Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 13. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Jana Jenko, gospa Suzana Lep Šimenko, gospa Erika Dekleva do 13. ure, dr. Milan Brglez, dr. Mitja Horvat, dr. Vinko Gorenak od 13. ure dalje, mag. Bojan Krajnc od 16. ure dalje, gospod Saša Tabaković, mag. Anže Logar in gospod Andrej Čuš. Vse prisotne lepo pozdravljam! Preden preidemo na obravnavo 34. točke dnevnega reda, bom na kratko nagovoril Državni zbor. Spoštovane poslanke, poslanci, spoštovani prisotni! Dovolite mi, da vas vse skupaj ali nas vse skupaj spomnim, da danes praznujemo državni praznik, dan Rudolfa Maistra. Praznik je posvečen človeku, ki se je v slovensko zgodovino vpisal kot borec za severno mejo, kot prvi slovenski general pa tudi kot velik domoljub narodni buditelj in pesnik. Po prvi svetovni vojni in razpadu Avstro-Ogrske smo se Slovenski znašli v središču burnega povojnega dogajanja. Zavedajoč se svoje drugačnosti in samobitnosti smo začeli postavljati svoj državni in politični dom, ki pa bi bil brez posredovanja velikega človeka, generala Rudolfa Maistra, bistveno drugačen. Po razglasitvi priključitve Maribora in okolice k Avstriji konec oktobra 1918 leta je namreč Rudolf Maister ostro protestiral. Njegov protest pa ni ostal le pri besedah. Skupaj z več kot 4 tisoč enako mislečimi vojaki in častniki je ustanovil slovensko vojsko, ki je 23. novembra 1918 slovensko narodnostno mejno območje na Štajerskem za vedno vrnila v slovenske roke. S tem je utrdil slovensko narodno mejo, kot jo je pred 60 leti poprej pravzaprav zakoličil škof Anton Martin Slomšek s prenosom škofijskega sedeža z oddaljenega Šentandraža v Maribor. S to zmago se zgodovinsko delo generala Maistra ni končalo, saj je svoje poslanstvo nadaljeval na Koroškem. Spoštovani! Rudolf Maister je bil torej eden redkih Slovencev, ki ni državotvorno le razmišljal, temveč je državotvorno tudi ukrepal in deloval. Pri tem pa so ga ves čas vodili globoka narodna zavest, navezanost na slovenski narod, slovenski dom in ljubezen do slovenske zemlje. S praznikom, ki ga obeležujemo danes, je država Slovenija temu resnično velikemu sinu slovenske domovine dokončno izkazala priznanje za njegove zasluge pri ohranjanju in varovanju slovenskega ozemlja, za njegov prispevek k snovanju slovenske države. Rudolfu Maistru – čast in slava, vam pa, spoštovane državljanke in državljani, iskrene čestitke ob državnem prazniku! Prehajamo na 34. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MINIMALNI PLAČI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložilo 5 tisoč volivk in volivcev. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagateljev mag. Andreji Poje.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbor, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana ministrica za delo, spoštovani vsi prisotni! Dovolite mi, da vam v imenu vseh sedmih reprezentativnih sindikalnih central predstavim Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o minimalni plači, ki je bil vložen s podporo 11 tisoč 206 overjenih podpisov volivk in volivcev. S predlogom sprememb zakona se spreminja 2. člen Zakona o minimalni plači, ki opredeljuje pravico do minimalne plače in njeno definicijo. V 2. členu se dodaja nov, tretji odstavek, ki spreminja definicijo minimalne plače in jasno določi, da se v minimalno plačo ne vštevajo: dodatek za nočno delo, dodatek za delo v nedeljo in dodatek za delo na praznike in dela proste dneve po zakonu. S predlagano spremembo zakona bo uveljavljeno načelo, da mora biti tudi delavcem, prejemnikom minimalne plače, priznan in izplačan dodatek za nočno, nedeljsko in praznično delo, ki se bo poleg nadurnega dela dodal na bruto minimalno plačo. Danes bo za delavce, prejemnike minimalne plače, velik dan, saj bo s sprejetjem zakona po 20 letih odpravljena neenaka obravnava delavcev, ki opravljajo svoje delo v neugodnem delovnem času, torej ponoči, v nedeljah in na proste dneve po zakonu, in ki sedaj prejemajo enako plačilo kot tisti delavci, ki dela v teh pogojih ne opravljajo. V skladu s sedaj veljavno definicijo minimalne plače namreč vsi, ne glede na to, v kakšnih pogojih dela delajo, prejmejo enako plačilo, in sicer 790,73 evra bruto. Prav tako bo odpravljena neenaka obravnava zaposlenih znotraj istega podjetja. Danes je namreč priznan in izplačan dodatek za delo v neugodnem delovnem času v skladu s 128. členom Zakona o delovnih razmerjih le tistim zaposlenim, katerih plača presega minimalno plačo. V predlogu sprememb zakona smo sledili dosedanji definiciji minimalne plače, iz katere je že izvzet dodatek za nadurno delo, in ga dopolnili z ostalimi tremi dodatki, ki pripadajo delavcem za delo v posebnih pogojih dela, ki izhajajo z razporeditvijo delovnega časa v skladu s 128. členom Zakona o delovnih razmerjih. Z uveljavitvijo te spremembe se bo Slovenija vsaj delno približala ureditvi v ostalih državah Evropske unije in odločitvam Evropskega sodišča, ki je v preteklosti že večkrat opredelilo, da mora minimalna plača predstavljati plačilo za redno delo, dodatki pa morajo biti izvzeti iz minimalne plače in dodani na minimalno plačo. S to spremembo zakona bo odpravljena krivica za najranljivejše zaposlene na slovenskem trgu dela, za tiste, ki delajo cel mesec, ki delajo v neugodnem delovnem času in težkih pogojih dela, velikokrat takrat, ko smo ostali doma s svojimi družinami, za svoje delo pa zaslužijo tako malo, da morajo pomoč iskati še na Rdečem križu in Karitasu. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V imenu vseh sedmih sindikalnih central se vam zahvaljujem za vaše razumevanje in podporo pri spremembi definicije minimalne plače, saj bo ta tako težko pričakovana sprememba, ki jo prinaša spremenjeni Zakon o minimalni plači, delavcem olajšala življenje in obenem vsaj delno odpravila neenako obravnavo zaposlenih prejemnikov minimalne plače. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Urošu Priklu.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani predstavniki predlagateljev, kolegice in kolegi! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 18. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o minimalni plači, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila skupina več kot 5 tisoč volivk in volivcev. Na podlagi zahteve skupine poslancev, da se o predlogu zakona opravi splošna razprava, je Državni zbor na 11. redni seji 25. 