ker je šlo za razjasnjevanje zadev, kar običajno ni praksa. Mislim pa, da se je javila najprej predlagateljica, torej predstavnica predlagateljev. Gospa Iva Dimic ima besedo.
Naj povem, da sem bila res, resnično leta 2012 v Državnem zboru, ko smo obravnavali predlog 5 tisoč podpisnikov in društvo JHD, ki je te podpise zbiralo in vložilo zakon, takratni predlog zakona o osebni asistenci. Vsi smo bili soglasni, da zakon je treba sprejeti, vendar tisti zakon o osebni asistenci ni vključeval ravno teh invalidov, ki jim ta zakon na nek način prinaša neke izboljšave. To so bili gluhi, slepi, gluhoslepi in seveda osebe z motnjami v duševnem razvoju. In ravno k temu smo ves čas stremeli v Poslanski skupini Nove Slovenije in se z njimi dobivali, na kakšen način bi jih vključili v zakon o osebni asistenci. Ker tako, kot je bilo že danes rečeno, nič o invalidih brez invalidov. In nič o zakonu o osebni asistenci ali pa zakonu za invalide brez ,vseh invalidov, vseh invalidskih organizacij. In ja, vi ste priznali, zakon je zahteven, zato je bilo tudi toliko časa potrebno. Vi ste celo rekli, da ste ga imeli leta 2015 celo sami, 3. decembra, da bo šel v javno razpravo, pa zakon ni šel v javno razpravo, ker se je čakalo, kot ste rekli, na dolgotrajno oskrbo. Nenazadnje sem ponosna na vse naše člane, ki delujejo in težijo k skupnemu dobremu. Saj ta zakon je bil delo za skupno dobro, delo za tiste najšibkejše in ga čisto lahko povzamem po duhu neke krščanske demokracije, za katero vsi v Poslanski skupini Nove Slovenije stremimo. In sem vesela in verjetno nenazadnje tudi vsi tisti, ki so soustvarjali to, da je ta zakon ugledal luč sveta in da se je izkazalo, da je dober. Bilo je izpostavljeno, da je zanimivo to, da sta se društvo JHD in predstavnik invalidskih organizacij gospod Šuštaršič poenotila pri tem zakonu, da imata različne filozofije. Res, lahko imata različne filozofije, ampak jaz mislim, da imata eno in isto potrebo – imeti osebo, ki te bo zjutraj oblekla, imeti osebo, ki te bo umila, imeti osebo, ki te bo nekam odpeljala, imeti osebo, da te bo nahranila in tako naprej. To je skupni cilj različnih filozofij, ampak oba pa imata iste življenjske potrebe. In to je tisto, se mi zdi, da so se invalidi na teh potrebah poenotili, to je velik dosežek nas in seveda vseh vas, ki smo to razumeli. In mislim, da je to skupni uspeh. Če zdaj vi problematizirate, da je to Nova Slovenija naredila, ja, mogoče smo tudi zato poslani v Državni zbor. Hvala.
Hvala lepa. Preden nadaljujemo, mi dovolite, da vam sporočim, da je umik amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov objavljen na e-klopi. Repliko ima gospod Jani Möderndorfer.
Še enkrat, večkrat bom to ponovil – ne problematiziram tega, da ste vložili zakon, in to sem zelo jasno povedal, daleč od tega. Povedal pa sem naslednje, da je izredno nenavadno, da tak zakon vlaga opozicijska stranka. In sem razložil tudi svoj pogled, zakaj je do tega prišlo. Kot drugo se mi zdi zelo pomembno, ja, strinjam se, seveda gre za to, da imajo lahko iste potrebe, vendar država je dolžna definirati, kaj je osebna asistenca, dolžna je povedati, kako bo to uredila, jaz pa trdim, da ta zakon vsega tega ni definiral. V tem je problem. Sem pa prepričan, glede na to, da imamo rok za izvajanje tega zakona, ki je 1. 1. 2019, še dovolj časa, da vse te stvari še uredimo, česar danes v tej razpravi in s temi amandmaji ne bomo mogli urediti. In naj ponovim, nič ni narobe, da ste vložili zakon, je pa zakon slabo prepisan, to je bil problem. Ker če boste pogledali dikcijo, boste videli, da vsaj 15 različnih verzij tega istega zakona oziroma enakega, ker isti je prav tisti, enakega zakona pravzaprav je nekdo prinesel. In za to gre. Jaz ne problematiziram, kdo je član Nove Slovenije, in nič nimam proti Novi Sloveniji, nasprotno, marsikdaj ji dam še za marsikaj tudi prav. Način, kako to naredi, je pa hudo naroben.
Besedo ima gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo. Ne morem verjeti, o čem poteka zadnjih 15 minut debata. Mislim, ta zakon je pripravil – kdo? Birokrat na ministrstvu, ki je zraven še član Nove Slovenije? Mislim, pa prava reč, jaka muda, no, to pa res ni nič takega. Sam si želim samo, da bi naredili malo boljši zakon. Namreč, ta zakon o osebni asistenci naj bi pokrival delovno aktivno populacijo, torej od 18. do 65. leta, ampak že zdaj je uporabnikov osebne asistence 90 % brezposelnih, 9 od 10 teh ljudi je brezposelnih, tako je ta zamejitev popolnoma arbitrarna in nepotrebna. Nadalje, ta zakon izpušča 80 % sedanjih uporabnikov osebne asistence. Jaz zelo simpatiziram z namenom predlagatelja pri tem zakonu, kar pa si želim in kar v Združeni levici z amandmaji tudi predlagamo navsezadnje, je, da nastopimo malo bolj ambiciozno – namesto 18 milijonov, računamo, da bi v to vložili 12 milijonov evrov, pa da osebna asistenca postane univerzalna pravica, brez birokratskih omejitev. In na tem mestu bi rad pozval predstavnike Vlade in ministrstva, da se opredelijo do naših amandmajev; zaenkrat tamle bolj travmatizirano sedijo in čakajo, da bo konec diskusije, ker se nič kaj dosti ne vklapljajo. Okej, naj grem naprej. Lahko smo slišali izjave, da v ta zakon pač ne gre vse in zaradi tega starostne omejitve obstajajo. Zato imamo pač ta plafon 65 let, kasneje naj bil stvari urejal še neobstoječi Zakon o dolgotrajni oskrbi. Ampak, oprostite, po tem predlogu zakona nekateri invalidi po 65. letu dobijo osebno asistenco, neki drugi invalidi, konkretno tisti, ki so stari 65 ali pa več pa šele takrat postanejo invalidi, no, tisti pa ne. In to je popolnoma arbitrarna odločitev, ki jo vodi samo in izključno motiv šparanja. Ni pametnega argumenta, zakaj bi nekaj takega naredili. In ni res, da ni mogoče narediti več, kot ta zakon predlaga, da je mogoče narediti, in potem pač poslušamo tule od predstavnikov kobajagi socialnih strank, kako si oni želijo, da bi bilo mogoče več, pa žal ni mogoče. Ej, pogovarjamo se o 4 milijonih na leto! Za toliko denarja pošiljate 50 slovenskih vojakov na Natovo misijo v Latvijo provocirat oboroženi konflikt. Pa ne mi reči, da ni mogoče najti 4 milijonov evrov za to, da dokončno rešimo vprašanje osebne asistence in da jo prejmejo vsi, ki jo potrebujejo, v obsegu, ki ga potrebujejo. Če se za zaključek dotaknem še našega naslednjega sklopa amandmajev, ki pokriva vprašanje prekarnosti, želimo izčrtati možnosti prekarnosti pri izvajanju osebne asistence. Kar se tiče amandmaja k 10. Členu, tukaj črtamo izvajanje osebne asistence s strani espejev, se pravi tukaj ostanejo samo zavodi, društva, fundacije in tako naprej, ki so že po zakonu neprofitni in iz njih ni mogoče črpanje presežkov. V čem je problem espejev, sem že povedal; imamo dva scenarija, bodisi ti espeji funkcionirajo tako kot profitna firma, kot deoo, recimo, in bi dobesedno na račun javnih financ za osebno asistenco invalidov nekdo silno profitiral na ta račun, to je prvi scenarij. Po drugi strani se nam pa lahko zgodi množica prisilnih espejev, ki bodo popolnoma odvisni od proračuna in od konkretnega uporabnika. Sem že prej dejal pa bom še enkrat ponovil, ne vem, kateri do teh scenarijev je slabši. Amandma k 11. členu črta možnost, da bi lahko izvajalci najemali osebne asistente preko podjemnih pogodb in tako naprej, kar je še ena varovalka pred prisilnimi espeji in študentskemu delu. In tukaj moram povedati, da na trgu čaka vsaj 128 prostovoljcev, 71 študentov in 23 zunanjih sodelavcev, plus rezervna armada brezposelnih. In tukaj imamo vse pogoje in vse možnosti, da sistemsko, kar je beseda, ki jo ima vladajoča koalicija tako silno rada, preprečimo prekarno zaposlovanje v tem sektorju. Kolega Prikl iz Desusa je silen borec proti prekarnosti in evo, zdaj ima priložnost, da podpre naš amandma, da vsaj pri osebni asistenci zamejimo in spodrežemo krila prekarnosti. Ali bo to naredil ali ne? Jaz upam, da bo toliko konsistentnosti in srčnosti izbral, vem pa ne za ziher. Potem je tukaj še amandma k 12. členu, kjer predpisujemo, da lahko osebno asistenco izvaja samo zavod oziroma društvo, ki ima dovolj zaposlenih osebnih asistentov. S tem bi radi preprečili, da se najde, recimo, kakšen socialni delavec, ki gre ustanavljati svoj zavod in potem črpa proračunska sredstva, hkrati pa ne bi zaposlil asistentov, ampak bi jih najemal preko espejev in tako. Kar je pomembno tudi zaradi porabnikov, torej zaradi invalidov, ki potrebujejo neprekinjeno skrb tudi v času dopustov in bolniških. In tukaj je treba že v startu zaposliti dovolj ljudi, za te ljudi zagotoviti sredstva, ne pa mašiti lukenj s prekarnim.
Mag. Julijana Bizjak Mlakar, imate besedo, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci, vsi, ki spremljate sejo! Zakon, ki ga danes sprejemamo, ni pomemben le za uporabnike osebne asistence, za katere vemo, da jih je bilo že v letu 2015 tisoč 125 vključenih v programe osebne asistence, v čakalni vrsti za vključitev pa jih je bilo tedaj 159. Zakon bo uporabnikom omogočil večjo enakopravnost pri vključitvi v družbo in spodbujal njihovo neodvisno življenje. Zakon je pomemben tudi za večjo stabilnost zaposlitve zaposlenih v okviru programov osebne asistence, saj je že danes 392 vseh zaposlenih v okviru programov osebne asistence. Ne gre spregledati, da je zakon tudi korak v smeri večje integritete naše družbe in večje občutljivosti ljudi do potreb posameznika in do varovanja človekovih pavic, saj se je slovenska skupnost zadnjih 25 let onečedila z egoizmom, s številnimi kršitvami človekovih pravic in z naraščajočim nasiljem nad posamezniki. Pravzaprav pomeni ta zakon tudi vnos večje občutljivosti do potreb sočloveka v našo družbeno skupnost. Nenazadnje se je to pokazalo tudi pri sprejemanju tega predloga zakona, saj smo si vse stranke kljub zavedanju številnih pomanjkljivosti predloga zakona prizadevale za njegovo sprejetje z mislijo, da bo pristojno ministrstvo pomanjkljivosti do takrat, ko bo 1. januarja 2019 zakon stopil v veljavo, odpravilo. Seveda pa ni mogoče prezreti dejstva, da se je za zakon dolga leta pripravljal na pristojnem ministrstvu, to je Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, nato pa zelo nedodelan prišel v Državni zbor. Spomnite veljav, da ministrstvo toliko let ni uspelo pripraviti ustreznega zakona za to področje. Prav tako je dejstvo, da je bil vložen hudo pomanjkljiv zakon, zaradi katerega je bilo treba popravljati skoraj vsak člen predloga zakona. Nekaterih napak, zaradi katerih obstaja pravna negotovost glede marsikatere zakonske določbe, na kar je poslance v času parlamentarnega postopka korektno opozarjala zakonodajna služba Državnega zbora, pa verjetno doslej niti ni bilo možno odpraviti. Kakšne težave bo prinesel zakona, zaradi njegovih nejasnosti in nedoločenosti, nedefiniranosti pravne narave osebne asistence, razmerja do družinskega pomočnika in drugih oblik skupnostne skrbi, odsotnosti vključitve osebne asistence kot javne službe in relevantnih procesnih določb, neustreznosti kazenskih določb, zaradi odsotnosti predhodnih določb in zaradi drugih opozoril Zakonodajno-pravne službe, marsikaj od tega pa tudi po drugi obravnavi zakona še ni bilo odpravljeno, si ta trenutek težko predstavljamo. Le-to meče kanček grenkobe na ta zakon ob siceršnjem veselju, da sprejemamo zakon, ki ga mnogi nujno potrebujejo. Ne moremo mimo tega, da ne bi spomnili na s tem zakonom povezanim zakonom o dolgotrajni oskrbi, katerega priprava se je pred kratkim preselila iz rok Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve v roke Ministrstva za zdravje. Ni videti, da bi zakon, ki zadeva skoraj pol milijona prebivalcev, kmalu ugledal luč sveta, čeprav se ga pripravlja že leta in je povezan z zakonom, ki ga danes obravnavamo. Prav zato je meja 65 let, ki jo postavlja obstoječi predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, še toliko bolj sporna in diskriminatorna, saj meja ne odgovarja na potrebe mnogih ljudi, ki se bodo znašli v podobnem položaju in bodo različno obravnavani. Prav na to so opozarjale nekatere organizacije invalidov, na primer Društvo slepih, gluhih, gluhoslepih in Zveza društev civilnih invalidov vojn Slovenije. V postopku sprejemanja zakona smo jim poslanci z amandmaji prišli delno nasproti, vendar po vsej verjetnosti, predvsem zaradi pomanjkanja našega strokovnega znanja s tega področja, v amandmajih nismo zajeli vsega potrebnega. Z veseljem bomo poslanci Desus podprli ponovno spremembo 9. člena predloga zakona, torej amandma koalicije, s katerim se bomo potrebam različnih skupin invalidov še nekoliko bolj približali. V prihodnje pa upam, da se bodo vsi predlagatelji zakonov, ki zadevajo invalide, držali gesla Nič o invalidih brez invalidov, ki tokrat ni bil v celoti upoštevan. Poslanska skupina Desus je že napovedala, da bo Predlog zakona o osebni asistenci podprla. Hkrati bi želeli, da bi pristojno ministrstvo do uveljavitve zakona v letu 2019 še odpravilo morebitne pravne praznine tega zakona in v zakon vključilo določbe, ki bodo omogočile bolj enakopraven položaj vseh, ki osebno asistenco resnično potrebujejo. Hvala lepa.
Gospa Marija Bačič, izvolite, imate besedo.
Hvala, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Žal mi je, da ko obravnavamo danes tako pomembno temo, da nas je res tako malo v Državnem zboru. Nikoli ne vemo, kdaj se bo komu od nas kaj takega zgodilo ali celo nam in bomo potrebovali osebno asistenco. Ta zakon, ki je danes pred nami, je zelo pomemben zakon in upam, da ga bomo v Državnem zboru tudi soglasno podprli. Namenjen je najbolj ranljivi populaciji, to je invalidom, ki potrebujejo pomoč pri opravljanju osnovnih, svojih osnovnih temeljih opravil, ki zaradi oviranosti sami ne morejo opraviti. To je lahko oblačenje, lahko je osebna nega, lahko je spremstvo, lahko je hranjenje in tako naprej. S pomočjo osebne asistence se bodo invalidi lahko enakovredno vključevali v skupnost, izobraževanje in tudi zaposlitev. Torej zakon sledi konvenciji o pravicah invalidov, ki zagotavlja pravice do dostojanstva, enake obravnave in samostojnega življenja in vloge v družbi. Če že govorimo o toliko opevanem sloganu Nič o invalidih brez invalidov, lahko povem, da invalidi edini vedo, kaj potrebujejo, kaj je osebna asistenca in kaj in koliko jo potrebujejo. Zato smo jih tudi vključili. Sami so lahko veliko povedali. Pravzaprav nas je obiskalo kar veliko invalidskih organizacij, ki so povedale v imenu svojih članov, kaj pričakujejo od osebne asistence. Mi smo jim seveda prisluhnili in upam, da z invalidskimi organizacijami dosegli tudi dogovor o tem zakonu. Lahko bodo sami odločali, uporabniki torej, o tem, kdo bo njihov asistent, razen tistih, ki pač tega sami ne bodo zmogli, bodo pravzaprav potrebovali zakonitega zastopnika. In da nismo prišli nasproti tistim, ki so imeli določene pripombe, to smo na odboru že razpravljali, in sicer slepi, gluhoslepi in naglušni, smo torej v našem amandmaju koalicije tudi 9. člen popravili, in sicer tako, da se število ur spremstva in komunikacije na teden spremeni v 30 ur na mesec. Te ure bodo lahko koristili v strnjeni obliki, kar pomeni, da se bodo lahko vključevali v programe ohranjanja zdravja v zdraviliščih ali vključevanje v športne rekreativna in kulturne dejavnosti, lahko pa bodo v zameno za to dobili tudi denarno nadomestilo. In to koriščenje ne bo vezano na 65 let, lahko bodo koristili tudi nad 65 let. Zadovoljna sem, da bodo to osebno asistenco dobili tudi osebe z motnjami v duševnem razvoju, kar je pravzaprav kolega Möderndorfer prejšnjič izpustil v svojem govoru, in jim želim, da bodo s pomočjo osebnega asistenta lahko zaživeli tudi samostojno, neodvisno in kvalitetno življenje doma. Kot smo že v razpravah slišali, nas čaka še veliko zakonov in upam, da bomo v tem sklicu še uspeli sprejeti zakon o zgodnji obravnavi otrok s posebnimi potrebami in pa seveda tako težko pričakovano dolgotrajno oskrbo. Vse to je vezano na res najbolj ranljivo skupino in menim, da tukaj moramo res stopiti skupaj in čim prej te zakone, ki jih že tako dolgo čakamo, tudi sprejeti. Vsi ugotavljamo, mislim da res brez, moram povedati, brez kakršnekoli druge izbire, da je ta zakon izredno pomembna pridobitev za vse invalide in ga bomo zato tudi Socialni demokrati soglasno podprli. Hvala lepa.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, gospa Martina Vuk.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Veste, kaj je bistvena razlika ter ureditve, ki jo sedaj sprejemamo, od obstoječega programskega financiranja? Temeljna razlika je to, da se s sprejetjem zakona osebna asitenca uveljavlja kot pravica. To pomeni, da je pravica tistega, ki osebno asistenco potrebuje, ki gre skozi postopek ocene, da se ugotovi, v kolikšnem obsegu jo potrebuje, in na ta način si potem lahko izbere osebnega asistenta. Zdajšnji sistem projektnega programskega financiranja temelji na tem, da preko javnega razpisa naredimo pogoje, ampak hkrati tudi določimo obseg sredstev. In na podlagi tega obsega sredstev je potem določeno število osebnih asistentov, ki jih lahko sofinanciramo. In s številom osebnih asistentov, ki so sofinancirani, je omejeno tudi število uporabnic in uporabnikov. Torej, logika se obrača, ali je osebna asistenca pravica ali pa je možnost, ki jo lahko izbereš oziroma ki ti jo lahko tvoja organizacija, v katero si vključen, dodeli, če so te možnosti na razpolago. Zato je pomemben zakon. Iz tega razloga je ključno, zakaj je potreben zakon, če želimo govoriti o osebni asistenci kot o pravici. In če se vsi strinjamo, skozi prvo branje, skozi razpravo na odboru, skozi mnenja invalidskih organizacij, ki smo jih dobili, je to soglasje, nenazadnje tudi glasovanja to potrjujejo, bilo doseženo, da se strinjamo, da osebna asistenca mora biti pravica. Zdaj pa, ko se nekaj določi kot pravica, se vedno določijo tudi pogoji, pod katerimi lahko za to pravico zaprosiš, jo zahtevaš, jo pridobiš, jo uresničuješ. In pogoji so v zakonu določeni na način, ki je izhajal – tako jaz razumem predlagatelja, tako tudi mi razumemo na ministrstvu in tako smo tudi razumeli invalidske organizacije – iz nekih njihovih lastnih ocen, kako bi zadeva funkcionirala, čemu je osebna asistenca namenjena in v katerem obdobju je najbolj potrebno, da jo oseba ima. Zato je bil določen prag 30 ur. In če pogledate prag 30 ur, se vleče že iz tistega predloga, ki je bil vložen s strani invalidskih organizacij, tudi s strani tistega, ki ni bil nikoli vložen, pa je bil dan kot predlog, kot pobuda, ki naj se jo vzame in vloži. To je torej lastna ocena invalidskih organizacij. Seveda so vedno tudi drugačna mnenja in vedno se nekdo najde v zgodbi, ko oceni, da za njihove potrebe, z njihovega vidika, z njihovih pogledov nekatere rešitve niso najbolj optimalne. Seveda je tudi to vedno možno. Ampak jaz mislim, da s tega stališča, ki smo ga dobili s strani invalidskih organizacij, je to soglasje kar zelo, zelo veliko, še posebej, če se spomnimo na zgodovinske razloge, ki so danes tudi že bili navedeni, in tudi na posamezna nesoglasja ali pa, če rečem, neenake poglede, ki obstajajo znotraj vsake skupine. Zato ker oviranost, pa naj bo to senzorna ali pa gibalna, je samo ena od značilnosti, ki so skupne invalidkam in invalidom oziroma tem osebam, absolutno so si pa med seboj različni, kar je prav, da so si med seboj različni, tako kot smo si mi vsi ostali. Zato je vedno potrebna, ko se ocenjuje potreba, individualna ocena. In iz tega razloga bodo oblikovane posebne strokovne komisije pri centrih za socialno delo, ki bodo opravljale te individualne ocene, na podlagi katerih se bo določal obseg potreb. In po določenem obsegu potreb bo imela ta oseba možnost uveljavljati osebno asistenco. Ko pogledamo omejitve z vidika let, kdaj je nekdo upravičen po starosti, da uporablja osebno asistenco, tudi če gledamo primerjalno po drugih državah, ki osebno asistenco imajo uzakonjeno, vidimo, da jih velika večina izhaja iz tega obdobja, torej zgornja meja, ki jo tudi njihova lastna zakonodaja določa za upokojitev. Spodnja meja se pa razlikuje, odvisno, kako imajo druge ureditve urejene, ali od 18. leta, torej od polnoletnosti, od te aktivne dobe, ali pa od nič pri tistih, ki imajo ta sistem tako urejen, da so lahko tudi svojci osebni asistenti, da so tudi starši lahko osebni asistenti svojih otrok, da nimajo drugih sistemov vzpostavljenih, tisti potem začnejo že od nič, torej od rojstva otroka je mogoče. Ker se pač izhaja tega, da če nekdo v tej svoji aktivni dobi mora biti v največji meri vključen v družbo, mora imeti možnost tudi zaposlovanja, mora imeti tudi možnosti drugih oblik aktivnosti, je najlažje to doseči, če dobivaš individualno pomoč. Osebna asistenca je individualna pomoč. Ne smemo pa se, ko se zdaj pogovarjamo o tem, delati, kot da nič drugega ne obstaja. Poleg tega našega zdajšnjega projektnega sofinanciranja, imamo uzakonjene posamezne institute ali posamezne transferje, ki jih je moč pridobiti tudi zato, da se olajša življenje, da se omogoča lažja vključenost v družbo, da se lahko zagotovi pomoč in postrežba in podobno. Torej nekatere stvari že obstajajo, zato je treba gledati sistem kot celo in ne izolirano posamezen zakon ali posamezen institut. Mi imamo družinskega pomočnika, imamo dodatek za pomoč in postrežbo, imamo varstveni dodatek, imamo pomoč na domu, imamo institucionalno varstvo konec koncev, imamo možnost tolmača, to niso iste stvari. Absolutno niso iste stvari in ne more se jih za iste namene koristiti, ampak so. Je cel sistem, ki obstaja za to, da se omogoči pač tistim, ki potrebujejo dodatno pomoč, dodaten suport pri vključitvi v družbo ali pa pri samostojnemu življenju, da se to lahko zagotovi. Kar je pomembno, je to, da, kot je bilo danes že večkrat povedano, se predvideva, da se bo, ko bo sprejet, začel uporabljati s 1. 1. 2019. To pomeni, da je to obdobje namenjeno temu, kot prvo, da se vzpostavijo te komisije, da se vzpostavi celoten sistem, da se v proračunih zagotovijo sredstva za ta namen in da se v tem času sprejme tudi zakon o dolgotrajni oskrbi, kjer smo mi ves čas, že od vsega začetka poudarjali, da ti dve zadevi ne smeta biti obravnavani popolnoma ločeno, da bi se delalo, da enega ni. Ko uzakonimo ta sistem, je absolutno pri pripravi, pri sprejemanju zakona o dolgotrajni oskrbi treba vzeti v zakup zakon o osebni asistenci in ga po potrebi tudi tega, ki bo danes sprejet, prilagoditi oziroma zakon o dolgotrajni oskrbi na ta način prilagoditi, da bodo zadeve funkcionirale. In to je namen. Na ta način bomo potem še zgodnjo obravnavo dobili, dobili eno prepotrebno obravnavo od rojstva do smrti na način, da se zagotovi čim daljše življenje v skupnosti, doma in čim večja podpora za to, da lahko nekdo, ki potrebuje pomoč, ali kljub temu, da potrebuje dodatno pomoč, živi samostojno. Hvala.
Kolegice, kolegi, želi še kdo razpravljati o 7. členu ter amandmaju Združene levice? Vidim, da ja. Prosim vas za prijavo. Prijava poteka. Besedo ima mag. Matej Tonin. Izvolite.
Dragi poslanke in poslanci, dober dan! Čeprav nekatere v današnjih razpravah motijo nekoliko bolj visokoleteče besede, bi jaz kljub vsemu rekel, da gre za zgodovinski trenutek, kakorkoli stvari obračate. Ta politika v tem državnem zboru je malokdaj enotna, če danes bo, je to zagotovo dober rezultat in neka pozitivna stvar. Morda je prav, ker se je diskusija razvila v takšne in drugačne smeri, da nekoliko pogledamo v zgodovino nastajanja tega zakona in da tudi morda poslanec Möderndorfer dobi odgovor, zakaj je ta zakon pripravila prav opozicijska poslanska skupina. Jaz se spominjam začetkov mojega dela v tem parlamentu, leta 2012, ko je s strani civilne družbe in invalidskih organizacij prišla pobuda za sprejetje zakona o osebni asistenci. Zbrali so podpise, vložili so zakon in takrat sem bil tudi jaz med tistimi koalicijskimi poslanci, ki smo tisti zakon o osebni asistenci zavrnili. Zavrnili smo ga v dobri veri, kot nam je takrat obljubljal minister za delo, družino in socialne zadeve, da bo že do božiča sistemski vladni zakon, ki bo rešil probleme. No od takrat dalje se je zvrstilo kar nekaj novih let, kar nekaj let od 2012 pa do 2017, to je 5 let. In danes, kot vse kaže, bomo ta zakon vendarle sprejeli. Vsaj jaz zase lahko rečem, jaz ne vem, kako to vi čutite, ampak jaz sem imel izrazito slabo vest. Še posebej pa se je ta občutek poglobil, ko so nas predstavniki društva JHD povabili, poslance, številni med vami ste najverjetneje to izkušnjo dali skozi, da dan preživite kot osebni asistent. In stvari, ki se nam zdijo popolnoma samoumevne, so za določene naše državljane nedostopne brez osebne asistence. In, ko vidiš in doživiš, začutiš vse te stvari, potem se ti vse skupaj postavi v neko novo luč in se začneš spraševati, če smo res tako nečuteča družba, da za pomoči potrebne v tej družbi ne poskrbimo ustrezno. Tudi meni so se začela postavljati vprašanja, če je denar za vse mogoče neumnosti, zakaj ga potem ni za osebno asistenco. Ker vedno sta bila dva razloga zakaj zakon o osebni asistenci ni sprejet, eno so bile finančne posledice in drugo je bilo, da zakon ni usklajen z vsemi invalidskimi organizacijami in da ima pomanjkljivosti in tako naprej. In zakaj je zdaj ta zakon vložila opozicijska stranka? Ker po razpravi kolega poslanca Möderndorferja bi to moral biti zakon, ki bi ga vložila vlada. Pa dajmo karte, čiste karte na mizo. Jaz nimam tukaj kaj skrivati. Ali zaradi tega, ker so invalidske organizacije ugotovile, da s svojimi sporočili ne prodrejo preko koalicijskih strank ali preko Vlade. Spomnite se koalicijski poslanci, da ste že en zakon o osebni asistenci tudi vi zavrnili. In da je bilo tudi z vaše strani marsikaj obljubljeno. In tukaj jaz popolnoma nič ne skrivam, ko trdim, da me je v nekem trenutku poklicala gospa Elena Pečarič in je rekla, poglejte, na tem področju se ne dogaja nič, mi, ki smo te osebne asistence krvavo potrebni, enostavno obupujemo, ali ste pripravljeni skupaj z nami ta zakon vložiti vsaj za to, da to ponovno postavimo na dnevni red političnih odločevalcev. Torej da prisilimo vse nas, ki sedimo v tej hiši, da se s tem problemom začnemo ponovno ukvarjati. In jaz sem seveda rekel tudi pod vtisom te slabe vesti, ki sem jo imel še iz leta 2012, ki sem glasoval proti temu zakonu, da seveda bomo naredili vse, kar je možno, da to stvar premaknemo naprej. In zdaj, spet neka stvar, ki se očita kot velik prekršek – Na koga smo se pa obrnili? Obrnili so se na tistega, ki se na materijo razume, obrnili smo se na enega izmed naših članov, ki to materijo pozna. Ja, na koga bi se pa? Mene žalostijo te pozivi poslanca Möderndorferja, ki skoraj poziva na linč tega uradnika, da to pa je nedopustno, kar je ta uradnik storil. Meni se pa zdi nedopustno, kar poslanec Möderndorfer dela. Ta uradnik teh stvari ni delal v svojem službenem času, ta uradnik je te stvari delal popoldne oziroma po preteku službenega časa. Jaz vem, da so te stvari nepomembne. ampak zdaj smo zašli v neke takšne detajle, ker se, jaz razumem poslanca Möderndorferja, njega moti to, jasno je, da to bi moral biti zakon, ki bi ga pripeljala koalicija oziroma zdaj njegova SMC, da bi to zadevo odkljukali. In to ga moti. Zakaj je to naredila neka opozicijska Nova Slovenija. Kljub temu je korektno rekel, da bo zakon podprl. Ampak, ne zdi se mi pa normalno, da v tem, da nam nek uradnik pomaga pripravljati nek zakon, vidi takšno nenormalno ali pa neverjetno dramo. Celo sam je priznal, da so v javnosti ostajale različne variante tega zakona, več variant. In so tudi očitki o tem, kako je bil nek zakon prekopiran, neutemeljen. Šše glede teh očitkov, kako je bil ta zakon slabo pripravljen, kako je bil slabo prepisan. Škoda, ker ni tukaj poslanca Möderndorferja, ampak vsaj on kot vodja nekoč največje poslanske skupine bi se moral zavedati, da noben zakon ni popoln. In da katerikoli zakon pripravimo, tudi če pripravimo tisti zakon o 2. januarju kot prostem dnevu, imajo še vedno nekateri pripombe. In bilo bi pošteno, da bi vsaj iskreno priznal, da ni mogoče pripraviti nekega zakona, s katerim se bo vsakdo v tej državi strinjal. Ga ni. Je pa dejstvo, in to je treba priznati, da to je zagotovo daleč najbolj usklajen zakon med invalidskimi organizacijami doslej. Pri Zakonu o osebni asistenci se je v preteklosti večkrat zgodilo, da sta si dva zelo izpostavljena in vidna predstavnika invalidskih organizacij, kot sta gospa Pečarič in gospod Šušteršič, stala nasproti, ampak ta zakon, ki je danes pred nami, oba podpirata. Vsaj tako je razvidno iz javnih objav. In ko vlečemo črto pod vse skupaj, je to neizogibno dejstvo, da je to dejansko najbolj usklajen zakon doslej. In tisti, ki poznate materijo, jaz sem pač zaradi tega, ker smo bili predlagatelji, se v to zgodbo nekoliko poglobil, vam zagotavljam, da bolj ne bo mogoče uskladiti. Ni mogoče. Ker vedno se bo našel nekdo, ki bo rekel, še ta detaljček me pa moti, še to bi pa popravil, še to bi pa naredil. Seveda pa vsakdo gleda skozi svoje lastne oči, kaj ta zakon konkretno pomeni zanj. Trdim, da smo mi kot opozicijska stranka pripravili zelo realen zakon. Jaz bi tukaj lahko taktiko Združene levice ubral in govoril o univerzalni pravici in določili maksimalno osebno asistenco za vse, ne glede na njihov hendikep, ali gre za senzorno omejenost ali za gibalno omejenost, lahko bi mi to naredili, ampak nam ni bil cilj, da tukaj v parlamentu lepo nastopimo, kaj lepega povemo in povemo tudi to, da se zavzemamo za pravico vseh, ampak je bil naš cilj, da ta zakon ugleda luč sveta, da je sprejet in da bo imel za končno posledico neko izboljšanje življenja teh naših državljanov, ki to pomoč potrebujejo. In tudi v tem smislu smo ta zakon pisali in ga naredili v nekih realnih okvirjih, zato omejitev 18 let pa 65 let. Dejstvo je tudi, da nekateri državljani to osebno asistenco potrebujejo bolj kot drugi. Nekdo, ki je popolnoma gibalno oviran, ki je paraliziran, ki je nepokreten, potrebuje popolnoma drugačen tip osebne asistence, kot kdo drug z manjšo okvaro oziroma manjšim hendikepom. Vem, da je to marsikomu težko priznati, in tudi, če bi jaz imel določene okvare, bi verjetno isto gledal, kot gledajo preostale invalidske organizacije, ki so dodale določene pripombe na ta zakon. Mislim, da smo kot zakonodajalci morali ali pa moramo o določenih zadevah odločiti, in tukaj je bilo treba te zadeve nekoliko razmejiti, kdo osebno asistenco dejansko nekoliko bolj potrebuje, za koga je to življenjskega pomena in komu izboljšuje zgolj kvaliteto življenja. Mislim, da smo te stvari v zakonu poskušali čim bolj pošteno opisati, orisati in tudi na nek način člene tako napisati, da bodo vsi od tega nekaj dobili. Ne vem, če je danes že kdo izpostavil, ampak ta zakon, ki ga bomo danes sprejeli, nikomur nič ne jemlje. Tudi tisti, ki ste na ta zakon imeli pripombe, dajte si to še enkrat ponoviti, da ta zakon, ki je danes pred nami in o katerem bomo glasovali, nikomur nič ne jemlje. Je pa resnica, da nekaterim daje več, drugim pa nekoliko manj. Tega pač tudi ne zanikam. Je pa zagotovo pozitivna stvar to, da nikomur nič ne jemlje. Seveda ta zakon predstavlja tudi zahtevno materijo. Če sem prej rekel, da sta bila dva vzroka, zakaj ta zakon ni že pred leti ugledal luči sveta, če sem izpostavil na eni strani finance, na drugi strani usklajenost invalidskih organizacij, bi morda zdaj dodal še tretji razlog – kompleksnost materije. V zadnjem času, mislim, da se je zlasti na vladni strani ta zakon zadrževal zato, ker se je poskušalo ali pa hotelo zakon o osebni asistenci in pa o dolgotrajni oskrbi urejati skupaj in zadeve skupaj peljati. Ampak vse stvari ali pa obe stvari sta izjemno zahtevni, tako kot osebna asistenca kot tudi dolgotrajna oskrba. Z vidika praktičnosti jaz mislim, da je bolje, da vsa ta področja urejamo ločeno in bodo na koncu sestavljala neko logično zaključeno celoto, od tega za vse državljane do osemnajstega leta, zakon, ki ga pripravlja oziroma na katerem dela poslanka Murgel, do zdaj tega Zakona o osebni asistenci, ki bo uredil predvsem stvari med osemnajstim in petinšestdesetim letom in potem še zakon o dolgotrajni oskrbi. Kakorkoli stvari obračamo, so to neki razumsko postavljeni okvirji tudi na našo aktivnost, na naš način življenja. Jaz tukaj ne vidim nobenih takih velikih strahov, kot jih morda kdo v Združeni levici. Kot je že poslanka Dimic povedala, smo mi določene amandmaje ali pa kar vse amandmaje, ki smo jih vložili, umaknili. Nekateri ste to videli, ker je bilo od 36 členov k 13 členom vložen amandma, da to so bile hude pomanjkljivosti tega zakona. Če bi šli amandmaje brati, so bile to take manjše, manj pomembne, nomotehnične zadeve, ki se jih da urediti na drugačen način. Če potegnem črto pod vse, jaz mislim, če bo danes sprejet ta opozicijski zakon o osebni asistenci, zakon, ki ga je pripravila Nova Slovenija, ne bo padla krona z glave ne koaliciji niti ne poslancu Janiju Möderndorferju. Jaz mislim, da bomo nekaj skupnega naredili za vse te naše državljane. Mislim, da bo tudi tiste, ki jih zdaj skrbi, kdo si bo to medaljo pripel, da bo tudi pri tej zgodbi veljala ista logika kot velja pri negativnih zgodbah, ko v tem parlamentu sprejmemo kaj negativnega, na ulici nikogar ne zanima, da v opoziciji nismo bili za to in smo kako drugače glasovali. Vsi rečejo: V parlamentu ste to sprejeli. Tudi pri tem Zakonu o osebni asistenci mislim, da se bo zgodba ponovila. Ni pomembno, kdo ga je vložil, ampak je pomembno, da bo zakon na koncu uvidel luč sveta, in tisti, ki bodo koristniki tega zakona, bodo seveda rekli. Parlament je nekaj dobrega in koristnega storil za vse nas. Zato se jaz tega dneva veselim in imam dober občutek, da po tistih slabih občutkih, ki sem jih doživljal od leta 2012 naprej, smo vendarle prišli do točke, ko se bodo stvari premaknile naprej, in se že zdaj zahvaljujem vsem, ki boste prispevali glas za Zakon o osebni asistenci.
Gospod Marjan Pojbič, izvolite, imate besedo.
Spoštovani gospod podpredsednik. V uvod vam moram povedati, da je ta zakon izjemnega pomena in hvala bogu, da je prišel na mizo v Državni zbor. Prav tako sem še posebej prepričan, hvala bogu, da ima ta Državni zbor opozicijo, sicer bi še čakali ne vem koliko let, če bi vodila ta resor ekipa iz SD, verjetno še naslednje stoletje, da bi ta zakon prišel v Državni zbor v proceduro. Ta vlada je v treh letih svojega mandata praktično dokazala, kaj zmore in kaj zna. Govori o sistemskih rešitvah, na koncu je pa to rešitev. Mislim, da je to skrajno neodgovorno s strani Vlade Republike Slovenije. Prav tako pa moram reči, da me je danes izjemno prizadela razprava enega izmed članov največje pozicijske stranke, in to je Stranke Mira Cerarja ali kako ji že pravijo, modernega centra, ki danes razpravlja o tem, da je problem, kdo je vložil ta zakon, namesto da bi se kot pozicijski poslanec vprašal, zakaj ni tega pozicija naredila, zakaj tega ni naredila vlada. In kako ga ni sram, da tako razpravo pelje v Državnem zboru? Kako ga ni sram, ker bi to morali oni narediti! Že zdavnaj bi bilo treba to narediti. Invalidi si to zaslužijo. Tudi meni je žal, da to ni bilo sprejeto že prej. In hvala bogu, da je ta zakon na mizi. In ni razloga, nihče izmed nas, ki sedimo tukaj, nima pravice v imenu invalidov govoriti o tem, ali je zdaj vložil zakon ta, oni, tretji ali deseti. Ključno je, da ta zakon sprejmemo čim prej skozi proceduro Državnega zbora, da bo začel čim prej živeti, da bomo tistim, ki so pomoči potrebni, v resnici pomagali. Invalidi to so, saj so ena najbolj ranljivih skupin v naši družbi. Moram reči, da sem strašansko razočaran, da ta vlada in ta koalicija sta izjemno, kako bi rekel, dvolični. Na eni strani imamo, kot ste včeraj videli, en problem, ki sem ga prebral, ampak to se praktično dogaja vsak dan, ko dobim določene dokumente na svojo klop ali svojo mizo v Državnem zboru, pa tudi v časnikih ste lahko prebrali, kaj se v naši družbi dogaja, kako ta vlada in ta koalicija skrbita za najbolj ranljive skupine. Včeraj sem prebral nek članek, kjer piše, da se je prav tam na Štajerskem blizu Prekmurja ali pa v Prlekiji zgodila zgodba, kjer živi družina, ki ji padajo okna ven, ki je brez elektrike, brez vode, mož na minimalni plači, žena brez službe, imata majhnega otroka, in za njih v tej državi in v tej vladi ni posluha. Ne morejo preživeti. Na drugi strani pa ni nobenega problema, imamo azilante, tisoč 963 evrov, lahko si sami izbirajo, v katerem delu te države bodo živeli, lahko si izbirajo, kakšen TV bodo imeli v sobi, lahko si izbirajo, kakšno pohištvo bodo imeli in tako dalje. Ali si je ta naša družba, ko je volila to vlado, to koalicijo, želela takšno vlado in tako koalicijo?! Lepo vas prosim! Kakšen je vaš odnos do najbolj ranljivih skupin v tej družbi, lahko vidite iz teh primerov. In teh primerov je tisoč in eden. Vsak dan, kot sem že rekel, me kličejo upokojenci z 200, 300 in tako naprej evri, ki ne morejo preživeti, ki ne morejo začetka in konca meseca skleniti. In mi se tu pogovarjamo o vsem drugem. Državni javni upravi ni problema 50, 60, ne vem koliko milijonov, ko pa gre za te najbolj ranljive skupine, pa se sprenevedamo. In tu v Državnem zboru, še takrat, ko bi morali biti najbolj enotni, govorimo oslarije, kot sem jih danes poslušal s strani predstavnika iz etične, moralne stranke Mira Cerarja, ki govori, da je problem, ker je pač nek gospod uradnik, ne glede na to, kateri je, rekel: Poln kufer imam te vlade in te koalicije, če ni sposobna dati zakona na mizo, bomo pa na drugačen način to naredili, bo to naredila opozicija. In opozicija, sem skoraj prepričan, je vložila v tem mandatu več zakonskih predlogov kot koalicija in Vlada skupaj. Ja, kakšno državo imamo?! V kakšni državi živimo? Ja, pri bogu svetem, jaz upam, pri bogu upam in apeliram na slovenske volivke in volivce, da nikoli več ne podprejo teh strank, ki sedijo v tej vladi in v tej koaliciji. Zakaj Ministrstvo za delo in družino ni pripeljalo tega zakona v parlamentu? Gospa državna sekretarka je govorila o projektnem financiranju in kako so reševali na tak način to zgodbo. Seveda, ker zadaj je bilo možno skrivati in barantati, ker je tam zadaj lepo tako, tako, bom rekel, takšna sivina, kjer je možno malo sebi, malo ljudem, malo pa še sebi. Zakon pa tu zdaj jasno določa pravila igre in tega se vlada boji, seveda, valjda, ker ima napikane gor svoje ljudi, saj praktično 95 % kompletnega socialnega sistema in denar, ki pride v socialni sistem, kontrolira SD. Ali se to vam v tem državnem zboru zdi normalno? Kako dolgo bomo še čakali, da se bo tudi koalicija zbudila in rekla, glejte, to ni vaš vrtiček, to je denar, ki ga vsi skupaj dajemo, tisti, ki ustvarjajo seveda, v socialni resor za to, da bomo pomagali tistim najbolj ranljivim skupinam, ne pa da se tu in tam 100 ljudi gor napika ali pa tisoč teh članov SD in pobirajo denar iz tega sistema. In na koncu za te siromake, te uboge ljudi naše, moje slovenske, ne ostane nič ali pa skoraj nič. In potem so takšne pokojnine, potem so takšni [[…]]da ne bom govoril in potem invalidi ostanejo brez vsega, skoraj brez vsega. In zakaj je bilo tako dolgo treba čakati na ta zakon o osebni asistenci? Tudi jaz sam sebe krivim, ker sem bil morda, v eni vladi, no, lahko rečem, tisto eno leto, ko smo imeli vlado, je bilo treba reševati tisoč in en problem, vse ostalo ste imeli v rokah, rdeča falanga ali pa socialistična falanga, ali kaj naj vam rečem. Meni je čisto vseeno, tudi če me boste sovražili naprej, povem resnico. Slovensko ljudstvo mora enkrat izvedeti resnico. Mora enkrat izvedeti, kako se njihov denar deli, in to se ni za križati, to je dejstvo in resnica. Prej, ko boste to spoznali, prej bo za slovensko ljudstvo prišel trenutek resnice in lažje bodo živeli vsi. In ne prenesem več tega, da si en pozicijski poslanec tu noter dovoli govoriti, da je problem v tem, da je opozicija vložila ta zakon. Pa to je neokusno, skrajno neokusno dejanje. V resnici pa so invalidi to od nas pričakovali že zdavnaj. In zdaj ko smo le končno na odboru našli neko soglasje, in rekli, glejte, bomo ta zakon podprli, ker je nujno potreben, potem en poskuša in gospod poskuša iz Stranke Mira Cerarja tukaj delati problem in govoriti skoraj pol ure o tem, ali pa ne vem, koliko 15 minut, kdo je ta zakon vložil in da je to neokusno dejanje in da je to nemoralno, da je to neetično dejanje in tako dalje. Zato, ker se je nekdo odločil, da bo stopil na rob in rekel, dosti vas imam. Če vi niste sposobni, bomo mi to naredili, ker ljudje in invalidi to od nas pričakujejo in si to želijo in to potrebujejo. In naša naloga je, da delamo v njihovem interesu. In to se mi zdi pravilno, edino pravilno. In v opoziciji, upam, da se bomo vedno zavedali svojega statusa v Državnem zboru in delovali v interesu slovenskega ljudstva. In bomo tudi vlagali še vnaprej zakonske predloge, ki gredo na roko državljankam in državljanom, ne pa posameznim skupinam privilegirancev, tako kot to dela ta vlada in ta koalicija zdaj. In to je narobe. A za tistih 50, 100 milijonov nobenega problema, za azilante tisoč 963 evrov, nobenega problema, za moj ubogi narod slovenski, ha, tam pa ni denarja, tam pa ni, tam pa vse argumente poiščeš, da ne bi bilo treba nekaj narediti. Je to normalna država?! Ne ni. Zame in za moj slovenski narod to ni normalna država in ne sme tako biti. Ne sme tako biti! Ne bom predolg, se opravičujem, ker vem da me težko poslušate, zaradi tega, ker pač povem to, kar mislim, da je prav in kar je prav. Upam, da bom tolikokrat to povedal, da se me boste enkrat naveličali in boste rekli, glejte, če nismo sposobni voditi te države, denarja smo tako pobrali, kolikor smo ga potrebovali, pustimo nekomu drugemu, da bo to državo iz te godlje, v katero smo jo mi pripeljali, peljal na pravo pot. In jaz vem, da smo to sposobni narediti samo v poziciji, seveda brez Združene levice, ker ona je koalicija, druga zgodba zame, enkrat je tu, drugič je tam, govori popolne neumnosti, to sem danes spet poslušal, pride sem, prebere citat, potem pa zginejo, gredo domov, se naspijo, pridejo zvečer nazaj v Državni zbor, ko je treba kaj glasovati, razen zdaj Miha Kordiš je danes par minut več tukaj. In take ljudi naše državljanke in državljani plačujejo, lepo vas prosim. Lepo vas prosim! In za zaključek. Ne želim biti predolg. V Slovenski demokratski stranki bomo z veseljem ta zakon podprli, podprli bomo seveda tiste amandmaje, za katere mislimo, da jih je prav in da bodo izboljšali ta zakon. Upam pa, da v bodoče, vsaj to leto, kolikor še ostane koaliciji in tej vladi, če prinesemo kakšen zakon, ne glede na to, katera stranka, v ta državni zbor, da stopimo skupaj, kot smo. Ko gre pa za dokončno odločitev, pa upam, da se ne bo danes karkoli spremenilo, da takšno zakonsko materijo tudi podpremo ne glede na to, kdo jo vlaga, katera barva jo vlaga. Ker ne more biti, da so samo tisti, ki imajo rdečo barvo na sebi, poklicani zato, da lahko vlagajo zakonodajo, in tista zakonodaja gre potem skozi. Če pa to vloži nekdo drug, ki pač [[…]]jaz vedno pravim, jaz ostro nasprotujem tem barvnim delitvam. Mislim, da smo tukaj poslanke in poslanci Državnega zbora, ki bi morali maksimalno narediti za to, da pomagamo našim ljudem v stiski. Potem smo pravi parlament, potem smo prava ekipa in potem smo pravi ljudje in prave poslanke in poslanci. In če bomo tako razmišljali, mislim da do konca tega leta, kolikor še vam ostane, ker bomo zagotovo v Slovenski demokratski stranki še kakšen zelo kvaliteten predlog zakona vložili, da ga skupaj podpremo in s tem rešimo kožo koaliciji in opoziciji, sicer vas bodo ljudje tako ali tako linčali, ker si drugega ne zaslužite.
Postopkovno, gospod Miha Kordiš.
Najlepša hvala, predsedujoči, za postopkovni. Jaz vam predlagam, da opozorite predhodnega razpravljavca, naj se ozre levo pa desno od sebe, ker tukaj je desna tribuna pa vidim tri poslance SDS, pa večino današnje razprave je bil tukaj celo samo en poslanec. Tukaj nam pa torej poslanec SDS razlaga, kaj v Združeni levici delamo in česa v Združeni levici ne delamo. Ej, vašega šefa Janeza Janše ni nikoli na šiht.
Gospod Uroš Prikl, imate postopkovno. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem bil zjutraj izjemno navdušen, da bomo danes v drugem branju verjetno soglasno sprejeli ali pa z zelo veliko večino zakon o osebni asistenci. Verjamem, da bo še na tej seji, februarski seji tudi tretje branje, in da bo zakon sprejet. Zdaj pa, ko vas poslušam, nekatere poslance, ja, pa morda najbolj na tebe leti, kolega Pojbič, pa nisem več toliko navdušen. Ali mi ne znamo in ene zgodbe, kjer smo praktično plebiscitarno enotni [[…]]ali mi iz vsake zgodbe znamo špetir narediti? [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovni predlog pride, imam še 2 minuti pa 13 sekund časa, pa bi prosil, če me ne prekinjate tukaj. Jaz se nikoli, mi v Desusu se nikoli nismo spraševali, kdo je predlagatelj tega zakona, ampak se nismo ozirali ne na levo, ne na desno, ne na sredo, ampak smo gledali vsebino tega zakona. In če je ta zakon, po mojem mnenju, eno izjemno dobro sporočilo za vse, ki bodo vlekli koristi iz tega zakona, katerim je namenjen, to pomeni vsem skupinam invalidov, mislim, da je potrebno, da se ne začnemo kregati iz nekih prestižnih zgodb tukaj, ampak da pogledamo na ta zakon, pa dajmo o zakonu razpravljati. Jaz kot postopkovno ne morem zahtevati od predsednika, da vas vkalupira, da gledate točno določene člene, točno določene amandmaje, ampak vendarle, predsednik, lahko jih pa opozoriš, vse razpravljavce namreč, za v prihodnje, da se fokusirajo na zakon. Na zakon, ki je tukaj zapisan. Sem prepričan, da ni idealen, da je pa zelo dober, in da s tem, ko sprejemamo ta zakon in takšno razpravo sem tudi doživel na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, da je to dobra popotnica, dober signal, dobro sporočilo za vse, ki ga bodo koristili. In še enkrat več, ta zakon, tu pa moram kolega Tonina povzeti, ta zakon dejansko nikomur nič ne jemlje, samo daje. Je pa res, da verjetno bi si vsi skupaj želeli, da še kaj več da. Ampak po tolikih letih govoranc danes prehajamo od besed k dejanjem in seveda vas prosim, predsednik, če lahko usmerjate, kolikor vam seveda Poslovnik dopušča to možnost, je dosti na okroglo in ohlapno napisan, da se vendarle vsi razpravljavci fokusirajo na vsebino tega zakona in da s tem pokažemo tudi ali pa predvsem, če hočete, invalidom, da smo složni, da nam je mar za njih, in da želimo ta zakon spraviti v življenje.
Hvala lepa. Dovolite mi samo, da odgovorim na ta dva postopkovna. Gospod Prikl, ja, v delu se strinjam z vami, lahko bi se držali predvsem amandmaja 7. člena oziroma vloženega amandmaja Združene levice, ampak smo od samega začetka dopuščali relativno široko razpravo o vseh členih in se mi je zdelo smiselno nadaljevati po tej poti. V drugem delu bi se lahko oba prijavila k razpravi, ampak ne želim se tukaj ustavljati. Gospod Pojbič, če želite, vam dam postopkovno, čisto na kratko, ampak predlagam, da bi potem dali besedo gospe Ljudmili Novak, da nadaljujemo z našim delom. Gospod Pojbič, izvolite, imate postopkovno.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala vam za to mnenje, ki ste ga sedaj podali. Moram pa sam reči, ko stopiš mački na rep, zacvili. In danes se je to pokazalo kot točno.
Nisem dobro razumel vašega postopkovnega predloga, ampak vseeno predlagam, da damo besedo gospe Ljudmili Novak. Izvolite, gospa Novak.
