Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 13. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanci, gospa Iva Dimic, gospa Polonca Komar, gospod Marijan Pojbič, gospod Jakob Presečnik in gospod Rihard Braniselj. Vse ostale prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ŠTIPENDIRANJU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 5 tisoč volivk in volivcev. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za delo družino, socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsednici odbora, dr. Andreji Črnak Meglič za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Gospod predsednik, gospa ministrica, kolegice in kolegi, dobro jutro! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je obravnaval predlog zakona o štipendiranju, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložilo več kot 5 tisoč volivcev. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagateljev, Mitja Urbanc, predstavniki Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, z ministrico, predstavnica Zakonodajno-pravne službe in predstavnica Državnega sveta. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe. Le-ta je ob pripombah pravnosistemske narave podala tudi številne konkretne pripombe k posameznim členom predloga zakona. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Vlade, ki predloga zakona ne podpira in predlaga Državnemu zboru, da ga ne sprejme. Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je v svojem mnenju, ki ga je na seji odbora predstavila predstavnica Državnega sveta, do vprašanja potrebe po novi sistemski ureditvi tega področja zavzela sicer pozitivno stališče. Komisija je podprla pobudo predlagateljev za sistematično ureditev področja štipendiranja v smislu ponovnega odpiranja dialoga med vsemi zainteresiranimi stranmi, do predloga zakona pa se zaradi opozoril o tehničnih in pravnih pomanjkljivostih ter pomislekih glede vsebine in izvedljivosti predlaganih rešitev ni opredelila. V skladu z ugotovitvami iz razprave je komisija pozvala vse zainteresirane strani, da na podlagi sodelovanja čim prej pripravijo in uskladijo vsebino novega alternativnega predloga zakona o štipendiranju. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je o predlogu zakona opravil javno predstavitev mnenj. Predstavnik predlagatelja je v uvodni obrazložitvi povedal, da so na javni predstavitvi mnenj razpravljavci podali poglede na zakon o štipendiranju, ki ga je vložilo več kot 5 tisoč volivcev in Študentska organizacija Slovenije. S predstavniki ministrstva so se strinjali glede nekaterih pomanjkljivosti trenutne ureditve, zato upajo na konsenz in skupni predlog, ki bo bolj sprejemljiv za vse. Predstavnica Vlade je povedala, da je Vlada pripravila svoj predlog zakona, ki je že v parlamentarni proceduri, zato predlaga, da se obravnavani predlog ne sprejme. Ob tem je ministrica pozdravila napor Študentske organizacije ter volivk in volivcev, da so se lotili problematike, saj je dejansko potreben sistemski pristop k politiki štipendiranja v naši državi. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v svoji predstavitvi mnenja opozorila, da obrazložitev, podana k posameznim členom, večinoma zgolj povzema besedilo člena, v nekaterih primerih pa od njegove vsebine celo odstopa. V okviru uvodnih pripomb je opozorila še, da je treba predlog zakona zaradi notranje skladnosti terminološko poenotiti, saj je predloženo zakonsko besedilo neenotno, uporablja številne termine, kar seveda zmanjšuje jasnost, preglednost in splošno razumljivost zakonskih norm. Ob pripombah pravnosistemske narave je Zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju podala tudi številne konkretne pripombe k posameznim členom predloga zakona. Glede na navedeno je odbor s 17 glasovi "za" in nobenim "proti" sprejel sklep, da Predlog zakona o štipendiranju ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Besedo dajem gospodu Luki Špoljarju, predstavniku predlagateljev predloga zakona, za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. 5 minut imate na voljo, izvolite.
Lep pozdrav tudi z moje strani! Hvala za besedo. Moje ime je Luka Špoljar in prihajam iz Študentske organizacije Slovenije. Študentska organizacija je na podlagi analize stanja in tudi konkretnih primerov, ko se na nas obračajo študenti, vložila predlog zakona s podporo več kot 7 tisoč polnoletnih državljanov, katerih podpise smo zbrali v dobrem tednu dni. To daje našemu predlogu zakona še dodatno težo ter pomembno sporočilo, da je to področje treba nujno urediti. Obenem pa menimo, da to daje dodatno težo tudi našim prizadevanjem in našemu delu. Ker pa je Študentski organizaciji Slovenije bolj pomembna vsebina zakona kot njegova oblikovna ureditev in je naša primarna želja, da se primerno uredi sistem štipendiranja v Republiki Sloveniji, smo pristali na to, da skupaj z Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti pripravimo hibridni zakon, ki bo predmetno materijo ustrezno uredil. Tako je Vlada Republike Slovenije sprejela predlog zakona, ki je sprejemljiv tudi za Študentsko organizacijo Slovenije, saj povzema večino dobrih rešitev, ki jih je predlagala ŠOS. To so štipendije za deficitarne poklice, vzdrževanje štipendij in predvsem vrnitev štipendij mladoletnim dijakom. Zato na tem mestu predlagamo oziroma kot je bilo že rečeno, se strinjamo s pristojnim parlamentarnim odborom, da se postopek sprejemanja našega zakona na tej seji ustavi oziroma prekine, pri nadaljnjem sprejemanju novega zakona o štipendiranju, ki bo vložen v parlamentarno proceduro, pa vas prosim, da se poslanci postavite izven okvirjev dnevne politike in glasujete za dobre rešitve za dijake in študente. Cilj Študentske organizacije Slovenije je, da se sistem štipendiranja uredi celovito, učinkovito, sistematično ter transparentno. Poudarek na reševanju te problematike je pomemben tudi zaradi splošne socialne stiske, ki se že kaže v zadnjih letih. Veliko pove že samo podatek, da je med letoma 2010 in 2011 bilo podeljenih več štipendij, ne glede na to, da je cenzus ostal isti. Seveda je potem bil sprejet Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki je odvzel štipendije več kot 10 tisoč mladoletnim dijakom, tako da je bilo z novim letom podeljenih zgolj 125 novih štipendij. Zanemarljiv pa tudi ni podatek, da je prišlo do konkretnega upada panoge študentskega dela, skozi katerega so študenti in dijaki reševali svoj socialni položaj, velikokrat pa reševali finančno problematiko kar celotne družine. Tako kljub izboljšanju štipendijskega sistema še vedno ostaja nekaj grenkega priokusa zaradi nezadostne višine sredstev, vsekakor pa je to šele prvi korak k reševanju problematike. Veseli smo pripravljenosti in razumevanja resornih ministrstev, da je treba področje štipendiranja v Republiki Sloveniji in področje štipendiranja nadarjenih, govorim o Zoisovih štipendijah, čim prej urediti in se že veselimo napovedanega začetka in vabila na delovno skupino na resorno ministrstvo. Zelo pohvalno pa je tudi to, da bomo lahko skupaj z vsemi pristojnimi ministrstvi pripravili politiko štipendiranja in pravilnik o dodeljevanju Zoisovih štipendij. Obenem pozivamo resorno ministrstvo, da se postopek sprejemanja zakona o štipendiranju začne čim prej in se s tem da tudi pomemben signal mladi šolajoči se mladini v Republiki Sloveniji. Kot smo že večkrat poudarili, mladi želimo biti del rešitve in ne del problema. Veseli nas, da temu na nek način s svojimi izjavami pritrjuje celotna politična sfera, predvsem pa trenutni odločevalci v vladajoči koaliciji. Mladi smo tako rekoč motor prihodnosti in nas je kot takšne treba jemati pri oblikovanju vseh politik, torej kot prioriteto. Vedno več posameznikov se odloča za odhod v tujino in smo tako priča begu možganov, čeprav Slovenci veljamo za zapečkarski narod. Naj vam tukaj na tem mestu povem, katera predavanja so najbolj obiskana zadnje čase s strani študentov – predavanja na temo: Kako v tujino? Gneča je takšna, da ne uspemo spraviti vseh študentov v predavalnice, niti zabave niso tako obiskovane. Tako da mislim, da je to zelo pomemben signal, kaj se dogaja. Svet stoji na mladih, pravijo. Če mladi ne bomo postavili ustreznih temeljev, se bodo ti kaj kmalu začeli majati. Zato za zaključek še enkrat poudarjam, mladi smo prihodnost. V vaših rokah pa je, da nam z ustreznimi politiki omogočite razvoj in nam daste priložnost. Hvala za besedo.
Hvala tudi vam. Za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo tudi predstavnici Vlade, in sicer dr. Andreji Kopač Mrak, ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Dober dan tudi z moje strani! Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlog novega zakona o štipendiranju, ki ga je pripravila Študentska organizacija Slovenije in ga s podporo 5 tisoč volivk in volivcev predložila v Državni zbor Republike Slovenije, je pripravljen v veliki meri na podlagi Predloga zakona o štipendiranju, ki ga je v zakonodajni postopek vložila Vlada Republike Slovenije v mandatni dobi 2008–2011. Postopek je bil zaključen na podlagi 154. člena Poslovnika Državnega zbora oziroma, če poenostavimo, zaradi predčasnih volitev. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je vloženi predlog zakona o štipendiranju obravnavalo kot resen poziv in hkrati dobrodošlo pomoč pri nadaljnjem urejanju sistema štipendiranja v Republiki Sloveniji. Zakonodajna služba Državnega zbora je ugotovila v samem tekstu številne nedoslednosti in pravne nedorečenosti, zato je bila sprejeta odločitev, da se poskuša skupaj na podlagi že pripravljenega zakona v prejšnjem mandatu, na podlagi novega zakona, podpisanega s strani volivk in volivcev, pristopiti v kompromisni predlog. Ta kompromisni predlog je nastal in ga je 18. 3. 2013 sprejela Vlada in ga vložila v proceduro v Državnem zboru. Ko boste o predlogu zakona, ki ga imate danes na mizi, izglasovali sklep o umiku, bo dejansko odprta možnost, da se nadaljuje procedura novega zakona o štipendiranju, kjer gre za kompromis. Mislim, da je bilo usklajevanje med samimi predstavniki študentov in ministrstva dobro in to bomo tudi nadaljevali. Tako vas prosim, da izglasujete, da je zakon neprimeren, in s tem odpremo možnost zakonu, ki je v veliki meri že usklajen in nekateri pogovori so tudi že stekli. Hvala.
Hvala tudi vam. Prehajamo še na obravnavo stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Državljanske liste bo predstavil gospod Branko Kurnjek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovani predstavnik predlagateljev, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Obravnavani predlog zakona o štipendiranju, ki ga je v zakonodajni postopek vložilo 7 tisoč 644 podpisnikov, kar mu že s tega vidika daje veliko težo, kaže na to, da je na področju štipendiranja nujno potrebna celovita in premišljena ureditev. Vendar pa predlog, žal, vsebuje precej pomanjkljivosti oziroma nejasnosti, na kar je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. Besedilo predloga je nedodelano, nejasno in pomanjkljivo. S sprejetjem zakona v predlagani obliki bi prišlo do protiustavnosti, saj je predlog v nasprotju z ustavnim načelom pravne države, ki določa, da morajo biti zakoni jasni in nedvoumni. Da je temu tako, na nek način dokazuje tudi to, da se s takšno argumentacijo strinjajo sami predlagatelji zakona. V Poslanski skupini Državljanske liste bomo zato podprli predlog sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Veseli pa nas dejstvo, da je ministrstvo v sodelovanju s študentsko organizacijo že pripravilo nov celovit predlog zakona o štipendiranju, ki ga je Vlada že sprejela in ga marca poslala tudi v Državni zbor. Nov predlog, ki je bil med drugim sprejet tudi na podlagi javne predstavitve mnenj, je sprejemljiv tudi za študentsko organizacijo, saj uvaja številne rešitve, ki so jih sami predlagali, predvsem pa je bistvena novost vrnitev štipendij mladoletnim dijakom, kar bo zagotovo izboljšalo njihov socialni in dejavnostni položaj. Danes bomo predvidoma zaključili z zakonodajnim postopkom v zvezi z obravnavanim predlogom zakona o štipendiranju, hkrati pa bomo usmerili vso energijo v to, da čim prej čim bolj celovito in sistematično uredimo sistem štipendiranja s sprejetjem vladnega predloga zakona, ki ga imamo v zakonodajnem postopku že dober mesec. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavila gospa Jasmina Opec.
Hvala lepa za besedo. Lep dober dan vsem skupaj. Spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo v preteklih dveh mandatih že večkrat opozorili na nujnost celovite ureditve področja štipendiranja, ki je od sprejetja novele socialne zakonodaje, ki je med drugim tudi ukinila štipendije za mladoletne dijake, na stranskem tiru vladnih ekip. Obljube Pahorjeve vlade oziroma pristojnega ministra Svetlika ter sedanje ministrice, ki je bila takrat državna sekretarka, da bo omenjena socialna zakonodaja izboljšala položaj šolajoče se mladine ali ga vsaj ohranila na isti ravni so se izkazale kot, tega ne morem drugače reči, popolno zavajanje. Družinski proračuni so se namreč zaradi ukinitve štipendij mladoletnim dijakom močno znižali, saj izgube prihodka iz naslova štipendije ni mogoče nadomestiti z nekaj evrov višjim otroškim dodatkom, kljub temu da so nas takrat vsi iz vladajoče ekipe prepričevali v nasprotno. Kakorkoli že, pred nami je predlog zakona o štipendiranju, ki ga je v zakonodajni postopek vložila skupina 5 tisoč volivcev, glavno pobudo pri pripravi zakonskega predloga in zbiranju podpisov pa je imela Študentska organizacija Slovenije. O vsebini predlaganega zakona oziroma problematiki celovite sistemske ureditve področja štipendiranja je bila pred časom opravljena tudi javna predstavitev mnenj, ki je odprla kar nekaj pomembnih vprašanj in tudi pot k temu, da se obravnavani predlog zakona o štipendiranju uporabi kot osnova za pripravo novega zakona o štipendiranju. Slednjega je v zakonodajni postopek pred dobrim mesecem vložila sedaj že bivša vlada, in kolikor nam je v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke znano, se z njim strinjajo tako dijaki, študentje kot aktualna vlada oziroma pristojno ministrstvo. O vsebinskih vprašanjih, ki jih je odprl predlagani zakon, na tem mestu ne bi govorila, saj bo za to še veliko priložnosti pri obravnavi vladnega zakonskega predloga. Bi pa še enkrat omenila, da si mladi, še posebej v krizi, kakršni smo priča, zaslužijo enakovredno obravnavo in enak nivo socialnih pravic, kot so ga deležne ostale kategorije prebivalstva. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila mag. Jana Jenko.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vsem prav lep pozdrav! Nujnost sprememb Zakona o štipendiranju se je pokazala predvsem po odvzemu štipendij mladoletnim dijakom in ko se je socialni status družin zaradi gospodarske krize zelo poslabšal. V Poslanski skupini DeSUS iz tega razloga pozdravljamo delo Študentske organizacije Slovenije, ki je zavzeto pristopila k obravnavni tematiki in pripravila omenjeni predlog zakona. Pozdraviti velja tudi zmožnost sodelovanja Študentske organizacije in pristojnega ministrstva, predvsem pa zavedanje obeh, da lahko s skupnimi močmi najdejo rešitve, ki bodo s finančnega vidika sprejemljive za državo in na drugi strani za dijake in študente. Te rešitve morajo omogočati lajšanje materialnih zagat, ki danes pestijo velik delež slovenskih družin s šolajočimi se mladostniki, bolj povezati šolski sistem s kadrovskimi potrebami delodajalcev ter nagrajevati in stimulirati nadarjenost, pridnost in zavzetost naših mladih potencialov. Dejstvo je, da v Sloveniji potrebujemo sistemski pristop k politiki štipendiranja. Le-ta mora biti urejena celovito in transparentno, če želimo, da bodo finančna sredstva namenjena šolajoči se populaciji tudi resnično služila svojemu namenu. Med študentsko organizacijo in Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je prišlo do dogovora, ki predvideva zavrnitev danes obravnavanega predloga zakona, vloženega s strani Študentske organizacije, in nadaljnjo obravnavo predloga zakona, pripravljenega s strani vlade. Ker gre očitno za zelo konstruktivno sodelovanje, v Poslanski skupini DeSUS podpiramo sprejeti sklep matičnega odbora, da predlog zakona o štipendiranju ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala tudi vam. Sledi stališče Poslanske skupine Nove Slovenije, ki ga bo predstavila gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana gospa ministrica, spoštovani predstavnik predlagateljev, kolegice in kolegi! Štipendije so zagotovo pomemben inštrument izobraževalne in preko državnih štipendij tudi socialne politike. S štipendijami spodbujamo povečevanje izobrazbene ravni prebivalstva, krepimo razvoj tudi zunaj urbanih središč ter odpravljamo strukturno neskladje na trgu dela, ki se kaže potem v večji zaposlenosti. Poslanki in poslanca Nove Slovenije se vztrajno zavzemamo za pravično in sistemsko ureditev področja štipendiranja in opozarjamo na ukrepe, ki dijake in študente, prejemnike štipendij, velikokrat pripeljejo v težaven položaj. Že nekajkrat smo na tem mestu izpostavili izpad dohodka, ki ga je družinam z nepolnoletnimi dijaki prinesel sprejem Svetlikovega zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Velike družine so s tem največ izgubile, saj nekateri starši le stežka zagotavljajo sredstva za šolanje svojih otrok. Končno poročilo, ocena učinkov izvajanja nove socialne zakonodaje, ki ga je pred kratkim pripravil Inštitut Republike Slovenije za socialno varstvo, je naše skrbi žal potrdilo. Zaradi tega pozdravljamo poskus Študentske organizacije, ki je dober signal nam – odločevalcem, da so mladi nezadovoljni s trenutno ureditvijo področja štipendiranja in da imajo predloge za rešitve. Skozi široko javno razpravo in kvalitetno javno predstavitev mnenj smo bili seznanjeni, da predlog ŠOS-a kljub vsemu ne bi zadovoljivo rešil pomanjkljivosti trenutne ureditve. Nasprotno, povzročil bi dodatne sistemske nejasnosti, lahko pa bi po mnenju Ministrstva za delo tudi izničil osnovni namen štipendiranja. Prejšnji minister za delo mag. Vizjak se je zato s predstavniki predlagateljev dogovoril za ustavitev tega zakona in skupno pripravo sistemskega zakona o štipendiranju, ki je že v obravnavi v Državnem zboru. Veseli nas, da nova ministrica s svojo ekipo sledi tej usmeritvi. Ob vseh argumentih druge možnosti niti ni. V Novi Sloveniji bomo podpirali vzpostavitev takšne štipendijske politike, ki bo temeljila na celostnem urejanju vseh področij, ki vplivajo na življenje študentov in kadrovske potrebe naše družbe. Podpiramo tako štipendijsko politiko, ki nadarjenim in prizadevnim študentom zagotavlja zadostne štipendije, da lahko redno študirajo in jim začasno ter občasno delo ne bo predstavljajo osnovnega vira sredstev za preživetje. Zaradi vsega navedenega bomo podprli sklep, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Še naprej bomo aktivno sodelovali pri obravnavi novega predloga Zakona o štipendiranju.
Hvala za predstavljeno stališče. Sledi stališče poslanske skupine Pozitivna Slovenija, ki ga bo predstavil gospod Dragan Bosnić.
Pozdravljeni! Pozitivna Slovenija je mnenja, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. To bom argumentiral že z dejstvom, da predlagatelji zagovarjajo stališča, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in še z neko kronologijo dogodkov. Zakon, ki ureja področje štipendiranja, datira iz leta 2007, kar pomeni, da dokaj arhaičen zakon ureja recentne razmere in ne zadošča potrebam teh razmer. Študentje so se prvi odzvali in so predlagali svoj zakon. Podprlo jih je 7 tisoč 644, če sem si zapomnil pravilno številko, ljudi v enem tednu. To je vsekakor upoštevanja vredno. Tudi sam sem bil navdušen nad tem predlogom, tudi moji kolegi poslanci, vendar pa Zakonodajno-pravna služba ni delila tega navdušenja z nami. Našla je preveč pripomb, zaradi katerih je bila mnenja, da zakon ne bi bil primeren za nadaljnji postopek. Na javnomnenjski predstavitvi smo poslanci Pozitivne Slovenije zagovarjali stališče, da je štipendijska politika pravzaprav investicijska politika. To stališče je naše vodilo. Štipendijo pojmujemo kot investicijo in ne kot neko karitativno dejavnost. To pomeni, da moramo ustvariti tudi okolje, da se ta investicija nam izplača in ne Novi Zelandiji, Avstraliji ali Kanadi. Sreča je, da študentje berejo dosti in ob svetovnem dnevu knjige to dejstvo ne kaže prezreti. Unesco jih je nekaj naučil, Godota se ne čaka, vzameš stvari v svoje roke, sprožiš zadevo do te stopnje, na kateri smo danes. Mogoče za zaključek eno opozorilo, in sicer dokaj resno opozorilo na zakon, prihajajoči zakon, na eno dosti resno noto glede težav, ki nam jih je zakuhal Žiga. Njega ni več med nami že dolgo, mislim, da čez 6 let bo 200-letnica smrti. Govorim o Žigi Zoisu pl. Edelsteinu, ki je iskal neke talente in je tam zagrešil določeno napako. Ko je prevajal Lenoro, tega se prav gotovo vsi spomnite, in je Gottfrieda Bürgerja prevajal v slovenščino, je svoj slab prevod opravičeval z dejstvom, da slovenščina ni zadosti vzvišen in bogat jezik, ki bi zadostil potrebam tega prevoda. To pomeni, svojo telentiranost na področju mineralogije je želel aplicirati še na poezijo, ampak ni šlo. Skratka, nismo vsi za vse, tudi Žiga ni bil. Mi moramo to popraviti. Za njim je prišel France Prešern in je dokazal, da se Žiga moti. Ta pač te svoje zmote ni doživel.
Hvala za stališče. Sledi stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki ga bo predstavila gospa Romana Tomc.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, ministrica! Jaz se težko strinjam, da je sedaj obstoječi zakon o štipendiranju arhaičen zakon. Kaj bi sicer rekli na tiste zakone, kot je na primer Zakon o reprezentativnosti sindikatov, ki izhaja iz leta 1993? Zato jaz menim, da je ta zakon, ki je bil sprejet leta 2007, dokaj nov zakon in dokaj sodoben zakon, pa vendarle se je v tem času od njegove uveljavitve dalje izkazalo kar nekaj podrobnosti, ki bi jih bilo treba tudi spremeniti, da bi sistem deloval bolje. Tudi v želji po izboljšanju sistema je Študentska organizacija Slovenije predložila s podpisi študentov in študentk svoj zakon, ki ga je povzela po tistem zakonu, ki je bil že enkrat v obravnavi v Državnem zboru in ga predstavila kot tisto rešitev, ki bi izboljšala sistem štipendiranja. Najbrž pa je hitrost in neučakanost vendarle botrovala temu, da je ta zakon tako z vsebinskega kot tudi tehničnega vidika precej nedodelan in bi njegova uveljavitev lahko pomenila, da bi naredili več škode kot koristi, saj bi si nabrali kar nekaj novih odprtih vprašanj. Na srečo so to predstavniki Študentske organizacije spoznali tudi sami in se strinjajo s tem, da pravzaprav ta zakon ne gre v nadaljnjo obravnavo in da bomo v bodoče delali na tistem zakonu, ki ga je že v proceduro predložila Vlada. V nadaljevanju se bomo tudi v Poslanski skupini SDS aktivno vključili v oblikovanje tega vladnega zakona in opozarjamo in upamo, da se bo ta predlog obravnaval čim prej. Namreč na osnovi tega zakona je treba sprejeti še kar nekaj podzakonskih aktov, treba je tudi ustrezno prilagoditi informacijski sistem, da bo sistem deloval in vemo, kako lahko te stvari uidejo iz rok, če zakoni niso sprejeti pravočasno. Potem pa lahko pridemo v situacijo, kot jo imamo zdaj pri novi socialni zakonodaji. Posebej pomembno pa glede vsebine same je sprejetje tega zakona zato, ker kot že večkrat rečeno, bodo možne tudi štipendije za mladoletne dijake. Zakon bo omogočal tudi kombinacijo več različnih štipendij in novost deficitarne štipendije za tiste vrste poklicev, ki jih danes na trgu dela najbolj primanjkuje. Seveda pa vsi upamo, da bo zakon popravil tudi tiste tehnične nedodelanosti, ki smo jim bili priča zdaj in so povzročali kar nekaj težav pri izvajanju. Kot pa imamo že drugje, običajno poslušamo tudi na področju štipendiranja, da sredstev kar naprej primanjkuje, v proračunu jih ni nikoli dovolj, pa vendar imamo še en vir, ki omogoča štipendiranje oziroma štipendije. To so koncesijske dajatve, na katere pogosto pozabljamo in ki omogočajo, da je število dodeljenih štipendij lahko bistveno višje, kot nekako kaže v proračunu. Samo v letu 2012 se je iz koncesijskih dajatev za namene štipendij nabralo več kot 26 milijonov evrov. Seveda je treba ta denar pošteno in primerno izkoristiti, tako da bo dodeljenih štipendij še več. Opozorila bi še na eno pomembno vprašanje, in sicer na to, da smo pred leti ustanovili Sklad za razvoj kadrov in štipendije. To je tista institucija, ki naj bi na enem mestu dodeljevala vse vrste štipendij. To že nekaj let tudi uspešno počne. Mislim, da bi bilo treba razmišljati v smeri, da bi tudi ostale štipendije, ki jih je še kar nekaj iz drugih državnih virov, prenesli na sklad in bi tako naredili sistem še bolj učinkovit. Izzivov za nov zakon je torej veliko, upamo, da bomo nadgradili sistem štipendiranja, tako da bo bolj učinkovit, da bomo lahko dodelili več štipendij, skratka v zadovoljstvo vseh. Sklep pa bomo v Poslanski skupini SDS podprli.