9. to razpravo tudi opravil in sprejel sklep, da je Predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o minimalni plači primeren za nadaljnjo obravnavo. Pri delu odbora so sodelovali poleg predlagateljev tudi predstavniki Vlade ter zainteresirana javnost. Predlog zakona je proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in iz zakonodajnotehničnega vidika tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora in dala konkretne predloge, ki so bili skozi sprejete amandmaje tudi upoštevani. Vlada v svojem mnenju predlogu zakona ne nasprotuje, še več, podpira predlagane spremembe in dopolnite ureditve minimalne plače. Poudarjeno je bilo, da si je pri vprašanju definicije in višini minimalne plače treba prizadevati za konstruktivni in socialni dialog in doseganje najširšega možnega soglasja socialnih partnerjev. Na ta način je treba v prihodnosti pristopiti k celostni sistemski ureditvi navedenega področja ob hkratni smiselni ureditvi vprašanja stroškov dela in ukrepov na področju davkov in prispevkov za socialno zavarovanje. Pri sistemskem ukrepanju je pomembna povezava politike plač s prestrukturiranjem bremen javnih dajatev, katerega cilj je med drugim tudi smiselno znižanje obremenitve dohodkov iz dela. V sami razpravi je predstavnica predlagateljev mag. Andreja Poje predstavila ključne cilje predloga zakona, s kateremi se želi v zakonu zagotoviti ustreznejša zakonska ureditev minimalne plače. V zakonu se zasleduje načelo, da mora biti tudi delavcem, prejemnikom minimalne plače priznan in izplačan dodatek za nočno delo, nedeljsko delo in praznično delo, ki naj se poleg nadurnega dela doda na bruto minimalno plačo. S tem se vzpostavi enakopravnejša obravnava delavcev, ki prejemajo minimalno plačo in ki opravljajo svoja dela v neugodnem delovnem času, to je ponoči, na nedeljo, na praznike in dela proste dneve po zakonu, glede na tiste delavce, ki prav tako prejemajo minimalno plačo, vendar svojega dela v tako neugodnem času ne opravljajo. Predstavnica Vlade je predstavila mnenje le-te in povedala, da vlada predlog zakona seveda podpira, saj je predlagana definicija minimalne plače, iz katere se izloča dodatek za nočno delo, za delo v nedeljo in delo na praznike in dela proste dnevne, pravična. Opozorila pa je na nekatere netočne navedbe, da bi šlo pri tem za dvig minimalne plače. Še enkrat je bilo izpostavljeno, da gre le za redefinicijo. V sami razpravi, ki je potekala na odboru, je bilo s strani nekaterih razpravljavcev predvsem predstavnikov delodajalcev izpostavljeno stališče, da ima lahko to nenačelno, enostransko in s socialnimi partnerji neusklajeno vlaganje predlogov zakonov v zakonodajno proceduro negativne posledice na socialni dialog, saj pomeni kršitev načel njegovega delovanja. Po mnenju predstavnikov predlagatelja predloga zakona, to je sindikatov, z vložitvijo navedenega predloga zakona v zakonodajno proceduro ni bila kršena nobena vsebina obstoječega socialnega sporazuma, ker je bila tematika minimalne plače v času pogajanj v socialnem sporazumu zaradi nezmožnosti doseganja soglasja v tej temi iz njegove vsebine dogovorno tudi izpuščena. V nadaljevanju in v zaključku same razprave so članice in člani odbora opozorili, da minimalna plača ni samo socialna kategorija, temveč je tudi ekonomska, in ta vpliva na materialni položaj posameznika, potrošnje in dostojnost dela. V razpravi o najranljivejših skupinah, ki prejemajo minimalno plačo in na katere gospodarska rast nima takojšnjega vpliva, so nekateri izpostavili tudi potrebo po ukrepih za povečanje potrošnje in krepitev srednjega razreda. Ob zaključku je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona ter jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je tudi sestavni del poročila, ki ste ga prejeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade dr. Anji Kopač Mrak, ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Drage poslanke in poslanci, predstavnika predlagatelja zakona! Vprašanje definicije minimalne plače je v ospredju socialnega dialoga že vse od sprejetja zakona o minimalni plači v 90. letih prejšnjega stoletja. Tudi leta 2010 ob dvigu minimalne plače za več kot 20 % je bilo na mizi tudi vprašanje definicije minimalne plače, a žal dogovora glede spremembe ni bilo moč doseči. Trenutna definicija minimalne plače, če izvzamemo Hrvaško, predstavlja in je unikum v Evropi, saj v osnovni znesek vključuje tudi dodatke za delo v posebnih pogojih dela. Predlog zakona, ki je zdaj pred vami, te dodatke izključuje. Izključuje dodatek za nočno delo, delo ob nedeljah in delo ob praznikih in dela prostih dneh po zakonu. Takšna ureditev, ki je pred vami, je gotovo pravičnejša do prejemnikov minimalne plače, saj bodo ti zdaj postavljeni v enak položaj kot drugi delavci. Vlada se zaveda, da je minimalna plača ključna za zagotavljanje dostojnega dela, zato po drugi strani obžaluje, da predlog sprememb ni bil dogovorjen in sprejet v soglasju s socialnimi partnerji. V socialnem sporazumu se je vlada zavezala k prestrukturiranju davčnih bremen s ciljem zmanjšanja obremenitev stroška dela. Ta naloga je še pred vlado. V konstruktivnem socialnem dialogu bo tako treba najti skupno rešitev za zagotavljanje višine minimalne plače kot podstata za plačno politiko in dostojnost dela in na drugi strani z vidika stroškov dela kot elementa konkurenčnosti našega gospodarstva. Želim si, da bi dialog o tem šel v smeri iskanja pogojev za zagotavljanje višje dodane vrednosti našega gospodarstva in bi se odmaknil od minimalne plače, ki je eden od ključnih elementov konkurenčnosti našega gospodarstva. Človeški kapital je pomembna dobrina, v katerega je treba vlagati. Minimalna plača je tista podstat, pod katero je prav, da delavci niso plačani. Vlada omenjeno spremembo zakona, ki je pred vami podpira. Hvala.
Hvala lepa. Ker je Državni zbor na 11. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni mogoča. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili jutri, 24. novembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 34. točko dnevnega reda. Prehajamo na 28. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREVOZIH V CESTNEM PROMETU PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Klemnu Grebenšku, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani poslanci! Ministrstvo za infrastrukturo je kot upravljavec javnega potniškega prometa odgovorno za zagotavljanje in organizacijo gospodarske javne službe javni linijski prevoz potnikov v notranjem cestnem prometu. Obstoječa gospodarska javna služba avtobusnega medkrajevnega prevoza potnikov se izvaja na podlagi podeljenih koncesij 35 avtobusnim prevoznikom do 31. 12. 2015. Za potrebe podaljšanja obstoječih koncesij je ministrstvo, pristojno za promet, po skrajšanem postopku spremembe Zakona o prevozih v cestnem prometu pristopilo k ureditvi pravnih podlag za podaljšanje obstoječih koncesij, vendar najkasneje do 2. 12. 2019. Zraven navedenega bistvenega razloga za spremembo zakona pa predlog novele zakona prav tako obsega sklop sprememb, ki so namenjene povečanju učinkovitosti izvajanja veljavnega zakona ter zagotavljanju ustreznega nadzora nad izvajanjem koncesij in drugih vrst prevozov, kot so na primer subvencioniranje in posebni linijski, stalni izvenlinijski in občasni prevozi. Ker se je v zadnjih 15 letih z ukinjanjem linij javnega potniškega prometa vzpostavila neuravnotežena ponudba javnega linijskega prevoza potnikov, je nujno, da se na področju združevanja in optimiziranja prevoznih in finančnih virov s spremembo obstoječe zakonodaje sistemsko uredi področje integriranih prevozov. Predlog sprememb in dopolnitev zakona zato uvaja pojma "integrirana linija" in "prevoz na klic" ter ureja pravne podlage za elektronsko povezljivost evidenc in registrov, ki jih vodijo ministrstvo, pristojno za promet, in pravni subjekti, ki so vključeni v sistem financiranja integralnih linij. Zaradi nedoločnosti področne zakonodaje je poseben sklop sprememb zakona namenjen prepovedi kabotaže za vozila 8 plus 1 in manj ter povečanje učinkovitosti razdelitve dovolilnic za mednarodni prevoz blaga. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Danilu Antonu Rancu.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora gospod Primož Hainz, spoštovani državni sekretar mag. Klemen Grebenšek, spoštovane poslanke in poslanci! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 14. seji 29. 10. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada. V imenu predlagatelja je državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemen Grebenšek poudaril, da je Ministrstvo za infrastrukturo kot upravljavec javnega potniškega prometa odgovorno za zagotavljanje organizacije javne gospodarske službe javni linijski prevoz potnikov v notranjem cestnem prometu. Glede na dejstvo, da koncem letošnjega leta potečejo obstoječe koncesije, na podlagi katerih se izvaja gospodarska javna služba linijskega prevoza potnikov, je predlagatelj pripravil predlog zakona, s katerim se veljavne koncesije podaljšujejo do najkasneje 2. 12. 2019. Poleg te rešitve predlog zakona obsega tudi sklop sprememb, ki so namenjene povečanju učinkovitosti izvajanja veljavnega zakona ter zagotavljanju ustreznega nadzora nad izvajanjem gospodarske javne službe javnega potniškega prometa in nekaterih drugih vrst prevozov. Poudaril je, da se je v zadnjih 15 letih z ukinjanjem linij javnega potniškega prometa vzpostavila neuravnotežena ponudba javnega linijskega prevoza potnikov, zato je nujno, da se na področju združevanja in optimiziranja prevoznih ter finančnih virov s spremembo obstoječe zakonodaje sistemsko uredi področje integriranih prevozov. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Mira Palhaltinger je poudarila, da je Zakonodajno-pravna služba predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika ter k posameznim členom podala določene pripombe, ki so v pretežni meri ustrezno upoštevane v predloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin, k ostalim pripombam pa je predlagatelj podal dodatno pisno pojasnilo. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Jernej Verbič je poudaril, da komisija podpira predlog zakona. Izpostavil je, da je pretežni del razprave ob obravnavi predloga zakona potekal o vsebini 8. člena predloga zakona, v katerem se predlaga določilo, da mora imeti voznik pri opravljanju občasnega prevoza potnikov med vožnjo v vozilu pogodbo o prevozu oziroma možnost njenega izpisa. Izpostavil je, da je v zvezi s to rešitvijo predstavnica Obrtno-podjetniške zbornice poudarila, da podpirajo predlagano rešitev v spremenjenem 55. členu, na podlagi katere bo moral prevoznik na sedežu podjetja hraniti pogodbo med njim in naročnikom dve leti od opravljenega občasnega prevoza. Nasprotujejo pa določbi, da se mora pogodba med vožnjo nahajati v vozilu, saj gre po njihovem mnenju za povsem neživljenjsko zahtevo, ki jo bo v praksi težko izpolnjevati. V povezavi s tem je pozdravil predlog amandmaja za amandma odbora k 8. členu, ki sledi izpostavljenim pripombam Obrtno-podjetniške zbornice. Brez razprave je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin Stranke Modernega centra, Desusa in SD k 1, 4., 5., 14., 15., 16., 17., 22., 23., 26., 28., 32., 36., 45., 46., 47., 48., 49. in 50. členu za nova 16.a in 16.b člen ter za novi 48.a člen. Na podlagi osmega odstavka 131. člena Poslovnika Državnega zbora pa je odbor sprejel tudi tri svoje amandmaje, in sicer k 8. in 41 členu ter za nova 16.a in 16.b člen. Odbor je nato v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč Poslanskih skupin. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani gospod podpredsednik, kolegice in kolegi! S predlogom zakona se primarno podaljšujejo koncesije za izvajanje gospodarske javne službe javnega potniškega prometa, ki so bile podeljene skladno z zakonom, saj 31. 12. 2015 potečejo obstoječe koncesije za izvajanje gospodarske javne službe javnega potniškega pometa. Ker gre za urgentno nujno zadevo, se torej zakon smiselno sprejema po nujnem postopku, čeprav je treba izraziti določeno mero razočaranja, da tovrstne zakonodaje, ki je vendar obsežnejša od zgolj podaljšanja koncesij, ne sprejemamo po rednem postopku in z več razprave, ki bi naslovila tudi trenutne globalne trende in inovacije na področju organiziranja in izvajanja prevozov v cestnem prometu. Ne glede na to Socialni demokrati razumemo okoliščine nujnosti sprejemanja tega zakona in pričakujemo, da se bo tovrstna razprava v bodoče odvila oziroma nadaljevala. Poleg podaljšanja koncesij zakon opredeljuje tudi posamezne vrste prevozov, kot so integrirani prevozi, subvencionirani prevozi, posebni linijski prevozi in prevozi na klic. Nadalje ureja pravne podlage za elektronsko povezljivost evidenc in registrov, ki jih vodijo ministrstvo, pristojno za promet, in pravni subjekti, ki so vključeni v sistem financiranja integriranih linij. Tako novela zagotavlja tudi pogoje za vzpostavitev kakovostne evidence podatkov o posebnih linijskih prevozih potnikov. Z novelo se prav tako zagotavljajo pravne podlage za povečanje učinkovitosti izvajanja zakona in zagotavljanje ustreznega nadzora nad izvajanjem gospodarske javne službe javnega potniškega prometa in drugih prevozov. Ker tako novela zakona nekaterim spremembam navkljub še vedno zagotavlja uresničevanje osnovnega cilja opravljanja gospodarske javne službe javnega potniškega prometa, to je dostopnost vseh krajev, ne le finančno rentabilnih relacij, bomo Socialni demokrati predlog novele zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani zbor! V Poslanski skupini Združene levice predloga zakona ne moremo podpreti. Delni razlog naši nepodpori je žal zopet nomotehnične narave. Število členov novele ponovno presega tretjino števila členov osnovnega zakona. Vlada je zaradi izredno slabe nomotehnične izvedbe predloga zakona ter komentarjev Zakonodajno-pravne službe v kar polovici členov amandmirala predlog zakona do neprepoznavnosti, kar je delno povedal tudi poročevalec. Glede na spremembe, ki jih predvideva novela, je pa obravnava po skrajšanem postopku vsekakor neprimerna. Problematičen je tudi izostanek usklajevanja v enem od ključnih členov novele, ki na ravni zakona omejuje pravico do subvencioniranja mesečne vozovnice. Novela je bila usklajena le z Gospodarsko zbornico Slovenije in Obrtno-podjetniško zbornico, pa še to le delno, ne pa tudi na primer z dijaškimi, študentskimi in mladinskimi organizacijami, ki se jih spremembe bistveno