Hvala za besedo. Vsekakor se ne prištevam k mačkam, zato bom zdaj govorila. Ne bom tako kritična do Vlade, čeprav sem velikokrat, pač pa sem tudi hvaležna za to, da je Vlada podprla ta predlog oziroma ministrstvo je ta predlog podprlo, da nismo tudi tokrat slišali tako kot že velikokrat, saj je treba, nujno, dobro ampak mi bomo pripravili svojega [[…]]To žal prevečkrat slišimo, zato bom rekla, da sem zadovoljna, vesela, ko slišim te razprave, da boste v vseh poslanskih skupinah ta zakon podprli, ker mislim, da s tem opravljamo tisto svojo prvenstveno funkcijo, zaradi katere smo bili izvoljeni, da naredimo nekaj dobrega za naše državljane. Večkrat sem že povedala, da sem v svoji prejšnji službi kar 18 let delala z gibalno oviranimi osebami, srednješolci, zato sem poznala tudi marsikatero osebno zgodbo, velikokrat tudi izgorelost in pregorelost njihovih staršev ali družinskih članov, ki so skrbeli za svoje mlade, pa tudi stisko, ko se je bližal konec šolskega leta, kam potem, ali ostati doma ali iti v neko inštitucijo, po navadi so bili to domovi za ostarele, ker pač za takšno populacijo ni bilo ustreznih, primerih prostorov. Velikokrat je prišlo to na plan. Pa so si tako želeli, saj veste mladi, tudi tisti, ki so zdravi in doma, si želijo svobode, da imajo malo svojega prostora, da lahko sami razpolagajo s časom, nekdo, ki pa je priklenjen na voziček, ki pravzaprav vedno potrebuje pomoč, pa še toliko bolj hrepeni po neki večji samostojnosti. In s tem zakonom, tako kot je že prej gospa državna sekretarka povedala, pravzaprav je zagotovljena pravica do te osebne asistence. Seveda imamo različne projekte, tako da se tudi iz tega financira, vendar to pomeni tudi določeno negotovost. S tem pa dajemo tudi tem, ki bodo to asistenco potrebovali, večjo gotovost, večjo sigurnost, pa tudi vsem tistim ki delajo na tem področju. Res je, da marsikdaj ugotavljamo, da v državi trošimo denar za marsikaj ali pa da je denar davkoplačevalcev izginil ali smo ga morali založiti za čudne zadeve, da kar pa bomo naložili v osebno asistenco oziroma omogočili ljudem to osebno pomoč, pa mislim, da je dobro naložen denar. Potrebno naložen denar, zato nam tega denarja ne sem biti škoda, ker bomo s tem pomagali tako tistim uporabnikom kot tudi njihovim svojcem, nenazadnje pa tudi tistim, ki bodo preko tega dobili tudi zaposlitev oziroma možnost zaslužka. Lahko gledamo to z večih zornih kotov, vsekakor pa mislim, da je to dobro. Tudi zato smo umaknili tiste amandmaje, ki pa niso bili tako nujno potrebni, da obstanejo, da bomo danes, ko smo še polni energije in pripravljenosti, da to naredimo, zakon dokončno podprli. Potem je čas priprave in tukaj bo imela država še nalogo, da do takrat, ko se bo zakon začel izvajati, leta 2019, da pripravi vse potrebno glede izobraževanja, koordinatorjev in vse tisto, kar je potrebno, da bodo koristniki lahko zakon začeli dejansko uporabljati in da bo v praksi zaživel. Sama sem bila presenečena, ko sem slišala, kako široko podporo invalidskih organizacij je dobil. Ker smo se velikokrat srečevali prav s tem problemom, da so želje, zahteve, videnja, gledanja različna, da tukaj pa je vendarle prišlo do nekega poenotenja. Seveda je bilo že prej marsikaj od zadaj narejeno. Jaz moram reči, da sem še enkrat zelo hvaležna našemu strokovnemu sodelavcu, če tako rečem, strokovnemu odboru, ki je zaposlen na ministrstvu, ki je vrsto let delal na tem področju, da je bil pripravljen svoje znanje dati tudi na razpolago. Gotovo, če je gospod Möderndorfer govori o 15 različnih variantah, to samo kaže, kako je bilo ta problem težko razrešiti. Koliko pogovorov je bilo, koliko variant, koliko možnih usklajevanj, pa vendarle ni prišlo do končne potrditve. Zato verjamem, da v vseh stvareh, tudi ta zakon ni, ne bo zadostil potrebam, ampak iz dneva v dan sprejemamo zakone, ki jih potem noveliramo, popravljamo, ko se v praksi pokaže neka pomanjkljivost. Bomo tudi tega popravili, dopolnili, če se bo potreba pokazala. Bom še enkrat rekla: Hvala za pripravljenost, tako ministrstvu, kot tudi vsem vam, spoštovani kolegi poslanci in kolegice poslanke. Danes je to, bo, ko bomo potrdili, že drug lep dogodek. Danes nas je bilo žal bolj malo na molitvenem zajtrku, ki je bil pa zelo lep in naj še enkrat povem, da vas drugič ponovno povabim, kajti tudi taki dogodki, pričevanja posameznikov o tem kako so spoznali, da je treba v življenju delati še več dobrega, nas lahko spodbudijo k še boljšim, bolj humanim političnim potezam.
Kolegice, kolegi, želi še kdo razpravljati o 7. členu in amandmaju? Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 9. člen in amandma Poslanske skupine SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 10. člen in amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 11. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 12. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 26. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Ker ne želi nihče razpravljati, tudi zato zaključujem razpravo o 26. členu. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ČEZMEJNEM IZVAJANJU STORITEV V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade oziroma državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve gospodu Petru Pogačarju. Izvolite, imate besedo.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Predlog zakona, ki je pred vami, določa pogoje za čezmejno izvajanje storitev tako delodajalcev in samozaposlenih oseb iz drugih držav članic Evropske unije v Slovenije ter, kar je verjetno še bolj pomembno, uvaja pogoje za čezmejno izvajanje storitev slovenskih podjetij v drugih državah članicah Evropske unije. Predlog je v prvi vrsti namenjen zaščiti napotenih delavcev, ki imajo sklenjeno delovno razmerje v Republiki Sloveniji in so napoteni v drugo državo članico Evropske unije. Predlog zakona v pravni red Republike Slovenije prenaša dve evropski direktivi s področja napotitve delavcev na delo. V ospredju ciljev in namena zakona pa je predvsem preprečevanje zlorab in kršenja delavskih pravic, ki smo jim bili priča v preteklosti. V ta namen predlog zakona stremi k zagotavljanju natančnega, pravilnega, doslednega izvajanja dela evropskih uredb, ki predpisujejo izdajo potrdila A1. S predlogom zakona Republika Slovenija torej izpolnjuje svojo obveznost harmonizacije politike na tem področju, v veliki meri pa gre tudi za odgovor Republike Slovenije na množične kršitve pravic napotenih delavcev, na katere so v preteklih letih opozarjali mediji, sindikati, varuh človekovih pravic, nenazadnje pa tudi druge države članice Evropske unije, kjer v večjem obsegu poslujejo slovenska podjetja. Upoštevajoč velik pomen čezmejnega izvajanja storitev na notranjem trgu Evropske unije za slovensko gospodarstvo, je Ministrstvo za delo pri pripravi zakona ob glavnem cilju zaščiti napotenih delavcev pristopilo tudi z vidika našega gospodarstva. Osnutek zakona kot predlog zakona, kot je pripravljen v okviru delovnega skupine socialnih partnerjev, je bil predstavljen in potrjen tudi na Ekonomsko-socialnem svetu ter se kasneje v zvezi z ključnimi določbami z vidika slovenskega gospodarstva ni bistveno spreminjal. Predlog Zakona za čezmejno izvajanje storitev slovenskih delodajalcev določa pet pogojev. Štirje izhajajo iz evropskih predpisov, enega izmed njih, tistega, ki se nanaša na spoštovanje delovne zakonodaje, pa Vlada Republike Slovenije predlaga iz razlogov javnega interesa. V okviru štirih pogojev, ki jih predpisuje evropska zakonodaja, je Vlada Republike Slovenije določila takšne kriterije za preverjanje teh pogojev, ki v največji meri upoštevajo specifične okoliščine slovenskega gospodarstva, poenostavljajo in omejujejo negativen vpliv zakona na delovanje slovenskih podjetjih na tujih trgih. S sprejetjem Predloga zakona o izvajanju čezmejnih storitev pričakujemo preprečevanje oziroma omejevanje napotitev delavcev s strani tako imenovanih fiktivnih podjetij. Zakon namreč jasno določa možnost razveljavitve napotitve delavca, če se ugotovi, da ga je napotilo slamnato podjetje. Hkrati pa se takšnem podjetju onemogoča tudi pridobitev novega potrdila o napotitvi. Potrdilo se bo izdalo samo delodajalcu, ki ni kršil določb v zvezi v zvezi s plačilom za delo, delovnim časom, zaposlovanjem na črno, delodajalcu, ki redno izplačuje plače in prispevke za socialna zavarovanja. Srednje in dolgoročno je mogoče pričakovati večje prilive v državni proračun v pokojninsko oziroma zdravstveno blagajno. Zakon namreč pogojuje izdajo oziroma možnost napotitve delavca v tujino samo delodajalcu, ki ima v celoti poravnane vse davčne obveznosti, vključno s prispevki. Zakon, ki je pred vami, je torej pripravljen v kontekstu pravil Evropske unije na tem področju, pri čemer v okviru zasledovanja cilja zaščite pravic napotenih delavcev v največji možni meri upošteva tudi interese slovenskega gospodarstva. Skladno s tem zakon, ki je v slovenskem prostoru nujno potreben in je v prvi vrsti namenjen zaščiti pravic delavcev, podpirajo sindikalne organizacije ter velika večina delodajalskih združenj. Predlog zakona je v celoti skladen z evropskimi predpisi na tem področju. Predlagamo Državnemu zboru, da predlog zakona podpre. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Urošu Priklu. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 35. seji 1. februarja kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona, ki ga je v sprejem predložila Vlada. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, Državnega sveta, Zakonodajno-pravne služba, Ministrstva za zdravje in tudi Zavoda za zdravstveno zavarovanje, Delavske svetovalnice in Obrtno-podjetniška zbornica. Naša zakonodajnopravna služba je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistem in z zakonodajnoehničnega vidika ter k predlogu zakona podala določene pripombe. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, dela, zdravstvo in invalide, ki pa predloga zakona ne podpira. Predstavnik predlagatelja, torej Vlade, je predstavil ključne cilje predloga zakona, ki ureja čezmejno izvajanje storitev delodajalcev z napotitvijo delavcev na delo in čezmejno izvajanje storitev samozaposlenih oseb, in sicer iz Slovenije v druge države članice Evropske unije ter iz drugih držav Evropske unije v Slovenijo, na podlagi ohranjanja vključenosti v obvezno socialno zavarovanja v matični državi. V sami razpravi, ki je na odboru potekala, je pri predlogu zakona večina razpravljavcev izpostavila, da je predlog zakona korak naprej k preprečevanju napotitev delavcev s strani slamnatih podjetij in drugih podjetij, ki so primer slabe prakse, in da je za njegovo učinkovito izvajanje potrebno usklajeno delovanje vseh pristojnih inšpekcijskih služb. Ureja tudi pogoje napotitve delavcev tujih delodajalcev na delo v Sloveniji ter obveznosti tujih delodajalcev in pogoje napotitve delavcev slovenskih delodajalcev na delo v tujino ter s tem povezne obveznosti slovenskih delodajalcev. Še prav posebna pozornost je namenjena področju izdaje obrazcev A1, to je evropskega potrdila o socialnem zavarovanju, ki dokazuje, da je napoteni delavec vključen v socialna zavarovanje in s katerim mora delodajalec razpolagati v primeru napotitve delavcev na delo v drugo državo, ki je članica Evropske unije. V praksi se je pokazalo, da je del napotitev delavcev iz Slovenije v druge države članice EU posledica zlorabe slovenske zakonodaje in zakonodaje EU, ki ureja to področje. Zato predlog zakona predvideva zaostritev pogojev za izdajo tako imenovanega obrazca A1, pri čemer se bo med drugim preverjalo tudi, ali delodajalec običajno opravlja dejavnost v Sloveniji. Polega tega zakon vsebuje tudi določbe o sodelovanju med državami članicami EU in ureja tudi čezmejno izvrševanje kazni. O zlorabah, ki se nanašajo na izdajo prav teh obrazcev A1, so bili poslanci in poslanke ter tudi širša naša javnost večkrat opozorjeni na sejah delovnih teles, Državnega zbora, pa tudi širše. Pripravljeni in sprejeti so bili nekateri amandmaji, ki pomisleke, ki so bili uvodoma izpostavljeni, odpravljajo. V nadaljevanju je poleg sprejetih amandmajev odbor v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval tudi o vseh členih predloga zakona ter jih tudi sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega dostavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni vsi sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona pa je sestavni del tega poročila, ki sem vam ga skušal na kratko predstaviti. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Pred nami je eden od pomembnejših predpisov, ki zasleduje cilj krepitve pravne države, zagotavljanja pravne varnosti in varovanja človekovih pravic ter temeljnih svoboščin, v smislu preprečevanju zlorab instituta napotitve ter kršenja pravic napotenih delavcev s strani slovenskih delodajalcev. Predlog zakona o čezmejnem izvajanju storitev, je torej namenjen zaščiti delavcev pred tistimi delodajalci, ki ne spoštujejo pravic iz delovnega prava in socialne varnosti. Seveda ne gre za materijo, ki se nanaša na običajno delovno razmerje znotraj naše države, ampak za zaščito tistih naših delavcev, ki za naš poslovni subjekt delajo preko meja, ali pa tujih in naših delavcev, ki delajo preko tujih poslovnih subjektov pri nas, torej na ozemlju Republike Slovenije. V zvezi s tem je treba povedati, da gre v pretežnem delu za prenos evropske zakonodaje, ki se nanaša na napotene delavcev, katere namen je preprečevanje zlorab, natančneje, preprečevanje kršenja njihovih pravic, ki izhajajo iz dela in socialne varnosti. Predlog zakona predpisuje pogoje za izdajo ter prenehanje in odpravo oziroma razveljavitev potrdila A1 ter določa postopek in pristojni organ. Predpisuje subsidiarno odgovornost v primeru, da tuji delodajalec, ki je podizvajalec, svojim napotenim delavcem ne izplačuje osebnega dohodka in ne izvede predpisanih zavarovanj. Uvaja tudi sodelovanje med državami članicami Evropske unije na področju ugotavljanja kršitev vročanja odločb in izterjave kazni, ki jih zaradi kršitev predpisov na področju napotitve delavcev naložijo pristojni organi države članice Evropske unije, v kateri se storitev izvaja. Sodelovanje bo potekalo preko informacijskega sistema za notranji trg, učinek ugotavljanja kršitev, pa bo finančno viden na domačem terenu. Namen tega zakona je preprečiti čezmejno izvajanje storitev in napotitve delavcev na delo v tujino, v prvi vrsti tako imenovanim slamnatim podjetjem ter drugim delodajalcem, ki ne izpolnjujejo pogojev vključitve delavcev v obvezna socialna zavarovanja v Republiki Sloveniji ali ne izpolnjujejo drugih pogojev, ki so vezani na opravljanje dejavnosti. V Poslanski skupini Desus seveda pozdravljamo vse, kar pomeni izboljšanje položaja zaposlenih. In v tem primeru gre gotovo ravno za to, da se z jasnimi pogoji in kriteriji čezmejnega opravljanja dejavnosti zaščiti tiste, ki so v podrejenem položaju, torej delavce, ki so izpostavljeni izkoriščanju, do katerega prihaja bodisi zaradi pomanjkanja predpisov ali pa zaradi nespoštovanja predpisov. Dejstvo pa je, da sprejetje zakona samo po sebi ne pomeni veliko pri reševanju opisanih težav, če nadzorni organi ne bodo ustrezno opravili svojih nalog, ki jih imajo pri uveljavljanju zakonodaje. Ob tem se v naši poslanski skupini bojimo, da slednji nalog ne opravljajo dovolj dosledno, kaj je temu krivo, pa lahko zgolj ugibamo. Tako pavšalno lahko ugotovim le, da je sam delovni inšpektorat z 80 inšpektorji zelo okrnjen, poleg tega pa so inšpektorji verjetno preveč obremenjeni z administrativnimi nalogami, tako da jim že sedaj zmanjkuje časa za konkretne nadzore na terenu. Zato upravičeno pričakujemo, da se pristojno ministrstvo tega zaveda in bo pravočasno ponudilo primerne rešitve, da bo možno sprejeti zakon tudi ustrezno uveljaviti v praksi. Kar se tiče posledic za gospodarstvo, je mogoče pričakovati nekaj upada skupnega obsega čezmejnega izvajanja storitev slovenskih podjetij, vendar tega v Poslanski skupini Desus ne jemljemo nujno za slabo, če se bo tudi s pomočjo tega predloga zakona izločilo iz poslovanja vse tiste slabe delodajalce, ki so kršili delovno zakonodajo v osnovnih pravicah zaposlenim, to je glede plačila za delo, delovnega časa in zaposlovanja na črno. Zaradi navedenega namreč ne bodo mogli pridobiti potrdila A1, ki je podlaga za delo v tujini, ali pa jim bodo potrdila A1 odvzeta. Pridobivanje potrebnega obrazca A1 sicer prinaša nekaj dodatnih birokratskih ovir in povečuje stroške poslovanja slovenskih podjetij, vendar v Poslanski skupini Desus tega ne vidimo kot večjo nevarnost za zmanjševanje konkurenčnosti. Poslanke in poslanci Desusa bomo zato Predlog zakona o čezmejnem opravljanju storitev, ki ga je pripravila Vlada, podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar s kolegico, kolegice in kolegi! Svoboda izvajanja storitev pomeni pravico podjetij s sedežem v eni izmed držav članic Evropske unije do opravljanja storitev v drugi državi članici Evropske unije ter s tem pravico, da v ta namen začasno pošljejo svoje delavce, ne glede na njihovo državljanstvo, na opravljanje dela, potrebnega za izvedbo storitve v drugi državi članici. Poštena konkurenca med ponudniki storitev in zaščita delavskih pravic sta tudi pri napotitvah v drugo državo ključni. In to je namen direktive, s katero se naslavljajo področja, ki so se v preteklih letih pokazala kot najbolj težavna, zlasti preprečevanje zlorab in krepitev zaščite pravic napotenih delavcev. Direktiva o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev določa, da morajo podjetja delavcem, ki jih napotijo na delo v drugo državo članico, zagotoviti najmanj osnovne delovne pogoje, se pravi minimalne urne postavke, delovni čas, plačani letni dopust in podobno, skladno s predpisi in kolektivnimi pogodbami, ki veljajo v državi, kamor so delavci napoteni. Naša podjetja, če pridobijo posle v drugih državah članicah, tam s svojimi delavci tudi izvajajo storitve. Svoboda izvajanja storitev je poleg prostega gibanja oseb, blaga in prostega pretoka kapitala eden temeljev notranjega trga Evropske unije in bistvo enotnega evropskega prostora in – kot Socialni demokrati moramo to poudariti – tudi zaščita delavskih pravic in izborjenih standardov v Evropski uniji se mora dvigniti na tako visok nivo, kot toliko opevani prost pretok kapitala in blaga. Toda za zavarovanje pravic delavcev so odgovorne predvsem države sami. Države pa seveda varujejo svojo ureditev in veljavne delavske standarde. Z zakonom določamo, da mora vsako slovensko podjetje, ki želi v drugi državi članici Evropske unije izvajati storitve, na Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije za vsakega delavca, ki ga nameravajo napotiti, pridobiti potrdilo obrazca A1, da ostane delavec v času napotitve na delo v drugo državo članico vključen v obvezna socialna zavarovanja v Republiki Sloveniji s ciljem, da se prepreči čezmejno izvajanje storitev ter v tem okvirju napotitve delavcev na delo v prvi vrsti tako imenovanim slamnatim podjetjem ter drugim delodajalcem, ki ne izpolnjujejo pogojev za čezmejno izvajanje storitev. Zakon tako zasleduje cilje krepitve pravne države, zagotavljanja pravne varnosti ter varovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Zaradi posebno ranljivega položaja delavcev, ki so napoteni na delo v drugo državo članico Evropske unije, čezmejno izvajanje storitev dovoljujemo tistemu delodajalcu, ki običajno opravlja dejavnost v Republiki Sloveniji in ne krši pomembnejših določb delovnopravne zakonodaje, ki se nanaša na pravice delavca, za kar se šteje, da mu v zadnjih treh letih ni bila več kot enkrat pravnomočno izrečena globa zaradi prekrška v zvezi z zagotavljanjem pravic napotenim delavcem, ki začasno opravljajo delo v Republiki Sloveniji. Upoštevaje vse navedeno, zakon v prvi vrsti zagotavlja večjo varnost napotenih delavcev, zato bo v naši poslanski skupini dobil enotno podporo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica. Zanjo gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Napotovanje delavcev v tujino je ena od glavnih metod skrajnega izkoriščanja. Čezmejno izvajanje storitev je pogosto samo krinka za organiziran kriminal. V Evropski uniji je od nekdaj obstajala sicer težnja, da se napotovanje delavcev izrablja za socialni dumping. Če se spomnimo samo Direktive Bolkestein z idejo, da bi bili slovenski delavci plačani po bolgarskih predpisih, bolgarski delavci v Sloveniji pa prav tako po bolgarskih predpisih. Kljub temu da tovrstni socialni dumping ni bil uzakonjen, pa se pogosto izvaja v praksi. Pri tem so zelo aktivna podjetja, registrirana v Sloveniji. Po podatkih avstrijskega socialnega sklada Buak, so lani kar 39 % vseh kršitev na gradbiščih ugotovili pri slovenskih podjetjih. Seveda se človek vpraša, zakaj ravno slovenska podjetja pogosto iščejo svoj profit v kriminalu. Odgovor je preprost. Politični razred in nosilci kapitala so v zadnjih desetih letih Slovenijo degradirali v izvoznico prekarne delovne sile. Uničili so gradbeni sektor in zaustavili infrastrukturne projekte, zato so podizvajalci svoj biznis preusmerili v Nemčijo in Avstrijo. Če se spomnimo, do leta 2008 so bosanske delavce okrutno izkoriščali pri nas. Spomnite se, kako so živeli Vegradovi delavci ali pa delavci SCT. In potem se je sesulo slovensko gradbeništvo, so ti isti delodajalci ali pa podizvajalci prenesli svoj poslovni model preprosto čez severno mejo v Nemčijo ali pa v Avstrijo. Pred krizo so slovenski organi tolerirali skrajno izkoriščanje pri nas doma, potem pa so brez preverjanja delodajalcev izdajali obrazce A1 za napotovanje v tujino. In zgodba Vegrada in SCT se je začela ponavljati, tokrat nekaj tisoč kilometrov proti severu. Stališče Združene levice do napotovanja delavcev je jasno. Napotovanje delavcev in agencijsko delo je treba prepovedati povsod, kjer je to mogoče. Kjer tega ni mogoče storiti takoj, ga je treba pa vsaj omejiti. V vsakem primeri in v vsakem scenariju je pa treba začeti to delo poostreno nadzirati. Če bi moral naše stališče strniti v en stavek bi rekel takole: V Sloveniji in v Evropski uniji bi moralo veljati vsaj tako stroga pravila, kot jih je pred kratkim uzakonila Republika Avstrija. Po teh kriterijih je vladni predlog premalo restriktiven. Bi pa izboljšal stanje, ker imamo trenutno na mestu sistem, v katerem se obrazci A1 izdajajo kar tako na lepe oči. V tem sistemu sistematični kršitelji delavskih pravic z veriženjem podjetij brez težav pridobivajo potrebna dovoljenja. Če se bo ta zakon dosledno uporabljal, se take stvari ne bi smele več dogajati. Zato ga bomo socialisti tudi podprli v primeru, če koalicija podpre naš amandma k 15. členu. Ta zakon namreč ne velja samo za slovenska podjetja, ki napotujejo svoje delavce v tujino, veljal bo tudi za slovenska podjetja, ki sprejemajo delavce od tujih podjetij. Primeri tipa Marof Trade so pokazali, da nezakonito izkoriščanje ni omejeno samo na gradbeno panogo, ampak se dogaja v vseh panogah. Pokazalo se je tudi, da naročniki ne poslujejo samo direktno s podizvajalcem, ampak se vmes vrinejo posredniške firme, zato mora biti naročnik odgovoren za poplačilo delavcev v vseh primerih, ne glede na to, koliko posrednikov se vrine vmes. Ta odgovorno ne sme biti omejena samo na gradbeništvo, ampak mora veljati za vse panoge. Današnji zakon bi bil s tem popravkom za nas sprejemljiv in ni absolutno nobenega argumenta in razloga, da našega amandmaja, ki ureja to, kar sem ravnokar povedal, ta državni zbor danes ne podpre. Hvala.
Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati.
Spoštovani predsedujoči, državni sekretar, kolegice in kolegi! Predlog zakona o čezmejnem izvajanju storitev smo v Poslanski skupini Nove Slovenije sprejeli z velikim upanjem. Upanjem, da je Vlada prisluhnila pozivom podjetnikov, ki izvajajo storitve prevoza tudi v sosednji Republiki Avstriji. Že nekaj časa so ti podjetniki podvrženi intenzivnejšim nadzorom s strani avstrijskih organov, ki pogosto zahtevajo neživljenjske oziroma praktično neizvedljive zadeve. Po natančnem pregledu besedila in posvetu strokovnjakinj in podjetniki smo bili razočarani. Skupna ocena je, da zakon žal ne rešuje nobene od zgoraj opisanih težav. Nasprotno. Obrtniki opozarjajo, da prinaša še dodatno administrativno breme in ovire slovenskim podjetnikom. Predlagane rešitve bodo po naši oceni slovenskim podjetjem povzročile dodatno gospodarsko škodo in lahko imajo za posledico odpuščanje delavcev. Že razprava na pristojnem odboru je pokazala, da je nezadovoljstvo s predlaganim zakonom veliko. Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije namreč nalaga dodatne administrativne naloge, ne zagotovi pa kadrov in financ za njihovo izvajanje. Strinjamo se, da je v veliko primerih dobrodošla dodatna zaščita napotenih delavcev pred zlorabami. Ni pa prav, da predlagani zakon ni dovolj fleksibilen, predvideva namreč nepoštenost vseh podjetnikov, na kar v Novi Sloveniji ne moremo pristati. Zakon je očitno tudi medresorsko neusklajen glede finančnih učinkov, kar ni dobra popotnica. Prav tako tudi deležniki niso zadovoljni z načinom predstavitve priprave besedila zakona in njihove vključenosti v ta proces. V Novi Sloveniji smo v odločanje predlagali amandmaje, s katerimi bi predvsem omogočili, da se čezmejno delo do 8 dni ne šteje za čezmejno izvajanje storitev, torej ne bi bilo podvrženo tolikim administrativnim postopkom. To bi bilo kratkotrajno delo, s katerim bi olajšali delo predvsem malim delodajalcem, ki imajo le nekajdnevne montaže oziroma storitve v mesecu. Drugi, bistveni predlog amandmajev, pa bi skrajšal obveznost izdaje potrdila A1 s strani ZZZS s sedaj predvidenih 5 dni na 3 dni. To bi moralo biti izvedeno avtomatsko. To bi bila rešitev za tiste, ki opravljajo storitveno dejavnost, kot so na primer servisna opravila in morajo na pot takoj po nujnem klicu stranke. V tujini je glede tega velika konkurenca in s tem bi našim podjetjem omogočili enakopravnejšo obravnavo. Zakona Poslanci Nove Slovenije ne bomo podprli, če se ne bo zelo popravil v smer podpore podjetnikom, na katero smo v Poslanski skupini Nove Slovenije vložili amandmaje in opozorili.
Gospa Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa. Pred nekaj dnevi smo na izredni seji Državnega zbora razpravljali o problematiki napotenih delavcev in prevoznikov pri opravljanju dela v Republiki Avstriji. O problematiki, ki je na nek način povezana s tem obravnavanim predlogom zakona o čezmejnem izvajanju storitev predvsem v smislu, da nas napotuje na temeljiti premislek o načelih, na katerih temelji celotni koncept evropske integracije, kot jo definira pogodba o delovanju Evropske unije. Včasih se zdi, da je pri udejanjanju temeljnih načel Evropske unije treba tehtati med pravicami delavcev in na drugi strani svobodne gospodarske pobude. Podobno je bilo zaznati tudi pri sprejemanju predloga zakona o opravljanju čezmejnih storitev, ki je danes pred nami. Obžalujem dejstvo, da nekateri ključni predstavniki slovenskega gospodarstva pa tudi Državni svet predloga tega zakona niso podprli. Ne predlogov rešitev, ki izhajajo iz same Direktive o napotitvi delavcev na delo, in tudi ne nekaterih pravil za izvajanje Uredbe o koordinaciji sistemov socialne varnosti, ki so posledica prepogostih kršitev, ki so se dejansko dogajale. Kot predlagatelj sam navaja, je od začetka gospodarske krize obseg čezmejnega izvajanja storitev slovenskih podjetij v drugih državah članicah strmo narasel. Gre za povečano gospodarsko aktivnost slovenskih podjetij v tujini in izvajanja storitev z napotenimi delavci, predvsem na področju gradbeništva. Razloge lahko najdemo v okrevanju nekaterih evropskih gospodarskih trgov, pa tudi v sprostitvi nemškega in avstrijskega trga za slovenska podjetja in njihove delavce izpred 6 let. Povečanje obsega čezmejnega izvajanja storitev je imelo tudi negativne posledice v smislu povečanja zlorab instituta napotitve ter kršenja pravic napotenih delavcev. In ravno zaradi slednjega je nadvse pomembno, da v naš pravni red prinesemo podrobnejša pravila, ki opredeljujejo pogoje in postopek izdaje A1 potrdil; to je potrdilo o socialnem zavarovanju, ki dokazuje, da je napoteni delavec vključen v socialno zavarovanje, in ki ga delodajalec mora pridobiti v primeru napotitve delavcev na delo v drugo državo članico Evropske unije. V praksi se je namreč pokazalo, da je del napotitev delavcev iz Slovenije v druge države članice posledica zlorabe slovenske zakonodaje in zakonodaje Evropske unije, ki ureja to področje, še zlasti v primerih tako imenovanih slamnatih podjetij. Predlog zakona zato predvideva zaostritev pogojev za izdajo obrazca A1, pri čemer se bo med drugim preverjalo tudi, ali delodajalec običajno opravlja dejavnost v Sloveniji, in predvsem, ali izpolnjuje pogoje oziroma obveznosti iz delovnopravne zakonodaje. Poleg načinov in pogojev čezmejnega izvajanja storitev obveznosti delodajalca in delavca ter že omenjenih postopkov in pogojev izdaje potrdila A1 predlog zakona vsebuje tudi določbe o sodelovanju med državami članicami EU in ureja tudi čezmejno izvrševanje kazni. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da je predlog zakona velik korak naprej k preprečevanju napotitev delavcev s strani slamnatih podjetij in drugih podjetij, ki so primer slabe prakse oziroma slabega poslovnega modela. Obenem pa vemo, da bomo samo z zakonom težko preprečili zlorabe, ki se danes dogajajo. Pomembno vlogo pri tem morajo imeti tudi organi nadzora. Vse napore moramo vložiti v dosego cilja, ki ga predlog zakona zasleduje, in to je zagotoviti pošteno konkurenco med ponudniki storitev iz različnih držav članic ter zaščito pravic najšibkejših, torej napotenih delavcev. Predlog zakona o čezmejnem opravljanju storitev bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra seveda podprli. Hvala lepa.
Gospod Žan Mahnič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Ta zakon je samo še eden od zakonov, ki dokazujejo, kakšen je modus operandi te vladajoče koalicije pod vodstvom predsednika Vlade Mira Cerarja, in to je čim bolj zavirati gospodarstvo, čim bolj ojačati birokracijo in na ta način izgubljati delovna mesta. Zanimivo, pri tem zakonu se je predvsem pokazalo, kako je koalicija skupaj s podporniki Združene levice dvolična. Naj navedem konkreten primer. Ko se pogovarjamo, recimo, o migrantih, rečete, niso vsi teroristi, nekateri od njih so, ampak zato ne moremo govoriti, da so vsi teroristi. Ko pa se v konkretnem primeru pogovarjamo o podjetnikih, pa govorite, ja, nekateri od njih zlorabljajo zaposlene, so barabe, iz tega izhaja, da so vsi podjetniki barabe. Gospe in gospodje, takšno sporočilo vi s tem zakonom dajete državljankam in državljanom, predvsem pa podjetnikom. Ker je nekaj izmed njih res goljufov, barab, takšnih, ki svoje zaposlene izkoriščajo, zdaj pripravljate in sprejemate zakonodajo, ki bo po žepu udarila vse, vse podjetnike, tudi tiste in predvsem tiste, ker teh je večina, ki delajo pošteno, ki se odgovorno in pa resno obnašajo do svojih zaposlenih. In to ni prav. Vemo, kakšna je v državi brezposelnost, vemo, kakšna je gospodarska slika. S takšnim zakonom, kot se sprejema danes, pa bi bili potrebni samo minimalni popravki, boste še doprinesli k temu, da se bo brezposelnost povišala. V Slovenski demokratski stranki zagovarjamo, da je najbolj učinkovita socialna politika politika ustvarjanja novih delovnih mest. Naša stranka je to dokazala od leta 2004 do 2008, ko je bila brezposelnost pod 60 tisoč. Za 40 tisoč smo takrat znižali brezposelnost. Ne s takšnimi zakoni, kot ga sprejemate danes, ko dobivamo dodatne birokratske ovire za podjetnike, ampak na način, da smo podjetnike razbremenili. Po drugi strani pa se strinjamo z nekaterimi rešitvami v zakonu, ki pa se nanašajo na preprečevanje tega, da se zlorablja zaposlene, ker tudi to se dogaja. Ampak namesto, da bi šli v sankcioniranje tistih podjetij, ki svoje zaposlene izkoriščajo, ki izvajajo takšne aktivnosti, da potem pride do takšnih zgodb, kot smo jim bili priča v preteklosti, da smo priča tudi takšni neslavni statistiki, če to drži, da je 30 % kršiteljev v Avstriji slovenskih podjetij, jaz tega nisem preveril, bom preveril, če je to res, ampak potem se moramo lotiti takšnih podjetij, ne pa sprejemati zakonodaje, ki bo birokratska ovira za vse tiste, ki delajo pošteno. Zaradi tega smo v Slovenski demokratski stranki predlagali tudi dva amandmaja, ki sledita tudi priporočilom Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, to se pravi tiste zbornice, v kateri so združeni tisti državljanke in državljani Republike Slovenije, ki pri nas ustvarjajo delovna mesta in pa posledično polnijo državni proračun zato, da lahko potem vi ta denar delite, slišali smo, pri prejšnji točki dnevnega reda, kako. Predlagamo, da se obrazec A1 izda maksimalno v treh dneh in ne v petih, kot sedaj vi predlagate. Ob vsej množici zaposlenih, ki jih imate na Ministrstvu za zdravje in na Ministrstvu za socialo oziroma ne za zdravje ampak posledično na zdravstveni zavarovalnici, smo prepričani, da v treh dneh ti ljudje to zmorejo. Druga zadeva pa je kratkotrajna napotitev. To je padlo ven iz zakona, kljub temu da je bilo to v direktivi jasno opredeljeno. Predstavljajte si, da nekdo, ki dobi naročilo iz Avstrije za kuhinjo, recimo, ki gre v Avstrijo, da jo zmontira v dnevu ali še prej, to sedaj ne bo več službena pot, ampak bo to napotitev in seveda celotna procedura, ki se temu pritiče. Kako bomo glasovali o zakonu v Slovenski demokratski stranki, bomo povedali v stališču pred samim glasovanjem. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 2. 2017. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Besedo dajem mag. Mateju Toninu. Izvolite.
Poslanke, poslanci, dober dan! 4. člen, ki je danes pred vami, uvaja na nek način možnost recipročnosti. Poglejte si zadnje razmere, kaj dela naša soseda Avstrija s slovenskimi obrtniki in podjetniki. Stvari do te mere birokratizira in komplicira, da jemlje neke normalne pogoje za delo oziroma jemlje upanje slovenskim podjetnikom, da bi sploh v Avstriji poslovali. Seveda Avstrija vse to dela pod pretvezo antidumpinške zakonodaje, ampak ker vsi dobro vemo v tem parlamentu, da Avstrija slovi kot država, ki odpravlja birokracijo oziroma ima razno razne pavšale, stremi k temu, da je stvar čim bolj enostavno urejena, na drugi strani pa potem sprejema zakone, ki od slovenskih podjetij terjajo, da ko naša podjetja delajo v Avstriji, da imajo zaposleni skoraj kovček samih dokumentov, od prevedenih plačilnih listin in podobnih zgodb, da so to vsi zakoni za potrebe oviranja oziroma onemogočanja slovenskega gospodarstva oziroma slovenskih obrtnikov in podjetnikov. Amandma, ki smo ga vložili na nek način omogoča uvedbo recipročnih ukrepov, kar pomeni, da če bo Avstrija zaostrovala, potem ji dajmo tudi mi zakonsko podlago, da zaostrujemo zadeva za avstrijska podjetja. Ker kaj se nam lahko zgodi? Na eni strani bodo Avstrijci z nemogočimi birokratskimi predpisi preprečili, da bi slovenska podjetja delala v Avstriji, hkrati pa avstrijska podjetja lahko brez kakršnih koli resnih ovir delajo v Sloveniji. Nedavno sem že povedal primer, ker Slovenci tega zagotovo ne bi mogli oziroma ne bi, bi jim Avstrijci preprečili, da bi storili, tako avstrijske hruške betona vozijo v Maribor in vse stvari normalno počnejo. Najbrž bi bilo težko razumeti, da bi slovenske hruške betona vozile v Gradec in delale kaj podobnega. Hočem reči samo to, da s tem členom želimo uvesti možnost, zakonsko podlago, da se tudi s slovenske strani uvedejo določeni povračilni ali, če želite, recipročni ukrepi.
Besedo ima gospod Peter Pogačar, državni sekretar na Ministrstvu za delo. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite, da preden preidem k razpravi do predloga amandmaja, ki ga je vložila Poslanska skupina Nove Slovenije, vendarle na splošno pokomentiram nekaj stališč poslanskih skupin. V razpravi je bilo večkrat izrečeno, da se slovenskim podjetjem s tem zakonom nalagajo dodatne administrativne ovire. To seveda ne drži. Ravno s tem zakonom se vzpostavlja možnost, da bodo podjetja, ki napotujejo delavce v drugo državo članico EU, lahko opravila vse preko spletnega portala e-VEM. Izračun prihranka Ministrstva za javno upravo za prihranek za gospodarstvo je okoli milijon evrov na letni ravni, ker bodo vse počeli elektronsko. V zakon prav z namenom zaščite pravic napotenih delavcev, preprečevanja zlorab, ki so se do sedaj dogajale v praksi, uvaja pred izdajo A1 obrazca preverjane kar nekaj pogojev. Vendar so to tisti pogoji, ki se bodo v zalednem informacijskem sistemu države izvedli sami od sebe, se pravi, ne bo rabil podjetnik nobenih potrdil prinašati. Dal bo vlogo preko e-VEM portala, zadaj se bodo elektronsko preverile baze in na ta način se bo izdalo potrdilo A1, ki je potrdilo o zavarovanju v matični državi članici za napotenega delavca. Mogoče še nekaj stvari, ki so bile izpostavljene, pa bom kasneje o kratkotrajnih napotitvah govoril še pri obrazložitvi samega amandmaja. Bistveno se mi zdi poudariti tudi tole, ta predlog zakona, ki je pred vami, je kompromis. Je kompromis med vsemi deležniki, kompromis med predstavniki delavcev, ki pač se soočajo dnevno s kršitvami pravic delavcev, je kompromis med delodajalci, ki povsem legitimno imajo interes, da znotraj EU izkoriščajo vse pridobitve prostega notranjega trga, je kompromis med različnimi resorji, je kompromis med različnimi nadzornimi organi, kjer prvič od začetka članstva Republike Slovenije v EU uvajamo jasna pravila, kateri organ je dolžan in pristojen za kaj nadzirati. Kar se pa tiče samega predloga amandmaja k 4. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina Nove Slovenije, moram reči, da bi ga komentiral takole. Glede na razpravo, ki smo jo v tem državnem zboru imeli prejšnji teden glede težav, s katerimi se naši podjetniki srečujejo v Republiki Avstriji, predlog amandmaja nekako nagovarja to vprašanje, pa vendar moram poudariti naslednje. Že sam predlog amandmaja ne govori o tem, kakšni dodatni pogoji naj bi se določili za drugo državo članico. Kakršnikoli drugi dodatni pogoji bi se lahko določili samo z zakonom, verjetno s tem, se pravi amandmaja, po katerem reče, da bo pa Republika Slovenije določila dodatne pogoje. Glede čezmejnega izvajanja storitev pravic napotenih delavcev veljajo pravila na ravni EU. In znotraj tega jih morajo vse države članice spoštovati. Nikakor si nobena država članica, to je bilo prejšnji teden večkrat poudarjeno, ne more privoščiti, da bi glede pravil igre razlikovala med podjetji, ki so njena podjetja, se pravi, ki imajo sedež v tej državi članici ali v drugih državah članicah. In predlog amandmaja govori o tem. Če bi pa vendarle prišlo do tega, da bi neka država članica diskriminirala slovenska podjetja, kar bi bilo v nasprotju z veljavno evropsko zakonodajo, potem bo pa tudi Republika Slovenija točno podjetja iz te države članice zakonsko diskriminirala – mislim, da to ni prava pot. Težave, s katerimi se srečujejo naša podjetja v Republiki Avstriji trenutno, in o katerih smo razpravljali prejšnji teden v Državnem zboru, so povezana z izvajanjem zakonodaje v Republiki Avstriji. Avstrijska zakonodaja v ničemer ne razlikuje med slovenskimi in avstrijskimi podjetji, gre za način izvajanja. In te stvari bo Vlada Republike Slovenije, kar je bilo tudi skladno s priporočilom tega državnega zbora, reševala v okviru mednarodnih diplomatskih aktivnosti, tako na bilateralni ravni s prijateljsko državo Republiko Avstrijo kot seveda tudi pri organih Evropskih komisijah. Vlada predlaganega amandmaja ne podpira. Hvala.
Želi poleg mag. Mateja Tonina še kdo razpravljati o tem členu? Ugotavljam, da ja, zato predlagam, da se prijavite. Besedo ima mag. Matej Tonin. Izvolite.
Rekel bom, da morda razprava državnega sekretarja natančno kaže, zakaj je Slovenija tem, kjer je, in zakaj je morda po moji oceni Avstrija za enkrat še bolj uspešna država kot Slovenija. Mi želimo biti bolj papeški od papeža, Avstrijci pa se poslužujejo politike izvršenih dejstev. Spoštovani državni sekretar, jaz sem prepričan, da tudi Avstrijci za svojo zakonodajo trdijo, da je v skladu z evropskimi predpisi, enotnim trgom in vse to, ker toliko so pametni, da vedo, da nekaj v nasprotju z EU pravili ne bi šli delati. Ampak izvedbena raven tega njihovega predpisa je pa zelo zelo vprašljiva, če je v skladu s standardi EU. In vi veste, da nekaj se podpisuje z zakoni, tudi v Sloveniji se pa ogromno stvari ureja s podzakonskimi predpisi. In ta amandma, ki ga mi danes vlagamo, zgolj omogoča to, če bo Avstrija našim delavcem, obrtnikom in podjetnikom komplicirala z neumnimi in nesmiselnimi birokratskimi ovirami, potem jaz mislim, da moramo tukaj mi isto recipročnost uveljaviti za Avstrijce. Jaz nimam problema s tem, da Avstrijci zahtevajo od naših podjetnikov ali od ljudi, Slovencev, ki delajo v Avstriji, da so za enako delo enako plačani kot avstrijski delavci. S tem delavskim standardom jaz nimam problemov. Tudi nimam problema s tem, da se to dokazuje s plačilno listo. Noben pa mi ne bo pravil, da je vsa ta dokazila nujno in v vsakem trenutku imeti pri sebi in še celo prevedena v nemški jezik. To pa zagotovo ne prispeva k temu, da stvari normalno tečejo in da je tu nek prost trg. In ti predpisi z avstrijske strani so bili narejeni zato, da nas ovirajo, zelo preprosto. In vse kar je naša želja, in tukaj pa vam, državni sekretar, absolutno priznam korektnost in mislim, da ste pošteno povedali, da čutite neko intenco glede na preteklo razpravo, ki smo jo imeli v Državnem zboru, da vendarle poslušamo odreagirati na te zgodbe v Avstriji, najbrž se boste lahko z mano strinjali v tem delu, da pa škode ta amandma ne bo povzročil zakonu in niti državi. Če vi pravite, da je ta predpis ali ta amandma mrtev amandma, da se ga ne bo dalo izvajati v praksi, okej, jaz pa mislim, da bi se to določbo v zakonu lahko dalo uporabljati za določene podzakonske predpise, da bi, če Avstrija ne bo odpravila teh birokratskih ovir za slovenska podjetja, tudi mi nekoliko zaostrili zgodbo za avstrijska podjetja.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Amandma k 4. členu tega zakona bomo podprli, enkrat za spremembo gre za amandma NSi, pa ga bomo v Združeni levici podprli, zaradi tega ker je recipročnost eden izmed temeljev mednarodnega prava. In če ima Avstrija boljšo zaščito pred socialnim dumpingom, kot je primer v tem zakonu, je normalno, da tudi Slovenija začne uporabljati nadstandard. Navsezadnje, tudi če bi ta pravila veljala samo za avstrijske firme, je ukrep še vedno smiseln, ker konec koncev ta varovalka ne opravlja zgolj socialne funkcije, ampak tudi razvojno. Naša podjetja ščiti pred brezobzirno konkurenco razvitejših držav. Vemo pa, da boljši avto načeloma prehiti slabšega, in ti konkurenčni pogoji znotraj Evropske unije so tukaj izrazito neenaki. Če nadaljujem. Združena levica seveda ne podpira poslovnega modela, ki temelji na napotovanju delavcev in agencijskem delu, zaradi tega ker gre za izraz ali pa poslovni model, če hočete, kramarske ekonomije. Razvoj slovenskega gospodarstva in krize slovenske družbe sama po sebi pričata o vseh luknjah, ki jih tak razvojni model ima. Naši politični razredi in nosilci kapitala so v zadnjih desetletjih s privatizacijo uničili velike poslovne sisteme, ki so bili nosilec razvoja. S tem so domače drobno gospodarstvo odrezali od njihovih naročnikov, najsi gre za naročnike v smislu poslovnih partnerjev v teh velikih sistemih ali pa gre za kupno moč, ki so jo ti veliki sistemi uporabljali in so potem ljudje lahko kupovali in si lažje privoščili storitve tega drobnega gospodarstva. No, in kaj se je pa vendarle zgodilo, da se je pa ta drobni sektor napihnil, hkrati pa ne more normalno funkcionirati, brez da posega po praksah skrajnega izkoriščanja, ne v vseh sektorjih, ne v vseh primerih, ampak v splošnem ta trditev zdrži. Marof Trade in vse te ostale slovenske gradbene in prevozne firme, ki živijo samo od podizvajalskih poslov v tujini, so samo skrajni primer in simptom razkroja gospodarstva, kot sem ga ravnokar opisal. Kakšne so posledice take smeri razvoja, pa vemo, zaradi tega, ker se vsak dan z njimi v Državnem zboru ukvarjamo. Slovenija postaja dežela samostojnih podjetnikov, pri tem da večinoma to niti niso podjetniki, še manj samostojni, ampak gre za prikrita delovna razmerja, so navadni proletarci, ki jih je delodajalec nateral, da odprejo s. p. Pred krizo leta 2008 je bilo teh espejev 55 tisoč, zdaj jih je 70 tisoč. To je simptom prekarnosti, ki je Ministrstvo za delo niti približno ni omejevalo, še subvencioniralo jo je. In čeprav imamo že tri leta gospodarsko rast, se nam izseljuje vedno več ljudi. In ta beg možganov ni več cikličen, ampak stalen. In tu nam žuga latvijski scenarij, kjer je ena tretjina ljudi z visokošolsko izobrazbo pobegnila iz države med letoma 2002 in 2009 in zdaj delajo v tujini. To so posledice takega razvojnega modela, ki stavi na kramarsko gospodarstvo in veliko raven izkoriščanja, celo nezakonito, nelegalno izkoriščanje delavcev. No, ampak namesto da bi se Vlada podala po poti zaustavljanja neoliberalnih politik, ki so nas v to godljo sploh pripeljale, jih nadaljuje. Nadaljuje s privatizacijo in želi odprodati še tistih nekaj kosov normalnega gospodarstva, ki nam je ostalo. Podpira privatnike na škodo javnih zavodov, recimo, na področju lekarništva, zdravstva, pogrebnih storitev, kjer se lahko izmuzne s temi svojimi potezami. In namesto da bi razvijali in izobraževali kadre za resen razvojni preboj, želi koalicija uvajati vajeništvo, se pravi proizvodnjo fahidiotov, in štipendirati poklice za avstrijske in nemške firme oziroma v najboljšem primeru za njihove podizvajalce, ki pa so registrirani v Sloveniji. Ampak to je v resnici že neka druga zgodba, vendar širši okvir, v katerem moramo brati današnjo zakonodajo o napotovanju delavcev v tujino. Kar se pa tiče tega zakona, pozivam poslance koalicije, da podprejo dve izboljšavi, o katerih sem govoril že na odboru, ko smo ga obravnavali. Prva izboljšava se nanaša na 9. člen, druga pa na 15. člen. Amandma k 9. členu je vložila že koalicija, gre pa za to, da mora delodajalec pri oddaji vloge za obrazec A1 predložiti tudi pogodbo o izvajanju storitev. Temu se je v začetku Vlada upirala, no, ampak je pod pritiskom Delavske svetovalnice in sindikatov na koncu na to pristala, hvala bogu ali pa hvala Titu, in to bomo mi podprli. Zavod ne sme izdati obrazca A1 nekomu, ki ne dokaže, da ima sklenjeno pogodbo z naročnikom; tam se dela malo tako cigumigu, kakor se je zdaj delalo, ker je bila to prva vstopna točka za grobo izkoriščanje zaposlenih. Kar me pripelje do amandmaja Združene levice, ki pa popravlja 15. člen, in tega se bom dotaknil v nadaljevanju. V grobem naj uvodoma rečem, da gre za subsidiarno odgovornost. Če podizvajalec ne plača svojega zaposlenega, mora to plačilo izpeljati naročnik storitve. Ta varovalka je pogosto bolj učinkovita od kazni. In zahtevamo, da se subsidiarnost odgovornosti razširi na vse gospodarske panoge, ker ta zakon predvideva to subsidiarno odgovornost samo za gradbeno panogo in na celotno podizvajalsko verigo. Pogosto se namreč zgodi, da naročnik neke storitve nima samo enega podizvajalca, ampak ima tisti podizvajalec še podizvajalca, pa ta drugi podizvajalec ima še tretjega podizvajalca. Če uzakonimo samo to, da mora naročnik neke storitve poplačati neposrednega podizvajalca, nismo naredili nič, zato ker bodo notri ufurali enega posrednika in drugega posrednika, na koncu bodo pa spet delavci potegnili kratko. Ne spomnim se čisto dobro, ampak mislim, da praktično ni bilo nobenega poslanca, ki se na odboru, ko smo ta zakon obravnavali, ne bi dotaknil primera Marof Trade. Točno primere, kot je Marof Trade, želimo v Združeni levici z našim amandmajem preprečiti. Tam je šlo za veriženje podizvajalcev in ti nič ne pomaga subsidiarna odgovornost, če pade samo na prvega podizvajalca, ker je še par parazitov vmes. In nič ti ne pomaga, če se zakon omeji zgolj na gradbeniško panogo. Marof Trade se ni ukvarjal z gradbeništvom, tako da ne vidimo nobenega razloga, da bi tu v zaščiti delavcev šli samo na pol poti. Vlada je namreč to subsidiarno odgovornost omejila na dva načina, bom še enkrat povzel – prvič, veljala naj bi samo za podjetja, ki opravljajo gradbene storitve, in drugič, pogodbenik je dolžan poplačati delavca samo od svojega neposrednega podizvajalca. In še enkrat, super, da ta varovalka je, ampak je silno neučinkovita, če te poti ne prehodimo do konca. Varovalka je nepopolna in delavcev v primerih Marof Trade, denimo, ne bi nikakor obvarovala. Zato pač predlagamo, da subsidiarna odgovornost velja za vse panoge in velja za celotno verigo. Seveda se tukaj zastavlja vprašanje za predstavnike ministrstva, predstavnike Vlade: Zakaj našega amandmaja ne bi podprli? Že s koncem stališča Združene levice, ki sem ga predstavljal, sem pač povedal, da ni enega samega razloga, ne pravnoformalnega argumenta ne argumenta sistemskosti, če želite, ni razloga, da ne bi tega brezsramnega, grobega, nezakonitega izkoriščanja preprečili v vseh panogah in po celotni verigi.
Hvala lepa. Je še kakšna razprava pri tem členu? [[Ne]] Potem zaključujem razpravo. V razpravo dajem 9. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD, amandma Poslanske skupine Nove Slovenije in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim, da se prijavite. Besedo ima mag. Matej Tonin. Izvolite.