Hvala za stališče. Sledi še stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, ki ga bo predstavila dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala lepa. Predlog zakona o štipendiranju, ki ga obravnavamo danes, je pripravila Študentska organizacija Slovenije, v zakonodajni postopek pa ga je vložila z več kot 5 tisoč podpisi volivk in volivcev. Socialni demokrati ves čas poudarjamo pomen civilne iniciative in pripravljenost civilne družbe, da sama aktivno sodeluje v zakonodajnem postopku. ŠOS je potrebne podpise zbral v manj kot enem tednu, kar dokazuje njihovo zelo dobro organiziranost, pa tudi veliko zanimanje študentske in dijaške populacije za problematiko štipendiranja. ŠOS je v svojem stališču, podanem na seji matičnega odbora, poudaril, da so z ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dosegli dogovor, da se zakon, ki so ga predlagali, zavrne in da Vlada oziroma pristojno ministrstvo skupaj s študenti ustrezno dopolni in popravi Zakon o štipendiranju, ki ga je v zakonodajni postopek vložila prejšnja vlada. Socialni demokrati predlog zakona razumemo kot izhodiščni predlog ŠOS oziroma kot temeljne smernice za iskanje rešitev štipendijske politike. Mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora je obsežno in ugotavlja nekonsistentnost zakona, ponovno nedoslednost in druge sistemske pomanjkljivosti. Vendar pa je, glede na pripravljenost ŠOS na dogovor in njihovo strinjanje, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, to mnenje treba obravnavati kot dobrodošel napotek za nadaljnjo pripravo zakonov s strani civilne družbe. Temeljne novosti zakona, tega kot tudi vladnega, so: uvedba štipendij za deficitarne poklice, možnost kombiniranja štipendij in ponovna uvedba štipendij za mladoletne dijake. Sprememba načina štipendiranja za mladoletne dijake, ki so namesto štipendije dobivali višji otroški dodatek, tega pa so dobivali njihovi starši, razen po dogovoru z dijakom tudi oni, se je pokazala kot ne dovolj domišljena. Socialni demokrati menimo, da bi bilo najbolje celovito urediti položaj študentov in dijakov, ki pa ne zajema zgolj štipendiranja, ampak tudi sistem prevozov, prehrane, bivanja in drugih bonitet. Ob tem velja poudariti še nekaj – da je skrb za šolajočo mladino v Sloveniji naravnost vzorna, da se glavni problemi, to kažejo raziskave in analize, pričnejo, ko ti isti mladi začnejo vstopati na trg dela. Tam se koncentrira srž naših problemov in naše družbe. Zaradi doseženega soglasja med vsemi ključnimi akterji Predloga zakona o štipendiranju tudi Socialni demokrati ne bomo podprli, z veseljem pa pričakujemo razpravo o vladnem kompromisnem predlogu. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 24. aprila 2013, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O VOJNIH INVALIDIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsednici odbora dr. Andreji Črnak Meglič za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o vojnih invalidih, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, z državnim sekretarjem na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, predstavnice Zakonodajno-pravne službe in predstavnica Državnega sveta. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika. Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je v svojem mnenju, ki ga je na seji odbora predstavila predstavnica Državnega sveta mag. Darja Korva, poudarila, da ne podpira predloga zakona zaradi opozoril o neenakopravni obravnavi prejemnikov družinske invalidnine, ki bi jo povzročil sprejem predlagane zakonodajne rešitve. Komisija poziva Vlado Republike Slovenije, da v primeru umika Predloga zakona o spremembi Zakona o vojnih invalidih v parlamentarno obravnavo čim prej vloži novelo Zakona o vojnih invalidih, ki bo celovito in enakopravno urejala problematiko upravičencev do prejema družinske invalidnine. Predstavnik predlagatelja je v uvodni obrazložitvi povedal, da odboru predlagajo, da predlog zakona zavrne, Vlada pa bo pripravila celovite rešitve, ki bodo sledile tudi opozorilom o neenakopravni obravnavi prejemnikov družinske invalidnine, ki bi jo povzročilo sprejetje predlaganih zakonskih rešitev. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je na seji odbora predstavila pisno mnenje in opozorila, da uvajanje izjeme od starostne omejitve 55 let za pridobitev invalidnine za zakonce padlih borcev v vojaški agresiji na Republiko Slovenijo leta 1991 pomeni različno obravnavanje, in to razlikovanje predstavlja v poseg načelo enakosti iz 14. člena Ustave. Zakonodajno-pravna služba tako predlaga, da predlagatelj zakona utemeljenost navedenih posegov v ustavno načelo enakosti pred zakonom ponovno preizkusi in v primeru, da v predlogu zakona ostanejo, navede ustavno skladne razloge za to razlikovanje. V razpravi o predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, je bilo izpostavljeno stališče, da je predlog zakona treba sprejeti, saj ureja pravice ozke skupine ljudi – vdov, ki so izgubile družinskega člana v vojni za Slovenijo. Glede na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki predlaga, da predlagatelj zakona utemeljenost posega v ustavno načelo enakosti iz 14. člen Ustave ponovno preizkusi in pojasni, pa je prevladalo stališče, da je to problematiko treba sicer čim prej urediti, vendar pa je treba tudi spoštovati ustavo. Zato se je večina razpravljavcev strinjala, da se predlog zakona ne sprejme, vendar pa je treba v čim krajšem času pripraviti novo, sistemsko rešitev, saj problematika ne zadeva samo vdov vojne za Slovenijo, ampak tudi druge upravičence. Po razpravi je odbor sprejel sklep, da Predlog zakona o spremembi Zakona o vojnih invalidih ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Odbor je sprejel tudi sklep, ki ga posredoval Vladi in Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, s katerim Vladi predlaga, da v čim krajšem času pripravi ustrezno in celovito rešitev na tem področju. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem še predstavnici Vlade, predlagateljici predloga zakona, za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Besedo ima dr. Anja Kopač Mrak, ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Namen zakona je bilo olajšati varstvo pravic vdovam po padlem borcu iz osamosvojitvene vojne, ki ne izpolnjujejo starostnega pogoja 55 let za pridobitev pravice do družinske invalidnine. Predlog zakona o spremembi zakona o vojnih invalidih tako predlaga črtanje starostnega pogoja 55 let, vendarle le za vdove padlih borcev, pripadnikov Teritorialne obrambe in Policije, za pridobitev te pravice do družinske invalidnine kot samostojne pravice. Situacija je taka, da so te vdove upravičene do družinske invalidnine, dokler se otroci šolajo in potem pride lahko do določenega obdobja, ko še niso stare 55 let in ne morejo biti samostojne uživalke te pravice. Da tak poseg v zakon ni primeren, nas je opozorila Zakonodajno-pravna služba ker imamo upravičence do družinske invalidnine tudi druge kategorije, torej ne samo eno kategorijo vdov, padlih v osvobodilni vojni, in bi s tako rešitvijo vpeljali novo diskriminacijo v zakon in kot tak je zakon protiustaven. Stališče Vlade Republike Slovenije v novem mandatu je, da ne sprejemamo, predvsem če smo opozorjeni, zakonov, ki bi imeli elemente možne protiustavnosti, zato se v skladu s sklepom matičnega odbora zavezujemo, da bomo poskušali v skladu s finančnimi možnostmi države pristopiti celostno k tej problematiki in vam bomo predložili rešitev, ki bo sistemska in ne bo uvajala novih diskriminacij ali celo elementov protiustavnosti. Hvala.
Hvala tudi vam. Prehajamo še na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Mihael Prevc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani kolegice in kolegi! Predlagana novela zakona o vojnih invalidih je imela izključno en cilj, to je uveljavitev izjeme za uveljavljanje pravice do družinske invalidnine vdovam, padlih borcev v osamosvojitveni vojni, in sicer da lahko slednje kot samostojne uživalke uveljavljajo omenjeno pravico, ne glede na starost, ki je po osnovnem zakonu sicer 55 let. Edini pogoj je ta, da so s padlim živele v skupnem gospodinjstvu. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo, da je ureditev pravic družinskih članov padlih v vojni za našo samostojnost pomembno, a hkrati občutljivo vprašanje, ki pa ga je treba urejati na ustavno dopusten način. Predlagana rešitev po mnenju Zakonodajno-pravne službe namreč pomeni različno obravnavanje posameznih kategorij državljanov, kar bi lahko pomenilo kršitev ustavnega načela enakosti pred zakonom. S tem mnenjem se v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke strinjamo, vendar smo hkrati tudi mnenja, da bi bilo postopkovno bistveno bolj korektno, če bi nova vlada oziroma koalicija na seji matičnega delovnega telesa predlagala, da se obravnava novele zakona o vojnih invalidih prestavi na eno izmed naslednjih sej. S tem bi po našem mnenju pridobili čas tudi za odpravo očitane neustavnosti. Vendar do tega žal ni prišlo, saj je bil zakon s preglasovanjem ocenjen kot neprimeren za nadaljnjo obravnavo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke obžalujemo, da se je zakonodaji postopek glede novele zakona o vojnih invalidih zaključil. Zato od Vlade pričakujemo, da bo v čim krajšem času pripravila celovite rešitve na področju vojnih invalidov in s tem tudi spoštovala sklep, sprejet na seji matičnega delovnega telesa. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila mag. Jana Jenko.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vsem skupaj ponovno lep pozdrav. V Poslanski skupini DeSUS Predloga zakona o spremembi Zakona o vojnih invalidih ne podpiramo. Ne podpiramo ga zaradi opozoril o neenakopravni obravnavi prejemnikov družinske invalidnine, ki bi jo povzročilo sprejetje predlaganih zakonodajnih rešitev. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je opozorila, da uvajanje izjeme od starostne omejitve 55 let za pridobitev invalidnine za zakonce padlih borcev v vojaški agresiji na Republiko Slovenijo leta 1991 pomeni različno obravnavanje, in to razlikovanje predstavlja poseg v načelo enakosti iz 14. člena Ustave Republike Slovenije. Predlagatelj v obrazložitvi ni pojasnil, kateri razlogi so vzrok ureditvi razlikovanj, zato, kot navaja Zakonodajno-pravna služba, ni mogoče oceniti, ali so ti razlogi razumni in stvarni ter utemeljeni v razlikah, v dejanskem položaju, na katere predlog zakona veže različne pravice. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, hkrati pa ob tem pozivamo Vlado in pristojno ministrstvo, da v čim krajšem času najde celovitejše rešitve, saj problematika ne zadeva samo vdov v vojni za Slovenijo, ampak tudi druge upravičence. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovana gospa ministrica! Predlog zakona o spremembi Zakona o vojnih invalidih je kratek, a simbolno izjemno pomemben. Zdi se nam, da gre za zakon, ki ima danes največji simbolni pomen, torej na današnjem delu seje Državnega zbora. Za kaj gre? Vdove padlih borcev Teritorialne obrambe in pripadnikov Policije, ki so izgubili življenje pri obrambi Republike Slovenije ob agresiji Jugoslovanske ljudske armade leta 1991, praviloma ne moremo uveljaviti pravice do družinske invalidnine po Zakonu o vojnih invalidih kot samostojne uživalke, saj ob izgubi moža še niso izpolnjevale starostnega kriterija 55 let. Lahko jo uveljavijo le kot souživalke skupaj z otrokom, ki bi mu takšna pravica pripadala. V Novi Sloveniji smo prepričani, da je najmanj, kar lahko država tem štirim, da, štirim vdovam, omogoči ravno takšno invalidnino po pokojnem možu. Te žene in otroci so ostali brez moža, očeta, brez hranitelja. Gre za konkretne ljudi in konkretne težke družinske situacije. Zato se nam zdi popolnoma nesprejemljivo sprenevedanje novega vodstva Ministrstva za delo in nove koalicije, ki so se skrili za mnenje Zakonodajno-pravne službe in morebitni neenakosti pred Ustavo Republike Slovenije. Neenakost. S čim, kolegice in kolegi, oziroma s kom boste lahko izenačili dejstvo, da je nekdo dal življenje za svojo domovino? In ko se je pri meni v moji poslanski pisarni oglasil prijatelj, ki sva bila skupaj v vojni za Slovenijo, zanimivo, on je odprl to vprašanje o tem zakonu in mi je rekel: "No, boš videl, ne sekiraj se, glasovanje bo pokazalo, na kateri strani je bil kdo." Jaz o tem njegovem razmišljanju ne želim tukaj razpredati in tudi ne komentirati. Pričakujem pa, in v Novi Sloveniji pričakujemo, da bo nova vlada, nova vladna koalicija prinesla zakon, ki ga napoveduje, še pred parlamentarnimi počitnicami. Vse ostalo je zgolj norčevanje iz osamosvojitvene vojne. Predlog zakona je po našem mnenju treba sprejeti, saj ureja pravico majhne skupine ljudi, vdov, ki so izgubile družinskega člana v vojni za Slovenijo. Štiri vdove, ki so upravičene oziroma bi bile po predlogu zakona upravičene do predčasne pokojnine, niso nikakor privilegirane in ne bodo privilegirane. Kljub vsem prizadevanjem za očiščenje pokojninske blagajne in vsem sprejetim ukrepom imamo še vedno številne privilegirane pokojnine, ki se jih mirno tolerira in so nedotakljive. Poslanki in poslanca Nove Slovenije ne bomo podprli predloga sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, saj odločno zagovarjamo stališče, da mora biti zakon sprejet, in to čim prej. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija bo predstavila mag. Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Hude obtožujoče besede so padle malo prej, na kateri strani je bil kdo med osamosvojitveno vojno leta 1991. Jaz bom rekla, da trdno stojim za stališčem, da sem bila takrat, četudi sem bila dosti mlajša, in da sem tudi danes, četudi bom glasovala proti zakonu, na strani ljudi in na strani ustavne pravičnosti in enakosti. In to je tisti razlog, zakaj bom glasovala proti predlaganemu zakonu. Ker je Zakonodajno-pravna služba zelo jasno povedala, da zakon kar v treh točkah nakazuje na morebitno neustavnost. Jaz teh točk ne bom posebej izpostavljala, ker jih je dovolj nazorno navedla ministrica v uvodni predstavitvi stališča Vlade Republike Slovenije do tega zakona. Ob tem dovolite, da dodam zelo na kratko eno primerjavo, četudi verjamem, da po vsebini pravzaprav ni mogoče primerjati teh dveh zadev. Ampak v mandatu prejšnje vlade smo sprejeli cel kup zakonov, ki so bili po mnenju Zakonodajno-pravne službe protiustavni, pa ne samo po mnenju Zakonodajno-pravne službe, celo Ustavno sodišče je pokazalo oziroma povedalo, da so zakoni protiustavni. Kje ste bili takrat zagovorniki pravic, zagovorniki simbolnega pomena, ko ste z ZUJF-om protiustavno posegli v pokojnine? 26 tisoč in še nekaj upokojencev je bilo oškodovanih. Danes bo oškodovan državni proračun, ker bo moral, ker je prav, tem upokojencem vrniti pokojnine. Pa ne samo vrniti upravičene pokojnine, celo obresti bo moral državni proračun poplačati zaradi tega, ker se je sprejel zakon, ki je bil protiustaven. Tega si, verjamem, da ta vlada ne dovoli. Zato bo tudi Pozitivna Slovenija glasovala proti zakonu. Pa pravim, da ne gre primerjati teh dveh zakonov, kajti ta zakon, četudi ne bo sprejet v tem trenutku, ne bo nikomur ničesar vzel. Je pa res, da te štiri upravičenke, vdove, ne bodo imele ta mesec oziroma naslednji mesec pravice do družinske pokojnine. In ko smo na matičnem delovnem telesu glasovali o sklepu, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo, smo poslanci Pozitivne Slovenije pravzaprav apelirali na Vlado in zahtevali dopolnitev sklepa, da Vlada oziroma resorno ministrstvo čim prej pripravi ustrezen zakon, ki bo sistemske narave in ne bo zbujal dvoma v protiustavnost. Slišala sem s strani ene od predstavnic opozicije pri prejšnji točki, da se zavedajo, da je potrebna enaka obravnava in enak nivo pravic. Ja, upam, da se boste tega zavedali tudi pri glasovanju o tem zakonu oziroma o sklepu. Če dovolite, zelo na kratko za konec. Verjamem, da ima novela Zakona o vojnih invalidih dober namen. Verjamem absolutno, in to smo zelo jasno povedali tudi na matičnem delovnem telesu. In verjamem, spoštovane kolegice in kolegi, da ni v interesu nikogar v Državnem zboru, da bi blokiral ali nasprotoval zakonski ureditvi družinske pokojnine vdovam padlih v obrambi naše države. Tudi zato smo predlagali, da resorno ministrstvo čim prej pripravi ustrezno rešitev. Resnično pričakujem, da se bomo poslanci z vsebino novele seznanili že na naslednji seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora. To pa je tudi apel ministrici, ki je danes z nami. Kot rečeno, sklep da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo, bomo podprli ob tej dodatni obrazložitvi, da ministrstvo čim prej pripravi ustrezen popravek te vsebine v novem sistemskem zakonu.
Hvala. Sledi stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki ga bo predstavila gospa Alenka Jeraj.
Lep pozdrav vsem! Predlog zakona o spremembi Zakona o vojnih invalidih ima en člen, ki pravi: "Starostni pogoj ne velja za zakonce padlih borcev, ki so izgubili življenje pri opravljanju vojaških dolžnosti ali drugih dolžnosti za cilje obrambe in varnosti Republike Slovenije v vojaški agresiji na Republiko Slovenijo leta 1991." In posega v 57. člen veljavnega zakona. Namen predlagane drugačne ureditve je v tem, da se omogoči vdovam padlih borcev iz vojaške agresije na Republike Slovenijo leta 1991, ki še ne izpolnjuje starostnega pogoja 55 let, da lahko uveljavijo pravico do družinske invalidnine, ne glede na starost, kot samostojne uživalke. Torej govorimo o družinski invalidnini ne pa o pokojnini, kot so nekateri govorili. Odbor za delo, družino in socialne zadeve je ocenil, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, med drugim tudi na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe, ki je ocenila, da gre za neutemeljeno pozitivno diskriminacijo, saj Vlada ni dodatno pojasnila, kateri razlogi so vodili predlagatelja k ureditvi navedenih razlikovanj, zato tudi ni mogoče oceniti, ali so ti razlogi razumni in stvarni ter utemeljeni v razlikah v dejanskem položaju, na katere predlog zakona veže različne pravice. Tako pravi Zakonodajno-pravna služba. Ob tem pa je treba povedati, da je prejšnja vlada, konkretno minister Vizjak, ki je pripravil zakon, je na odboru dodatno pojasnil razloge za sprejetje zakona. Nova vlada, ki bi morala na pobudo Zakonodajno-pravne službe te razloge dodatno pojasniti, tega ni storila – zato predlog sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Še enkrat, ne govorimo o pokojnini. Omenjene so danes že bile mnoge privilegirane pokojnine, ki jih imamo in dajemo v tej državi, pač pa gre za družinsko invalidnino. V Poslanski skupini SDS menimo, da osamosvojitvene vojne ne moremo primerjati z ničemer, torej urejati bistveno enake položaje enako. Ne morejo biti vdove, ki so izgubile partnerja v vojni, v istem položaju z vojnimi invalidi. Ti so v različnih kategorijah, nekateri sposobni za delo in podobno. Če bi bila volja, bi to z zakonom uredili, nato pa bi vlada zakon spreminjala dodatno, če ocenjuje, da je treba urediti še katere druge kategorije. Mi smo se odločili in dali specifičen položaj že pri nekaterih drugih zakonih. Na primer pri zakonu o štipendiranju smo drugače obravnavali oziroma dodali nekatere transferje in jih dodelili otrokom padlih v osamosvojitveni vojni. Zakaj smo potem to takrat storili? Gre za specifičen položaj in poseben status, gre za enkratno dejanje, samo eno osamosvojitveno vojno smo imeli v tej državi. Z zakonom se nikomur nič ne jemlje in ne posega v pravice drugih, bi pa uredili oziroma nekaj dodali trem ali štirim vdovam po padlih borcih v osamosvojitveni vojni. V Poslanski skupini SDS menimo, da bi zakon morali sprejeti in ne bomo glasovali za predlagani sklep.
Hvala. Sledi stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, ki ga bo predstavila dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala lepa. Ponovno pozdravljeni! Bistvena vsebina Predloga zakona o spremembi Zakona o vojnih invalidih je črtanje starostnega pogoja 55 let za pridobitev družinske invalidnine za vdove padlih borcev, ki so izgubili življenje pri opravljanju vojaških dolžnosti v vojni za Slovenijo leta 1991. Socialni demokrati takšni možnosti ne nasprotujemo, nasprotno, zdi se nam pomembno, da pozitivno rešimo nastalo situacijo, če so te vdove ostale brez dohodkov, saj so otroci zaključili šolanje in jim ne pripada več družinska invalidnina iz tega naslova, same pa še niso dopolnile 55 let, da bi lahko uveljavile pravico do tako imenovane vdovske pokojnine oziroma invalidnine. Vendar pa je treba opozoriti na mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki nas je opozorila, da gre pri predlagani rešitvi za različno obravnavo prejemnikov družinskih invalidnin v kar treh pogledih, in sicer: odprava starostne omejitve ni predlagana za razvezane zakonce, ni predlagana za zakonce vojnih invalidov po njihovi smrti in ne za zakonce padlih v drugi vojnih obdobjih. Zato zakonodajna služba meni, da bi tak predlog lahko bil protiustaven oziroma bi moral zakonodajalec navesti utemeljene razloge, zakaj naj bi se takšna rešitev uveljavila, ne da bi prišlo do diskriminatornosti. Na podlagi izkušenj iz Zakona o uravnoteženju javnih financ, kjer je Ustavno sodišče do danes razveljavilo že dve določbi z nezanemarljivimi finančnimi posledicami, Socialni demokrati menimo, da je treba pripraviti celovite rešitve, ki so skladne z ustavo. Popravki, na katere ste nas neprestano opozarjali, niso mogoči ob takšni noveli zakona, ki smo jo dobili v obravnavo. Treba se je namreč zavedati, kakšen je zakonodajni postopek, kateri členi morajo biti odprti in kako v njih lahko posegamo. Zato samo s takšnim popravkom zakona ne bi bilo mogoče spraviti v nadaljnji postopek obravnave, ne da bi ostajala temeljna pripomba, da gre za kršenje ustave. Iz navedenih razlogov Socialni demokrati predlagane spremembe zakona o vojnih invalidih ne bomo podprli in nasprotujemo vsakršni zlorabi razprave o tem zakonu, ki je dobronameren, in to dobronamernost bomo podpirali tudi naprej, za nadaljnje ideološke obračune. Ker menimo, da je obravnavano problematiko treba rešiti, podpiramo sklep Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, s katerim odbor predlaga Vladi, da pripravi celovito sistemsko rešitev tega področja v čim krajšem času. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Sledi še stališče Poslanske skupine Državljanske liste, ki ga bo predstavil gospod Branko Kurnjek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ponovno vsem lep pozdrav! Na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide smo obravnavali Predlog zakona o spremembi Zakona o vojnih invalidih, v katerem je predlagana uvedba izjeme od starostnega pogoja 55 let za pridobitev družinske invalidnine za zakonce padlih borcev, ki so izgubili življenje pri opravljanju vojaških dolžnosti in drugih dolžnosti s ciljem obrambe in varnosti Republike Slovenije v vojaški agresiji na Republiko Slovenijo leta 1991. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je k predlogu zakona podala nekatere pripombe, saj ta izjema različno obravnava prejemnike družinske invalidnine v treh pogledih, in sicer: starostna omejitev se ne uporablja za zakonce, uporablja pa se še naprej za razvezane zakonce iz 1. točke 9. člena, ki jim tudi sicer pripada pravica do družinske invalidnine; starostna omejitev se uporablja le za zakonce padlih borcev, ne pa tudi za zakonce vojnih invalidov do 7. skupine po njihovi smrti, za katere sicer tudi velja 57. člen Zakona o vojnih invalidih; starostna omejitev velja le za zakonce padlih borcev v agresiji na Republiko Slovenijo leta 1991, ne pa tudi za zakonce padlih borcev v drugih vojnih obdobjih, na katere se nanaša 57. člen Zakona o vojnih invalidih. Takšno razlikovanje v bistvu predstavlja poseg v načelo enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena ustave, tak poseg pa v predlogu zakona tudi ni dovolj utemeljen. Ustavno sodišče je že večkrat, marca letos tudi v primeru ZUJF, odločilo, da mora zakonodajalec v bistvenem podobne položaje obravnavati enako, v bistvenem različne pa različno, razen če ima za tako obravnavo ustavno dopusten razlog ali razumen razlog, ki bi izhajal iz narave stvari. Ker predlog zakona ne vsebuje razumnih in stvarnih razlogov za takšno razlikovanje, bomo v Poslanski skupini Državljanske liste podprli sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Slediti moramo mnenju Zakonodajno-pravne službe in ne smemo sprejemati protiustavnih aktov. Hkrati pa se zavedamo in poudarjamo, ponavljam, poudarjamo, da je treba položaj zakoncev padlih borcev in ostalih skupin čim prej urediti. Od ministrstva pričakujemo, da v najkrajšem času uredi to problematiko ter pripravi predlog, ki ne bo v nasprotju z ustavo. Na koncu pa bi želel prositi samo še to, da se v tem spoštovanem zboru ne bi manipulirala javnost na temo osamosvojitvene vojne. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 24. aprila 2013, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade dr. Anji Kopač Mrak, ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije je dne 13. 3. 2013 sprejela Predlog zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Novela navedenega zakona predvideva spremembo novega ZPIZ-2 v delu, ki se nanaša na plačevanje prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje na podlagi prostovoljnega vstopa v obvezno zavarovanje. S spremembo zakona bo na novo urejen postopen dvig višine prispevkov za prostovoljni vstop v obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje, in sicer za brezposelne osebe, ki so prijavljene na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje, vključene v prostovoljno obvezno zavarovanje in prijavljene na zavodu do 31. decembra 2012. Skladno z določitvami ZPIZ-2, ki je začel veljati s 1. 1. 2013, bi morali vsi zavarovanci v pokojninskem in invalidskem zavarovanju plačevati enako višino prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ne glede na to, na kakšni podlagi so vključeni v obvezno zavarovanje. Vendar pa se je v preteklih mesecih pokazalo, da je imel takšen način zvišanja prispevkov na podlagi prostovoljne vključitve brez prehodnih obdobij oziroma postopnega dviga prispevka negativne posledice na število vključenih v to zavarovanje. Novela zakona zato predvideva postopen dvig najnižje osnove za plačilo prispevkov za prostovoljni vstop v to zavarovanje oziroma možnost za vključenost v prostovoljno zavarovanje pod pogoji, ki so veljali pred samo uveljavitvijo novega zakona s 1. 1. 2013. Ti pogoji se bodo skladno z novim zakonom spreminjali postopno, in sicer za vse osebe, ki so bile na dan 31. 12. 2012 vključene v to prostovoljno zavarovanje kot brezposelne osebe in vpisane v katero od evidenc pri zavodu za zaposlovanje. Menimo, da bo takšna ugodnost bistveno izboljšala materialni in socialni položaj brezposelnih oseb, ki so bile v to obliko zavarovanja v pretežni meri vključene, ker jim je pred časom prenehalo delovno razmerje in jim do izpolnitve pogoja za starostno upokojitev manjka zelo kratko obdobje. Na podlagi predlagane spremembe bodo lahko zavarovanci plačevali nižje prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje na naslednji način. V letu 2013 bo okvirni znesek prispevka 59,41 evra, leta 2014 66,84 evra, leta 2015 92,83 in potem se postopno dviguje ta znesek do končne vrednosti leta 2020, kot je tudi predvidena finančna stabilnost našega pokojninskega sistema. Predlog zakona tudi določa, da ima zavarovanec, ki je na podlagi ZPIZ-2 od 1. 2013 plačeval višji prispevek, pravico do vračila preveč plačanega prispevka in ga bo po uradni dolžnosti v roku 90 dni od uveljavitve tega zakona prejel. Zavarovanci, ki jih navaja predlog zakona, ki so se od 1. 1. 2013, ko je nov zakon začel veljati, odjavili iz tega obveznega zavarovanja, se bodo po predlogu zakona lahko v skladu z zakonsko določenimi pogoji v 30 dneh od uveljavitve tega zakona ponovno vključili v obvezno zavarovanje za obdobje od odjave do ponovne vključite v zavarovanje. Ob tem pa bodo morali v 60 dneh od uveljavitve tega zakona plačati prispevke za obdobje, ko niso bili zavarovani, torej za obdobje do 1. 1. 2013. Zdi se mi, da je pomembno sprejetje te novele, da zagotavljamo postopnost tem ljudem, ker se jim je dejansko s sprejetjem novele ZPIZ-2 bistveno spremenila pozicija, zato je prav da jim omogočimo postopen dvig teh prispevkov. Hvala.
Hvala tudi vam za uvodno predstavitev zakona. Predlog zakona pa je obravnaval tudi Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev stališča odbora dajem besedo predsednici dr. Andreji Črnak Meglič.
Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval tudi Predlog zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja z ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, predstavnik Zakonodajno-pravne službe, predstavnik ZPIZ in predstavnica Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe. K predloženemu besedilu je podala pripombe. Na podlagi teh so bili vloženi amandmaji poslanskih skupin koalicije, ki so sledili priporočilom. Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je v svojem mnenju, ki ga je na seji odbora predstavil predstavnik Državnega sveta mag. Dušan Semolič, predlog zakona podprla. Pri tem pa je vseeno opozorila, da s predlaganim postopnim dvigom najnižje osnove za plačilo prispevkov za prostovoljno vključitev v obvezno pokojninsko zavarovanje ne bodo rešene vse težave brezposelnih oseb. Predstavnica predlagatelja je v uvodni obrazložitvi povedala, da je temeljni cilj spremembe zakona povrnitev možnosti za vključitev v prostovoljno zavarovanje, in sicer pod pogoji, ki so veljali pred uveljavitvijo ZPIZ-2 in se bodo postopno spreminjali. Z zakonom se zasleduje tudi cilj zagotavljanja socialne varnosti najranljivejšim skupinam oseb, ki so prijavljene na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje kot brezposelne osebe in so tik pred upokojitvijo, saj bodo na podlagi vključenosti v zavarovanje lahko ob nastopu zavarovalnega rizika upravičeni do pokojnine in vseh ostalih pravic iz obveznega zavarovanja. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je v svoji predstavitvi povedal, da vloženi amandmaji povzemajo pripombe, ki jih je podala služba. Poudaril je tudi, da je pomembno, da v postopku sprejemanja in spreminjanja zakona sodelujejo tudi predstavniki Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki bodo zakon tudi izvajali. Članice in člani odbora so se strinjali, da se predlagane spremembe sprejme, nekateri razpravljavci pa so opozorili na problem podaljšanja dviga zavarovanja. Ob tem so opozorili na odklon od zavarovalnega principa, saj se pričakujejo pravice glede na plačane prispevke, ki jih bo nekdo plačal. To pa je državni proračun, ki pokriva izgubo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Daljša razprava je potekala o 7. členu, kjer je Kmetijsko-gozdarska zbornica predlagala razlikovanje med širšim in ožjim obsegom pravic za prostovoljno zavarovanje kmetov. Predlog za amandma odbora ni povzel nihče, je pa predstavnik Vlade pojasnil, da novi ZPIZ-2 ne pozna več razlikovanja med ožjim in širšim obsegom pravic, saj so vse kategorije izenačili in jim podelili širši obseg pravic. V razpravi je bilo izpostavljeno stališče, da je pri nas drastično narastla problematika revščine med starejšimi, še posebej na ruralnem področju. S takšnimi ukrepi dejansko delamo levjo uslugo prav takim zavarovancem – res tako plačujejo manj v aktivni dobi, v pasivni dobi pa zato tudi prejemajo manj. Treba se je zavedati, da ne gre samo za višino prispevka, saj se pokojninska doba brez dokupa šteje kot zavarovanje ne glede na obseg. Pokojnina, ki bo odraz plačanih prispevkov, pa bo dejansko zelo nizka. Odbor je sprejel vse predložene amandmaje poslanskih skupin koalicije, sprejel je tudi svoje amandmaje. Pripravljen je bil dopolnjen predlog zakona, ki je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala tudi vam za poročilo odbora. Prehajamo še na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila mag. Jana Jenko.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vsem lep pozdrav! Na to, da je bilo povečanje plačila za prostovoljno vključitev v obvezno pokojninsko zavarovanje po sprejetem ZPIZ-2 za mnoge nevzdržno, kažejo podatki Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Do začetka marca letos se je namreč kar 7 tisoč 170 prostovoljnih zavarovancev, vseh je približno 23 tisoč, odjavilo iz omenjenega zavarovanja. Večina teh oseb je vključenih v to obliko zavarovanja, ker jim je pred časom prenehalo delovno razmerje in jim do izpolnitev pogojev za starostno upokojitev manjka zelo kratko obdobje. Temeljni cilj spremembe zakona je tako povrnitev možnosti za vključenost v prostovoljno zavarovanje pod pogoji, ki so veljali pred uveljavitvijo ZPIZ-2 in ki se bodo postopoma spreminjali. Posledično se z zakonom zasleduje cilj zagotavljanja socialne varnosti najranljivejšim skupinam oseb, ki so prijavljene za Zavodu RS za zaposlovanje kot brezposelne osebe in so tik pred upokojitvijo, saj bodo na podlagi vključenosti v zavarovanje lahko ob nastopu zavarovalnega rizika upravičeni do pokojnine in vseh ostalih pravic iz obveznega zavarovanja. S tem predlogom zakona zato uvajamo prehodno obdobje in postopen dvig najnižje osnove za osebe, ki so bile do 31. decembra 2012 prostovoljno vključene v obvezno zavarovanje do leta 2018. Bi pa v Poslanski skupini DeSUS ob tem želeli opozoriti, da razmere ostajajo zaskrbljujoče. Število brezposelnih oseb je v izrazitem porastu, predvsem narašča število brezposelnih oseb v starostni skupini nad 50 let starosti. V položaju, v kakršnem je Slovenija danes, ostaja malo upanja, da se bo stanje izboljšalo do leta 2018, ko se bo izteklo prehodno obdobje. Pričakujem lahko, da se bo socialna varnost brezposelnih v prihodnjem letu ali dveh še poslabšala, pri čemer bodo najbolj ogroženi ravno brezposelni tik pred upokojitvijo. Da pa so zaposlitvene možnosti starejših brezposelnih minimalne, vemo vsi. V Poslanski skupini DeSUS omenjeni predlog zakona podpiramo, vendar pa imamo pomisleke v zvezi s tem, ali se bodo dolgotrajno brezposelni takšno finančno obremenitev lahko privoščili tudi po letu 2018, ne da bi se poslabšala njihova socialna varnost. Dovolite mi še, da izpostavim vedno bolj aktualno zadevo v zvezi s plačevanjem prostovoljnega pokojninskega zavarovanja, in sicer gre za novo ureditev po ZPIZ-2, po kateri se prostovoljno plačani prispevki pri izpolnjevanju pogojev za upokojitev štejejo kot dokup. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da bi kazalo to čim prej ponovno preveriti, saj je zaradi visoke stopnje brezposelnosti in negotovih oblik dela dandanes veliko število oseb, ki si same plačujejo prostovoljno zavarovanje, tudi po nekaj mesecev letno, kar lahko znese celo nekaj let v njihovi skupni aktivni delovni dobi. Hvala.
Hvala tudi vam. Sledi stališče Poslanske skupine Nove Slovenije, ki ga bo predstavil mag. Matej Tonin.
Drage kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Saj veste, nekateri zakoni imajo bolj posreden učinek na naše življenje, drugi nekoliko manj. Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki smo ga sprejeli konec lanskega leta in je začel veljati s 1. 1. 2013, je zagotovo v skupini slednjih. Ravno zato je bil ves čas obravnave skrbno spremljan s strani vseh socialnih partnerjev, medijev in ostale zainteresirane javnosti. Kljub širokemu dialogu, ki ga je vodila prejšnja ministrska ekipa, pa so se tudi zaradi velikega obsega zakona ter kompleksnosti njegovih določb žal zgodile nekatere neugodne rešitve za posamezne skupine prebivalcev. Novela, ki je pred nami, želi predvsem povrniti na prejšnjo raven višino prispevka za prostovoljno vključitev v skupino prostovoljno vključenih v pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki so bili 31. decembra 2012 prijavljeni kot iskalci zaposlitve na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje. Pred 1. januarjem letošnjega leta je takšen prispevek znašal nekaj več ko 57 evrov. Z novo pokojninsko reformo pa je bil povišan na 190 evrov in še nekaj centov. Brezposelni, predvsem pa starejši, ki so brez rednih dohodkov, so že prej težko plačevali navedeni znesek, po povišanju pa je bilo za večino to praktično nemogoče, kar se kaže tudi v tem, da se je v prvih dveh mesecih leta 2013 kar 7 tisoč od približno 23 tisoč prostovoljno vključenih iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja odjavilo. Kot ugotavljajo številni akterji, je ministrstvo nemudoma odreagiralo na opozorila socialnih partnerjev in omogočilo vrnitev v prejšnje stanje in podaljšanje prehodnega obdobja dviga prispevka do leta 2020. Pozdravljamo tudi možnost vračila preveč plačanega prispevka tistim, ki so ostali vključeni v zavarovanje. Zaradi tega in nekaterih drugih dobrih rešitev bomo poslanci Nove Slovenije novelo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju podprli.
Hvala. Sledi stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija, ki ga bo predstavila mag. Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa še enkrat za besedo, predsednik. Predstavnik sindikata je na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide dejal, da je zaradi naglice pri sistemskih spremembah pokojninske zakonodaje razumljivo, da zakon, ki zdaj velja, ni korekten. To se pokaže potem v praksi. In zgodilo se je tudi to, da se je prispevna stopnja, kot smo slišali, na področju dviga najnižje osnove za plačilo prispevkov za tiste, ki so prostovoljno vključeno v pokojninsko in invalidsko zavarovanje, dvignila z dobrih 57 evrov na več kot 100 evrov. To je povzročilo številnim zavarovancem nezmožnost plačevanja tega prispevka. Si boste lažje predstavljali, da gre tu za kategorijo starejših brezposelnih, ki čakajo, da bodo izpolnili vse tiste minimalne pogoje za predčasno upokojitev. Vendar problem ni zgolj v dvigu zavarovalne premije. Dodatno, pa bom rekla, dramatičen je zaradi tega, ker je novi zakon zaostril pogoje za upokojitev in objektivno je v Sloveniji več kot 100 tisoč brezposelnih, ki lahko v tem trenutku samo upajo, da ne bom rekla sanjajo, da bodo izpolnili pogoje za predčasno upokojitev, torej 60 let starosti in 40 let pokojninske dobe. Zaradi tega je pomembno, da z vso občutljivostjo obravnavamo te zadeve, četudi pomenijo odmik od evropsko sprejetega načela zaostrovanja pokojninske zakonodaje in četudi so imeli določeni poslanci ravno zaradi odgovornosti do Evropske unije in njihovih zavez na matičnem delovnem telesu določene pomisleke. Ena ključnih sprememb, ki so predlagane v tej noveli, je, da se določi postopen dvig najnižje osnove za plačilo prispevkov oziroma možnost za vključevanje v prostovoljno zavarovanje pod pogoji, ki so veljali pred uveljavitvijo nove pokojninske zakonodaje, torej pred 1. 1. 2013. Ti pogoji se bodo po sprejeti noveli spreminjali postopno. Ta postopnost je raztegnjena na obdobje ne do leta 2018, kot je bilo slišati v eni od predstavitvi stališč pred menoj, ampak do leta 2020. Tu se upoštevajo tudi napovedi, da bo v naslednjih treh letih izjemno zaostrena gospodarska situacija in s tem povezana tudi brezposelnost. Zakon je neke vrste, če hočete, socialni korektiv. In prav je, da je tako. Dovolj zgovoren je že sam podatek, da se je do 1. 3., se pravi v dobrih dveh mesecih iz prostovoljne vključitve zaradi nove pokojninske zakonodaje iz zavarovanja odjavilo kar 7 tisoč 170 oseb. Istočasno zakon predvideva, da ima tisti zavarovanec, ki je po novi pokojninski zakonodaji za obdobje od 1. januarja 2013 dalje plačal previsok prispevek, pravico do vračila tega preveč plačanega prispevka. Ta pravica mu pritiče avtomatično, poračun pa bo prejel po uradni dolžnosti v roku 90 dni od uveljavitve tega zakona. Kot sem dejali že na odboru, v Pozitivni Sloveniji bomo zakon absolutno podprli, ne glede na ocenjene finančne posledice za proračun, teh je okoli 200 tisoč evrov, kajti zakon izboljšuje vgrajeno sistemsko slabost pokojninske zakonodaje in upošteva dejansko stanje na terenu, če temu tako rečem oziroma ekonomsko situacijo zavarovancev. Podprli bomo tudi predlagani amandma s strani ministrstva, ki se dotika pravic upravljavcev pokojninskih skladov. Več o amandmaju pa, če bo potrebno, v sami razpravi v nadaljevanju.
Hvala. Sledi stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki ga bo predstavila gospa Romana Tomc.
Hvala lepa, gospod predsednik, še enkrat za besedo. Kolegice in kolegi poslanke in poslanci, spoštovana ministrica! Ob sprejemanju nove pokojninske zakonodaje je bil eden izmed glavnih ciljev, ki smo ga zasledovali, večja povezanost med vplačanimi prispevki in pokojninami in hkrati tudi enaka obravnava vseh zavezancev. Tako naj bi bili višji prispevki tudi zagotovilo za to, da bodo na koncu višje tudi pokojnine. Vsi zavezanci, ki pa plačujejo približno enake prispevke, bi morali biti deležni enako visokih pravic. V primeru možnosti zavarovanja za ožji obseg pa temu ni tako. Zavarovanci, ki so bili zavarovani za ožji obseg, so bili nekako v boljšem položaju kot nekateri drugi. Pa naj povem primer. Nekdo, ki je za prostovoljno zavarovanje za ožji obseg plačeval 57 evrov na mesec, je za leto zavarovanja plačal približno oziroma natančno 684 evrov. Nekdo drug, ki pa je to leto zavarovanja dokupil, pa je moral za to plačati 4 tisoč evrov. Po drugi strani pa se zavarovanci, ki so izkoristili možnost zavarovanja za ožji obseg, niso dovolj zavedali, da ta ne prinaša le nižjega prispevka, ampak nudi na koncu koncev tudi nižji obseg pravic za vse tiste, ki so bili v tej vrsti zavarovanja pretežni del svojega zavarovanja. Tako ti nimajo pravice do odmere pokojnine od najnižje pokojninske osnove, nimajo oskrbnine, nimajo odpravnine, nimajo pravic na podlagi tretje kategorije invalidnosti in nimajo niti letnega dodatka. Ne glede na to, da je sprememba sistema v tej smeri, kot je bila narejena, smiselna in vsebinsko utemeljena, pa je bil v postopku sprejemanja spregledan pomemben stranski učinek. Nanj ni opozoril nihče, ne sindikati, ne kolegice poslanke in kolegi poslanci, nihče, ki danes modruje o tem, kaj bi bilo prav, če bi bilo nekako drugače. Ampak to nenadno in veliko zvišanje prispevka je pomenilo zelo hudo dodatno obremenitev za tiste zavarovance, ki so v najšibkejšem položaju, ki so na zavodu za zaposlovanje. Mnoge, kot smo že slišali, je takšen dvig prisilil celo k tako skrajnim ukrepom, kot je odjava iz zavarovanja. Tega seveda nikakor nočemo. Zato je tudi ministrstvo pod vodstvom ministra Vizjaka takoj spoznalo, da je treba na tem področju narediti nekaj sprememb. Ena izmed njih je danes tukaj pred vami. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo postopnost zviševanja tega prispevka, zato bomo ta zakon tudi podprli.
Hvala. Sledi še stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, ki ga bo predstavila dr. Andreja Črnak Meglič.
Spoštovani! Socialni demokrati želimo pri Predlogu zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju poudariti predvsem uvedbo z amandmajem, ki smo ga sprejeli na odboru, pa tudi podaljšanje prehodnega obdobja, v katerem bodo lahko zavarovanci, ki so prostovoljno vključeni v pokojninsko invalidsko zavarovanje, plačevali nižje prispevke. Gre za brezposelne osebe, ki so bile do 31. decembra 2012 prostovoljno vključene v obvezno zavarovanje na podlagi sedme alineje prvega odstavka 34. člena ZPIZ-1 od uveljavitve ZPIZ-2 dalje pa so zavarovane po prvem odstavku 25. člena tega zakona. Višina prispevkov teh oseb se je tako od 57,98 evrov z uveljavitvijo novega ZPIZ-2 povečala na 190,82 evra. Omeniti pa je treba, da so po starem osebe, ki so bile vključene v prostovoljno obvezno zavarovanje, lahko izbirale med ožjim in širšim obsegom pravic, med nižjim in višjim zavarovanjem. Osebe, ki so izbrale ožji obseg pravic, so izbrale osnove v znesku zajamčene plače in plačevala nižji znesek prispevka, in ta je v decembru 2012 znašal 57,89 evra. Novi zakon ZPIZ-2 ločevanja med ožjim in širšim obsegom pravic ne pozna, zato je bila sprememba v višini prispevka še toliko bolj drastična. Po podatkih Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje se je iz prostovoljnega zavarovanja v prvih dveh mesecih letošnjega leta odjavilo kar 7 tisoč170 oseb, ki niso bile zmožne vplačevati višjih prispevkov. Da je bila sprememba uveljavljena takoj z začetkom veljave ZPIZ-2, kar je pomenilo prevelik preskok v višini prispevka, še posebej v luči krize, v kateri se nahajamo, je ugotovila tudi prejšnja vlada, ki je v proceduro vložila spremembe dopolnitve ZPIZ-2, ki jih danes obravnavamo in s katerimi je predvidela prehodno obdobje do leta 2018 za postopno zviševanje prispevne stopnje prostovoljnega zavarovanja. Socialni demokrati smo mnenja, da bi bila tudi takšna postopnost prehuda in finančno neizvedljiva za veliko zavarovancev, zato smo z amandmajem, ki smo ga vložili skupaj z drugimi strankami koalicije, prehodno obdobje podaljšali do leta 2020. Menimo, da bo v takšnem 7-letnem prehodnem obdobju prehod na končno višino prispevka blažji in lažje izvedljiv. Upajmo pa, da se bo v tem obdobju tudi izboljšala ekonomska situacija v naši državi in da se bo stanje in položaj upravičencev izboljševal. Iz navedenih razlogov bomo Socialni demokrati podprli zakon o spremembi in dopolnitvi zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kot je predložen. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Državljanske liste bo predstavil gospod Branko Kurnjek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ponovno vsem lep pozdrav! Namen zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je bil v Državnem zboru sprejet decembra lani, je bil glede na spreminjajoče se dejavnike v družbi predvsem zagotoviti dolgoročno vzdržnost pokojninske blagajne. Vsi zainteresirani deležniki smo vložili veliko truda v to, da pripravimo zakon, s katerim bomo zaustavili padanje pokojnin, izboljšali položaj upokojencev in hkrati zagotovili vzdržnost pokojninske blagajne. Vendar pa so se, ne glede na ves vložen trud in iskanje najboljših rešitev, kmalu pokazale tudi nekatere pomanjkljivosti sprejetega zakona. In te pomanjkljivosti od nas terjajo, da jih odpravimo. Zaradi uveljavitve ZPIZ-2 se je veliko brezposelnih oseb, ki so bile prostovoljno vključene v obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje znašlo v težkem materialnem in socialnem položaju. Osnova, od katere morajo plačevati prispevke, se je za to skupino zavarovancev dvignila na 50 % minimalne plače, po prehodnem obdobju pa naj bi znašala 60 % povprečne letne plače zaposlenih v Sloveniji. Zaradi tega se je po podatkih Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje do 1. 3. leta 2013, torej v samo dveh mesecih, iz prostovoljne vključitve v obvezno zavarovanje odjavilo preko 7 tisoč oseb. In to je bil resnično zaskrbljujoč oziroma alarmanten podatek. Zato je bistvo novele ZPIZ, ki jo obravnavamo danes, uvajanje postopnega dviga prispevkov za prostovoljni vstop v obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje za brezposelne osebe. Tako bi bila po novem letos najnižja osnova za plačilo prispevka 16 % zadnje znane povprečne letne plače zaposlenih v Sloveniji, do leta 2020 pa se bo ta odstotek dvignil na 60 %. S tem dejanjem bomo ublažili stisko ene najranljivejših skupin v naši družbi in s postopnim dvigom prispevkov poskrbeli za lažji prehod na povišanje prispevne stopnje. Zaradi navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini Državljanske liste predlog novele in amandma koalicijskih strank podprli.
Hvala. Sledi še stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, ki ga bo predstavil gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovana gospa ministrica, spoštovani gospe in gospodje poslanci! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo podprli predlog zakona, katerega ključni cilj je povrnitev možnosti za vključenost v prostovoljno zavarovanje pod pogoji, ki so veljali pred uveljavitvijo Zakona o pokojnisnkem in invalidskem zavarovanju- 2, ki se bodo postopoma spreminjali, hkrati pa naj bi se s predlaganimi rešitvami zasledoval cilj zagotavljanja socialne varnosti najranljivejšim skupinam oseb, ki so prijavljene na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje kot brezposelne osebe in so tik pred upokojitvijo. Vsi, ki so že izstopili iz prostovoljnega zavarovanja, ker niso zmogli plačevanja, upamo, da bodo ponovno lahko vstopili in si tako omogočili socialno varnost, saj bodo na podlagi vključenosti v zavarovanje lahko ob nastopu zavarovalnega rizika upravičeni do pokojnine in vseh ostalih pravic iz obveznega zavarovanja. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo uvedbo prehodnega obdobja in amandma koalicije, ki podaljšujejo obdobje. Podpiramo tudi postopen dvig najnižje osnove za osebe, ki so bile do 31. decembra 2012 prostovoljno vključene v obvezno zavarovanje na podlagi sedme alineje prvega odstavka 34. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju-1. To so brezposelne osebe, ki so vpisane v katero od evidenc pri Zavodu za zaposlovanje. Smiselno in nujno je tudi postopno dvigovanje osnove, saj bomo tako omogočili vsem opravičencem, da se zagotovijo sredstva za plačilo. V Slovenski ljudski stranki podpiramo predlagano ureditev, da se bo najnižja osnova postopoma zviševala od 16 % zadnje znane povprečne letne plače zaposlenih v Republiki Sloveniji, preračunane na mesec v letu 2013, pa do končnih 60 % v zadnjem letu, to je leta 2020. Hvala.
Hvala tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 22. aprila 2013. V razpravo tako dajem 4. člen ter amandma poslanskih skupin Pozitivne Slovenije, Socialnih demokratov, Državljanske liste in DeSUS. Želi kdo razpravljati? Ni izkazan interes. Hvala. Zaključujem razpravo. Ker ne želi nihče razpravljati o amandmaju, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 24. aprila 2013, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU SOCIALNEGA VARSTVA ZA OBDOBJE 2013–2020. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije dajem besedo predstavnici Vlade, dr. Anji Kopač Mrak, ministrici za delo, družino in socialne zadeve in enake možnosti.
Ponovno lep pozdrav z moje strani. Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je danes pomemben dokument. Resolucija o nacionalnem programu socialnega varstva je dejansko ključni razvojni dokument na področju sistema socialnega varstva, saj določa osnovna izhodišča in načela razvoja sistema, ključne cilje na področju socialnega varstva, mrežo javnih socialnovarstvenih storitev in programov in opredeljuje način izvajanja in spremljanja programa ter odgovornosti posameznih akterjev na različnih nivojih. Podlaga za pripravo resolucije je Zakon o socialnem varstvu. Predlog resolucije pokriva obdobje 2013–2020 in je kot tak daljši, kot smo imeli pred tem druge resolucije, ki so bile praviloma štiriletne. Zakaj je tako? Zaradi tega, ker smo ta dokument želeli uskladiti z evropsko strategijo, ki velja za obdobje do leta 2020 in smo se v tisti strategiji zavezali kot država in prav je, da sedaj tudi s svojimi nacionalnimi programi sledimo temu, da lahko dejansko izpeljemo zaveze, ki so pomembne za naše državljanke in državljane. Dokument smo pripravili na ministrstvu v tesnem sodelovanju s široko zasnovano delovno skupino, ki je bila imenovana v ta namen, in s Strokovnim svetom za socialno varstvo. Cilji tako kvalitativni kot kvantitativni so bili določeni na osnovi ocene uresničenosti ciljev prejšnje resolucije, ključnih okoliščin in dejavnikov, ki bodo vplivali na sistem do leta 2020, razvoja potreb in različnih socialnih problematik ter tudi pričakovanih finančnih zmožnosti. Med ključnimi okoliščinami in dejavniki razvoja sistema socialnega varstva so zlasti pomembne gospodarske razmere in zaposlenost – zaposlovanje je ključno povezano z zmanjševanjem revščine, ter demografski razvoj, populacija v Sloveniji se stara. Do leta 2020, torej samo v sedemletnem obdobju se bo populacija starejših od 80 let povečala za dobrih 27 tisoč oseb. Zato se seveda povečujejo tudi potrebe po storitvah na področju dolgotrajne oskrbe in socialnega vključevanja starejših. Trije glavni cilji razvoja sistema socialnega varstva do leta 2020 so: zmanjšanje tveganja revščine in povečanje socialne vključenosti ogroženih in ranljivih skupin prebivalstva, izboljšanje razpoložljivosti in pestrosti ter zagotavljanje dostopnosti in dosegljivosti storitev in programov, izboljšanje kakovosti storitev in programov ter drugih oblik pomoči. Če dovolite, bi izpostavila še nekatere druge poudarke v tem dokumentu, predvsem aktiven pristop v socialni politiki, kompleksnost in povezanost politik, ki vplivajo na socialni položaj posameznikov in družin, krepitev skupnostih oblik socialnega varstva. V dokumentu je poudarjeno tudi spodbujanje kvalitativnih razvojnih vidikov in inovativnih pristopov na področju razvoja socialnovarstvenih storitev in programov. Za izvedbo te resolucije za obdobje 2013–2020 sta predvidena dva izvedbena načrta na nacionalni in regijski ravni, ki bosta pokrivala obdobje štirih let in v katerih bo bolj podrobno določena dinamika širitev in razvoja. Nacionalni izvedbeni načrt za prvo obdobje 2013–2016 mora biti pripravljen v štirih mesecih od sprejetja te resolucije, regijski izvedbeni načrt pa v štirih mesecih od odobritve nacionalnega izvedbenega načrta na ravni Vlade Republike Slovenije. Na regijski ravni, ki se mi zdi zelo pomembna in ključna za nadaljnji razvoj na tem področju, bodo izvedbene načrte koordinirali centri za socialno delo, pri njihovi pripravi pa bodo sodelovali tudi predstavniki lokalnih skupnosti, ki bodo regijske načrte tudi potrdili. Cilje, ki so v pristojnosti lokalnih skupnosti, bodo v svojih planskih dokumentih opredelile občine. Zdi se mi pomembno, da na ravni države postavimo cilje, vendar se zavedamo, da cilje lahko dosežemo samo skupaj – ob sodelovanju lokalnih skupnosti in vseh, ki se jih to tiče. Cilji, ki so v tem programu, so pomembni, torej zmanjšanje tveganja revščine in socialne izključnosti, razvoj programov, zato je prav, da vsi skupaj stopimo, da bomo lahko to do leta 2020 dosegli. Hvala.
Hvala tudi vam. Predlog resolucije je obravnaval tudi Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila dajem besedo predsednici odbora dr. Andreji Črnak Meglič.
Hvala lepa. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je obravnaval predlog resolucije, ki ga je obravnaval in v sprejetje Državnemu zboru predložila Vlada. Zakonodajno-pravna služba je predlog resolucije proučila. Opozorila je, da je predlog resolucije skozi celotno besedilo nedosleden pri rabi kratic in podala pripombe tudi k posameznim delom besedila resolucije. Poslanske skupine koalicije so na podlagi teh pripomb vložile amandmaje, ki jih je odbor tudi sprejel. Komisija za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide Državnega sveta je v svojem mnenju, ki ga je na seji odbora predstavila njihova predstavnica, predlog resolucije podprla in podala tudi nekaj konkretnih pripomb. Komisija ocenjuje, da je realizacija predloženega nacionalnega programa z vidika zagotovljenih finančnih sredstev vprašljiva. Zavedajo se, da je predlog resolucije nacionalnega programa predstavlja okvirni, strateški dokument, ki zgolj usmerja sistem, a vendarle menijo, da bi tudi njegova priprava in finančna struktura morala temeljiti na bolj realnih podlagah. Cilji bi morali biti zastavljeni bolj realno in če zaradi pomanjkanja sredstev ne gre drugače, razvrščeni celo prioritetno. V skladu z navedenim komisija poziva, da naj bodo izvedbeni akti, ki bodo pripravljeni na podlagi nacionalnega programa, zastavljeni realno in finančno ustrezno podprti, zato da njihova realizacija ne bo vprašljiva. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, predstavnica Ministrstva za zdravje, generalni direktor Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, predstavnica Centra nevladnih organizacij Slovenije, predstavnik Skupnosti socialnih zavodov Slovenije in drugi. Državni sekretar Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je na kratko predstavil predlog resolucije. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je na seji predstavila pisno mnenje in poudarila, da so bile njihove pripombe upoštevane pri pripravi amandmajev koalicijskih poslanskih skupin. Imela pa je konkretno pripombo k amandmaju koalicijskih poslanskih skupin, zato je odbor na tej podlagi sprejel tudi svoj amandma. V okviru razprave so člani in članice odbora ter drugi vabljeni govorili o nacionalni koordinacijski skupini, neusklajenosti finančnega vidika predlagane resolucije, ratifikaciji konvencije o pravicah invalidov, zmanjševanju tveganja revščine in povečanju socialne vključenosti socialno ogroženih in ranljivih skupin prebivalstva, izboljšanju razpoložljivosti in pestrosti ter zagotavljanju dostopnosti in dosegljivosti storitev in programov, o izboljševanju kakovosti storitev in programov ter drugih oblik pomoči s povečanjem učinkovitosti upravljanja in vodenja izvajalskih organizacij. Večina razpravljavcev je menila, da je predlog resolucije dobro pripravljen. Predstavnik Vlade je pojasnil, da gre pri obravnavanem dokumentu za kompleksno široko področje, ki ima izvedbeni načrt že vgrajen in zato ne gre za zaprt dokument. Pri njegovi pripravi je bila osnova tudi podrobna analiza demografskih dogajanj v preteklih letih. Za uspešno izvajanje zastavljenih ciljev bo treba pospešiti sprejetje ukrepov in aktivnosti, s katerim se bodo zagotovili ustrezni pogoji in okoliščine, da bodo cilji lahko doseženi. Pri izvedbi dokumenta bo treba definirati prioritete, te pa bodo navedene v izvedbenih dokumentih in odvisne od črpanja kohezijskih sredstev. Pomembno je tudi sodelovanje z nevladnimi organizacijami in ostalimi deležniki. Odbor je sprejel vložene amandmaje in glasoval o vseh delih predloga resolucije skupaj ter jih sprejel. Dopolnjeni predlog resolucije je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala tudi vam. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Nacionalni program socialnega varstva za obdobje 2013–2020 je prišel v parlamentarno obravnavo v času zelo zaostrenih socialnih razmer. Brezposelnost narašča, prihodki zaposlenih se zmanjšujejo, novih delovnih mest ni. Da je mera polna, se Slovenija že od časa pred začetkom gospodarske krize sooča z demografsko krizo, kar se kaže v vedno bolj izpostavljeni problematiki starejših v socialnem in tudi v zdravstvenem sistemu. Čeprav je nacionalni program strateški, je splošen dokument, je po mnenju poslancev Nove Slovenije zelo pomemben kot temelj razvoja programa socialnega varstva v prihodnjih letih. V ta namen opredeljuje osnovna izhodišča za razvoj sistema, cilje in strategije razvoja socialnega varstva, določa mrežo javne službe socialnovarstvenih storitev in javnih socialnovarstvenih programov ter opredeljuje način njihovega izvajanja in spremljanja ter odgovornost posameznih akterjev na različnih ravneh. Prav je, da so v programu zastavljeni smeli cilji. Izmed treh ključnih bi tukaj izpostavil prvega in verjetno najpomembnejšega: zmanjševanje tveganja revščine in povečevanja socialne vključenosti ogroženih in ranljivih skupin prebivalstva. Upamo, da je tudi načrtovana finančna podlaga realna in izvedljiva, saj vsi vemo, da je od tega odvisno tudi doseganje ciljev. V Novi Sloveniji mislimo, da mora družbaizjemno paziti, da noben posameznik ali skupina ne živi pod mejo socialne varnosti, zato spodbujamo zavest o osebni odgovornosti posameznika za lasten varen socialni položaj – predvsem v starosti. Za socialno varnost vsakega posameznika so po našem mnenju zato odgovorni trije dejavniki: najprej vsak posameznik sam, nato njegovo delovno in bivalno okolje in nazadnje država z učinkovito zakonodajo in primernimi finančnimi viri. Zaradi vsega navedenega bomo poslanci Nove Slovenije Predlog resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2013–2020 podprli in želimo vse dobro pri njenem uresničevanju. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Pozitivne Slovenije bo predstavila mag. Barbara Žgajner Tavš.