tičejo. Kot je Vlada sama izpostavila, je eden od ciljev novele prihraniti okoli tri milijone na proračunskih postavkah, namenjenih izvajanju subvencioniranega prevoza dijakov in študentov ter izvajanju gospodarske javne službe. Leta 2014 je bilo temu namenjeno okoli 63 milijonov evrov, letos in v naslednjih dveh letih pa zgolj 60. To, da Vlada zaostruje omenjene pogoje, je treba razumeti v širšem kontekstu varčevalnih ukrepov, predvsem pa v kontekstu, ki je zdaj še zelo odkrita taktika te vlade, s katerim se začasni ukrepi skušajo narediti za trajne. V Poslanski skupini Združene levice koalicijo pozivamo, da končno že začnemo razpravo, kakšno socialno državo si v Sloveniji želimo. Ta razprava se seveda ne sme omejevati zgolj na ozek računovodsko-proračunski pogled. Odpreti moramo tudi vprašanje. kakšen javni potniški prevoz potrebujemo v Sloveniji. Izhajajoč iz dejstva naraščajočih med in znotraj regionalnih razlik ter vedno slabše mreže še zlasti medkrajevnega potniškega prometa, se v Združeni levici zavzemamo za kvalitetni integrirani javni potniški promet, ki bo upošteval tudi mobilnostno in sicer družbeno prikrajšane skupine prebivalcev. Kvalitetna ter stroškovno in časovno optimalna organizacija javnega potniškega prometa spada med osnovne nujne, če hočete tudi socialne infrastrukture sodobnih družb, vključno z brezplačnim prevozom za socialo najbolj ranljive družbene skupine. Torej ne le za dijake in študente, ampak tudi za druge mlade, hendikepirane, brezposelne, upokojence in tudi zaposlene, ki živijo pod pragom tveganja revščine. Takšna infrastrukturna razvojna politika tako Združene levice kot družb 21. stoletja, ki mislijo lasten razvoj. Za začetek pa bo morala koalicija odpreti javno vsebinsko razpravo o svojih predlogih zakonov, saj le tako lahko dosežemo kvalitetno normativno ureditev. Kot sem povedal že na začetku, Združena levica predloga zakona ne bo podprla. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Trenutne koncesije za izvajanje gospodarske javne službe javni linijski prevoz potnikov notranjem cestnem prometu se iztečejo konec letošnjega leta. Zgolj podaljševanje koncesij brez sprememb zakonskih predpisov z namenom optimiziranja prevoznih in finančnih virov je morda res nesmiselno. Vendar pa to ne more biti razlog, da Vlada s to novelo po skrajšanem postopku poleg podaljšanja uvaja tudi številne spremembe. Gre za spremembo več kot tretjine členov osnovnega zakona. S tem zakon postaja nepregleden, na kar opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Pri tem je osnovni namen predlagatelja, da pridobi na času in do 2. decembra 2019, ko se izteče skrajni rok v skladu z evropsko uredbo, podaljša koncesije. V tem času pa naj bi pripravili vse potrebno za izvedbo javnega razpisa za podelitev koncesij. Poglejte, na ta javni razpis se naša država pripravlja že kar nekaj časa. Več let vodi tudi projekt integriranega sistema javnega potniškega prometa s ciljem povezati železniški in avtobusni promet. Sedaj bomo imeli na razpolago dodatna štiri leta in v Novi Sloveniji se verjetno upravičeno sprašujemo, ali bomo v tem času zmogli opraviti to nalogo v štirih letih. Področje integriranih prevozov je res treba urediti celovito, zlasti zaradi neuravnotežene ponudbe javnega linijskega prevoza potnikov, ki je na nekaterih področjih zelo slabo pokrito, predvsem na podeželju, kjer ni ustrezno organiziranega javnega prevoza potnikov. Novela zakona prinaša sicer dobrodošlo pridobitev. To je tako imenovani prevoz na klic. Občine najbolj poznajo razmere oziroma potrebe občanov po prevozu iz odročnejših krajev, kjer javni prevoz potnikov ni vzpostavljen v okviru gospodarske javne službe javnega linijskega prevoza potnikov v notranjem cestnem prometu. Nekatere občine so večkrat izpostavile svoj interes za organiziranje in izvajanje teh prevozov in bodo z današnjo spremembo zakona to možnost dejansko dobile. S podelitvijo koncesije za izvajanje prevoz na klic ali v okviru izvajanja lokalne gospodarske javne službe bodo lahko svojim občanom zagotovile prevoze do najbližjih prestopnih točk javnega potniškega prometa. Seveda ob tem ne moremo mimo vprašanja, kdo bo za te prevoze zagotavljal finančna sredstva. Gre za obveznost občin, pri tem pa na vemo, ali prenos te pristojnosti na občine pomeni prenos državne pristojnosti v izvirni delokrog občin ali zgolj tako imenovano preneseno pristojnost. Gre tudi za vprašanje, ali pri tem ne gre le za prelaganje obveznosti na ramena občin, ki bodo te prevoze sicer z zadovoljstvom izvajale, vendar pa je tu poglavitno vprašanje – na čigav račun? Spet so glavno vprašanje finančna sredstva. O njih smo na tej redni seji Državnega zbora ta teden zelo veliko govorili. Žal brez uspeha za občine, ki jim država iz leta v leto reže manjše kose kruha. V Novi Sloveniji bomo predlog novele Zakona o prevozih v cestnem prometu podprli, vendar pričakujemo, da bo Vlada v tem podaljšanem časovnem obdobju vendarle zmogla pripravila zadostno pravno podlago za uvedbo integriranih prevoznih storitev.
Hvala lepa. Gospod Marjan Dolinšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu. Leta 2004 so se koncesije za zagotavljanje in organizacijo javne gospodarske službe javni linijski prevoz potnikov v notranjem cestnem prometu podelile obstoječim prevoznikom na linijah, ki so jih ti takrat izvajali, in to brez javnega razpisa. Trenutne koncesije potečejo konec letošnjega leta, zato je treba model podaljševanja koncesijskih pogodb iz leta 2004 prekiniti na način, da se podelijo nove koncesijske pogodbe na podlagi javno objavljenega razpisa. Do podelitve koncesij, to je do 2. decembra 2019, je treba urediti tudi pravno podlago za uvedbo integriranih prevoznih storitev ter pripadajočih pravnih aktov in predpisov. Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o prevozih v cestnem prometu prinaša kar nekaj novosti in koristi za končnega uporabnika storitev. Med drugim ureja pravne podlage za elektronsko povezljivost evidenc in registrov, uvaja pojma "integrirana linija" in "prevoz na klic", zagotavlja pogoje za vzpostavitev kakovostne evidence podatkov o posebnih linijskih prevozih potnikov ter opredeljuje pogoje, ki morajo biti izpolnjeni, da se lahko v okviru posebnega linijskega prevoza potnikov izvede prevoz naključnih potnikov. Zaradi slabe ponudbe javnih potniških povezav s prevoznimi storitvami letališč se na novo opredelita namen in potreba stalnega izvenlinijskega prevoza. Na območjih, na katerih ni možnosti za izvajanje javnega linijskega prevoza, se omogoči prevoz naključnih potnikov. Za lažje odločanje o vlagateljevi pravici do subvencioniranega prevoza bodo poenotena merila na področju uporabe statusa vlagatelja. Status vlagatelja je ustrezno usklajen z merili ministrstva, pristojnega za izobraževanje, ter njegovimi evidencami vpisanih dijakov, študentov in udeležencev izobraževanja odraslih. Predlog zakona bo tudi zagotovil večjo učinkovitost izvajanja zakona ter ustrezen