Zdaj smo prišli do 9. Člena, zaradi katerega mislim, da je bil ta zakon deležen tudi največ kritik, in zaradi katerega Obrtna zbornica Slovenije pravi, da dodatno poslabšuje pogoje poslovanja za slovenske obrtnike in podjetnike, ki želijo delati v Avstriji. Tudi s posebnim pismom so nas v Obrtni zbornici opozorili, da poleg vseh aktivnosti in antidumpingške histerije in vneme na avstrijski strani, zdaj še celo slovenska stran zaostruje določene pogoje poslovanja naših delavcev in naših podjetij v Avstriji. Zakaj pravzaprav gre? V obrazložitvah temu zakonu piše, da se mi s tem zakonom usklajujemo z direktivo Evropske unije, ne pove pa detajla, da ta direktiva, s katero naj bi se usklajevali, predlaga oziroma priporoča, da se za napotene delavce šteje tiste, ki so napoteni za več kot osem dni. Če pa gre za delo v neki tuji državi, ki je pod tem limitom osmih dni, se pa ne šteje za napotenega delavca. Kje je zdaj poanta obrtne zbornice? Poanta je v tem, da se za kratkotrajna, hipna dela upošteva iste standarde kot za neke delavce, ki so dejansko v Avstrijo napoteni za daljše časovno obdobje. Seveda za napotitev podjetnik oziroma podjetje potrebuje več birokratskih postopkov in iz tega tudi Obrtna zbornica pojasnjuje, da bo to zadevo vse skupaj zakomplicirala. Če povem zelo detajlno, obstaja razlika, če mizar naredi mizo v Sloveniji in jo gre v Celovec zgolj zmontirati in to naredi v enem dnevu, kot pa če nek mizar napoti svoje delavce iz svojega podjetja za delo na avstrijskem Koroškem za dva ali tri tedne oziroma mesec dni in da pri teh napotitvah, torej ko gre za kratkotrajno delo, za prvo montažo oziroma za neko hitro 24-urno pomoč, da bi morali pri teh zadevah birokratske ovire odpraviti. Če razložim, kaj pravzaprav naš amandma k temu 9. členu predlaga. Naš amandma k temu 9. členu predlaga zelo enostavno, in sicer da za delavce, ki so napoteni za manj kot 8 dni, ni treba izpeljati vseh tistih birokratskih postopkov, ki se jih sicer izpelje za napotitev delavcev v tujo državo za več kot 8 dni. Skratka, poskušamo ohranjati neko zdravorazumsko poenostavitev, ko gre za hipne posle, ko gre za neke kratkotrajne montaže, da poleg vseh zapletov, ki so jih že povzročili Avstrijci, dodatno ne birokratiziramo in še mi sami zapletamo z domačimi predpisi. To je ena poanta, ki jo v tem amandmaju poskušamo predstaviti oziroma premagati. Druga je v zvezi s tem obrazcem A1, o katerem je govoril državni sekretar, da se skrajšuje rok pridobitve. Mi ta rok pridobitve skrajšujemo na 3 dni, ker se nam zdi več kot dovolj, da ZZZS izda ta obrazec. To sta na nek način glavni dve poanti amandmaja. Če bo, jaz upam, da bo naš amandma sprejet, s sprejemom tega amandmaja bi predvsem zmanjšali naše domače birokratske ovire za delo naših podjetij in obrtnikov izven naših meja. Še enkrat pa poudarjam, seveda pa obstaja limit, in ta je osem dni. Imamo najbrž dober argument, ker vse delamo v skladu z EU direktivo. Celo EU direktiva ima posebnost, in to je, da vse delavce, ki so napoteni v tujo državo za krajši rok, ki je manjši od 8 dni, ne štejejo za napotene delavce. Tukaj se nam ponovno poraja vprašanje, zakaj bi spet mi želeli biti bolj papeški od papeža in določeno zakonodajo še bolj zaostrovati, kot jo pa predpisuje evropska direktiva. Jaz najbrž razumem poanto ministrstva in najbrž bo državni sekretar to utemeljeval tako, da je to posledica usklajevanj, ki so jih imeli med sindikati in obrtniki oziroma delodajalci. Zagotovo obstajajo tudi primeri slabe prakse, ko so nekateri slovenski delodajalci širili to delovno klimo oziroma izkoriščali delavce, ampak zaradi teh slabih primerkov ne smemo vse zadeve posploševati na celotno slovensko gospodarstvo in na vse obrtnike. Mislim, da jih še vedno velika večina dela pošteno in da zaradi nekaj barab oziroma zaradi tistih, ki ne delajo v skladu s predpisi in izkoriščajo delavce z dodatnimi birokratskimi zapleti, kaznovati vse obrtnike in podjetnike pač ni pošteno. Država natančno ve, kdo izigrava naš sistem, kdo dela v nasprotju s predpisi in kaznuje naj se tistega z inšpekcijskimi službami, z drugimi orodji, ki jih ima država na razpolago, ne pa da zaradi primerov slabe prakse kaznujemo z dodatnimi birokratskimi zapleti in zapisi vse, ki želijo delati v Avstriji. Mislim, da bi morali ali pa da bi moral ta parlament to poanto in ta amandma razumeti v smislu, da če nam že Avstrijci komplicirajo, da ne kompliciramo še sami. In še ena zadeva, ki se pojavlja, ki mislim, da nas bo tudi udarila po drugi strani tako, kot nas je udarila tista sprememba v zvezi z dvojnim statusom upokojencev, ko se upokojencem ni več dovoljevalo, da bi plačali nek manjši prispevek in potem dobivali še naprej polno penzijo in lahko ohranjali svojo dejavnost, ko se je šlo v spremembe, se je veliko tistih espejev zaprlo. Jaz si ne želim, da bi zdaj spet ta birokratska ovira, ki jo zakon v osnovi predvideva, povzročila to, da bi zaradi tega nekatera slovenska podjetja pa zdaj podjetja ustanavljala v Avstriji. Vsaj iz Obrtne zbornice je bilo že slišati pozive, da celo med slovenskimi podjetniki krožijo posamezni, recimo temu v nevednicah, agenti avstrijskih gospodarskih združenj oziroma delodajalskih združenj, ki slovenske podjetnike in obrtnike spodbujajo, da naj ustanovijo podjetje tudi v Avstriji in da naj za določen čas ali pa vsaj del svojih zaposlenih zaposlijo tudi v teh avstrijskih podjetjih. Jaz mislim, da gre tukaj za zelo prefinjeno igro, kako Avstrija želi od nas potegniti čim več denarja. Če potegnem zelo enostavno črto, če imate slovensko podjetje, ki ima zaposlene naše državljane, četudi ti državljani občasno delajo na avstrijskem Koroškem, ti državljani še vedno plačujejo celotne zneske ali pa večji del vsega v slovenske pokojninske zdravstvene in takšne in drugačne blagajne. Od njih ima koristi predvsem slovenska država. S tem, ko pa se jih spodbuja iz avstrijske strani, da se pa ustanavljajo v Avstriji podjetja in da se preko teh podjetij tudi delavci zaposlujejo, pa ne pomeni nič drugega, kot da ti ljudje ne bodo več prispevkov plačevali v Sloveniji, ampak jih bodo plačevali v Avstriji. Zato vam govorim, da na takšen način oni prefinjeno od nas potegnejo maksimalno količino denarja, kot ga lahko, in mi jim z določenimi birokratskimi ukrepi pri teh zadevah še celo pomagamo. Jaz si resnično želim, da bi bil ta amandma k 9. členu sprejet in da na takšen način storimo vse tisto, kar mi lahko storimo, to pa je da odpravimo nepotrebne birokratske ovire.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Tudi sami v Poslanski skupini SMC oziroma s koalicijo smo vložili amandma k temu členu, torej amandma k predlogu zakona o čezmejnem izvajanju storitev, katerega glavni namen je seveda, da se uredi zakonodaja, ki se dotika delovnega prava, predvsem pa, da se uredi na način, ki bo veliko bolj osmislila delovno etiko, kadar govorimo o delovni zakonodaji. Žal se je v preteklosti izkazalo, da je bil ta večkrat izrabljena tudi v smislu zlorabe instituta napotitve ter kršenja pravice delavcev, ki so bili seveda s strani delodajalcev napoteni v tujino. V takšnih primerih ne preostane drugega, kot da se politika na nek način ažurno na takšne probleme odzove, tudi na način, da z določenimi restriktivnimi prijemi do kršiteljev takšne delovne zakonodaje nastopi veliko bolj edukativno. Ko govorimo o restriktivnih prijemih, moramo govoriti tudi v luči enakopravnega položaja podjetij, kadar govorimo o konkurenčnosti. Razumem pomisleke, ki so bili predstavljeni v stališču Obrtne zbornice. Slišali smo jih tudi že na seji delovnega telesa, ki je obravnaval ta predlog zakona, kjer so tudi sami povedali, da se v resnici že od leta 2011 ukvarjajo s to problematiko. Ampak žal, mi smo leta 2017, stvari so ostale nespremenjene. In tu je treba biti pošten, tudi Obrtna zbornica ni z nekimi internimi akti, ki bi se dotikali tudi članstva, ali pa da bi na nek način preko nekih internih aktov opozarjala na to problematiko, v resnici ni naredila dovolj. Dejstvo je pač takšno, da Obrtna zbornica nima mandata, da bi spreminjala zakonodajo, mandat ima politika. In danes sprejemamo zakon, ki bo to problematiko oziroma ta gordijski vozel, ki se je naredil okoli tega problema, presekala. Trenutna zakonodaja je urejena tako, da slovensko podjetje, ki želi v drugi državi članici EU izvajati storitev, mora na Zavodu za zdravstveno zavarovanje za vsakega napotenega delavca pridobiti obrazec A1. To je obrazec, ki dokazuje na celotnem območju Evropske unije, da je ta napoteni delavec vključen v socialna zavarovanja. Glede na rezultate gospodarske rasti, ko se nam toliko očita, da pravzaprav vlada ni naredila ničesar. Če pogledamo rezultate gospodarske rasti zadnjih dveh let, kjer je zabeležena rast, posledično se dogajajo tudi zlorabe na področju napotitve delavcev v tujino. Namreč, z gospodarsko prosperiteto se je povečala tudi aktivnost slovenskih podjetij v tujini, ki svoje delavce v tujino napotujejo. Pri tem se je izkazalo, da je prihajalo do hujših zlorab obrazca A1. In ta predlog zakona daje posebno pozornost načinu, kako se pridobi ta obrazec. Ko govorimo o zlorabah, govorimo o tem, da so bili delavci iz Slovenije napoteni v tujino preko različnih slamnatih podjetij, kjer je delodajalec, preden jih je napotil, pridobil obrazec A1, delavci so odšli v tujino, potem jih je pa, recimo, naslednji dan delodajalec odjavil. Rezultat tega je bil, da delavci tega niti niso vedeli, ko so se vrnili nazaj, ne samo, da niso imeli plačanih prispevkov, zgodilo se je tudi to, da na koncu niso dobili niti plačila za opravljeno delo. Današnji predlog zakona predvideva zaostritev pogojev za izdajo obrazca A1, pri čemer se bo preverjalo tudi, ali delodajalec običajno opravlja dejavnost v Sloveniji, zaradi katere je delavca napotil v tujino. Jasneje se bo definiralo tudi, kdaj se ta obrazec sploh lahko pridobi in pod kakšnimi pogoji ta obrazec potem preneha veljati. V tem smislu smo vložili tudi predlog amandmaja, da mora podjetnik tudi s pogodbo o opravljanju storitev izkazati, da so njegove namere ne samo poštene, ampak da so predvsem upravičene. Predlog amandmaja, ki smo ga vložili koalicijski poslanci, bomo seveda tudi podprli. Se pa popolnoma strinjam, glede na to, da nas različne ambasade opozarjajo na kršitve delovnopravne zakonodaje, še posebej ambasada Republike Nemčije, ker se te kršitve največkrat v njihovi državi tudi dogajajo, da s tem zakonom ne bomo spremenili in ne bomo dovolj družbeno odgovorni, če lahko tako rečem, dokler se ministrstvo ne bo poleg tega zakona uskladilo tudi z inšpekcijskimi službami. Namreč, tu še vedno ostaja neko odprto polje, za katerega si želim, da bi se ministrstvo čim prej poenotilo z inšpekcijskimi službami, kar se tiče prevzemanja in razširjanja pooblastil, kot rečeno, če bomo sploh želeli, da bo ta zakon tudi v praksi deloval, tako kot si želimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vidim, da je še želja za razpravo. Prosim, če se prijavite. Besedo ima gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. V Slovenski demokratski stranki bomo podprli amandmaja, ki smo ju predlagali mi, in amandmaja, ki ju je predlagala Nova Slovenija, glede na to, da bosta prej na glasovanju. Ne bomo pa podprli amandmaja poslanskih skupin koalicije SMC, Desus in SD, ker prinašajo še dodatne ovire in terjajo še dodatne dokumente od delodajalcev. Zanimivo je bilo prej poslušati državnega sekretarja, gospoda Pogačarja, ki je dejal, da ta zakon ne prinaša dodatnih administrativnih ovir. Škoda, da ga ni tukaj, ker ga bom vprašal direktno, na podlagi primera. Sam sem delal dve leti v podjetju Marmor Hotavlje v Poljanski dolini, podjetje izdeluje visokokvalitetne materiale iz kamna. Podjetje je preživelo to krizo izključno samo zato, ker so se orientirali na tuji trg, na Avstrijo, Nizozemsko, Nizozemsko, predvsem ker izdelujejo visokokvalitetne materiale za jahte, jadrnice in tako naprej. To je podjetje, ki v Poljanski dolini zaposluje približno 150 zaposlenih, veliko družin je odvisnih od tega podjetja, podjetje, ki je zagotovo zgled v svoji panogi. Zdaj pa mene zanima in bi rad, da mi gospod državni sekretar na to odgovori. Zaposlen v podjetju Marmor Hotavlje, ki dela na montaži, zdaj ga pokličejo iz Avstrije v podjetje, da bi radi naročili pult za kuhinjo, kopalnico, da bi položili tlak, in podjetje takoj pošlje monterja gor, da pobere mere, te mere potem dobi priprava dela in proizvodnja steče. Po tem zakonu, ki je zdaj, bo rekel tisti, ki dela v komerciali v podjetju Marmor Hotavlje, ja, lahko pošljemo nekoga, ampak zaradi zakona, ki ga imamo zdaj, boste morali čakati minimalno 5 dni, lahko bo tudi prej, ampak do 5 dni je rok, ko dobimo to potrdilo. Zdaj je bila to službena pot. Ali bo po zakonu, ki ga predlagate, to še vedno službena pot in bo lahko zaposlen na montaži takoj šel v Avstrijo pobrati mere ali bo treba čakati? Ker če bo treba čakati in ne bo mogel takoj iti na pot, potem so to dodatne birokratske ovire. Ja, kako, gospe Sluga in Šergan? Očitno ne veste, kaj predlagate. Zaradi tega je Obrtno-podjetniška zbornica predlagala, da se do 8 dni šteje kot kratkotrajna napotitev in to ni potrebno. In Obrtna zbornica je tudi napisala, in zdaj mene zanima, ali lažejo na tej strani ali lažejo na Obrtni zbornici, ker eden očitno laže, da ste to imeli že v prvotnem predlogu, ko ste ta zakon pripravljali, 4. marca, potem pa je takšna rešitev padla ven iz zakona. Samo to me zanima. Če nekdo pokliče v podjetje Marmor Hotavlje iz Avstrije, naročil bi pult, ali lahko reče tisti iz komerciale monterju, takoj zdaj pojdi gor, tako kot je zdaj, poberi mere in pridi nazaj, da proces teče, ali bo treba dati zaprosilo, raznorazne pogodbe? Ker to potem so dodatne birokratske ovire. Zaradi tega tako v Novi Sloveniji kot tudi v Slovenski demokratski stranki predlagamo amandma, da če se čezmejno izvajanje storitev izvaja kot delo prve vgradnje ali servisa, ki ne traja več kot 8 dni v mesecu, se to obravnava kot kratkotrajno delo z zavarovalno osnovo 01. In drugo, ko je ta produkt narejen, in ko gre za delo prve vgradnje: Ali lahko gredo takoj na teren to zadevo zmontirati ali je spet treba čakati? Ker če ne morejo iti takoj na teren, kot gredo lahko zdaj, ko je izdelek narejen, potem so to dodatne birokratske ovire in ne drži, da ta zakon ne prinaša dodatnih birokratskih ovir. To se pravi, ti dve stvari bi me za začetek zanimali, gospod državni sekretar. Prvo je naročilo. Če gre nekdo pobrati mere za tlak, za pult, za karkoli, ali lahko gre takoj iz podjetja, ko dobi klic, ali je treba čakati na te papirje? In pa drugo. Ko je izdelek narejen in se gre na montažo, ki traja en dan, nekaj ur, ali lahko gredo takoj, ko je izdelek spakiran, ali je treba čakati, da se najprej zaprosi za dokumente, in se ga potem pošlje? Ker si v Slovenski demokratski stranki zakon razlagamo tako, Obrtno podjetniška zbornica si ga tudi tako. Kolegi iz NSi si ga tudi tako, zato so predlagani ti amandmaji. In prihajalo bo do tega, da se bo pač za takšne storitve podjetja ustanovilo v tujini, če govorimo konkretno – v Avstriji. In ne govoriti, da zakon ne prinaša dodatnih birokratskih ovir. In pa druga zadeva – obrazec A1. Mi smo takrat skrajšali, smo rekli, da naj gre iz 5 delovnih dni na 3 ure. So rekli, predlog ni resen. Dali smo tri ure zato, ker jaz mislim, da se da vse informacijsko urediti, da že imate informacijski sistem, da greš na portal e-VEM, da to zahtevaš in dobiš nazaj, ko informacijski sistem to preveri. Ker tega nimate, smo predlagali, da se da iz 5 dni na 3 dni. Zopet se sledi priporočilom tistih, ki to izvajajo, tistih, ki v tej državi ustvarjajo dodano vrednost in polnijo to blagajno, to se pravi obrtnikov in podjetnikov. Tudi to je dodatna ovira. Če bi vi mislili resno, da se ne gre za dodatne birokratske ovire, bi najprej vzpostavili informacijski sistem, tako kot je na seji odbora rekel gospod iz zdravstvene zavarovalnice, da za enkrat še nimate informacijskega sistema, ki bi omogočil, kot v primeru, če želiš kartico zdravstvenega zavarovanja, če jo izgubiš, če ti poteče, klikneš na tistem portalu, jaz sem to naredil decembra, v desetih minutah sem dobil potrdilo. Najprej potem vzpostavite informacijski sistem, ki bo omogočal takšno prakso in ki bo nenazadnje razbremenil tudi zaposlene v državni upravi, ne da, ko se na tem portalu izpolni prošnja za ta obrazec, da je potem potrebna fizična interakcija med različnimi organi, ko se gre za preverjanje, to se pravi, da mora oseba to preverjati, ampak da bo preveril informacijski sistem avtomatsko in lahko dejansko potem v petnajstih minutah dobi potrdilo nazaj, če bo pač sistem zaznal, da je vse v redu. Ne pa, da potem ena oseba tam zaposlena to peš preverja v sistemih, ali so ta dovoljenja ali so ta zavarovanja ali niso. Skratka, gre za dodatno birokracijo, gre za dodatno obremenjevanje podjetnic in podjetnikov. Zaradi tega nam bodo znova uhajala delovna mesta v tujino, kot so nam že in kot nam še. Ja, je gospodarska rast, ampak gospodarska rast tako, kot je že kolega ugotavljal, je predvsem na račun izvoza, v povezavi s čezmejnimi napotitvami, ampak pač bo prišlo do tega, da bodo podjetja prenašali v tujino. Tudi na to je Obrtno podjetniška zbornica opozorila. In zopet bomo izgubljali delovna mesta in pa denar, ki ga dobivamo v blagajne s strani plačevanja prispevkov.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Najlepša hvala. Jaz bi samo pozval predstavnike ministrstva, da se opredelijo do našega amandmaja k 15. členu. Ta poziv sem podal že v prejšnji razpravi, pa je ostal brez odziva. Namreč, očitno je, da Vlada nasprotuje našemu amandmaju, pa ne vidim razloga, zakaj bi, ker ta zakon o napotovanju delavcev v tujino uvaja subsidiarno odgovornost podizvajalcev in v primeru gradbeniške panoge. Mi preprosto dodajamo to, da subsidiarna odgovornost velja po celotni verigi podizvajalcev in nedsikriminatorno v vseh panogah. Vlada je ponudila tukaj parcialno rešitev, mi pa smo naredili še nekaj korakov dlje. To bi rad slišal. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Janja Sluga. Izvolite.
Hvala lepa. Mi smo že na odboru zelo podrobno pogovarjali o tem zakonu in že na odboru ugotovili, da ima zakon namen ščititi najšibkejšega. Vsi primeri, ki so bili izpostavljeni, ki so bili izpostavljeni, ki so bili medijsko izpostavljeni, ki so bili v naših razpravah izpostavljeni, na teme, na katere smo sedeli že najmanj štirikrat na odborih, in poslušali svetovalnico za migrante, to je zdaj odziv na to, kar je bilo izpostavljeno. Moram reči, da smo v preteklosti poslušali s strani javnosti, s strani medijev, tudi s strani razno raznih organizacij in združenj, kako potrebno je, da se ta zadeva rodi. Med temi, ki so pozivali, da je treba to zadevo urediti, sta bili todi OZS in GZS, pa FURS pa Zavod za zdravstveno zavarovanje in tako naprej. In čudež, ko pridemo do tega zakona, so pa ravno ti isti subjekti, ki so bili prej zelo glasni v pozivanju, kako je treba delavce zaščititi in kako je treba te zadeve urediti, najbolj glasni, ker jim rečemo, vi boste imeli še eno nalogo tu in tu, in točno to jim pa zdaj ne ustreza. Zdaj je pa zopet problem, ker smo ugotovili, da bodo morali zdaj pa še nekaj dodatnega narediti. In to je nedopustno, kot sem že tudi povedala na odboru. Nedopustno. Povedano je bilo, da se ja zakon usklajeval v socialnem dialogu leto in pol. Marsikatera rešitev, ki je bila, je bila zelo podrobno predebatirano. Rešitve, ki so danes v tem predlogu, so ravno plod teh usklajevanj in tehtanja, kot sem predstavila tudi že v stališču poslanske skupine, na eni strani med zaščito delavca, zaščito najšibkejšega in na drugi strani svobodno gospodarsko pobudo in odpravo administrativnih ovir in tako dalje. Tukaj pač so neke stvari, ki jih je treba pretehtati in ubrati neko srednjo pot, enkrat na račun enega, drugič na račun drugega. Ampak definitivno pa stojim na stališču in zagovarjam, da ta zakon ne prinaša dodatnih birokratskih ovir. Če to trdite, potem si ga niste dobro prebrali. Kolega Mahnič, za vgradnjo pulta bo Marmor Hotavlje šel lahko v eni minuti na pot ali pa v desetih, odvisno od tega, kako hitro bo poslovna sekretarka napisala potni nalog [[oglašanje iz dvorane]] Potni nalog. Potnii nalog. Še enkrat rečem, potni nalog napisala. Kot ga je tudi doslej. Mora, če ga pa ni, je pa druga zgodba. Ni brez zveze, ker je to dejstvo. Tako evropska zakonodaja kot tudi ta zakon nikjer ne razmejuje po številu dni ali gre za potni nalog ali gre za čezmejne storitve. Nikjer. Ampak napotuje na to, da se vsako tako delo presoja po dejanskih okoliščinah. In vzeti mere za pult, je zdaj potni nalog in bo jutri potni nalog in bo čez dve leti tudi. S potnim nalogom. Pika. Kot je doslej. Nobene razlike ni. Jaz ugotavljam, da jaz tudi berem te dopise, ne boste verjeli, jih preberem, ampak jih tudi preverim in ugotavljam, da niso več ta združenja verodostojen sogovornik, niso. Ker ko grem to preverjati, ugotovim, da so navedbe, ki so tam notri, ne držijo. In tudi nedopustno se mi zdi, da se zadeve, ki bi se morale reševati v socialnem dialogu, prenašajo na poslance in se rešujejo na naših plečih, tu v tej hiši. In tisto, kar je tam notri napisano, enostavno ne drži. Preveriti bi morali. Ne vem, če ima še smisel, ZZZS sem obdelala že zelo podrobno na odboru. Tam je bilo povedano, da bo ZZZS dobil neke dodatne naloge. Ja, seveda, država naj ravna racionalno in naj uporabi obstoječe evidence, obstoječe kapacitete, obstoječ kader. To je edina racionalna pot. In ZZZS se je s tem tudi strinjal, sem povedala že, kdaj je potekal skupni sestanek med Ministrstvom za delo, Ministrstvom za zdravje in Zavodom za zdravstveno zavarovanje Slovenije, kjer so to zadevo absolutno dorekli. Še danes se mi zdi enako kot na odboru neverjetno, da Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije s skoraj tisoč zaposlenimi in s tako izobrazbeno strukturo, kot jo ima, se pravi več kot polovica zaposlenih ima VI. stopnjo izobrazbe ali višjo, teh nalog ne bi zmogel. Kar se tiče birokratskih ovir. Kolega Mahnič, vi ste v svoji razpravi že sami sebe zanikali, najprej ste govorili o birokratskih ovirah, potem ste pa čez tri stavke rekli, ko ste govorili o tem, v kakšnem roku se izda A1 obrazec, ste pa rekli, greš na e-VEM, podaš vlogo in dobiš nazaj A1. Se pravi, ste zanikali, da gre za birokratsko oviro, ker je tako zelo enostavno, da greš na e-VEM in oddaš vlogo. Se pravi, ni birokratske ovire, no, dajmo pogledati, kako dolgo čakaš v kateri drugi državi. Piše, Belgija do pet dni, Hrvaška do 30 dni [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Gospod Mahnič, lepo prosim.
Estonija 30 dni, Madžarska 21 do 30 dni, Poljska največ 7 dni, Slovaška največ 45 dni, Švedska več mesecev. Torej? Bili ste tudi na odboru, kjer ste slišali predstavnika Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki ga zdaj danes zagovarjate, zakaj ne morejo v treh urah izdati tega obrazca A1. In jaz mislim, da če ne verjamete nam, pač verjemite njemu in sprejmite to, da pač potrebujejo toliko časa, kot ga potrebujejo. In kar se tiče ponovno birokratskih ovir, ja delodajalec gre na e-VEM, se prijavi za A1 obrazec, priloži pogodbo o zaposlitvi, po novem še priloži pogodbo o izvajanju storitev, kar smo podali s tem našim amandmajem, in to je to. Nikamor mu ni treba iti, nič dodatnega mu ni treba narediti, nobenih stroškov nima. Enostavno preko e-VEM sistema poda prijavo. To je vse. Kar se tiče razmejitve glede na čas trajanja, sem povedala to, kar sem že vam obrazložila. Se pravi, v EU predpisih tudi ne v naši zakonodaji ni nikjer razmejeno po številu dni, ali je to čezmejna storitev ali ni. Kot sem rekla in še enkrat poudarjam, glede na dejanske okoliščine je treba presoditi. Potni nalog ostaja tako, kot je bil tudi do sedaj. Za ostalo so A1 obrazci. Obstaja pa še tretja možnost, obstaja še tretja možnost. In ta je, da delodajalec v drugi državi članici, kjer se ta storitev opravlja za nekaj časa ali nekaj ur, delavca prijavi v zavarovanje. To tudi lahko stori takoj. Tudi ta možnost obstaja. In zdaj glede našega amandmaja. Seveda ne drži trditev, ki jo je izrekel kolega Kordiš, da je bilo Vlado treba prepričevati, da je treba predložiti tudi pogodbo o izvajanju storitev. Kolegu Kordišu naj povem, da je že v samem originalnem predlogu tega zakona ta določba obstajala in je potem z amandmajem šla ven, tako da to seveda ne drži. Zdaj pa jo mi vračamo. Zakaj? Zaradi tega, ker smo se pogovarjali na terenu z raznoraznimi subjekti in smo ugotovili, da bi bilo potrebno, da se kljub vsemu ta pogodba predloži, in sicer iz razloga ugotavljanja, kakšno storitev bo delodajalec dejansko opravljal. Ker namreč ZZZS lahko sicer pogleda v evidenco AJPES in ugotovi, za katero dejavnost je ta delodajalec registriran. To pa še ne pomeni, da pri konkretnem opravljanju storitve resnično za to dejavnost gre. In zato je bistveno, da se predloži ta pogodba, iz katere je to moč ugotoviti, poleg tega pa je predložitev te pogodbe še dodaten plus v smislu zaščite delavca. Namreč ZZZS lahko pri tem tudi primerja podatek iz pogodbe o zaposlitvi, se pravi opis del in nalog delavca oziroma njegovega delovnega mesta, in to primerja z pogodbo o izvajanju storitve, seveda pa tudi s tem, za katero dejavnost je podjetje registrirano. Tukaj pa po tem zelo zelo težko prihaja do takšne zlorabe. Namreč, obveščena sem bila, da naj bi se na terenu dogajali celo primeri, ko so varilce iz tretjih držav napotovali v zahodno Evropo, da so tam fasadirali stavbe oziroma opravljali neka zidarska dela, za katero jim ni bilo izdano dovoljenje. To je torej še ta dodatna varovalka, ki jo pridobimo s pomočjo predložitev pogodbe o izvajanju storitev. Seveda se je tudi tukaj pojavil očitek, da gre za poslovno skrivnost, namreč, ta pogodba o izvajanju storitev naj bi bila po mnenju Gospodarske zbornice Slovenije poslovna skrivnost. Če pogledamo Zakon o gospodarskih družbah, 39. člen: »Za poslovno skrivnost se štejejo podatki, za katere tako določi družba s pisnim sklepom.« Torej niso kar vsi dokumenti nekega delodajalca in kar vse pogodbe poslovna skrivnost. To je ena stvar. Druga stvar, Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije je seveda pooblaščen, da zna rokovati z občutljivimi podatki. Vsi podatki, s katerimi zavod rokuje, so namreč osebni podatki in se seveda ni bolj pooblaščene osebe ali pa bolj verodostojne osebe, ki bi znala ščititi tiste podatke, ki jih za neke namen pridobi, torej tudi ne more biti sporno, da zgolj zaradi predložitve pogodbe o izvajanju storitev govorimo, da je to sporno zaradi poslovne skrivnosti. In še ena druga stvar, ta zakon seveda sprejemamo zato, ker so se dogajale kršitve na terenu, ker smo bili tudi že s strani drugih držav članic Evropske unije opozorjeni in zaznani kot najbolj kritični pri tem, kako se dogajajo ta izkoriščanja, kako se dogajajo te kršitve. In skladno s tem so seveda druge države članice že sprejele določene ukrepe, konkretno Nemčija preko svojega veleposlaništva zahteva določene dokumente za izdajo viz, na primer. In nemško veleposlaništvo že ves čas zahteva, obstaja en poseben obrazec, ki ga mora delodajalec pri njih izpolniti in v 7. točki tega obrazca piše: »Potrdilo izvajalca storitev, ki mora vsebovati naslednje podatke: opis storitve, ki naj bi jo vlagatelj opravljal, začetek in predvideni konec opravljanja storitve v Nemčiji in kraj opravljanja storitve v Nemčiji, navedba naslova s poštno številko.« Hkrati v uvodu piše, da morajo biti dokumenti predloženi v originalu in eni fotokopiji. Torej delodajalec lahko te podatke prepiše v ta dokument, hkrati pa je stanje na terenu takšno, da imam informacijo, da tukaj pa delodajalci nimajo težav s tem, da predložijo originalno pogodbo za to, da se tej birokraciji prepisovanja izognejo, in jim predložitev tega originala in ene fotokopije ne predstavlja nikakršne poslovne tajnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika. Izvolite, gospod Žan Mahnič.
Hvala, podpredsednik. Odzval bi se na del, kjer je bila polemika predvsem, ali bo zdaj tisti, ki – ko smo govorili konkretno o primeru podjetja Marmor Hotavlje – ali bo lahko šel tisti montažer, ki gre po izmero, takoj ali bo moral čakati oziroma ko gre na montažo, ali bo lahko šel takoj ali bo moral čakati in kako je s potnim nalogom. Jaz si to razlagam tako. V 3. členu je opredeljen pojem: »Čezmejno izvajanje storitev je začasno opravljanje dejavnosti delodajalca ali tujega delodajalca z napotitvijo delavcev na delo.« To se pravi, ko gre montirati, gre opravljati storitev, ki je opredeljena v tem zakonu. In potem 6. Člen, v obveznostih piše: »Pred začetkom izvajanja te storitve delodajalec oziroma samozaposlena oseba pridobi potrdilo A1.« Jaz nisem postavil trditve, jaz sem postavil vprašanje za primer. Ali bo lahko šel brez potrdila A1 montirati kopalnico?
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec.
Najlepša hvala in lep dober dan vsem skupaj! Naši podjetniki so zelo uspešni in so zelo konkurenčni. In tudi s tega naslova lahko razumemo, z naslova njihovega uspeha v Avstriji in uspešnosti, konkurenčnosti, lahko razumemo sprejemanje tako stroge, neživljenjske, krute zakonodaje s strani avstrijskih organov do naših podjetnikov. Namreč, ob tovrstnem načinu njihovega delovanja je v bodoče praktično skoraj nemogoče, da bi naši podjetniki še normalno opravljali svoje storitve v Avstriji. In ključen argument pri tem zakonu ali upanje, ki smo ga imeli, smo ga imeli predvsem s tega vidika, kaj lahko mi naredimo, naša država, da te ljudi zaščitimo oziroma da jim ne nalagamo še dodatnih ovir pri svojem delovanju oziroma pri čezmejnem poslovanju. In ključen del te zakonodaje je ravno ta člen in amandmaji, ki temu členu sledijo, seveda. Se bom jaz samo opredelil glede naših amandmajev. Poglejte, če amandma Nove Slovenije ne bo sprejet, lahko resno govorimo o tem, da bomo dodatno obremenjevali podjetnike. Samo poglejmo, kaj mi izgubimo, če na primer zapišemo v zakon, da za manj kot 8 dni v mesecu ni treba šteti, da gre za napotitev, ampak da gre za službeno pot. Ali je to v nasprotju z direktivo, ki nam jo nalaga Evropska komisija? Ne. To ni v nasprotju z direktivo. Potem pa povejte, zakaj temu nismo naklonjeni? Zakaj bi mi dodatno obremenjevali in se morda tudi dodatno pravno zakalkurirali pri sprejemanju te zakonodaje. Jaz ne vidim nobenega argumenta proti temu. Samo ena stvar nam manjka v tem parlamentu – če na nekaj opozarja Obrtna zbornica, Gospodarska zbornica, poglejte, ni treba imeti zdaj te ljudi za tiste sovražnike ljudstva, ki vedno nekaj želijo imeti in nam vedno nasprotujejo, to ni potrebno. In vsak dobronameren predlog, ki ga predlaga kakšna druga opozicijska stranke, dajte ga bolj tehtno argumentirati. In jaz mislim, da ključni del tega zakona, potem se tudi dorečemo temu časovnemu odzivu, ali je 3 ali je 5 dni, samo službeno pot nazaj uvedemo notri in nismo v nobenih prekrških. Če sem jaz prav razumel gospoda Tabakovića prej, ključen argument je pri tem, da so se v preteklosti dogajale na tem področju številne zlorabe. In govori se o delodajalcih. Tukaj delamo krivico, veste. Krivico tistim, ki dajejo kruh, ki plačujejo mnogo davkov in dajejo plače ljudem. Tukaj delamo resnično krivico delodajalcem, obrtnikom, podjetnikom, ker vse mečemo v isti koš. Jaz verjamem, da je mnogo sleparjev v tej državi. Niso vsi politiki pošteni na tem svetu. Se strinjate? Ampak vsak zase bo pa rekel, ja, sem pošten. In tudi niso vsi podjetniki pošteni, so tudi sleparji med njimi zagotovo. Ampak zakaj vse označiti za sleparje? Povejte mi. In delati v tem pogledu tako strogo zakonodajo za vse. Zakaj te sleparje enostavno vreči vse v isti koš. Imamo mnogo drugih, boljših, bolj človeških, bom rekel, priročnih stvari, recimo, nadzor inšpekcijskih služb in tako naprej, ki bi lahko tiste sleparje, ki izkoriščajo delavce, drugače privedli pred roko pravice, da bi za to tudi odgovarjali. V tem delu se strinjam s to namero zakona, da se zaščiti napotene delavce, delavce na službenih poteh torej, ki jih delodajalci izkoriščajo. Saj smo slišali primere s strani gospe Sluga, kako so delavci šli v tujino in bili pri tem zlorabljeni, kako se jih po enem dnevu potem odjavi in tako naprej. Ja, jaz to razumem, ampak ne zaradi tega obsoditi vseh podjetnikov, tudi tistih poštenih. Tiste, ki so sleparji, moramo obsoditi, drugim pa dati priložnost, jih nagrajevati tudi skozi zakonodajo. Dejansko, kje je tu celotna srž tega problema, o katerem so že prej govorili kolegi – tudi pri tem časovnem odzivu, ki je opredeljen. Glejte, v tej dobi informacijske tehnologije je nepredstavljivo, da mi zapišemo pet dni odziva za nek obrazec. Lepo vas prosim, no! Pa ne naštevati držav, Poljska, Slovaška, to je brez zveze, da se v tem primeru primerjamo z drugimi državami, kdaj se izda nek obrazec, to je nepomembno. Ampak dajmo povedat, da smo mi najboljši in da lahko nekaj takoj naredimo. Mene druge države v tem oziru sploh ne zanimajo. In mislim, da tu lahko zapišemo, če ne boste sprejeli našega amandmaja, na primer, da se napotitev v tujino šteje vse, kar je nad osem dni v mesecu, potem sprejmite vsaj to, da bomo zgledali država v informacijski dobi, in sicer, vsaj tri dni, no, ali pa takoj, bo bolje zvenelo v 21. stoletju, resnično. Jaz priporočam, da podprete ta naš amandma, zaradi tega, ker ta amandma loči med tem, ali bomo življenjski z zakonodajo ali bomo neživljenjski. In da ne bomo več govorili za vse podjetnike, ki napotujejo delavce v tujino, da so vsi sleparji. Ne, niso vsi delodajalci sleparji, ne smemo delati krivice tem ljudem, kajti tudi iz naslova njihove uspešnosti so odvisne naše plače, če želite.
Hvala lepa. Ker je še želja po razpravi, prosim, da se prijavite. Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Tokrat bom poskušal biti kratek. Najprej bi rad rekel, da bom podprl amandma, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki in Novi Sloveniji. Druga stvar, ki se mi zdi pomembna, in je prav, da jo poudarim, kar je bilo danes tudi že velikokrat poudarjeno, kakšen je pravzaprav namen tega zakona. Dogajajo se velike svinjarije, kar se tiče napotenih delavcev, in je vsekakor treba tem ljudem stopiti na prste. Hkrati pa je treba tudi razumeti, da imamo poštene delodajalce in imamo take, ki so pokvarjeni in zlorabljajo vsak zakon, tudi tega bodo zlorabljali, ki ga predlagamo in o katerem bomo danes razpravljali v Državnem zboru. Moram reči, da tisti, ki so pokvarjeni delodajalci, so že v končni fazi, da svoje podjetje izselijo na Slovaško in tako dalje. Poznam celo podjetja, ki so to že naredila. Se pravi, tisti pokvarjeni bodo iskali vse možne rešitve, da bodo zaščitili svoje osebne interese in naredili to, kar mislijo, da je za njih prav. Je pa to absolutno nesprejemljivo, se strinjam s tem. In prav je, da sprejmemo določene zakonske rešitve, kot jih prinaša ta zakon, da nekaterim stvarem res stopimo na prste. Zdi se mi zelo pomembno, da ločimo med pokvarjenimi delodajalci in tistimi, ki so pošteni. Jaz danes tu zagovarjam dve stvari, ena je, da je treba preprečiti zlorabe, in druga, da je treba ločiti med pokvarjenimi in poštenimi. In ne tistih, ki so dobri, zaradi teh pokvarjenih delodajalcev še bolj administrativno obremeniti. Gospod državni sekretar, če boste govorili za mano, bi vas resnično prosil – ne bom amandmajev Obrtno-podjetniške zbornice bral, ker jih zagotovo imate, če ne, vam jih bom prinesel, vendar jih imate, kajne –, da mi konkretno odgovorite: Zakaj ne podpirate amandmaja k 9. členu, šesti odstavek in pa k 9. členu, deveti odstavek, ki ga je predlagala Obrtno-podjetniška zbornica? Prosim, da mi to pokomentirate in zelo jasno stališče Vlada pove do teh dveh amandmajev. Lepo prosim, to je bilo tisto, kar se mi zdi pomembno, na kar sem želel, da zelo konkretno odgovorite, poveste svoje stališče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Janja Sluga. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz nikoli v svoji razpravi, ne danes ne na odboru, nisem rekla česarkoli čez delodajalce. In nikoli nisem sploh omenjala delodajalcev ali pa še slabše, da bi jih metala v isti koš. Jaz sem ves čas poudarjala, da je ta zakon namenjen zaščiti delavca, in ga je s tega vidika tudi treba gledati. Zaradi dogodkov, ki sem jih že omenila, ki smo jih vsi omenjali in ki so se dogajali in se še vedno dogajajo. Torej zgolj iz tega vidika. In moram se strinjati, seveda, veliko je dobrih delodajalcev, veliko jih je. So pa tudi takšni, zaradi katerih se te kršitve dogajajo. Zato smo sprejeli zakon in ta zakon daleč od tega, da bi bil, kot je rekel kolega Vrtovec, strog ali ne vem, katero besedo je že uporabil, ker dajmo si pogledati, dajmo si pogledati, no, kaj tukaj notri piše. Kakšni so pogoji? »Delodajalec običajno opravlja dejavnost v Sloveniji.« Se pravi, tukaj se ne zahteva nič dodatnega od delodajalca. On običajno opravlja svojo dejavnost, kot jo je opravljal tudi do sedaj. Druga stvar. »Ne krši pomembnejših določb delovnopravne zakonodaje, ki se nanašajo na pravice delavca.« Ne vem, če lahko kdo tukaj v tej dvorani dvigne roko pa reče, da tega ne podpira ali pa, da je to prestrogo. Še enkrat preberem: »Ne krši pomembnejših določb delovnopravne zakonodaj, ki se nanašajo na pravice delavca.« Kaj je tukaj strogega? Pa grem še tukaj na obrazložitev. Se pravi: »Delodajalcu v zadnjih treh letih ni bila več kot enkrat«, še celo se dovoli enkrat, se dovoli, »ni bila več kot enkrat pravnomočno izrečena globa zaradi prekrška v zvezi s plačilom za delo, delovnim časom oziroma prekrška v zvezi z zaposlovanjem na črno.« Kaj je tukaj strogega, vas sprašujem. Če bi bilo od mene osebno odvisno, bi bilo še malo hujše, saj državni sekretar ve. Se pravi, naslednji pogoj je: »Napoteni delavec običajno ne opravlja dela v državi napotitve.« Tudi to ni noben dodaten pogoj, ki bi ga bilo z neko akcijo potrebno izpolniti. In »storitev se v okviru dejavnosti izvaja, za katero je delodajalec tudi registriran ter se izvaja na enega izmed dovoljenih načinov.« Povejte, sprašujem še enkrat: Kaj je tukaj strogega in neživljenjskega in ne vem kakšnega še vse, je bilo danes rečeno? Ponovno smo pri montaži tega pulta. Službena pot je službena pot in bo ostala službena pot, čezmejno izvajanje storitve pa čezmejno izvajanje storitve. To sta dve različni stvari, ki jih je treba presojati po dejanskih okoliščinah vsakič posebej. In amandma Nove Slovenije, zdaj bomo notri mi napisati, okej, do 8 dni ni čezmejno izvajanje storitve. Kaj pa 9, pa 10? A tisto pa je? Pa zakaj zdaj 8, zakaj pa ne 9 ali pa 5 ali pa 12? Ali ni boljše, da ni te številke notri, pa se nikoli ne moremo spotakniti ob njo. Pa pri vsakem primeru presojamo, ali je službena pot ali ni, ali pa napišemo notri številko pa rečemo, ja, zdaj pa kaj, če je pa 9d, pa ni, pa tudi če je, ampak zdaj ni. Zato ne podpiram tega amandmaja. Res ga ne podpiram. Ker bo ovira. Na koncu bo ovira. Saj bo še verjetno državni sekretar razložil. Kakorkoli, še enkrat ponavljam, zakon ne predstavlja nobenih dodatnih birokratskih ovir. Nobenih. Celo uvaja nek avtomatizem, ki ga prej ni bilo, zdaj pa ZZZS poskrbi tudi za to. Vsa zadeva gre preko sistema e-VEM, ničesar dodatnega niti dodatnih stroškov za delodajalca, noter so samo stvari, ki bodo na koncu zaščitile delavca. Če želite, tudi tako, da bo dejansko dobil plačilo za opravljeno delo in da bo dejansko tudi imel plačane prispevke, ker bo ZZZS mesečno preverjal, ali so ti prispevki plačani za vsakega delavca, ki bo čezmejno opravljal storitev posebej, kar zdaj ni bilo tako in nihče ni tega preverjal in zdaj se nismo nič spraševali, zakaj nihče tega ne preverja, zdaj pa bo za to poskrbljeno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Kolegica poslanska se je spraševala, zakaj 8 dni, zakaj ne 9. Gospa Sluga, zakaj pa je minimalna plača 672, zakaj ni 673 evrov uzakonjena? Ja, to je isto. Gre za pravno varnost, ja vi ste začeli s tem, zakaj pa, zakaj pa, zakaj 8 dni zakaj ne 9. Evo, vam vračam: Zakaj je minimalna plača 672, zakaj ni 673. To je isto. Ja, seveda je isto, gre za pravno varnost v tem primeru. Zdaj, vi ste lepo našteli, in strinjam se z vami, ko ste naštevali, kaj vse delodajalec mora oziroma česa ni smel storiti. In vas sprašujem: Ali kdo amandmira to? Ali kdo amandmira to, kar ste vi naštevali? Saj nihče ne amandmira tega. Zdaj, če sem jaz prav bral amandmaje, ni amandmajev na pravice, na zaščito pravic, ki se nanašajo na delavce. Nobenega amandmaja ni na zaščito pravic delavcev, ki izvajajo te čezmejne storitve. Ker, tukaj se vsi strinjamo s tem, kar je zapisano v zakonu. In gospa Sluga, midva si očitno različno razlagava, kaj so to birokratske ovire. Vi si, kot birokratsko oviro razlagate, da mora nekdo nekaj napisati ali pa nekaj klikov narediti na internetu. Zame to ni birokratska ovira, je pa birokratska ovira, da mora nekaj dni čakati, da dobi odgovor. To je birokratsko. Glejte, piše v 5 dneh. Jaz ne trdim, da bo 5 dni, lahko je v istem dnevu. In ko navajate države, koliko ima Estonija, koliko ima Poljska, dajte izstopiti iz te socialistične miselnosti, da moramo biti povprečni, da moramo biti vsi enaki. Mi moramo stremeti k temu, da smo najboljši in da bodo v estonijskem parlamentu, v latvijskem parlamentu, v poljskem parlamentu, ko bodo obravnavali takšne zakone oziroma novelirali, ker jih že imajo, rekli, glejte, Slovenija pa je dala 5 dni oziroma Slovenija je dala 3 dni, če bo po našem amandmaju. Ne imeti te socialistične miselnosti, da moramo biti vsi zanič, da moramo biti vsi enaki v bedi, nekateri imeti te bede malo manj, nekateri pa malo več, ker tega je preveč v naši državi pod levimi vladami. In naši amandmaji se nanašajo samo na dve stvari, ki ne pomenita nobene kršitve za delavke in delavce. Pomagajo pa delodajalcem in s tem tudi delavcem in seveda vsem državljankam in državljanom, ker prihajajo evri v državni proračun. In zdaj moram reči, da smo tukaj, jaz sem se s kolegi pogovarjal, resnično zmedeni. Očitno je potni nalog, eno je potni nalog, potem je potni nalog za tujino, potem je čezmejno opravljanje storitev. Delodajalec, ki opravlja delo v tujini, opravlja čezmejno storitev in v zakonu to piše, v 3 . členu, in potem piše pod nalogami, če želi to opravljati, kaj potrebuje, in da potrebuje obrazec A1. Razen, če pa zdaj gospod sekretar, ko bo imel naslednji besedo, vstane in pove to, kar je glavni predlog spora med NSi, SDS na eni strani in koalicijo na drugi strani. Če tukaj jasno in glasno v kamero poveste, za takšna dela, kot sem govoril, ne potrebujete obrazca A1, ker dela montaže v tujini niso čezmejno opravljanje storitev, za vas se nič ne spremeni. Če mi poveste to, se ne oglasim več.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Peter Pogačar. Gospa Janja Sluga, replika, izvolite.
Gospod kolega Mahnič. Jaz sem govorila o tem, da vi govorite, da je zakonodaja, ki jo imamo danes na mizi, prestroga in ne vem kakšne vse [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] [[…]]Ja, za delodajalce. Kaj je tukaj strogega? Jaz sem vam prebrala. Niste me razumeli. In še ena stvar, A1 se s tem zakonom ne uvaja, da se razumemo. Očitno ne veste. Obrazec A1 je treba imeti že sedaj, že skozi in se ga enako dobi z vlogo. Enako kot zdaj in nič ni na novo. Na novo so zgolj varovalke, ki bodo ščitile delavca. To se pa preveri pogodba o zaposlitvi in pogodba o izvajanju storitev. To je vse. Potni nalog in potni nalog za tujino, ki je mimogrede isti obrazec, ampak okej, obstaja že zdaj in nima veze s čezmejnim opravljanjem storitev. Dajte si dobro prebrati, kaj imamo na mizi. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Peter Pogačar, državni sekretar, izvolite.
Najlepša hvala za besedo, gospod predsedujoči. Mislim, da sem kar izzvan z nekaterimi vprašanji tekom razprave. Bom poskušal iti čez tista krajša in se na koncu mogoče bolj osredotočiti na tisto, kjer sem imel občutek, da vas najbolj čevelj žuli pa Obrtno zbornico Slovenije. Bi šel mogoče iz tega. Gospod poslanec Mahnič je opozoril, dajmo najprej informacijski sistem, da se bo zakon [[…]]Ravno zato je predvideno, da zakon začne veljati s 1. januarjem 2018, da se v vmesnem času pripravijo informacijske podlage in informacijske povezave. Moramo vedeti, da vse te baze že danes obstajajo, potrebno je samo izvesti izvedbeni krogotok podatkov, da bo ta postopek čim hitrejši. Kar se tiče očitkov Obrtne zbornice Slovenije, mi pa dovolite naslednje. Dialog o tem zakonu je potekal skoraj eno leto. Obrtna zbornica je ves čas sodelovala zraven. Sklicujete se, da je v eni delovni verziji zakona to bilo notri. Ja, morda. Bilo je še mnogo rešitev notri, ki so kasneje odpadle v dialogu s socialnimi partnerji. Zdaj bom pa rekel, vsekakor pa ne drži vaše sklicevanje ali pa od kolegov iz Nove Slovenije, da tako pravi evropska direktiva. Ne, evropska direktiva ne pravi, da je časovna razmejitev med službeno potjo in pa potnim nalogom 8 do 10 dni. Direktiva pravi samo, da za tiste napotitve – ker je direktiva o napotitvah –, ki so krajše od 8 dni, mu delodajalec ni dolžan zagotavljati vseh delovnopravnih standardov, ki veljajo v tisti državni članic. Ta del direktive je pri nas prenesen v tretji odstavek 210. člena Zakona o delovnih razmerjih. To smo tekom usklajevanj v lanskem letu v Obrtni zbornici pojasnili na praktično čisto vsakih usklajevanjih. To se mi zdi zelo pomembno poudariti. Ko govorimo o roku za izdajo. Zagotovo, tudi sam bi si želel, da so kakršnikoli roki za izdajo kakršnegakoli dovoljenja, kakršnegakoli potrdila čim krajši. Gre za neko realno oceno izvajalca Zavoda za zdravstveno zavarovanje, ki bo ta potrdila izvajal, koliko je tisti skrajni rok, skrajni, ki ga potrebujejo, da bodo od vloge, preverbe vseh podatkov, izdali to potrdilo. Kot skrajni rok. Lahko, da bodo in vsi si lahko to želimo, naredili to najkasneje v roku enega delovnega dne, dveh ali treh. Zagotovo. To je potem večina pogojev, ki jih zakon predvideva za izdajo A1 potrdila, se bo preverjalo preko spleta. Ena je samo, ki se nanaša na predhodne prekrške, te pa se lahko samo na vsakokratno zahtevo. To je razlog morda za ta rok. Gospod poslanec Vrtovec je govoril o uspešnosti naših delodajalcev. Zagotovo imamo veliko uspešnih delodajalcev, ki poslujejo, veliko uspešnih podjetij v tujini. Veste, ampak kršitve, ki so se dogajale napotenim delavcem iz Republike Slovenije v druge države članice Evropske unije, tudi v Avstriji, morda so vse te kršitve, ker so se A1 potrdila izdajala čisto vsakemu, tudi slamnatim podjetjem, ki niso poravnavala prispevkov. Morda so tudi te kršitve razlog za ravnanje Republike Avstrije, da bolj strogo nadzoruje slovenske delodajalce. To je tisto, kar moramo urediti. Kar se pa tiče zdaj predloga Obrtne zbornice Slovenije, da se uvede časovna razmejitev 8–10 dni. Tudi Obrtni zbornici Slovenije je bilo tekom pogajanj to pojasnjeno in ostalim delodajalskim organizacijam, mislim da, bom rekel vsaj petkrat, če ne šestkrat, in moram reči, da ostale delodajalske organizacije s tem nimajo očitno težav. Morda samo še to, predlog zakona, kot sem danes že v uvodni predstavitvi povedal, je kompromis. Ni idealen. Ni idealen za delodajalce, ni idealen za sindikate, ni idealen za inšpekcijske organe. Ni idealen. Je kompromis danih možnosti v nekem trenutku glede na cilje, ki jih zasledujemo. Zdaj pa gremo naprej. Kar se tiče predloga amandmaja, ki bi zgolj na podlagi časovne dimenzije, 8, 10 dni, lahko je mesec ali 15 dni, razmejil med službeno potjo ali napotitvijo. Takšen pogoj nima nobene podlage v evropskih predpisih. Tudi današnja ureditev, veljavna, ko v pravilih Zavoda za zdravstveno zavarovanja določa, da do tri mesece je pa službena pot. Veste, kaj se v praksi potem dogaja? Ljudje so po dve leti v tujini in jim verižijo potni nalog do tri mesece. Ampak sej to ni treba mene prepričati, nemški nadzorni organ, da ne bomo samo avstrijskih preverjali, nemški nadzorni organ bo tega preveril, ali ste v res na službeni poti ali morda opravljate tukaj neko delo kot napoteni delavec. In v praksi, kar se danes dogaja, je to, da pri nas takšne zlorabe smo imeli, da se pri nas sprejme potni nalog, se ga napoti na službeno pot, hkrati se pa pridobi A1 obrazec in se pred slovenskim organom izkazuje, da je oseba delavec na službeni poti s potnim nalogom, ko ga pa nemški, da ne bomo samo avstrijski ali pa danski ali pa katerikoli nadzorni organ druge države članice, se pa izkazuje s potrdilom A1, da je napoten. Ker kaj je napotitev, kaj pa je službena pot, je nenazadnje tudi presoja tistega nadzornega organa, v kateri državi članici se to opravlja. Zato se mi to zdi vendarle pomembno poudariti. Ko ste govoril o administrativnih ovirah – saj bom prišel še na Marmor Hotavlje, saj bom še prišel do tja. Tako da samo potrpežljivo, je tako zahtevna tematika da mi morate malo več minut pustiti. Kar se tiče administrativnih ovir, ravno na predlog Obrtne zbornice Slovenije smo uvedli, da se bo avtomatično na Zavodu za zdravstveno zavarovanje spreminjala zavarovalna podlaga. Če si na zavarovalni podlagi 01, si na službeni poti preko potnega naloga, če si na zavarovalni podlagi 02, si napoten v tujino. In to bo zdaj avtomatizem. Delodajalcu ne bo več treba v zvezi s tem nič komunicirati z Zavodom za zdravstveno zavarovanje. Se pa strinjam seveda, kar pa je tisti problem, da je pa davčna obravnava dejstva, ali je delavec na službeni poti s potnim nalogom ali pa napoten v tujino, bistveno drugačna. To pa je, morda pa v tem grmu tiči zagata Obrtne zbornice. Ko ste omenili, zdaj pa morda konkretno vprašanje – ker se mi zdi zelo pomembno poudariti tudi za člane Obrtne zbornice, podjetnike, ki nas morda gledajo po televiziji, mi bomo tudi na spletnih straneh Ministrstva za delo, Zavoda za zdravstveno zavarovanje objavili jasna navodila o tej razmejitvi – Predlog zakona o čezmejnem izvajanju storitev, ki je danes tukaj v obravnavi, se nanaša na delodajalce, ki začasno napotijo delavce na delo v drugo državo članico. Pomeni, grem, kako naj rečem, zidati objekt danes. Če je podjetje, verjetno, omenili ste konkretno podjetje, za katero si oba verjetno predstavljava, da je izvozno usmerjeno in stalno opravlja delo v drugi državi članici, ima to podjetje dve možnosti že danes in za njih se nič ne spreminja. Že danes ima možnost, da te osebe, ki stalno opravljajo neko delo v tujini, vsaj delno prijavi v avstrijski ali nemški ali italijanski sistem socialnega zavarovanja in potem ne rabi nobenih A1 obrazcev, ali pa ima možnost, da pridobi A1 obrazec mimo pravil po temu zakonu, neposredno na podlagi Uredbe o koordinaciji sistemov socialne varnosti. Ta obrazec A1, to je posebej označeno, se pa dobi neposredno takoj. In zdaj ste me vprašal, ali bo, če želite, Marmor Hotavlje, ko gre odmeriti, kako ste rekel, izmeriti mere ali pa direktor gre podpisati pogodbo. Absolutno gre na službeno pot s potnim nalogom. Ko pa Marmor Hotavlje gre in montira pohištvo v nekem, takrat pa je napoten, ker opravlja storitev. In tukaj pridemo do razlike. Ali gre za podjetje, ki začasno napoti nekega delavca na delov tujini – v tem primeru bo po tem zakonu vložil predlog za vlogo za izdajo A1 obrazca. Zavrtel se bo krog preverjanja med nadzornimi organi in bo dobil A1 obrazec. Če gre za delo v okviru poslov, potrebnih za obstoj in opravljanje dejavnosti delodajalca, ki pa ne pomenijo neposrednega opravljanja dejavnosti, to je potem, na prime,r službena pot. Če pa je podjetje, ki stalno opravlja delo v tujini, v tem primeru pa se zanj ta zakon ne uporablja, ampak se neposredno Uredba o koordinaciji sistemov socialne varnosti, tako imenovani 13. člen in dobi A1 obrazec mimo teh kontrol. Ampak pazite, če bi se komu, ne seveda vam, ampak v javnosti zdelo, o, super, bomo šli pa preko tistega, ki je bolj enostavno, A1, pa hitro se dobi. Avstrijski, nemški, tuji nadzorni organ bo nadziral, kakšno podjetje si ti, ali imaš pravi A1 obrazec. Zato tukaj zlorab na tem mestu seveda ne pričakujemo. Se opravičujem, če sem bil nekoliko predolg, ampak se mi zdi, da je pomembna tema, ki jo je treba pojasniti. Pojasnili smo jo tako predstavnikom obrtne zbornice kot tudi ostalim iz delodajalskih združenj, ki so naša pojasnila sprejela in s tem nimajo težav. Upam, da sem zdaj uspešno pojasnil tudi spoštovanim poslankam in poslancev. Predsedujoči naj mi bo ob koncu te moje razprave dovoljeno še, da v skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora predlagam, da Državni zbor na tej seji opravi tudi tretjo obravnavo, če bodo za to izpolnjeni pogoji. Hvala.