V petih minutah, kolikor je časa na voljo, težko vsebinsko povzameš dokument, ki predstavlja enega ali celo ključni razvojni dokument na področju sistema socialnega varstva v naši državi. Pa vendar, resolucija določa osnovna izhodišča in načela razvoja sistema, ključne cilje na področju socialnega varstva, mrežo javnih socialnovarstvenih storitev in programov in opredeljuje način izvajanja ter spremljanja izvajanja programov in odgovornosti posameznih akterjev na različnih nivojih. Slednje me navdaja z upanjem, da dokument ne bo ostal le mrtva črka na papirju, ampak pa bo z izvedbenimi akti resnično pripomogel k posodobitvi in razvoju najširšega področja socialnega varstva, ki presega zgolj socialno pomoč šibkemu v obliki nekih minimalnih finančnih pravic. Je tudi razvojno naravnan in lahko pomeni doprinos za državo, kar je izjemnega pomena za individualni razvoj posameznika. Resolucija v tem pogledu obeta veliko, kajti roko na srce, Slovenija danes bistveno zaostaja za Evropsko unijo, kar se tiče implementacije sodobnih dognanj oziroma pristopov pri obravnavi in delu z ljudmi ter tudi v primeru upoštevanja demografskih trendov. Slovenija je starajoča populacija. V Sloveniji imamo po zadnjih podatkih kar 45 % revnih ljudi v starosti nad 65 let. Revščina je izjemno prisotna tudi med enostarševskimi družinami, po podatkih je tu tveganje revščine kar 40-odstotno. In ko nas velikokrat primerjajo, kako nizek odstotek tveganja revščine je v Sloveniji med vsemi državami Evropske unije, je prav gotovo zelo dobro, če upoštevamo podatek, da je v Sloveniji prag tveganja revščine za enostarševsko družino določen pri 600 evrih, medtem ko je, na primer v Nemčiji ta prag določen nad 900 evri. In še en zanimiv podatek, delež starejših, ki živijo pod pragom revščine, v Sloveniji narašča, medtem ko v Evropski uniji, še najbolj na evrskem območju, upada. Ne bom se spuščala v podrobnosti, ker ni časa, zato le nekaj pomembnih poudarkov. Naj izpostavim samo dva primera. V Sloveniji še vedno nimamo zakonsko urejene dolgotrajne oskrbe, neustrezna je v tem trenutku mreža socialnovarstvenih storitev. Socialno podjetništvo, ki v tujini pomeni pomembno komponento in komplementarno gospodarsko panogo, še ni zaživelo. Skorajda nepremostljiv problem ta trenutek v Sloveniji predstavlja, ko se recimo srečamo z avtizmom. Zopet nepremostljiva ovira, varstveno-delovni centri so polni, čakalne dobe so tudi na tem področju dolge. Kam se lahko vključi odrasla oseba, ki ta trenutek potrebuje pomoč in te storitve oziroma oskrbo. Že pred leti je Slovenija ratificirala Konvencijo o pravicah invalidov, ki v svojih določbah zelo jasno opredeljuje pravico invalidov do neodvisnega življenja. Pa se boste spomnili, kako so se invalidi sami borili za to, da bi konec lanskega leta v Državnem zboru sprejeli zakon, ki so ga pripravili sami in vložili s podporo več kot 5 tisoč državljanov. Govorim o Zakonu o osebni asistenci, ki se v Sloveniji še vedno financira projektno. Ali si predstavljate, da bi v Sloveniji poskušali implementirati idejo o vavčarskem načinu financiranja invalidov? V tem trenutku misija nemogoče. In ne nazadnje bom omenila zakon o dolgotrajni oskrbi. Vi veste, koliko let se že pogovarjamo in si prizadeva tudi politika, da bi uzakonila zakon o dolgotrajni oskrbi, pa enostavno ne najdemo načina financiranja, da bi ta zakon zaživel v praksi. Če strnem. Trije glavni cilji razvoja sistema socialnega varstva do leta 2020 so: zmanjševanje tveganja revščine, to je tudi zaveza, in povečevanje socialne vključenosti ogroženih in ranljivih skupin prebivalstva, izboljšanje razpoložljivosti in pestrosti ter zagotavljanje dostopnosti in dosegljivosti storitev in programov, tretji cilj pa je izboljšanje kakovosti storitev in programov ter drugih oblik pomoči. Tisto, kar sem posebej vesela pri tej resoluciji, je, da se bodo v izvedbeni program vključile tudi lokalne skupnosti. Jaz samo upam, da se ne bo pozabilo na financiranje programov na lokalnem nivoju, kot se je v preteklosti že zgodilo, pa bom omenila samo družinske pomočnike. Vsekakor bomo to resolucijo v Pozitivni Sloveniji podprli.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Predlog resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2013–2020 opredeljuje osnovna izhodišča za razvoj sistema, cilje in strategije razvoja socialnega varstva, določa pa tudi mrežo javne službe socialnovarstvenih storitev in javnih socialnovarstvenih programov ter opredeljuje način njihovega izvajanja in spremljanja ter odgovornost posameznih akterjev na različnih ravneh. Kot je bilo že rečeno, so razmere v državi take, da si je treba zadati cilje nacionalnega programa socialnega varstva za obdobje in ti so zastavljeni tako, da odgovarjajo na povečanje socialnih in demografskih stisk in problematik, ki so se ali pa se še pojavljajo v družbi. Resolucija navaja kot glavni oziroma splošni cilj, ki ga želimo z resolucijo doseči, na eni strani izboljšanje kvalitete življenja posameznikov in družin, na drugi strani pa povečanje družbene povezanosti ter socialne vključenosti vseh skupin prebivalstva. Zastavljen splošni cilj je seveda možno doseči le s povezovanjem politik z različnih področij ter enotnim usmerjenim delovanjem različnih politik. Ob tem so pomembni še trije ključni cilji, ki se neposredno nanašajo na razvoj sistema socialnega varstva, in to so zmanjšanje tveganja revščine in povečevanja socialne vključenosti ogroženih in ranljivih skupin prebivalstva, izboljšanje razpoložljivosti in pestrosti ter zagotavljanje dostopnosti in dosegljivosti storitev in programov in izboljšanje kakovosti storitev in programov ter drugih oblik pomoči s povečanjem učinkovitosti upravljanja in vodenja izvajalskih organizacij, povečanjem njihove avtonomije ter upravljanjem kakovosti in zagotavljanjem večjega vpliva uporabnikov in predstavnikov uporabnikov na načrtovanje in izvajanje storitev. Za spremljanje, uresničevanje in oceno doseganja vsakega od treh ključnih ciljev sta določena po en kazalnik in njegova cilja vrednost do leta 2020, kar pomeni, da bomo lahko merili, kako uspešni smo pri realizaciji. Nacionalni program določa tudi merila za vzpostavitev javne mreže socialnovarstvenih storitev in programov. Glede na namen so to preventivne, kurativne in vzdrževalne storitve. Potem določa mrežo javne službe na področju socialnovarstvenih storitev, ki jo lahko razdelimo na tri večje skupine, in sicer storitve, informiranje, svetovanje in podpore, storitve podpore in pomoči za socialno vključenost in samostojno življenje v skupnosti in storitve nastanitve z oskrbo. Potem se določa mreža, za neposredno uresničevanje ciljev resolucije se bodo za obdobje štirih let pripravljali izvedbeni načrti. Izvedbeni načrt za cilje na ravni države bo sprejemala Vlada, za cilje na ravni regij oziroma lokalnih skupnosti pa pristojni organi lokalnih skupnosti. Vlada Republike Slovenije je odgovorna za izvedbo nacionalnega izvedbenega načrta, pristojni organi lokalnih skupnosti pa za izvedbo regijskih izvedbenih načrtov in tudi izvedbenih delov, ki bodo opredeljeni v občinskih planskih dokumentih. Regijski izvedbeni načrti morajo biti sprejeti najkasneje v roku štirih mesecev od sprejetja nacionalnega izvedbenega načrta. Najkasneje štiri mesece po sprejetju regijskih izvedbenih načrtov pa morajo to sprejeti tudi lokalne skupnosti v svojih strateških dokumentih. V Poslanski skupini SDS Predlog resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2013–2020 podpiramo.
Hvala lepa. Dr. Andreja Črnak Meglič, Poslanska skupina Socialnih demokratov, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Tudi Socialni demokrati pozdravljamo Predlog resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva, ki predstavlja krovni programski dokument na področju socialnega varstva. Gre za tretji tovrstni dokument. Prva resolucija je bila sprejeta za obdobje 2001–2005, druga za obdobje 2006–2007, ta tretja, ki je pred nami, pa je za obdobje 2013–2020 in je nastajala tudi nekoliko dlje časa. Vsebinsko resolucija o nacionalnem programu socialnega varstva vsebuje osnovna izhodišča in načela razvoja sistema, ključne cilje na področju socialnega varstva, mrežo javnih socialnovarstvenih storitev in programov, opredeljuje način izvajanja in spremljanja ter izvajanja programa in odgovornost posameznih akterjev na različnih nivojih. Trije glavni cilji, zmanjševanje tveganja revščine, izboljšanje razpoložljivosti ter zagotavljanja dostopnosti in dosegljivosti storitev in programov ter izboljšanje kakovosti storitev in programov ter drugih oblik pomoči, naj bi nastajali tudi na podlagi tesnega sodelovanja različnih ravni in pa tudi institucionalnih ter neinstitucionalnih izvajalcev. Poudariti je treba, da resolucija kot krovni dokument ureja temeljne usmeritve na področju socialnega varstva, podrobnejša operacionalizacija izvedbe nacionalnega programa socialnega varstva pa bo opredeljena v štiriletnih izvedbenih načrtih tako na regionalni kot nacionalni ravni. Izvedbeni načrt na nacionalni ravni za obdobje 2013–2016 mora biti pripravljen že štiri mesece od sprejetja omenjene resolucije, izvedbeni načrt na regijski ravni pa štiri mesece po nacionalnem izvedbenem načrtu. Posebej pomembno se nam Socialnim demokratom zdi dejstvo, da je bila resolucija pripravljena v delovni skupini, v kateri so sodelovali predstavniki raziskovalcev, Umarja, izvajalcev na področju socialnega varstva, nevladnih organizacij, ki predstavljajo uporabnike, in Socialne zbornice Slovenije. To so namreč glavni akterji na področju socialnega varstva, od katerih je odvisna uspešnost uresničevanja nacionalnega programa. V današnjih zaostrenih finančno gospodarskih razmerah je še posebej pomembna vloga nevladnih organizacij, zato nas veseli, da nevladne organizacije s področja socialnega varstva Predlog resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2013–2020 podpirajo in ga sprejemajo kot neke vrste svoj dokument. Tudi Socialni demokrati bomo ta predlog resolucije, ki je pred nami, podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Branko Kurnjek, Poslanska skupina Državljanske liste, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani vsi prisotni! Že uvodoma je treba povedati, da je nacionalni program socialnega varstva v letih gospodarske krize še toliko bolj pomemben, saj se zaradi nje socialna problematika izredno povečuje. Povečalo se je število brezposelnih oseb, posledično se je povečalo število oseb, ki so pod nacionalno mejo tveganja revščine, hkrati in posledično prihaja do porasta različnih oblik zasvojenosti, težav v duševnem zdravju, povečevanja obsega brezdomcev. Pereča postaje tudi problematika starejših oseb. Tukaj mislim predvsem na starejše samske ženske. Zelo slaba je tudi socialna vključenost starejših oseb in žal bi lahko še naštevali. Zato se z nacionalnim programom socialnega varstva za obdobje 2013–2020 skuša doseči izboljšanje kvalitete življenja posameznikov in družin ter povečanje družbene povezanosti in socialne vključenosti vseh skupin prebivalstva. Ob tem so ključni cilji, ki se neposredno nanašajo na razvoj sistema socialnega varstva v obdobju 2013–2020, naslednji: prvič, zmanjševanje tveganja revščine in povečevanje socialne vključenosti ogroženih in ranljivih skupin prebivalstva; drugič, izboljšanje razpoložljivosti in pestrosti ter zagotavljanje dostopnosti in dosegljivosti storitev in programov; tretjič, izboljšanje kakovosti storitev in programov ter drugih oblik pomoči s povečano učinkovitostjo upravljanja in vodenja izvajalskih organizacij, povečanjem njihove avtonomije ter upravljanjem kakovosti in zagotavljanjem večjega vpliva uporabnikov in predstavnikov uporabnikov na načrtovanje in izvajanje storitev. Za uspešno izvajanje zastavljenih ciljev je treba pospešiti sprejetje ukrepov in aktivnosti, s katerimi bomo zagotovili ustrezne pogoje in okoliščine, da bodo cilji lahko doseženi. Omejil se bom sam na nekaj najpomembnejših. Čim prej moramo sprejeti zakone, ki so nujno potrebni za lajšanje socialne stiske nekaterih skupin ljudi. Pri tem mislim predvsem na zakon o dolgotrajni oskrbi in zavarovanju za dolgotrajno oskrbo, zakon o osebni asistenci za invalide, zakon o socialnovarstveni dejavnosti, zakon o socialni vključenosti invalidov ter reformo zdravstvenega sistema. Sprejeti moramo ukrepe, ki bodo omogočili izvajanje že marca 2011 sprejetega Zakona o socialnem podjetništvu in spodbuditi razvoj socialnega podjetništva. Pri realizaciji zastavljenih ciljev nam lahko zelo pomaga učinkovitejše črpanje evropskih sredstev za programe in ukrepe na socialnem področju, znotraj izvedbenih načrtov pa moramo zagotoviti stabilne vire financiranja za zagon in izvajanje socialnovarstvenih programov in storitev. Najavljam, da bomo v Poslanski skupini Državljanske liste Predlog resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2013–2020 podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Mihael Prevc v imenu Poslanke skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovana ministrica in minister, spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo, da v krizi, v kakršni smo, stiska dodatno pritiska na vse tiste, ki so že pod pragom ali pa tik nad pragom revščine. Zato je še posebej pomembno, da si država z nacionalnim programom socialnega varstva začrta realne smernice in opredeli kratkoročne in dolgoročne operativne naloge za obvladovanje revščine in blažitev stisk. Zato je povsem razumljivo, da se za polno realizacijo ciljev nacionalnega programa za obdobje 2013–2020 predvideva, da bomo zmogli zagotoviti dovolj sredstev za socialo le ob uspešnem črpanju evropskih sredstev, saj bomo za predviden program v letu 2020 potrebovali več kot 600 milijonov evrov. Nacionalni program v treh prilogah analizira ključne okoliščine in dejavnike vpliva na delovanje sistema socialnega varstva ter ocenjuje tudi preteklo obdobje. Za Poslansko skupino Slovenske ljudske stranke pa se nam zdi ključna za prihodnost priloga, ki definira kazalnike za spremljanje uresničevanja ciljev tega programa. Po mnenju naše stranke so sporni kazalniki, ki določajo prag revščine, kazalnike je namreč treba določiti realno in glede na dejanske potrebe prebivalcev za nujnejše življenjske potrebe, kot so bivanje, zdravje, izobraževanje in podobno. Poleg tega se nam zdi posebej pomembno omeniti enega od ključnih vplivnih dejavnikov, to je demografski dejavnik, zato se strinjamo, da je v tekstu dan poudarek tudi aktivnemu pristopu k doseganju posameznih ciljev: krepitvi skupnostnih oblik socialnega varstva zlasti na področju varstva in pomoči starejšim, pa tudi drugim ranljivim skupinam prebivalstva. V strategiji sta dva izvedbenega načrta na nacionalni in regijski ravni, vsak v trajanju po približno štiri leta. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke posebej opozarjamo na slednjega, ki na regionalni ravni predvideva vključevanje ciljev za tiste socialno varstvene storitve, ki so v pristojnosti lokalnih skupnosti – to je v največji meri pomoč na domu, v občinske planske načrte. Predlagamo, da se upošteva opozorilo skupnosti občin Slovenije, ki je v svojih dopisih opozorila na izvedbeni del nacionalnega programa, torej na roke in pristojnosti za pripravo izvedbenih načrtov ter predvideno financiranje zlasti v zvezi z načrtovanim precejšnjim povečanjem deleža občin. Hvala.
Hvala lepa. Še gospa mag. Jana Jenko, Poslanska skupina DeSUS.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Vsem lep pozdrav, predvsem ministroma! Resolucija določa osnovna izhodišča in načela razvoja sistema socialnega varstva, ključne cilje na tem področju, mrežo javnih socialnovarstvenih storitev in programov ter opredeljuje način izvajanja in spremljanja izvajanja programov. Zastavljeni ključni cilji, kot so zmanjševanje tveganja revščine, izboljšanje razpoložljivosti in pestrosti ter zagotavljanje dostopnosti in dosegljivosti storitev in programov ter izboljšanje kakovosti storitev in pomoči, so zastavljeni tako, da odgovarjajo na povečanje socialnih in demografskih stisk in problematik v populaciji, a dejstvo je, da je njihova realizacija z vidika zagotovljenih finančnih sredstev vprašljiva. Ob tem želimo v DeSUSu dodatno izpostaviti problematiko starejših. Starejši se namreč pogosto soočajo z nizkimi prihodki, zaradi česar je visoka tudi stopnja tveganja revščine. Le-ta je še posebej visoka pri starejših osebah, ki živijo same, in še predvsem pri starejših ženskah. Resnično zaskrbljujoče je dejstvo, da ima skoraj vsaka druga ženska stara nad 65 let, ki živi sama, razpoložljive dohodke pod nacionalno mejo tveganja revščine. Z naraščanjem starejše populacije se povečujejo potrebe po storitvah dolgotrajne oskrbe in drugih, starejšim prilagojenih storitvah, ki starostnikom omogočajo oziroma lajšajo vsakodnevno življenje in vključevanje v okolje. Iz tega razloga v Poslanski skupini DeSUS pozdravljamo zastavljene cilje, kot je uvedba enovitega sistema dolgotrajne oskrbe s povezanimi zdravstvenimi in socialnim storitvami za vse starostne skupine, ki potrebujejo oskrbo. Za starejše so bistvenega pomena tudi storitve in programi, kot so pomoč na domu, dnevne oblike varstva, kratkotrajne institucionalne namestitve in medgeneracijska središča. Vendar pa se je ob tem treba tudi zavedati, da starajoče se prebivalstvo in razvoj omenjenih storitev postavljata tako socialni kot zdravstveni sistem pred ogromen izziv. Ne le v povezavi s premajhnimi kapacitetami in omejeno ponudbo, ampak predvsem gre tukaj za pereče vprašanje financiranja. Poslanska skupina DeSUS bo predlog resolucije podprla, saj nakazuje pravo smer razvoja socialnega varstva. Glede na stanje v državi pa se bojimo, da je realizacija ambicioznih ciljev vprašljiva in bo zato treba določiti prioritete. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji niso bili vloženi in glasovanje o predlogu resolucije bomo opravili jutri, 24. 4., v okviru drugih glasovanj. S tem prekinjam tudi to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREVOZIH V CESTNEM PROMETU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev ima besedo minister dr. Senko Pličanič.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane gospe poslance, gospodje poslanci! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki ga je predložila Vlada Republike Slovenije v obravnavo in sprejetje Državnemu zboru, ureja tri področja. Prvič, spremembe na področju temeljnih kvalifikacij voznikov in kode 95 zaradi uradnega opomina Evropske komisije zaradi neustrezne implementacije direktive 1073/2009. Drugič, dopolnitev sistema subvencioniranja mesečnih vozovnic dijakov in študentov. In tretjič, spremembe zakona, ki so usmerjene v povezovanje javnega linijskega potniškega prometa, šolskih prevozov in posebnih linijskih prevozov ter izvajanje gospodarske javne službe javnega linijskega potniškega prometa. Najprej nekaj o prvem področju. To so spremembe na področju temeljnih kvalifikacij. Te spremembe so nujne, saj Republika Slovenija pri implementaciji direktive 1073/2009 ni predvidela možnosti, da države članice uveljavijo prehodno obdobje pri implementaciji direktive zaradi zmanjšanja administrativnih postopkov in stroškov za poklicne voznike. Prehodno obdobje so države lahko uveljavile le v primeru, če poklicnim voznikom vozniško dovoljenje poteče za voznika avtobusa do 10. 9. 2015 in za voznike tovornih vozil do 10. 9. 2016. Do tega datuma lahko odložijo zamenjavo dokumenta, vpis kode 95, ki dokazuje, da se voznik dopolnilno usposablja in izobražuje. Drugi sklop, ki se nanaša na dopolnitev sistema subvencioniranja mesečnih vozovnic dijakov in študentov. Nov sistem subvencioniranja mesečnih vozovnic za dijake in študente je bil v letu 2012 zelo uspešno izveden. Rezultati so zelo dobri, saj se je za 36 % povečalo število dijakov, ki uporabljajo javni prevoz in za 50 % število študentov, ki se v kraj izobraževanja tedensko pripeljejo z javnim prevozom. Izvajanje novega sistema subvencioniranih mesečnih vozovnic je pokazalo, da bi bila zelo umestna uvedba polletnih in letnih vozovnic, s katerimi bi se zmanjšali administrativni postopki in čakanje pri mesečnih nakupih vozovnic. Poleg tega se na zahtevo varuhinje človekovih pravic spreminja kriterij za uveljavitev pravice oddaljenosti kraja bivališča od kraja izobraževanja s 5 kilometrov na 2 kilometra, saj so ti dijaki in študentje plačevali bistveno dražjo mesečno vozovnico za prevoz na razdalji 3 kilometre od tistih, ki se vozijo na razdalji od 5 do 60 kilometrov. Predlagana sprememba kriterija na 2 kilometra je usklajena s kriterijem v zakonu o uravnoteženju javnih financ za uveljavljanje pravice do nadomestila za prevoz na delo. In še nekaj več o tretjem sklopu. Poleg tega predlog za spremembo in dopolnitev zakona o prevozih v cestnem prometu ureja tudi nekatera področja izvajanja gospodarske javne službe javnega potniškega prometa, s katerimi se omogoča boljše povezovanje javnega linijskega potniškega prometa s šolskimi prevozi in omogoča ministrstvu, pristojnemu za promet, da se bo hitreje odzivalo na potrebe prebivalcev in želje lokalnih skupnosti. Spremembe omogočajo ministrstvu, pristojnemu za promet, da brez soglasja koncesionarja, vendar ob upoštevanju meril dovoli mestnemu potniškemu prometu podaljšanje linije v sosednja naselja, podelitev koncesije v skladu z Evropsko uredbo 1370/2007 za manjši obseg prevozov do 300 tisoč kilometrov letno ali do enega milijona evrov vrednosti, potem lažje povezovanje linijskih prevozov z drugimi vrstami prevozov in podaljšanje sedanjega koncesijskega razmerja do konca leta 2015. Tem ciljem sledijo tudi amandmaji, ki so bili sprejeti na seji Odbora za infrastrukturo in prostor, na 6. seji, in jih Vlada Republike Slovenije podpira. Prav tako podpira amandma k amandmaju k 4. členu zakona, ki omogoča povezovanje šolskih in javnih linijskih prevozov brez dodatnih obremenitev lokalnih skupnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Samu Bevku.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Odbor za infrastrukturo in prostor je na 5. seji 10. aprila 2013 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je sprejel odločitev, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. V imenu predlagatelja je minister za infrastrukturo in prostor Samo Omerzel pojasnil, da z novelo Zakona o prevozih v cestnem prometu urejajo tri področja. Prve so spremembe na področju temeljnih kvalifikacij voznikov in kode 95 zaradi uradnega opomnika Evropske komisije zaradi neustrezne implementacije Direktive 2003/59. Drugo področje, ki ga urejajo z novelo, je dopolnitev sistema subvencioniranja mesečnih vozovnic dijakov in študentov. Nov sistem subvencioniranja mesečnih vozovnic za dijake in študente je bil v letu 2012 zelo uspešno izveden. Rezultati so zelo dobri, saj se je povečalo število potnikov tako med dijaki kot študenti. Tretje področje so spremembe, ki so usmerjene v povezovanje javnega linijskega potniškega prometa, šolskih prevozov in posebnih linijskih prevozov ter izvajanje gospodarske javne službe javnega linijskega potniškega prometa. Te spremembe bodo omogočile ministrstvu, pristojnemu za promet, da se bo hitreje odzvalo na potrebe prebivalcev in želje lokalnih skupnosti. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe dr. Samo Divjak je pojasnil, da so v pisnem mnenju podali več pripomb na obrazložitve, pri katerih bi bilo treba vključiti dodatna pojasnila oziroma pripraviti ustrezne amandmaje. Povedal je, da vloženi amandmaji k noveli zakona v glavnem upoštevajo njihove pripombe. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Jernej Verbič je poudaril, da komisija podpira predlog zakona in nanj nima pripomba. V nadaljevanju je pojasnil, da komisija predlagane rešitve ocenjuje kot ustrezne za razvoj javnega potniškega prometa v Republiki Sloveniji. V razpravi so opozicijski poslanci nasprotovali amandmaju k 3. členu, s katerim se ponovno uvaja določbo, da se linijski javni prevoz lahko opravlja samo z avtobusi. Predlagali so, da se amandmaja ne podpre, saj se po njihovem mnenju z njim omejujejo konkurenco, kar ni v skladu s priporočili Evropske unije. Predstavnik predlagatelja je pojasnil, da je ureditev, ki jo uvaja amandma, smiselna, saj bi se v nasprotnem primeru znižali standardi prevozov na javnih linijskih prevozih. V zvezi z amandmajem k 4. členu je predstavnik predlagatelja poudaril, da gre pri tem predlogu dejansko za uvedbo tretje oblike postajališča, kot jo poznajo v marsikateri evropski državi. V razpravi o amandmaju k 8. členu je bila izpostavljena problematika kombiniranja šolskih in linijskih prevozov na podlagi izpostavljenih pomislekov večine razpravljavcev, da se ohrani rešitev v predlogu zakona. Člani odbora amandmaja k 8. členu niso sprejeli. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin Pozitivne Slovenije, Socialnih demokratov, Državljanske liste in DeSUS k 3., 4., 5., 6., 7., 11. in 24. členu. Odbor ni sprejel amandmaja poslanskih skupin Pozitivne Slovenije, Socialnih demokratov, Državljanske liste in DeSUS k 8. členu. Odbor je na podlagi osmega odstavka 131. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel naslednje svoje amandmaje: amandma na amandma k 4. členu, k naslovu Prehodne in končna določba, amandma na amandma k 24. členu in amandma k 25. členu predloga zakona. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Bevk. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Pozitivne Slovenije, gospod Jože Velikonja.