nadzor nad izvajanjem gospodarske javne službe na področju javnega potniškega prometa in drugih prevozov. V predlog sprememb je prav tako vključena izenačitev nacionalnih pogojev za izpolnjevanje dobrega ugleda za pridobitev licence za izvajanje prevozov potnikov in blaga v notranjem cestnem prometu s pogoji, ki so določeni v mednarodnem cestnem prometu. Predlog zakona ima pozitiven učinek na delovanje lokalnih skupnosti, saj jim daje možnost vplivanja na zagotovitev ustreznih standardov javnega potniškega prometa na njihovem območju. Ključni razlog za našo podporo predlogu zakona je vzpostavitev pravnih podlag za izvedbo integriranih prevoznih storitev, vključno z optimizacijo učinkovitosti in stroškov prevozov ter nadzor nad njimi. Gre za eno izmed zavez iz koalicijske pogodbe za izboljšanje mobilnosti prebivalstva, povečanje dostopnosti in konkurenčnosti javnega potniškega prometa. Predlagatelj je predlog zakona ustrezno uskladil z deležniki ter Obrtno in Gospodarsko zbornico Slovenije. Prav tako je predlog zakona z amandmaji koalicije dopolnjen s predlogi Zakonodajno-pravne službe. Podpira pa ga tudi Komisija Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Konec letošnjega leta, to je čez dober mesec potečejo obstoječe koncesije za izvajanje gospodarske javne službe javnega potniškega prometa. Predlagatelj prihaja s predložitvijo zadnji trenutek, in to po nujnem postopku. To je postala standardna praksa te vlade, kajti večina vseh odprtih zadev se rešuje tik pred potekom zakonsko določenih rokov. Ker ni rednega postopka, se s tem onemogoči ali delno se izogne tudi širši, tako strokovni kot ostali javnosti pri sodelovanju in pripravi same zakonodaje, kar pa seveda ni dobro. Predlagani zakon ponovno podaljšuje koncesije za izvajanje gospodarske javne službe potniškega prometa, nadalje pa opredeljuje posamezne vrste prevozov, kot so integrirani prevozi, subvencionirani prevozi, posebni linijski prevozi, prevozi na klic, in ureja pravne podlage za elektronsko povezljivost evidenc in registrov, ki jih vodi ministrstvo, pristojno za promet. Na matičnem delovnem telesu za infrastrukturo, okolje in prostor je bilo opozorjeno na neživljenjsko določilo, da mora prevoznik v vozilu imeti dodaten dokument, to je pogodba o prevozu. V Slovenski demokratski stranki poudarjamo, da je treba med prevozi opravljati bolj učinkovit nadzor, saj je veliko nelojalne konkurence. Ob tem se je treba izogniti še dodatnim birokratskim postopkom z uvedbo nekih novih dokumentov. Zato predlagamo, da se sprejmejo amandmaji matičnega delovnega odbora, ker zmanjšuje birokratske postopke in je v praksi lažje uporabljiv. V Slovenski demokratski stranki Predlogu Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar s sodelavko, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da že takoj na začetku predstavitve stališča Poslanske skupine Desus povem, da bomo predlog novele Zakona o prevozih o cestnem prometu podprli. Ministrstvo za infrastrukturo je kot upravljavec javnega potniškega prometa odgovorno za zagotavljanje in organizacijo javne gospodarske službe javnega linijskega prevoza potnikov v notranjem cestnem prometu. Zato mora ministrstvo zagotoviti, da se gospodarska javna služba nemoteno izvaja tudi po izteku tega leta, ko potečejo obstoječe koncesije izvajalcev javnega linijskega prevoza potnikov. Za zagotovitev tega pa mora biti urejana ustrezna pravna podlaga, kar ta predlog novele tudi prinaša, saj se s predlaganimi rešitvami veljavne koncesije podaljšujejo najkasneje do 2. decembra 2019. Predlog zakona obsega tudi sklop sprememb, ki so namenjene povečanju učinkovitosti izvajanja veljavnega zakona ter zagotavljanju ustreznega nadzora nad izvajanjem gospodarske javne službe, javnega potniškega prometa in nekaterih drugih vrst prevozov. Treba je poudariti, da se je v zadnjih 15 letih z ukinjanjem linij javnega potniškega prometa vzpostavila neuravnotežena ponudba javnega linijskega prevoza potnikov. Zato se v Poslanski skupini Desus strinjamo z oceno predlagatelja, da je nujno, da se na področju združevanja in optimiziranja prevoznih ter finančnih virov s spremembo obstoječe zakonodaje sistemsko uredi področje integriranih prevozov. V ta namen predlog novele uvaja pojma "integrirana linija" in "prevoz na klic" ter ureja javne podlage za elektronsko povezljivost evidenc in registrov, ki jih vodijo pristojno ministrstvo in pravni subjekti, ki so vključeni v sistem financiranja integriranih linij. Zaradi nedorečenosti področne zakonodaje je poseben sklop sprememb namenjen tudi prepovedi kabotaže za vozila, ki imajo poleg voznikovega sedeža največ 8 sedežev, ter povečanju učinkovitosti razdelitve dovolilnic za mednarodni prevoz blaga. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije podpiramo tudi rešitve, s katerimi se usklajujejo merila ministrstva, pristojnega za izobraževanje, ki opredeljujejo status vlagatelja, ter ministrstva, pristojnega za promet, ki odloča o pravici vlagatelja iz naslova statusa vlagatelja. S to uskladitvijo se bodo preprečile številne zlorabe dijaškega in študentskega statusa, ki so se dogajale v preteklosti, saj se bo onemogočila izdaja subvencionirane vozovnice vlagateljem, ki ustreznega statusa nimajo urejenega. V Poslanski skupini Desus nas še posebej veseli, da je ministrstvo pri pripravi zakona sodelovalo z interesnimi skupinami, kar se je rezultiralo v pripravi in sprejetju amandmajev na matičnem delovnem telesu, ki so bili posledica usklajevanj predvsem z Obrtno-podjetniško zbornico Slovenije in nekaterimi prevozniki. Naj na koncu omenim še dejstvo, da ima predlog zakona pozitivne finančne posledice za državni proračun in druga javnofinančna sredstva ter pozitiven vpliv na delovanje lokalnih skupnosti, saj jim omogoča vpliv na zagotovitev ustrezne ravni standarda javnega potniškega prometa na območju lokalne skupnosti. Kot sem že v uvodu napovedala, bomo poslanke in poslanci Demokratične stranke upokojencev Slovenije novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili jutri, 24. novembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 28. točko dnevnega reda. Prehajamo na 33. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KNJIŽNIČARSTVU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade mag. Julijani Bizjak Mlakar, ministrici za kulturo.