Hvala lepa. Želite še razpravljati? Ni še vse jasno. Prosim za prijavo. Gospod Žan Mahnič, izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Ravno nasprotno, zdaj je vse jasno. Ne, da ni vse jasno, ampak zdaj je vse jasno. Jasno je, kot ste rekli, da začenja zakon veljati s 1. januarjem ravno zato, da boste vzpostavili informacijski sistem. To se pravi, da ni razlog ne 5 dni ne 3 dni, ampak 1 dan, ker informacijski sistem pa sam lahko generira, tako kot sem že prej dejal na enem primeru, v enem dnevu. Tako da res ne vidim več razloga, da ne bi sprejeli tega amandmaja za 3 dni. In pa jasno je tudi, to se pravi, če gre samo na izmere, je službena pot, je pa izvajanje storitev, ko gre na montažo in sem imel prav. Ko bo zadeva zapakirana, ne bo mogel takoj na montažo, ampak bo sodeč po tem zakonu potreboval A1 obrazec in bo moral čakati maksimalno pet dni. Gospod sekretar je to povedal.
Hvala lepa. Lahko zaključimo razpravo o 9. členu? Hvala lepa. Potem prehajam na razpravo k 13. členu ter amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. V razpravo dajem 15. člen in amandma Poslanske skupine Združene levice. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 5. točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O NALOGAH IN POOBLASTILIH POLICIJE, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade mag. Vesni Györkös Žnidar, ministrici za notranje zadeve.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Verjamem, da ste zelo dobro seznanjeni, da se je s sprejetjem veljavnega Zakona o nalogah in pooblastilih policije zaključil večji del v letu 2009 začetega projekta prenove policijske zakonodaje, s številnimi novostmi, številnimi prednostmi, ki jih je ta zakon prinesel. Predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o nalogah in pooblastilih policije temeljnih načel veljavnega zakona ne spreminjajo, temveč dopolnjujejo in natančneje urejajo določbe, ki so se med izvajanjem zakona v praksi pokazale kot pomanjkljive ali premalo natančno urejene. Tako bo zagotovljena še višja pravna in osebna varnost ljudi in njihovega premoženja. Predlog zakona je rezultat skoraj dveletnih priprav ter zelo intenzivnih in konstruktivnih usklajevanj s strokovno javnostjo, nevladnimi organizacijami za človekove pravice in predvsem z Ministrstvom za pravosodje ter Službo Vlade za zakonodajo. Predlog je bil predstavljen zainteresiranim poslanskim skupinam, preučene so bile tudi vse pripombe poslank in poslancev ter Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Na podlagi pripomb so bili oblikovani amandmaji, s katerimi so se upoštevale pripombe Zakonodajno-pravne službe. V nadaljevanju bom omenila le nekatere bistvene amandmaje. Določbe glede prirejene identitete so bile dopolnjene glede nadzora in uničenja prirejene identitete, pogojev za razkritje prave identitete policista in statusa policista, ki ga mora imeti tuji tajni delavec. Določbe glede nasilja na športnih prireditvah se z dodatno opredelitvijo omejujejo na organizirane skupine navijačev oziroma se v skladu z načelom sorazmernosti izvedba ukrepa dodatno omejuje na določene skupine oseb. Z dopolnitvijo določb o prisilnem sredstvu, električnem paralizatorju, je nedvoumno določeno, kaj se šteje za uporabo, da ga lahko uporabljajo le usposobljeni policisti, in je jasneje opredeljeno spremljanje zakonitosti in strokovnosti uporabe. Z dopolnitvijo zbiranja podatkov o letalskih potnikih, PNR, že zakon določa, kdo postavi ocenjevalna merila in katere so njihove osnovne lastnosti oziroma ocenjevalna merila predstavljajo potovalne moduse storilcev kaznivih dejanj, ki predstavljajo višjo stopnjo tveganja za njihovo morebitno udeležbo pri hujših kaznivih dejanjih. Pri uporabi tehničnih sredstev z optično prepoznavo registrskih tablic je z amandmajem zdaj nedvoumno določeno, da ta tehnična sredstva ne morejo omogočati obrazne prepoznave. Potekalo je tudi intenzivno usklajevanje z Informacijskim pooblaščencem, ki še vedno predlaga, naj se zbiranje podatkov o letalskih potnikih ne izvaja na notranjih letih. Treba je vedeti, da nedavno sprejeta EU PNR direktiva dopušča državam članicam tudi možnost vključitve notranjih letov. In Svet EU je soglasno sprejel izjavo, v kateri so se vse države članice zavezale, da bodo implementirale 2. člen oziroma PNR izvajale tudi na notranjih letih. Informacijska pooblaščenka nasprotuje optični prepoznavi registrskih tablic. Končna določba je bila usklajena z Zakonodajno-pravno službo in pomeni učinkovito sredstvo za preverjanje pomembnih dejstev in okoliščin storitve kaznivega dejanja. Prav tako so že vzpostavljeni mehanizmi za učinkovito spremljanje zakonitosti in strokovnosti izvajanja policijskih pooblastil oziroma preprečevanje zlorab. Prav tako se po našem mnenju pogoji za uporabo brezpilotnih letal oziroma dronov navedeni dovolj določno in vezani na izvajanje konkretnih policijskih nalog. Predlog zakona podpira tudi Državni svet, ki je po razpravi podal pozitivno mnenje. Temeljna dolžnost policije je zagotavljanje varnosti, spoštovanje človekovih pravic in krepitev pravne države. Ob spreminjajočih se varnostnih razmerah bomo tudi v bodoče lahko s spremembami zakonodaje svoje delo opravljali učinkovito oziroma bodo policisti dobili tista ustrezna policijska pooblastila, ki jih za to potrebujejo. Cilj in namen zakona je vsekakor učinkovita policija, da bi tudi v bodoče živeli v varni državi. Vsebovane so tudi ustrezne varovalke, ki preprečujejo, da bi se z uporabo policijskih pooblastil pretirano in nesorazmerno posegalo v zasebnost posameznika in druge človekove pravice. Predlagam tudi, da v primeru, da bodo k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalogah in pooblastilih policije sprejeti amandmaji k manj kot desetim členom dopolnjenega predloga zakona, Državni zbor Republike Slovenije odloči, da se na tej seji Državnega zbora opravi tudi tretja obravnava tega zakona. Spoštovani poslanke in poslanci, pozivam vas, da predlog zakona sprejmete, seveda bomo pa na vse vaše pomisleke odgovorili po predstavitvi stališč poslanskih skupin k amandmajem. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku mag. Dušanu Verbiču. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Ministrica, državni sekretar, poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 32. seji dne 1. 2. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalogah in pooblastilih policije, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada in je objavljen na spletni strani Državnega zbora, v Poročevalcu dne 3. 11. 2016. Državni zbor je na podlagi 122. člena Poslovnika Državnega zbora na 25. seji dne 20. 12. 2016 o predlogu zakona opravila splošno razpravo in sklenil, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. K predlogu zakona so bili v poslovniškem roku vloženi amandmaji Poslanske skupine SDS, Poslanske skupine Združena levica, na klop so članice in člani prejeli spremembo amandmaja Poslanske skupine SDS ter predlog amandmajev za amandmaje odbora. Predstavnica predlagatelja, ministrica za notranje zadeve, je v dopolnilni obrazložitvi poudarila, da je Zakon o nalogah in pooblastilih policije temeljni predpis, ki ureja policijska pooblastila. Del razvite in demokratične družbe je tudi učinkovito delo policije, pri čemer je ključnega pomena predvsem njeno preventivno in proaktivno delovanje. Pri tem mora biti ustrezno upoštevan tudi tehnološki napredek, saj lahko policija samo na ta način ohranja stik z družbeno stvarnostjo, kateri smo podvrženi vsi. Mora pa se pri tem na ustrezen način spoštovati človekove pravice in temeljne svoboščine, čeprav je varnost po drugi strani tudi človekova pravica, saj to izhaja najmanj iz določb 34. člena Ustave. Najti je treba ustrezen sorazmeren pristop, ki bo po eni strani zavaroval varnost državljanov in državljank, po drugi strani pa ne bo prekomerno posegal v druge človekove pravice. Narava policijskega dela je specifična, saj policisti vsakodnevno posegajo v človekove pravice in temeljne svoboščine drugih, a morajo bi ti posegi zakoniti in sorazmerni. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je pojasnila, da je Zakonodajno-pravna služba podala pisno mnenje v skladu s svojimi pristojnostmi, kjer je bilo po večini opozorjeno na določene nedoslednosti v besedilu predlaganih členov, ki so pa bile odpravljene z dodatnimi pojasnili ministrstva ter z vloženimi predlogi za amandmaje odbora. Informacijska pooblaščenka je v svojem stališču glede predloga zakona poudarila, da se omejuje zgolj na tisti del njegove vsebine, ki posega v pravico do zasebnosti, zlasti kar se tiče obdelave osebnih podatkov. V tem delu po njenem prepričanju predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, kar ne bo odpravil niti morebitni sprejem predloženih predlogov za amandmaje odbora. Zato je vztrajala pri vseh pripombah, ki jih je izpostavila v svojem mnenju dne 29. 11. 2016. Predstavnik Komisije Državnega sveta za državno ureditev je povedal, da komisija predlog zakona podpira, pri čemer še posebej pohvali široko zastavljeno razpravo in usklajevanje predlagatelja z različnimi deležniki pri pripravi predloga zakona. Komisija je poudarila, da je treba policistom dati ustrezno orodje oziroma tehnična sredstva, ki jim bodo omogočala normalno delo, ki bo sledilo tehničnemu napredku in opremi kriminalnih združb ter tehničnemu napredku družbe v celoti. Predsednik sindikata policijskega Slovenije je poudaril, da v sindikatu rešitev predloga zakona podpirajo, saj gre za pomemben korak naprej k posodobitvi in modernizaciji policije. Generalni sekretar Sindikata policistov Slovenije je k temu dodal svoje prepričanje, da bi utegnile marsikatero rešitev, ki jo s seboj prinaša predlog zakona, rešiti tudi življenje koga od policistov, ki so ga izgubili v zadnjih letih pri izvajanju svojih službenih dolžnosti. Skladno z navedenim v razpravi, ki je potekala na matičnem odboru, je po končani razpravi o posameznih členih predloga zakona odbor sprejel amandmaje Poslanske skupine SDS k 3. in 16. členu ter amandmaje odbora. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so sprejeti amandmaji vključeni. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 25. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni mogoča. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. februarja 2017. V razpravo dajem 6. člen ter amandma Poslanske skupine slovenske demokratske stranke. Kdo želi razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Marko Ferluga. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav ministrici in državnemu sekretarju in ostalim prisotnim! Če dovolite, bom začel malo na širše, pa se bom potem opredelil glede amandmajev, ki so bili dani in o katerih razpravljamo. Mi Slovenci smo taki, da smo vedno nekako razdvojeni. Na eni strani ima policija zelo visok ugled, na drugi strani ji ne zaupamo, pridemo skoraj do hipotez, da prihajamo v neko policijsko državo, neko represijo, ki je nenadzorovana, in razne take teorije zarot, ki prihajajo od vseh strani, izgublja se pa bistven fokus. Tukaj imam print z dne 7. Februarja, poročilo STA, se pravi Slovenci so zadovoljni z delom policije. Statistika kaže, da 69,7 % sodelujočih v raziskavi potrjuje in je zadovoljna z delom policije. Dalje imam 10. februarja, ko so bili informativni dnevi, kjer piše, da med mladimi vlada veliko zanimanje za policijski poklic. Tukaj so dve, tri zadeve, ki so zelo pomembne za povedati, v kakšno smer bo potekala debata. Če se vrnem nazaj k zakonu. Kaj je cilj prenove policijske zakonodaje? Sodoben, pregleden zakon, ki na enem mestu sistematično in celovito ureja in določa policijske naloge, njuno delovanje, varnostna policijska pooblastila in prisilna sredstva. Kaj se s tem želi doseči? Doseči se želi, kot prvo, učinkovitost policijskega dela, seveda pri varovanju življenja, osebne varnosti in seveda premoženja. Kaj se bo pa s tem zakonom na novo spremenilo? Uporaba novih tehničnih pripomočkov od paralizatorjev, dronov in tako dalje in seveda novih prisilnih sredstev. To kategorično nezaupanje v delo policije ne sovpada z, tako kot sem že prej povedal, javnomnenjskim raziskavam in zaupanju ljudi. Ko govorimo o tem, o sami zakonodaji, je jasno, mislim da, tukaj vsem, da noben zakon, tudi ta ne bo omogočal, da ne pride do zlorab. In tukaj smo vsi na istem, da so potrebne ustrezne varovalke, okrepljen nadzor, tako interni kot zunanji – civilne družbe. Kar se tiče policije, je s to zakonodajo postavila okvire, katere se mora držati, ima notranjo kontrolo in obenem imamo inštitut zunanjih civilnih družb od Informacijske pooblaščenke, Varuhinje človekovih pravic in tako dalje. Če govorimo o Policiji, kot državnemu organu, vsaj kar se tiče nas v SMC velja, da je to služba, ki je visoko strokovna in ima naše zaupanje. Kot sem prej omenil, da so deviacije možne, znotraj tega absolutno so, ampak tudi s to zakonodajo se jih ne bo v bistvenem pomenu moglo rešiti. Kar se tiče tega zakona, je potem treba dodati tudi to, da sta bila tudi oba policijska sindikata pozitivna v opredelitvi do slednjega. Dosežena je bila visoka stopnja usklajenosti, tako z Informacijsko pooblaščenko, Zakonodajno-pravno službo z Varuhinjo človekovih pravic in obenem se je sledilo tudi mednarodnim konvencijam in ostalim praksam v Evropi, kar se tiče usmeritve za policijsko delo in varnost. Tudi zato v SMC verjamemo, da ta zakon sledi ciljem zaščite svobode, tudi človekovih pravic, obenem pa, da zagotavlja varnost v sodobno organizirani demokratični policiji. To je treba povedati. Ker mislim, da smo naredili od tistega prastrahu, od prejšnje policije, kar 25 let razlike. Ko govorimo o tem zakonu, se mogoče preveč fokusiramo na določene segmente, kot so paralizatorji in droni in neke malenkosti. Jaz pa bi želel specificirati še ostalih 14 novosti, ki so. Pa če sem natančen. Natančneje je določen način izdelave prirejene identitete, to en. Naslednji je nabor ukrepov, ki so potrebni za izsleditev iskane osebe. Nadalje je uskladitev določb o prikriti in namenski kontroli, to je tisti informacijski sistem SIS2, ki je bil deležen toliko polemike, ampak treba je povedati, da je to že od prej delovalo, tako da to ni nič novost, ampak je samo usklajen z direktivami. Dalje, podrobnejša je opredelitev problemov, ko smejo policisti opraviti postopek varnostnega pregleda. Dalje, dopolnitev določb o prepovedi približevanja zaradi zaščite žrtev nasilja v družini. Tega smo pozabili v vsem tem kontekstu drugih zadev omeniti, s tem, da je tukaj treba dodati tudi to, da je bilo sodelovanje nevladnih in drugih organizacij ogromno prav pri tem členu. Nadalje, kar se je spremenilo in je v tem zakonu, zaostritev ukrepov za obvladovanje nasilja na športnih prireditvah, kar ni zanemarljivo in kar se je nekako zgubilo v tem fokusu vsega ostalega. Okej, potem pridemo na ta člen, ki je električni paralizator, se pravi novo prisilno sredstvo. Potem pa so nadalje, kar je tudi zelo pomembno, opredeljeni pogoji za oborožitev vozil in opreme, ki niso sistematizirana in tipizirana za uporabo v policiji. To je spet ena od oblik, kjer je možno uspešno ukrepanje policistov v primeru ekstremnih oblik nasilja in terorizma. Dalje, kar je zelo pomembno povedati, kar je v tem zakonu tudi zelo opredeljeno – opredelitev pogojev za zbiranje podatkov o letalskih potnikih, ki je tudi dvignilo veliko prahu, s tem, da ne izgubljamo konteksta, zakaj je bilo to narejeno. Potem je tukaj uporaba tehničnih sredstev za optično prepoznavanje registrskih tablic, to je tudi en od členov, ki je dvignil veliko prahu, ampak tukaj ne smemo pozabiti, da smo tranzitna država, skozi katero poteka v vseh smereh ogromen promet. Med temi, ki se po naših cestah sprehajajo in vozijo, niso vsi z dobrimi nameni. Tako, da toliko o temu. Kaj še spreminja ta zakon? Se pravi, natančneje določa način uporabe tehničnih sredstev pri zbiranju podatkov zaradi opravljanja policijskih nalog. Potem je še ena točka, evidenca oseb za izločitev, se pravi, se poveča pravna varnost in zmanjša poseg v telesno integriteto oseb. Kaj je še potem v tem zakonu? Evidenca ugrabitev, spolnega izkoriščanja oseb, se pravi, da bo tudi omogočalo, olajšalo najdbo oškodovane osebe in omogočilo zaščito. In nenazadnje ureditev načina hrambe podatkov in evidence preiskave DNK, daktiloskopiranih oseb in evidence fotografiranih oseb. Se pravi, vse to je v tem zakonu, tako da je treba povedati, da je resnično zelo široko opredelil vse te zadeve. Če pa govorimo o tem, kako je strokovna javnost to sprejela, lahko mogoče tisti, ki so si ogledali včerajšnji Studio City, je bil pogovor z gospodom Petrovcem in profesorjem Lobnikarjem, kjer je sam profesor Lobnikar, ki uči na Fakulteti za varnostne vede, povedal, da je, če lahko citiram: »Kot je zdaj zapisano v zadnjem branju zakona, je to veliko bolje, kot je bilo na začetku.« Se pravi, da imamo tudi s strani strokovnjakov to povedano. Pri vsem tem je pa jasno, da je treba najti primerno ravnovesje med zasebnostjo in varnostjo, ob tem, da moramo tudi zagotoviti varnost policistk in policistov, na to se včasih tudi rado pozablja, in seveda tudi na našo varnost. Vse skupaj pa mora biti zavito v neko operativnost in učinkovitost. Ko imamo vse to, je pa jasno še potreben nadzor in kontrola nad tem. Se pravi, vsi ti elementi so s tem zakonom nekako opredeljeni in tudi so usmerjeni v to, da je policija resnično strokovna. Če govorimo o tem, kako in kaj je treba še narediti za nadalje, je jasno, da se bo v določenem času izbiralo in videlo, kakšne zadeve so pravilne ali ne. Če pa govorim in se vrnem zdaj nazaj na te amandmaje, mi bomo jasno podprli vse naše amandmaje, ki so tudi bili v soglasju z ministrstvom urejeni in poudarjeni. Kar pa se tiče ostalih strankarskih kolegov, moram pa žal povedati, da jih ne bomo, ker smo nekaj že usklajevali, ampak nekako mislimo, da je to naše videnje pravilno. Dovolite mi še to zadnje razmišljanje, kar se tiče SMC je treba povedati, da zaupamo policiji, ministrici in ekipi. Mislimo, da je v zadnjem času zelo velik korak h kvaliteti bil narejen s tem vodstvom, v končni fazi tudi s to vlado. V pogledu na spremembe družbenih razmer, na spremenjene varnostne razmere in tudi na spremenjen način dela policije, se pravi na modernizacijo, so ti ukrepi v koraku s časom. Tudi zaradi tega jih bomo potrdili. Še enkrat gre tukaj tudi pohvala policiji, se pravi policistkam in policijam za opravljeno delo, ki so ga naredili do sedaj in ki ga delamo vnaprej. Z naše strani imajo vso podporo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. No zdaj smo slišali tak lep ministrski govor s hudim pridihom vpliva generalnega direktorja. Saj tak je tudi zakon. Ni kaj dodati. Jaz ne bom o vseh členih. Vi ste odprli razpravo o 6. členu, če sem prav razumel, in se bom javil tudi naprej. Zdaj to je tako, glejte, kar se tiče nas, moram reči, da smo tisti prejšnji policijski zakon, ki je bolj status policistov urejal in vse ostalo, z veseljem podprli, tu je nekoliko več težav. Nikakor pa ne mislimo biti ali pa tudi jaz ne bom tisti, ki bo najbolj nasprotoval temu zakonu, ker se mi zdi, da je treba upoštevati vendar nekaj, da je legitimna želja vsake policije na svetu, od prve do zadnje, da ima čim več pooblastil. To je realno, to je normalno, to je pričakovano, to ni nič posebnega. Vprašanje pa je, koliko ji politika glede na razmere to dovoli. Zdi se mi, vsaj po moji oceni so v tem trenutku ugodne politične razmere, da policija gre do tistega, kar želi pa še malo čez včasih. Ker leta 2013 niso prišli niti z enim členom k meni. Leta 2013 smo ta zakon imeli v tem državnem zboru, jaz sem sedel tamle, mogoče ravno tam, kjer danes sedi ministrica, približno tam, v vlogi ministra in treba je reči nekaj, meni niso prinesli na mizo enega samega tega člena, pa smo sprejemali nov zakon takrat. Takoj ko je ta zakon prišel, sem se vprašal, kaj pa se je spremenilo pravzaprav od leta 2013 do danes. Ne vem, zakaj meni niso predlagali recimo paralizatorjev, jaz bi bil za takrat, pa tudi do mene ni prišlo, kaj šele vse ostale zadeve. S tem vam hočem povedati kaj? To, da so ugodne razmere za stanje, kakršno imamo, in da je policija pač legitimno prišla. Vi boste pa dovolili toliko, kot mislite, da boste. Meni se nekatere zadeve ne zdijo prav. Največ imam jaz težav z dvema rečema. Prvič, nižanje standardov, ki smo jih postavili leta 2013. S tem zakonom nekatere standarde nižate in bom povedal, kje. In drugič, kljub ministrskemu nastopu gospoda Ferluge je treba reči, da zakon ni usklajen z informacijsko pooblaščenko. Če bi ona danes tule lahko sedela in če bi besedo dobila, bi vam naštevala eno uro grehe, ki jih amandmaji Združene levice sicer sanirajo, ker pravijo, črta se, črta se, črta se [[…]]. Se pravi, z njo je ta zadeva popolnoma neusklajena. Zakaj nižamo standarde? Poglejte, amandma k 6. členu je tipično nižanje teh standardov. 6. člen, ki se nanaša na 23. člen in pa na 23. člen osnovnega zakona, pomeni nižanje standardov. Če je ta prirejena identiteta in pa lastništvo sredstev policije, kar pomeni po domače, da ti izdajo lažno osebno izkaznico, lažni potni list, lažno prometno dovoljenje in tako dalje – to pomeni to, tako v praksi, da bomo vedeli, o čem govorimo – če je to danes bilo vezano na pravosodno vejo oblasti [[…]]Ah kje pa, ne, ni res, gre zadeva danes v mnogo primerih na generalnega direktorja policije. Se pravi, če je prej to bil preiskovalni sodnik, odnosno tožilec, gre zadeva zdaj na generalnega direktorja policije. To je nižanje standardov, gospe in gospodje. Kakorkoli vi rečete temu, da ni, ampak to je nižanje standardov, ki so bili doseženi leta 2013. Pa ne samo 2013, že zdavnaj prej tudi. Vendarle je treba reči, da je ta država na področju tega policijskega prava, če smem temu tako reči, vendarle naredila velike korake naprej, glede tega je treba biti realen. Recimo prikrite preiskovalne ukrepe je do leta 2000 v mnogo segmentih odobraval minister. Minister. Ali si predstavljate, minister kot politik? In bi zdaj, kaj jaz vem, ministrica podpisala, verjetno bi z veseljem, kakšno tajno sledenje mene. No, saj tudi jaz bi v zvezi z njo kot politik z veseljem kaj takega podpisal. Ampak te standarde smo prerasli. Te stvari smo prerasli. Hvala bogu, da smo jih. In prav je, da smo jih že leta 2000. Ampak ni pa prav, a veste, da zdaj greste nazaj s standardi na nižji nivo, kot je bil že zdavnaj dosežen. Se pravi, če pri 6. členu še enkrat povem, jaz mislim, da bi 6. člen morali preprosto črtati, zato da bi stvari prirejene identitete oseb, odnosno lastništva sredstev policije bile na sodni veji oblasti. Zakaj? Naj bo tožilec tisti, ki bo rekel, da tale, ne vem, Janez Novak bo pa od zdaj naprej Pepe Šraufenciger pa bo imel takšno osebno izkaznico, ker je to pač potrebno za policijsko delo. Ampak, zdaj bo pa to generalni direktor delal. Ne vem, tu gremo navzdol in generalni direktor bo to po mojem kar serijsko lahko počel, ker standard utemeljitve za njega bo bistveno nižji kot standard utemeljitve za tožilca. Zato glede tega člena – tu nimate prav, tu greste, tu streljate mimo. Hvala lepa.
Besedo ima ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanke, poslanci! Če začnemo pri 6. členu, je za izhodišče treba poudariti eno dejstvo, in sicer, da obstoječi zakon, torej zakon iz leta 2013, že omogoča uporabo teh ukrepov, namen sprememb, ki so pred vami, pa je v tem, da želimo s temi predlogi sprememb natančneje urediti to področje. Torej, izrecno se ločujeta način izdelave priredbe identitete od njene dejanske uporabe. Treba je tudi vedeti, da je način izdelave prirejanja identitete zaradi izvajanja prikritih preiskovalnih ukrepov nekaj, kar je tudi v drugih državah članicah Evropske unije celovito urejeno. Tudi naša obrazložitev jasno kaže, da smo spremembe bazirali na zelo poglobljenem primerjalnopravnem pregledu ureditev drugih držav. Treba se je vprašati, kaj je pravzaprav cilj te spremembe. Cilj je zaščititi preiskovalce s prirejeno identiteto in zagotoviti, da njihova identiteta ne bo razkrita, ker to potem pomeni, da je ogroženo tudi njihovo življenje. Takšna identiteta se uporablja pri preiskovanju najhujših kaznivih dejanj in predstavlja seveda tvegan način za preiskovanje teh najhujših oblik kriminalitete, vendar pa je to učinkovit način razkrivanja kriminalnih združb. Ne strinjam se s tem, da naj bi šlo za nižanje standardov, ker je treba upoštevati dejstvo, da so vnesene tudi dodatne varovalke v predlagane spremembe, torej predvideva se nadzor specializiranega državnega tožilstva najmanj enkrat letno, in treba je vedeti, da gre tukaj za zelo kompleksne procese, tukaj ne gre samo za izdelavo dokumenta, gre pravzaprav za vnaprejšnjo izdelavo celotne podobe osebe, ki se bo infiltrirala v kriminalno združbo z namenom, da se razbije kriminalna združba, da se pridobijo dokazi za nadaljnje sodne postopke, in če ta podoba ne bo res natančno in celovito izdelana, potem ta oseba, ki opravlja zelo tvegano nalogo, v bistvu ne bo imela nekih dobrih zgledov za preživetje. Moram pa tudi povedati, da ta sprememba, pa tudi ostale spremembe, ki so zajete v tem Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalogah in pooblastilih policije, v bistvu niso apetiti, niso želje policije, ampak gre za predloge, na katere je policija dolžna opozoriti, tudi predlagati rešitve, Ministrstvo za notranje zadeve pa je bilo tisto, ki je ocenilo, da so utemeljene, da so nujne, da so primerne, da so sorazmerne. Seveda, politično tehtanje pa se bo opravljalo oziroma se opravlja že s to sejo v Državnem zboru. Kar se tiče amandmaja k 6. členu, samo na kratko. Ta člen smo zelo intenzivno usklajevali. Sledimo mnenju Zakonodajno-pravne službe, ki je pri prvotnem besedilu ugotovila nekaj nedoslednosti, seveda, to je dobrodošlo. S tem amandmajem se vsebina 23. in 24. člena ne spreminja, urejajo se določeni izrazi, ki se potem dosledno uporabljajo tekom celotnega člena, da je situacija še bolj jasna, torej glede prirejanja identitete, oblikovanja identitete in prirejenega lastništva sredstev policije. Upoštevana je bila določba glede nadzora, da je sedaj nedvoumno jasno, da se nadzor nanaša na prirejeno identiteto, oblikovano identiteto in tudi prirejeno lastništvo policije. Ureja se tudi, kdo, kdaj in kako izvaja nadzor, prav tako je bila upoštevana določba glede uničenja prirejanja identitete oziroma oblikovanja identitete in prirejenega lastništva policije in pa popravili smo nedosledno oziroma nepravilno sklicevanje na razloge pravne varnosti in odpravili, kot že uvodoma rečeno v današnji predstavitvi oziroma dopolnilni obrazložitvi, dilemo, po katerem pravu se presoja dejstvo statusa policista, ki ga mora imeti tuji tajni delavec.
Opažam, da je še interes za razpravo. Predlagam prijavo. Izvolite, pričetek prijave. Prijava poteka. Besedo ima dr. Matej T. Vatovec. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Tri dobre iztočnice so bile pri mojih predgovornikih, bi pa začel tam, kjer je končal kolega Ferluga, z zaupanjem policiji, ministrici in tako naprej. Jaz pravim, da moramo v takšnih primerih seveda imeti spoštovanje do policije, ampak tudi neko določeno mero previdnosti, predvsem pa v Združeni levici ne zaupamo ministrici. Tako da, to je tisti glavni alarm. Dejstvo je, da so ukrepi, ki jih prinaša ta zakon, na nek način povečevanje pooblastil, in to v trenutku, ko imamo policijo, ki je na žalost zaradi ukrepov ostala brez nekega strokovnega usposabljanja v smislu tega, da se je ukinila srednja šola, tega, da gre zdaj po malo bolj hitrih postopkih to usposabljanje skozi. Predvsem pa je neka druga stvar, ki je tukaj pomembna, če vzamemo ta zakon skupaj z ostalima dvema zakonoma, torej Zakonom o nadzoru državnem meje in Zakonom o tujcih, je nekaj jasno – da izvirajo ti trije zakoni iz nekega skupnega imenovalca oziroma nekega skupnega izhodišča, in to izhodišče je v določeni meri neko zastraševanje. Če parafraziram enega od dveh Marxov, ki ju rad poslušam ali pa berem, bi lahko rekli, da čeprav ta zakon izgleda kot povečevanje represije in se tudi sliši kot povečevanje represije, naj nas to ne zmede, gre dejansko za povečevanje represije. Tu je ves problem tega zakona, teh rešitev, ki jih predlaga ministrica oziroma ministrstvo. Po eni strani je tu nek paradoks, po eni strani je Vlada skupaj s kolegi iz politične desnice uspela ustvariti vsaj neko delno vzdušje v tej družbi, da obstajajo neke izredne razmere, ki seveda po svoje ogrožajo varnost državljank in državljanov oziroma prebivalcev te države, in na podlagi tega sedaj ponuja rešitve ali pa neke ukrepe, ki bodo zagotovili to varnost, ki naj bi izginila ali pa izginevala. In ravno to je problem celotne te trojice. Jaz jo moram jemati na nek način v paketu. Dejansko pa ne gre za nobene rešitve, ki so ponujene. Dejstvo je, da več represije ne bo prineslo več varnosti. Dejstvo je, da več posegov v pravice do zasebnosti ne bo prineslo več varnosti. In dejstvo je tudi, da na koncu bomo pravzaprav ostali brez enega in drugega, torej in brez varnosti in brez teh pravic. Glavna poanta pa je tista, ki jo je v bistvu že kolega Gorenak izpostavil, torej da imamo cel kup nekih strokovnih pomislekov glede teh rešitev, v prvi vrsti seveda Informacijskega pooblaščenca, in ti pomisleki so bili preslišani. Ministrstvo jih ni popravilo, koalicija jih ni popravila, Vlada jih ni popravila v tem času in še vedno ostajajo. Zato, ja, v Združeni levici predlagamo črtanje teh spornih členov, ker enostavno so ti ukrepi predimenzionirani. Niso sorazmerni, gredo predaleč, predvsem pa so vsaj premalo normirani oziroma niso dovolj jasni, da bi delovali tako, kot bi naj oziroma kot si ministrstvo to želi. Ta posluh je tisto, kar bi bilo potrebno – da dejansko enkrat nehamo na nek način na silo uvajati določene ukrepe in se dejansko prisluhne tistim, ki imajo nekaj izkušenj iz tega. Seveda, ja, tudi policijskim sindikatom, ampak kot je povedal kolega Gorenak, verjetno si vsak sektor vedno želi več pravic, kot jih ima v tem trenutku, in to pomeni v bilo katero smer. Po drugi strani pa se mi zdi, da so argumenti, ki so jih podali predvsem naša Zakonodajno-pravna služba pa tudi varuhinja, informacijska pooblaščenka in tako naprej, tehtni, govorijo o nekaterih težavah, ki jih lahko ali pa jih bo prinesel ta zakon, in to je stvar, ki bi ji morali prisluhniti, in tudi ustrezno zakon prirediti ali popraviti. Mislim, da bi bilo rešitve treba iskati nekje drugje. Seveda so politične razmere zdaj ugodne za to, da se sprejemajo taki ukrepi, ampak morda ravno zaradi teh razmer včasih pozabimo ali pa ne razmišljamo več o alternativnih rešitvah, o drugih rešitvah, tudi o tistem, kar je največja vladajoča stranka obljubljala pred volitvami, torej o pravni državi in več človekovih pravicah. Tako da tu na nek način prehitro, prehitro se vse odvija in preveč pod vtisom nekega strahu. Če pa preidem k 6. členu oziroma amandmaju, ki so ga predlagali v SDS, z njim se v Združeni levici popolnoma strinjamo in ga bomo ob glasovanju tudi podprli. Dejstvo je, da obstajajo neke zanke, neka vprašanja, ki se odpirajo v tem členu, ki lahko privedejo do tega, da bodo prirejene identitete in sredstva lahko zlorabljeni. Ne pravim, da bo prišlo do tega, ampak vedno obstaja sum. Tako potrebujemo neke varovalke oziroma neke ustrezne rešitve, da do tega ne pride. In če v tem trenutku tega ni mogoče drugače narediti kot s črtanjem tega člena, je seveda to tisto, kar je prava poteza danes. Kot rečeno, ta amandma podpiramo, glede ostalih pa bomo še kasneje.
Mag. Bojana Muršič, imate besedo, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi, ministrica, državni sekretar! Veliko smo že slišali. Moja razprava bo sledila moji razpravi iz splošne razprave na 25. redni seji. Moram reči, da sem žalostna, da nam ni uspelo uskladiti in pripraviti amandmajev, ki bi sledili mnenju varuhinje človekovih pravic in informacijske pooblaščenke. Zakaj smo prišli tako daleč in se ne uskladili, tega ne vem, res pa je, da je informacijska pooblaščenka na odboru jasno povedala, da predlog zakona ni usklajen z ustavo in z Zakonom o varstvu osebnih podatkov. Zato še enkrat, na nas, poslancih, je, da smo pri tem zakonu resnično pazljivi. Ta zakon nima učinkovitih varovalk, zato naj vsak resnično premisli, ali je ta zakon prav podpreti ali ne. Kot so kolegi na začetku omenili, policisti si želijo več pooblastil tako kot vsi ostali. Na nas, politikih, pa je, koliko teh pooblastil jim bomo dovolili. Zato mi dovolite, da se na tem mestu osredotočim zgolj na pomisleke informacijske pooblaščenke, ki opozarja, citiram, da »nobena demokratična družba ne bi smela uzakoniti uporabe policijskih pooblastil, ki omogočajo množični nadzor, na način, da je njihova sorazmerna in zakonita uporaba prepuščena prosti presoji posameznega policista, ampak je treba vedno z zakonom določiti jasne pogoje, ki ne omogočajo širokih interpretacij dopustnosti uporabe takšnih pooblastil«. Prav tako »posegi v zasebnost, ki jih vzpostavljena pooblastila omogočajo, zahtevajo ustrezne zakonske varovalke za preprečevanje morebitnih zlorab, saj za to zgolj splošen nadzor policije ne zadošča«. Moram reči, da so zame še bolj sporne določbe, ki se nanašajo na zbiranje podatkov o potnikih na notranjih letih. Po mojem gre za nesorazmeren poseg v pravico letalskih potnikov do svobode gibanja. Sicer je ministrica na začetku povedala, da se dopušča možnost, ampak moram reči, da če se dopušča možnost – zdaj še nimamo magnetograma, točno kako je bilo povedano, da direktiva, mislim da, dopušča možnost, da se to uzakoni – še ne pomeni, da mi moramo to spraviti v zakon. Takšen je moj pogled. Informacijska pooblaščenka poudarja, da ni izkazana potreba po tem, da bi bilo treba preverjati vse potnike na notranjih letih in jih tudi avtomatično tiralično preverjati. Gre za 19 vrst podatkov, ki bi se po tem zakonu preverjali, ne da bi se pri tem zamejili na ukrepanje v primeru izkazanega suma zoper določenega posameznika. Torej, to zame pomeni, da smo vsi, ki bomo leteli, sumljivi in moramo biti vnaprej preverjeni. Ne vem, ali je to potrebno. Ob tem pa ne morem mimo svoje opazke iz splošne razprave glede optične prepoznave registrskih tablic. Takšno zbiranje podatkov velikega števila oseb, čeprav gre za določeno časovno obdobje, je zame neustavno. Naj karikiram – koga vse bi lahko zanimalo, kje sem se vozila? Mar res ne vemo, da lahko prihaja do zlorab sistema? Na to je sicer že opozoril kolega pred mano, ki je malo več povedal, da v bistvu varovalk ni. Ker seveda tveganja dejansko so. Imamo pa tudi konkretne primere, ki to jasno dokazujejo. Ko je enkrat storjena zloraba sistema, je povrniti enostavno več ne gre, pa se lahko opravičujemo in kakorkoli naredimo, ampak koraka nazaj ne moremo več storiti. Absolutno pa se strinjam s tem, da si vsi želimo učinkovite policije. Do paralizatorjev se ne bom opredeljevala, nekaj časa si bom še pustila, kajti še imamo razpravo. Jaz sem se sicer opredelila do tistih amandmajev, za katere smatram, da jih moram tudi podpreti, ki so predlagani s strani Združene levice. Na nas pa je – in na nas apeliram, tudi državljanke in državljani nas sprašujejo – kakšno stopnjo zasebnosti bodo uživali prebivalke in prebivalci, zato temeljito razmislimo, kaj bomo danes podprli. Na nas je, ljudje so nas izvolili, da na koncu koncev odločamo tudi o njihovih usodah. Hvala lepa.
Dr. Vinko Gorenak, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Vidim, da zdaj niste enotni. [[oglašanje iz dvorane]] Okej, v redu. No, vsaj tako sem razbral predgovornico, da zdaj ne bo podprla zadeve. Prav. Glejte, samo to moram reči pri tej zadevi. Najprej to, kar je rekla ministrica za člen, o katerem govori. Ja, saj ste prav povedali, češ da bodo tožilci kontrolirali enkrat letno. Nižanje standarda je. Zakaj? Ker do zdaj so pa izdajali ta dovoljenja. Oni so do zdaj dovolili prirediti identiteto, zdaj pa bo to delal direktor policije, tožilci bodo pa enkrat na leto pregledali tiste papirje. Zato vam govorim, da je to nižanje standardov, in nič drugega, jaz vam ne bom drugega povedal. Moram pa se odzvati na dr. Vatovca. Prosim, če mu poveste to, kar bom zdaj povedal. Ukinitev srednje šole je huda pridobitev, ne pa nižanje standardov. Srednja policijska šola, ki je delovala do leta 1998, takrat je vpisala zadnjo generacijo – mimogrede tisti podpis o začasni ukinitvi je bil moj, pa mislim, da je še danes začasno ukinjena, ampak dobro, zdaj ta začasnost traja že 20 let, pa v redu. Je bila že dobra poteza. Zakaj? Ker srednja policijska šola, tista za fante med 15. in 18. letom, ki je živela od leta 1967 naprej, je bila tipična srednja šola policije, ki jo je imel samo in izključno vzhodni socialistični blok. In Slovenija je bila zadnja, ki je takšno šolo ukinila, nikjer na zahodu pa niste imeli takšne šole. Tisto šolanje, ki je danes temeljno policijsko šolanje, je pa zdaj že višješolsko izobraževanje, kar pomeni, da mora nekdo imeti končano štiriletno srednjo šolo in potem še dve leti, da postane policist. Tako da jaz mislim, da je to boljši in višji standard, kot to, kar je dr. Vatovec govoril. Res pa je, da mnogi mislijo, da bi morali še tisto šolo imeti. To mnogi mislijo. Ampak potem bi bila Slovenija edina na svetu, ki bi imela takšno šolo, ker je nikjer drugje nimate, vsaj v Evropi ne. Mogoče kakšna Koreja, tam verjetno imajo, mislim na Severno Korejo. Toliko o tem, ampak glede nižanja standardov pa seveda ostajam na stališču, kot ga sem povedal. Hvala.
Dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Moram malo kolega opravičiti, ne pokriva toliko te teme kot jaz. Z nekega drugega sestanka sem vletel. Lahko se strinjam delno z dr. Gorenakom, ampak poanta je bila, da bi morali na tej višješolski ravni še malo več doizobraziti ljudi, ki bodo imeli monopol nad prisilo, če se tako izrazim. Če poslušam to zgodbo, če se za začetek vseeno ustavimo pri tem 6. členu – ko je ministrica odgovarjala, v bistvu ni demantirala tega, na kar so opozarjali in kolega Gorenak in kolegica Bojana in kolega Matej, ampak je ona v bistvu nam razložila, kaj je prereditev identitete. Veste, jaz lahko odkrito povem, da imamo v neki naši širši družini tudi človeka, ki dela za DOA na terenu, lovi narkodilerje v ZDA, in mi je to zelo dobro jasno, čeprav nisem varstvoslovec ali kako se pravilno imenuje področje, s katerega je kolega Gorenak doktoriral. Ampak ni – dobro, ne mi zmigovati – ni ona nič demantirala, ona je nam pač razložila, kaj to je. Če bi mene hoteli v Vinkota spremeniti ali Vinkota v mene, bi bilo potrebnih kar nekaj plastičnih operacij ali pa bi šli v dramo sedet za pol dneva, če nam bi to delali, pa bi preveč denarja stalo. Toliko filmov smo pa gledali, to nam je [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, tukaj bi prihranili – na pleši. Toliko filmov smo gledali, ampak to dejansko ni smešno, ker je res nek, ne bom rekel dva koraka nazaj, ampak korak nedovoljivo nazaj. Po domače povedano, mi si bomo sami žegnali, na leto dni pa boste malo prišli pogledat. To me preveč spominja na tisto zgodbo o centru za socialno delo, kjer imajo neko letno poročilo pa vsake toliko časa pride malo neka komisija, interna, ministrstvo pogledat in imamo potem celo vrsto problemov. Verjetno vsakemu, ki to spremlja, začnejo utripati lučke, če se ne samo SD in Združena levica strinjata, če se strinjata Združena levica in SDS, če se s tem strinjata še informacijska pooblaščenka in varuhinja človekovih pravic pa še kdo. In tudi cenjeni kolega dr. Lobnikar je rekel, da je boljše, kot je bilo na začetku, ni pa rekel, da je dobro. Moj sošolec na dodiplomcu, mimogrede. Skratka, imamo celo vrsto problemov in vprašanj, in kot se je kolega Gorenak spraševal, kaj se je pa tako drastično spremenilo v pol desetletja? Tudi sama ministrica je rekla – lahko grem vleč ven magnetogram – da ta zakon zgolj sovpada z zadevo, ki jo eni imenujemo begunska kriza, drugi nekako drugače. In kot sem že rekel tudi na seji odbora, veste, v nekih približno normalnih demokracijah si resorji sami ne pišejo zakonov. Oni že predlagajo, to bi radi in tisto bi radi in tako naprej, ampak če ste gledali tisti film o Jackie Kennedy, kaj pravil Bill Jackie Kennedy? Pravi: »Šteje to, kar naredimo v tej bajti.« In to je dejansko dostikrat, če rečete, hram demokracije, kjer sprejemamo zakone z vsemi upravičenimi pomisleki. Po spletu se je že začel širiti meme, kjer je moja neka krasna slika od včeraj, ki ga je naredil novinar Dela, in piše, »oprostite, ampak ta zakon je protiustaven«. In mi imamo vse preveč tovrstnih zakonov. Včeraj smo imeli en grozen, grozljiv dan v Sloveniji, veste zaradi česa, in mi se moramo začeti spraševati o nasilju sistema. O nasilju sistema in kdo ga soustvarja. V veliki meri ga mi tukaj soustvarjamo. Zaradi tega nasilja sistema imamo potem, po domače povedano, da ljudem tako ali drugače poči film in neke vrste agresije, ko se znesejo nad šibkejšimi, švohotnejšimi ali tistimi, ki se ne znajo braniti. To je problematika, s katero se moramo mi dosti bolj resno ukvarjati skozi celo zakonodajo. Ob vsem tem, kar tu poslušam, to opravičenje, se spomnim enega znanega madžarskega filozofa Györgya Konráda in njegovega koncepta antipolitike, ki je govoril o starem totalitarnem sistemu, ki je nekako rekel, dobro, saj tisti sistem je bil, kakršen je bil, ampak moja glava je še vedno ostala moja glava. V neki knjigi celo piše, v spalnici sem še vedno lahko počel, kar sem počel. Ajde, bubašvabe so ti dali v steno, pustimo stati, ampak skozi tovrstno zakonodajo takšna antipolitika v bistvu ne bo več možna. Neke prakse tudi kažejo, da te blazne gore podatkov, ki se zberejo, niso učinkovite in da umetna inteligenca vedno ne deluje ravno najbolje. Glejte nesrečni primer včeraj, pol dneva rabimo, da se nek videoposnetek umakne. Če bom pa dal od Botticellija Venero, me bo pa Facebook čez 5 minut začel opozarjati, dajte stran, umaknili bomo. Se mi zdi, da moramo te zadeve nekako gledati v tej luči in seveda tudi v luči 35. člena Ustave. Tu se bom ustavil. Ostale amandmaje bom pa še potem naprej razlagal. Hvala.
Opažam, da je še interes za razpravo. Predlagam, da tečemo še en krog. Prosim za prijavo. Prijava poteka. [[oglašanje iz dvorane]] 6. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Kar izvolite. Gospod Marko Ferluga, imate besedo. Izvolite.
Hvala. Jaz bi samo odgovoril na ta 6. člen, pa bom potem odgovarjal tudi na vse ostalo. Razumem vse pomisleke, ta 6. člen, kot je bilo že rečeno, je vezan na 23. člen, prirejena identiteta. In tukaj imamo v tretjem odstavku jasno napisano: »Prirejena identiteta, oblikovana identiteta in prirejeno lastništvo se lahko po tem členu uporabljajo eno leto od izdelave.« Ja, res je, uporabo podaljša generalni direktor. In res je, na predlog pristojne enote policije. Oba veva, za kaj gre. Gre za neko operativnost in učinkovitost. Ampak tukaj je potem nadaljevanje, potem se pa pisno obvesti vodja specializiranega državnega tožilstva ali državni tožilec, ki pooblasti ali pa ne. To je tudi treba povedati. In potem četrti odstavek, kjer tudi spet lepo piše, da izvaja tožilec najmanj enkrat letno v prostorih policije nadzor. Se pravi, da imamo tukaj vseeno to dvojno kritje. Potrebno pri tej zadevi pa je tudi povedati, da se tu stvari nekako zelo posplošujejo za vse, ampak jasno je, da se prirejena identiteta ne uporablja za kurje tatove, ampak za kazniva dejanja organiziranega kriminala, ki, vemo, kakšne stopnje so. Se pravi, tukaj ne bo šlo za neke zlorabe, ne vem česa, da bi ljubica iskala ljubčka, in ne vem česa, levo, desno in take politične igre. Tukaj je treba to vedeti in to v obzir vzeti. Kar se tiče tega, kar je kolegica iz SD govorila o teh policijskih pooblastilih v smeri registrskih tablic, je bilo že večkrat jasno povedano, da bi to imeli samo za en avto, da ni to kar za povprek loviti avtomobile in to. Sicer mislim, da bosta to pojasnila ali ministrica ali državni sekretar, pa se bom potem magari še enkrat javil za vse te ostale zadeve, ki naj bi bile sporne.
Želi še kdo razpravljati o 6. členu? Opažam, da bi gospa ministrica rada odgovorila na vaša vprašanja. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala lepa. Še nekaj dodatnih pojasnil v nadaljevanju, tega, kar je bilo že uvodoma povedano. Namen te spremembe je, da se loči način izdelave prirejanja identitete od njene dejanske uporabe. Torej, tisto, kar je bilo prej zajeto, če malo posplošim, v enem koraku, se razbije sedaj na dva koraka. Namen oziroma cilj, ki ga s tem zasledujemo, je, prvič, v tem, da gre tukaj za najhujša kazniva dejanja, ki tudi nosijo veliko tveganje za izvajalca prikritega preiskovalnega ukrepa, da se lahko zgodba zanj konča usodno, zato mora biti njegova identiteta dodelana, torej mora biti vnaprej tako izdelana, da ne pride do dvoma na strani tistih znotraj kriminalne združbe, v katero se te osebe infiltrirajo. Mi dejansko naslavljamo eno zelo praktično problematično situacijo na podlagi tega, kar je praksa pri izvajanju tega člena v realnosti prinesla. In sicer naslavljamo situacijo, kako zagotoviti, da – če pride do odločitve, da pride do uporabe tega ukrepa, ni možno v enem dnevu ad hoc izdelati te prirejene identitete, ampak da je treba to identiteto na podlagi tega postopka, ki je sedaj predviden v Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalogah in pooblastilih policije, z vsemi ustreznimi in tudi zelo močnimi varovalkami vnaprej pripraviti. Treba je povedati, da ta ureditev nikakor ne posega v pravico do zasebnosti posameznikov, ker nima popolnoma nobene vzročne zveze, v tem smislu, s prikritimi preiskovalnimi ukrepi na način, da bi se že posegalo v konkretno družbeno okolje, da bi to bilo potem že usmerjeno v preiskovanje kaznivih dejanj. To je tudi v obrazložitvi popolnoma jasno zapisano. Kot rečeno, mi naslavljamo zelo kompleksen proces izdelave prirejanja identitete in naslavljamo situacijo, da identitete operativno-tehnično ni možno prirediti kar tako v trenutku ad hoc, na način, da bi bila potem možna takojšnja izvedba policijske naloge in bi lahko to identiteto ali prirejeno lastništvo sredstev tudi uporabljali. Seveda smo se mi v sodelovanju z Zakonodajno-pravno službo ukvarjali tudi s tem vprašanjem, da se omogoči ureditev, da se izvajanje prirejanja identitete opravi še preden pride do odreditve prikritih preiskovalnih ukrepov. Vendar pa smo v zelo intenzivnem sodelovanju z Zakonodajno-pravno službo potem prišli tudi do izoblikovanja amandmaja, ki temelji na predpostavki, da je takšna ureditev nujna, ker drugače se prikritih preiskovalnih ukrepov praktično ne bi dalo izvajati in dejansko gre tukaj ne samo za izdelavo dokumentov, ampak za izdelavo celostne podobe osebe, ki se bo infiltrirala v kriminalno združbo.