Spoštovana predsedujoča, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki ga danes obravnavamo, vnaša v slovenski pravni red vsebine, ki so bile dogovorjene na Odboru Evropske komisije za vozniška dovoljenja 27. maja 2009. leta. Evropska komisija je 25. oktobra leta 2012 Republiki Sloveniji poslala uradni opomin, v katerem očita kršitev splošnega dogovora glede prehodnih obdobij za pridobitev temeljne kvalifikacije z vsemi državami članicami. Direktiva bi sicer morala biti v slovenski pravni red prenesena že pred letom dni, in sicer do 14. decembra leta 2011. Drugo področje, ki se ureja s to novelo, je dopolnitev sistema subvencioniranja mesečnih vozovnic dijakov in študentov, predvsem zato, ker je sistem subvencioniranja mesečnih vozovnic za dijake in študente uspešno implementiran v slovenski prostor. Pomembno področje so spremembe, ki so usmerjene v povezovanje javnega linijskega potniškega prometa, šolskih prevozov in posebnih linijskih prevozov ter izvajanje gospodarske javne službe javnega linijskega potniškega prometa, zato jih je treba zaradi novih ukrepov v zvezi z integracijo javnega potniškega prometa ustrezno spremeniti. V konstruktivni razpravi na Odboru za infrastrukturo in prostor se je izpostavilo, da obstajajo tudi okolja, kjer javni prevoz obstaja, vendar so povezave izredno redke, šolski avtobus pa ne sme sprejeti tudi drugih potnikov, ker s tem krši zakonske določbe in plača kazen. Zato moramo rešiti zakonske ovire, ki rešujejo nastale probleme in omogočiti državljanom, da uporabljajo javni prevoz, ki jim je časovno dostopnejši in kvalitetnejši. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu spreminja tudi določbe v zvezi z znižanjem zagrožene globe za fizične osebe, pravne osebe, samostojne podjetnike posameznike in posameznike, ki samostojno opravljajo dejavnost ter njihove odgovorne osebe, in sicer za nekatere prometne prekrške, ki nimajo pomembnejšega vpliva na prometno varnost. V Poslanski skupini Pozitivne Slovenije bomo zato predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, gospod Zvonko Lah.
Spoštovana predsedujoča, kolegice in kolegi! Slovenska demokratska stranka bo podprla Predlog zakona o spremembam in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu. Glavni cilj predloga zakona je uskladitev z Direktivo 2003/59 Evropske skupnosti, in sicer glede vpisa kode 95, vozniško dovoljenje oziroma posebne izkaznice o vozniških kvalifikacijah. Slovenija je bila med prvimi državami članicami Evropske skupnosti, ki je v slovenski pravni red prenesla zahteve navedene direktive, vendar brez uveljavitve prehodnega obdobja, kar pa je v neskladju z ostalimi državami članicami EU, ki pa so prehodno obdobje izkoristile. S predlagano novelo zakona bo Republika Slovenija določila skrajne roke za voznike drugih držav članic EU, do katerih mora imeti vpisano kodo 95 v vozniškem dovoljenju oziroma v posebni izkaznici. Drugi sklop sprememb se nanaša na sistem subvencioniranja dijaških in študentskih vozovnic, ki je bil ob uvedbi zelo dobro sprejet med upravičenci. Predlog uvaja polletne in letne vozovnice, s čimer se zmanjšujejo administrativne ovire, poleg tega pa bodo imetniki takih vozovnic upravičeni do brezplačnih vozovnic v juliju in avgustu. Zaradi večje operativnosti se predlaga tudi določitev razredov oddaljenosti, kar pa je naloga podzakonskega akta. Tretji sklop sprememb je usmerjen v povezovanje različnih prevozov na področju javnega potniškega prometa. Odpira se možnost povezovanja šolskih prevozov in javnih linijskih prevozov in posebnih prevozov. Ministrstvo za infrastrukturo in prostor ima v letošnjem proračunu zagotovljenih 24,2 milijona evrov za izvajanje gospodarske javne službe avtobusnega linijskega prometa, občine pa skoraj 40 milijonov za šolske prevoze, vendar nam sedanja zakonodaja ne omogoča teh potencialov. Predlog zakona znižuje globe za fizične in pravne osebe, in sicer za nekatere prometne prekrške, ki pa nimajo pomembnejšega vpliva na prometno varnost. Slovenska demokratska stranka bo predlog zakona z našimi predlaganimi amandmaji podprla. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Mirko Brulc, Poslanska skupina Socialnih demokratov.
Spoštovani vsi prisotni! Tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zakon podprli. Da ne bi ponavljal vsega, kar je bilo že izrečeno in bodo moji naslednji govorniki verjetno enako ponavljali, vam ne bom kratil časa. Strinjamo se s spremembami in mislimo, da je zakon primeren. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Kristina Valenčič, Poslanska skupina Državljanske liste.
Spoštovana predsedujoča, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V Sloveniji vedno manj ljudi uporablja javni potniški promet. Strokovna javnost opozarja, da cestni promet narašča, z njim pa tudi poraba goriv, število nesreč, zastojev, degradacija okolja ter emisij toplogrednih in drugih zdravju škodljivih plinov. S povečano uporabo javnega potniškega prometa bi zagotovo kakšno od naštetih težav omilili, če že ne odpravili. Dejstvo je, da se ukinjajo železniške in avtobusne proge, obstoječe linije so med seboj tako prostorsko kot časovno neusklajene, vedno več je naselij, ki so s sredstvi javnega potniškega prometa povsem nedostopna. Obstoječi sistem javnega potniškega prometa je vse bolj nekonkurenčnen in neučinkovit, kakovost bivanja in mobilnost se velikemu delu prebivalstva slabša. Trenutne slabe gospodarske razmere so lahko tudi priložnost, da na področju javnega potniškega prometa spremenimo naše mobilnostne navade. Za številčnejšo uporabo javnega potniškega prometa sta potrebna tako korenček kot palica. Korak v tej smeri je zagotovo bila uvedba subvencioniranih vozovnic za dijake in študente v lanskem letu. Tokratna novela Zakona o prevozih v cestnem prometu prinaša rešitve, ki so še korak naprej, zlasti na področju integracije javnega potniškega prometa. Tako poleg nujne uskladitve z EU direktivo glede prehodnih obdobij za vpis kode 95 v vozniška dovoljenja in posebne izkaznice za voznike drugih držav članic EU ta novela prinaša še nekatere spremembe, ki so se v praksi pokazale za potrebne. Med njimi bi izpostavila poenostavitve postopkov pri sklepanju koncesijskih pogodb za izvajanje javnega potniškega prometa, pri uveljavitvi pravice do subvencioniranega prevoza se spreminja kriterij oddaljenosti bivališča od kraja izobraževanja s 5 na 2 kilometra, uvajata se polletna in letna vozovnica za subvencioniran prevoz, ki bosta zmanjšali administrativna opravila tako upravičencem kot izvajalcem, ustrezno se ureja tudi nadzor nad rednimi usposabljanji voznikov in poročanje o kršitvah prevoznih podjetij v nacionalni elektronski register cestnih prevoznikov. Znižujejo se tudi globe za nekatere prometne prekrške, ki nimajo pomembnejšega vpliva na prometno varnost. Najpomembnejši korak k izboljšanju dostopnosti prebivalcev do javnega potniškega prometa pa prinašajo spremembe, ki omogočajo povezovanje javnega linijskega potniškega prometa s šolskimi prevozi in posebnimi linijskimi prevozi. V Državljanski listi smo prepričani, da bo minister nadaljeval z aktivnostmi, ki bodo pripomogle k povečanju uporabe javnega potniškega prometa, še zlasti pa odpravil licence za prevoze taksijev na državni ravni, uredil pravičnejše sofinanciranja linij avtobusnega prevoza, združil vse vire financiranja in upravljanja javnega potniškega prometa na enem mestu, spodbudil povezovanje občin in ponudnikov javnega potniškega prometa, poenotil vozne rede in postavil portal, na katerem bodo potniki prejeli informacije vse na enem mestu, in pospešil realizacijo projekta enotne potniškega vozovnice. Poslanke in poslanci Državljanske liste bomo predlog zakona podprli kot tudi amandma koalicije. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janez, Ribič Slovenska ljudska stranka. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, predstavniki Vlade, spoštovani gospe in gospodje! Zakon o prevozih v cestnem prometu je treba spremeniti iz enega ključnega razloga, ker smo od Evropske komisije prejeli uradni opomin v zvezi z izvajanjem direktive Evropskega parlamenta in Sveta o temeljnih kvalifikacijah in rednem usposabljanju voznikov nekaterih cestnih vozil za prevoz blaga in potnikov. Evropska komisija nam v uradnem opominu očita kršitev splošnega dogovora iz leta 2009 glede prehodnih obdobij, ki jih Slovenija ni ustrezno prenesla v svoj pravni red. Tako bodo s to novelo zakona določeni novi skrajni roki, do katerih morajo imeti vozniki kategorij C, D in E, torej gre za voznike avtobusov in tovornjakov, iz drugih držav članic Evropske unije v vozniško dovoljenje vpisano kodo 095, in sicer za voznike avtobusov do septembra leta 2015 in za voznike tovornjakov do septembra leta 2016. Poleg te nujno potrebne prilagoditve zakon uvaja tudi nekaj drugih sprememb. Prva med njimi se nanaša na učinkovitejši inšpekcijski nadzor nad izvajanjem rednih usposabljanj voznikov in določa konkretne ukrepe, ki jih v posameznih primerih ugotovljenih nepravilnosti lahko takoj uvedbe inšpektor. Druga sprememba pa uvaja ločeno sporočanje podatkov o kršitvah prevoznih podjetij in upravljavcev prevozov v nacionalni elektronski register cestnih prevoznikov. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke še posebej pozdravljamo znižanje zagroženih glob za fizične osebe, pravne osebe in samostojne podjetnike in za njihove odgovorne osebe, seveda zato ker gre za nekatere prometne prekrške, ki nimajo pomembnejšega vpliva na prometno varnost. Prav tako so dobrodošle tudi spremembe, ki urejajo določbe v zvezi z subvencioniranjem javnega potniškega prometa, zlasti sprememba diskriminatornega 114. b člena o kriteriju oddaljenosti upravičenca do subvencije, ki se skrajšuje s 5 na 2 kilometra. Hkrati tudi podiramo vložene amandmaje, saj menimo, da se javni linijski prevoz lahko opravlja, če za to obstajajo razlogi, tudi z drugimi vozili za prevoz potnikov ne le z avtobusi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo glasovali za predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o prevozih v cestnem prometu, prav tako pa tudi za vložene amandmaje. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina DeSUS, gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci, vsem lep pozdrav, tudi ostalim prisotnim seveda! V imenu Poslanske skupine DeSUS bi povedala, da bomo ta zakon podprli. Menim, da bi bilo prav, da tudi sama ne berem celotnega stališča poslanske skupine, ker se naše stališče ujema oziroma bi ponavljala vsa stališča, ki so bila že pred menoj povedana. Poudarila bi samo tri zadeve, in sicer so po naši oceni pomembne spremembe predloga zakona, še posebej te v zvezi z javnim potniškim prometom. Potem je tudi pomembno, da gre za subvencioniranje javnega potniškega prometa in bi pozdravili tudi znatno povečanje uporabe javnega prometa s strani dijakov in študentov. S to spremembo, s to pocenitvijo vozovnic se je namreč pokazalo, da je javni prevoz postal množično uporabljen in je to pozitivno. Dodala bi še, da bo poslanska skupina podprla tudi amandma k 4. členu, in sicer se nanaša na spremembo tretjega odstavka, ki se po novem glasi: "Izjemoma sme voznik ustaviti izven avtobusnih postaj in postajališč, če je javni linijski prevoz potnikov kombiniran s šolskim prevozom." Torej, to se nam zdi zelo pomembno in kot sem najavila, bomo ta zakon in amandma podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak, Poslanska skupina Nove Slovenije, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, kolegice in kolegi! Novelo Zakona o prevozih v cestnem prometu je pripravila že prejšnja vlada, njen namen pa je posodobitev nekaterih določb zaradi evropske direktive, pravičnejša ureditev pravice do subvencioniranega prevoza za dijake in študente in še nekatere druge izboljšave obstoječe zakonodaje. Pri tem velja omeniti predvsem tisto novo določbo, ki omogoča kombinacijo šolskih in javnih linijskih prevozov. V praksi to pomeni, da bodo potniki v krajih, kjer javni prevozi sicer obstajajo, vendar so povezave slabe oziroma redke, lahko kot prevoz koristili tudi relacijo šolskega avtobusa. To do sedaj ni bilo mogoče in tako avtobus, pa čeprav polprazen, poleg šolske mladine ni smel prevažati tudi drugih potnikov. V Novi Sloveniji menimo, da je nova rešitev dobra, predvsem pa praktična, saj bo lahko marsikomu prihranila skrbi in tudi čas. Morda pa ni nepomembno poudariti, da je nova vladna koalicija takšni rešitvi nasprotovala, prav tako pa je nasprotovala tudi določbi, ki omogoča, da bi javni linijski prevozi poleg avtobusov opravljali tudi z drugimi vozili za prevoz potnikov. Njihov argument je, da bi možnost uvedbe tudi drugih prevoznih sredstev pomenila padec standarda na javnih linijskih prevozih. Glede na trenutno gospodarsko situacijo v Sloveniji in dejstvo, da nekatere avtobusne linije postajajo vedno bolj nerentabilne, je takšno nasprotovanje malce nelogično. Človek se vpraša, kaj je pomembnejše, to, da se potniki lahko vozijo v lepih avtobusih in je vozni red bolj redek, ali pa je pomembnejše, da nek linijski prevoznik sploh obstaja in v bolj oddaljenih krajih Slovenije skrbi za to, da imajo ljudje sploh možnost prevoza z javnim prevoznim sredstvom. V Novi Sloveniji se nam zdi bistveno predvsem to, da neka linijska prometna povezava obstaja, pa čeprav ne dosega najvišjega kakovostnega standarda. Menimo, da je treba interes uporabnikov javnega prevoza dati prednost pred interesom prevoznikov, ki te storitve opravljajo. Poleg tega pa ni slabo, če se tudi na tem področju omogoča konkurenca med prevozniki. V nadaljevanju bomo podprli amandma k 3. členu, zaradi drugih izboljšav zakona pa bomo v Novi Sloveniji novelo podprli tudi kot celoto.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 22. 4. 2013. Imamo amandmaje k 3. in 4. členu in v razpravo najprej dajem 3. člen ter amandma Poslanske skupine SDS in prosim za prijavo k razpravi. Želi še kdo razpravljati? Zaenkrat vidim samo gospoda Krivca, ki želi razpravljati. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Lep pozdrav vsem prisotnim. Vložili smo amandma k 3. členu, glede na to, da je dozdajšnja rešitev v tem zakonu v drugi alineji omejena na obveznost, da se javni linijski prevoz potnikov v cestnem prometu lahko opravlja samo z avtobusi. Menimo, da je ta dikcija preozka in da onemogoča neko konkurenco, zato predlagamo, da se v 3. členu v tej alineji spremeni ta dikcija, ki govori o tem, da se linijski javni prevoz lahko opravlja samo z avtobusi. Predlagamo, da se ta dikcija črta. Ravno tako pa v četrtem odstavku spreminjamo dozdajšnjo dikcijo, ki govori o tem, da se dodatni javni linijski potniški promet ravno tako opravlja z avtobusi, predlagamo novo dikcijo, da se ta beseda "avtobusi" nadomesti z besedilom "vozili za prevoz potnikov". Menimo, da je s to spremembo vseeno ta člen bolj širok in omogoča večjo možnost za potencialne izvajalce javnega potniškega linijskega prometa, da pridobijo to možnost izvajanja, kajti v primeru, da se to v osnovi zreducira na avtobuse, je to nek omejitveni faktor. Mislim, da se s tem zakon, ki je v proceduri, na nek način tudi izboljša in omogoča večjo konkurenčnost. Tudi ta četrta alineja, ki omogoča pri dodatnih prevozih rešitev, da so to vozila za prevoz potnikov, tudi razširja možnost za konkurenčnost na tem področju. V splošnem pa zakon tudi v naši poslanski skupini podpiramo. Mislim, da je bilo na odboru veliko stvari dorečenih, tudi usklajenih in sprejeti določeni popravki z amandmaji. Kar se tiče 3. člena in amandmaja, predlagam, da prisluhnete temu popravku in s tem omogočimo, da se v smislu odprtih možnosti za pridobitev koncesij za izvajanje javnega potniškega prometa nekako odpre možnost tudi širše. To je intenca te spremembe.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati k 3. členu oziroma amandmaju? Če ne, prehajamo k 4. členu in v razpravo dajem ta člen, skupaj z amandmaji Poslanske skupine SDS in amandmajem poslanskih skupin Pozitivna Slovenija in Socialni demokrati. Sprašujem prisotne, ali želi kdo razpravljati o tem členu in amandmaju oziroma amandmajih. Gospod Krivec. Še kdo? Gospod Velikonja. Odpiram možnost prijave k razpravi, prosim, če se prijavite. Gospod Krivec in gospod Velikonja bosta v tem krogu razpravljala. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala za besedo. Tudi o 48. členu oziroma 4. členu v noveli je bilo veliko razprave na odboru, zato je člen tudi na nek način ostal odprt. Mi smo predlagali amandma, ki ohranja dikcijo, ki jo je ministrstvo v osnovi pripravilo. Tako predlagam, da ta amandma podprete, kajti menimo, da se je za postajališča, ki so bila uvedena skozi novelo prejšnjega zakona, kjer se je omogočila označitev postajališč tudi na voziščih, na nek način rešila problematika teh zaustavljanj. Po drugi strani pa amandma poslanskih skupin Pozitivne Slovenije in Socialnih demokratov na nek način gre v tisto smer, o kateri je bila diskusija na odboru. Nisem prepričan, da ta obrazložitev, ki je v tem amandmaju, zdrži, predvsem sem v dvomih, kako bo izveden način označevanja teh avtobusov v kombiniranem sistemu, ker mislim, da to v ostali zakonodaji, ki ureja prevoze, ni definirano. V nasprotnem primeru bi tudi ta amandma, v primeru, da bi bil naš amandma neizglasovan, načeloma tudi podprli, ker gre v smislu reševanja v skladu z razpravo, ki je bila s strani vseh poslanskih skupin opravljena, in korigira tudi tisto nedoslednost, ki je bila v prejšnjem amandmaju. Vendar me še vedno moti ta način, da ne bi ponovno prišli do težave, da imamo v zakonu nekaj napisano, zaradi ostalih zakonskih regulativ pa ta zadeva ni operativna, predvsem zaradi tega, ker ni definirano in tudi iz obrazložitve ne sledi, na kakšen način se v delu, kjer se izvaja kombiniran prevoz, označuje, kdo ga označuje, na kakšen način. Mislim, da to v nobeni drugi zakonodaji zaenkrat ni urejeno. Do zdaj se ločujejo javni in šolski prevozi, glede kombinacij pa mislim, da v teh pravilnikih zaenkrat ni nič napisanega. Zato tudi ta obrazložitev, da posebna oznaka teh mest ni potrebna, ker bo vozilo v takšnih primerih imelo tudi oznako šolskega prevoza. Ta stvar je mogoče malo nedorečena in se bojim, da bo ponovno povzročila težavo pri izvajanju v praksi, ker če je šolski prevoz, ni kombiniran, če je javni prevoz, nima te oznake, v ostali zakonodaji pa nisem zasledil, da bi bilo pravilno rešeno in da ne bi povzročalo v praksi napačnih tolmačenj. Načeloma se glede vsebine reševanja strinjam, vendar bi bilo treba, preden se ta amandma podpre, razčistiti tudi način označevanja in kje je to precizirano, ker če tega v ostali zakonodaji ni, bo to spet mrtva črka na papirju in ne bo izvedljivo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jože Velikonja, izvolite.
Hvala za besedo. V razpravi na Odboru za infrastrukturo in prostor je večina poslancev podprla predlog, da je nujno treba podpreti predlog kombiniranih linijskih in šolskih prevozov. Nekateri poslanci smo sicer temu nasprotovali, kot je bilo že rečeno, kajti za šolske prevoze veljajo posebne zahteve do prevoznikov. Pri številu potnikov, ki bodo v primerih, ko bo le-to presegalo število prostih sedežev v avtobusih, imamo določene dileme in pomisleke. Ker pa je bil ta amandma izglasovan, menimo, da ni potrebnih dodatnih označevanj mest ustavljanja izven avtobusnih postajališč, in predlagamo amandma koalicije k 4. členu. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Bevk. Še kdo? [[Ne.]] Izvolite, gospod Bevk.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Tretji odstavek 4. člena zakona, ki ga spreminjamo, govori o tem, da izjemoma sme voznik ustaviti izven avtobusnih postaj in avtobusnih postajališč, če je javni linijski prevoz potnikov kombiniran s šolskimi prevozi, in sicer na mestih, ki jih določi in označi lokalna skupnost. Tako se je glasil amandma k dopolnjenemu predlogu zakona, mi pa z amandmajem k 4. členu predlagamo, da se črta del stavka, ki se glasi, "... in sicer na mestih, ki jih določi in označi lokalna skupnost." Torej se bo po novem tretji odstavek glasil tako: "Izjemoma sme voznik ustaviti izven avtobusnih postaj in avtobusnih postajališč, če je javni linijski prevoz potnikov kombiniran s šolskimi prevozi." Mislim, da smo dovolj temeljito obrazložili v predlogu tega amandmaja. Namreč, pri kombinaciji javnega linijskega prevoza in šolskega prevoza sme voznik ustaviti izven avtobusne postaje in avtobusnega postajališča, saj se sledi zahtevi po zagotavljanju najbolj varnega načina prihoda šolarjev v šolo in njihov varen povratek iz šole domov. V naseljih, kjer otroci nimajo varnih šolskih poti, bi bil namreč njihov prihod na avtobusno postajo ali postajališče večje tveganje od ustavitve izven navedenih mest. Zato menimo in taka je bila tudi obrazložitev predlagatelja, da posebna oznaka teh mest ni potrebna, ker bo vozilo v takšnih primerih imelo tudi oznako šolskega prevoza in ga kot tako varujejo tudi pravila v skladu z Zakonom o pravilih cestnega prometa. Tako nekako gre za neko tretjo vrsto postajališč, vendar posebna oznaka ne bi bila potrebna in s tem tudi ne bi nastajali dodatni stroški v zvezi s tem. Je pa treba reči, da je marsikdaj od enega do drugega postajališča oziroma avtobusne poti, ki je v samem voznem redu, tudi več kilometrov, in če bi otroke spustili od njihovega doma do takega postajališča, bi bili izpostavljeni večji nevarnosti, kot če avtobus ustavi tam, kjer otrok pride od doma do te glavne ceste. V bistvu s to rešitvijo pripomoremo k večji varnosti otrok tako na poti v šolo kot pri njihovem povratku nazaj domov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Krivec, izvolite.
Hvala še enkrat. Vesel sem, da se je v tem amandmaju upoštevalo to, kar smo na odboru tudi predlagali, da posebne označitve, prvič, niso mogoče, ker je posebna označitev na vozišču že dana lokalnim skupnostim. S tem so rešene. Z vsebinsko razpravo, ki jo je imel kolega Bevk, se strinjam, vendar ponovno opozarjam, da mi nimamo težav s tem, da se ta alineja tudi podpre, vendar obrazložitev, ki jo imate, da posebna oznaka teh mest ni potrebna, s tem se strinjava, vendar ta drugi del v obrazložitvi, ker bo vozilo v takšnih primerih imelo tudi oznako šolskega prevoza, pa ne vem, če bo pilo vodo, ker v Zakonu o pravilih cestnega prometa takih kombiniranih prevozov ni in bo težava pri tem, kako v določeni situaciji z eno petino ali eno desetino neke relacije, ki se bo opravljala kot kombinirana, ostala pa kot javna, kako označiti ta avtobus v teh primerih, ker Zakon o pravilih cestnega prometa tega ne pozna; enako tudi pravilnik o pogojih, ki jih morajo izpolnjevati vozila in vozniki vozil, s katerim se prevažajo skupine otrok. Tudi v tem pravilniku ne govorijo o nobenem kombiniranem prevozu. Zato opozarjam na to, da ne bomo spet sprejeli neke stvari, ki se kasneje v praksi ne bo dala izvajati in bodo težave. Zato sem opozoril na to, da je treba, preden to potrdimo, pogledati tudi ostalo zakonodajo, predvsem Zakon o pravilih cestnega prometa, ki ne pozna kombinacije, in pravilnik, ki govori o označevanju teh vozil. O vsebini se pa verjetno vsi strinjamo in želja tudi nas je, da najdemo rešitev, ki bo skladna z ostalo zakonodajo in ki bo omogočala tudi, da se to v resnici izvaja, ne da nekaj zapišemo, potem bo pa slaba volja, ker se zaradi drugih zakonskih regulativ tega ne bo dalo v praksi izvajati.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravo? Očitno ni več želja po razpravi, zato zaključujemo. O amandmajih pa bomo v skladu s časovnim potekom odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjamo to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU VRNOSTI CESTNEGA PROMETA ZA OBDOBJE OD 2013 DO 2022. Predlog resolucije je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev ima besedo državna sekretarka gospa Tina Brecelj.