Spoštovani predsedujoči, poslanci in poslanke in drugi prisotni! Predlog novele zakona o knjižničarstvu spreminja zakon, ki ga je Državni zbor Republike Slovenije sprejel jeseni leta 2001. Od uveljavitve veljavnega zakona o knjižničarstvu dalje so se pri njegovem izvajanju pokazale nekatere pomanjkljivosti, ki so predvsem posledica potrebe po uskladitvi zakonskih določb z drugimi zakonskimi predpisi, njihovi prilagoditvi spremenjenim razmeram in zahtevam po poenostavitvi določenih administrativnih postopkov. Predlog novele zakona torej prinaša nujne spremembe, katerih namen je odpraviti ugotovljene nepravilnosti in izboljšati knjižnično dejavnost kot javno službo. V okviru postopka priprave predloga novele zakona je bila opravljena vrsta strokovnih pogovorov z večino deležnikov, ki jih nujne spremembe zadevajo. Priprava predloga zakona je potekala na podlagi usmeritev, ki jih je potrdil Nacionalni svet za knjižnično dejavnost. Priprava zakona je trajala več let. V široko javno razpravo o predlogu novele zakona, ki je potekala od leta 2013 dalje, je bila vključena večina deležnikov. Skladno s sprejetimi pripombami je posebna strokovna komisija oblikovala spremenjeno besedilo, ki ga je Ministrstvo za kulturo dalo v javno obravnavo januarja 2014. V razpravo so bili vključeni z neposrednim povabilom k predložitvi pripomb in posredovanjem mnenja, tako nevladne organizacije, predstavniki zainteresirane javnosti, predstavniki strokovne javnosti in združenje občin. Ministrstvo je besedilo sprememb in dopolnitev zakona predstavilo v letu 2014 tudi na številnih javnih razpravah in na strokovnih posvetih. Za razjasnitev izpostavljenih predlogov so se predstavniki ministrstva z namenom, da bi oblikovali čim boljši predlog besedila zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o knjižničarstvu sestali s številnimi deležniki oziroma njihovimi predstavniki. Ministrstvo za kulturo je v letu 2015 na osnovi pobud iz široke javne razprave oblikovalo spremenjeni predlog besedila zakona in ga dalo v ponovno v javno obravnavo, ki je potekala od 6. maja do 5. junija. Vesela sem, da smo po dolgotrajnem usklajevanju in iskanju rešitev v interesu stroke in druge zainteresirane javnosti uspeli uskladiti vsebino novele z deležniki v obsegu, da so upoštevane strokovne rešitve, s katerimi bomo lahko izboljšali delo knjižnic pri opravljanju javne službe, zadostili pa smo tudi vsem zakonskim zahtevam, kjer so bile opažene pomanjkljivosti veljavnega zakona. Za skupni trud, ki je omogočil pripravo še boljšega zakona, h kateremu ste v zaključni fazi zagotovo prispevali tudi poslanci, predvsem člani Odbora za kulturo in obe zakonodajni službi, tako Vlade kot tudi Državnega zbora, se vam zahvaljujem. Predlog novele zakona tako sledi zahtevam Ustavnega sodišča iz leta 2011 in odpravlja ugotovljene nepravilnosti glede dovoljenj za vzajemno katalogizacijo. Skladno z mnenjem Ministrstva za javno upravo z dne 30. marca 2015 ureja predlog novele zakona pred tem manjkajočo pravno podlago za ureditev knjižničnega nadomestila in delovnih štipendij. Predlog novele zakona usklajuje določbe glede zbiranja osebnih podatkov uporabnikov knjižnic z Zakonom o varovanju osebnih podatkov. Prav tako usklajuje določbe za izvajanje knjižnične dejavnosti za tiste knjižnice, ki ne izvajajo knjižnične dejavnosti kot knjižnične javne službe, ampak kot javno službo na drugih področjih: šolstva, znanosti, kulture, s sistemom, ki velja za izvajanje javnih služb na področjih, kjer delujejo. Poleg tega predlog novele zakona tudi usklajuje določbe o prekrških z Zakonom o prekrških in upošteva sklep Vlade Republike Slovenije z dne 14. 10. 2010, ki zadevajo postopek sprejemanja finančnih načrtov posrednih uporabnikov, ki sodijo v njihovo pristojnost na način, da opredelijo roke za sprejetje finančnih načrtov ter določajo, da soglasja k finančnemu načrtu posrednega uporabnika izda pristojna ministrica oziroma minister in ne več Vlada Republike Slovenije. Predlog novele zakona prinaša še nekatere druge spremembe, ki jih navajamo v spremnih tekstih, v zakonu. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici gospe Ljudmili Novak.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Odbor za kulturo je na 7. redni seji 4. novembra 2015 in na njenem nadaljevanju 5. novembra 2015 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o knjižničarstvu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odbor je na podlagi 46. člena Poslovnika Državnega zbora 15. oktobra 2015 opravil javno predstavitev mnenj, katere namen je bil pridobiti mnenja in stališča strokovne in širše javnosti o predlogu zakona. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajnotehničnega vidika preučila Zakonodajno-pravna služba in k njemu podala nekatere pripombe. Njena predstavnica je pojasnila, da pri zakonu še obstajajo možnosti za njegovo nadgradnjo, žal pa so pri obravnavani noveli omejeni na člene, ki se spreminjajo. Opozorila je še, da bi moralo biti iz zakona jasno razvidno, v obrazložitvi pa podprto z utemeljenimi razlogi, kakšen koncept zasleduje zakon, saj je od tega odvisna tudi ustreznost izvedbe koncepta v nadaljnjih zakonskih določbah. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog zakona podprla. Njen predstavnik pa je med drugim opozoril na nedorečenost 20. člena novele zlasti glede opredelitve termina knjižničnega nadomestila ter delovnih štipendij, načina za pridobitev javnega pooblastila za dodeljevanje delovnih štipendij iz naslova knjižničnega nadomestila, pogojev za vodenje in odločanje o dodeljevanju delovnih štipendij, ki jih morajo izpolnjevati društva, postopkovnih kriterijev za izbiro društva ter višine knjižničnega nadomestila in osnove za njegov izračun. V poslovniškem roku so amandmaje vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD ter Poslanska skupina Nove Slovenije. Razprava je potekala predvsem o knjižničnem nadomestilu in delovnih štipendijah. Nekateri razpravljavci so menili, da se z 20. členom novele jasno in določno opredeljuje vsebina knjižničnega nadomestila in delovnih štipendij ter določa, komu morajo biti prednostno namenjene. V tem okviru se določajo tudi kriteriji oziroma pogoji njihovega dodeljevanja, upravičenci postopek odločanja o pravici ter pritožbeni organi. S strani predstavnika Društva slovenskih pisateljev pa je bilo opozorjeno na tri odstopanja, ki so nastala med z njimi usklajenim amandmajem in uradno vloženim amandmajem koalicijskih poslanskih skupin. Menil je, da se bo s sprejetjem vloženega amandmaja omogočila nestrokovna obravnava kriterija kvalitetne izvirnosti, da bo definicija knjižničnega nadomestila časovno nedorečena in arbitrarna, financiranje knjižničnega nadomestila pa bo nestabilno. Slovenski ilustratorji, fotografi in skladatelji iz zamejstva in sveta pa bodo prikrajšani za pravico do knjižničnega nadomestila. Zaradi navedenega je bil s strani Poslanske skupine Nova Slovenija predlagan amandma za amandma odbora, ki pa na koncu ni bil sprejet. S strani ministrstva je bilo pojasnjeno, da so v pismu Društva slovenskih pisateljev navedeni novi predlogi, ki jih med usklajevanjem o predlogu zakona še ni bilo, da se je obseg sredstev za knjižnično nadomestilo v posameznem letu določil v skladu s sprejetim proračunom in da dikcija normativna datoteka osebnih imen ne sodi v zakon, saj bi v nasprotnem primeru lahko povzročila težave pri izvajanju zakona. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi! V Združeni levici Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o knjižničarstvu ne bomo podprli. Ne le, ker vsebinsko ne zagotavlja potrebnih sprememb na področju knjižničarstva in ker bodo spremembe prinesle potencialno negativne učinke, ampak tudi zaradi načina nastajanja zakonodaje. Že pri prejšnjem zakonu s področja kulture, zakonu o avdiovizualnih storitvah, smo opozorili, da takšen postopek pisanja zakona kaže, da ni le neoliberalno zategovanje pasu krivo za današnje vse bolj klavrno stanje v kulturi. V zadnjem trenutku smo na mizo dobili 14 strani amandmajev koalicije. Zakon je bil tako rekoč na novo napisan. Kulturne politike in ukrepi ne morejo biti uspešne, če so pripravljene na način, kot sta pripravljena ta zakon in prejšnji. Sicer pa je novela zakona o knjižničarstvu problematična tudi z vsebinskega vidika. Zaradi varčevalnih ukrepov pri povprečnini za občine dobivamo drugačen način usposabljanja za bibliotekarski izpit ter deregulacijo pogojev za dovoljenje za vzajemno kategorizacijo in spremenjeni način ugotavljanja izpopolnjevanja pogojev za opravljanje knjižnične dejavnosti kot javne službe. Ne gre za odpravo administrativnih ovir, ampak za zaostrovanje položaja zaposlenih. Pri poklicu bibliotekarja in bibliotekarja pomočnika bo po novem zahtevana dokvalifikacija osnovne bibliotekarske vsebine v višini 20 kreditnih točk. Kako bodo zaposleni pridobili teh 20 točk? To bodo morale izvajati akreditirane inštitucije, verjetno pa bo šlo za plačljive programe, pa čeprav bi z opravljenim bibliotekarskim izpitom moral bibliotekar pridobiti vsa strokovna znanja, ki so zahtevana za opravljanje tega poklica. Hkrati so v določenih knjižnicah zaželeni in nujni drugi tipi izobrazbe, na primer v visokošolskih knjižnicah. V vsakem primeru pa zaposleni pridobijo strokovni know-how. Ena od ključnih točk zakona je knjižnično nadomestilo. Dejstvo je, da ni enostavno razporediti teh sredstev. Interesov je ogromno, in to je seveda razumljivo in legitimno. Vendar naloga zakonodajalca ni zagotavljanje interesov posameznih struktur. Pripravljavec zakonov mora biti v dialogu s civilno družbo, vendar bi moral parlament z obče pozicije zagotavljati družbeno pravičnost in uveljavljati splošni interes. Knjižnično nadomestilo bi bilo treba urediti pravično z upoštevanjem tako socialne dimenzije kot kreativne oziroma kulturne ter razvojne. In pa seveda pravično, glede na različna področja: leposlovje, znanost, prevajalstvo, ilustracija, fotografija in tako naprej. Potencialni zgled bi lahko predstavljala ureditev na Danskem, kjer so posamični žanri specifično obteženi in se s tem skuša presegati logika golega štetja izposoj, a na odboru o tem nismo niti za sekundo razpravljali. Posebno pozornost zakonu bi morali nameniti, ker gre za tako pomembno področje, kot je knjižničarstvo. Knjižnice so zakladnice. Imajo izjemno pomembno izobraževalno, raziskovalno, humanistično, informacijsko, znanstveno, vzgojno, kulturno in tako naprej vlogo. Knjižnice so temelj civilizacijskega napredka, njihova razvitost, dostopnost in obiskanost pa pomemben indikator kulturne zrelosti in družbenega razvoja. Vendar spremembe spet ne naslavljajo potrebnih vidikov, niso sistemske narave, kar je bilo izpostavljeno tudi v razpravi na odboru, zato v Združeni levici zakona ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak bo predstavila stališče Poslanske skupine krščanski demokrati Nove Slovenije.
Spoštovani! Vsebina Zakona o knjižničarstvu je za laike zahtevna, čeprav se dotika vseh nas. Vsi uporabniki knjižnic želimo kvalitetne knjižnične storitve. Predlagatelji navajajo, da naj bi predlog odpravil ugotovljene nepravilnosti, izboljšal knjižnično dejavnost in zagotovil večjo strokovnost ter boljše kompetence strokovnih delavcev, ki opravljajo knjižnično javno službo. Vse to s spremembami določb, povezanih s pogoji za izvajanje knjižnične dejavnosti, vrsto zahtevane formalne izobrazbe ter spremenjenimi določbami za bibliotekarski izpit. Zakon naj bi tudi odpravil administrativne ovire pri ugotavljanju in zagotavljanju usposobljenosti strokovnih delavcev knjižnic za vzajemno katalogizacijo. Krščanski demokrati obžalujemo, da po treh letih usklajevanja in iskanja rešitev predlog zakona ne odgovarja v celoti potrebam današnjega časa na področju knjižnične dejavnosti. Zakon bi moral biti vedno nekaj korakov pred dejanskim stanjem v knjižničarstvu, očitno pa ni tako. Kar pa smo opazili na seji matičnega odbora, je, da se teh sprememb dejansko nihče prav ne veseli. Nova Slovenija – krščanski demokrati smo v dogovoru z Društvom pisateljev Slovenije ter nekaterimi drugimi društvi vložili amandma k 20. in 30. členu predloga zakona, s katerima smo predlagali natančnejšo opredelitev knjižničnega nadomestila in delovnih štipendij ter določitev krajšega trimesečnega roka za pripravo podzakonskih aktov v zvezi za navedenima področjema. Žal ministrstvo ni bilo pripravljeno prisluhniti tem predlogom, kar po naši oceni ni dobra popotnica zakonu. Knjižnice bi morale biti po našem mnenju napredne in vir novega znanja. Vsem uporabnikom moramo omogočati izpopolnjevanje, širjenje obzorij ter kvalitetno preživljanje prostega časa. V tej luči krščanski demokrati pozivamo ministrico, da takoj po sprejetju teh dopolnitev in sprememb pristopi k pripravi novega, sodobnega zakona, ki bo celovito in pregledno uredil področje knjižničarstva. Poslanci Nove Slovenije bomo novelo zakona podprli.
Hvala lepa. Gospa Anita Koleša bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani podpredsednik, gospa ministrica, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Danes obravnavamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o knjižničarstvu in dejstvo je, da trenutno veljavni zakon, ki je bil sprejet leta 2001, vsebuje obilo neskladij in pomanjkljivosti. Knjižnična dejavnost se je skozi leta razvijala. Hiter tehnološki razvoj, novejša informacijska ponudba in zahtevnejše potrebe uporabnikov knjižnic pa nujno zahtevajo prilagoditve in zakonske spremembe. Nanje so nas opozorili tudi predstavniki strokovne javnosti na javni predstavitvi mnenj, ki ga je na predlog Stranke modernega centra pripravil Odbor za kulturo. Poglavitne rešitve predloga zakona so izboljšanje knjižnične dejavnosti ter zagotovitev večje strokovnosti in kompetenc strokovnih delavcev v knjižničarski javni službi. Ob tem se spreminjajo določbe za bibliotekarski izpit in opredelitev zahtevane izobrazbe za opravljanje dejavnosti. Spremembe se dotikajo tudi poenostavitve in optimizacije postopkov ugotavljanja pogojev za izvajanje knjižnične dejavnosti kot javne službe s poglavitnimi cilji: ohranjanje enotnosti knjižničnega sistema, izboljšanje pogojev delovanja in ohranjanje financiranja knjižnične dejavnosti. Ob vseh predlaganih rešitvah za pripravo optimalne zakonske vsebine pa je bilo veliko napora usmerjenega v ureditev knjižničnega nadomestila ter delovnih štipendij. Na tej točki smo poskušali uskladiti različna mnenja in zahteve predvsem glede kriterijev za dodeljevanje glede upravičencev nadomestila, glede pritožbenega organa ter postopkov odločanja