Postopkovno, dr. Franc Trček. [[oglašanje iz dvorane]] Se opravičujem, dr. Franc Trček, besedo damo še ministrici, da zaključi svojo misel. Izvolite, gospa ministrica.
Samo še to [[izklopljen mikrofon]]
Dobro. Gospa ministrica, minuta je mimo oziroma čas se je iztekel. Lahko se prijavite.
Samo še za dopolnitev, da pa v drugem delu, kar se tiče dejanske uporabe prirejanja identitete, ostaja enak sistem kot do sedaj.
Izvolite, dr. Trček. Postopkovno.
Hvala za besedo, predsedujoči. Upam, da tega ne boste šteli kot zlorabo postopkovnega. Glejte, mi imamo žal tako spisan poslovnik, da se ga da tako interpretirati, da lahko kjerkoli govorimo o čemerkoli. Jaz bi pa vseeno prosil, da nas pri tako pomembni zakonodaji, in to je moj postopkovni predlog, izvršilna oblast nekoliko bolj natančno posluša. Nam je ministrica spet razlagala, kako se priredba identitete izvede, ampak mi samo pravimo, vsi tulimo, da gre za neko znižanje kriterijev, odpravo neke varovalke, da se to premakne s tožilstva na generalno policijsko upravo oziroma na direktorja, če pravilno razumem. To je srčika problema, ne pa tehnične zadeve. Jaz upam, da boste nekoga, ki ga tako pošljete na teren, zaščitili, kolikor se le da, kar je nekako samoumevno. Pa da ne bom zdaj res zlorabljal postopkovnega. Dajmo se, prosim lepo, pogovarjati o zadevah, ki so sporne in ki jih poslanke in poslanci kot zakonodajno telo naslavljamo in moramo naslavljati, ker je to opis naših del in nalog. Ne pa razlagati nečesa mimo tega. Hvala.
Ne razumem vašega postopkovnega kot zlorabo, ampak lahko tudi skozi razpravo spodbudite vi in vsi ostali ministrico in sodelavce, da odgovorijo na vaša vprašanja. Kot tisti, ki koordinira to razpravo, ne morem nikogar prisiliti v karkoli. Želi še kdo razpravljati o 6. členu? Ugotavljam, da ja. Gospod Zajc, imate besedo.
Hvala vam, gospod podpredsednik. Ko govorimo o tej spremembi in preden zaključimo, da gre za znižanje standardov, je mogoče treba povedati, da govorimo o znižanju standardov takrat, kadar bi sprememba privedla do tega, da bi se dogajale zlorabe. Pri tej spremembi pa govorimo o tem, da želimo operativnost policije povečati. Torej, ne govorimo samo o izdelavi nove osebne izkaznice, govorimo tudi o tem, da morajo tajni sodelavci pridobiti določene veščine, za kar pa je potreben čas. In zdaj, če bi mi v tem primeru govorili o znižanju nekih standardov, bi to pomenilo, da bi se povečalo to okno, iz katerega bi lahko prišlo do raznih zlorab. Ampak ker tega ne želimo, mi želimo povečati samo operativnost policije, so v zakon vnesene varovalke. Te varovalke pa so, da se vsaj enkrat na leto preverja izdelava teh identitet in pa da se jih da tudi uničiti, če niso v skladu z zakonom. Tako se jaz ne bi mogel strinjati, da gre za znižanje standardov. Gre za to, da se poveča operativnost, ob tem da se standardi varovanja, da ne pride do zlorab, ohranjajo, samo način se spreminja. Hvala.
Gospod Danijel Krivec, izvolite, imate besedo.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Nisem se imel namena oglašati pri tem zakonu, ampak ta razprava je zelo zanimiva in tudi sam pričakujem, da bo ministrica pojasnila to razliko med odločanjem v enem ali v drugem primeru, se pravi, ali odloča tožilec ali odloči generalni direktor. Pojavlja se mi resno vprašanje glede tega znižanja standarda, kajti v primeru neke hišne preiskave, kjer bi lahko bilo izredno nujno, da se takoj nekaj zgodi, morajo policisti počakati odločitev tožilca, da lahko opravijo hišno preiskavo. Pa je lahko bistveno bolj nujno, da se nekaj zgodi. V primeru identitete oziroma te spremembe, če prav razumem, se pa to nikakor ne zgodi čez noč in vedno traja nek čas, da se nekoga na pravi način pripravi, da se ga infiltrira v neko zgodbo. In zdaj v primeru, ko rabimo, recimo, v pol ure neko odločitev, lahko čakamo in dobimo stališče tožilca glede neke zadeve, v primeru, ko pa lahko nekoga pripravljamo mesece, pa ni potrebe po odločitvi tožilca. Sam sem sicer laik na tem področju, nisem strokovnjak, ampak ta zadeva mi ne stoji. Zato bi res prosil, glede na to, da se je postavilo vprašanje glede te pristojnosti in kdo odloča v tem primeru, da na to odgovorite. Pozorno sem poslušal, ampak tega odgovora ni bilo. Tako kot so kolega Trček in še nekateri v svoji razpravi povedali, govorili ste samo o tehniki, kako se zadeva pripravi, nas pa zanima kot odločevalce, kdo podpiše ta dokument. In kot sem rekel glede te primerjave med hišno preiskavo in pooblastilom za to, da se nekoga infiltrira, mislim, da ju je po težavnosti treba primerjati. In v enem primeru čakate tožilca, da vam da pooblastila, da greste na neko hišno preiskavo, pa se lahko počisti v tem trenutku, pa bi mogoče policija potrebovala hitrejšo odločitev, v primeru infiltracije pa ne gre za to, da je treba v petih minutah neko zadevo narediti. Pa bi rad vaš komentar glede tega.
Besedo dajem gospodu Simonu Zajcu. Izvolite, imate besedo.
Vseeno je treba povedati, da ne moremo enačiti hišne preiskave in identitete. Ko nekdo hoče vstopiti v moje stanovanje, zakaj rabim tožilca? Zato, ker gre za ustavno zagotovljeno pravico do zasebnosti v stanovanju. Ko pa govorimo o oblikovanju ali izdelavi identitete, v tem primeru še ne posegamo v nobeno pravico. Zato tu tožilca v resnici ne rabimo v takem smislu, kot ga rabimo pri hišni preiskavi. Ker pri eni stvari gre za poseganje v zasebni prostor, pri drugi stvari se pa nič še ne zgodi, samo pripravi se. Se pravi, pripravi se človeka, da dobi veščine, ki jih bo potreboval, da se bo lahko infiltriral v neko kriminalno združbo, pripravi se mu dokumente. Ampak to tam stoji, nobeden še tega ne uporablja, nobenemu se ne kratijo nikakršne pravice. Ko pa pride do tega, pa itak rabiš odločbo, da to uporabiš. Po enem letu se pa vsaka taka identiteta itak mora uničiti, če se je ne podaljša. Ampak tudi takrat se obvesti tožilca.
Replika, gospod Danijel Krivec.
Kolega Zajc, nisem rekel, da je enako, jaz se samo sprašujem glede obeh tež te zgodbe. Ampak vi ste zdaj povedali drugače, se pravi, da se identiteta pripravi in počaka na neko odločbo. Vaš predlog zakona o tem ne govori. Če sprejmemo to, kar imate zdaj pripravljeno, se odločitev sprejme samo na osnovi predloga generalnega direktorja policije. In tožilec šele naknadno pogleda, ali je bilo čez eno leto vse v redu in okej. Pa ne vem zdaj, ali ima ministrica odvetnike, jaz bi prosil vseeno, da ona raztolmači to dilemo, ker mislim, da nisem samo jaz spraševal, zakaj se v tem primeru ne želi v samem postopku vključiti tožilca že na samem začetku, ampak je on šele v nadaljevanju. Sami ste zdaj rekli, da se to pripravlja in se kasneje odloči, da se uporabi, se pravi, da ni nobene težave, da se pridobi tudi podpis tožilca tako kot v vseh drugih primerih. In dejansko gre za znižanje standarda, če tega v začetni fazi ne naredimo.
Besedo ima ministrica za notranje zadeve, izvolite.
Hvala lepa. Kot že danes v začetku pojasnjevano, pa bom zdaj mogoče malo bolj nazorno oziroma na podlagi primera pojasnila, da bo malo bolj razumljivo, kaj zasledujemo s predlogom spremembe tega člena. Povedala sem, da je do ideje o spremembi tega člena prišlo zaradi obstoječih težav v praksi, torej zaradi operativno-tehnične neizvedljivosti te določbe. Namreč, stališče Vrhovnega državnega tožilstva v času veljave oziroma ob sprejetju te določbe je bilo, da se tožilec glede te prirejane identitete lahko vključi šele v konkretnem predkazenskem postopku, kar pa je z vidika kompleksnosti procesa izdelave prirejanja identitete problem, zato ker je popolnoma jasno, da se določena oseba, ki je namenjena za to, da se bo infiltrirala v kriminalno združbo, ne more kar čez noč niti pripraviti niti vživeti niti prevzeti tiste spremenjene podobe, preko katere bo potem lahko delovala v tej kriminalni združbi. Torej, ta določba ni bila uporabna, ni bila uporabna v praksi. Mi pravzaprav ne znižujemo standarda, ampak urejamo nekaj, kar do sedaj ni delovalo. Mi želimo doseči z vsemi ustreznimi varovalkami, za katere mislim, da so v tem členu in da so učinkovite, da je možen učinkovit odziv na tisti trenutek, ko pa se bo tožilec odločil, da se bo v skladu s svojimi pristojnostmi in tudi s stališčem Vrhovnega državnega tožilstva, ki sem ga ravnokar navedla, lahko policija učinkovito odzvala. Torej da bo že predhodno generalni direktor Policije izbral primerno osebo, da se bo pričel ta proces, da se bo izdelala ta prirejena identiteta, da bo konkretno oseba, ne vem, dejansko se manifestirala kot kuhar, kot avtoprevoznik, da bo znala voziti kamion, da bo imela opravljane te šole za kuharja, skratka to so stvari, ki na prvi pogled delujejo banalno, ampak z vidika opravljanja teh zahtevnih policijskih nalog pa so to zelo kompleksni procesi, ker pravzaprav gre za prenovo identitete te osebe. In zato je treba ločiti, eno je strokovno vprašanje, torej priprava identitete, ki je strokovno vprašanje, ki je v domeni policije, po drugi strani pa je še vedno nespremenjen oziroma ne posegamo pa v tisti del, ki je ključen, tudi navzven, kdaj pa pride do trenutka uporabe prirejene identitete, o kateri še vedno odloča državni tožilec.
Dr. Franc Trček, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Glejte, jaz sem malo zgrožen. Kaj je povedala resorna ministrica? Bom razložil na primeru. Jaz in moja draga kuhava kosilo, in ker se ne zna zmeniti, v katerem trenutku se bo ona vključila v pripravo kosila, bomo odvili varovalko in ugasnili elektriko. Tako nekako. Če je neka težava v komunikaciji med tožilstvom in policijo, to ni razlog, da se neka zelo pomembna varovalka umakne. In to ste naredili. Hvala.
Gospod Simon Zajc, imate besedo.
Mogoče niste dobro poslušali ali prebrali. Do zdaj je bilo tako, da je državni tožilec lahko odredil oblikovanje identitete na podlagi zakona, ki ureja kazenski postopek, kar pomeni, da se zelo vnaprej ni dalo pripraviti, ampak je že moral nek kazenski postopek teči. V zdajšnjem primeru pa lahko to pripraviš prej, ko gre za primere, kjer potrebuješ določene veščine, ki jih zdaj še nimaš kot policijski sodelavec. Kot navaden policist oziroma kot samo policist, ki določenih veščin še nimaš in jih moraš pridobiti. Do zdaj je lahko tožilec dal pooblastilo, da se to naredi, samo na podlagi Zakona o kazenskem postopku. To je ta sprememba.
Dr. Franc Trček.
Ker smo tudi skrbniki proračuna, bom to pogledal s proračunske strani. Vsi tako govorite, kako je to treba začeti, koliko stane, kako je drago. Če že gledam s proračunske strani, mora biti nekdo zunanji, ki relativno na začetku pogleda, ali se gre v to investicijo ali ne. Zgolj toliko. Hvala.
Želi še kdo razpravljati o 6. členu ter amandmaju? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo o tem delu. V razpravo dajem 9. člen ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Mag. Dušan Verbič kot prvi, izvolite, imate besedo. [[oglašanje iz dvorane]] Ste želeli? Boste za Verbičem, sem vas spregledal, dr. Gorenak. Mag. Verbič, izvolite, imate besedo kot prvi.
Hvala lepa, podpredsednik. Ministrica, državni sekretar, kolegi in kolegice, še enkrat lep pozdrav! Tudi sam si bom dovolil nekaj besed, kar se tiče splošnosti, potem se bom pa dotaknil tega amandmaja k 9. členu. Pri dosedanjih razpravljavcih moram priznati, da je skupni imenovalec prav gotovo, če temu lahko tako rečem, neka kritika, in sicer nižanje standardov teh policijskih pooblastil ter neusklajenost z informacijsko pooblaščenko. Kar se tiče prvega, če grem na sam zakon, moram priznati, da tisti, ki smo malce bolj vsebino pogledali, se soočamo z naslednjim dejstvom, da je ta zakon zagledal luč sveta davnega leta 2015 in je bila dana možnost tako strokovni javnosti kot vsem zainteresiranim subjektom, da se vključijo. Moram priznati, da sem vesel, kolikor razpolagam z informacijo, da se je stroka prav gotovo aktivno vključila, razumem pa spoštovanega poslanskega kolega dr. Gorenaka, ki je tudi na matičnem odboru razpravljal. Realnost je pač v tem, da pripravljavec zakona, sem trdno prepričan, je pretehtal vse pripombe, pomisleke tudi na tem strokovnem nivoju, v kateri smeri kaj upoštevati pri pripravi tega zakona. In tukaj moram priznati, da tudi pri tem, da je v neki smeri apelirano ali je rečeno nižanje standardov, da se pa v celoti s tem delčkom generalno gledano ne morem strinjati. Preprosto iz enega razloga: želimo imeti učinkovito slovensko policijo. In kaj pomeni učinkovita policija? Profesionalna, odzivna ter visoko strokovno usposobljena za zagotavljanje javnega reda in miru ob upoštevanju veljavne zakonodaje ter s čim manjšim poseganjem v človekove pravice. Mislim, da tukaj nobenega ni, ki v neki smeri ne bi temu pritrdil. Če želimo imeti učinkovito policijo, potem prav gotovo dajem prednost, ko se pogovarjamo o nižanju standardov, temu, da je na strani resornega ministrstva tista odločilna, če temu lahko tako rečem, odločitev, kateri pravni, kateri strokovni, katerikoli drugi pogledi so tisti, ki omogočajo slovenski policiji, da je učinkovita. V tej zadevi se navezujem tudi na predstavitev ali razpravo na matičnem odboru obeh sindikatov, tako Policijskega sindikata Slovenije kot tudi Sindikata policistov Slovenije. Skupni imenovalec obeh je, da če želite, da bo policija učinkovita, potrebujemo današnjemu času primerna pooblastila. Dejstvo pa je, da je policija represijski organ, in tukaj se ne slepimo. Tukaj se navezujem potem na drugo točko ali to, kar je v neki smeri prav gotovo vredno marsikdaj tudi razmisleka, kakšen pa je poseg v človekove pravice. In tukaj se ne negira pomen informacijske pooblaščenke, ki vseskozi poudarja, da je zbiranje podatkov, da je poseg tisto področje, kjer je vprašanje, kje je tista še prava meja. Verjamem tukaj, da se organi, v tem primeru policije, pri vsakodnevnem delu močno zavedajo, kje je tista občutljiva meja posega v te tako imenovane človekove pravice. In ko sem že pri človekovih pravicah, mislim, da marsikdaj zanemarjamo pri pripravi tega zakona, da sploh nisem zasledil – tudi kakršnekoli razprave ne na matičnem odboru do sedaj – da se je pripravljavec tega zakona intenzivno ukvarjal tudi s tem področjem, se pravi pripombami, ki jih je dala informacijska pooblaščenka. Verjamem, da so se tudi usklajevali. In verjamem, da so imeli pred seboj tudi Konvencijo o varstvu človekovih pravic. Vendar včasih ne želimo tudi na glas povedati, da ima Konvencija o varstvu človekovih pravic v osmem poglavju tudi neko izjemo, in ta izjema pravi, kdaj se lahko javna oblast vmeša v posameznikovo izvrševanje pravice do zasebnosti. In povejmo, zelo jasno je zapisano, da takrat, kadar je določeno z zakonom, in tisto, kar je ključno, kadar gre za državno varnost, varnost javne varnosti, če temu tako rečem, da se prepreči nered ali zločine v primerih, ko se varuje zdravje, in tisto, kar se velikokrat, bom rekel, hote ali nehote spušča, kadar se zavarujejo svoboščine in pravice tudi drugih ljudi. Menim, da je kljub vsemu v tem pomembnem zakonu ali noveli Zakona o nalogah in pooblastilih policije treba jasno in glasno povedati, temeljna dolžnost policije je zagotavljanje individualne, se pravi, posameznikove varnosti in skupnosti, da se dobesedno ščitijo tudi človekove pravice v tistem razumnem ali dovoljenem posegu represivnega organa. In tisto, kar je ključno, krepitev pravne države. Dejstvo je, da policija sama ne more in nikoli ne bo mogla preprečiti kriminalnih dejanj in tudi ne hujših cestnoprometnih prekrškov. Ampak, lahko jih pa omili. In zaradi tega, skladno z zakonom, ima tako imenovano pooblastilo, da to počenja s preventivnimi ukrepi, ki so v neki smeri pogojeni tudi z represivnimi. To se pravi, policija je v tem primeru edini organ za javno varnost, ki zagotavlja, da ima na voljo instrumente prisile in nadzorne mehanizme. Dejstvo je, da zanemarjamo še eno pomembno dejstvo – Republika Slovenija je v šengnu. In tudi že pri nadzoru državne meje je bilo nekaj z moje strani omenjeno in mislim, da je prav, da se tudi tukaj pogovarjamo ali omenjamo, kaj pomeni šengen. Predvidevam, da nobeden v tem državnem zboru nima pomislekov o tem, ali Slovenija naj bo v šengnu ali ne. Dejstvo je, da za članice šengna velja Zakonik o schengenskih mejah. S to novelo zakona policija pridobiva določena pooblastila. Spoštovani moj kolega je uvodoma povedal, katera so tista področja, ki se v neki smeri razširjajo za pristojnosti policije. Tukaj bi vseeno rad izpostavil tisto, kar je tudi predmet te novele, in v neki smeri si v razpravi skoraj upam dovoliti reči, da se na momente skoraj malce zlorabljajo tovrstne zadeve. Jasno, v interesu pač posameznega razpravljavca. V mislih imam tehnična sredstva. Se pravi, vsaka članica šengna je zavezana k temu, res je, da ta hip predvsem na mejah, ampak ne smemo pozabljati, da ima policija svoje aktivnosti tudi v notranjosti države, če se pogovarjamo o meji na letališčih. Tisto, kar bi rad res izpostavil, so tako imenovana tehnična sredstva. Videonadzorni sistemi, ki so tudi v razpravi, ne danes ampak zadnjič bili kar nekajkrat izpostavljeni, in sicer termovizijske kamere pri odkrivanju tako imenovanih fizičnih oseb, v zvezi s tem naj zelo jasno povem, da se tukaj ne zajema osebnih podatkov. Dejstvo je, da to se uporablja, in je tudi prav, da ima policija tehnični pripomoček pri odkrivanju oseb v vozilih. Prav tako tudi tehnična sredstva, s pomočjo katerih se odkriva utrip srca. Tisto, s čimer menim, da se je najverjetneje marsikdo od nas že soočil, pa se preprosto nočemo strinjati, je, da so sestavni del šengna tudi tako imenovana vrata ABC. Dejstvo je, da je še kako pomembno, da se tudi s potnimi listinami, ki so čipirane in imajo ne samo prstne odtise, ampak tudi fotografije, ravno skozi tako imenovana vrata ABC po nekem normalnem postopku in ne s kakršnimkoli posegom v posameznika ali nas kot fizične osebe preverja identiteta osebe oziroma dani prstni odtis s tistim, ki je v čipu potnega lista. Zanimivo je, da je tukaj zelo veliko nekih besed, tudi s strani koalicijskega partnerja, se pravi, kolegica, ki je prej razpravljala o tehničnih sredstvih, vezanih na identifikacijo vozil, v končni fazi so to zadeve, ki so že sestavni del procesov v naši državi, smo pač v šengnu. Podatki, ki se zajemajo iz teh tako imenovanih tehničnih pripomočkov, posegajo v bazo, s katero ne razpolaga samo Policija Republike Slovenije, ampak tudi baze iz tako imenovanih mednarodnih povezav. Ampak, zakaj je to potrebno? Ravno zaradi tega, da se odkrivajo tako imenovani odkloni s strani posameznikov, kajti pri tovrstnih bazah podatkov, tudi če vključujemo mednarodne, gre predvsem za preprečitev ali odkrivanje oseb, ki so storile neko kaznivo dejanje, ki so v nekih prekrških, ali če povemo zelo skrajni primer, da se pojavi v naši državi tudi oseba, ki ji je bil v preteklosti prepovedan vstop v državo. Tako da, kar se tiče teh tehničnih zadev, moram priznati, da se bom v nadaljevanju še vključil. Prav gotovo pri posameznem amandmaju. Glede samega zakona pa naslednje. Moram priznati, da sem zelo vesel, da je vsebino predloga novele zakona, ki je pred nami, zelo glasno podprl tudi Državni svet, v zvezi s svojimi pomisleki in stališči je Zakonodajno-pravna služba v nadaljevanju zelo jasno tudi sporočila, da so odgovori in določeni amandmaji odpravili določene strokovne pomisleke. Tudi kar se tiče varuhinje človekovih pravic, nisem zaznal nekih strašno nasprotujočih zadev. Res pa pri informacijski pooblaščenki. Ampak to je tiso področje, s katerim se bo prav gotovo katerikoli represivni organ vedno soočal. Sem trdno na stališču in zaupam vodstvu policije, da bodo s postopki in procesi izobraževanja, ki so tudi napovedali, da je to stalnica, predvsem v kontekstu visoke usposobljenosti policije, tovrstni posegi skladni s tistim, kar sem uvodoma povedal, kaj pomeni učinkovita policija. Če zaključim v zvezi z 9. amandmajem, res je, da so spoštovani kolegi iz Poslanske skupine SDS vložili amandma. Jaz se bom dotaknil amandmaja koalicije. Tukaj bi vseeno omenil to, na kar je bila uvodoma podana kritika, in sicer nižanje standardov. To je tipični amandma, ko je v neki smeri pripravljavec zakonov, po moji presoji, ugotovil, da bi res prišlo v nekem obsegu do znižanja standardov, in s tem amandmajem želi stanje nekako spraviti v enako stanje, kot je bilo prej. Verjamem tukaj, da ima odlični poznavalec te teme spoštovani poslanec dr. Gorenak lahko pomislek o vsebini tega teksta, da je lahko slabo zapisan, da bi bilo boljše, če bi ostalo, kot je bilo. Ampak sem na stališču tistega, kar sem uvodoma rekel, da sedanjemu vodstvu policije in pripravljavcu zakona močno zaupam, ravno v sistem učinkovitosti, in sledim njim, da so presodili, da tovrstna dikcija, ki je sedaj v 9. členu, predstavlja dovolj dober argument vzpostavitvi predhodnega stanja ob sočasnosti, da bo policija v tem delu, ki je zapisan, tudi učinkovita. Na tej točki bi končal in se bom vključil potem tudi v nadaljevanju. Hvala lepa.
Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Jaz si včasih plastično nekatere stvari predstavljam in si tudi zdajle predstavljam, dr. Trček bo vedel, kakšne vaje na fakulteti. Daš neko vprašanje in študentje potem razpravljajo. Zdaj pa, če vas takole ocenim, bi naredil dr. Trček pa Muršičeva, drugi ste pa, uf uf, dol vas bi nagnal, če bi bili v šoli. Ampak nismo, smo v parlamentu in bomo šli nazaj k točki dnevnega reda. Poglejte, pri prejšnjem členu, saj ste, vsi ste vse prav povedali, nobeden pa ni povedal, zakaj prenašamo s tožilca na generalnega direktorja podpis. Zdaj pa poglejte člen, pri katerem smo sedaj. Spet gremo plastično to pogledat. Zbiranje obvestil policije pomeni, pri dr. Trčku so vlomili, recimo, in k njegovemu sosedu pride policist pa pravi: »Oprostite, sosed, ali ste vi kaj videli, kdo je okoli Trčkove hiše hodil?« No, poglejte, po sedanjih standardih je situacija jasna. Sosedu dr. Trčka mora policist povedati, da zbira obvestila in da ta sosed od dr. Trčka ni dolžen dajati informacij policiji. To je sedanji standard. V tistem, kar ste prinesli na odbor, je pa pisalo, da bo sosed dr. Trčka obveščen o tem, da mu ni treba dajati izjav, če bo policist ocenil, da je to primerno. Vedno bo policist ocenil, da je neprimerno, in nikoli več ne bo obveščen ta sosed od Trčka. Zdaj ste pa to spremenili z amandmajem na trikrat slabšo varianto. Na trikrat slabšo varianto! Kaj pa zdaj piše? »Policist pred zbiranjem obvestil pouči osebo o pravici do prostovoljnosti in anonimnosti.« V redu. »Razen če je do zbiranja obvestil prišlo na pobudo osebe.« Če bi tukaj dali piko, podpišem. Zdaj ste pa zraven dodali, »ali v primeru preventivnih dejavnosti«. Ja, ljube duše, preventivna dejavnost je vedno, tudi ko te policist po buči kresne s pendrekom, da ga ne moreš več napadati. Vidiš, pa je preventivno deloval. Če malo karikiram. Tu pa tako strahotno spuščate standard, da je za kozlat, po domače povedano. Jaz ne vem, menda se bodo ja kaj zganili še v Desusu mogoče, pa v SD, oni so že zagledali luč sveta, zdaj pa upam, da bodo tudi v Desusu še kaj videli. Ne morete tako nižati tega standarda, no. Glejte, če daste tukaj na koncu piko, sem za – na pobudo osebe. Ker je logično. Če Trčkov sosed pokliče policijo pa reče: »Veste, jaz sem pa videl, kdo je pri Trčku vlomil,« je potem logično, da ni treba, da ga bo policist obveščal. To je potem logično. Ne pa, da rečete, »ali v primeru preventivnih dejavnosti«. Preventivna dejavnost je vedno. Preventivna dejavnost je, ko hodita po ulici dva policista ali pa [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, seveda je preventivna dejavnost, pa še marsikdaj drugič. Skratka, ne nižajte standardov tako neumno. Dajte tam piko pa je v redu za moje pojme. Hvala lepa.
Želi še kdo? Dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Sem kar malo počaščen, da bi kot laik mogoče naredil izpit pri dr. Gorenaku. Sicer stanujem v večstanovanjski stavbi, ne v hiši, so nam že večkrat vlomili v klet in se moram žal tukaj strinjati. Vi ste šli delat nek kozmetični popravek, ki je še slabši. Dobesedno. Pika.
Gospod Marko Ferluga.
Jaz moram zdaj tukaj stopiti v bran, zato ker meni se zdi, da nismo vsi prebrali vsega, kar bi morali. Z gospodom Gorenakom mislim, da se strinjava, da smo nekako s tem našim amandmajem prišli bližje tistemu vašemu, kar ste vi želeli. S tem da je treba tukaj pa vseeno ločiti, kaj gre za preventivno, kaj pa za klasične policijske naloge. Saj to je v 4. členu tudi lepo navedeno. Tako da jaz mislim, da smo mi tukaj našli eno tisto pravo sorazmerje, to kot prvo, in tudi smo sledili Zakonodajno-pravni službi. Tako da jaz mislim, da tukaj bi se morala strinjati, zato ker je dejansko povedano, da gre za preventivno dejavnost, klasične policijske naloge so pa čisto jasne in opredeljene. V tej smeri jaz mislim, da smo prišli bliže tistemu, kar smo hoteli opredeliti v tem 34. členu. S tem, da se znižujejo standardi, pa se, žal, ne morem strinjati. Tako bomo tu na nasprotnih polih.
Dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. V primeru preventivnih dejavnosti, pravite. Ali ni tisti sosed od Trčka preventivna dejavnost? Seveda je preventivna dejavnost. Jaz se ne mislim razpočiti tule, počnite, kar hočete, ampak pripeljali me boste pa do tega, da bom poslanski skupini predlagal, da bomo glasovali proti. Me pač boste pripeljali do tega, če niste pripravljeni poslušati čisto ničesar. Naredite tam piko pa je v redu. Preventivne dejavnosti ven vrzite, ker ne sodijo noter, no. V šnicel dajete, ne vem, kaj naj vam rečem, malinovec. Ne gresta malinovec pa šnicel skupaj, no.
Želi še kdo razpravljati o 9. členu in amandmajih? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo o tem členu. V razpravo dajem 14. člen in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Vidim, da ja. Dr. Vinko Gorenak, izvolite, imate besedo.
Na kratko. Tu pa sploh ne mislim izgubljati besed. Gre preprosto za to, da smo tehnično popravili ta člen. Policija namreč ene osebe išče kot iskane osebe, ene pa kot pogrešane osebe. Iskana oseba je tista oseba, ki je nekaj storila, kaznivo dejanje, prekršek, pobegnila iz zapora ali kaj jaz vem, kaj, in jo policija zato išče, da jo prime in jo sprocesira do sodišča in tako dalje in tako dalje. Pogrešana oseba je pa tisto, ko je nekdo izginil, pa ne vemo, zakaj. Ostarel človek se je izgubil na poti v dom ostarelih, če želite, ali ga ni našel ali karkoli, skratka, se je izgubil. Samo pojmovno naš predlog pomeni prispevek k čistosti člena, nič drugega. Hvala lepa.
Želi še kdo besedo? Gospod Simon Zajc, izvolite.
Tukaj bi bilo treba samo opozoriti, da ta člen ne govori samo o pogrešanih osebah, ampak v drugem odstavku tudi o drugih osebah, ki se jih išče; to je tisto, kar ste razlagali. Tako da ne moremo spremeniti naslova tega člena v pogrešane osebe, ker se išče tudi te osebe, ki so, recimo, zakrivile kakšno kaznivo dejanje in tako naprej, ne gre samo za eno vrsto iskanja oseb.
Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Oprostite, 15 let o tem predavam, 15 let jih učim te zadeve, no! Nimate prav! Eno so pogrešane, eno so pa iskane osebe. Zdaj imate pa naslov iskane osebe, se pravi, tiste, ki so nekaj storile, notri pa govorite o tistih, ki so se izgubile. Nič ne bo narobe, če bo to sprejeto, nobene katastrofe ne bo, ampak neumnost imate noter. In če vam hočem pomagati, bi vsaj to pomoč lahko sprejeli, nič drugega. Hvala.
Dr. Franc Trček.
Hvala. Nisem se mislil pri tem členu oglašati, ker ga bomo podprli, ampak prej je predsedujoči matičnega delovnega telesa, Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo, nekako rekel: »Glejte, saj to imamo v obravnavi od 2015.« Ampak ta primer zelo lepo kaže, da čas ni vedno prava komponenta, če sta ministrica in SMC tako trmasta, da so vam ušesa odpadla, da zapnemo na nekem takem amandmaju, ki je logičen in jasen moji osemletni hčerki in ki dejansko razjasnjuje in ločuje dve kategoriji ljudi. Zelo preprosto. Hvala.
Želi še kdo besedo? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo o 14. členu. Odpiram razpravo o 35. členu ter amandmaju Poslanske skupine Združena levica in amandmaju Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Zelo na kratko. Združena levica bi paralizator šutirala ven, kot temu rečemo, mi nismo proti njemu, namreč, ima ga večina evropskih držav, ni nobenih težav. Menimo pa, da je naš tekst nekoliko bolj, kako naj rečem, čist. Nekoliko bolj čist. Pa še nekaj pomeni naš tekst, tako mimogrede. Pomeni tudi to – namreč, vladni tekst je bil narejen tako, da to lahko uporabljajo policisti v intervencijskih skupinah, glejte, to imate v Ljubljani, Mariboru, Celju in Kopru in še kje, nimate pa tega v Tolminu, Mozirju in ne vem, kje. To ste dali ven na odboru, vem, gospod Zajc, vem, da ste to dali ven, ampak to se mi zdi normalno, da je šlo ven. Naš člen pa v bistvu dodaja, naš amandma, dodaja še nekaj, in sicer to, da je potrebno, da so policisti za to usposobljeni. To pa mislim, da je kar dobro, bom rekel. Hvala lepa.
Druga stran, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Kot je gospod in kolega Gorenak že nakazal, tukaj pa je nek člen, ki, lahko odkrito rečem, je pa z različnih pozicij SDS in Združene levice v srčiki tudi ideološke narave. Pogled, koliko represije oziroma koliko represije ne. Predlagatelj ni argumentirano razložil, zakaj bi bilo to potrebno, razen zaradi tega, da je bilo na šengenski meji ministrici nerodno, ko so prišli določeni iz tujine pomagat, pa so morali paralizator odložiti, kar je bilo seveda dobro, ker če bi ga tam kdo poskušal uporabljati, bi imeli stampedo. Paralizator ni nadomestilo za strelno orožje oziroma ni zapolnitev neke vrzeli, tudi ti nesrečni primeri smrti uniformiranih policistov se s tem ne bi preprečili, bolj ga lahko primerjamo, pa ne čisto identično, s solzivcem. Obe sredstvi se naj ne bi uporabljali pri ljudeh pod vplivom drog, pri ljudeh z duševnimi težavami. In tudi ni nekega utemeljenega odraza oziroma potrebe, da bi se moral uporabljati na terenu. Pa ker že imam besedo pri tem členu, bom rekel še takole. Dve ključni napaki sta v vsej tej debati, z izjemo dr. Gorenaka. Primerna pooblastila še ne pomenijo, da pozabiš na ustrezne varovalke. Zlasti na področju represivne zakonodaje. Kdaj pooblastilo in koliko varovalk. Nek drugi ključni problem pa je, da se problem varnosti zožuje samo na policijo. Kot sem že prej povedal, problem varnosti v neki družbi v bistvu preči vsa ministrstva, vso sektorsko delitev. Problem varnosti je v svoji srčki, veste, s čim povezan? Je povezan s tem, ali je neka družba bolj inkluzivna ali manj inkluzivna, bolj vključujoča, bolj izključujoča, ali se dobrine delijo bolj pravično ali manj, ali se ustava upošteva ali ne, ali gre pravo v smeri pravičnosti ali ne. In če tukaj zgrešimo pri vseh teh zadevah, potem ima policija veliko dela. Če pa bi v četrt stoletja, vključno s to sestavo, cel niz drugih sektorskih zakonodaj bolje speljali, če te družbe in države ne bi toliko okradli, kot ste jo, oziroma smo jo, bi verjetno tukaj razpravljali o zakonu, ali policiji vzamemo še pendrek, in takrat bi bil jaz zelo srečen. Hvala.
Gospod Simon Zajc.
Hvala. Samo, kar se tiče amandmaja SDS, mislim, da ni potreben. Tisto stvar, za katero ste omenjali, da jo dodajate, imamo v tem zakonu urejeno v 74. členu, se pravi za vsa prisilna sredstva morajo biti policisti usposobljeni. Ne samo za paralizator, za vsa ostala, kar pomeni, da to, kar vi dodajate, zakon že vsebuje in zato ta amandma ni potreben. Samo toliko.
Marko Ferluga.
Tukaj bi jaz mojemu kolegu Trčku vseeno povedal, da resnično ima prav, ko gleda ta ves diapazon, ampak tukaj se moramo zožiti na operativnost. Dandanes smo naredili velike korake naprej v vseh tehnikah in tehnologiji in tud pri policiji je enako. Strelno orožje in paralizator, lahko delamo neke paralele, kaj je dobro, kaj ni dobro, ampak če hočemo biti vsaj malo bolj humani, jaz mislim, da je to sredstvo humanejše. Ko pa začne zgodba dobivati en balon, da so to in nosečnice in tisti s srčno zaklopko ali spodbujevalnikom ali ne vem, s čim, gremo pa v takšne ekstreme, da potem ne vidimo vzroka. Ker lahko da so ti s srčno zaklopko ali bilo kdo naredili kakšno kaznivo dejanje, ki je, bom rekel, precej takšno, da se da uporabljati tole zadevo. Zdaj pa, kaj bo policist uporabil. Normalno, da se bo vedno prej poslužil, bom rekel, bolj humanega sredstva in se bo potem to stopnjevalo. Ko tukaj debatiramo o tem, ali je to prav ali ni to prav, je pa treba pogledati s strani sindikatov. In vaša stranka je to, sindikate, se pravi, zastopa delavske pravice vseh teh, in sindikati so sami povedali, da so za to in da se jim to zdi pravilna usmeritev. Se strinjam z vami, da nobene od teh smrti policistov ne bi preprečil paralizator, to so tudi v sindikatu povedali, to vemo vsi. Ampak za vnaprejšnje korake, za pogledati v neko prihodnost pa jaz mislim, da je dobrodošlo to, da imajo na voljo tudi v naši policiji paralizatorje. Tukaj se lahko strinjate ali pa ne, ampak izhajava zdaj z drugačnih perspektiv in bo ta pingpong debata nekako šla vsaka v svojo smer. Hvala.
Besedo ima ministrica za notranje zadeve.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Glede tega novega prisilnega sredstva, torej električnega paralizatorja, bom malce daljša, ker mislim, da gre vendarle za občutljivo temo, ki si zasluži poglobljeno pozornost. Kaj je namen, da smo to predlagali? Bistven oziroma ključen namen je v tem, da se omogoči policistom varno ukrepanje, torej ukrepanje z razdalje v primeru, ko gre za osebo, ki se aktivno upira ali napada z nevarnimi predmeti – sekira, nož, vile, motorna žaga. Poleg preprečevanja samopoškodovanja, ki je tudi bistven element tega predloga sprememb, želimo zagotoviti varnost policistov v vseh teh primerih oziroma gledano širše se zasleduje ustavno dopusten cilj, torej da se policistu omogoči, da izvede policijski postopek s čim manjšimi možnimi posledicami, torej posledicami za policista in tudi za osebo, ki je v postopku. Če pogledamo, kaj pomeni paralizator, kaj pomeni strelno orožje. Namen paralizatorja, če se malce strokovno izrazim, je nevtralizacija osebe. Vemo, kaj pa je namen strelnega orožja in kakšne so posledice, ki lahko za nekoga nastanejo v primeru uporabe strelnega orožja. Morda primer, ki vendarle ni izmišljen, glede na to da se policija s takšnimi primeri tudi dnevno oziroma pogosto srečuje. Na primer policija prime človeka, ki je pred tem z nožem oropal prodajalko v trgovini, in ob prijetju ta oseba kaže namero, da bo ta nož uporabila tudi za upiranje prijetju. Hitro lahko v praksi nastane situacija, ko plinski razpršilec ne bo deloval. Dovolj je, da ima oseba očala, ali pa uporaba plinskega razpršilca glede na dano situacijo sploh ni možna in potem se bo treba vprašati, od česa je pravzaprav odvisno uspešno prijetje te osebe. Seveda je pomembno, da je policist opremljen, da je strokovno usposobljen, glede na to, da pa obstaja delna praznina med palico in strelnim orožjem, je pa treba realno povedati, da v takšnih primerih, torej v teh hudih primerih, ko gre za tak način obnašanja s strani potencialnih storilcev oziroma osumljencev, je pa veliko odvisno tudi od sreče policista. In naš namen z uvedbo tega novega prisilnega sredstva – glede na cilj, ki ga zasledujemo, in glede na pravno praznino, ki dejansko obstaja v tem trenutku, se želimo izogniti situacijam, ko utegne usposobljenemu in opremljenemu policistu zmanjkati te sreče. Mislim, da moramo policiji zagotoviti vsa tista sredstva, ki so nujna, da varno izvede nalogo, ki jo po zakonu mora. Seveda imajo policisti tudi palico, ampak vemo, da so nož in vsa ta druga sredstva, ki sem jih naštela, dosti nevarnejša od palice, saj se lahko povzročijo tudi bistveno hujše poškodbe. Še posebej bi to novo prisilno sredstvo prišlo v poštev v zaprtih prostorih oziroma v primerih nasilja v družini, ko uporaba drugega sredstva glede na intenzivnost napada storilca ni primerna, ko tudi policisti morda v zaprtem prostoru ne morejo drugače ukrepati, ker bi lahko s tem ogrozili tudi druge osebe. In pa dejstvo je, da na trgu v tem trenutku ni primerljivega prisilnega sredstva. Kot je danes že bilo slišano, Slovenija je ena od samo treh držav v Evropi, ki tega sredstva še nimajo. Seveda smo bili tekom oblikovanja te določbe pripravljeni prisluhniti tudi boljšim rešitvam za varnejše ukrepanje policistov v teh primerih, vendar pa nismo dobili nobenega konkretnega predloga. Treba je vedeti, da je uporaba paralizatorja namenjena samo za primere, o katerih sem govorila, zato so tudi pogoji za uporabo močno zaostreni, varovalke so pravzaprav hujše kot pri strelnem orožju, in kolikor je mogoče tudi približani pogojem za uporabo strelnega orožja tako imenovanih privilegiranih oseb, ki so v zakonu navedene. Tukaj so pogoji celo izenačeni in so tudi kot taki pogoji za uporabo paralizatorja povezani s primeri, ko je neposredno ogroženo življenje policista ali koga drugega, kar je bila tudi ena od pripomb varuhinje človekovih pravic in smo temu tudi sledili. Upoštevali smo tudi vse pripombe Zakonodajno-pravne službe. Člen predvideva ustrezen nadzor, snemanje in beleženje, to imajo redke države, kjer policisti uporabljajo paralizator, in tudi naknadno preverjanje uporabe in ustrezno medicinsko pomoč. Opozarjamo tudi, da je Amnesty International ocenil, da so v zakonskem predlogu upoštevana priporočila, ki jih je glede uporabe paralizatorjev v svojem poročilu leta 2010 podal Svet Evrope oziroma Evropski odbor za preprečevanje mučenja. Tudi Ministrstvo za zdravje se je strinjalo s tem predlogom in mislim, da ni možno prevečkrat poudariti, da policistom moramo dati uspešna orodja za soočanje z najzahtevnejšimi nalogami, v katerih so tudi sami ogroženi. Ker namreč, policist v imenu države zagotavlja red in varnost in pravzaprav nima izbire kot morda nekdo, ki se odloča, ali se bo v družbi udejstvoval nasilno ali ne. Vemo tudi, da v naši aktualni stvarnosti slovenska policija ni pretirano represivna. Mislim, da ji nihče tega ne more očitati in da ne posegajo kar tako po strelnem orožju in se za to včasih odločijo, ko bi morda lahko rekli, da bi lahko bilo prepozno. Vsi se zavedamo, kaj za človeka pomeni strel, čeprav gre za osebo, ki je nasilna. Tudi prakse v tujini kažejo, da večinoma, v nekje do 70 % primerov, kršitelji prenehajo z aktivnim upiranjem, že ko policist sproži to iskrenje na paralizatorju. Tako se potem tudi zagotovi, da se s čim manj sile in s čim manj posledicami omogoči policistu, da vzpostavi javni red in mir. In tega mislim, da si tudi vsi želimo. Glede na vse povedano paralizator glede na to, da je odmik od strelnega orožja, pomeni zmanjševanje represije. Tudi smo že pojasnjevali v preteklosti, da paralizator ne deluje na človekovo voljo za upiranje, ampak samo njegovo zmožnost upiranja. Učinki so predvidljivi in tudi dokazano so manjše možnosti za poškodbe, ker ne pride do neposrednega stika med policistom in osebo. Glede amandmaja k 35. členu, kot je bilo že povedano, črta se tisti del glede policistov, ki bi se jim naj paralizatorji dodelili. To je v skladu z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, da gre za nesistemsko ureditev glede na ostale določbe zakona, ki urejajo uporabo prisilnih sredstev, ki je urejena na način, da se določajo pogoji za uporabo in način njihove uporabe, pri nobeni od teh pa mi dejansko ne vemo, kateri policisti smejo uporabiti tudi hujša prisilna sredstva. Seveda, pomembno pa je, da so usposobljeni. Tega se zavedamo. Jasno je tudi zapisano v amandmaju, kaj se šteje za uporabo električnega paralizatorja, in tudi jasno je opredeljeno spremljanje zakonitosti in strokovnosti ne le uporabe, ampak celo tudi priprave, torej aktiviranje oziroma vkop naprave, ko jo policist pripravi za uporabo, kar pomeni, da smo šli še bolj v smeri zaostritve pogojev za uporabo električnega paralizatorja. Kar se tiče amandmaja SDS, je treba povedati, da v tem trenutku tehnični razvoj električnih paralizatorjev še ni dosegel take točke razvoja, da bi lahko bil enakovredno nadomestilo strelnemu orožju. Menimo pa, kot že rečeno, da so pogoji močno zaostreni, maksimalno približani pogojem za uporabo strelnega orožja oziroma celo izenačeni pri privilegiranih skupinah in vezani na situacijo, ko je neposredno ogroženo življenje policista ali koga drugega. Kar se tiče drugega dela amandmaja SDS, je treba povedati, da se mora policist, kadar ima možnost uporabiti različna prisilna sredstva, v skladu z načelom sorazmernosti odločiti za tisto, iz katerega izhajajo najmanj škodljive posledice. To velja za vsa prisilna sredstva, zato ta ureditev, kot je predlagana, ne bi bila sistemska. In povsem razumljivo je, da se paralizator lahko uporablja tudi v primerih, v katerih so izpolnjeni pogoji za uporabo hujšega prisilnega sredstva, to pa je strelnega orožja. 74. člen Zakona o nalogah in pooblastilih policije v novem drugem odstavku tudi določa izrecno obveznost, da morajo policisti biti usposobljeni za uporabo vseh prisilnih sredstev, kar je relevantno tudi v kontekstu te razprave. In kot sem že uvodoma rekla, je nesistemskost glede tega, kdo lahko to uporablja oziroma kateri policist, že bila tukaj upoštevana.
Najprej dr. Franc Trček, potem pa dr. Vinko Gorenak. [[oglašanje iz dvorane]] Dr. Vinko Gorenak, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Po mojem nastopu bo gospod Trček po mojem hudo reagiral, ampak v redu. Strinjam se, gospod Zajc, 74. člen, nov drugi odstavek ureja to zgodbo, se strijam. Moram pa pozdraviti tudi tisto, kar še piše v 28. členu. Namreč ker z 28. členom rešujete tisto, s čimer sem jaz imel hude težave. Ne vem pa, kako bo to všeč komu drugemu, gospod Trček ima praktične izkušnje iz Maribora, kako to izgleda. Po tem členu bodo zdaj vojaška vozila stala tam nasproti vas, veste, to moramo vedeti. Ampak jaz se s tem strinjam. Jaz se s tem strinjam, poudarjam. Povsem logično je, da bo policija uporabila neka tehnična sredstva, ki jih ima država v svoji lasti, pri opravljanju varnostnih nalog. In če je treba, tako kot pravi četrti odstavek, vdreti v neko stavbo zaradi tega, ker so tam oboroženi ljudje ali kaj vem, kaj, pa policija nima ustreznih tehničnih sredstev, jih bo verjetno res dobila pri vojski, ja. Zakaj pa ne? To je po mojem čisto v redu. Čeprav, če bi jaz to predlagal leta 2012, ministrica, vedite, da bi bila revolucija. Vi imate to srečo, ker tu bi zdaj zunaj stali, tisti, a veste, tisti, ki se derejo, saj veste, kajne. Bi jih bilo nepregledno morje, če bi to jaz predlagal. Ampak, jaz se strinjam, da gre to noter. Tako je. Hvala.
Odgovor, dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Res ne vem, zakaj bi ponorel. Razen v JLA nikoli nisem bil oborožen. Pa še to bolj malo, ko sem se s pontonskimi mostovi ukvarjal pa bi imeli škorpijone v slučaju vojne, med tako imenovano obuko v srbohrvaščini pa tega dejansko nismo imeli. Ena zadeva. Zelo lepo se sliši pravna praznina, čeprav sama gospa ministrica ve, da je to bučka. Jaz sem se z izkušenimi pravniki pogovarjal, dobro, dajte mi razložiti, kaj gospa ministrica misli s pravno praznino. Vi ste hoteli to nekako razložiti na primeru, pa bom jaz razložil na primeru, ki ga midva oba dobro poznava iz domačega mesta Maribora, iz katerega prihajava. Skoraj ne mine teden, da se v neki navezavi s civilnodružbeniki ne bi vsaj pozanimal – ukvarjam se bolj malo, odkrito priznam, pa se tudi resorno ministrstvo ne – o problematiki deložacij v Mariboru. Pa niso ljudje, kot je nek mariborski moralni teolog rekel, nesposobni, gor in dol, v osnovni niti niso krivi, krivi so samo v tem, da se prepozno oglasijo. Včeraj sem se z gospodom Krabonjo pogovarjal, pravi: »Krizo imam, položnice za elektriko, za ogrevanje so prišle, zima je dolga, ne vem, kaj bomo naredili.« In ta človek se počuti verjetno, mogoče neustrezna metafora, slabše kot tisti cucek, pes, ki ga vsak brca na ulici. In mogoče je šel v tisto štacuno si kupit kruh, ker je lačen, in ima nož s sabo in mu poči film in je srčni bolnik. In potem ga bomo paralizirali. Če bi to moja hčerka poslušala, bi rekla: »Oči, a teta Vesna je nekako tako povedala, streljali ne bomo na vas, ker v drugih državah Evrope malo več streljajo kot pri nas, vas bomo pa paralizirali in potem bo policija srečna?« Če tako govorim, podobno bi lahko nekoga onesposobili z malo daljšo aikido palico, lahko bi navsezadnje poslali policijo učiti se, kako se uporablja laso, pa bi ga z lasom onesposobili, lahko bi šli pa do sosedov Madžarov pa bi ga z bičem onesposobili. V kakšnem bližnjem kontaktu pa, kolega Ferluga, saj si dedec, brcneš ga v jajca pa ga onesposobiš pa tudi v policiji si bil. Pa je manj škode kot z električnim paralizatorjem, če vam zelo nazorno povem, da vam bo vse jasno. In zdaj ta neka zgodba, da vsa Evropa ima. Večina Evrope je tudi bolj urbanizirana, ima tudi drugačno kriminaliteto, ima tudi več kriminalitete. A potem dajmo še to uvoziti? Večina Evrope nima tako dobre hrane kot mi, pa bomo to pozabili pa samooskrbo pa bomo jedli junk food. Hočem reči, ta logika, veste, če so vsi neumni, potem moram še jaz biti neumen [[…]]Ne vem, no.
Gospod Simon Zajc, izvolite.