Lepo pozdravljeni! Spoštovan gospa podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog resolucije o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje od leta 2013 do leta 2022 obravnava področje, ki ga moramo obravnavati posebej skrbno. Od začetka leta 1954, ko smo v Sloveniji začeli voditi natančne podatke o posledicah prometnih nesreč, beležimo več kot 23 tisoč 400 mrtvih in več kot 500 tisoč poškodovanih. Res je, da so najbolj tragična leta že daleč za nami, a vsaka nesreča z najhujšimi posledicami vedno odpre nove rane v družini in družbi. Edini pravi odgovor je Vizija 0, ki zahteva, da zaradi posledic prometnih nesreč ne bo smrtnih žrtev in hudih telesnih poškodb. Vizija 0 je na nacionalni ravni še vedno vizija, saj se zavedamo, da ni enostavno urediti vsega, da bi jo lahko uresničili. Ni pa več utopična na lokalnih ravneh ali celo na ravni statističnih regij. Bistveno je, da se zavedamo in da tako tudi ravnamo, da vsak na svojem delovnem in strokovnem področju prispeva delež k večji varnosti. V desetletju, ki se je izteklo, smo bili uspešni. Slovenija je bila med devetimi državami Evropske unije, ki so v celoti uresničile cilj, da se v obdobju med letom 2001 in 2010 za 50 % zmanjša število žrtev zaradi posledic prometnih nesreč. Uspelo nam je, ker smo povezali ukrepe na različnih področjih v dokaj dober sistem in smo imeli ob tem veliko podporo vseh organov in organizacij, lokalnih skupnosti, organizacij civilne družbe in tudi medijev. V preteklo desetletje smo vstopili kot ena izmed najmanj varnih držav in pogumno zastavljen cilj, da moramo za 50 % zmanjšati število mrtvih, se je takrat zdel težko uresničljiv, a vendar smo uspeli. In sedaj, ko je pred nami novo desetletno obdobje, si lahko zastavimo samo enako ambiciozen cilj, da se približamo najbolj varnim državam Evropske unije. Predlagani nacionalni program predvideva, da število umrlih v prometnih nesrečah v letu 2022 ne bi bilo večje od 70 in število hudo telesno poškodovanih ne večje od 430. Če povemo to drugače, obvezujemo se, da bomo v 10 letih dosegli raven varnosti, ki jo poznajo v Evropski uniji Švedska, Nizozemska in Velika Britanija. Resolucija o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje od 2013 do 2022 je strateški dokument, ki obravnava prometno varnostno politiko v cestnem promet in strokovno zahtevne ter varnostno najbolj aktualne probleme na področju varnosti cestnega prometa v Republiki Slovenije na področju cestne infrastrukture, vozil, ukrepov prometne vzgoje in vseživljenjskega učenja, zdravstvene oskrbe udeležencev, nadzora ter vseh najbolj pomembnih dejavnikov tveganja pri ciljnih skupinah. Predlog nacionalnega programa je pripravila Agencija za varnost prometa. Upoštevane so bile pripombe, ki so jih posredovali predstavniki različnih strokovnih področij in organizacij civilne družbe. Na koncu bi se rada zahvalila vsem, ki so prispevali k uspešno doseženemu cilju nacionalnega programa, ki se je iztekel, od staršev, vzgojiteljic, učiteljic in učiteljev, vsem nadzornim organom, zdravnikom in gasilcem, strokovnjakom na področju cest in vozil, množici prostovoljcev v občinskih svetih za preventivo in vzgojo ter organizacijam civilne družbe, novinarjem in medijem ter seveda tudi vsem posameznikom, ki so prispevali svoj delček v mozaik varnosti. Zahvala je hkrati tudi obveza, da se enako uspešno lotimo tudi ukrepov in akcij za novo desetletje in ne nazadnje tudi povabilo vsem, tudi vam, cenjene poslanke in poslanci, da enako strokovno, odgovorno in zavzeto izpeljemo ukrepe, predvidene v novem nacionalnem programu. Hvala.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za infrastrukturo in prostor kot matično delovno telo. Gospoda Sama Bevka, predsednika odbora, prosim za predstavitev.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica, spoštovani zbor! Odbor za infrastrukturo in prostor je na 5. seji 10. aprila kot matično delovno telo obravnaval Predlog resolucije o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje od 2013 do 2022, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Seji odbora so prisostvovali predstavniki Ministrstva za infrastrukturo in prostor, Javne agencije Republike Slovenije za varnost prometa in Zakonodajno-pravne službe. Minister za infrastrukturo in prostor Samo Omerzel je v imenu predlagatelja podal dopolnilno obrazložitev predloga resolucije. Izpostavil je, da je varnost cestnega prometa področje, ki ga moramo obravnavati s posebno pozornostjo, saj vsaka žrtev ali huda poškodba ostro poseže v življenje družine in prijateljev žrtve ter celotne družbe. Poudaril je, da je bila Slovenija pri uresničevanju preteklega nacionalnega programa varnosti cestnega prometa zelo uspešna. Cilji v predlogu resolucije ostajajo ambiciozni, s čimer se sledi zahtevam stroke in pričakovanjem ljudi, da zaradi prometnih nesreč ne bo toliko novih tragedij, hkrati pa sledimo cilju Evropske unije, da se tudi v tem desetletju število mrtvih na cestah zmanjša za polovico. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Katarina Kralj je poudarila, da se je glavnina pripomb k predlogu resolucije nanašala na opredelitev nosilcev izvajanja nacionalnega programa, predvsem na način urejanja pristojnosti Državnega zbora, kar pa je z vloženimi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin v pretežni meri upoštevano, hkrati pa bo celoten dokument pred objavo v Uradnem listu deležen natančnih jezikovnih in redakcijskih popravkov. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Jernej Verbič je poudaril, da komisija podpira predlog resolucije in v njem ciljno usmerjena področja ter predlagane ukrepe za povečanje prometne varnosti na slovenskih cestah. Poudaril je, da komisija pozitivno ocenjuje odločitev Državnega zbora, ki je v prvi obravnavi zavrnil predlog novele Zakona o voznikih, ki je predvideval ukinitev Javne agencije Republike Slovenije za varnost prometa, saj gre za ključnega nosilca izvajanja ukrepov varnosti cestnega prometa. V razpravi so člani odbora izrazili soglasno podporo predlogu resolucije in jo ocenili kot ustrezno pripravljeno, enotno podporo pa so izrazili tudi vloženim amandmajem, ki odpravljajo nekatere pomanjkljivosti, na katere je opozorila Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Izpostavljeno je bilo, da smrtne žrtve in hude telesne poškodbe zaradi prometnih nesreč ne zaznamujejo samo žrtev in njihovih svojcev, ampak na različne načine tudi celotno družbo, zato je prav, da so cilji po zmanjšanju števila mrtvih in hudo telesno poškodovanih v prometnih nesrečah ambiciozno postavljeni. V povezavi z najpogostejšimi vzroki prometnih nesreč je bilo opozorjeno na vzdrževanje državnih in regionalnih cest, ki so v zaskrbljujočem stanju. Izražen je bil poziv, da se v trenutnih časih, ko finančna sredstva primanjkujejo na vseh področjih, ohrani vsaj obstoječe stanje oziroma zagotovi, da se razmere na teh cestah dodatno ne poslabšujejo. V nasprotnem primeru bo delež prometnih nesreč zaradi slabega stanja in urejenosti cest naraščal. Glede vzdrževanja cest je bilo opozorjeno tudi na velike težave, s katerimi se srečujejo lokalne skupnosti pri vzdrževanju lokalnih cest zaradi pomanjkanja denarja, zato je bil izražen poziv ministrstvu, da se iz tega razloga skušajo občinam zagotoviti dodatna finančna sredstva. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin Pozitivne Slovenije, Socialnih demokratov, Državljanske liste in DeSUS k 4., 5. 7., 8. ter k 9. poglavju. Odbor je na podlagi 171. člena in ob smiselni uporabi 128. člena Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh poglavjih predloga resolucije skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi 171. člena in ob smiselni uporabi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga resolucije, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog resolucije je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Bevk. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Zvonko Lah v imenu Poslanske skupine SDS.
Še enkrat pozdravljeni. Slovenska demokratska stranka podpira ciljno usmerjeno področje in predlagane ukrepe za povečanje prometne varnosti na slovenskih cestah. V Sloveniji umre v prometnih nesrečah približno 70 oseb na milijon prebivalcev, medtem ko imajo v najbolj razvitih državah, na primer na Švedskem, Nizozemskem okoli 35 smrtnih žrtev na milijon prebivalcev, kar je naš cilj šele leta 2022. Ob zavedanju, da že zamujamo s spremembami strateških dokumentov na področju varnosti cestnega prometa in da zadnji dve leti nismo na tem področju nič napredovali, med drugim je v letošnjem letu na cestah v prometnih nesrečah umrlo več oseb kot lani v enakem obdobju, je nujno takoj začeti z izvajanjem operativnih ukrepov. Zmanjšanje števila umrlih v prometnih nesrečah v letu 2022 na največ 35 oseb na milijon prebivalcev in zmanjšanje števila hudo telesno poškodovanih na največ 230 oseb na milijon prebivalcev bomo brez ustreznih finančnih in kadrovskih resursov ter boljšega sodelovanja odgovornih in uporabe dobrih praks težko dosegli. K takšnemu prepričanju nas napotuje tudi dopolnjen predlog resolucije, ki omenja, da bo ta cilj mogoče doseči, če se bo po letu 2011 do leta 2022 v povprečju zmanjšalo število umrlih po 6 do 7 udeležencev na leto. Za dosego tega cilja so v dopolnjenem predlogu resolucije prikazani tudi trije scenariji. Iz dopolnjenega predloga resolucije izhaja, da je treba za uveljavitev nacionalnega programa na lokalni ravni zagotoviti sistemski vir financiranja. Trenutno so na lokalni ravni na voljo le proračunska sredstva, ki pa so že tako podhranjena. Dopolnjen predlog resolucije pri nekaterih ciljno usmerjenih področjih umešča med nosilce ukrepov občine, občinska cestne infrastrukture, zagotavljanje varnosti cestne infrastrukture in nadzor v samoupravni lokalni skupnosti. Pri drugih sta med nosilci izvajanja ukrepov navedeni Združenje občin Slovenije in Skupnost občin Slovenije. Zmanjšanje števila smrtnih žrtev ter hudo telesno poškodovanih med kolesarji za 50 %, zmanjšanje števila prometnih nesreč, v katerih so udeleženi pešci, ter zmanjšanje teže posledic teh prometnih nesreč za 50 % in zmanjšanje števila smrtnih žrtev in hudo poškodovanih na nivojskih prehodih za ceste čez železniško progo za 50 %. SDS predlaga, da so v vsa navedena področja vključene tako občine kot Združenje občin Slovenije in Skupnost občin Slovenije, saj ne vidi razlogov, zakaj bi bile v nekatere aktivnosti kot nosilke izvajanja ukrepov vključene le občine, v druge pa le obe reprezentativni združenji občin. Slovenska demokratska stranka ugotavlja, da bo v prihodnje težko zagotoviti varnost cestne infrastrukture zaradi pomanjkanja finančnih sredstev.
Hvala lepa. Poslanska skupina Socialnih demokratov, gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo ukrepe in cilje, ki jih resolucija prinaša, zato bomo glasovali za njen sprejem. Varnost ljudi v prometu je izjemnega pomena in vsaka žrtev na cestah je žrtev preveč. Pomembno je stalno zmanjševanje števila žrtev prometnih nesreč, zato nas z upanjem navdaja podatek, da nam je v Sloveniji uspelo v obdobju med letoma 2001 in 2010 za polovico zmanjšati število žrtev zaradi posledic prometnih nesreč. Zato tudi podpiramo tako imenovano Vizijo 0, ki pomeni dolgoročen cilj nič mrtvih in nič hudo poškodovanih zaradi prometnih nesreč. Ob relativno uspešnem desetletju pa ne smemo pozabiti, da smo bili še v letu 2007 daleč od zastavljenega cilja in ena od najmanj varnih članic Evropske unije. Premik se je zgodil, ko smo v prometu predali ključne odseke avtocest, ko smo z zakonodajno in njenim izvajanjem zelo jasno sporočili, da so vožnja pod vplivom alkohola in mamil in divjanje v naseljih, kjer so šole in otroci, nesprejemljivi, ko smo prisluhnili civilni družbi o zahtevah za večjo varnost in dobili podporo medijev, ko smo združili strokovne potenciale na področju infrastrukture, izobraževanja, zdravstva in delo prostovoljcev, delo državnih organov in lokalnih skupnosti. Tega se moramo zavedati, ker v novem desetletju ne bo več ne enostavnih, ne poceni in ne hitrih rešitev. Da bomo zmogli nov napor in dosegli predvidene rezultate bomo morali ob tragedijah, morda se sliši nespodobno, govoriti tudi o stroških oziroma družbeni izgubi zaradi posledic nesreč. Leta 2011 so bili v Sloveniji družbeni stroški prometnih nesreč ocenjeni na 636 milijonov evrov, v Evropski uniji pa okoli 130 milijard evrov. Resolucija o nacionalnem programu prometne varnosti nima zapisanih finančnih posledic. Pravi vir za investicije in omogočanje preventivnega dela pa je prav v dokazljivo manjših stroških in škodah, ki nastajajo zaradi njihovih posledic. Če bomo zagotovili tak sistemski pristop bomo sporočili, da razumemo izjemen pomen, ki ga imajo za varnost na cestah lokalne skupnosti, sveti za preventivo in vzgojo v cestnem prometu ter druge organizacije civilne družbe, ki si zagotovo zaslužijo najvišja priznanja za svoje človekoljubno delo. Generalna skupščina Organizacije združenih narodov je marca 2010 sprejela resolucijo, s katero je proglasila desetletje prometne varnosti 2011–2020. Temeljni cilj akcije je stabiliziranje in zmanjšanje števila žrtev prometnih nesreč za polovico. To pa bomo dosegli s povečanimi aktivnostmi, ki se bodo izvajale tako na nacionalnem, regionalnem kot tudi na svetovnem nivoju. V Ljubljani so 11. maja 2011 najvidnejši predstavniki države in civilne družbe podpisali svečano zavezo z naslovom Desetletje za večjo prometno varnost na cestah 2011–2020. Predlagani dokument, ki ga danes obravnavamo, je naša zaveza, da bomo uresničevali postavljene cilje in želim, da bi bili pri tem tudi uspešno. Kot rečeno bo Poslanska skupina Socialnih demokratov resolucijo o varnosti cestnega prometa podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Državljanske liste gospa Kristina Valenčič.
Hvala za besedo in lep pozdrav še enkrat. Varnost v cestnem prometu je zagotovo področje, ki zadeva vse državljane. K večji prometni varnosti moramo prispevati vsi udeleženci v prometu. Temu vprašanju se tako v Sloveniji kot v Evropski uniji posveča vedno več pozornosti. Čeprav so bili do zdaj sprejeti ukrepi učinkoviti, število smrtnih žrtev na cestah v Evropski uniji ostaja zelo visoko. Na leto se zgodi 1,3 milijona prometnih nesreč, v katerih umre 43 tisoč ljudi, poškodovanih pa jih je 1,7 milijona. Po podatkih policije je bila prometna varnost v Sloveniji v letu 2012 najboljša od osamosvojitve dalje. V prometnih nesrečah je umrlo 130 oseb oziroma 7,8 % manj kot v letu 2011. Čeprav so bili do zdaj sprejeti ukrepi učinkovito, število smrtnih žrtev tudi pri nas ostaja visoko. Glavni vzrok za smrtnost je neustrezno obnašanje uporabnikov cest; hitrost, vožnja pod vplivom alkohola ali drog, utrujenost, neuporaba varnostnih pasov in zaščitnih čelad. Slovenija je z uresničevanjem Resolucije o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007–2011 do konca leta 2010 uspela skoraj prepoloviti število smrtnih žrtev na cestah. Rezultati kažejo, da je treba s skupnimi aktivnostmi nadaljevati. Podlaga za to pa je nacionalni program varnostni cestnega prometa, ki ga danes obravnavamo. Gre za strateški dokument, ki obravnava nacionalno varnostno politiko in najbolj pereče probleme na področju varnosti cestnega prometa v Sloveniji. Nadaljuje s tako imenovano Vizijo 0, torej nič mrtvih in nič hudo poškodovanih zaradi prometnih nesreč. Takšna vizija, ki je v humani družbi povsem samoumevna, pa zahteva spremembo razmišljanja in ravnanja tako ustvarjalcev sistema kot tudi vseh prometnih udeležencev. Program predvideva številne ukrepe, da tudi v naslednjem desetletju za polovico zmanjšamo število umrlih v prometnih nesrečah. Cilj torej je: v letu 2012 naj ne bi bilo smrtnih žrtev več kot 70. V Sloveniji posebno pozornost namenjamo tudi prav najranljivejšim skupinam v prometu, otrokom in starejšim. Skupna udejstvovanja vseh akterjev, od staršev, učiteljev, policistov, civilne družbe daje ustrezne rezultate in je lahko zgled tudi za druga področja, ker Slovenija kot družba potrebuje spremembe. Recimo na področju odnosa do samooskrbe, varovanje okolja, zdravih življenjskih navad. V Poslanski skupini Državljanske liste bomo predlog resolucije podprli, saj podpiramo vse napore, ki vodijo k zmanjšanju tragedij na naših cestah.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovani! Na naših poslanskih klopeh je danes predlog resolucije o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za naslednje desetletno obdobje. Varnost cestnega prometa je področje, na katerem smo v zadnjem obdobju v Sloveniji naredili velik premik. O tem najbolj zgovorno pričajo podatki sami. Če je bilo še v letu 2007 kar 293 smrtnih žrtev nesreč, jih je bilo v lanskem letu manj kot pol toliko, po podatkih policije 130, kar je seveda še vedno preveč. Omenjam premike. Pri tem nimam v mislih le izgradnje avtocestnega križa, prav tako pomembne so tudi modernizirane državne ceste in večja vloga prometne vzgoje ter ozaveščanje vseh udeležencev v prometu, od najmlajših do najstarejših. Pa tudi aktivnosti policije s številnimi preventivnimi akcijami, ne nazadnje tudi spremembe prometne zakonodaje, vključno s prekrškovno, ker so tudi povečane globe in kazni ter sistem kazenskih točk opravili svoje. V Ljudski stranki smo še posebej ponosni, da je kar nekaj naših ministrov v pomembnem obdobju vodilo prometni resor in z veliko vnemo in odločnostjo premagovalo ovire na poti k umestitvi in izgradnji avtocestnega križa. Ta je zagotovo največ prispeval k zmanjšanju prometnih nesreč, s tem pa tudi k znižanju števila mrtvih in poškodovanih. Ne glede na omenjene uspehe pa z doseženim ne smemo biti zadovoljni. Da bi bile naše ceste varne, jih je treba ne le zgraditi, temveč tudi obnavljati. Vizija 0, ki jo uvaja nova resolucija, in strateški cilj do 70 mrtvih na leto sta namreč izvedljiva le ob nadaljnjem učinkovitem ukrepanju na številnih področjih. Poleg izgradnje in obnove cest je tukaj še veliko drugih ciljno naravnanih aktivnosti pristojnega ministrstva, policije, zdravstva, ko gre za zdravljenje zasvojenosti in ali rehabilitacijo poškodovanih v nesrečah, preventivne preglede, zlasti bolnih in starejših voznikov; tukaj je pravosodje, potreben bo zlasti premik od zapornih kazni in visokih glob v smeri koristnega družbenega dela povzročiteljev nesreč, še posebej v smeri dela z žrtvami in svojci žrtev prometnih nesreč. Posebej bi želel izpostaviti podatek o družbenih stroških prometnih nesreč. V letu 2011 je namreč ob 141 mrtvih in 9 tisoč 673 poškodovanih znašal 636 milijonov evrov, kar znese več kot pol letošnjega proračunskega primanjkljaja. Zato nam še posebej ne sme in ne more biti vseeno, kakšne so naše ceste, ki so ključne za prometno varnost. Pri tem naj spomnim samo na včeraj predstavljene skoraj alarmantne podatke s strani Direkcije za ceste, da imamo vsaj polovico državnih cest v zelo slabem stanju in da se vozimo po zelo nevarnih odsekih. Kot so povedali, smo v preteklih letih v povprečju obnovili 97 kilometrov cest letno in s tem tempom bi potrebovali več kot 60 let, da bi obnovili vse. Letno bi sicer morali obnoviti vsaj štirikrat toliko kilometrov cest in bi za to potrebovali poleg sedanjih 155 še okoli 200 milijonov evrov. To posebej izpostavljam zato, ker ciljev resolucije, s katerimi želimo v roku 10 let prepoloviti število žrtev prometnih nesreč, brez denarja in brez vlaganj, zlasti v obnovo cest, ne bo mogoče doseči. Kljub pereči krizi sem prepričan, da na tem področju, torej pri cestah, ki so temelj varnosti v cestnem prometu, res ne smemo varčevati. Družbeni stroški za to varčevanje so previsoki. Račune bomo plačali sami. V Slovenski ljudski stranki bomo seveda podprli resolucijo, ta strateški dokument nacionalne varnosti cestnega prometa, pri čemer si želimo, da bi se vsi deležniki z vsemi sredstvi prizadevali za dosego ciljev, zlasti za ohranitev človeških življenj in zdravja udeležencev v prometu. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina DeSUS, gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani! Bilo je že nanizanih veliko podatkov o prometni varnosti v naši državi, pa mi kljub temu dovolite, da sama dodam nekaj številk. V letu 2011 je na naših cestah umrlo 141 ljudi, poškodovanih pa je bilo nekaj manj kot 9 tisoč 700 oseb. Stroški prometnih nesreč v letu 2009 so znašali eno milijardo evrov. V Evropski uniji pa je leta 2011 na cestah umrlo več kot 30 tisoč 100 oseb, poškodovanih pa je bilo več kot milijon in pol ljudi. Nastali družbeni stroški najhujših posledic prometnih nesreč v EU v letu 2010 so znašali okoli 130 milijard evrov. Slovenija se približuje evropskemu povprečju po številu umrlih prebivalcev v prometnih nesrečah. V letošnjem letu je do 3. aprila v prometnih nesrečah umrlo že 24 oseb, lani v istem času pa 18 udeležencev v prometu, letos je bilo 78 oseb hudo telesno poškodovanih, lani pa v enakem obdobju 152. Ti podatki kažejo, da z varnostjo v cestnem prometu v Sloveniji ne moremo biti zadovoljni, saj zadnji dve leti ni bilo nobenega pomembnega napredka. Zato je nacionalni program, ki bi moral biti sprejet že leta 2012, še toliko bolj pomemben, predvsem pa je nujno čim prej sprejeti operativne ukrepe. V Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da je prav zaradi hudih posledic, ki jih lahko povzroči vsako nespoštovanje varnosti v cestnem prometu, treba le-te obravnavati posebej skrbno, saj posledice prometnih nesreč lahko pustijo neslutene posledice pri posameznikih, družini, pa tudi družbi v celoti. Ob upoštevanju značilnosti in kompleksnosti cestnega prometa in prometne varnosti, ki zahteva interdisciplinarno sistematično ukrepanje, na eni strani ter nove finančne obremenitve, institucionalne spremembe in dopolnitve po drugi strani se poleg varnosti cestnega prometa pojavlja tudi problem zagotavljanja učinkovitega vodenja programa na vseh ravneh. Ker je predlog resolucije strateški dokument, ki poskuša zajeti vse odgovorne za prometno varnost ter delegira cilje in naloge za dosego le-teh, ga v Poslanski skupini DeSUS podpiramo. Vzgoja za varnost v prometu je ena od temeljnih točk vzgojno-izobraževalnih programov. S prometno vzgojo je treba začeti že pri najmlajših, v vrtcih, predvsem pa znotraj družin. Vzgoja za varnost v prometu je opredeljena tudi že znotraj vzgojno-izobraževalnih programov, kar v Poslanski skupini DeSUS pozdravljamo. Področje osnovnega šolstva vključuje novost, in sicer izbirne vsebine na področju varnosti v cestnem prometu, za katerih uveljavitev si moramo prizadevati vsi odgovorni, seveda v okviru svojih pristojnosti. Danes v osnovnih šolah nimamo izbirnih vsebin, ki bi pokrivale področje varnosti v cestnem prometu, so pa prisotne v srednješolskih izobraževalnih programih. Z Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport je prišla pobuda, da bi skupaj z Zavodom za šolstvo kot strokovnim nosilcem učnih programov in učnih vsebin ter drugimi strokovnjaki pristopili k vzpostavitvi tovrstnega predmeta v osnovnih šolah. Tako pobudo podpiramo. Ne smemo tudi pozabiti na mladostnike od 16. do 22. leta starosti, ki so v prometu še posebej izpostavljeni, saj doživljajo prav posebno obdobje, katerega posledice se pogosto odražajo [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]v večjem številu. Poslanska skupina DeSUS se strinja z resolucijo in jo bomo tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Tonin v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije, izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Predlagana resolucija o nacionalnem programu o varnosti cestnega prometa je strateški dokument, ki predstavlja ambiciozen cilj: nič smrtnih žrtev in nič hudo telesno poškodovanih oseb zaradi prometnih nesreč. Čeprav smo v Sloveniji, na žalost, še zelo oddaljeni od tega cilja, ga je s sistematičnimi preventivnimi pristopi in s spremembo miselnosti slehernega udeleženca v prometu na dolgi rok verjetno mogoče uresničiti. Resolucija v tem smislu predstavlja dokument, ki z opredelitvijo trenutnega stanja, ciljev in ukrepov ponuja temelj za trajnostni in celostni razvoj na področju varnosti cestnega prometa. Že letošnji podatki o umrlih v prometnih nesrečah v Sloveniji niso spodbudni in presegajo število mrtvih v enakem obdobju lani. Med najpogostejše vzroke za nesreče s smrtnim izidom se že veliko let uvrščajo trije ključni razlogi: prvi je neprilagojena hitrost, drugi nepravilna smer vožnje in tretji neupoštevanje pravil prednosti. Zato vse skupaj s tega mesta pozivam, da se zavemo svoje odgovornosti, ki jo imamo kot udeleženci v prometu do drugih, in to odgovornost tudi prevzamemo. Posvojiti moramo namreč tudi miselnost, da lahko za varnost sebe in drugih največ naredimo prav sami, seveda z upoštevanjem prometnih pravil in s strpnostjo do drugih. Policija namreč lahko še tako zavzeto skrbi za prometno varnost in izvaja najrazličnejše preventivne akcije, vendar če ne bomo sami spremenili načina razmišljanja, pa tudi samega stila vožnje ter obnašanja v prometu, potem nam vsi ti preventivni varnostni ukrepi ne bodo pomagali prav nič. Ena izmed možnosti, ki smo jo v Novi Sloveniji poudarili tudi kot priložnost, da se vendarle tveganje za prometne nesreče zmanjša, je večja uporaba javnega prevoza. V NSi si zato prizadevamo za povečanje prevoza z javnimi prevoznimi sredstvi, saj poleg ekonomičnosti in praktičnosti tako prispevamo tudi k znižanju škodljivih emisij in s tem varujemo okolje za prihodnje generacije. V Novi Sloveniji ocenjujemo resolucijo in postavljene preventivne programe kot dobre, zato jih podpiramo in hkrati upamo, da se Vizija 0 začne čim prej približevati ter da jo nekega dne tudi uresničimo. Saj veste, vsako življenje šteje.
Hvala lepa. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija, gospa Alenka Pavlič.
Hvala lepa. Resolucija o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje od 2013 do 2022 je strateški dokument, ki obravnava prometno varnostno politiko v cestnem prometu, strokovno zahtevne ter varnostne probleme na področju varnosti cestnega prometa v Republiki Sloveniji za obdobje od 2013 do 2022. Varnost cestnega prometa je ena od temeljnih kakovosti prometnega sistema. Leta 2011 je v Evropski uniji na cestah umrlo 30 tisoč 100 oseb, kar je enako število prebivalcev v srednje velikem mestu, v Sloveniji smo v tem letu izgubili 141 oseb. Ocenjeni družbeni stroški prometnih nesreč v letu 2011 so znašali 636 milijonov evrov. Prometne nesreče za vedno zaznamujejo življenje ljudi, ki so v njej udeleženi kot povzročitelji, ponesrečenci, posredno udeleženi in ali kot svojci žrtev. Pogosto je prometna nesreča vzrok za hudo stisko človeka in njegovih najbližjih. Zato Vizija 0 zahteva spremembo razmišljanja in ravnanja oblikovalcev prometnega sistema, izvajalcev in prometnih udeležencev in je humani dolgoročni cilj, da bo na cestah manj mrtvih in hudo telesno poškodovanih oseb v prometnih nesrečah. Ukrepi za dosego ciljev nacionalnega programa so razdeljeni na sedem glavnih področij, in sicer na: varno cestno infrastrukturo, varnost motornih vozil, prometno vzgojo in vseživljenjsko učenje, zdravniško oskrbo ponesrečencev, nadzor, varnost in zdravje pri delu ter pomoč žrtvam in svojcem prometnih nesreč. Med nujne skupine ukrepov, ki lahko v kratkem času dajo ugodne rezultate, so: povečanje uporabe varnostnih pasov in sistemov za zadrževanje otrok v motornih vozilih, znižanje hitrosti vožnje, preprečevanje zlorabe alkohola, prepovedanih drog in drugih psihoaktivnih snovi v prometu ter zagotavljanje varnosti pešcev in posebno otrok. Skupni cilj držav članic je, da se do leta 2020 v cestnem prometu ohrani čim več življenj in prepolovi število žrtev in hudo telesno poškodovanih oseb. To številčno izraženo pomeni, da na slovenskih cestah do leta 2022 ne bi smelo umreti več kot 35 oseb na milijon prebivalcev in biti manj kot 230 oseb na milijon prebivalcev hudo telesno poškodovanih. V Poslanski skupini Pozitivne Slovenije bomo predlog resolucije podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi in obveščam vas, da bomo glasovali o predlogu resolucije jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KAZENSKEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev prosim državno sekretarko, gospo Tino Brecelj.