Hvala. Moram se malo odzvati na izvajaje gospoda Gorenaka. Ni res, kar ste rekli. Ste rekli, da bi s tem 28. členom v primeru, kot se nam je zgodil v Mariboru, ko so bile demonstracije, lahko uporabili opremo vojske. To ni res. Oprema vojske se bo uporabljala samo v primeru, če je neposredno ogroženo življenje policistov ali drugih oseb in so izpolnjeni pogoji za uporabo strelnega orožja, ogroženosti življenja pa s tipiziranim orožjem ni mogoče odvrniti, potem smejo policisti izjemoma uporabiti tudi druge vrste orožja, ki je v uporabi v Slovenski vojski. V tistem primeru, ki ste ga vi navajali, to nikakor ne bi prišlo v poštev, ker se je dalo z vsemi ostalimi sredstvi čisto normalno obvladati. Kar se pa tiče paralizatorja, pa morate nekaj vedeti. Mi se lahko tukaj hecamo pa rečemo, da se bo z neko aikido palico dalo uspešno obvladati nekoga, ki te z nožem napade. Samo tisti, ne vem, koliko vas je tukaj, ki ste se kdaj ukvarjali s kakšnimi borilnimi veščinami, pa bolj realnimi borilnimi veščinami, boste vedeli, da te bo aikido palica proti nožu, če jo dobro obvladaš, rešila v 21 %. Kaj pa tistih 80 %, gospod Trček? Takrat pa to ne bo več smešno. Takrat pa moramo dati policistom neko tako orodje, ki je varno tako za njih kot tudi za tistega, proti kateremu se uporablja. S palico se velikokrat lahko naredi več škode kot s paralizatorjem, tako da na tak način jaz ne bi posploševal uporabe paralizatorja. Paralizator se bo uporabljal res v primerih, ko se z drugimi prisilnimi sredstvi napadalca ne da ukrotiti. Ne bi pa rad uporabljal strelnega orožja, kar pa se mi zdi pomembno in pametno. Seveda, zdaj se lahko sprašujemo, zakaj uvajamo paralizator šele zdaj ali pa zakaj zdaj. Pač, toliko let nazaj smo imeli samo strelno orožje, če bi imeli že takrat paralizatorje, bi tudi paralizator že bil vpeljan v ta vmesni prostor med palico in strelnim orožjem. V vsakem primeru pa je uporaba strelnega orožja za policista varnejša in tudi za tistega, proti kateremu se paralizator uporablja. Ker paralizator je pač alternativa, je samo strelno orožje v primeru, da nekdo res gre z neko mačeto napasti. Kaj boš pa takrat naredil? Noben prijem ti ne bo več prav prišel, noben met ti ne več prav prišel, lahko ga samo ustreliš. V tem primeru pa dajemo možnost, da se uporabi sredstvo, ki je milejše, ki ne povzroča tako hudih ali pa sploh nobenih posledic za tistega, proti kateremu se uporabi. S tem da ima že samo ta možnost, da napadalec ve, da obstaja možnost, da bo uporabljen paralizator, tudi dovolj veliko odvračalno funkcijo in se v veliko primerih v tujini tudi zgodi, da samo grožnja z uporabo paralizatorja že zadostuje. Da ne govorim o tem, da se paralizator lahko uporablja tudi v primeru, ko te napade žival itn. Skratka, gre za to, da uporabimo milejši ukrep, ki sedaj je na voljo. Ukrep, ki bo sneman, in ukrep, ki je zelo nadzorovan. Tudi v primeru, da se ga samo aktivira in ne že sproži, bomo že vedeli, da se je nekaj dogajalo s tem. To se pravi, nadzor nad paralizatorjem je boljši, večji kot nad strelnim orožjem, s tem da so posledice paralizatorja veliko veliko milejše od uporabe strelnega orožja, v nekaterih primerih tudi milejše od uporabe recimo palice. Če jih s palico dobiš na nepravo mesto, so tudi lahko zelo hude posledice. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Gospod Zajc, jaz vse akceptiram, kadar imate prav, tako kot sem prej, 74. člen, drugi odstavek. Tokrat pa nimate prav. Poglejte, če je neposredno ogroženo življenje, pravite, da je možna uporaba tiste vojaške tehnike. Ob demonstracijah leta 2010 tu zunaj, ko je v parlament priletelo na stotine kock, so priletele tudi v prostore, kjer so bili delavci in poslanci. Recimo takratni predsednik Državnega zbora Gantar je bil zelo blizu, da bi jo dobil v glavo. Ogroženo je bilo življenje. Takoj lahko sprožite ta člen, ni nobenega problema. Ampak jaz sem za, ni se treba zdaj nazaj vleči, zakaj vam je nerodno, kaj ste napisali? Če pa jaz podpiram to. Samo, povejte ljudem, kaj ste napisali, no. Če je neposredno ogroženo življenje. Leta 2012, 2013 ob vseh tistih demonstracijah, ko ste imeli tukaj zunaj 200 razbojnikov, tistih plačanih, veste, ne govorim o ostalih ljudeh – ne govorim o ostalih ljudeh, ki so tudi metali kocke, ki so metali tiste bakle, ki so, ne vem, kaj še vse počeli – je bilo ogroženo življenje ljudi. Zato jih je policija tudi pozivala, naj se odmaknejo od njih stran. Ne mi reči, da ni bilo ogroženo, seveda je bilo ogroženo življenje. In uporaba te določene vojaške tehnike je torej mogoča in za sem, še enkrat pravim. Ker smo tudi leta 2012, 2013 študirali, kako in na kakšen način bi uporabili ta tehnična sredstva vojske, pa nismo mogli. Šli smo že tako daleč, da smo razmišljali o tem, da bi tiste znake prekrili in da bi dali policijske tablice pa da bi vozili to policijski vozniki in tako dalje in tako dalje. Saj smo variante imeli. In če ste vi zdaj ta problem rešili, je meni okej, fino, da ste ga rešili, samo ne zdaj zagovarjati stvari, ki niso točne, no. Ne zdaj zagovarjati, ja, napisali smo, ampak saj uporabili pa ne bomo. Recite, bomo uporabili, katerakoli vlada mora to narediti, če gre za varovanje življenja ljudi. Morate to narediti vi, mora to narediti neka vlada, ki bo jutri prišla, in tako dalje in tako dalje. Ampak to povejte, no, zakaj vam je nerodno? Hvala lepa.
Naprej dr. Franc Trček, za njim gospod Simon Zajc. Izvolite.
Gospod Simon Zajc je končno prišel do zelo lepe besede. Tako bom rekel, katerakoli vlada mora, naredi to, da odpravi razloge za tovrstne grožnje, na katere bi odgovarjala z grožnjami. In tega vse vlade, v katerih je sodeloval Desus, oziroma vse vlade v tem tisočletju v Sloveniji niso počenjale v zadostni meri. In tudi moramo se vprašati, zakaj pride do tovrstnih groženj in zakaj navsezadnje ljudem poči film. Tudi to se premalo sprašujemo tukaj. Če se resno pogovarjamo o tem, jaz sem rekel malo daljša palica, kar bi mogoče pokrilo 33 %, kamera, ki jo uporabljajo že kar nekaj časa v raznih predmestjih, v katera si včasih policija niti ni upala iti v določenih evropskih prestolnicah in večjih mestih, kar je sicer moje področje, to te procente nategne proti 50, za drugo polovico morajo pa parlamenti oddelati svoje. In seveda tukaj pridemo do neke, če hočete, politike ali ideologije, večinoma v tem državnem zboru: na grožnjo bomo odgovarjali z grožnjo. In neke manjšine, ki razmišlja, zakaj se te grožnje dogajajo in kako odpravljati razloge za grožnjo. In se mi zdi, da je tukaj neka ključna bistvena razlika. Mi zdaj o teh paralizatorjih lahko 7 doktoratov naredimo, ampak tukaj skupaj ne bomo prišli. Hvala za besedo.
Simon Zajc.
Ja, tukaj se lahko v bistvu strinjam, da če bi imeli takšno družbo, da ne bi bilo treba skrbeti za varnost, da bi se imeli vsi radi, da bi imeli vsi vsega dovolj, potem seveda ne bi rabili paralizatorjev. Ampak tega trenutno nimamo, tako da mogoče ta razprava ne bo plodna, če bomo šli v to smer. Gospod Gorenak, moram vseeno reči, da je dobro, da se člen prebere cel. Če mi rečemo samo, »če je neposredno ogroženo življenje«, in potem rečemo, priletela je kocka v parlament, zaradi tega bi mi že lahko vojsko poslali, ne preberete pa potem naprej, »in so izpolnjeni pogoji za uporabo strelnega orožja, ogroženosti življenja pa s tipiziranim orožjem, ki ga ima policija, in z ostalimi sredstvi ni možno odvrniti«, takrat šele. Ne moremo zdaj reči, ker je priletelo nekaj granitnih kock v parlament, da policija ni imela opreme, da bi to odvrnila, vi bi pa že šli v vojsko po njihovo orožje in šli nad množico. Tako se ne dela in ta člen tudi tega ne govori. Tu gre res za primere na primer hujšega terorističnega napada ali ko se kakšna organizirana kriminalna družba spopade s policijo in so veliko bolje oboroženi kot policisti, ko imajo orožje, ki predre neprebojne jopiče, in tako naprej. Za tiste primere je tak člen napisan in mislim, da je zelo dobro napisan, da se ga ne da zlorabljati, niti če ga prebereš samo do »če je neposredno ogroženo življenje policistov« in pika, kot da ostalo ne obstaja. Sem pa vesel, da se drugače strinjate s tem na sploh. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Gospod Zajc, če granitna kocka leti proti predsedniku Državnega zbora, veva oba, da ga lahko ubije. Policist lahko uporabi strelno orožje. Pika, amen. Če seveda ve, če seveda vidi, da je to vrgla oseba A. In torej, kaj zdaj še ni izpolnjeno za uporabo? Je izpolnjeno. In prav je, da je izpolnjeno, no. Pa zakaj zdaj nočete zagovarjati svojega člena, zdaj ga bom pa jaz zagovarjal? Pa saj ste smešni, no.
Želi še kdo razpravljati o 35. členu in o amandmajih? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Ker je amandma Poslanske skupine Združena levica k 41. členu vsebinsko povezan z amandmaji istega predlagatelja k 46., 47., 49. in 50. členu in ker je amandma Poslanske skupine Združena levica k 42. členu prav tako vsebinsko povezan z amandmaji istega predlagatelja k 46., 47., 49. in 50. členu, bomo o njih razpravljali skupaj. V razpravo tako dajem 41., 42., 46., 47., 49. in 50. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica k tem členom in amandma Poslanske skupine SDS k 42. členu. Kdo želi razpravljati? Dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Bom, predsedujoči, k tem dodal tudi frčoplane brezpilotne oziroma tudi 43. člen, ali kot jih eni imenujejo, drone. Mi brisanja teh členov ne utemeljujmo samo s tem, da je informacijska pooblaščenka in bivša generalna sekretarka Državnega zbora rekla, kar je rekla. To v bistvu utemeljujem tudi, če hočete, s svojo profesionalno deontologijo. Mi nekako pozabljamo, da smo – ni poslanca na sedežu številka 90, ki rad reče, bomo digitalna družba ali pa nas ne bo – že dolgo dolgo informatizirana družba. Nesbitt je lani umrl pa je o tem govoril sredi osemdesetih. In tukaj gre za neko prepomembno prečenje zlasti 35. člena Ustave in vdora v našo zasebnost. A veste, lahko se bo zdaj zgodilo, da me bodo gospod Vinko ali gospa Vesna, minister ali pa še ministrica nekako skozi nek komplot povezali s čimerkoli pa bo šlo to mimo generalnega tožilca pa bodo prišli k nam domov pa bodo na družinskem računalniku malo pogledali vse živo, ne samo tistega mojega, kar bi iskali. Tak zelo nazoren primer. In ker te zadeve niti niso še dovolj senzibilizirane v slovenski javnosti, kaj šele predelane, čeprav imamo nekaj dobrih strokovnjakov, šolanih v ZDA, šolanih v UK in še kje, kjer se okrog te tako imenovane privacy issue, problematike zasebnosti, zelo dobro razumejo, kar nekaj peticij sem podpisal z njimi skupaj še pred desetletjem, se kaj dosti ni premaknilo naprej. Se mi zdi, da je bil skrajno neodgovoren in nepremišljen tovrstni poseg in v bistvu tudi protiustaven, tako, kot je formuliran. Kaj dejansko? Da nas bodo na notranjih letih, gospa ministrica bi rekla elitni klub – tako je ona označila šengen, lahko greste gledat v magnetogram – skoraj, kot je rekel gospod Klemenčič, kot za vrtec slekli do gat. Gledali bodo, ne vem, kakšen je moj vzdevek, kdo je nekaj v navezavi z mano, kdo je letel, kdo ni letel, gor in dol. A veste, moj prijatelj iz Bosne, ker ima za nekoga napačen priimek in ime, ima že dovolj težav na kakih letih kot vrhunski patolog, ki potuje po svetu. Pa ga bodo zdaj še kdaj pregledali zaradi mene, ker jaz potujem pa je on moj prijatelj. Sem bral na seji odbora vso tisto klobaso, kaj naj bi tu zraven bilo. Delno podobna problematika je z registrskimi tablicami in tudi z ne dovolj razjasnjeno zgodbo okrog uporabe brezpilotnih letal, zato mi enostavno seveda v amandmajih predlagamo črtanje teh členov in to, kar sem že rekel, primerna pooblastila ja, ampak seveda ob primernih varovalkah in znotraj ustavne parlamentarne demokracije, ki upošteva ustavo. Hvala.
Želi še kdo razpravljati k predlaganim členom? Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Mi sicer nismo vlagali amandmajev k tem členom, ampak kljub temu bom tako rekel. Glejte, bili ste valjar, in to ni dobro. Zakaj ni dobro? Iz temeljnega razloga, ker informacijska pooblaščenka, veste, da je hodila po trepalnicah na odboru. Pa če bi jo vsaj malo poslušali pa vsaj malo se skušali z njo dogovoriti, vsaj malo, bi ona tudi omilila verjetno svoja stališča. Pa jih ni. In težko je potem podpreti nekaj kar, hm [[…]]Poleg tega pa ima Slovenija enega samega doktorja znanosti s področja uporabe policijskih pooblastil. Enega samega. Piše se dr. Miroslav Žaberl. Pri meni je opravljal naloge nadzora nad policijo. Glejte, on je proti zakonu. On je proti zakonu. Edini doktor znanosti v Sloveniji. To je tudi javno napisal, to je tudi javno povedal. In jaz skušam pri materijah, ker to je materija, ki nekako sodi pod, kako naj rečem, pomemben del mojega življenja, 30 let sem tam pustil, pa skušam, kako naj rečem – pomagati, ja. Skušam pomagati. Saj tudi tri amandmaje ste sprejeli na odboru, tudi to je treba povedati, v redu je, da ste jih. Ampak ne pri nekaterih zadevah, kot je recimo tisto obveščanje pri zbiranju obvestil, trmariti pa iti kontra samo zato, ker mislite, ne vem, kaj. Res, jaz [[…]]Ni vam pomoči pri takih zadevah. In kar se tiče informacijske pooblaščenke, vendarle je povedala pomembne stvari, pa niste hoteli poslušati. Glede na to, da imam še malo časa, bom vendarle še to povedal. Jaz nimam nobenih takih lepih odnosov z informacijsko pooblaščenko, pa jih tudi nisem imel, tudi ko je bila tam, ko je tamle gori sedela, nasprotoval sem, ko jo je prejšnja vladna koalicija tja poslala, kjer je danes, pa vendarle moram nekaj reči. Ne morem gledati zdaj človeka, kako je bil imenovan, to, tisto, ono, moram poslušati tudi tiste strokovne sodelavce. Gospe in gospodje, gospod Tomšič, mislim da je pri informacijski pooblaščenki njen namestnik še zdaj, pa je bil tudi prej, je oseba, ki je preprečila leta 2011 en strahovit poseg v človekove pravice. Šlo je pa za vprašanje popravka ZKP, ko so gospodje iz policije želeli, recimo, dobiti ves promet na enem oddajniku. To pa pomeni verjetno tule v Ljubljani na Maximarketu, kamor se zgrmi tudi tristo tisoč ljudi na dan. Pa je informacijski pooblaščenec toliko časa dopovedoval, dopovedoval, dopovedoval, da smo poslanci spregledali. Ampak, poslušali smo ga, ga je prejšnja koalicija vsaj poslušala. Tokrat se mi pa zdi, da ni nobene, kako naj rečem, nobene volje ni, ampak se greste L'État, ç'est moi! Država, to sem jaz, saj veste, kdo je to rekel. Pa niste samo vi država, no. In ne tako grobo iti. Jaz razumem Združeno levico, da je šla s »črta se, črta se, črta se«, saj jaz tudi ne bi znal popraviti tistega člena. Če bi k tem členom amandmaje pisal, jaz jih ne znam napisati. To jih morajo spisati pač ljudje, ki se na to razumejo. Jaz razumem Združeno levico, da je šla s »črtam vse«, ker drugače ne gre. Zdaj pa je na nas alternativa, ali se bo to črtalo ali ne. Verjetno boste spet valjar in verjetno boste spet L'État, c'est moi. Ampak še, koliko? 15 mesecev. Potem bo pa pogreb. Hvala lepa.
Gospod Marko Ferluga.
Moram vsaj v nekaj besedah replicirati na vse to skupaj. Gospoda Gorenaka, jasno, spoštujem, ker ima svoj pedigre v policiji. Ne glede na to je treba povedati vizavi Združeni levici vsaj glede teh par točk, ki so bile omenjene. Kar se tiče informacijskega sistema SIS II, ta je bil že leta 2007 v vzpostavi in delovanju druge generacije šengenskega informacijskega sistema in je stopil v veljavo 2013. Se pravi, določbe o prikriti in namenski kontroli, to se je že kar nekaj časa uveljavljalo. Kar se tiče kontrole na notranjih letih, vemo, da obstaja tukaj tudi izrazita nevarnost terorizma, in tukaj je bilo tudi v opombah s strani Ministrstva za notranje zadeve povedano, da se s tem deluje pazljivo, da dela to posebna skupina, ki ima točno opredeljeno, kateri vzorci se iščejo, in se iščejo vzorci ljudi, ki so nekako povezani z organiziranim kriminalom, terorizmom in vsemi temi, in da vse tako enostavno pač ni. Kar se tiče dronov, vsepovsod se ti nesrečni droni lahko kupujejo, vsak posameznik ga lahko ima in upravlja z njim levo, desno, ko pa pride do vprašanja, ali ga lahko ima policija in kako mora biti opredeljen, da ga policija lahko uporablja, pa takoj cel kažin postane. Jaz tega ne razumem. Tukaj spet [[…]]Vedno se vprašam, ali imamo takšno nezaupanje, temeljno nezaupanje v to delovanje policije ali ga nimamo. Jaz tega ne razumem. Policija vsako uporabo takšnih naprav evidentira. Za te uporabe se dejansko usposablja in imajo točno določen protokol delovanja. Konkretno droni se bodo uporabljali za odkrivanje določenih kaznivih dejanj ali za iskanje oseb, pogrešanih oseb. Se pravi, imamo opredeljeno, kdaj in kako se bodo uporabljali. Kar tako, da bo nekdo, ker ima prosti čas pa ne ve, kaj bi delal v policiji, začel voziti dron, ne bo šlo. Kar se tiče registrskih tablic, je bilo tudi jasno opredeljeno, da je to nameščeno na enem avtu, ki analizira pred seboj tiste stvari, ki so. Vsega skupaj, vsega tekočega, vseh, ki hodijo levo in desno od njega, ne, ampak bo policist ocenil, kar imajo policisti tudi dejansko možnost, diskrecijo, da se lahko sami odločajo, koga in kaj bo. In namesto da bo kot zdaj uporabljal zvezo, bo dejansko s tem takoj videl, ali je na tem avtu pretekla ali ukradena tablica ali ne vem, kaj. Zavedati se moramo, da danes ta fluktuacija – že sama fluktuacija prometa je ogromna, kaj šele, bom rekel, napredovanj, vsi napredni sistemi, ki so. Če tega ne omogočimo policiji in če jim ne zaupamo toliko, potem – nič. Potem se lahko spet preganjamo s helebardami in bomo vsi veseli. Žal, saj pravim, situacija že kot varna situacija ni taka. Jaz si želim, da bi naša Slovenija ostala tako varna, kot je. Če eni mislite, da je to pretirano, ne vem, jaz še vedno verjamem v strokovno delo policije in v strokovnost vseh na ministrstvu, da imajo argumente za to, in v končni fazi tudi sami rezultati delovanja policije kažejo na to, tudi po javnomnenjskih anketah, da jim velja zaupati. Če pa znotraj vseh nas ali pa določenih političnih opcij tega ne vidite, in menite, da pač jim ne gre zaupati, je to tako. Ampak jaz mislim, vsaj v SMC mislimo in menimo, da jih je treba v tej smeri podpirati, seveda s tem da se kontrola tudi znotraj policije vrši, kot sem že prej rekel, in tudi civilnopravna družba, ki ima svoje mehanizme, da vpliva na to in da vpliva tudi na nas, če smo v zmoti dali, bom rekel, pooblastila, ki niso ustrezna. Ampak mislim, da v prvi fazi moramo zaupati organom. In med vsemi organi ima policija zelo visoko stopnjo zaupanja med vsemi našimi državljani. In očitno, po mojem videnju, zelo dobro opravlja svoje delo, tako da če jim ne omogočimo te nove tehnike, ki jim pomaga pri delovanju, potem to pomeni, da jih zaviramo. Jaz se z gospodom Trčkom, jasno, strinjam v tem, da ne smemo gledati samo parcialno, ampak zdaj v tem času govorimo o tem, ja, da bi bila vizija 2050, da bomo vsi srečni in veseli in da bo samo sonce sijalo in trava rastla, bog daj da bi bilo tako, ampak vsi vemo, kakšno je realno življenje. In zato se je treba pripravljati, imeti ukrepe, imeti tehnična sredstva na voljo, imeti usposobljeno policijo in delati na tem. In jasno, ko pa policija sama znotraj prekrši vse to in prekrši to zaupanje, je treba odločno ukrepati in kaznovati te deviacije, ki se pojavljajo. In noben zakon ne bo tega mogel prikriti in z nobenim členom zakona se ne bomo mogli izogniti temu. Ampak v 99 % pa deluje policija, bom rekel, v skladu z zakonom.
Postopkovno, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Moj postopkovni predlog bo, da se mi kolega, ki ga sicer drugače dokaj cenim, ampak tukaj se zelo razhajava, opraviči. Ker nekako je bilo povedano, kot da je Združena levica ta in jaz osebno človek, ki nekako policiji ne zaupa. Kot da jaz kažem s prstom nanjo, glej, grdi, barabe, gor in dol, kar je daleč od tega. Če se dotaknem te nesrečne strategije, ki ni strategija, verjetno bi bilo boljše, da bi se tistih 450 tisoč evrov dalo v neko opremo, pa bo dr. Gorenak povedal ali pa Dobovšek, ki ga ni, v katero opremo, ker sta nekako vseeno vidna strokovnjaka za to. Ob navedenih dveh gospodih, pa lahko to zveni omnipotentno ali ne, sem verjetno v tem sklicu državnega zbora jaz tretji človek, ki se najbolj zaveda, mogoče celo boljše od katerega od njiju dveh, ker je vseeno moje strokovno področje bilo, da slovenska policija zelo šepa na dejstvu, da živimo v digitalizirani družbi. In na ravni kadrov, ki se trudijo, in na ravni opreme. Govorim lahko o digitalni forenziki, govorim lahko o celi vrsti zadev. Marko je govoril, kako boš sledil avtu in potem boš pač samo to tablico razbral, kar sicer ni v celoti res. Na kaj mi opozarjamo? Opozarjamo na to, da je treba te zadeve bolj preučiti in jih bolj resno urediti. Ker vse tuje izkušnje kažejo, da samo neko zbiranje podatkov in mletje, in z napol defektno umetno inteligenco, kvečjemu naredi več škode kot koristi. Veste, s pregledom vseh nas na letališčih problema terorizma ne bomo rešili in tudi s temi ukrepi problema terorizma ne bomo rešili. Zato, prosim, ne vem, mogoče preveč profesorsko nerazumno govorim, ampak nikjer nismo trdili, da se ta področja ne rešujejo. Navsezadnje, mi smo imeli neko razpravo, kjer je bila ta ista informacijska pooblaščenka v prvi tretjini mandata, ko smo se pogovarjali o problematiki dronov, ki bi jo bilo treba reševati. Recimo, sosednja Avstrija je šla v to in je sprejela relativno dober zakon, po katerem se drugi zgledujejo. In to je nekaj, na kar jaz opozarjam. Na tak rokohitrski način se pa tega ne rešuje. Jaz bi mogoče celo znal kakšen amandma popraviti, ki se na to nanaša, ker lahko odkrito povem, je neka cela plejada ljudi, mlajših od mene 10, 15 let, ki so bili moji študentje, ko sem bil asistent ter mladi docent, in je škoda, da vsaj pol ducata njih ni zaposlenih v slovenski policiji, ker bi jih potrebovala. Hvala za besedo.
Dr. Trček, če izluščim samo tisti del, ki naj bi bil postopkovni, se mi zdi in sem v to prepričan, da je gospod Ferluga zelo korektno izvajal svoje stališče, in ne vidim kakršnihkoli razlogov, da bi se gospod Ferluga opravičil. Mag. Dušan Verbič, za vami pa dr. Matić. Izvolite. Se opravičujem, pred dr. Matićem še ministrica. Izvolite, mag. Verbič.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Moram priznati, da sem se odločil kljub vsemu vključiti se še v razpravo, v kateri je govora o dronih, potem bilo je tudi govora o uporabi tehničnih sredstev in podobno. Tukaj ponovno izpostavljam tisto, kar sem v svoji razpravi na začetku začel, in tudi vztrajam – ali v Republiki Sloveniji želimo imeti učinkovito policijo? Kajti menim, da če policija ni učinkovita, potem je vprašanje, zakaj policijo potrebuješ. Ne govorim o represivnih ukrepih, ampak o učinkoviti policiji. In ko je govora o dronih, veste, meni je malce smešno, ko se pogovarjamo na Odboru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, da se droni uporabljajo pri odkrivanju lubadarjev v gozdovih, tukaj se pa sedaj pogovarjamo v primeru zagotavljanja javnega reda in miru, ali tovrstno tehnično sredstvo policija lahko uporablja ali ne. Da ne bom govoril o uporabi drona za vse možne komercialne namene in tudi res posegih v intimo ali človekove pravice. Tako da tukaj prav gotovo so mejne zadeve, ki so vezane na informacijsko pooblaščenko in njeno razmišljanje. Ampak pri splošni uporabi vseh mogočih zadev mislim, da ne bi smelo biti problema, da policija lahko uporablja tudi tovrstne zadeve, res v določene namene. Kar se tiče tehničnih sredstev za optično prepoznavo registrskih tablic pri nadzoru cestnega prometa, preprosto naj se ne slepimo, da je z izgradnjo avtocestnega sistema v Republiki Sloveniji temeljna naloga policije nadzor nad prometom bistveno drugačna kot v klasičnem, recimo temu, magistralnem cestnem križu. In prav gotovo policija tovrstne zadeve mora slediti s temi tako imenovanimi tehničnimi pripomočki, predvsem v smeri selekcije vozil. Kaj pomeni, da bi na avtocestnem križu policija izvajala nadzor in preprosto v ta namen preusmerila promet preko tako imenovanega počivališča, saj drugače ni mogoče? In ravno zaradi odkrivanja, če temu lahko tako rečem, ukradenih vozil, ponarejenih tablic in vsega, kar so odkloni od normalnih zadev za varnost v cestnem prometu, mislim, da je čas, da tudi slovenska policija dobi tehnično možnost za to tako imenovano predselekcijo. Jasno, da s tem čim manj moti normalni pretok. In tukaj jaz ne vidim nobenega problema v tovrstnih zadevah pri uporabi teh tako imenovanih tehničnih sredstev, da se normalno zagotavlja po eni strani tudi varnost. Kajti v končni fazi, jaz ne vem, ali se vsi slepimo, da v Republiki Sloveniji na cestnem omrežju, ali lokalnem ali avtocestnem, ni določenega števila ukradenih vozil, da ne bom govoril o ponarejenih vozniških, tudi registrskih tablicah. Da ne govorim, ali so sploh registrirana vozila in podobno. In glede na to, da je praktično ena od temeljnih nalog policije prav gotovo nadzor nad prometom, je popolnoma razumljivo, da v neki smeri se ji to tudi omogoči. Jaz se strinjam tukaj, da v neki smeri se tudi stroka malce razhaja, ampak izhajam spet iz tiste temeljne predpozicije, slovenska policija mora imeti orodje, da je lahko učinkovita. Hvala lepa.
Besedo ima ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar
Hvala za besedo, predsednik. V tem prvem delu se bom najprej omejila na zbiranje podatkov o potnikih, za katerega menim, da je izjemno pomemben del predlaganih sprememb Zakona o nalogah in pooblastilih policije, tudi zaradi dejstva, ker gre za del skupnega EU pristopa pri preprečevanju terorizma in drugih hudih kaznivih dejanj. Seveda to ni edini ukrep, je pa eden od ukrepov v tem mozaiku, ki pač mora biti vzpostavljen po državah, zato da se spopadamo s tako kompleksno in tako dinamično grožnjo, kot so terorizem in pa vsa druga kazniva dejanja. Že v gradivu smo zelo podrobno obrazložili razloge, zakaj se predlaga ta sprememba, priložena je tudi ocena vplivov na zasebnost, kjer so tudi identificirana vsa tveganja in tudi zamejena z ustreznimi varovalnimi mehanizmi. Kar se tiče sodelovanja z informacijsko pooblaščenko, tukaj lahko povem, da so potekala zelo intenzivna usklajevanja z informacijsko pooblaščenko, tako pisno kot ustno, vendar pa je pač treba poudariti, da mora biti vsak usklajevalni proces dvostranski. In če so določena a priori nasprotujoča si stališča, je to eden od elementov, ki nekako ta ves proces postavijo na težje temelje oziroma onemogočijo soglasja tam, kjer bi vendarle iz nekih razlogov bila možna. Je pa res, da smo zelo sodelovali, Informacijski pooblaščenec je tudi pridruženi član skupine za PNR, zato smo preko intenzivne dinamike odnosa z informacijsko pooblaščenko tudi v enem delu prišli do še boljših rešitev. Skratka, kar se tiče zbiranja podatkov o potniku, tukaj gre pravzaprav za podatke, ki jih letalski prevozniki pridobivajo v dveh ločenih podatkovnih bazah, podlaga za obdelavo je Zakon o letalstvu. Na eni strani so podatki API, torej podatki o potnikih, prijavljenih za let, na drugi strani so podatki PNR, torej tisti podatki, ki se podajo ob rezervaciji letalske karte. In ti podatki se bodo pridobivali od letalskih prevoznikov, pri čemer je zanimivo, da se pa nihče niti ne sprašuje, kako je sedaj z nadzorom nad temi podatki, ki so pri letalskih prevoznikih, in nadalje obdelovali za redne in posebne lete na zunanjih in notranjih letih, pri čemer pa predlagane spremembe Zakona o nalogah in pooblastilih policije opredeljujejo namen obdelave teh podatkov. Pri podatkih API gre za potrebo po večji identifikaciji posameznikov in izsleditve iskanih oseb ter drugih operativno zanimivih oseb, medtem ko gre pri podatkih PNR pa za strateško operativno ocenjevanje tveganj, ki izhajajo iz potrebe po preprečevanju, odkrivanju in tudi preiskovanju in pregonu terorističnih in drugih kataloško naštetih hudih kaznivih dejanj. Ne strinjam se s tem, da gre za nesorazmeren poseg v pravico do svobode gibanja vseh letalskih potnikov, to ne drži. Koncept je pravzaprav drugačen, koncept pravzaprav temelji na usmerjenem odzivu policije na potnike, ki bodo na podlagi kriterijev, ki bodo vnaprej določeni, ki bodo nediskriminatorni, tudi transparentni, torej kriterijev v obliki ocenjevalnih meril, tiralic, podatkov, da gre za storilce kaznivih dejanj ali za operativne informacije o kaznivih dejanjih, torej na osebe, ki bodo na podlagi teh kriterijev pomenile visoko varnostno tveganje. Tudi jaz na koncu koncev želim, da varnostni organi vsaj približno vedo, kdo sedi ob meni na avionu, torej da policija vsaj v določenem segmentu preveri osebe, za katere se na podlagi teh objektivnih kriterijev, ki so transparentni, ki niso diskriminatorni, vsaj približno poskuša ugotoviti, kakšne namene ta oseba ima. Gre v bistvu za proaktivno delo policije, ki se potem tudi nekako vnaprej pripravi na selektivno podrobno obdelavo zgolj tistih oseb, ki so prepoznane kot visoko tveganje za javno varnost in tudi mednarodno varnost, medtem ko je ostalim potnikom pa pravzaprav s temi rešitvami potovanje olajšano in tudi se preko te ureditve zagotavlja višja stopnja varnosti ob vstopu v ali izstopu iz Evropske unije, kar ne nazadnje zagovarja tudi Evropska komisija. Je pa res, da mora policija pridobivati podatke o vseh letalskih potnikih, da lahko med njimi prepozna le tiste, ki so visokega varnostnega tveganja, kar pa še vedno ne pomeni, da bo analitik, torej oseba, ki bo delala v tej posebni specialni enoti policije, ki bo pristojna za zbiranje in obdelavo in hrambo teh podatkov, imel vpogled v vse prispele podatke, ki jih dobi od letalskih prevoznikov. Mislim, da tudi nikogar vsi podatki ne zanimajo, niti časovno niti kadrovsko to ni možno, se niti ne da izpeljati. Videl bo le tiste zadetke, ki se bodo uparili glede na vnaprej določene kriterije pri tiraličnem preverjanju skozi evidence policije in skozi vnaprej določena usmerjena ocenjevalna merila, ki bodo oblikovana na podlagi že odkritih storilcev kaznivih dejanj. Kot rečeno, gre v bistvu za prenos EU direktive o evidenci letalskih potnikov, komisija je tudi že jasno izrazila stališče, da bo to izboljšalo varnost in zaščito evropskih državljanov, seveda ob popolnem spoštovanju meril v zvezi z zasebnostjo in tudi varstvom osebnih podatkov, tudi Evropski parlament je na koncu koncev pristal na kompromis z državami članicami, predvsem v posledici zadnjih terorističnih napadov, ki so se zgodili na ozemlju Evropske unije. Zato se nikakor ne moremo strinjati s tem vztrajanjem na zgolj reaktivnem delu policije, torej delu, ki bi temeljilo na uporabi pooblastil šele po tem, ko se začne izvajanje teh najhujših kaznivih dejanj. To ni v skladu ne z veljavnimi evropskimi ne z nacionalnimi razvojnimi dokumenti na področju varnosti, o tem govorijo Evropski svet v Stockholmskem programu, Resolucija o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete, ki jo je sprejela Republika Slovenija, ne nazadnje o tem govori tudi Resolucija o dolgoročnem razvojnem programu policije do leta 2025 – »Kakovostna policija za varno Slovenijo«. Pravzaprav je skupni imenovalec vseh teh dokumentov in vseh teh teženj v tem, da se strinjamo, da terorizem in druge hude oblike kaznivih dejanj resno ogrožajo notranjo varnost v Evropski uniji, da je obdelava podatkov potnikov za namen preprečevanja, odkrivanja, preiskovanja in tudi pregona teh najhujših kaznivih dejanj učinkovito proaktivno orodje, ki mora temeljiti tudi na ustrezni izmenjavi podatkov. Ta nacionalna enota bo tudi vpeta v mednarodno mrežo ostalih enot, preko katerih se bodo potem ti podatki po potrebi tudi izmenjevali. Naslednja premisa, ki je pomembna v tem kontekstu, je tudi ta, da kolektivna odgovornost pri zagotavljanju varnosti in tudi učinkovito omejevanje terorizma na nacionalnem nivoju zahtevata spremenjene taktike, metodike dela in pa tudi souporabo sodobnih informacijskih tehnologij. Kriminal se razvija, temu primerno mora slediti tudi policija in zaradi tega nikakor policijska pooblastila niso nekaj statičnega, ampak jih je treba ob vpeljavi vseh potrebnih varovalk tudi posodabljati. Zato je ta uvedba pooblastila za obdelavo in uporabo podatkov o potnikih v bistvu operacionalizacija teh ciljev policije, da bo učinkovita, da bo ostala učinkovita in pa ne nazadnje, da bo tudi še naprej prepoznana kot kredibilen mednarodni partner. Skratka, če poenostavim, vsi podatki, ki jih že imajo letalski prevozniki, se bodo preverjali skozi ta ocenjevalna merila, ki temeljijo na specifičnih potovalnih vzorcih že znanih storilcev in zaradi katerih bodo prepoznani potem kot osebe z večjo stopnjo tveganja, in prepoznani bodo le tisti, ki potujejo na takšne specifične načine. Nastavki za izdelavo teh kriterijev so že podrobno obrazloženi tudi v presoji vplivov na zasebnost. Gre za zelo natančne, zelo kompleksne kriterije, ki so usmerjeni dejansko na redke posameznike, kar pa bo potem tudi onemogočilo nepotrebne posege v informacijsko zasebnost ljudi, ki jih lahko smatramo za poštene. Kar se tiče notranjih letov, tukaj je treba povedati, da to možnost daje direktiva. Tudi uradno stališče Republike Slovenije je, da to podpiramo. To podpira tudi Evropska komisija, ki je tudi pozvala države članice, naj pristopijo k implementaciji tudi tega dela direktive, nekatere države so že sledile. Potrebo po inkorporaciji notranjih letov smo utemeljili tudi v presoji učinkov na zasebnost. Namreč, treba je vedeti, da storilci tudi menjujejo smer oziroma kraj potovanja, torej pogosto menjajo, zato ker se na ta način prilagajajo ukrepom varnostnih organov. Tudi nekateri primeri so zelo dobro napisani v gradivu, ko uporabljajo ponarejene dokumente, bodisi za vstop v EU bodisi prave dokumente za izstop v tretje države. Tako da to so le tisti ukrepi, ki so nujni, zato da se še bolj uspešno omejujejo ti pojavi oziroma da se zaznavajo. V skrajni fazi bo to pomenilo, da bo policija lahko še bolj celovito zaznavala kriminalno okolje in tudi enakovredno oziroma enakopravno obravnavala potnike v letalskem prometu in da se bodo zagotovili pogoji, da bo manj možnosti za prilagajanje ukrepom policije s strani tistih, ki imajo namen izvrševati huda kazniva dejanja. In tudi pravno gledano, glede na to, da evropska direktiva predvideva to možnost, se lahko smatra, da je ustrezno pretehtana tudi s strogim testom sorazmernosti. Smo pa na podlagi usklajevanj z informacijsko pooblaščenko dodali tudi rok oziroma čas uporabe teh sprememb, torej eno leto od uveljavitve novele ZNPPol. Je pa treba povedati tudi to, da je ta naša analiza oziroma ocena tveganja dobila tudi pohvale v mednarodnem okolju, sledili smo tudi vsem pripombam Ministrstva za pravosodje. Kot že rečeno, tudi v nadaljevanju usklajevanja z informacijsko pooblaščenko smo dodali enoletni rok. Je pa treba poudariti tudi to, da policija že zdaj tiralično lahko preverja vse potnike, kar je tudi osnovna naloga policije kot take, iskanje oseb in predmetov. Že sedaj se izvaja tudi prikrita namenska kontrola, po novem pa se bodo dodali še podatki PNR.
Besedo ima dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ko razpravljamo o pooblastilih policije, boju s kriminalom, bi povedal neko kratko anekdoto. Še približno 8 let nazaj sem bil inšpektor za kulturno dediščino. Ko smo bili na nekem usposabljanju, ki ga je organiziral Europol – pa skupaj smo bili tam s kolegi iz kriminalistične policije – smo si ogledali tudi kratek film, na katerem je nek skesan kriminalec pač povedal nekaj izkušenj. In na vprašanje tistega, ki ga je intervjuval, kaj sedaj izboljšati v postopkih oziroma kako delovati preventivno, se je najprej začel smejati. Tako, približno enih 15 minut se je smejal, potem ko se je pomiril, je pa povedal naslednje: »Poslušajte, vi ste vedno par korakov za kriminalom. Par korakov ste za nami. Prvič, pooblastila, vaša, so vezana na določene postopke, morate upoštevati ZKP, morate upoštevati navodila tožilca, preiskovalnega sodnika, mi tega ne rabimo upoštevati. Mi na drugi strani improviziramo, delamo takrat, ko se nam zdi, kar se nam zdi najbolj smotrno, da dosežemo cilj. Drugič, budžet. Vaš budžet je omejen. Vi morate včasih prositi za izjemna sredstva, da dosežete kakšno posebno tehnično izboljšavo, naš budžet je neomejen. Tam, kjer se veliko denarja vrti, in pri nas se vrti veliko denarja, mi lahko uporabljamo neomejena sredstva. In tretjič, tehnika. Vaša tehnika v primerjavi z nami je zastarela. Mi uporabljamo najmodernejšo tehniko, imamo na voljo tudi sodelovanje znanstvenikov, ki jih dobro plačujemo, vi ste tudi tukaj par korakov za nami.« Toliko okoli tega mita, okoli te vse mogočnosti policije, kako gre ona v korak s kriminalom. Ne gre v korak s kriminalom. In ta zakon poskuša to luknjo nekoliko zmanjšati oziroma ta razkorak nekoliko spraviti na optimalno jakost. Kolega Trček je še dve leti nazaj ves zaskrbljen kazal neke škornje in neke slabe profile nekih gum pa neke slabe stare avtomobile in bil ves zaskrbljen nad to opremo, ki jo uporablja policija. In takrat je pač jadikoval nad tem, kako ni sposobna zagotavljati neke varnosti državljanov in da je nevarna tudi sama sebi. V tem smislu se čudim, kako je zdaj toliko pomislekov okoli nekih orodij, ki sama po sebi ne pomenijo nič. Orodja sama po sebi ne pomenijo zlorabe. Konkretno, uporaba drona. Saj dronov je v Sloveniji, če se ne motim, nekaj 10 tisoč. To je skoraj nek vsakdanji tehnični pripomoček. In glede na sedanjo zakonodajo, če bi bile zunaj kakšne demonstracije, kakor je prej opisoval gospod Gorenak, pa bi se skupina nekih zlonamernežev tam zbrala, bi RTV Slovenija to lahko snemala z dronom, policaji bi se pa morali povzpeti na strehe pa jih potem snemati od tam, mogoče bi še kakšen dol padel. Tako da je to verjetno nek tak smiseln ukrep v tem, da se sledi nekako napredku tehnike. Avtomatska prepoznava tablic. Če se nekdo danes vozi za nekim sumljivim avtom, mora poklicati po radiovezi v center, da mu tam preverijo v bazi podatkov, kdo se sploh vozi pred njim. Predno se to vzpostavi, predno on pregleda, je lahko neke pol minute ali minuta mimo in je tudi usodni čas zamujen. Moderna tehnika omogoča, da v trenutku ve, koga ima pred sabo, in lahko primerno ukrepa v neprimerno krajšem času, kar je vsekakor tudi razumno. Kar pa se tiče teh baz podatkov, je pa ministrica lepo povedala. Jaz sam osebno nimam nobene težave, če so moji podatki poleg vseh ostalih v nekih bazah podatkov letalskih prevoznikov in se bodo na podlagi nekega vzorca preverjali tudi moji podatki zraven. Nimam nič proti. Če bo zaradi tega samo en avion manj dol padel, bom zelo srečen in zadovoljen. Kajti to, da sem jaz potoval v zadnjih dveh, treh letih na Kanarske otoke, na Portugalsko pa enkrat v Italijo, me sigurno ne bo ven vrglo kot sumljivo osebo, za katero bo potem analitik preverjal, kaj točno sem jaz počel v teh državah. Če se bom pa, ne vem, trikrat v pol leta peljal v Afganistan ali pa v Pakistan ali pa v kakšno drugo tako državo, kjer vemo, da se proizvajajo neke psihotropične substance, recimo, potem pa verjetno bo upravičeno, da me pregleda. V tem smislu se moramo vprašati, kakšno policijo imamo, ali ji zaupamo ali ne zaupamo. Javnost ji zaupa. Po javnih anketah okoli 70 %, nekih prav posebnih prekoračitev pooblastil policije v zadnjem času ne beležimo, vsaj ne masovnih. Tisti odkloni, ki se dogajajo, morajo biti pa sankcionirani, mora policija imeti tudi primerni nadzor, kar ga ima. Tako da v tem smislu jaz ne vidim tukaj nekih posebnih razlogov za to, da bi morali biti neverjetno zaskrbljeni nad tem, da bi samo s podelitvijo pooblastil in izboljšavo tehničnih sredstev lezli v neko totalitarno policijsko državo. Ta pomislek se mi zdi, da ni na mestu, važno je, da imamo demokratično ureditev, da imamo urejen nadzor nad policijo, in če to deluje, mislim, da s samimi podelitvami dodatnih pooblastil in okrepitvijo tehničnih sredstev ne bo nobenega problema. Hvala.
Postopkovno, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Dr. Brglez, glejte, v tem sklicu državnega zbora nas ima, koliko, ena sedmina doktorat. Je tako? Jaz pa gospod Gorenak se recimo pri resnih temah lahko resno pogovarjava in ne žaliva eden drugega, kar ko SMC zmanjka argumentov, ni praksa tudi pri ljudeh, ki imajo najvišjo stopnjo izobrazbe. Jaz bi nekako še šel preko tega, ampak veste, če ste poslušali dr. Matića, tisti neki čevlji. To je očitno tudi nek vaš odnos do policije. Jaz sem še vedno zaskrbljen nad stanjem v slovenski policiji. Zaskrbljen sem nad stanjem v vrhu slovenske policije, zaskrbljen sem, ker Tetra ne funkcionira, kot bi bilo treba. Zaskrbljen sem zaradi zgodb tipa Ornig, zaskrbljen sem zaradi kakšnih zadev, zaradi katerih bi moral sejo zapreti, da bi se pogovarjal o njih tukaj. Strinjam se v eni zadevi z gospodom Matićem, tudi sam se rahlo bojim, da te zadeve ne bodo delovale, ker pri nas policija ni opremljena, da bi to delovalo. Nisem strokovnjak za življenje nemške populacije v Ljubljani v določenem zgodovinskem obdobju, nisem v rokah imel manuskriptov, čeprav bi jih rad, ker ne delam v arhivu, sem pa strokovnjak za neka področja. Doktoriral sem iz politik informatizacije. Če kaj vem, vem, kaj je vprašanje zasebnosti v informacijski družbi, in si kot poslanec ne bom dovolil žalitev na takšen način. In pričakujem, da se mi opraviči. Hvala.
Na postopkovno ne more biti replike, je pa lahko razprava, to pa je možno, ker je še čas. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, saj se prijavljate vsi po vrsti, čas SMC za razpravo še vedno ima, in če se kdo prijavi, se vedno lahko prijavi. Sprašujem, če je še interes za razpravo. Očitno je. Torej odpiram možnost za razpravo. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Čas, ki mi je na razpolago, lahko porabim v skladu s to točko dnevnega reda in rečem naslednje. Mi smo, še enkrat poudarjam, prejšnji zakon, policijski, podprli soglasno, kot veste. Šlo je za stvari, ki so bile nesporne. Moram reči, da sem od vsega začetka, ko je ta zakon nastajal na notranjem ministrstvu, pa potem, ko je prišel na Vlado in v parlament, seveda računal na to, da bom zadolžen v poslanski skupini, kar sem tudi bil. Druga zadeva, temeljito sem ga bral. Če pošteno povem, tiste zgodbe okoli evidenc in okoli stvari, ki jih je omenjala informacijska pooblaščenka, so tako napisane, da jih tako ali tako ne razumeš, pa se tudi trudil nisem, da bi jih razumel, ampak sem poslušal informacijsko pooblaščenko. Nadalje. Vseskozi sem si prizadeval, da bi pripeljal poslansko skupino do podpore k temu zakonu. Zakaj? Ker konec koncev je verjetno v interesu vseh nas, da imamo učinkovito policijo, in ni razlogov, da bi človek aktivno nasprotoval kaki taki stvari. Recimo tudi to, če se sprehodim čez te člene, glejte, k 3. členu ste podprli naš amandma, po mojem logično. Pri 23. členu, še enkrat ponavljam, nižate standarde, ki so bili doseženi z viškom 2013. Če je zdaj odločal o prirejeni identiteti in vozilih, če želite tehničnih sredstvih policije, tožilec, bo zdaj odločal generalni direktor policije, kar je slabo. Kar je slabo. Ne vem, zakaj to počnete, da tisto, kar je že bilo doseženo kot nek visok nivo, nižate. Če grem naprej, je bilo za nas vsaj sporno, in to smo tudi amandmirali, področje zbiranja obvestil. Zakaj nižate dosežen nivo? Jaz tega ne morem podpreti. Plastično sem že prej razložil. Če so pri dr. Trčku vlomili pa je prišel njegovega soseda policist spraševat, ali je videl, opazil vlomilca ali kakšno sumljivo dogajanje, je zdaj tega soseda moral obvestiti in reči, da ni dolžen sodelovati s policijo, da ga vseeno prosijo, da jim pomaga, in da lahko ostane anonimen. Po novem mu pa tega ne bo treba. Zakaj nižate nivo? Amandma, ki ste ga vložili, je pa skrpucalo, takšno, da ni za nikamor. Amandma pravi: policist med zbiranjem obvestil pouči osebo o pravici do prostovoljnosti, anonimnosti, razen če gre v pogovoru za pobudo osebe. To pomeni, da če je sosed gospoda Trčka rekel: »Jaz pa kličem 113,« odnosno policijo, »ker jim želim nekaj povedati, videl sem vlomilca …« Ja, logično, da ga potem policist ne bo obveščal: »Ni vam treba govoriti.« Če pa on sam želi govoriti. Do tu mi je logično. Dajte tu piko. Nočete dati pike, ampak imate naprej »ali v primeru preventivnih dejavnosti«. Ja, madona, saj preventivna [[…]]Katera policijska dejavnost pa ni preventivna? Katera? No, povejte mi. Se pravi, policistu, po domače povedano, raje napišite tako, kot ste hoteli, da policisti niso dolžni obvestiti osebe, ki daje obvestila policiji. To raje napišite. In nižate standarde. Tu ni dobro, da jih nižate. Naprej smo govorili veliko o [[…]]Tehnična zgodba. Nočete razumeti, da so ene osebe, ki jih policija išče zato, ker jih želi prijeti, – govorim o 43. členu in o 114. členu sprememb zakona – da so eno tiste osebe, ki jih išče policija zato, ker jih mora prijeti, ker so pobegnili iz zapora, nekoga ubili ali ne vem, kaj, nezakonito vstopili v državo, zato da jih bo pripeljala pred sodišče in izpeljala sodne postopke. Drugo so pa osebe, ki so se izgubile – stara mama ne najde več zaradi skleroze nazaj v dom za upokojence. To je pa pogrešana oseba. In lepo sem hotel samo čisto besedilo zakona vam predlagati, pa čisto nič drugega. Niet, ste rekli. Okej. Gremo naprej. Potem je seveda vprašanje paralizatorja. Jaz osebno tu nimam kakšnih težav s paralizatorjem. Ker mislim, da pa glejte, imajo ga povsod po Evropi. Še kakšen problem? Jaz mislim, da ga ni. Čeprav je treba reči, da strokovnjaki tudi nasprotujejo temu. In naše besedilo je bilo zgolj usmerjeno v to, da tehnično izboljša, če hočete, naredi bolj pregleden tekst. Vnesli smo tudi to, da lahko to uporabljajo tisti policisti, ki so usposobljeni za to. Ampak dobro, zdaj ste vi vnesli to v 74. člen, odnosno je tam to vprašanje rešeno, zato kakega večjega problema s tem v bistvu ni. Je pa tisto, kar je hudo moteče, zakaj morate iti kot valjar čez informacijsko pooblaščenko. Jaz verjamem ministrici, da so se usklajevali, seveda so se usklajevali, ampak veste, klinc je tisto usklajevanje, ko na koncu minister prereže pa reče, tako bo, to bom poslal v parlament, odnosno na Vlado pa potem v parlament. To je pač tako in tu je pač treba verjetno malo več prisluhniti tudi informacijski pooblaščenki. Recimo tisto o letalskih potnikih. Ja, v notranjih letih tega ni treba početi, to je lepo povedala informacijska pooblaščenka. Nas uredba ne zavezuje o notranjih letih. Ne, vi daste to noter. Ne vem, zakaj biti bolj papeški kot papež, bom rekel. Skratka, če zaključim. Glede na to, da vidim, da imate tudi v koaliciji nasprotovanje zakonu, vsaj videti je tako, bomo tudi mi krepko potem na posvetu se pogovorili, kako bomo ravnali pri tej zadevi. Ni prav, še enkrat pravim, za sem, ker tudi moram biti poklicno za – zaradi tistih mojih 30 let dela v policiji – da imajo policisti večja pooblastila. Da. Vendar ne za to treba nižati standardov, ki so že bili. Dva standarda sem vam pa povedal, kje ste to znižali. Ker ni dobro. To preprosto ni dobro. Tisti ultra levičarji – ki me zdaj hvalijo tu, vidim, po Twitterju, tvoji ja, okej – vam bodo verjetno marsikaj zamerili. Marsikaj zamerili. Upravičeno vam bodo rekli, da so še desničarji naredili boljše in višje standarde, kot jih vi zdaj uvajate z nižanjem standardov pri tem zakonu. Kar bo meni – jaz jim moram pritrditi, da imajo prav, tako da ni treba postopkovnega. Imajo prav. Imajo prav, veste. Skratka, če zaključim. Ob nekem dobrem namenu zakona zaradi trme, ki je v koaliciji [[…]]Prej sem rekel L'Etat c'est moi, država to sem jaz, tako se nosite, ampak samo 13 mesecev še, potem je pa pogreb, veste. Vidite, to je problem. Ne se tako nositi, bom rekel, kot da je koalicija pojedla vso pamet tega sveta. Saj še obstajajo kakšni drugi ljudje, ki tudi kaj vedo. Med njimi prvi ali pa edini doktor, ki je doktoriral iz policijskih pooblastil, je tudi proti temu. Govorim o dr. Žaberlu. Poglejte, ne vem, stroka, stroka, stroka in še enkrat stroka, pravite. Zakaj pa njega nočete poslušati? Ste ga povabili mogoče v kakšno poslansko skupino? Jaz sem s z njim posvetoval, logično, saj ga poznam že, ne vem, 40 let. In če on misli, da zadeve ne gredo v pravo smer, potem je nekaj narobe. Pa tudi v Pravni praksi je povedal zakaj, ste lahko prebrali v uvodniku ene od številk. Žal mi je, da ste tako trmasti, in na tej točki bom končal. Mogoče boste pa kaj tam potem, na posvetovanju ali kaj že imamo tiste zadnje pol ure, še kaj premislili. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo. Po teh večkratnih napovedih pogreba čez 15 mesecev – jaz ne vem, čez 15 mesecev, da lahko nekdo vnaprej napove pogreb, to je zares preroška sposobnost. Zanimivo bo videti, čigav bo ta pogreb. Ampak šalo na stran. Gospod Trček, če bo to povrnilo vaš duševni mir, se vam jaz lahko opravičim, moram pa priznati, da ne razumem, zakaj naj bi se vam opravičil, zakaj ste užaljeni. Jaz sem samo navedel to, da ste pred dvema letoma razpravljali, kako je bilo to hudo, ker je imela policija tako slabe avtomobile, slabe gume, slaba obuvala in tako naprej. To je neka oprema, neko orodje in danes nekaj podobnega razpravljamo. V vašem govorjenju je bilo razumeti, češ da jaz razpolagam s premalo znanj, da bi lahko kompetentno razpravljal, tako kot lahko razpravljate vi pa gospod Gorenak pa mogoče še gospod Dobovšek, ker so to vaša področja. Gospod Trček, saj jaz vas spremljam nekaj časa, pa vse so vaša področja, kmetijstvo, infrastruktura, digitalizacija, notranje zadeve. Saj to je prav, da so vse to vaša področja, ker tukaj smo poslanci in vsi lahko razpravljamo o vsem, vse so naša področja. Mimogrede, če govorimo o kompetencah, jaz sem bil 10 let inšpektor za kulturno dediščino in aktivno zatiral kriminal na področju umetnin in kulturne dediščine. Toliko glede prakse. Sedaj, koliko imate vi prakse na tem področju, ne vem, ker jaz nisem šel guglati vašega doktorata in vaše preteklosti. Ampak mogoče bi bilo, da se predno tako, kako bi rekel, vehementno začnete razpravljati o nekaterih bolj in nekaterih manj usposobljenih poslancih za določene razprave, pozanimate, kdo je kdaj in kdo je kaj, ker bi se tako izognili tudi marsikaterim pozivom po opravičevanju oziroma po zahtevah po opravičilu. To je po mojem čisto nepotrebno. Tukaj razpravljamo na podlagi argumentov. Jaz sem samo omenil, da ste vi bili zelo zaskrbljeni za orodje in opremo policije, da zdaj pa ravno tukaj, kjer se želi pa to področje krepiti, da bo policija lahko bolj usposobljena in da bo imela več možnosti za to, da bo zagotavljala javno varnost vseh državljanov, ste pa nekoliko na eni drugi poziciji. To sem samo izpostavil in nič drugega. Še enkrat pa, da boste lažje naprej preživeli, se vam seveda opravičujem, sicer ne vem, za kaj, ampak naj bo tako.
Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Je zelo krasna in kratka. Policija mora imeti primerna pooblastila z varovalkami in z nadzorom. To je vse zgodba, kolega Matić, mi pa do tematike sploh še nismo prišli, in to je tragedija tega zakona.
Sprašujem, če je še kakšen interes za razpravo. [[oglašanje iz dvorane]] Ja. Nimate časa, tako da vas ne smem šteti. Ni delitve časa, žal, pri tej točki ni. Je še kakšen interes? Ne. Potem razpravo pri teh členih zaključujem. Prehajam na zadnjega, to je na 43. člen. Torej, v razpravo dajem 43. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OBČINSKEM REDARSTVU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za javno upravo dr. Nejcu Brezovarju.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o občinskem redarstvu predstavlja prvo novelo zakona od njegove uveljavitve januarja leta 2007. Od sprejetja Zakona o občinskem redarstvu je preteklo že desetletje. V tem času so bili spremenjeni nekateri sistemski predpisi, ki vplivajo tudi na delovanje občinskih redarstev. Nekdanji Zakon o policiji sta nasledila Zakon o nalogah in pooblastilih policije in Zakon o organiziranosti in delu v policiji, sprejet pa je bil tudi nov Pravilnik o policijskih pooblastilih. Uskladitev ZORed je zato potrebna tudi z Zakonom o lokalni samoupravi, Zakonom o javnih uslužbencih, Zakonom o prekrških in Zakonom o varstvu osebnih podatkov. Hkrati so se v tem desetletju občinska redarstva tudi toliko razvila, da veljavni zakon v nekaterih točkah že omejuje učinkovito izvajanje redarske službe, zato smo pripravili novelo predpisa le v tistih členih, ki bodo omogočili učinkovitejše izvajanje predpisa. Med drugim se vrste pooblastil sicer ne spreminjajo, spreminjajo pa se pogoji za uporabo telesne sile in plinskega razpršilca. Veljavni ZORed določa pogoje, ko sme občinski redar osebo zadržati, ne vsebuje pa določb, ki bi občinskemu redarju omogočile izvedbo navedenega pooblastila v primerih, ko oseba ne upošteva njegove ustne odredbe oziroma ukaza in poskuša oditi. Poleg tega se v veljavnem ZORed novelirajo še tista določila, za katera je bilo ocenjeno, da so delno neučinkovita, ter bo sprememba določil predstavljala učinkovito organiziranje in izvajanje nalog občinskega redarstva. Če na kratko poudarim, katere so konkretne spremembe. S spremembo 5. člena se ZORed z določbami Zakona o javnih uslužbencih, ki ureja način določanja vodje medobčinskega redarstva, ter z določbami Zakona o lokalni samoupravi, ki urejajo ustanavljanje skupnih občinskih uprav. V zvezi s pooblastili občinskega redarja se dopolnjuje 10. člen ZORed, ki vrste pooblastil terminološko usklajuje z Zakonom o nalogah in pooblastilih policije. Vrste pooblastil, ki jih ima občinski redar, se ne spreminjajo. Predlagane spremembe so v skladu s poenotenjem poimenovanja enakih pooblastil občinskega redarja in policista ter posledično pomenijo jasnejšo uporabo določb Zakona o nalogah in pooblastilih policije. Vsebinsko se s spremembo 12. člena ZORed spreminja način ugotavljanja identitete, prej istovetnosti, tako lahko občinski redar sedaj izvede ugotavljanja identitete, vendar ne na enak način kot policist, ki ima pravico vpogleda v podatke iz ustreznih evidenc in drugih zbirk podatkov. Spremenjen je tudi 13. člen, ki ureja zadržanje osebe in 14. člen, ki določa uporabo prisilnih sredstev. Občinski redar bo smel uporabiti telesno silo in plinski razpršilec v primerih, ko oseba ne bo upoštevala njegove ustne odredbe oziroma ukaza in bo poskušala oditi. Pri uporabi prisilnih sredstev je občinski redar ves čas zavezan k spoštovanju načela sorazmernosti, zato bo vedno uporabil najmilejše prisilno sredstvo, ki je primerno konkretni situaciji. Prenovljeni so tudi 16., 17. in 18. člen, ki ureja nadzor nad uporabo pooblastil občinskega redarja. Posebej 17. člen je bil v nekaterih delih nejasen, novela ZORed pa sistematično in na bolj pregleden način kot doslej določa tri oblike nadzora: prvič, obveznost poročanja občinskih redarjev v primerih iz 16. člena in nadzor vodje občinskega redarstva v primerih iz prvega odstavka 17. člena, drugič, komisija v primerih iz drugega odstavka 17. člena, ter tretjič, odločanje o pritožbah, ki jih obravnava župan kot predstojnik uprave in s tem tudi občinskega redarstva zaradi morebitne kršitve pravic in svoboščin iz veljavnega 19. člena ZORed. Spreminja se tudi 20. člen, ki ureja pogoje za opravljanje nalog pooblaščenih oseb občinskega redarstva, ter 28.a člen, ki določa vodenje evidence o uporabi prisilnih sredstev. Spremembe zakona finančnih posledic nimajo, lahko pa tudi poudarim, da je bil ZORed široko usklajevan s strokovno in zainteresirano javnostjo, da je bil v javni razpravi več kot mesec dni, od 10. do 15. junija 2016. Prejeli smo 4 mnenja, med drugim tudi pozitivno mnenje Mestne občine Ljubljana, v kateri je zaposlenih približno petina redarjev v Republiki Sloveniji. Po preteku roka smo prejeli tudi pobude določenih združenj nevladnih organizacij in smo kljub poteku roka prisluhnili njihovim pobudam in jih vključili v zakon. Argumentirano smo tudi odgovorili na mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Naj na koncu le še dodam, da predlog ZORed ne ureja občinske policije oziroma ne uvaja občinske policije, temveč izboljšuje pogoje za delo občinskega redarstva kot prekrškovnega organa. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici gospe Janji Sluga.
Hvala lepa, predsednik! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 32. redni seji 1. februarja 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o občinskem redarstvu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada in je objavljen na spletni strani Državnega zbora v Poročevalcu, z dne 4. novembra 2016. K predlogu zakona je v poslovniškem roku amandmaje vložila Poslanska skupina Združena levica. Predstavnik predlagatelja je v dopolnilni obrazložitvi členov poudaril, da gre za prve spremembe in dopolnitve zakona vse od njegove uveljavitve v letu 2007 in jih terja predvsem zahtevne prakse, ter spremembe druge področne zakonodaje. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v predstavitvi pisnega pravnega mnenja poudarila, da se razen pripombe k 1. členu predloga zakona vse ostale pripombe nanašajo na tiste dele predloga, ki urejajo redarska pooblastila. Po oceni ZPS je utemeljeno pričakovati, da bo tudi v zakon o občinskem redarstvu vgrajena primerna enaka stopnja določnosti tistih pooblastil občinskih redarjev, ki so primerljiva s pooblastili policistov. V nadaljevanju je predstavila na to nanašajoče pripombe. Ocenila je, da njihove pripombe ostajajo utemeljene. Predstavnik Državnega sveta je dejal, da komisija Državnega sveta za državno ureditev predlog zakona podpira in je orisal potek razprave v Državnem svetu. Člani komisije so v razpravi izpostavili pripombe Zakonodajno-pravne službe. Izražen je bil tudi dvom, da ne bo poenotenega nadzora nad izvajanjem vsebinsko enakih pooblastil. Komisija je opozorila še na različno usposobljenost občinskih redarjev in policistov. Informacijska pooblaščenka se je v svojem stališču opredelila do predlaganega novega 28.a člena zakona, ki na novo vzpostavlja evidenco uporabe prisilnih sredstev, ki jo vodi občinsko redarstvo, s posebnim poudarkom, da predlog zakona potrebuje izrecno določbo, ki bi opredeljevala namen vodenja te evidence in krog upravičencev do dostopa do teh podatkov. Predlagala je razmislek tudi glede določitve primernejšega roka hrambe. V razpravi so poslanci poudarili, da področje občinskega redarstva potrebuje novo celostno in boljšo ureditev. Izraženi so bili tudi nekateri predlogi glede zamenjave resornega ministrstva, saj naj bi bilo za to področje primernejše Ministrstvo za notranje zadeve, pa tudi nekatera mnenja o vzpostavitvi samostojnega ministrstva, pristojnega za lokalno samoupravo. Člani odbora iz vrst koalicije so poudarili, da rešitve predloga zakona po večini podpirajo. Generalni direktor Direktorata za policijo in druge varnostne naloge na Ministrstvu za notranje zadeve je med drugim pojasnil, da še vedno obstaja bistvena razlika med naborom in izvajanjem pooblastil policistov in občinskih redarjev in da Ministrstvo za notranje zadeve redno organizira tudi njihova usposabljanja. V nadaljevanju je odbor glasoval še o amandmajih Poslanske skupine Združena levica in sprejel amandmaje k 2., 4. in 6. členu, medtem ko o amandmaju istega predlagatelja k 5. členu ni glasoval, ker je ta postal brezpredmeten. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Ker k predlogu zakona na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o občinskem redarstvu sprejme v predloženem besedilu.
Ker je zbor na 25. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni možno vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 27. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 18. uri in 20 minut.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 19., 4., 5., 6., 7. in 1. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanja glasovalnih naprav. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič je na podlagi prvega odstavka 62.a člena Zakona o sodiščih Državnemu zboru predlagal, da za predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije za dobo šestih let imenuje mag. Damijana Florjančiča, vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Kot minister za pravosodje danes temu spoštovanemu zboru skladno z 62.a členom Zakona o sodiščih predlagam, da se za predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije za mandat šestih let imenuje mag. Damijan Florjančič, ki je trenutno vrhovni sodnik. Sodnik Florjančič ima za sabo več kot 30 let sodniške prakse na vseh sodnih instancah, bil je prvostopenjski sodnik, višji sodnik in od leta 2010 tudi vrhovni sodnik na kazenskem področju. Poleg sojenja je opravljal tudi naloge sodne uprave. Sedem let je bil predsednik temeljnega in nato Okrožnega sodišča v Kopru. Kot dodeljeni sodnik na Ministrstvu za pravosodje je med leti 2007 in 2008 opravljal pomembne naloge, povezane s predsedovanjem Slovenije Evropski uniji. Pozneje pa je bil s strani takratnega Sodnega sveta in takratnega ministra za pravosodje dr. Lovra Šturma imenovan za enega prvih direktorjev Centra za izobraževanje v pravosodju. Sodnik mag. Florjančič ima torej ne samo sodno kariero na različnih instancah, ampak ima tudi izkušnje z vodenjem sodne uprave in z delovanjem v širšem evropskem prostoru na področju sodstva, zakonodaje, izobraževanje oziroma usposabljanja pravosodnih gradnikov. V kandidacijskem postopku pred svojimi kolegi na občni seji Vrhovnega sodišča, pred Sodnim svetom in na razgovoru, ki sem ga imel z njim na Ministrstvu za pravosodje, je pisno in ustno predstavil celovit strateški program in vizijo delovanja Vrhovnega sodišča v naslednjih letih. Kandidat se zaveda tako pomanjkljivosti kot izzivov, s katerimi se sooča slovensko pravosodje na splošno in sodstvo posebej. Izpostavlja, da se bo zavzemal za večjo odprtost in transparentnost delovanja sodstva, za krepitev odgovornosti sodstva, seveda v mejah delitve oblasti, za dvig kakovosti in s tem poenotenje sodne prakse in pravne predvidljivosti ter navsezadnje na krepitev kakovostne, racionalne in učinkovite organizacije in opravljanje sodne veje oblasti. Sodnik Florjančič je prejel podporo in zaupanje tako svojih kolegov vrhovnih sodnikov na občni seji Vrhovnega sodišča, prejel je podporo Sodnega sveta. Oba sta mu dala pozitivno mnenje. Na podlagi njegovega preteklega dela in predstavljene strategije lahko tudi sam utemeljeno sklepam, da gre za kandidata z osebno in strokovno integriteto, ki izpolnjuje pogoje za zasedbo mesta za novega predsednika po ustavi najvišjega sodišča v tej državi. Upam in verjamem, da bo danes dobil tudi zaupanje vas, spoštovane poslanke in poslanci. Obenem dodajam na koncu, da upam, da sem zadnji minister za pravosodje, ki bo v tej vlogi in na tak način stal pred vami, in da bo sodnik Florjančič zadnji predsednik Vrhovnega sodišča, izvoljen na tak način. Kot sem poudaril že v predhodnem postopku na Mandatno-volilni komisiji, je Slovenija namreč edina država v Evropi, kjer mora kandidat za predsednika po ustavi najvišjega sodišča v državi trikrat po politično zaupnico v najvišji državni zakonodajni organ – ob izvolitvi za sodnika, ob imenovanju za vrhovnega sodnika in potem še ob izvolitvi za predsednika Vrhovnega sodišča. Že v naslednjih mesecih boste od mene oziroma od Vlade na svoje klopi dobili zakonski predlog za spremembo tega ostanka skupščinskega sistema. Takrat vas bom kot danes ob imenovanju gospoda mag. Florjančiča, vrhovnega sodnika, za predsednika Vrhovnega sodišča prosil za podporo pri uveljavitvi te zakonske spremembe. Hvala lepa.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala za dano besedo, spoštovani predsednik! Spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Mandatno-volilna komisija je na 30. seji, 9. 2. 2017 kot matično delovno telo obravnavala predlog za imenovanje predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, ki ga je na podlagi prvega odstavka 62.a člena Zakona o sodiščih Državnemu zboru 18. 1. 2017 posredoval minister za pravosodje. Na podlagi določbe prvega odstavka 62.a člena Zakona o sodiščih namreč imenuje predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije Državni zbor na predlog ministra, pristojnega za pravosodje, po predhodnem mnenju Sodnega sveta in občne seje Vrhovnega sodišča Republike Slovenije za dobo šestih let, z možnostjo ponovnega imenovanja. V posredovanem predlogu je minister za pravosodje, kot je pravkar tudi sam povedal, navedel, da sta se na javni poziv k vložitvi kandidatur za prosto mesto predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, ki je bil objavljen v Uradnem listu, številka 63, dne 7. 10. 2016 prijavila dva kandidata. V skladu s prvim odstavkom 62.a člena Zakona o sodiščih je minister za pravosodje pridobil mnenje Sodnega sveta in občne seje Vrhovnega sodišča, pri čemer sta oba kandidata za mesto predsednika Vrhovnega sodišča prejela podporo obeh organov. Minister za pravosodje je z obema kandidatoma opravil tudi razgovora. V svojem predlogu je priložil obširnejšo obrazložitev, ki jo je zaključil z oceno, da gre v primerih obeh kandidatov za sodnika z visoko mero osebne in strokovne integritete, ki izpolnjujeta pogoje za zasedbo mesta vodenja najvišjega sodišča v državi, vendar ocenjuje kandidata mag. Damjana Florjančiča za ustreznejšega kandidata za predsednika Vrhovnega sodišča glede na njegov strateški program ter njegovo dosedanjo karierno pot. Minister za pravosodje, mag. Goran Klemenčič je svoj predlog na seji komisije uvodoma predstavil. Sledila je razprava, v kateri so poslanci Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke napovedali, da kandidata ne bodo podprli, saj menijo, da mora biti na mesto predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije imenovan vrhunski kandidat s pozitivnimi strokovnimi referencami. Navedli so, da glede predlaganega kandidata obstaja upravičen dvom o ustreznosti zaradi sodelovanja v senatu Vrhovnega sodišča pri sojenju o zadevi Patria, ki je glede na odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije kršil človekove pravice. Zanimala jih je tudi naklonjenost kandidata do drugih problematik v sodstvu. Vodja Poslanske skupine Stranke modernega centra je izpostavila kandidatove pozitivne reference, navedene v predlogu, ter kandidatu izrekla podporo. Minister za pravosodje je v odgovoru na zastavljena vprašanja opozicijskih poslancev predstavil predvidene spremembe postopkov v smeri večje transparentnosti. Po opravljeni razpravi je komisija sprejela naslednji sklep: Mandatno-volilna komisija Državnemu zboru predlaga, da sprejme sklep o imenovanju predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, s katerim se za predsednika Vrhovnega sodišča imenuje mag. Damjan Florjančič.
Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Gospod Franc Breznik, imate besedo.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Tranzicijska pravičnost očitno v Sloveniji ni zaživela in nikoli ne bo. To je sporočilo ministra za pravosodje gospoda mag. Klemenčiča. Po Titu Tito, po Masleši mag. Damjan Florjančič. In to v državi, ki je doživela največji genocid po 2. svetovni vojni, v državi številnih jurističnih umorov, v državi umorov prebežnikov čez mejo, teh je bilo umorjenih več, kot je bilo žrtev na berlinskem zidu, v državi, ki je organizirala udbaške umore, teroristične akcije. In za te zločine nikoli nihče ni odgovarjal. Še več. Niti en kazenski postopek ni bil začet. Še v enem samem primeru je preiskovalna sodnica zavrnila zahtevo za sodno preiskavo. Če tranzicijska pravičnost po četrt stoletja, spoštovani kolegi in kolegice, ne dobiva svoje pravice, torej demokracija prihaja od zunaj. je to neizpodbitni dokaz disfunkcionalnosti pravosodnega sistema v Republiki Sloveniji. Evropsko sodišče za človekove pravice je samo v letu 2015 izdalo 14 sodb v zvezi s Slovenijo, v 13 primerih od 14 je ugotovilo kršenje človekovih pravic. Vrhovno sodišče je tisto, ki je poklicano, da razsodi o kršitvi, preden gre zadeva v Strasbourg. Zadeva se vedno ustavi na Vrhovnem sodišču, sodniki pa so tisti, ki bi morali prepoznati kršitev, oni bi morali prepoznati Evropsko konvencijo o človekovih pravicah. Spoštovani kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki menimo, da je težava predvsem v prevladujoči miselni rigidnosti sodstva, v korporativnem in kolektivizaciji sodniške zavesti, skratka v avtonomnosti sodniške misli. Dajemo vedno podporo svobodnim in ustvarjalnim mlajšim sodnikom, med sodniki pa verjamemo, da je marsikdaj premalo poguma in individualizma. Preveč je podrejanj kolektivnemu duhu, ki biva nekje v preteklosti. Kandidat mag. Damjan Florjančič je tudi po študiji, ki jo je naredil nekdanji profesor dr. Lovro Šturm, nekdanji minister za pravosodje, ki je ugotavljal kršitve človekovih pravic številnih senatov in je ugotovil, da je v 101 sodnem senatu slovenskih sodišč po zadržani oceni, ponavljam, po zadržani oceni, najmanj 2 tisoč 254 slovenskih sodnikov v obdobju od leta 1995 in natančneje do leta 2015 kršilo človekove pravice. Med njimi večkrat v več senatih tudi predlagani mag. Damjan Florjančič. Mag. Damjan Florjančič, kot ste danes povedali, sodeluje tudi v pedagoških procesih izobraževanja mlajših sodnikov. Kakšen je tisti pedagog, ki je bil v senatu glede primera Patria in je zavrnil pritožbo v dveh vidikih, torej za varstvo zakonitosti predvsem pa za izredna pravna sredstva, torej zadeva montiranega sodnega procesa v samostojni državi Sloveniji. Torej sodba, ki bo, lahko rečemo, doživela epilog v številnih učbenikih kasnejših generacij študentov številnih pravnih fakultet. Kako je lahko ta človek na vrhu pravosodnega sistema? Ali je ta človek avtonomen, ali je privržen spoštovanju človekovih pravic ali ima ničelno toleranco do kršenja človekovih pravi in ali je diskontinuiteta ali je kontinuiteta neke pravniške misli, ki že davno več ne bi smela bivati na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije? Danes dajete signal vsi tisti, ki boste dali, lahko rečemo, pozitivno mnenje in ki boste tudi glasovali za kandidata, dajete torej pozitivno mnenje in ta koalicija daje pozitivno mnenje v smislu »želimo spremembe brez sprememb«. Kakšne spremembe se lahko zgodijo, če takšni ljudje predstavljajo neko elito na vrhu, lahko rečemo, Vrhovnega sodišča, torej na mestu predsednika Vrhovnega sodišča? Kakšno je to sporočilo javnosti, kakšno je to sporočilo strokovni javnosti ne samo v Republiki Sloveniji, ampak širom Evrope. Po takšni statistiki, ki jo imajo slovenska sodišča, ko nam postavljajo zrcala sodišča v Strasbourgu, se moramo vprašati, kaj je počela politika, ne politika, ki je hotela vplivati na sodišča, ki nikoli ni vplivala, ampak kaj je pomenila politika v samem sodnem sistemu, njihova notranja politika, notranja politika, ki je vedno in povsod mlajše kandidate, ki so bili avtonomni, ki so bili neodvisni, ki so se javljali z besedo takrat, ko so se kršile človekove pravice, odstranila iz tega sistema. Nikoli niso kandidirali. Večinoma je šlo, lahko rečemo, za kontinuiteto negativne kadrovske selekcije. In mag. Damjan Florjančič predstavlja prav to. Predstavlja spremembe brez sprememb in predstavlja misel: Po Titu Tito, po Masleši mag. Damjan Florjančič. Najlepša hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališča poslanske skupine. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Mogoče najprej tisto, kar je minister govoril, češ, kako hodijo sodniki oziroma tisti, ki je kandidat za predsednika Vrhovnega sodišča, trikrat v Državni zbor. V 40 letih delovne dobe gredo poslanci desetkrat. Ampak gredo na volitve, tiste prave, pred ljudi, tako da to ni kaj posebnega. Kar pa se tiče kandidata, ki ga danes želite in ga boste verjetno potrdili, pa naslednje. Poglejte, meni je razumljivo, da je sodni sistem sestavljen enostavno tako, da prvostopenjsko sodišče odloča, drugo stopnjo lahko razveljavi iz takšnih ali drugačnih razlogov, potem je pa seveda vrhovno sodišče. Ampak poglejte, jaz bom vedno razumel napake sodnikov na nižjih stopnjah, zlasti zato ker so začetniki in tako dalje in tako dalje. Je pa treba nekaj drugega vedeti, da ko pa nekdo pride na Vrhovno sodišče, pa napak ne bi smelo več biti. Naše ciljno stanje bi moralo pravzaprav biti tako, da v Strasbourgu ne bo več Slovenija obsojena zaradi nekih stvari, ki jih je Vrhovno sodišče spregledalo. Tokrat pa govorimo o človeku, da vam bo jasno, ki je ne samo kršil človekove pravice, on je poslal v zapor s svojo odločitvijo človeka, ki ni storil kaznivega dejanja. To je reklo Ustavno sodišče. Ustavno sodišče je zadevo Patria oprlo na 28. člen Ustave, ta pa zelo jasno pove: »Nikomur ne more biti sojeno, če dejanje ni bilo pripisano kot kaznivo dejanje pred storitvijo.« Približno tako. Se pravi, če pa narediš to, da pošlješ nekoga v zapor kot vrhovni sodnik, potem je pa to prehudo. Potem je pa to tista kaplja čez rob, zaradi katere ne moreš, bom rekel preprosto, niti kandidirati za predsednika. Vsaj po mojem mnenju ne. Glejte, jaz bi vas še enkrat spomnil na dogajanje leta 2010, ko je poslanka SD, kako se je že pisala, vedno pozabim [[…]]Kako? Lavtižar Bebler. Povedala je, da nekdo, to je bil gospod Šorli, ne more biti predsednik Vrhovnega sodišča, ker je sodil v nekem senatu, ki je baje oprostil nekega politika, to je Pavla Rupla. Pa sploh ne vemo, kako je glasoval. No, to je bil kriterij za SD takrat. Sicer so Lavtižar Beblerjevo malo po prstih potem, ampak to je le povedala, to dobro vemo vsi. To je bil torej kriterij, ker je nekoga oprostil. Danes pa ne govorimo o tem, ker je nekoga oprostil, ampak govorimo o tem, da je nekdo nekoga poslal v zapor za dejanje, ki ni kaznivo dejanje. No, ta pa je primeren po kriterijih. Ta pa je primeren. To ustreza tudi tistemu, kar je rekel gospod Zlobec, tudi zapisal je. On je rekel, da slovensko pravosodje je dosti neodvisno, zakonodaja je čisto v redu, približno tako je rekel, problem je pa politika. Ampak ne tista od zunaj. Od zunaj ni nobenih težav s politiko. Sodstvo ima težave s politiko doma v svojih lastnih vrstah, ker ta ni nikoli odšla iz pravosodja. Odšla. Govoril je pa o tisti politiki izpred leta 1990. Torej je jasno, da ta politika ni odšla iz pravosodja. In ta kandidat pa očitno ustreza. Ustreza vsaj večini v tem državnem zboru. Recimo. Je pa zanimivo, da je bil še en protikandidat tega gospoda v tem postopku, kot dobro veste, ki pa – kaj se je zgodilo? Glasoval je za to, da se mora gospod Masleša o zadevi Patria izločiti. Vidite, ta pa ni prišel niti na ministrovo mizo, ampak so bili vsi postopki že prej ustavljeni. Saj tudi on ni brez tovrstnih grehov, da ne bomo to mislili. Ampak ponovno se pojavlja tisto, kar se je dogajalo leta 2010: kandidat po meri politične levice. Vidite, in to je pa velik problem. To je pa velik problem in povsem nemogoče je tako osebo podpreti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala. Jaz bom še nekaj svojih misli namenil, pa bo začel nekje tam, kjer je kolega Gorenak končal. Bom še jaz parafraziral ustavnega sodnika Zlobca, ker menim, da je videl v prihodnost. Ko ste danes omenili, da nikoli več, dokler boste vi pravosodni minister, da boste speljali reformo v ta del, da Državni zbor več ne bo imel prav nobene možnosti odločanja o sodnikih, ki bodo začeli, torej o ljudeh, ki gredo v trajni mandat. Takrat je Jan Zlobec napisal znane citate »Mehki trebuh slovenskega sodstva«. Večkrat ste si lahko to prebrali. Med drugim je, parafraziram, napisan naslednji stavek. »Kardinalni problem slovenskega sodstva je sodstvo samo. Najprej politika v njem samem, kjer se je kot dediščina totalitarnega obdobja ohranila v zakrknjenih starih režimskih miselnih vzorcih ter v kolektivistični korporativistični miselnosti. Tam se kot ena od oblik vzporedne ali prikrite ali če hočete globoke države ohranja in sama sebe miselno, vrednostno in tudi nazorsko napaja in oplaja preko institucionalne zaprtosti in samozadostnosti.« Ta institucionalna zaprtost se bo dogodila z zadnjim dejanjem mag. Klemenčiča. Potem bo njegova, lahko rečemo, njegova politična paradigma nekako zaključena, kar se tiče pravosodja. To je tisti problem, ki ga ima. Danes ste, minister, dali predlog, da ima prav kandidat v svojem programu, katerega nismo nikoli videli, da bo gradil na konsistentni sodni praksi. Se strinjam, ampak ravno kandidat je peljal nekonsistentno sodno praksi, ki bo generirala in generirala nove sodne spore. Kakšna sodna praksa je zavrnitev nekega senata v zadevi Patria? Povejte mi, kakšna sodna praksa je to, kakšen odgovor nižjem sodiščem je v zadevi Patria, če je to sodna praksa Vrhovnega sodišča. Ali vi veste, kako izgledajo vrhovni sodniki v Združenih državah Amerike? Kakšna je njihova kariera pred tem? Navadno so bili sodniki nižjih sodišč in po njih se imenujejo številni precedenčni sodni primeri, v katerih so pokazali vso svojo intelektualnost, superiornost v pravu, kjer so v pravu postavljali nove temelje. In ravno to si želimo v Slovenski demokratski stranki, zaradi tega dajemo podporo mlajšim sodnikom, največkrat izobraženih na tujih univerzah, ki gledajo izven škatle. Veste, v sodnem sistemu, kjer mislijo vsi enako, noben ne misli. To je problem. In problem političnega procesa, ki se je zgodil, da ni bilo te varovalke. Lahko bi rekli, da tudi sodnici na nekem okrajnem sodišču v Ljubljani lahko oprostimo njen zdrs. Ampak da Višje sodišče neprepoznava tega ali Vrhovno sodišče, ki bo moralo predstavljati, spoštovani kolegi, neko elito sodstva, neko intelektualno superiornost prava v praktičnem smislu pa je [[…]]Poglejte, to je ta pogrom. To je ta naš problem, ki ga imamo. Lahko rečemo, da v simbolnem pomenu bi pričakovali od ministra, ki največkrat govori, da bo dal prednost pregonu gospodarskih kriminalnih dejanj in pregonu tudi ostalih kriminalnih dejanj in zaradi tega se je odločil, da bo predlagal kandidata in ne gospoda Štravsa, ki je bil na civilnem oddelku. In zanimivo, gospod Štravs, imeli smo prvi postopek, kjer se ni nihče prijavil. Torej po Masleši ni več nič, je samo megla še, ni več nebo. Bil je drugi postopek, kjer se je prijavil gospod mag. Štravs – in kaj se je zgodilo? Dobil je na občni seji Vrhovnega sodišča podporo in Sodni svet ga ni potrdil. In potem pride tretji postopek, kjer se v bistvu noben član Vrhovnega sodišča ni upal več prijaviti in potem nekako prihaja do superiornega kandidata, gospoda, ki ga danes predstavljate. Naj povem, da gospod mag. Damjan Florjančič je že tudi bil tisti, ko se je gospa Zobec na Vrhovnem sodišču izločila, se je hotela izločiti, pa je bilo to večkrat celo zavrnjeno in potem gospod Masleša predstavi še svojega, kot mi rečemo, superiornega kandidata, ki bo v tej kolektivistični miselnosti podprl ta montiran proces. In, poglejte, zadeva je uspela. Čez eno leto imajo izobraževanje ponovno na Primorskem in mag. Florjančič povabi v to izobraževanje skoraj vse ljudi tako na Višjem sodišču kot na okrajnem, ki predavajo mladim pravnikom. Kompletni kršilci človekovih pravic v nekem postopku so potem še predavali mladim pravnikom – bodočim sodnikom. Poglejte, to je ta kolektivistična miselnost, ta zaprti krog slovenskega sodstva, in to je ta problem, ki nas čaka v prihodnje. Mag. Klemenčič je napovedal, da bo še huje. To je današnje sporočilo ministra za pravosodje. Najlepša hvala.
Prehajamo v sklepni del razprave, v kateri dobi besedo še minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa, predsednik Državnega zbora. Če me boste prekinili, bom razumel, zato ker ne bom prijazen. Poglejte, gospod Breznik ali Beznik, Breznik mislim, da ste, mi je kolegica povedala, pa gospod dr. Gorenak, prvič, ni res, na mojo mizo je prišel tako mag. Štravs, kot je prišel mag. Florjančič. Z obema sem opravil zelo korekten razgovor, z obema sem se potem slišal, z obema imam korekten odnos. Povedal sem, zakaj sem predlagal enega ali drugega. To je prva stvar. Druga stvar, po Titu Tito, po Maslešu Florjančič, mislim, veste, eden od vaših ali pa od vašega predsednika vzornikov gospod Trump je zadnje čase okoli njegovega izvršilnega ukaza o prepovedi potovanja oziroma vstopa v Ameriko, ki ga je razveljavilo zvezno sodišče, zvezno sodišče, ki je bilo sestavljeno tudi iz sodnikov, ki jih je postavil George W. Bush, rekel: So-called judges. To ni nič v primerjavi s tem, kar ta stran, pa ne mislim tu NSi, ampak vas, govori pogosto o sodstvu in krivosodju. Pa je takrat kandidat za predsednika Vrhovnega sodišča [[…]]Zakaj to govorim? Zato ker je gospod Breznik oziroma Beznik ali Breznik povedal, če jaz vem, kakšni so sodniki v Ameriki. Kandidat Donalda Trumpa za enega od članov vrhovnega sodišča gospod Gorsuch je potem izjavil, da se čuti prizadetega in demoraliziranega, da nekdo o sodstvu tako govori. Vi o tem govorite ves čas. O gospodu Florjančiču niste našli nič, razen da je sodeloval v senatu glede Patrie, pri čemer ne veste, kako je glasoval. Mene to ne briga. Vi ne veste, kako je glasoval, jaz ne vem, kako je glasoval. Če boste jutri potrdili zakon o pravdnem postopku in čez nekaj mesecev [[…]]
Tišina.
[[…]]zakon o kazenskem postopku, kjer mi prvič uvajamo, ne vi, ki ste imeli 8 let vlado, uvajamo to, da bodo sodniki lahko pisali ločena mnenja, se bo vedelo, kako je kdo glasoval, nič drugega. Nič drugega nimate proti njemu. In zato ste se spravili na nek zalo splošen in posplošen način. In to, kar smo že na MVK govorili, in spet gospod Breznik ali Beznik, bo povedal, je na MVK povedal, da najbrž ni sodnika v Republiki Sloveniji ali pa kjerkoli v Evropi, ki ne bi imel kakšne razveljavljene odločbe, tako kot ni javnega uslužbenca, ki ne bi [[…]]
[[…]]Gospod Pojbič, prosim [[…]]
[[…]]imel kakršnekoli razveljavljene odločbe. Tako kot ni na tej strani in še na kakšni drugi strani poslanca [[…]]Ali lahko nadaljujem?
Ja, lahko. Prosim, da se umirite, ker tudi prej smo poslušali, čeprav se najverjetneje nihče ni strinjal, ampak smo poslušali. Osnovna drža v demokraciji je, da se posluša. Prosim, nadaljujte.
Večkrat je bilo danes povedano, da naj bi bil oziroma da je bil nekdo zaprt po krivem. V tej dvorani sedijo ljudje, ki so dvignili roko za zakon o prekrških, zaradi katerega je zaradi uklonilnega zapora sedelo po odločbi Ustavnega sodišča v zaporu preko 10 tisoč Slovencev, različnih državljanov Republike Slovenije, ki je bil kasneje spoznan za protiustavnega. V Državnem zboru je za časa vlade Janeza Janše bil sprejet zakon o elektronskih komunikacijah, zaradi katerega so se dve leti hranili vsi telekomunikacijski podatki milijona in pol slovenskih državljanov nezakonito, protiustavno. Zato prosim, v tem smislu nihče ni brez greha. In danes, glejte, vi se lahko na glavo tam postavite, ker zdaj pač zamahujete z roko, ampak vam še enkrat povem, gospod Florjančič, če je vse, kar ste lahko ob vsej vaši nesporno precej sposobni obveščevalni službi našli, to, da je sodeloval v procesu Patria, je to odličen kandidat. In jaz še enkrat rečem, izvolite ga za sodnika Vrhovnega sodišča, ki bo predsedoval najvišjemu sodišču v državi naslednjih šest let. Hvala lepa.
Zaključujem razpravo. Prosim za mir v dvorani. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije za dobo šestih let imenuje mag. Damijan Florjančič, vrhovni sodnik na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica. Kako? V lastnem? V imenu poslanske? Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospod Janez Janša.
Hvala lepa. Jaz se spominjam seje, na kateri smo razpravljali in glasovali o predhodniku oziroma o človeku, ki ga gospod Florjančič danes nadomešča. To je bil čas, ko je imelo slovensko sodstvo še nek povprečen ugled glede na evropske kriterije in ko smo nekateri opozarjali, da bo z imenovanjem gospoda Masleša za predsednika Vrhovnega sodišča ta ugled močno padel in da se začenja erozija slovenskega sodstva. Takrat se je na čelo Vrhovnega sodišča oziroma rednega sodstva imenoval človek, ki je izrekel zadnjo smrtno kazen v bivši Jugoslaviji, človek, ki je odobraval agresijo na Slovenijo in človek, ki je potrjeval sodno nezakonite ogabne umore na meji med Slovenijo in Italijo. Civilisti. Zdaj po šestih letih je ugled slovenskega sodstva najnižji v Evropi, manj kot četrtina Slovencev zaupa slovenskemu sodstvu. Temu sodstvu zaupajo samo še tisti, ki so v njem zaposleni, pa tisti del politike, ki ima od tega koristi. Danes pa se znanega dne, na znanem kraju koruptivno človeku, ki je pomagal ukrasti volitve, podeljuje nagrada, znana nagrada. Koruptivno dejanje od samega začetka do konca. S tem zgolj nadaljujete erozijo nekega sistema, ki je vitalnega pomena za normalno funkcioniranje države. Predhodnik gospoda Kremenčiča oziroma Klemenčiča ali Kremenčiča, ne vem, vem, da je gospod Beznik, Beznik, kar je gospod Klemenčič Kremenčič, nisem prepričan. Očitno je ta dvom v tej dvorani dopuščen ob tem vodenju. Skratka, predhodnik ministra za pravosodje je pred šestimi leti podobno vehementno zagovarjal gospoda Masleša in poglejte, kam ste prišli s tem sodstvom. To današnje imenovanje ni legitimno, je pa koruptivno, dokazljivo koruptivno. Take sodnike sami imejte. Naj sodijo vam, mi tega imenovanja ne priznavamo, ni legitimno.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine, pa po možnosti brez žalitev glede imen? Prosim! Tisti, ki je to izrekel, je prvi začel to delati v tem državnem zboru. Dobro ve, kdo je to. Ta, ki je zadnji govoril, in to v zvezi z mano! To je pa dokazljivo dejstvo. Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ni. Obrazložitev v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Glejte, kdor to posluša, mu je verjetno jasno, zakaj je naše sodstvo v kondiciji, kot je. Zdaj, ko to poslušam, sem še bolj prepričan in delim isto mnenje s predsednico Ustavnega sodišča, politiki nimamo kaj, pa bom jaz zdaj grdo rekel, »srati« po rednih sodnikih in sodstvu. »Žegnajo« naj se sami, sami naj si izberejo med sabo, kot je v vseh približno normalnih državah, in upam, da bomo tudi ustavo morali spreminjati in da bo ta predlog to vseboval. Drugo bom rekel, verjetno tudi če zdaj malo na način Turčije kastriramo vse naše sodstvo, v katerem je tudi kar nekaj zadev za urediti, bo tej strani, ki je bila zdaj najbolj glasna, čez pol leta nekaj sodnikov napačnih že zaradi tega, če bodo upoštevali slovensko ustavo na nekih področjih, ki SDS ne bodo odgovarjala. In še za konec. Ko smo imeli zakon o tujcih, vam je bilo «tisto neko sodišče iz Strasbourga«, zdaj vam je pa »super sodišče iz Strasbourga«. Če imam kaj poln one v tem državnem zboru, je dvoličnost, ki jo nekateri že predolgo zganjate. So tretja veja oblasti, ki se mora prenehati derogirati s strani ostalih dveh vej oblasti, Državni zbor se mora nehati derogirati s strani izvršilne oblasti, in to so neki minimalni pogoji za približno normalno parlamentarno demokracijo. Po 25 letih je končno čas, da že do tega pridemo. Upam, da čez 15 mesecev bodo ljudje malo več pameti imeli, ko bodo volitve. Hvala za besedo. Vzdržan bom iz načelnega razloga, ker sem že vzdržan.
Še kakšna obrazložitev? Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala. Kot ste lahko razbrali, predloga za predsednika Vrhovnega sodišča ne bom podprl zaradi tega, ker pred sabo držim ponovni judikat, Sodba Okrožnega sodišča v Novi Gorici, 5. maj 2003, številka 17/2003, torej sodba, ki jo je sestavljal senat Damijan Florjančič, Aleš Arh, Mirjana Vlašić. Sodba je seveda padla na Ustavnem sodišču, kršenje 37. člena Ustave leta, leta 2008, številka 300/ 2008 z dne 20. 10. 2008. Kot veste, laž je nesmrtna duša komunistov in njihovih ideoloških naslednikov. To je moje pravilo in pri tem tudi vztrajam. / oglašanje iz dvorane/ Naj še povem na koncu [[…]]Upam, da se boste umirili. Naj povem na koncu, da v Slovenski demokratski stranki, ko hočemo obrazložiti svoj glas, ko dajemo argumente, ki morajo držati, govorimo tudi o tem, da dajemo podporo neodvisnim sodnikom, vsem avtonomnim sodnicam in sodnikom, ki se oglašajo, ki so glasni in ki nikoli ne morejo priti do vrha pravosodnega sistema v Republiki Sloveniji. Njim so namenjena naša mnenja. Namenjena so številnim našim študentom prava v tujini, namenjena so vsem tistim, ki so končali, a se nikoli ne morejo vrniti v Republiko Slovenijo. Ne na pravne fakultete in ne na sodišča. Vsem tistim je namenjen ta pogum. Nekoč bo pogum zmagal. Morda ste danes zmagovalci, ampak verjemite mi, nekoč bodo slovenski sodniki ponovno cenjeni. Takrat več ne bo mag. Klemenčiča ali Kremenčiča. Takrat ne bo gospoda Masleše, bodo pa napisane številne knjige, ki bodo šle v predmet pravne zgodovine, kako se je kontinuiteta sprevržene sodne filozofije in sodne prakse nadaljevala tudi v samostojni Sloveniji. Takrat bo zasijala ta Slovenija in takrat bo sodstvo takšno, kot si ga želimo. Najlepša hvala.
Postopkovno, Miha Kordiš.
Najlepša hvala. Če je laž res nesmrtna duša komunizma, potem je kolega Breznik največji komunist v tem državnem zboru. Sicer pa je moj postopkovni predlog ne dosti drugačen od tega, kar je kolega Trček že prej predlagal. Ali lahko prosim nehamo z derogacijo zakonodajne veje oblasti s strani izvršilne veje oblasti oziroma kar je v tem trenutku bolj pomembno in bolj pertinentno, derogacijo tretje, to je sodne veje oblasti s strani določenih poslancev in političnih opcij? Jaz res mislim, da to, da si ti sodnik, terja veliko prakse, izkušenj, šolanja in mislim, da si nihče ne zasluži, da se na tak grob in grd način z njim obračunava. To, da ti prideš v Državni zbor in si poslanec, konec koncev pogledam določene obraze in mi je jasno, da se ti to lahko zgodi kljub temu, da ogromno lažeš in si pacek, si pokvarjen. Da ti prideš na neko visoko sodniško funkcijo, pa terja bistveno več od tega.
Tisto, kar moram povedati, šlo je za zlorabo postopkovnega, ker ni oprta na ničesar. Videl pa sem, da je interes za nadaljnje razlaganje oziroma obrazložitve glasu v lastnem imenu, zato prosim, da se kar prijavite. Najprej bomo prijavo naredili, potem pa dobite postopkovno. Najprej ima postopkovno gospod Franc Breznik.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik! Po vsej praksi, ki ste jo uvedli v Državnem zboru, verjamem v diskriminacijo Slovenske demokratske stranke pod vašo vladavino predsednika Državnega zbora, vseeno pa sem pri taki grobi žalitvi, ko me nekdo imenuje za lažnivca, za komunista, od vas pričakoval, da boste urgirali. Zame je komunizem podobno, kot da imenujem jaz vas nacista ali pa fašista. V vaši bolni ideologiji, ker s tem nismo prekinili, to velja za nekaj dobrega. Zato vas prosim, spoštovani, in to je moj postopkovni predlog, da kolega Kordiša, ki pa je res on govori o sebi, točno po takšni zgodbi ste prišli v ta parlament, in tudi boste odšli. Ko bo slovenski narod zrel, ko bo prišel iz tranzicijske pubertete, verjemite mi, da vas nikjer ne bo več. Sem prepričan. Boste mogoče v kakšnem lutkovnem gledališču igrali te vloge, ki jih sedaj igrate tukaj v parlamentu. Mi pa smo v Slovenski demokratski stranki navajeni tega, kar nam je dal Jože Pučnik. Lahko nas žalite, lahko nas imate za lažnivce, komuniste, karkoli. Mi bomo peljali svojo zgodbo naprej, zgodbo, da nekoč normalna Slovenija zmaga. In bo zmagala. Najlepša hvala.
To je bila zloraba postopkovnega, zato prosim, da prenehamo z zlorabami postopkovnega. Imamo obrazložitve v lastnem imenu Besedo ima gospod Marijan Pojbič za obrazložitev glasu v lastnem imenu.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Jaz tega predloga, ki ga imamo na mizi, ne bom podprl. Rad bi opozoril na naslednje, kar se mi zdi zelo pomembno. Danes si je slovensko ljudstvo, ki gleda danes to razpravo, lahko samo, poleg vseh tistih stvari, ki so se v preteklosti dogajale, videlo, kakšno vodstvo ima pravosodna veja oblasti. Danes je spoštovani minister prezentiral tukaj v Državnem zboru tisto ključno zgodbo, ki se kaže v javnomnenjskih raziskavah, kakšno je mnenje Slovenk in Slovencev, ko gre za pravosodno vejo oblasti. Minister je danes demonstriral, kako ne bi smelo biti in kaj se v pravosodni veji oblasti ne bi smelo dogajati. Če se lahko ključni ljudje, ki vodijo pravosodno vejo oblasti, so na njihovem čelu, tako obnašajo pred Državnim zborom, kot si je danes dovolil minister, potem resnično sodimo v Južno Korejo ali pa še kam drugam. Nikoli v zgodovini Slovenije od samostojnosti se ni zgodilo, da bi imeli takšne ministre na čelu, kot je minister Klemenčič, ki bi se tako neokusno obnašali [[...]]
Mir v dvorani!
[[...]]do poslank in poslancev Državnega zbora in državljank in državljanov Republike Slovenije. Zato smo tam, kjer smo, in zato ima pravosodna veja oblasti tudi takšno javnomnenjsko podporo. Resnično sramotno. Upam, da se to volivkam in volivcem nikoli več ne bo dogodilo, da bi taki ljudje sedli na sedeže, ki imajo velika pooblastila. Upam, da nikoli več slovenski narod ne bo naredil take katastrofalne napake.
Še kakšna obrazložitev glasu? Ne. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 13. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kranju. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev gospoda Vida Beleta v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kranju. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo sekretarki Sodnega sveta, gospe Joniki Marflak Trontelj.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Na Okrajnem sodišču v Kranju kljub temu da je sistemiziranih 16 sodniških mest, trenutno sodi 11 sodnikov. Kazenske zadeve iz pristojnosti okrajnega sodišča za celotno gorenjsko okrožje trenutno obravnava en sam sodnik, tako da je na kazenskopravnem področju problem res pereč. Zato je bilo treba zaradi nujnosti tekočega obravnavanja kazenskih zadev razpisati eno prosto mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kranju. Na razpis se je prijavilo 17 kandidatov, od tega trije odvetniki oziroma odvetnice, ostali kandidati pa so strokovni sodelavci oziroma strokovne sodelavke na različnih sodiščih. Konkreten postopek je pred Sodnim svetom potekel v dveh fazah. V prvi fazi je Sodni svet na podlagi pisne dokumentacije opravil oceno primernosti kandidatov za razpisano sodniško mesto, pri čemer je upošteval zlasti dokončno mnenje, ki ga je k razpisu tega prostega sodniškega mesta izdelala predsednica Okrožnega sodišča v Kranju, delovne izkušnje na kazensko-prekrškovnem področju ter povprečje ocen v času študija in na pravniškem državnem izpitu. Ob upoštevanju teh kriterijev je sklenil, da na ustni razgovor povabi sedem kandidatov. Po opravljenih razgovorih, na katerih je bila prisotna tudi predsednica Okrožnega sodišča v Kranju, je na podlagi celotnega listinskega gradiva, ustnih razgovorov ter dokončnega mnenja predsednice Sodni svet ocenil, da je Vid Bele izmed vseh kandidatov najbolj primeren za opravljanje sodniške službe na sodniškem mestu okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kranju. Dovolite mi, da vam na kratko predstavim kandidata. Vid Bele je na Pravni fakulteti Univerze v Ljubljani diplomiral leta 2003 ter se po leta 2008 opravljenem pravniškem državnem izpitu zaposlil na Vrhovnem sodišču kot strokovni sodelavec na kazenskem oddelku, kjer je zaposlen še danes. V okviru svojega dela v sodelovanju s sodniki poročevalci poroča o zadevah na sejah senata in pripravlja osnutke sodnih odločb. Njegovo zavzeto delo in strokovno znanje potrjujejo objave sodnih odločb v knjižnih zbirkah zbranih najpomembnejših odločb kazenskega oddelka Vrhovnega sodišča, pa tudi več objavljenih strokovnih člankov ter sodelovanje pri pisanju novega komentarja Kazenskega zakonika. Redno se izobražuje, na izobraževanjih pa aktivno sodeluje kot predavatelj. Ob tem velja poudariti, da vodja kazenskega oddelka Vrhovnega sodišča Vida Beleta uvršča nad povprečje med mladimi pravniki, ki se specializirajo na področju kazenskega prava ter da ga je predsednica Okrožnega sodišča v Kranju v svojem dokončnem mnenju uvrstila med tri najprimernejše kandidate za zasedbo razpisanega sodniškega mesta. Tako je celostna ocena strokovnega znanja, izkušenj in sposobnosti kandidatov Sodni svet vodila do zaključka, da je Vid Bele najprimernejši kandidat za razpisano sodniško mesto, zato ga predlaga Državnemu zboru v izvolitev na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kranju. Najlepša hvala.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se gospod Vid Bele izvoli v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kranju. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o razrešitvi člana nadzornega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje. Na glasovanje dajem predlog sklepa o razrešitvi mag. Valterja Drozga s funkcije člana nadzornega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o spremembi sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda to je z drugo obravnavo Predloga zakona o osebni asistenci v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 14. 2. 2017. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 7. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti pa 52. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 10. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 9, proti pa 61. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 61.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 11. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti pa 67. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 67.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 12. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti pa 66. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 66.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo še o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 26. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti pa 67. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 67.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih in tudi drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili k drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona v okviru razprave o členih predloga zakona predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek, 17. 2. 2017, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bo vključen sprejeti amandma in členi, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani vlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o čezmejnem izvajanju storitev po rednem postopku Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 2. 2017. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 4. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 49. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 9. členu pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 5. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 9. členu pod številko 2. Če bo ta amandma sprejet, postaneta amandmaja Poslanske skupine SDS k 9. členu pod številko 3 in 4 brezpredmetna. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima mag. Matej Tonin.
Gre za ključni amandma pri tem zakonu in od rezultatov glasovanja pri tem amandmaje je tudi odvisna naša podpora temu zakonu. Naj uvodoma povem, da s tem amandmajem v Poslanski skupini Nove Slovenije predlagamo, da se skrajša rok, v katerem mora ZZZS izdati obrazec A1, in to skrajšujemo na 3 dni. Predvsem pa poskušamo uveljaviti neko bistveno birokratsko poenostavitev, in sicer če so delavci slovenskega obrtnika ali podjetnika napoteni na delo čez mejo in je to delo krajše od osmih dni, potem naj veljajo pravila, ki veljajo za čezmejno napotitev. Gre predvsem za kratkotrajna dela, kot so montaže in druge 24 urne pomoči oziroma dodelave, s čimer predvsem poskušamo zmanjšati slovenske birokratske ovire.To se nam zdi pomembno ob dejstvu, da je že Avstrija sama zelo povečala in onemogočila delo slovenskih obrtnikov in podjetnikov. S tem amandmajem bi dejansko zmanjšali birokratske ovire. Jaz mislim, da nihče ne bi izgubil, predvsem podjetnikom in obrtnikom bi zmanjšali ovire na poti do tega, da lahko preko meja tudi delajo. Zato vas prosim za podporo pri tem amandmaju.
Obrazložitev glasu? Ne. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 48. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 9. členu pod številko 3. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 54. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 9. členu pod številko 4. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 53. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 13. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 48. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo še o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 15. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica bo predstavil Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Na tem amandmaju se lomi podpora Združene levice k temu zakonu. Za kaj gre? Ta zakon uvaja subsidiarno odgovornost pri napotovanju delavcev v tujino. Uvaja jo za panogo gradbeništva in uvaja jo v primerih podizvajalcev. Torej če pride do tega, da delavci pri nekem podizvajalcu niso prejeli plačila, za to v zadnji inštanci odgovarja naročnik storitve, zato so delavci v vsakem scenariju poplačani. Caka je pa v tem, da so tej podizvajalske verige po navadi bistveno daljše. Če se spomnimo zloglasnega primera Marof Trade, tam ni šlo samo za enega podizvajalca. Šlo je še za drugega, pa tretjega. Vmes se prislini cela vrsta fiktivnih ali manj fiktivnih posrednikov, kar izniči tovrstno varovalko subsidiarnosti. In spet bodo delavci tisti, ki bodo ostali na suhem brez pravičnega plačila. Mogoče celo brez kakršnegakoli plačila, tudi take primere smo imeli. Hkrati ni pa nobenega razloga, da bi se tak ukrep zamejil samo na panogo gradbeništva. Spet posegam po primeru Marof Trade. V tem primeru nismo imeli opravka z gradbeno panogo, hkrati pa dežujejo obvestila, opozorila, novice, praktično dnevno, o primerih nelegalnega izkoriščanja delavcev. Niti približno to ni omejeno na gradbeniško panogo. In kar s tem našim amandmajem navsezadnje počnemo, je, da princip in načelo subsidiarne odgovornosti, ki ga v ta zakon zapisuje že njegov predlagatelj, dejansko operacionaliziramo. Da ne bo ostal mrtva črka na papirju. Da bo zares zajel vse napotene delavce v vseh panogah. Če bo ta amandma sprejet, bomo v Združeni levici glasovali za ta zakon v celoti. Če pa ne bo, se bomo pa pri našem glasovanju vzdržali. Ta zakon vendarle naredi korak v pravo smer, ampak ravno zato, ker je ta korak polovičen, ne doseže učinka, kot ga njegovi predlagatelji obljubljajo. Ta učinek bo dosežen šele v primeru sprejetja našega amandmaja k 15. členu in polne veljave subsidiarne odgovornosti.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Mislim, da je Miha dokaj nazorno razložil v imenu poslanske skupine. Jaz bi temu dodal, da žal poznam iz koncev, v katerem živim zadnje desetletje, čisto preveč zgodb, ko so bili ljudje napoteni. Poznam celo primer, ko niso bili plačani za pol leta na avstrijski Baustelle in ko se številni ti ključni vmesni akterji operejo roke na način, češ, saj mi smo denar dali naprej, ki je potem nekje vmes poniknil. Upam, da boste podprli ta naš amandma, na katerega bomo vezali tudi podporo celemu zakonu. Seveda bom glasoval za, lahko pa tudi rečem, da me žalosti, da nismo premogli toliko modrosti, da bi vsi podprli amandma k 9. členu NSi, ki pač žal [[…]]Tisto glasovanje kaže na neko resno nezrelost Državnega zbora. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 12, proti pa 59. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 59.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj zakona v razpravi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo.Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti pa 16. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti je glasovalo 16.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek, 17. 2. 2017, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bo vključen sprejeti amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalogah in pooblastilih policije v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 2. 2017. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti pa 48. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti je glasovalo 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 9. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma Poslanskih skupin SMC, Desus in SD k istemu členu pod številko 2 brez predmeten. Obrazložitev v imenu poslanske skupine? Obrazložitev v imenu poslanske skupine ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Mi bomo ta amandma podprli. Poslanka SD kolegica Bojana in kolega Gorenak in jaz smo hoteli, da bi ta zakon postal nekoliko boljši, v tisti razpravi pred kratkim smo bili dokaj osamljeni. Podprli ga bomo enostavno zato, ker popravlja zakon v neki pomembni dikciji, ker ne meša jabolk in hrušk in upam, da bomo premogli toliko zrelosti, da bomo vsi podprli ta amandma in prispevali h koncu derogacije DZ.
Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti pa 42. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti je glasovalo 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 9. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti pa 12. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti je glasovalo 12.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 14. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti pa 46. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti je glasovalo 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 35. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma Poslanske skupine SDS k istemu členu pod številko 2 brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo še enkrat, predsedujoči. Gre seveda za amandma, ki se nanaša na problematiko paralizatorjev, uvajanju le-teh – ne z golmi, ampak večina državljank in državljanov in tudi nekateri ključni akterji civilne družbe temu nasprotujejo. Zlasti ker o tem predlogu zakona onkraj nekih splošnih floskul kulture strahu, ki jih je izrekala gospa ministrica, niti niso podani temeljiti razlogi, zakaj bi ga uvajali. Tudi varnostna situacija v Sloveniji ni takšna, da bi ga bilo treba uvajati in tudi navsezadnje poskusna uvedba je pokazala, da ni potrebe po tem. In celo moram reči, dr. Gorenak, ki podpira uvajanje paralizatorja in nekako SDS omejuje to uporabo, je tudi bil toliko odkrit, da je priznal, da tudi kar nekaj strokovnjakov z njegovega področja nasprotuje temu. Skratka, ne več represije, ampak dejansko ukvarjanje s problematiko sistemskega nasilja, ki ga imamo v tej družbi, bo olajšalo navsezadnje tudi delo policije. Sama gospa ministrica je pa nekako tako ubesedovala, da bi človek lahko razumel, če bo policija dobila paralizator, bo srečna, komentar si pa povejte sami. Mi bomo podprli ta naš amandma, ker smo tudi ideološko, prej je nekdo govoril politična levica, kolega Breznik, v parlamentu smo vsi politični. Tudi desnica, levica, center, kakorkoli. In naša politika ni politika palice. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 65. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 65.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine SDS k 35. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 45. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 41. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmaji istega predlagatelja k 46., 47., 49. in 50. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postanejo vsi navedeni amandmaji brezpredmetni. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Amandmaji k 41., 42. in 43. členu se v osnovi nanašajo na neko dejstvo, da že vsaj 30 let živimo v informatični družbi. Nek doktor iz SMC je rekel, da njemu je vseeno, če njegovi podatki, ali bo šel na Kanarske ali ne, gor in dol se valjajo po e-oblakih in jih nekdo analizira. Ampak celo kolega Breznik ve, da je v ameriškem pravu to že 30 let resna debata pod Privacy Issues, lahko rečem, vsebinskim poudarkom. Lahko rečem, da varovanje zasebnosti in varovanje potrošnikovih pravic sta dve področji v Sloveniji, ki smo mi tako bosi, da je mene dobesedno sram. Sram kot poslanca in tudi sram kot državljana. Kaj smo mi dandanes? Mi smo dan danes v glavnem tudi informacijski vektor. Tričetrt časa v tem parlamentu se nekaj štrcka tukaj, ste na Twitterju, ste gor, eno in drugo, in da sočasno ni toliko zavesti, ko se o tovrstnih zadevah razpravlja, ko nas na to opozarja informacijska pooblaščenka, da gremo tako lahkotno čez to, da sploh ne pridemo do neke vsebinske razprave, kje se hranijo podatki, koliko, kako, koliko je to problematično, kaže dejansko, da očitno večina nas ni dorasla svoji nalogi, se moram tako izraziti. In tukaj je je še ena pomembna problematika, konkretno pri tem členu, kontrola na notranjih letih, ki jo direktiva lahko ja, lahko ne, ministrica vehementno reče, da Slovenija seveda podpira tudi kontrolo na notranjih letih, na sami seji odbora se mi je skoraj jezik polomil, ko sem vam prebral, katere informacije se tukaj shranjujejo. In nehajte se slepiti, da boste na tak način našli teroriste, resne kriminalce in tako naprej. Zakaj ne, vam je dr. Matić razložil v sami razpravi. To bo dejansko samo nekaj več nasilja nad v bistvu navadnimi potniki, ker nekomu se nekdo mogoče ne bo zdel po barvi pravi, drugi po priimkih. Evo, lahko razložim na svojem primeru. Leta 2010 sem predaval v Sarajevu, sem na 14 dni letel gor, dol, družil sem se tam od svetovalcev, Inzkom, do kakšnih frančiškanov, in verjetno bi me ta software zagrabil kot sumljivo osebo. Zdi se mi, da tako nepremišljeno te problematike ne smemo obravnavati, zato predlagamo, dejansko črtanje tega člena in resen razmislek o tem celotnem področju. Glasovali bomo seveda za.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 57. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 57.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Združena levica k 41. členu ni bil sprejet, so postali amandmaji Poslanske skupine Združena levica k 46., 47., 49. in 50. členu brezpredmetni. Amandma Poslanske skupine SDS k 42. členu pod številko 1 je vsebinsko enak amandmaju Poslanke skupine Združena levica k 42. členu pod številko 2, zato bomo o njiju glasovali skupaj. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanke skupine SDS k 42. členu pod številko 1 in amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 42. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 45. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandmaja nista sprejeta. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 43. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala še enkrat za besedo. Glejte, bom razložil na primeru, ker za enkrat smo še tako mala koalicija, da nimamo toliko časa v razpravi. Področje brezpilotnih letal ali če hočete dronov. Mi bi si morali odgovoriti, to sem pisal med razpravo, v tehtni debati na naslednja vprašanja: kaj snemati ter zakaj? Prepoznavanje obraza. Koliko časa se hrani? Zakaj? Kdo ima dostop? Za kakšne namene? S katerimi podatki se ti podatki lahko vežejo? Varnostniki vidiki samega drona na terenu. Kdo bo izvajal zunanji nadzor uporabe tega. Seveda ni res, kot so hoteli v SMC nekako prikazovati, da je Združena levica proti temu, da bi slovenska policija šla v 21. stoletje, da Trčka zanima samo, kakšne čevlje bodo imeli na policiji. Seveda me zanima in smo za to, da gre policija v korak s časom. Ne vem, mogoče bo Miha Kordiš resorni minister čez dva mandata, ampak ko se resno pogovarjamo o teh zadevah, se moramo pogovarjati o obsegu pooblastil, o varovalkah in tudi o ustreznem nadzoru in kako to preči zlasti poseganje v tisto, kar opredeljuje 35. člen Ustave. Tako da se ob tako pomembnem zakonu, ker se jaz pa dr. Gorenak v veliki večini, z izjemo paralizatorjev, strinjava, večina koalicije pa se, z izjemo očitno SD, reži, ne vem. Tovrstne zadeve dejansko je treba resno premisliti. Na ta način bo Slovenija v 21. stoletju, ne pa na način 450 tisoč evrov ali nekaj manj, da bomo rekli, dajmo biti srečni. Skozi takšno zakonodajo in skozi resna ukvarjanja, kje je sistem nasilen, bomo mogoče leta 2050 mi imeli penzione, če bomo še živi. Tako kot se pa mi gremo ta parlament, pa se rahlo bojim, da jih ne bomo imeli. In dokler tovrstne zadeve niso razjasnjene, dokler ni resnih ogovorov na ta vprašanja, ki sem jih tukaj naštel, pa lahko bi jih naštel vsaj še nekih deset, menimo, da uvajanje tovrstnega nadzora ne moremo nekako kar tako malo počez dati v ta zakon. Obstajajo pa v Sloveniji ljudje in strokovnjaki, ki se s tem resno ukvarjajo. Obstajajo ljudje ali obstajamo ljudje, no, kolegica Ljudmila vem, da zelo dobro govori nemščino, ki lahko vzame avstrijski zakon, ki civilno in drugačno uporabo dvomov zelo podrobno opredelil. In na ta način je treba debatirati o represivni zakonodaji. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti pa 49. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 17. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek, 17. 2. 2017, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bo vključen sprejeti amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o občinskem redarstvu, redni postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica bo predstavil dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Vem da me imate že poln kufer, ampak so teme, ki jih jaz pokrivam pri nas. Tisti, ki smo sodelovali na seji matičnega delovnega telesa, smo se strinjali, da po desetletju moramo urediti to področje občinskih redarjev, na katere nekako prepogosto stresamo frustracije, tudi zaradi tega ker ste ali smo številni, jaz osebno ne, pretirano zaljubljeni v lastne avtomobile in neradi uporabljamo javni potniški promet, ki ga v 25 letih v različnih sklicih tega državnega zbora nismo oziroma niste ustrezno uredili. Odkrito lahko povem, da je to verjetno eden najslabših, če že ne najslabše pripravljen zakon v tem sklicu Državnega zbora, ki je prišel v ta hram demokracije, če uporabim to besedo. Zelo zavzeto smo poslušali tudi sindikalno predstavnico samih redarjev, ki je nekako pokazala na problematiko, ki jih tare – od neustrezne izobrazbe določenih njihovih nadrejenih do manjka izobraževanja. Dejansko ob vsem skupaj si pa nismo odgovorili na neko ključno vsebinsko vprašanje, ali si takrat tisti, ki ste sprejemali to zakonodajo, niste upali priznati, da gre za lokalno policijo ali gre za nekaj nekoliko bližje avstrijskemu delu. To je zelo jasno tudi iz samega poskusa razlage tega zakona, ko se nekako išče nekaj primerljivega. Dokler si mi ne odgovorimo na to vsebinsko vprašanje, riniti naprej in sprejemati takšen zakon je v bistvu nedopustno. Zato bomo glasovali proti. Ampak vehemenca te koalicije in zlasti SMC je takšna, da to je največ pameti v vesolju. Absolutna nezmotljivost. Lahko se počasi začnemo tukaj butati ob ta zid za predsednikom Državnega zbora. Dajmo imeti malo zrelosti in to res skrpucalo od zakona ustaviti, dokler je še čas. Ker nas bo glava bolela vse, najbolj pa še te uboge redarke in redarje, ki za relativno skromne mezde delajo in ob tem kar se pogosto dogaja sklicevanja, veste, ni cela Slovenija Ljubljana. Pa se reče: "Ja, ljubljansko redarstvo, ki je ena četrtina redarstva," gor in dol. Dajmo počasi začeti nekako percipirati. Žal je tista druga Slovenija vedno bolj prikrajšana. Na ravni zobne kirurgije so rekli smo v Mariboru zdaj že šesta Slovenija. Dajmo imeti toliko zrelosti in glasujmo proti tovrstnemu skrpucalu od zakona. Hvala.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Luka Mesec.
Hvala za besedo. Tukaj se lahko samo strinjam s Francem Trčkom, ki je govoril pred mano. Zakon je katastrofalno slabo pripravljen, hkrati pa ne vem, kam merite s tem trendom. Pred časom je bila ukinjena policijska srednja šola v Tacnu, danes so policisti dobili paralizator. Redarji, ki že tako niso usposobljeni in celo sami nasprotujejo, bodo zdaj dobili policijska pooblastila. Se pravi, da na vseh nivojih vidimo, da gredo kompetence, usposobljenost, kvalifikacije dol, na drugi strani pa pooblastila in oboroženost gor. Kakšno stanje represivnih organov v tej državi bomo dobili skozi to, si lahko predstavljate. Kot poslanec Združene levice bom seveda glasoval proti. Ne razumem pa, kaj modernega vidite na takih trendih tisti, ki sedite v Stranki modernega centra. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti pa 9. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti je glasovalo 9.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. Pregled predlogov sklepov poslank in poslancev na razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric, ministrov, generalne sekretarke z dne 14. 2. 2017 je objavljen na e-klopi. V skladu s predlogom poslanca Luke Meseca bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje Luke Meseca v zvezi s prednostnim dispečiranjem električne energije iz Termoelektrarne Šoštanj. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Luka Mesec.
Hvala za besedo. Gospoda premierja sem včeraj vprašal, kaj Vlada namerava s prednostnim dispečiranjem, kam meri in če je zares predelala vse alternative. V odgovor sem dobil v bistvu sprenevedanje. Premier je odgovoril, da alternative Vlada še preučuje. Ampak to seveda ne more biti res, ker je Vlada predlog že posredovala v javno razpravo. Se pravi, v Vladi so že dogovorjeni, predlog je že šel naprej iz Vlade. Mislim, da ne moremo tega drugače brati, kot da se premier spreneveda, zavaja. Mislim, da lahko v kratkem pričakujemo, da bomo dobili predlog, da se luknjo, ki jo proizvaja TEŠ, plača kar na položnicah za elektriko, tudi v Državni zbor. Da bi se še enkrat pogovorili o tem, ali res ni alternativ, premierju sem včeraj omenil vsaj dve, ena je drugi steber našega elektrogospodarstva, torej Gen energija, ki proizvaja profit, za razliko od HSI, druga pa je deregulacija cen naftnih derivatov, s katero smo izgubili 60 milijonov evrov v proračun. Predlagam, da se pogovorimo o teh alternativah v Državnem zboru. Hkrati mislim, da se je treba pogovoriti o energetskem konceptu te države. O tem smo že v Združeni levici lani sprožili javno razpravo, minister je zagotovil, da se bo ta razprava nadaljevala. Zdaj smo dobili mimo javne razprave nadaljevanje subvencioniranja najbolj umazanega vira energije, to je premoga, na mizo, s tem da ga bomo še doplačevali prek položnic za elektriko. Glede na vse povedano enostavno ne vidim druge, kot da se stvar poskuša zaustaviti s tem, da se v Državnem zboru najprej dogovorimo, kako in kam naprej s tem predlogom in nasploh z energetskim konceptom, ki mu kot moderna država želimo slediti.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Glejte, gre za neko ključno dilemo v tej državi, ali si bodo neki resorji in lobiji pisali zakone, pa bomo mi tu kot tisti psički, ki so včasih na zadnji polici avtomobila kimali ob sončnih dnevih, ali smo mi zakonodajno telo. Zlasti dokler nimamo nekega koncepta, nimamo neke energetske strategije, ker se že vse predolgo paca, se moramo truditi tovrstne poskuse lobijev zaznati, resno predebatirati v Državnem zboru in sprejeti odločitve, ker smo mi zakonodajalec v tej državi. Lahko pa rečem onkraj tega, kar je Luka povedal, Finance niso ravno medij, ki bi bile Združeni levici naklonjene in ga tudi pogosto ne omenjam, ampak danes je bil kar obsežen intervju, v katerem je gospod Mervar, direktor Elesa povedal kar nekaj možnih rešitev. Opozoril je tudi na to, ko govorimo o medregionalnih razlikah, da je nedopustno, da so take cene v toplotnem ogrevanju med Velenjem, če se izrazim, in Zasavjem. Tudi s tem se moramo v Državnem zboru začeti resno ukvarjati. Drugače se nam bo zgodilo res to, da bodo Dravske elektrarne Maribor in Soške elektrarne in še kaj žrtev tovrstnih nezrelih politik. Tudi tu gre za delovna mesta in tudi glede tega lahko rečem: za družine gre. Zato upam, da boste podprli različne družine, ne le tiste, ki so enim všeč, da boste podprli ta naš predlog z neko resno razpravo o tej problematiki.Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti pa 44. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Mateja Tonina bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje mag. Mateja Tonina v zvezi z gradnjo drugega tira. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije –krščanskih demokratov bo predstavil mag. Matej Tonin.
Včeraj sem predsedniku Vlade postavil zelo preprosto vprašanje: koliko nas bo stal drugi tir? In predsednik Vlade je lepo odgovoril, da naj me to ne skrbi, da Vlada to dela preudarno in natančno. Še celo šel je dlje! Rekel je, da to niti ni stvar tega parlamenta. Vprašam vas: koga pa potem je? Zdi se mi, da se zgodba s TEŠ 6 ponavlja. Poslanec Dolinšek pravi, da to ni moja stvar. Jaz pa trdim, da to je moja stvar in da jaz želim vedeti, koliko nas bo stal drugi tir. V tej dvorani se najbrž vsi jasno zavzemamo, da je drugi tir potreben za razvoj Luke Koper. Tega ni nihče problematiziral. Da pa v tej dvorani ne smemo izvedeti, koliko bo stal drugi tir in da se nekaterim zdi to popolnoma normalno in da bodo najverjetneje danes še celo glasovali, da o tem ne sme biti razprave in potem se bo pet, šest let zavrtelo naokoli, morda bo drugi tir tudi zgrajen, na koncu nas bo stal tako kot TEŠ 6 1,4 ali pa 1,5 milijarde evrov in odgovori bodo: »Saj nismo vedeli, bili smo pred izvršenimi dejstvi in podobno.« Zgodba s TEŠ 6 je ista. O teh stvareh se ni pogovarjalo, se ni smelo spraševati, češ, to je potrebno, stvari tako gredo, poti več nazaj ni in na koncu je bila cena izjemno visoka. Tam so šli še korak dlje, ne da niso hoteli povedati, kakšna bo cena pri TEŠ 6, seveda so jo prilagajali glede na trenutne potrebe. Če je nekdo želel, da je bila cena milijardo 200 je bila milijardo 200, če pa nekdo tretji milijardo 400 pa milijardo 400. Tam so vse naredili samo za to, da gre projekt skozi. Jaz si resnično ne znam predstavljati, kaj je v tem vprašanju tako bogokletnega, da ta parlament, ki odloča o državnih financah, vsaj predsednik Vlade je sam rekel, da bo za ta projekt šlo tudi mnogo denarja iz državnega proračuna, da tega ne sme vedeti. Tisti, ki boste danes glasovali proti tej razpravi, mi potem povejte, kje bomo pa potem te zadeve lahko izvedeli oziroma če jih vi veste, dajte nam jih povedati.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolega Tonin je pozabil omeniti, da je šel gospod Cerar še dlje. Gospod Cerar je dobesedno rekel, da mi nismo dovolj strokovni, da bi se sploh pogovarjali o nečem tako strokovnem. Lahko greste gledat v magnetogram. Istočasno je še okrcal neke strokovnjake, ki tam kar nekaj, ki so naredili neke resne primerjalne analize, koliko bi to dejansko lahko stalo v različnih izvedbenih oblikah. Odkrito povedano, nekdo je pred kratkim oziroma tretji človek, ki je zahteval odstop drugega človeka v znotrajpartijskih zgodbah, ampak jaz se s tem ne bom ukvarjal, saj nisem član te partije, ampak če bi resno jemali modrocentričnost, bi moral po teh izjavah, ki jih je gospod Cerar včeraj izrekel, pa me je dr. Brglez kregal, da mi pač ne more odgovoriti, da jaz zlorabljam parlamentarno proceduro, SMC zahtevati, da gospod Cerar odstopi in kot predsednik, kot predsednik stranke me pa niti ne zanima, to je vaš problem. Zakaj? Ker neka oseba, ki je 20 let pravno svetovala Državnemu zboru, je zadnja v tej državi, ki bi lahko prišla v to pozicijo, da sem jaz moral tako odreagirati, kot sem včeraj odreagiral. Tovrstna derogacija Državnega zbora – vi se sedaj pač režite, Trček spet teži in dr. Brglez ve, da imam v tem prav, je nedopustna. Cerar je dobesedno rekel: »Vi ste nek ornament, opozicija tulite, koalicija bo dvignila roko, in vsi strokovnjaki, ki ne bodo požegnali tako, kot lobi in jaz mislimo, ste pa kar neki taki strokovnjačiči.« Veste, vprašanje drugega tira je tudi vprašanje, ali je ta družba sposobna sama sebe kompleksno misliti in niti ne tako blazno zahtevni projekt izpeljati transparentno, z javnim denarjem, da to ne bo, če malo parafraziram Luko, tovorni vlak, ki bo šel malo na peneze pa malo na elektriko. Zato bomo glasovali za, da se ta razprava opravi tukaj. Jaz sem pa zadnji človek, ki bom odločal pa pritiskal te tipke, če gre že za stotisoče evrov, kaj šele če gre za milijone, desetine, stotine milijonov. Moram reči, če se je v prvi tretjini tega mandata izvršilna oblast nekako še trudila odgovarjati na pisna poslanska vprašanja, mi kolegi iz opozicije se večkrat tega poslužujemo, ker drugega ne moremo, so sedaj tako odgovori tipa, pa rajši ne bom dokončal stavka. Zdi se mi, da se je skrajni čas, da se zresnimo in da opravimo to debato tukaj. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Jernej Vrtovec.
Zgodba o drugem tiru je, kot kaže, res na las podobna investiciji TEŠ 6. Dobili bomo, kot kaže, položnice, en evro več bomo plačali za elektriko, odgovoren pa za to ni nihče, da je bila to zgrešena investicija. Mi vemo, in ni to diskusija o tem, ali je drugi tir potreben ali ne, ampak diskusija se mora vršiti, na kakšen način bomo mi to sfinancirali in če vemo, koliko nas bo to stalo. Zaradi tega govorimo, da se nam lahko drugi tir zgodi kot TEŠ 6, zgrešena investicija, če ne bomo prav ravnali. Predsednik Vlade včeraj ni znal povedati številke, koliko milijonov evrov bo drugi tir stal. Jaz bi končno v tem parlamentu od vladajoče koalicije rad slišal, koliko bodo davkoplačevalci morali prispevati denarja, za koliko bo ta projekt ovrednoten. Predsednik Vlade s temi podatki včeraj ni prišel na to sejo. Zdi se, da gremo mi gradit hišo, imamo zanjo gradbeno dovoljenje, ne vemo sicer, če bo to gradbeno dovoljenje bilo prav tako, kot je. Hišo gremo gradit, ne vemo pa, kako bomo to hišo financirali in koliko bo ta hiša stala. Na takšen način gre vladajoča koalicija v gradnjo drugega tira. In bojim se, da bo čez deset let spet prišel predlog v Državni zbor, predlog zakonodaje, prednostno dispečiranja ali kako se že to imenuje, ko bomo davkoplačevalci morali prispevati po evro, dva zaradi tega, ker smo naredili neko investicijo brez krčmarja. Da se ta zgodba ne ponovi izključno zaradi tega, da bo ta vladajoča koalicija tista, ki bo rekla: »Ja, mi smo zasadili lopate in začeli graditi to pomembno investicijo za razvoj Luke Koper.« Drži. Ta investicija je potrebna, ampak z nekimi pametnimi izračuni.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Matjaž Han.
Hvala lepa predsednik. Najprej vprašanje, in tema je, Matej, absolutno relevantna, potrebna nekega pogovora in dogovora, vendar ne smemo pozabiti to isto temo je Janko Veber pred pol leta ali pa letom dni podprl in smo imeli isto razpravo v Državnem zboru. Žal se po tistem ni storilo in ni naredilo nič. Jaz sem utrujen od političnih razprav in floskul, da se pogovarjamo o tem drugem tiru, ko tudi mi, vsaj mi v koaliciji ne vemo nič. Prvič, na kakšen način se bo gradila, pod kakšnimi pogoji se bo gradila. In dokler ne bo eden udaril po mizi, za isto mizo dal direktorja Luke Koper, direktorja železnic, ki je pripravljen, in Vlado in enkrat po mizi udaril, češ, bomo gradili pod takšnimi in takšnimi pogoji za to in to ceno, potem pa sem jaz pripravljen se o tej temi pogovarjati in na nek način kontrolirati. Za enkrat pa, Matej, ker vas je tudi premalo, ne bom podprl te tvoje razprave, je pa razprava relevantna in sem pripravljen podpisati vsako izredno sejo, ko bomo v življenju vedeli, kakšen drugi tir pod kakšnimi pogoji sploh mislimo graditi. Za enkrat pa se gremo samo politiko. Hvala lepa.
Najprej ima obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa, predsednik! Zelo lepo, Matjaž, da si to povedal. Mislim, da je ravno zaradi tega potrebno, da se tukaj opravi razprava, da se mogoče koga zbudi. Jaz tudi sledim ves čas že na odboru in politiko, pa še zdaj ne vem, kakšen bo ta drugi tir. Ali bo ta drugi tir za hitrost vlaka 160 kilometrov na uro, za tovorni in potniški promet. Če je to ta, in zraven še servisna cev, potem je to milijarda 400 in nič manj, pa po mojem ne bo manj, razen več. Je pa to drugače kot pri TEŠ 6. Pri TEŠ 6 je bilo na začetku 600 pa je prišlo na milijardo 400, tukaj je pa sedaj milijardo 400 pa lahko pride na 600, če se bo gradil ta drugi tir za tisto, kar je nujno potrebno, to se pravi za tovorni promet, za hitrost od 20 kilometrov na uro, za kar tudi ni potrebna še druga cev. Če je to to. Ampak narobe je, jaz tega ne vem, če je, minister je obljubljal, da se bo racionaliziralo, da se bo modificiralo in ne vem kaj še vse, jaz bi to verjel, če država ne bi imela gradbenega dovoljenja in ne bi začela s pripravljalnimi deli, kar je tukaj govoril včeraj predsednik Vlade. Če pa imaš gradbeno dovoljenje, pa vsak, ki je kdaj kaj gradil, ve, da se projekt oziroma hiša ne more več spreminjati, ali bodo tri nadstropja, dve nadstropji, kako bo streha obrnjena, če že imaš gradbeno dovoljenje. Potem je povsem jasno, kakšna bo ta hiša. Jaz ne vem, zakaj nihče noče razumeti zakonodaje, ki jasno govori, kdaj je gradbeno dovoljenje izdano in kako se potem gradi. Mislim, da je povsem na mestu, da se o tem [[…]] [[znak za konec razprave]]
Obrazložitev glasu v lastnem imenu mag. Matej Tonin.
Poslanec Matjaž Han, jaz izjemno cenim vašo iskrenost. To, kar je bilo danes povedano s strani poslanca Hana, bi moralo zatresti ta parlament. Poslanec Han je jasno in glasno povedal, da niti koalicija ne ve, kakšna bo cena tega projekta. Ena stvar. Drugič, predsednik Vlade je včeraj dejal, da se bo ta investicija zgodila, kar lahko pod črto potegnemo, da bo SMC očitno to investicijo podprla na slepo in da je niti ne zanima, kakšna bo cena. Ali je to predvolilna preračunljivost ali pa v uhmepiševstvo. In kot mi je med mojo razpravo poslanec Dolinšek vpil, češ, to tebe ne zanima. Poslanec Dolinšek, me zanima. Jaz podpiram drugi tir in me zanima koliko bo ta drugi tir stal. In to bi moralo zanimati vse v tej hiši. Cenim tudi to, kar je naredil poslanec Veber, da je to debato odprl. Kje pa imamo mi problem? Problem imamo v tem, da mi lajamo, a karavana gre dalje. Če se ta parlament, če se ta koalicija in opozicija ne bosta skupaj postavili na noge v smislu, dokler ne vemo, kolikšna bo cena tega projekta, ne bomo podprli nobenega poroštvenega zakona ali kakršnegakoli drugega zakona, ki bo dajal finance za ta projekt, do takrat bodo lahko z nami delali kot svinja z mehom. Jaz mislim, da toliko pa se moramo ceniti sami, da enostavno terjamo odgovore, ki nam gredo. O javnih financah v tej državi odločamo mi in ne moremo odločati na slepo. Dolžni smo vedeti konkretne številke. In ta razprava bi morda bila še dodaten pritisk k temu, da se vendarle kaj postori in potem bi morda nehali razni lobiji pisati predsedniku Vlade odgovore, češ, da to je stvar, ki se tega parlamenta ne tiče, ker itak je premalo strokoven, da bi karkoli lahko odločal.
Najprej vprašam poslanca Dolinška, obrazložitev glasu ali kaj drugega?
[[iz dvorane]] Obrazložitev glasu! / smeh/
Obrazložitev glasu. Ne, ne, sprašujem zato, ker v tem primeru ima Franc Trček prednost, ker se je prej javil. Samo zato. Okej. Obrazložitev glasu ima gospod Marjan Dolinšek.
Hvala, spoštovani predsednik. Moram reči spoštovanemu kolegu Toninu, da razumem njegovo skrb, vendar – kje si bil gospod Tonin leta nazaj? Drugi tir – zgodba je v našem mandatu naredila premike. Začeli bomo delati. Zakaj se sprenevedate vsi skupaj? Me pa žalosti tudi kolega iz naše koalicije, ampak ne vem, mogoče pa ima slab spomin, tudi leta nazaj, in mislim, da smo na dobri poti in da je takšno govorjenje in sprenevedanje povsem brezpredmetno in škoda, da se tako pogovarjamo.Se sprašujem, ali ste sploh poslušali, kaj so nam, ko ste nam zastavili vprašanje, kakšni so bili odgovori? In pa tudi še nazaj nekaj mesecev, ko smo to materijo vrteli, ta drugi tir je tako vroč, da se bo verjetno kar kmalu scvrl. Ampak stvari se delajo in ne vem, kaj želite doseči. Očitno vam nekaj ni všeč. Hvala.
Postopkovno, gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, predsednik. Jaz sem do sedaj v desetih letih mislil, da je obrazložitev glasu, da poveš tisto, kar misliš, in da poveš na tak način, da te vsi razumejo, in da poveš, da si za ali proti. To se mi zdi smisel obrazložitve glasu. Jaz imam malo spomina. Jaz samo ene stvari ne vem, ali bodo gradili Slovenci, Madžari, ali bodo gradili Slovenci, Slovaki ta drugi tir, ali bodo gradili zdaj Rusi, ali bomo gradili ta drugi tir sami. Tega odgovora jaz osebno in Socialdemokrati nimamo. Lahko da ga ima kdo drug. V prejšnjih vladah je bilo veliko narejenega in tudi v tej vladi je bilo veliko narejenega, da smo prišli do nekega začetka, da se lahko začnemo pogovarjati in lahko rečemo, da bomo gradili. Na kakšen način in za kakšen denar, tega pa še ne vemo. Hvala lepa.
Kot bi lahko bilo prej upravičeno mnenje, da tisto ni bila obrazložitev, čeprav je jasno, v katero smer je poslanec Dolinšek govoril, je pa jasno, da je to tudi zloraba postopkovnega za obračunavanje z drugače mislečimi oziroma za razlaganje svojega glasu, ki pa tudi ni mesto. Ali ima kdo res pravo obrazložitev glasu, kako bo glasoval, ne pa polemike? Ker za polemiko bo čas, tudi ko pride zakon najverjetneje. Postopkovno, gospod Jani Möderndorfer.
Predsednik, v skladu s poslovnikom ni treba čakati do konca, če vidite, da se zlorablja poslovnik do onemoglosti. Zlorabil ga je kolega Tonin, zlorabili so ga vsi do sedaj, še tisti, ki je predlagal postopkovno in je razlagal, da v desetih letih je mislil, da je to obrazložitev glasu, je zlorabil zato postopkovno, da je v resnici spet polemiziral. Predsedujoči ima vso pravico, da enostavno v sredini opozori, da tukaj sploh ne gre za obrazložitev, ampak gre za polemiziranje in omenjanje imen poslancev, ki sploh ne morejo razpravljati, in to je zdaj nastala razprav. To vsi dobro vemo. Zato predsednik, poslovnik imamo zato, da ga spoštujemo. In edino vi ste tisti, ki ga lahko tudi razlagate in ne nazadnje ne samo razlagate, ampak odločite. Zato v skladu s Poslovnikom odločite in končajmo to, ker to ni vse skupaj nič. Če ni obrazložitve, ni in ne potrebujemo čakati do zadnjega. Hvala.
Še so obrazložitve. Prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Saj verjetno naju z Matjažem ni delal isti poštar, ampak približno na podoben način razlagava glasove. To svobodo imava. Iz vsega povedanega sem še bolj za to, da podprem to debato. Strinjam pa se tudi s tem, kar je bilo povedano – kateri ljudje se morajo najprej skupaj usesti, koga moramo še poleg povabiti. Včasih imam občutek, ker delam ogromno parlamentarne diplomacije, da to več zanima kakšne druge parlamente kot slovenski parlament. Pogovarjal sem se razen z Rusi z vsemi prej navedenimi, tudi Kitajci, tudi še s kom in so nekako začudeni nad našo, bom rekel, polovično sposobnostjo. Čudi me v osnovi tudi to, da en del koalicije o tem očitno ve dosti manj kot jaz, podprta je pa bila ustanovitev nekega podjetja, neki milijoni ki naj bi šli v tisto podjetje. Ko kot opozicijski poslanec sprašujem to, dobim odgovore tipa »kaj nam težiš«, da ne bom kakšne grše besede uporabil. Lahko bi malo v šali rekel, da očitno tisti, ki jim ni do resne razprave o tem, vsi vemo, tudi Jani lahko poduči tiste, ki ne vedo, da se da tudi sejo zapreti za javnost, če so tovrstne informacije, ki jih odločevalci v bistvu potrebujemo. Gre očitno samo za to, da očitno nekdo noče, da bi se ta razprava zgodila v Državnem zboru. Končal bom tako. Mogoče pa nekdo v šali ne misli več kandidirati na naslednjih volitvah, pa ga briga, kaj se bo zgodilo s tem in koga bo zaradi tega bolela glava. Ampak gospod Gorenak je edini, ki pravi, da gre v penzion, pa se on ni oglašal. Če resno zaključim, zdi se mi, glede na vse povedano, tudi delno zlorabljanje, da gre za preresno temo [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu ima gospa Ljudmila Novak.
Vsak napredek za izgradnjo drugega tira me zelo veseli. Ampak hkrati pa vsi skupaj ugotavljamo, da imamo zelo malo podatkov o tem, koliko bo to stalo, kako bomo to gradili in tako naprej. Sama se še dobro spomnim razprav nekaj let nazaj, celo protestov neke ministrice za gospodarstvo, ko se je začela gradnja TEŠ. Takrat smo vedno dobili, češ, zdaj se je pa že začelo, zdaj pa ne moremo več ustaviti. In to se je kar nadaljevalo. Tudi nekaj let nazaj je bila Nova Slovenija edina, ki je bila proti TEŠ oziroma poroštvu, ker je bila investicija preobsežna. Tudi tukaj pri drugem tiru nas enostavno skrbi, da se ne bo zgodba ponavljala. Mi poslanci smo zato tukaj, da o marsičem odločamo, zato moramo imeti izčrpne informacije. Takšna razprava, kjer bi bila vlada prisiljena nam posredovati čim več podatkov, bi bila za naše odločanje samo dobrodošla. In to je namen. Ne da smo v Novi Sloveniji proti gradnji drugega tira, potrebujemo ga, seveda ga potrebujemo, ampak zahtevamo pa tudi jasne informacije kako, kdaj, s koliko denarja in tako naprej, da nas kasneje spet ne bo bolela glava, ko bomo dobili pa čisto nekaj drugega na mizo.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospa Iva Dimic.
Tudi jaz se zahvaljujem, seveda priznavam ves trud stranki SMC za izgradnjo drugega tira, saj ne glede na to, kakršni so bili pritiski v preteklosti, pa kakšni so bili zapleti z vašim ministrom, mislim, da ni druge, kakor da se vendarle tudi vi bolj odločno odločite, da podpirate drugi tir. Prav je, da je drugi tir, seveda je to razvoj Slovenije. Ampak poglejte, če nek ekonomist, slovenski ekonomist Jože P. Damijan reče, da po njegovih ocenah in izračunih stane projekt 680 milijonov in če imamo na drugi strani podatek, da bo ta projekt stal eno milijardo 200, se pravi, da je nekje 400 milijonov razlike, nas seveda zanima v tem finančnem prerezu, kaj je teh 400 milijonov razlike oziroma kaj je notri, kar ni nikjer drugje upoštevano. To so pač dejstva. Kaj tistih 400 milijonov viška predstavlja in če bo še to dovolj [[…]]Kdo pa gre danes gradit hišo pa reče, hišo bom naredil, pa da najprej ne pregleda, kako močne finance ima in kakšna hiša bo. Jaz si ne predstavljam. Še avta ne greš kupit na kredit, če ne veš, ali si zmožen kredit imeti ali ne. Nihče drug ga ne bo plačal. Mislim da tukaj reči, mi smo v SMC, vi niste nič naredili [[…]]Mislim, da smo vsi tukaj skupaj, še nobenega nisem slišala, da je proti drugemu timu, vsi vas podpiramo pri tej izgradnji, ampak dajte pa na mizo papirje, kaj in kako je specifika, kakšna dela bodo, koliko bo to stalo. Razlika 400 milijonov je pa res malo prevelika med dvema izračunoma. Tega pa, kot je rekel kolega Han, ni. Res je, se je treba vprašati, če še vedno drži trditev, da bodo pomagali drugi tir gradili Madžari in hočejo imeti en lastniški delež v Luki Koper. Mislim, da je to treba povedati, ali je to res ali ni to res, ali bomo pristali na te ali ne. Tega nimamo, pa mi bomo o tem odločali.
Očitno je še interes, zato prosim, da se prijavite za obrazložitev. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Jaz bom seveda podprla ta predlog in bom glasovala za, kajti kolega Tonin je očitno odprl eno Pandorino skrinjico. Vsi se sprašujemo, kaj je z drugim tirom in odgovorov ne dobimo. Kljub aroganci predsednika Vlade in moram reči, da je ta debata nekako simptomatična za cel ta mandat. Vedno se nam dogaja, da opozicija trka na zaprta vrata, želi odgovore na relevantna vprašanja, medtem pa poslanci Modernega centra klepetajo, ker jim je popolnoma vseeno. S svojo arogantno večino, kot sem jo večkrat imenovala, bodo pritisnili gumb, tako kot je rekel šef, ne bodo se spraševali, koliko bo stalo, v kakšni kombinaciji se bo drugi tir gradil, kaj bo to posledično pomenilo za naš proračun in kako bomo potem mogoče morali imeti kakšne parlamentarne preiskovalne komisije, kot jih imamo danes za TEŠ 6. Takrat verjetno te stranke že dolgo ne bo več niti v parlamentu, niti mogoče na zemljevidu. Državljani pa bodo plačevali. Plačevali evro ali pa še več za zgrešene investicije. In ravno zaradi teh stvar mislimo, da imamo pravico spraševati. In je najmanj neprimerno, da nas gledate grdo, če se želimo pogovarjati o stvareh, o katerih bomo skupaj odločali tukaj v parlamentu, da lahko sprejmemo tudi odgovorne odločitve. Razen seveda, in tako po navadi je, da naših glasov ne potrebujete in našega mnenja ne potrebujete in vas tudi ne zanima, kakšno je. Ampak žal smo vsi na isti barki in državljani bodo to drago plačali. Pa da ne ponovim spet prispodobe o tiščanju glave v pesek, ko imaš zadek zunaj. Hvala.
Še so obrazložitve glasu. Prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Glasovala bom proti, ker se finančna konstrukcija počasi zapira in ker Vlada intenzivno dela na tem, da se bo drugi tir gradil. Sama verjamem v to, zato bom glasovala proti.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Igor Zorčič.
Hvala za besedo. Kolegice in kolegi! To, kar zdaj izvajate, mislim, da je vse skupaj en blef. Mi smo o drugem tiru velikokrat govorili na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor. O tem projektu se govori tudi izven te stavbe, govori se na raznih forumih. Sami ste povedali, da o tem govorijo tudi civilna družba in razni strokovnjaki. In jaz ne poznam primera, da bi se kdo od vas oglasil na kakšnem od teh forumov, kjer razpolagajo z informacijami o izgradnji drugega tira, jih vrednotijo in nekako se opredeljujejo do same vrednosti drugega tira. Rekli ste, da so ocenili, da bo cenejši, kot to ocenjuje Vlada. Ja, jaz predlagam, da njih vprašate, zakaj bo cenejši. Jaz se ne želim spuščati zdaj v to, ali bo stal drugi tir toliko in toliko. Tudi ne želim relativizirati te teme, ki je zelo pomembna, želim pa povedati to, da se mi zdi očitno povsem z namenom nekakšne samopromocije, da tu razlagate, kako boste v Državnem zboru govorili, ali so debeline predorov primerne ali niso, ali mora biti kvaliteta železa takšna ali takšna, kakšna naj bo nosilnost posameznega tira. O tem je bilo govora, da so to tehnična vprašanja, ki se pač diskutirajo na nekih drugih forumih. Kar se tiče odločanja o nekih finančnih posledicah drugega tira, pa verjamem, ko bo zadeva prišla v Državni zbor, da bomo vsi o tem lahko kompetentno govorili. Glasoval bom proti. Hvala lepa.
Postopkovno. Ampak to bo spet zlorabljanje postopkovnega za razpravo. Pa bo. Če bo, prekinem v tistem trenutku, ko ne bo to postopkovno. Besedo za postopkovno ima, dr. Franc Trček.
Poglejte, spoštovani predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez, tri leta že skoraj na dnevni bazi tukaj poslušam žalitve opozicijskih poslancev, vključno z mojo minornostjo. Če kdo, bi gospod, ki se je prej oglašal, ki je predsednik resornega odbora, jaz sem pa njegov opozicijski podpredsednik, pa me tudi nikoli po poslovniku ne upošteva, čeprav piše v poslovniku člen, da podpredsednik pomaga pri vodenju in svetuje, gor in dol, moral priskrbeti vse to, kar sedaj gospod Tonin zahteva. Moj postopkovni predlog je, naj se neha norčevanje iz opozicijskih poslancev in poslank v tem Državnem zboru, ki ga tudi vi omogočate v veliki meri. Priznam, da jaz tudi v pingpongu odreagiram nazaj. Nisem človek, ki v osnovi žali, če me pa kdo brca v pubične predele, metaforično, bo dobil nazaj. In zdi se mi, da imamo kaj bolj pametnega za početi tukaj, kot da se gremo tovrstne pingponge.
Se strinjam, da imamo kaj bolj pametnega početi kot v bistvu tukaj preigravati postopkovne možnosti za razpravo, ki še ni razprava. Poleg tega vsi vemo, da nas bo itak čakal zakon, ki ga moramo sprejeti, in takrat bo lahko vsa možnost za razpravo in vse zadeve bodo morale biti na mizi. Zaradi tega res prosim, da se vsi skupaj nehate pretvarjati in izglasujemo to zadevo, kot jo pač moramo izglasovati. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 43. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke mag. Alenke Bratušek bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje mag. Alenke Bratušek v zvezi s prodajo Nove Ljubljanske banke, d. d. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 46. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Vinka Gorenaka bo zbor odločal o naslednjem predlogusklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča na poslansko vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi s sumom storitve kaznivega dejanja zlorabe uradnega položaja, ki sta ga osumljena generalni državni tožilec in nekdanji minister za pravosodje. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 11, proti 50. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Ljuba Žnidarja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje gospoda Ljuba Žnidarja v zvezi z registracijo fitofarmacevtskih sredstev. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovanega ministra Dejana Židana sem povprašal glede registracije fitofarmacevtskih sredstev v Republiki Sloveniji, kajti uporabniki imajo zaradi tega velike težave. Določena škropiva v Republiki Sloveniji ni možno dobiti na trgu, določena fitofarmacevtska sredstva, ko jih potrebujejo v tistem momentu, potrebujejo z vlogo z odobritvijo dobiti dovoljen uvoz. Vemo, da je ob različnih vremenskih razmerah to treba storiti zelo hitro in zato nastajajo težave. Kljub temu da uredba že leta 2009 prinaša spremenjen način registracije, in sicer uvaja consko registracijo, ki ni vezana na nacionalne meje držav, Slovenija spada v B cono, kjer so Slovenija, Avstrija, Nemčija, Poljska, Madžarska in Češka, in je možno vzajemno priznavanje registracij med državami članicami v tej coni, Slovenija kljub temu dovoljenju v tej uredbi do danes ni izvedla še niti ene vzajemne conske registracije od katerihkoli držav. Proizvajalci fitofarmacevtskih sredstev se za registracijo v Sloveniji ne odločajo, ker je dejansko to premajhen trg, ker vemo, da je treba vedno uvajati nova zaščitna sredstva in pride to za same proizvajalce predrago. Posledica tega je, da so tudi ta fitofarmacevtska sredstva v Republiki Sloveniji občutno dražja kot v tujini. V določenih primerih jih je možno tudi za štirikrat ceneje dobiti v tujini. Tako da možnost obstaja. Ministrstvo kljub tej možnosti ni storilo še niti enega koraka. Gre za širši problem v kmetijstvu. Lahko bi ta fitofarmacevtska sredstva občutno pocenili in menim, da je za rešitev tega problema treba opraviti javno razpravo, da bo slovensko kmetijstvo dejansko tudi na ta način pripomoglo k temu, da bo bolj konkurenčno, kajti vemo, da Slovenija uvozi za milijardo evrov [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati ima Zvonko Lah.
Hvala lepa. Jaz bi rad samo še dodal, da je to res velik problem, kar je izpostavil kolega Žnidar, da tudi glifosati, ki se ponovno lahko uporabljajo, so pri nas trikrat dražji, kot so v tujini, in še veliko drugih pripravkov, in to zaradi tega ker je pri nas potrebna registracija za majhne količine. In potem so izgovori, da so zaradi tega ti pripravki tako dragi. Potem pa posegajo naši kmetje, ker je tako ali tako že kmetovanje pri nas v primerjavi z nekaterimi drugimi državami nekonkurenčno, imajo pa še dražje pripravke ali škropiva ali ne vem kaj še vse, tudi gnojila. Potem pa posegajo tudi po pripravkih, ki pa niso dovoljeni oziroma niso dovoljeni v tej coni, tako v južnih državah kot v Italiji in potem nastajajo problemi, kot so jih imeli tudi čebelarji lani, ki so bili žrtev tega sistema. Nihče pa noče poslušati. Zakaj če smo majhen trg, če je dovoljena uporaba v Evropski uniji v vseh državah, zakaj moramo pri nas še posebej registrirati, in to traja tudi nekaj let. V tem času pa so naši kmetje v neenakopravnem položaju. Zakaj ne bi odločili? Verjetno so pri nas neki lobiji, ki s tem tudi nekaj zaslužijo, da pametujejo, čeprav je to že vse preizkušeno nekaj let v drugih državah Evropske unije. Evropska zakonodaja je nad našo zakonodajo. Ampak ne, mi moramo biti bolj pametni. Zaradi tega bom podprl, da se o tem opravi razprava v Državnem zboru.
Boste vsi skupaj podprli, ker je to poslanska skupina. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 11, proti 48. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Mateja T. Vatovca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na poslansko vprašanje dr. Mateja T. Vatovca v zvezi z upokojenci, ki so del plač prejeli v obliki delnic. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 44. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Zvonka Laha bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje gospoda Zvonka Laha v zvezi z javnim razpisom za dodelitev nepovratnih sredstev za sofinanciranje iz podukrepa Podpora za naložbe v kmetijska gospodarstva. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 12, proti 46. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Violete Tomić bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo gospoda Antona Peršaka na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi z umetniškimi deli v lasti NLB. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Ministru za kulturo sem postavila naslednje vprašanje. Ljubljanska banka in kasneje Nova Ljubljanska banka je v preteklih letih namenjala kar precej sredstev in precej denarja za nakup umetniških del in tako so si nabrali kar zavidljivo zbirko likovne umetnosti, ki je po mnenju nekaterih strokovnjakov neprecenljive vrednosti. Sedaj vemo, da se NLB prodaja, zaprtih je kar nekaj poslovalnic. Po mojih informacijah so ta neprecenljiva umetniška dela nekje po kotih neevidentirana, zanemarjena. Jaz bi vas prosila, da me podprete pri tem, da zaščitimo javni interes, da se tem delom dodeli nekako poseben status, da se predajo kakšnemu muzeju, da zaščitimo našo kulturno dediščino, da zaščitimo našo lastnino. Skratka, da podpremo tukaj javni interes. Če se že banka prodaja, ta umetniška dela, ki so, kot rečeno, neprecenljive vrednosti, naj ostanejo v lasti državljanov in naj imajo tudi bodoče generacije možnost, da si jih ogledajo v kakšni primerni ustanovi. Hvala za vašo podporo.
V vaši poslanski skupini glasujete za. Smo na točki obrazložitve glasov poslanskih skupin ali pa v lastnem imenu. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 40. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Suzane Lep Šimenko bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča ter ministrice za zdravje gospe Milojke Kolar Celarc na poslansko vprašanje gospe Suzane Lep Šimenko v zvezi z umeščanjem in vplivom visokoenergetskih daljnovodov. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 46. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Marka Pogačnika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za finance mag. Mateje Vraničar Erman na poslansko vprašanje mag. Marka Pogačnika v zvezi z dokapitalizacijo Slovenski državni holding, d. d. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 11, proti 46. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Vinka Gorenaka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru generalne sekretarke Vlade mag. Lilijane Kozlovič ter ministrice za obrambo gospe Andreje Katič na poslansko vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi z uporabo vladnega letala falcon dne 28. 1. 2017. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratski stranke ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Mi bomo seveda ta predlog podprli. Računam tudi na podporo kakšnega razumnejšega dela v tej dvorani. Ja, gremo po vrsti. 28. januar, gospod Cerar odide na izlet v Pariz. Tam si ogleda rokometno tekmo in pride nazaj. Nič spornega, če bi polet plačal sam. Hudo sporno pa zato, ker je to navaden izlet, ki ga je sicer generalna sekretarka označila za delovni obisk. Delovni obisk v tujini, na katerega ga je povabila Rokometna zveza Slovenije, ne boste verjeli. S seboj odpelje ministrico in s seboj odpelje, dobro, dva varnostnika, in piar službo ministrice in piar službo Kabineta predsednika Vlade. Gospe in gospodje, dejanje ima vse znake kaznivega dejanja, samo treba je zbrati dovolj dokazov. Se bom tudi potrudil, tako da boste vedeli. Tokrat pa vam predlagam, da opravimo o tem razpravo. Vsi veste, tisti, ki ste kdajkoli bili v vladi ali blizu vlade, kako to poteka, da ministrstvo za zunanje zadeve ali kabinet predsednika pripravi predlog, izhodišča se sprejmejo na Vladi, tam se potrdi delegacija, kakšna mora iti, kdo lahko gre in tako se odide v tujino. Nič od tega ni bilo storjeno. Generalna sekretarka se je sklicevala na nek sklep Vlade, ne boste verjeli, star eno leto, iz julija 2016. To je nek sklep Vlade, po katerem so gospodje šli na izlet. Ta sklep Vlade bo treba še dobiti. Relativno korektno je odgovorila ministrica za obrambo, ona je naštela vse funkcionarje, ki se s tem letalom lahko vozijo, od predsednika države, ki je to koristil menda enkrat, pa še to bolj na željo gospoda Türka, bivšega predsednika, do predsednika Državnega zbora, ki ne vem, ali uporablja ali ne, slišal še nisem, do najnižjega ranga, to pa je minister. Sprašujemo se lahko, kaj je delalo na letalu šest javnih uslužbencev, piarovcev ministrice za visoko šolstvo in kabineta predsednika Vlade. Skratka, šlo je za popolnoma popolno zlorabo letala za privatni izlet v Pariz. Zato vas pozivam, da podprete razpravo o tej temi. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Luka Mesec.
Hvala za besedo. Jaz imam tukaj sicer napisano priporočilo, da naj se vzdržimo pri tem, ampak glede na povedano, da sem slišal, da obstajajo insinuacije, da je premier Cerar z ekipo letel na rokomet v Francijo z vladnim letalom, to se mi pa res zdi nespodobno, milo rečeno nespodobno. Tudi jaz in verjamem, da naša cela poslanska skupina bo podprla, da se o tem pogovorimo in vidimo kaj je na tem. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 16, proti 39. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Matjaža Hanžka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor gospe Irene Majcen ter ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje Matjaža Hanžka v zvezi z Uredbo o državnem prostorskem načrtu za tretjo razvojno os na odseku Velenje – Šentrupert, priključek AC1. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 16, proti 45. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Andreja Čuša bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča na poslansko vprašanje gospoda Andreja Čuša v zvezi z daljnovodom Cirkovce–Pince. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 46. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Luke Mesca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje gospe Milojke Kolar Celarc v zvezi z mobilno enoto reanimobila v Urgentnem centru Trbovlje. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Luka Mesec.
Hvala. Še za minuto pozornosti bi prosil. Ministrico za zdravje sem včeraj spraševal o mobilni enoti reanimobila. Reanimobil je ta tip reševalnega vozila, kjer imamo poleg dveh reševalcev prisotnega tudi zdravnika za reševanje nujnih primerov na terenu. To so po navadi kakšne kapi, hude nesreče in tako naprej. Vsi urgentni centri v Sloveniji reanimobil imajo, z izjemo dveh, in to sta trboveljski in brežiški. S tem prebivalci Zasavja in prebivalci Posavja nimajo dostopa do enake zdravstvene oskrbe, do enake pomoči na terenu kot preostalo prebivalstvo v Sloveniji. Ker nisem od ministrice dobil nobenih zavez ali vsaj obljub, da bo to stanje uredila, predlagam, da se o tem pogovorimo v Državnem zboru. Hvala.
To predlagate v imenu poslanske skupine, torej vsi podpirate ta predlog v vaši poslanski skupini. Dajmo se navaditi, kaj v bistvu obrazložitve glasu sploh so. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti 40. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 27. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri in upam, da se naspite do takrat.