Hvala za besedo podpredsednici. Pozdravljene poslanke, poslanci! Pred vami je predlog novele Zakona o kazenskem postopku, ki zasleduje dva cilja. Prvi je krepitev učinkovitosti kazenskega postopka z odpravo administrativnih ovir tako na strani policije, državnega tožilstva kot tudi ali predvsem sodišč. Drugi cilj pa je krepitev pravne varnosti s popravo tehničnih in redakcijskih pomanjkljivosti v zakonskem besedilu, odpravo nedorečenosti pri določenih procesnopravnih institutih in z manj zahtevnimi vsebinskimi izboljšavami posameznih zakonskih določb. Predlog novele ZKPL ne vsebuje obsežnejših sistemskih sprememb in ne uvaja novih pravnih institutov, temveč dograjuje in izpopolnjuje obstoječe rešitev oziroma jih prilagaja novim spoznanjem ter jih bolj natančno definira. Dejansko gre za nabor večjega števila različnih rešitev, ki med seboj niso neposredno povezane, so pa po naši oceni potrebne, saj se bo z njimi izboljšala učinkovitost delovanja državnih organov ter okrepila pravna varnost, posledično pa bo zagotovljena višja raven spoštovanja pravne države. Naj dodam še stališče glede predlaganih amandmajev. Čeprav bi bilo treba zaradi zagotavljanja učinkovitejše organizacije dela sodišč uporabo kaznovalnega naloga razširiti že sedaj, pa se strinjam s predlaganim amandmajem koalicijskih poslanskih skupin, saj ocenjujem, da je vprašanje razširitve pristojnosti za izdajo kaznovalnega naloga smiselno preučili v okviru priprave naslednje novele Zakona o kazenskem postopku. Na ta način bo namreč zagotovljeno, da se omenjena problematika obravnava celovito, upoštevajoč vsa pravila nomotehnike. Ne podpiram pa amandmajev, ki so jih vložili poslanci stranke SDS in s katerimi naj bi se v predlog novele Zakona o kazenskem postopku-L vrnilo snemanje in neposredni prenosi glavnih obravnav ter digitalni zapisnik. Iz mnenj Vrhovnega sodišča, Sodnega sveta in kazenske sankcije Slovenskega sodniškega društva namreč izhaja, da strokovna javnost ne podpira nobene izmed navedenih rešitev, enako pa sledi tudi iz mnenja Državnega sveta. Tehtni argumenti, ki so bili v strokovni razpravi navedeni proti uveljavitvi omenjenih rešitev, so sicer tako sistemske kot tudi izvedbene narave. Na splošno ocenjujem, da je predlog novele ustrezno pripravljen in bi ga bilo smiselno sprejeti. Zaključno še predlagam, da se na isti seji opravi tudi tretja obravnava predloga novele, če bodo v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga in če temu ne bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev, kot to določa 138. člen Poslovnika Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Predsedujočega temu odboru in poročevalca danes ni tukaj, zato prehajamo naprej na nadaljnjo obravnavo. Zbor je na 11. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, zato ni predstavitve stališč poslanskih skupin na tej seji. Prehajamo na razpravo o členih in o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 22. 4. 2013. To se pravi, razpravljali bomo o 5., 8., 27., 28., 30., 32., 33., 34., 37. točki oziroma o teh členih. Ob tem sporočam, da so amandmaji Poslanske skupine SDS k 5., 8., 27., 28., 30., 32., 33., 34. in 37. členu vsebinsko povezani, zato bomo o njih razpravljali skupaj. Da ne ponavljam še enkrat vseh teh členov, dajem v razpravo vse člene skupaj ter amandmaje Poslanske skupine SDS k tem členom. Želi kdo o tem razpravljati. Vidim, da je želja po razpravi, zato odpiram možnost za prijavo. Prosim, če se prijavite. Prijavljena sta dva razpravljavca, gospod Gorenak in gospod Brulc. Izvolite, gospod Gorenak. Tehnično bodo uredili, da bo čas tekel za gospoda Gorenaka.
Hvala lepa. Mislim, da je tudi smiselno, gospa podpredsednica, da razpravljamo o vseh amandmajih, ki se nanašajo na eno in isto, pravzaprav na dve stvari, in je težko razpravljati o posameznih amandmajih. V celoti lahko rečem, da Slovenija potrebuje nov ZKP. Pred nami je samo popravek, novela L, kot pravimo, pa vendarle sem osebno te novele v osnovi vesel, vesel iz temeljnega razloga, ker je v veliki meri nastala na pobudo Ministrstva za notranje zadeve in policije v sporazumu s takratnim ministrstvom za pravosodje in javno upravo in je bila usklajena v celoti z vso tako imenovano strokovno javnostjo. Bistvo te novele je dejansko v odpravljanju administrativnih ovir. Danes imamo v ZKP na eni strani predpisane postopke in to naj bi bilo odpravljeno, ki policiji in tožilcem pravzaprav nalagajo, če zelo poenostavim, nekatere administrativne postopke za tatvino kokoši – enako umoru. S to novelo to odpravljamo in mene veseli, da bo to odpravljeno in vemo, da je tudi soglasje za podporo k tem spremembam Zakona o kazenskem postopku, ki ga nameravam podpreti tudi sam. V tem pozitivnem nastopu pa ne morem mimo nekaterih zadev, tudi državna sekretarka je omenila, da se naši amandmaji nanašajo samo na dve stvari. Prvič, gre za to, da se zapisniki obravnav na sodiščih ne bi več prepisovali kot v 18. stoletju, ampak bi bili elektronski. In drugič, da bi bil omogočen prenos obravnav. Omogočen. To ne pomeni, da bi bile prenašane. To sta edini dve točki, na katere se nanašajo naši amandmaji, in meni je žal da je odbor te amandmaje črtal. Na eni strani govorimo o tem, da je v Evropi 71 sodnikov, da je v Sloveniji 71 sodnikov na 100 tisoč prebivalcev, v Evropi 45. V času velike finančne in gospodarske krize, ko tako vlada, prejšnja, sedanja, kot mi tukaj iščemo in vlagamo številne napore za zmanjšanje stroškov, smo včeraj lahko slišali predstavnico Ljudske stranke, ki je zelo dobro navedla nekatere temeljne podatke. Slovenci plačamo 89 evrov za enega sodnika v proračun, medtem ko evropski državljani 41. To pomeni, da Slovenci plačamo enkrat več na sodnika za delovanje sodstva. Vsi vemo, da je v tem sodstvu nekaj – če bi rekel, da je nekaj narobe, bi bil zelo vljuden, ampak moram reči, da je nekaj katastrofalno narobe, da je tam nekaj hudo gnilega. To je treba zelo jasno povedati. Potem težko človek razume, da se Državni zbor, tudi ministrstvo, ukloni stroki. Ja, kdo pa je ta stroka?! Kdo je ta stroka?! Ta stroka so sodniki, ki porabijo iz državnega proračuna89 evrov namesto 41 evrov. In ta stroka želi pisati zapisnike v fizični obliki! To pomeni, da prekineš glavno obravnavo, sodnica narekuje, ona tam pa tipka. To so počeli v času Marije Terezije. Tudi 20 let ali nekoliko več nazaj, ko ni bilo računalnikov, je bilo to tudi še razumljivo. Danes, ko je računalniška tehnologija, in vsi ostali, bom rekel, mediji, s pomočjo katerih je mogoče prenesti podatke tako rekoč zastonj, in verjetno damo za CD plošček ali za CD ključek, če bi kdor koli od upravičencev potreboval tak zapisnik, bomo verjetno dali manj, kot damo za špeh, tiste solate, ki jo tajnica prepisuje na sodišču. Ne! Vidite, stroka zahteva 18. stoletje, mi pa pravimo, da stroko moramo upoštevati. Meni je žal, da taki stroki nasedemo. Meni je žal, da taki stroki nasedemo. V preteklem mandatu smo tukaj slišali prejšnjega ministra gospoda Zalarja, ki je na vsakem koraku povedal, kako je v sodni veji oblasti vse idealno. Sedanja vlada oziroma prejšnja vlada, sedanja vlada ali isti minister pa, menim, da vendarle nam predstavlja neko bolj realno situacijo. Jaz mu verjamem tudi v včerajšnjem nastopu, ko je zelo jasno rekel: "Mehanizmi za dobro delo sodstva so. Sodniki pa tega nočejo početi." On je zelo lepo razločil med sodno in zakonodajno ali izvršilno vejo oblasti, in je povedal, da so samostojni. Seveda so samostojni, ampak zakone jim pa mi pišemo, zakone jim mi pripravljamo. Če oni želijo živeti v 18. stoletju in pisati zapisnike na roke oziroma na pisalni stroj, računalnik, kakor koli že, potem bodimo vsaj mi toliko, in jim recimo, da obstaja 21. stoletje in da imamo snemalne naprave, ki so marsikdaj cenejše od papirja, ki ga tam porabijo. To ne bo noben vpliv na strahotno neodvisno stroko, ampak bo to prispevek k temu, da bodo dvignili standard svojega delovanja in da bodo Slovenci namesto 89 evrov plačali 41 evrov ali manj, ker je povprečje EU 41. Mi bi lahko bili dol, mi bi lahko imeli na 25 in ne na 89. To ne pomeni, da s takim določilom in temi amandmaji posegamo v neodvisno vejo oblasti, ki se imenuje sodna veja oblasti. Ne. Ne posegamo, če jim povemo, da naj si nabavijo namesto papirja ključke in CD ploščke in bodo lahko te stvari normalno opravljali. Drug sklop naših amandmajev gre na snemanje. Reči moram, ko smo ta zakon sprejemali na vladi sem ga podprl, seveda vključujoč ta del, ki se nanaša na snemanje. Vedno sem pripravljen, da prisluhnemo stroki, kot se temu reče. Na tem področju je stroka v času od obravnave na vladi do danes povedala eno pametno, to pa je treba reči. To pa je tisti del, ki se nanaša na to, da nastopa priča A, ki jo priča B naj ne bi slišala, ker bi lahko svoje pričanje prilagodila ob neposrednem prenosu. Tu razumem argument stroke. V tistem prejšnjem amandmaju za pisanje zapisnikov tako rekoč na roke, pa seveda ne. Tudi ta problem bi lahko rešili. Pač ne rečemo, da je omogočen neposredni prenos, ampak je omogočeno, da se zadeve snemajo. Česa pa se ta stroka boji? Ta stroka se boji, da bodo tisti, ki plačajo 89 evrov, videli, kaj se dogaja na sodiščih. To je razlog nasprotovanja amandmajem. Ni mogoče početi tako, kot se je meni zgodilo pred desetimi in nekaj leti, ko te povabijo na sodišče ob 9. uri, pa rečejo hvala, da ste prišli, počakajte zunaj in čakaš zunaj do pol štirih. Vmes vzameš dopust, pa ne upaš na stranišče, niti na malico. To je ta organizacija delovanja sodne veje oblasti, na katero bi lahko vplivali, če bi šli v to, da te amandmaje podpremo. Predlagam, da jih podprete, pa potem do tretje obravnave oziroma do tretjega branja uredimo še tisti neposredni prenos na način, da bo zadovoljil stroko. Stroke, torej sodnike pa ne bomo nikoli zadovoljili s tem, niti ne bomo vplivali na njih, kot sem prej rekel, na njihovo neodvisnost, če jim bomo povedali, da naj glavne obravnave snemajo, ne pa prepisujejo nastope posameznih prič ali obdolžencev ali kogar koli. Zadnjič smo slišali na odboru, prav na to temo, na temo snemanja, argument. Tam nastopi predstavnik Odvetniške zbornice. Vsaj tako se je tudi predstavil. Lepo vas prosim! Predstavnik Odvetniške zbornice nima kaj delati v Državnem zboru kot stroka. V nobenem primeru, ker on je zainteresiran, da bo kazenski postopek čim daljši. Ker bo čim več pokasiral! Kaj potem njega sploh vabimo na tak odbor. To je popolnoma brez zveze. Dajmo mu priložnost za boljši zaslužek. On je tam povedal, da je nujno potrebno prepisovanje, ker priče govorijo v narečju in jih potem drugi ne razumejo. Lepo vas prosim! Tudi angleščino govorijo v narečju, pa jo tisti, ki nismo Angleži oziroma Britanci, razumemo vsaj kolikor toliko, tudi če govori kdo v ne vem kakšnem narečju. Tako to ne more biti argument, poda ga pa prav človek, ki predstavlja tudi Odvetniško zbornico! Jasno! Ker pogleda v svoj žep in vidi, da bi še malo rabil. To je jasna stvar in zato je proti takim rešitvam oziroma nasprotuje takim rešitvam v zakonu. Skratka, pozivam vas, da amandmaje podprete. Mi sicer zakon, če amandmaja ne boste podprli, kljub temu nameravamo podpreti, ker prinaša dosti dobrega, zlasti z vidika razbremenitve tako policistov, kriminalistov kot tožilcev. In zakon v osnovi je tudi tak, da brez teh amandmajev ima mojo podporo, in mislim, da je prav, da ga sprejmemo. Ministrstvo pa nekako pozivam, pričakujem, želim, kakor koli želite, da pripravite tisto drugo novelo ali pa novi ZKP. Mislim, da je na ministrstvu tudi novi ZKP že dosti daleč pripravljen in da bi ga bilo mogoče vendarle sprejeti. Še posebej pa bom vesel, če bo tam tisto določilo, ki smo ga imeli v naši koalicijski pogodbi, ne vem, kaj je sedaj v sedanji, da sojenje traja šest, plus tri, plus tri in ne 10 let, ampak eno leto. To bi bilo verjetno najbolje, če bi v ZKP, ki prihaja, prepisali. Upam, da to boste. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Mirko Brulc.
Spoštovani! Z lahkoto so bile izrečene zelo težke besede o sodstvu, da je veliko gnilega, da živijo v 18. stoletju in še kaj. Če si to slovensko sodstvo zasluži, potem pač, bog nam pomagaj. Ob splošni razpravi o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku smo Socialni demokrati glasovali proti sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Predvsem zato, ker ni res, strokovna javnost ni bila usklajena v tistem delu, ki se je temu zakonu prilepil od vlade na poti v parlament. In tam gre za nekatera pomembna dejstva, tam strokovna javnost ni sodelovala, zato ne govorimo in ne trdimo, da je strokovna javnost seznanjena in da se strinja s temi vsebinami. Po našem premisleku pa tudi te zahtevane dodatne spremembe, ki so prišle v dokument, ki se je 7. 1. pojavil v parlamentu, da so te bistveno spremenile vsebino tega predloga zakona. Tukaj res govorimo o tistih amandmajih – da jih ponovim, danes amandmajih, ampak takrat so bili členi notri – k 5., 8., 27., 28., 29., 30., 32., 33., 34. in 37. členu, ki jih danes vlaga Poslanska skupina SDS in ki jih Socialni demokrati ne bomo podprli. Če mi dovolite razložiti, zakaj ne? Eno je snemanje zapisnikov. Ni problem razpravo posneti, predstavljajmo si, kako dolg posnetek bo to. Pa je bilo že govora, da dialekt in podobno ni problem – pa še kakšen problem je! Na koncu bo sodnik vseeno moral iz tega zelo dolgega posnetka izluščiti bistvo, zato da bo imel možnost obravnavo voditi naprej. Se pravi, prav je, lahko posnamemo zvočni zapis razprave, vendar bo vseeno nekdo moral izpisati tisto, kar je bistveno. To bodo zahtevali odvetniki, to bodo zahtevale tudi prizadete stranke. In kdo bo to naredil? Sodišča želimo razbremeniti tudi s tem, da bo sodnik edini in glavni v dvorani. Kaj bo tudi hodil klicat na hodnik naslednje stranke v sodno razpravno dvorano? Bo on skrbel, kako so kamere usmerjene? Video posnetek sojenja – vprašam vas, ali vemo, koliko ljudi je zaposlenih, ker smo tu danes snemani preko videa in snemamo te razprave, ki jih potem dobimo zapisane. Tudi oprema vseh sodnih razpravnih dvoran z vso to tehniko – vprašam vas, ali je kdo pogledal, kakšen strošek bi to bil. Danes je bilo omenjeno, da je res lahko problematično to, da tisti, ki zunaj čaka, točno ve, kaj se v dvorani dogaja in se lahko na to tudi posebej pripravi. Tudi tvitanje – vemo, kdo od pomembnih politikov je med razpravo pošiljal sporočila, tvital in se norčeval iz pravosodja in tako dalje. To je treba preprečiti. To vodi k anarhiji, ne pa k varčevanju in boljšemu delu sodišč. Govora je bilo tudi, da bodo s temi novimi metodami razprave bolj javne, ljudje bodo lahko o njih natančno obveščeni in si bodo lahko ustvarili tudi svojo sodbo o delu sodnika. Še tega nam manjka, da bomo v rumenih tiskih brali o vsebinah, ki so bile na sodišču, ki niso za javnost, ker gre za varovanje osebnih in drugih dokumentov, da bo to marsikdo lahko izkoristil tudi za tako in drugačno izsiljevanje kasneje, lahko čez nekaj let, da bo tudi v komercialne namene lahko te posnetke koristil in si s tem pridobil dodaten zaslužek in tako dalje. Veste, enako si za zdravnika, če bomo posneli celotno operacijo žolča, javnost ne more ustvariti prave slike, ali je operiral pravilno ali ne, ali se je držal predpisanih norm, je uporabljal prava zdravila – ali to želimo, da bomo tako kontrolirali sodnika? Sodnika lahko kontroliramo, saj razprave so javne, so razpisane in kdor želi, lahko pride v sodno dvorano. Za kontrolo skrbijo tudi sodniki porotniki, to je tudi njihova naloga. To je tisti prispevek družbe, da je zaščiten, da ne rečem, da sodnik ne počenja nezakonitih in kakšnih drugih zadev. Da bomo pa rekli, ja, jaz sem pa gledal [[...]]Veste, moramo vedeti, kdor koli je kdaj na sodišču, tisti, ki je obtožen, in tisti, ki toži, ko je sodba izrečena, največkrat nihče ni zadovoljen; oni je dobil premalo, če pa mene tožijo in obsodijo, bom pa rekel, da sem dobil preveč. Tako javnost ne more o tem voditi široke razprave, ki bi bila v pomoč nadaljnjemu delu sodišča, da bi bilo bolj strokovno in bolj ustrezno. To ne pomeni, da moramo javnost izključiti, vendar tako široko odprtih vrat pa le ne moremo imeti. So procesi, kjer točno veste, ko se posebej zahteva, da je zaprtega tipa, kot je zavarovanje mladostnikov in podobno. Takrat bi si lahko kdo izmislil še kar koli. Tudi strokovna javnost, se pravi Vrhovno sodišče in Slovensko sodniško društvo, podpira te spremembe, govorim pa o črtanju amandmajev, o katerih bomo govorili, zato ker mislijo, ne da ščitijo nedelo kakšnega sodnika, kajti tudi med sodniki so tudi taki, ki bi rabili dobro inventuro ali neko drugo preverjanje in podobno, kar pa že omogoča naš pravni red, da se sodnika kontrolira, da se ga tudi kaznuje, če ne opravlja svojega dela, tako kot se pričakuje, in podobno. Mislim, da je jasno tudi to, da Državni svet, to je pa posebej omenila državna svetnica Bojana Potočan in komisija Državnega sveta podpira črtanje teh spornih amandmajev, ki sem jih prej naštel. Socialni demokrati bomo ta zakon podprli v pričakovanju, to kar je bilo pa tudi rečeno, da je na ministrstvu že v celoti pripravljen nov zakon in to je nujno. Poslušajte, mi, ne bom rekel na štirinajst dni, ampak na nekaj mesecev spreminjamo, drobimo te zakone, potem pa se čudimo, če sodnik naredi napako, ker ne more slediti vsem tem spremembam. Pripravimo res zakon, ki bo kvaliteten v celoti, sodoben in s strokovno javnostjo pripravljen in potem bo to vse skupaj boljše. Mi bomo sicer te spremembe sprejeli, kajti veliko je takih, ki so ustrezne in nujno potrebne, bomo pa glasovali proti omenjenim amandmajem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker vidim, da je še interes za razpravo, odpiram prijavo na razpravo. Naj spomnim, da sedaj razpravljamo k amandmajem k 5., 8., 27., 28., 30., 32., 33., 34. in 37. členu, ki jih je vložila Poslanska skupina SDS. Odpiram prijavo na razpravo. Prijavljeni so štirje razpravljavci. Prva ima besedo gospa Maša Kociper.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Tudi sama bi to razpravo o vloženih amandmajih, tako kot kolega, začela nekoliko širše. Videti je bilo, vsaj tako je kazala prva obravnava, da celo prejšnja koalicija glede nekaterih rešitev, vsebovanih v tej noveli, ni bila povsem usklajena. Kot je poudaril že kolega Brulc, že na prvo obravnavo tega zakona smo poslanci prejeli nek zakon, ki je bil samo delno usklajen znotraj koalicije in delno so prišle ven neke spremembe, ki tega koalicijskega usklajevanja niso bile bodisi deležne bodisi ga niso prestale. Že takrat ob prvem branju se je pokazalo, da so to zlasti spremembe, vezane na črtanje klasičnega zapisnika in uvajanje snemanja ter digitalnih zapisnikov različnih oblik – snemanje glavnih obravnav in digitalnih zapisnikov. Kot predstavnica zakonodajne veje oblasti si seveda ne bi upala reči za drugo neodvisno vejo oblasti, da je v njej nekaj gnilega in da sodi v prejšnjo stoletje in kar je še bilo kritičnega povedanega na to temo. Taka retorika in taki pogled se očitno kažejo tudi v rešitvah, ki so bile s te strani predlagane v prejšnjem branju. Zame je ključno, kajti poslanci in politiki nismo vsevedi, to, kar je povedala stroka – če se komu to ne zdi pomembno; meni in Poslanski skupini Pozitivna Slovenija se zdi to izjemno pomembno. Ne nazadnje je stroka tista, ki v praksi dela, ki zadeve najbolj pozna in ki bo tudi v primeru spremembe morala te spremembe izvrševati in kar je najbolj pomembno, od stroke in tistih, ki to delajo, je potem odvisno delo v praksi, hitrost in kvaliteta tega dela. In če stroka soglasno govori o tem, da te predlagane spremembe niso dorečene, da niso bile pripravljene potrebne analize, da niso bili preverjeni morebitni stroški in da niso bili ustrezno premišljeni ukrepi, ki so bili predlagani, potem mislim, da moramo poslanci temu z vso pazljivostjo prisluhniti. Na podlagi takšnih opozoril stroke so koalicijske poslanske skupine potem tudi na matičnem odboru predlagale amandmaje, in zdaj, zanimivo, ena poslanska skupina vse tisto, kar je bilo črtano, ponovno vključuje v obliki amandmajev. Se pravi, človek se vpraša tudi o smiselnosti zakonodajnega postopka, kjer nekaj že vržemo ven, pa potem pride noter skozi amandmaje. Skratka, Poslanska skupina SDS znova s temi amandmaji izključuje popolnoma enake rešitve, kot so bile predlagane s prvim, neusklajenim zakonom, in očitno jih tudi dodatno izpostavljeni razlogi stroke na matičnem delovnem odboru niso prepričali. Naj povem, da sem bila na tem odboru tudi sama prisotna in da nikakor nisem tam predstavnika Odvetniške zbornice opazila. Tam so govorili predstavniki Sodnega sveta, Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, Sodniškega društva in predstavnica gospa Potočan iz Državnega sveta. Kdo bi tam bil od predstavnikov Odvetniške zbornice, ne vem, sama ga nisem opazila, dopuščam seveda možnost da se motim, vendar mislim, da ne. Nikakor pa se tudi ne morem strinjati, da Odvetniška zbornica ni stroka. In to, da odvetniki mislijo samo na svojo korist in si želijo, da postopki trajajo čim dlje, to pa, spoštovani kolega, kaže na nepoznavanje poklica. Tako kot povsod v življenju so verjetno tudi med odvetniki dobri, slabi, takšni in drugačni. Dober odvetnik si želi predvsem zadovoljno stranko, ki bo čim prej zaključila postopek na sodišču, kajti zaveda se, da jo obremenjuje tako psihično kot finančno, in dober odvetnik je tisti, ki takšni stranki prisluhne in ve, da bo zaradi tega stranka prišla ponovno k njemu, po njegove storitve, če bo potrebno, in ve, da bo stranka zadovoljna in ga tudi priporočila drugim. Tako tudi tozadevno nikakor ne pristanem na pavšalno kritiziranje. Kar zadeva samo vsebino. Predlagatelji prvotne rešitve in tudi amandmajev menijo, da bodo snemanja in ostale rešitve, tvitanje, ukinitev klasičnega zapisnika in ostalo pospešila kazenski postopek in ga naredile bolj učinkovitega. Stroka složno – tudi sama sem tega mnenja in naša poslanska skupina trdi, da ne, da bi lahko bilo kvečjemu drugače. Gre za velike posege v samo strukturo in način sedanjega sojenja v kazenskih postopkih in kot obravnava sodstvo takšni neprimerni, nepremišljeni posegi so krivi za to, da ima sodstvo leta in leta težave in da ne pride na zeleno vejo. Tudi predsednik Vrhovnega sodišča gospod Masleša je v zadnjem intervjuju opozoril, da je sodstvo, in tako je povsod po svetu, v resnici tradicional in v tem smislu konservativen, rigiden sistem, ki deluje po zelo jasnih pravilih delovanja, ki so strogo formalno normirana z zakonodajo, seveda z namenom zaščite človekovih pravic. Hitri in nedomišljeni posegi v ta sistem lahko pripeljejo kvečjemu do drugačnih rešitev; do zastojev pri sojenju, do slabše uporabe zakonov, do daljših sojenj in tako naprej. Tako Sodniško društvo, kot Sodni svet, Vrhovno sodišče in Državni svet so opozorili, da bi se zgodilo prav isto. Javnost sojenja je mogoče doseči že sedaj na načine, kot jih je izpostavil moj predhodnik – javne glavne obravnave so, vsaka glavna obravnava je objavljena na deski, in kdor koli lahko pride, sede v sodno dvorano in prisluhne sojenju, sploh pa če je obveščen. O najpomembnejših zadevah tudi mediji. Se pravi, javnost ne more biti glavni razlog za te spremembe, se pa sprašujem tako jaz kot tudi stroka, kaj bi takšna javnost lahko povzročila v obnašanju udeležencev, tako odvetnikov kot tudi tistih, ki jim je sojeno ali morda še koga drugega, ki bi znal takšno obravnavo zlorabiti za svojo osebno promocijo ali kar koli drugega. Da bi na ta način lažje ocenjevali delo sodnikov, še ena teza predlagatelja osnovnih sprememb, s katero se človek težko strinja. Zopet je gospod Brulc dobro izpostavil argumente. Tako kot neka splošna laična javnost ne more soditi dela kirurga, tako težko neka splošna javnost sodi delo strokovnjaka za proces, nekega sodnika v nekem postopku. Sodniki niso nepodvrženi kontroli, kot je želel povedati gospod Gorenak. Sodnike kontrolira tako javnost, kot je bilo povedano, porotniki, je bilo že omenjeno; sodniki so preverjani preko instance, ki preverja na podlagi pritožbe njihove odločbe in znotraj tega preverja tudi absolutne in relativne kršitve določb kazenskega postopka. Poleg tega so sodniki ocenjevani preko personalnih svetov, njihovo delo spremlja Sodni svet in vse to so oblike kontrole sodnikov, če hočemo o tem govori, ne pa neka javnost preko kamere. Še več razlogov je, zakaj teh amandmajev ni mogoče sprejeti, nekateri so mnogo bolj strokovni. Tudi se strinjam s tem, kar je bilo omenjeno, kako zagotoviti zaupnost oziroma tajnost v odnosu do prič, ki šele čakajo, da bodo pričale, če bo lahko nekdo vmes po Twittu ali po SMS sporočal, kaj se dogaja. Praktično povsod po svetu v sodnih dvoranah niso neomejene možnosti tega elektronskega dostopanja do interneta in ne vem, zakaj bi bilo tudi pri nas drugače. Ker je bilo o sami vsebini že veliko povedanega, bi zaključila s tem, da ta novela res ni ne vem kako obsežna, da prinaša nekatere dobre novosti, zlasti za nas, za Pozitivno Slovenijo, je ključna ta možnost, da se čim bolj hitro in v najhitrejšem možnem času sodišče odziva v tako imenovanih gospodarskih kaznivih dejanjih, se pravi, kadar gre za kazniva dejanja zoper gospodarstvo. Tukaj člen izrecno določa, da je treba, da vsa pravna dejanja trajajo najmanjši možni čas in da vsi organi postopajo posebej hitro. Že zaradi te določbe je ta novela vredna, da jo sprejmemo. Je še nekaj določb, ki jih je izpostavil gospod Gorenak, ki v bistvu res zmanjšujejo administrativne ovire. Za konec pa samo še nekaj. Zakon o kazenskem postopku je najpomembnejši postopkovni zakon na področju kazenskega pravosodja, ki ga uporabljajo kazenski sodniki. Številne spremembe, kot rečeno, lahko zelo negativno vplivajo na ta postopek in tudi na to je gospod predsednik Vrhovnega sodišča gospod Masleša opozoril v intervjuju. Kazenski postopek se ne more spreminjati na hitro in nepremišljeno in te spremembe v preteklosti se niso izkazale kot dobre. To, da neka politična struja napiše v Zakon o kazenskem postopku, da mora biti kazenski postopek končan v šest plus treh plus treh mesecih – kaj pa sicer, če ne bo? Pred zid sodnike – in kaj? Treba je sistemsko pomagati sodstvu in dati pogoje, da bodo lahko hitro delali in zagotoviti potrebno pomoč, tako denarno kot kadrovsko, in jim dovoliti, da neodvisno opravljajo svoje delo in jih seveda kontrolirati. To, da je bilo v mandatu prejšnje vlade sodstvu odvzetih 250 zaposlitev tehničnega osebja, seveda ne vodi k temu, o čemer vsi govorimo, da bi sodniki bili učinkoviti in da bi sodili in odpravljali sodne zaostanke in zagotavljali učinkovito in kakovostno delo, ampak spet vodi nazaj k temu, da mora sodnik opravljati tudi zelo tehnična opravila, vezana na vabila, odredbe in tako naprej. Če bomo skakali v okviru kazenskih postopkov in drugih postopkov sem ter tja, tako kot se nam bo zazdelo, da zapiha veter, to naše sodstvo in pravosodje res nikoli ne bo prišlo na nivo, da bi bili z njim zadovoljni. S tem, kar je zdaj, pa nikakor ne moremo biti zadovoljni, s tem se pa lahko strinjam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko je želel dr. Vinko Gorenak. Izvolite.
Hvala lepa. V delih, kjer ste mene omenjali, vam moram odgovoriti par stvari. 250 milijonov – ja, od kod pa? Od kod pa, od kod 250 milijonov? To enostavno ne drži, ker že danes plačujemo 89 namesto 45 evrov. To pomeni, da bi morali vzeti pol proračuna in ne 250 milijonov. To je ena zadeva. Druga zadeva. Lahko se strinjam z vami in z vsem tem, o čemer govorite, pod pogojem, ki ga je včeraj navedel gospod minister: imate vsa orodja, delajte po evropsko. Sedaj pa, vsa orodja smo jim dali, vsako leto jim damo še malo denarja zraven in to je vse. In upoštevamo stroko, ki vzdržuje sama sebe in generira sama sebe za 89 evrov namesto 45 po evropsko. Vidite, to je problem. Ko bodo oni sami to odpravili, ko bo gospod Masleša to odpravil, se bom pa podpisal pod vaše besede, sedaj pa se ne morem, ker podpirate slabo delo in nedelo. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Matej Tonin ima besedo.
Drage kolegice in kolegi! Saj veste, Slovenija je v težavah. V zadnjem obdobju ogromno razpravljamo o finančnih in gospodarskih in drugih ekonomskih težavah, ampak ena izmed bistvenih stvari, ki jo vse prevečkrat pozabljamo, je tudi neučinkovitost sodstva, ki je pa sestavni del vseh teh naših težav in sestavni del tudi vseh finančnih, gospodarskih in ekonomskih težav. Če bi naše sodstvo delalo boljše, potem bi se najverjetneje tudi kakšen gospodarski in ekonomski problem rešil hitreje. Vse to, mislim, da v ljudeh vzbuja občutek nepravičnosti prav zaradi tega, ker dan za dnem gledajo ene in iste zgodbe, kako nekateri ne odgovarjajo za nobeno stvar, medtem ko ga lahko ves čas kronajo in delajo po svoje, kakor se jim zazdi. Pa ne želim pavšalno kritizirati, ampak če so vse tri veje oblasti med seboj enakopravne, enakovredne, sodna, izvršna, zakonodajna, zakaj se nikoli, nikdar ne sme nič kritičnega reči na račun sodne veje oblasti? Kot da je ta veja oblasti nedotakljiva! Če ta parlament kar koli na račun sodstva debatira, govori, išče rešitve, kako bi izboljšal sodni sistem, so takoj očitki o političnem poseganju v sodno vejo oblasti. Če poskušamo narediti sistemsko zadeve boljše, da bi jim morda dali poskusni mandat, da bi jim morda mandat omejili – nikoli, nikdar ni nič dobrega in vedno vse pade pod politično poseganje v sodno vejo oblasti; ampak dejstva so pa zelo zgovorna in se jih ne izmišljujem. Dejstva govorijo, da ima Slovenija glede na število prebivalcev ali pa, recimo, na 100 tisoč prebivalcev največji delež sodnikov. 50 sodnikov na 100 tisoč prebivalcev. Mislim, da druga evropska država za nami, več kot 10, jih ima pod 40 sodnikov na 100 tisoč prebivalcev. Kje so rezultati? Rezultate smo lahko spremljali, ko je bil isti dan na Hrvaškem obsojen premier, pri nas pa so kriminalci iz primera Balkanski bojevnik mirno odkorakali s sodišča. Potem primer Satexa, ki je zastaral. Lahko beremo, da je to ena največjih finančnih afer v zgodovini Slovenije, ki je tako končana v korist obtoženih, ki bi lahko nemara celo zahtevali odškodnino. To je realno stanje v slovenskem sodstvu. Da ne govorim o tem, da ko se je v zadnjem obdobju debatiralo o povezavi med stečajnimi upravitelji in stečajnimi sodniki, da je personalni svet višjega sodišča rekel, da je vse okey in da ni nič narobe. Pri takih stvareh se pa mora vsak normalen človek, z ZKP, se pravi z zdravo kmečko pametjo, vprašati, ali je sedaj z njim kaj narobe ali s sodstvom kar koli narobe. Kot sem rekel, ne želim pavšalno kritizirati, ampak se želim vprašati, v čem je problem. Je problem v neučinkovitem sodstvu ali je problem v slabi zakonodaji? Ti dve možnosti sta. Drugih možnosti ni. Da ne bo kdo rekel, da sem grdo govoril o sodni veji oblasti, bom pustil tisti del, ki govori o neučinkovitem sodstvu. Ampak se bom vprašal, če je problem za trenutno situacijo neučinkovita ali slaba zakonodaja, se sedaj sprašujem, zakaj je vedno takšen odpor, da bi se kakršna koli zakonodaja na področju sodstva spremenila, če pa vemo, da stvari ne funkcionirajo. Občutek imam, da se vse dela zato, da se nič ne spremeni. Težave pa obstajajo – in naj si razlaga vsak, kar si more, zakaj se to dogaja. Glede teh amandmajev, o katerih danes govorimo, ki naj bi po moje prispevali k temu, da bi procesi na sodiščih tekli bolje, ne trdim, da je vsak amandma od pike do vejice odličen in super in da ga je treba v točno taki obliki sprejeti, kot je bil predlagan. Pogovorimo se! Zmenimo se, kje bi se dalo kakšno stvar še izboljšati. Pa tudi tako imenovana sodna stroka naj pove, kako bi se dalo stvari izboljšati, da bi postopki bolje tekli. Ne samo reči, to in to je neprimerno in bi se ne vem kaj zgodilo, če bi to sprejeli. Skratka, mislim, da nas čaka še ogromno dela in da bo morala slej ko prej tudi sodna veja oblasti priti na nek prepih, kjer se bodo karte morale pošteno razkriti, kjer bomo morali skupaj dodelati, kako bi lahko naredili vse, da bi ta veja oblasti delala bolje. Ker če ta veja oblasti ne dela dobro, potem je tako ali drugače cela država v krizi in cela država nezadovoljna. Tiste, ki govorite o tem, da boste absolutno vsem tem predlaganim amandmajem nasprotovali, prosim, iskreno prosim, da vendar razmislite, ali bi bil slučajno kakšen amandma pa kljub vsemu takšen, da ne bi šel kontra stroki, bi pa pomagal pospešiti celoten postopek. Da ne bi spet ravnali po svoji stari navadi, saj veste, ko smo v koaliciji, moramo biti proti vsem, kar predlaga opozicija, in ko smo v opoziciji, moramo biti proti vsem, kar predlaga koalicija. Zdaj imate na nek način idealno priložnost, da te stvari spremenite in pokažete, da si vsi skupaj prizadevamo, da naredimo korak naprej.
Hvala lepa. Gospod Franc Breznik ima besedo.
Hvala, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi sam moram povedati nekaj besed glede amandmajev, ki jih je predlagala naša poslanska skupina. Glede učinkovitosti slovenskega sodstva lahko kar preberem najnovejše novice v Večeru: "Evropsko sodišče za človekove pravice v Strasbourgu je včeraj zaradi sodnih zaostankov razsodilo v devetih primerih proti Sloveniji in ji naložilo plačilo okoli 40 tisoč evrov kazni." To je podatek, ki je zelo pomemben. Ko pravimo, da je v Sloveniji vse v redu, nam pa tujci sporočajo, da so donosi na naše, slovenske desetletne obveznice skoraj 7 %. Mi smo še vedno neka zaprta država in morda bo nekaj teh informacij dobrodošlih, da razčistimo, kaj smo sploh hoteli s temi amandmaji. Menim, da je treba te zadeve nekako odpreti, jih resnično argumentirati v nekem strokovnem smislu, ne pa kar tako, pavšalno govoriti. Tu poslušamo, naj se zgodijo spremembe tudi v Zakonu o kazenskem postopku brez nekih sprememb, to je ta protislovnost. Ko smo vložili te amandmaje, smo se zavedali vseh pravic udeležencev, ki so v postopku. Zakon o kazenskem postopku, kot veste, določa zaprtost obravnav pred javnostjo pri mladoletnih osebah in vse ostalo. Tudi tega smo se zavedali, ko smo dajali pobudo za slikovna snemanja. Treba je pa vedeti, da je naš zakon o kazenskem postopku, imenujemo ga mešani kazenski postopek, sestavljen iz dveh kazenskih postopkov; iz tako imenovanega akuzatornega kazenskega postopka, ki je nastal že v rimski državi, kjer gre za klasičen obtožni kazenski postopek in iz tega dela izhaja določba, da mora biti pri vsakem kazenskem postopku javnost prisotna, razen v teh specialnih primerih, ki sem jih omenil. Potem je še tako imenovani inkvizicijski kazenski postopek, ki se je pojavil v 13. stoletju v Angliji in ki je uzakonil ali pa določil, da mora biti obvezno pismenost ali zapisnik v kazenskem postopku. Poglejte, takrat je bil razvoj tehničnih sredstev na takem nivoju, da so ljudje pač pisali. V začetku 19. stoletja je potem prišlo do uvedbe tako imenovanih klasičnih pisalnih strojev, ko je sodni zapisnikar po nareku sodnika pisal sodne zapisnike. To je narekovala evolucija tehničnih sredstev in tudi tu se je izgubila delna identiteta, ker nekoč nekdo, ki je pisal, tudi v 19. stoletju je lahko nekdo rekel: "Glejte, to pa zdaj ni več identičnost," ker lahko nekdo tudi na nek drug pisalni stroj napiše tak zapisnik in ta identiteta se nekako izgubi – tistega osnovnega sodnega zapisnikarja. Ti dvomi se vedno pojavljajo. Ko govorimo o tonskem snemanju, tudi tukaj v naši zakonodajni veji oblasti v Državnem zboru imamo magnetograme, so tonska snemanja, pa nisem videl nekih velikih nasprotovanj s strani mojih kolegov in kolegic. Ta zadeva se mi zdi na mestu predvsem zaradi resnično zaskrbljujočih zadev, kar se tiče sodnih zaostankov. Tukaj so problemi in s temi problemi Slovenija, tudi sodna veja oblasti, delno zmanjšuje konkurenčnost Slovenije. Resda danes govorimo o Zakonu o kazenskem postopku, ampak poglejte, pod katastrofalno konkurenco spadajo tudi primerih v nekih civilnih zadevah, kjer postopki trajajo nenormalno dolgo. Če si predstavljate, da neki kazenski postopki trajajo povprečno med 7 in 13 let, nekatere zadeve so na sodišču tudi 20 let. To je totalno nepravično do vseh udeležencev postopkov; do tistih, ki so kasneje po neki odločbi zmagovalci tega postopka, ali pa do tistih, ki so poraženci. Vsaka pozna sodba je krivična sodba za enega in za drugega udeleženca postopkov. Mi smo hoteli in želimo nekako pomagati sodnikom. Dr. Gorenak je prej v bistvu govoril o tem, da sodniki naj opravljajo tisto svojo osnovno funkcijo – soditi, biti vrhunsko strokoven. Ti čas pa nameniti bistvu, tisti svoji strokovnosti, ne pa, da se ukvarjajo z nekimi pavšalnimi minimalnimi zahtevami, ki jih lahko nekdo opravlja s srednješolsko izobrazbo. To je tisto, kar je pomembno. Tudi sodne obravnave. Če bi se to snemalo, bi bilo avtomatsko. Na sodni obravnavi bi lahko v enem dnevu – ker veliko prispeva tudi ta postopek, ki traja več časa –, na eni sodni obravnavi združili več obravnav. Mogoče bi bilo to namesto na treh sodnih obravnavah v enem sodnem dnevu ali pa bi te zadeve stekle na eni sodni obravnavi. Nanjo pride pet odvetnikov, trije tožilci, novinarji, cela vrsta nekih prič, večkrat se ji udeleženci tudi izogibajo, zavlačujejo in manj ko je teh javnih obravnav, lažja ali krajša pot je do neke končne odločitve sodnika. To je tisti argument, o katerem govorimo. Po drugi strani tisti, ki govorite, naj ne bo sprememb, saj v bistvu mi kot neka država ali pa vi kot neke politične opcije, ki sledite neki politični opciji, ste tako v bistvu pionirji teh javnosti, teh zvočnih snemanj, saj so se po vojni vsi montirani procesi, recimo od dahavskih procesov naprej, so se zvočno snemali, zvočniki so se dali na ulice in lahko je cela javnost poslušala v takratni bivši republiki, kakšne so bile obtožbe zoper tiste udeležence v teh postopkih. V bistvu smo tako ali tako pionirji na področju tega snemanja, tako da bi se v bistvu morali vsaj v nekaterih zadevah zediniti. Naj nadaljujem. Menim, da bi bilo mogoče v tretji fazi te naše pripombe delno še novelirati in da bi lahko naše amandmaje resnično vključili, bili bi kot dodatni pripomoček sodnikom, skrajšali bi postopke, zmanjšali bi predvsem finančne učinke. To je tisto, kar bi imelo pozitiven učinek. Sedanja novela Zakona o kazenskem postopku v bistvu ne prinaša nekih revolucionarnih sprememb – tu se mogoče strinjam s kolegico, da je sodna veja oblasti nekako bolj rigidna, se na daljši rok nekako prilagaja nekim družbenim spremembam, ampak menim, da bi bila uvedba nekih telekomunikacijskih sredstev v sodno vejo oblasti primerna in ne bi kršila nekaterih ustavnih pravnih pravic udeležencev v postopkih. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo. Če mi dovolite, bi se najprej dotaknila neučinkovitosti oziroma učinkovitosti našega sodstva. Danes je bilo nekaj o tem že povedanega, pa bi želela svoje mnenje povedati. Namreč, ko opazuješ poteke pravosodnih postopkov pred našimi sodišči, ugotoviš, da je, po moji oceni največji problem nekega izmikanja tako obdolžencev kot tudi prič pri udeležbi na samih obravnavah. Zdi se mi, da je to velika slabost našega pravosodnega sistema in menim, da bi na tem področju novi ZKP, če se bo spisal, moral prinesti neke spremembe. Če ste spremljali poročila o poteku, na primer, zadnjega odmevnega kazenskega postopka v zadevi Patria v Avstriji, tam se tako obdolženci kot tudi priče ne izgovarjajo tolikokrat na razne dogodke in razne prepreke, ki jim onemogočajo udeležbo na postopku pred sodiščem. Mislim, da je pri nas treba uvesti spremembo na tem področju. Dotaknila bi se tudi amandmajev, ki jih je vložila SDS V neki meri je moje in tudi mnenje poslanske skupine glede črtanja tega dosedanjega načina poslovanja s klasičnim zapisnikom in uvajanje digitalnega zapisnika, da se mi zdi, da je to zaenkrat še neprimerno, saj prinaša veliko problemov. O njih je govoril gospod Brulc, z njim se strinjam in jih v celoti ne bi ponavljala. Menim pa, da je treba opozoriti še na eno zadevo, da gre tudi za človekove pravice, da ti nekega obdolženca, ker je prejudiciramo, da je odgovoren za neko kaznivo dejanje, za katero je pravnomočno obtožen, a se lahko zgodi, da mu to dejanje ni dokazano, njega pa smo pred javnostjo izpostavili. Kdo bo to krivico oziroma to škodo, ki smo takemu človeku prizadejali, potem opral oziroma nosil odgovornost za tako škodo? Zato menim, da če je stroka rekla, da je ta način, ki je sedaj v uveljavi – povedano je bilo tudi, da gre za to, da ljudje marsikdaj v dialektu govorijo in je problem to prevesti, zato je pomembno, da sodnik narekuje zapisnik, ki služi potem tudi za pritožbena sodišča itd. Zato menim, da je treba to spoštovati, ker ta stroka – niso kdor koli. Bilo je povedano, to je Sodni svet, tudi zapisano je, to je Državni svet, to je nazadnje sodišče, temeljno oziroma Vrhovno sodišče, ki je tudi dalo mnenje. Tudi Državni svet to podpira. Mislim, da tako na horuk in tako nestrokovno zagovarjati neke stvari – ker nisem sodnik, pač laično zagovarjam, kolikor kot pravnica poznam te postopke, je drugo. Ampak kot stroko priznavam te institucije in če oni menijo, in ker je tudi že ta način dela vpeljan dalj časa, mislim, da je to treba podpreti. V poslanski skupini bomo podprli novelo zakona. Pričakujemo tudi, da bi čim prej prišlo do celovite prenove oziroma sestave novega zakona, ki je že baje v pripravi, tako da bi bil kazenski postopek celovito noveliran. Seveda tudi napovedujem, da ne bomo podprli amandmajev SDS. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Grims, se prijavljate na razpravo? Odpiram prijavo na razpravo. Prijava poteka. Prijavljeni ste vi, mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala. Vsem najprej prav lep pozdrav. Moram reči, da sem se že prej prijavil, pa ne vem, zakaj ni prijelo, pa je bilo to prav dobrodošlo glede na razpravo, ki je bila pravkar narejena s strani gospe Poropat. Namreč, tukaj sta dva različna sklopa. Tistega, ki se tiče snemanja zapisnikov oziroma zapisnik v elektronski obliki, se ne bom dotikal. Opozoril bi na 29. člen, ki bi ga mirno lahko sprejeli – in mimogrede, zanj je, če ste pozorno poslušali, dejala tudi državna sekretarka, da se bo upošteval pri naslednji noveli zakona. Tako je bilo rečeno. To se pravi, da so notri povsem sprejemljive rešitve. Zakaj pa sem rekel, da je dobro, da sem ravno zdaj na vrsti. Zaradi tega, ker čisto vse, kar je bilo zdaj navedeno kot argumentacija, je odraz očitnega nepoznavanja ali, če želite, nestrokovnosti tistega, ki je razpravljal. Če sem konkreten. Kaj predlagamo v 29. členu kot amandma? Da je dovoljen neposredni prenos informacij s pisnimi sporočili, pa tudi [[...]]
Mag. Grims, naslednja točka bo ta amandma k 29. členu, samo toliko.
Saj ste rekli, da so vsi odprti [[...]]
Ne, ne, ne vsi, k 5., 8., 27., 28., 30., 32., 33., 34. in 37. členu. Potem pa nadaljujemo. Samo toliko. Odločili ste se, da se boste zdaj prijavili. V redu. Želi morebiti še kdo razpravljati, sicer zaključujem razpravo k prej omenjenim amandmajem. Prehajamo k 29. členu in v razpravo dajem 29. člen ter vloženi amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Mag. Branko Grims, vas vidim, izvolite.
Hvala. Samo, gospa predsedujoča, potem bi prej morali opozoriti vse tiste, ki so zašli v vsebino tega člena, da o njem ne bi razpravljali. Ker dejansko je bila razprava o vsem, in to vi dobro veste. Zlasti pa pri gospe Poropat. Namreč, ta člen je napisan tako, da v resnici v celoti ustrezno odgovarja na vse tisto, kar je bilo očitano, da je pomanjkljivost tega amandma. Če preberem, za kaj v resnici gre: da so dovoljena tudi slikovna in zvočna snemanja, pa tudi neposreden prenos zvoka in slike. Zdaj pa, kar je bistveno, pod pogojem, da se ne moti poteka postopka, da niso kršene pravice udeležencev v postopku, da to ne vpliva na potek in poštenost postopka – to se pravi, ko gre za pravice udeležencev, gre tudi v prvi vrsti za človekove pravice – in da snemanje obravnave ali posameznih delov ni dopustno, če temu izrecno nasprotuje obdolženec oziroma njegov zagovornik, priče ali izvedenci. To se pravi, da je na vse tisto, kar ste vi navedli kot argumentacijo, že ustrezno odgovorjeno v samem amandmaju. Do teh kršitev sploh priti ne more. Zaradi tega se postavlja vprašanje, zakaj je bilo kategorično nasprotovanje vsemu in napoved, da nobenega od teh amandmajev ne boste podprli, očitno potem to velja tudi za ta amandma. Možna sta samo dva odgovora: en, da gre za političen prestiž, da se bo to urejalo kasneje, kadar to ne bo nekaj, kar bi bilo sprejeto na predlog opozicije, pa čeprav je odlična rešitev in popolnoma ustreza vsem zahtevam varovanja človekovih pravic in tudi poteka postopka. To hkrati pomeni tudi to, da je treba, da se izključi vsaka možnost vplivanja na priče in še vse ostalo, kar bi lahko vplivalo na potek postopka, vsako kršitev človekovih pravic. Še enkrat poudarjam: vsak obdolženec, zagovornik, izvedenci, priče bi lahko izrecno zahtevali, da se njihovega dela sploh ne sme snemati. Se pravi, vse je urejeno na najboljši možen način. Tisto, kar je zagotovljeno s tem členom, pa je dejanska javnost postopka. Imam občutek, da za to v resnici gre, za strah pred dejansko javnostjo. Kajti, prej je poslanka Pozitivne Slovenije rekla, da "javnost sodi sodnike oziroma presoja o njihovem delu". To je morda malo trdo rečeno, ampak če si kdor koli sploh želi ustvariti objektivno mnenje, mu mora biti dostopna dejanska informacija. Mislim, da tisti, ki v tem trenutku v resnici še najbolj presojajo o delu slovenskega pravosodja in posameznih sodnikov v konkretnih primerih, so tisti na nivoju Evropske unije, ki vedno znova obsodijo Slovenijo kot državo zaradi neskončno dolgih postopkov, zaradi procesnih kršitev, zaradi tega, ker človek v razumnem roku ne more doseči pravice na sodišču. Tudi sam imam eno eklatantno; pogovarjal sem se z evropskimi pravniki, popolnoma nesporno kršitev človekovih pravic zase in za člane moje družine. Čakam dve leti, do sedaj ni bilo ene same obravnave, ničesar. Sedaj sem dobil obvestilo, da naj bi prišlo do sklica tam nekje v juliju mesecu. Pazite, po dveh letih in pol! To je pa res varovanje pravic, pa še kaj drugega, da ne bom zelo sočen v svojih besedah. Zakaj je tak strah pred javnostjo, če pustimo ob strani tisto možnost, da gre zgolj za političen prestiž glede na to, da po tej novi koaliciji in njeni vladi so poletele cene oziroma tisto, kar bo šlo iz žepov davkoplačevalcev, za obresti v nebo, potem najbrž kaj dosti na političen prestiž ne morete več računati. Potem je najbrž v igri kaj drugega. Mislim, da je strah pred javnostjo. V kakšnem postopku, ki je morda celo že ta hip odprt. Veste, potem se pa vprašamo, koliko so ljudje objektivno informirani o kakšnih postopkih, ki že potekajo. Tudi če so taki, da je o njih zelo veliko javne polemike. Nisem ravno prepričan, če je to poročanje zmeraj objektivno. Zadnjič sem bil, recimo, priča, ko smo pod znakom SDS, ki ji pripadam tudi sam, slišali, da je v Avstriji neka sodnica kar rekla, da je šel ta denar sem v Slovenijo k politikom, pisalo je SDS. Moram reči, da nisem opazil, da bi kaj dobil. Ampak veste, kaj je bilo potem zanimivo? Potem smo pa povprašali, kaj je v resnici rekla. In poglejte ga zlomka! Ona je rekla, da edino, kar je bilo omenjeno, je bil gospod Jure Cekuta. Jure Cekuta pa sodi v krog tranzicijske levice – v popolnoma nasproten politični pol. To se pravi, če je kam prišel denar v Slovenijo, je šel točno k tistim, ki kažejo s prstom in vpijejo na drugega: "Primite tatu!" Da se ne bi videlo, da ima sam polne žepe.
Mag. Grims, predlagam, da se osredotočite na 29. člen.
Ja, ja, saj to je bistvo tega amandmaja [[...]]
Ne vem, če ste zašli v nek drug primer, ali kaj?
To je bistvo amandmaja, gospa predsedujoča. Za javnost gre. Za vprašanje tega, ko se že kar javno izreče sodba o kakšnem primeru, preden sploh začne postopek potekati. Potem se pa s tistega postopka poroča samo tisto, kar potrjuje že prej izrečeno javno sodbo. Tisto, kar pa slučajno stvari postavi na laž, se pa zamolči, pa če se čez pet let presodi, da je človek nedolžen. Koga pa to zanima? Vprašajte Marjana Podobnika o enem podobnem primeru, ki ga je on doživel. Kje je končal in kako se je končal? Pa je on zmagal. Ampak ,ali kdo danes to ve? To je pa slovensko poročanje in naslanjanje na javnost o javnih postopkih, spoštovana predsedujoča. In zaradi tega je to problem [[...]]
Mag. Grims, ne smem polemizirati z vami kot predsedujoča, kot tista, ki vodi sejo Državnega zbora. Vljudno bi vas prosila, če se lahko osredotočite na amandma in 29. člen, prosim.
Ravno to je bistvo. Gre za vprašanje tega, kako in kdo je v kakšnem primeru informiran in kaj je v resnici pravica. Ali je pravica, če je nekdo javno obsojen, pa mu potem sodišče celo da prav na koncu. Ampak o tem nihče nič ne ve, ali je bilo pravici zadoščeno z vidika tistega posameznika. Močno dvomim! In močno dvomim, da je to skladno z evropskimi normami. Zaradi tega je ta amandma k 29. členu bistven glede na stanje, ki smo mu v Sloveniji še vedno, žal, priča, ki ga doživljamo vsi, ki imamo kakršen koli postopek na sodišču. To je pa problem. To je problem, na katerega potem ljudje vedno znova iščemo odgovor na evropskih institucijah, ki dajejo prav posameznikom, državljankam in državljanom iz Slovenije. Obsojena je pa država in na koncu to plačamo pa davkoplačevalci, zaradi tega ker nekaj v tem pravosodju ne deluje tako, kot bi moralo, in ker žal tudi poročanje o tem, kar se tam dogaja, očitno ne zadošča vedno evropskim standardom. To je na nek način v pomoč, neka varovalka, kot je morda na nek način varovalka za objektivnost poročanja to, kar se dogaja ta trenutek, ko smo na neposrednem prenosu. Še vedno se manipulira, še vedno se režejo izjave, še vedno se marsikaj zamolči, ampak tako grobo, kot se je pa nekoč, preden so bili neposredni prenosi s strani nacionalne radiotelevizije, se pa danes več ne zavaja javnosti. To je nek demokratični standard, ki se je s tem uveljavil. Za to gre v tem amandmaju, da se tudi, ko gre za drugo vejo oblasti, za pravosodje, dvigne dosežene demokratične standarde, ker verjemite, da se jih da in da je tam ravno na tem področju možno storiti še ogromno. Samo malo dobre volje je treba. Ne sme biti prostora za političen prestiž in ne sme biti zadržkov, ne glede na to, če je v tem trenutku kakšen postopek, ki bi ga kdo najrajši vrgel pod mizo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati k 29. členu in vloženemu amandmaju? Ker ne vidim želje po razpravi k temu členu, zaključujem razpravo. Prehajamo k 39. členu. V razpravo dajem ta člen ter amandma poslanskih skupin DeSUS, DL, PS in SD. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnih potekom seje zbora odločali jutri, 24. aprila 2013 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 13. sejo, ki ko bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Obveščam vas, da se bosta čez 15 minut oziroma ob 14.10 začeli seji dveh matičnih delovnih teles. V velikem salonu bo potekala seja Odbora za gospodarstvo, v veliki dvorani na Tomšičevi pa seja Odbora za finance in monetarno politiko. Lepo pozdravljeni.