o pravici do nadomestila. Predvsem pa smo upoštevali utemeljene zahteve stroke, da je treba v zakonu glede knjižničnega nadomestila slediti kriteriju kvalitetne izvirnosti. Ob tem smo vse deležnike v postopkih pozvali k sodelovanju pri oblikovanju vsebine pravilnika, ki bo omogočal nosilcu javnega pooblastila kakovostno odločanje o pravicah. To odločanje namreč ni materija zakona, zato se o tem na Odboru za kulturo tudi nismo podrobneje pogovarjali. Kljub določenim nesoglasjem, do katerih je prihajalo, pa menimo, da smo s sprejeto spremembo člena o knjižničnem nadomestilu le-ta optimalno uskladili. V Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o knjižničarstvu podpiramo. Vendar pa bi ob tem želeli opozoriti, da se je zakonskega področja knjižničarstva v bližnji prihodnosti treba ponovno lotiti. Predlog, ki ga sprejemamo danes, namreč vsebino spreminja v 34 členih, kar je premalo za celovito ureditev knjižničarske dejavnosti, kot jo zahtevata čas in stroka, in preveč, da bi bila novela zakona ustrezno pregleden zakonski predpis.
Hvala lepa. Gospod Bojan Podkrajšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani podpredsednik, gospa ministrica, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o knjižničarstvu. Predlog novele zakona odpravlja nepravilnosti glede dovoljenj za vzajemno katalogizacijo, knjižničnemu informacijskemu servisu in nacionalni knjižnici naj bi omogočil uveljavitev pravil knjižnične stroke skladno z zakonskimi pooblastili. Na podlagi pripomb Ministrstva za javno upravo sprememba vključuje manjkajočo pravno podlago za ureditev knjižničnega nadomestila in delovnih štipendij. Predlog novele naj bi omogočil optimizacijo postopkov ugotavljanja izpolnjevanja pogojev za izvajanje knjižnične dejavnosti kot javne službe ter vodenje knjižnic, ki izvajajo javno službo na drugih področjih: šolstvo, znanost, kultura, prilagodil postopek spreminjanja letnih finančnih načrtov nacionalne knjižnice, knjižničnega informacijskega servisa, odpravil administrativne ovire pri ugotavljanju in zagotavljanju usposobljenosti strokovnih delavcev knjižnic za vzajemno katalogizacijo. Spremenjen je način usposabljanja za bibliotekarski izpit na podlagi zakona in ne več na samoupravnem sporazumu. Zagotovil naj bi večjo strokovnost knjižnične javne službe in boljše kompetence strokovnih delavcev, ki opravljajo javno knjižnično dejavnost. V Slovenski demokratski stranki ugotavljamo, da je ta zakon že star, od leta 2001, da so za ta zakon ministrstvo in vse službe porabile veliko časa, skoraj tri leta, tako je bila naša velika želja, da bi bil ta zakon lahko veliko boljši oziroma bi dobili novi zakon. Glede na to, da je pa ta zakon zastarel in so ti popravki nujni, bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke omenjeni predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Lep pozdrav! Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Naj takoj na začetku izrazim zadovoljstvo, da je ministrstvo pripravilo novelo Zakona o knjižničarstvu, saj je treba 14 let star zakon prilagoditi obstoječim razmeram, odpraviti nekatere pomanjkljivosti ter ga tudi uskladiti z drugimi zakoni. Priprava predloga zakona je potekala več let, opravljena pa so bila tudi usklajevanja s številnimi deležniki. Veseli nas, da je bila opravljena široka javna razprava, v kateri so sodelovali predstavniki nevladnih organizacij, predstavniki strokovne javnosti, združenja občin in mnogi drugi. K izboljšanju končnega besedila predloga zakona pa je pripomogla tudi javna predstavitev mnenj, ki je prejšnji mesec potekala v Državnem zboru. V Poslanski skupini Desus menimo, da se bo s sprejetjem novele izboljšalo in olajšalo delo na področju knjižnične dejavnosti. Tako bodo med drugim odpravljene nepravilnosti glede dovoljenj za vzajemno katalogizacijo. Ustavno sodišče je namreč že leta 2011 razveljavilo določbe pravilnika, ki zadevajo prenehanje veljavnosti dovoljenj, saj so bile le-te v neskladju z Zakonom o knjižničarstvu. S predlogom zakona se ureja tudi podlaga za opravljanje bibliotekarskega izpita. Zakon o knjižničarstvu je namreč uzakonil državni bibliotekarski izpit, podrobnejše določbe o izpitu pa naj bi določil pravilnik. Ker vrsta in raven izobrazbe strokovnih knjižničarskih delavcev nista bili urejeni na ravni zakona, je to predstavljalo oviro za sprejetje pravilnika o bibliotekarskem izpitu, ki se še vedno izvaja na osnovi samoupravnega sporazuma iz daljnega leta 1980. Zato je pomembno, da se bo zdaj z zakonsko določitvijo ravni in vrste izobrazbe strokovnih knjižničarskih delavcev omogočilo sprejetje pravilnika o bibliotekarskem izpitu. S tem bodo določeni tudi pogoji za vstop v stroko v skladu z razvojem. Predlog novele bo omogočil tudi optimatizacijo postopkov ugotavljanja izpopolnjevanja pogojev za izvajanje knjižnične dejavnosti kot javne službe ter vodenje razvida knjižnic, ki izvajajo javno službo na drugih področjih. Prilagodil se bo tudi postopek sprejemanja letnih finančnih načrtov nacionalne knjižnice in knjižničnega informacijskega servisa. Največ pozornosti pa je bilo tako na javni predstavitvi mnenj kot tudi na seji matičnega odbora namenjeno določbi, ki ureja pravno podlago za dodelitev knjižničnega nadomestila. V Poslanski skupini Desus podpiramo kompromisno rešitev, ki jo nastala na podlagi usklajevanj z različnimi deležniki in tudi z Zakonodajno-pravno službo. Dopolnjeni predlog 20. člena novele natančneje določa knjižnično nadomestilo, ki se izvaja v obliki denarnega prispevka živečim avtorjem, in delovne štipendije za ustvarjalnost. Hkrati pa se z novelo določa tudi način dodeljevanja sredstev upravičencem. Predlog zakona bomo v Poslanski skupini Desus podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana ministra in državni sekretarji, kolegice in kolegi! Slovenija ima zelo razvejan sistem knjižničarske dejavnosti. Knjižnice tako predstavljajo nenadomestljivo kulturno dobrino, ki je zlasti prek mreže šolskih in splošnih knjižnic dostopna vsakomur. Knjižnice se v digitalni dobi soočajo s pomembnimi izzivi. Da bi jim bile kos, mora temu primerno slediti normativni okvir, v katerem delujejo. Zakon o knjižničarstvu je eden izmed redkih, ki ne doživlja pogostih sprememb. Ob obravnavi tokratnega predloga pa se je izkazalo, da spremembe prihajajo kar nekoliko prepozno. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo ukrepe, ki so po naši oceni nujni pogoj za nadaljnji razvoj odličnosti na področju knjižnične dejavnosti. Ta v mednarodnem prostoru žanje zavidljive uspehe zlasti v vzpostavljanju naprednega informacijskega sistema. Tako smo zadovoljni, da se po več letih uveljavljajo prizadevanja zlasti knjižničnega informacijskega servisa in nacionalne knjižnice, da pridobita pristojnost, da glede vzajemne katalogizacije uveljavljata pravila stroke in tako zagotavljata visoko raven kakovosti bibliografskih zapisov in vzajemnega kataloga. Spomnimo, da smo na poslanskih klopeh predloge urejanja tega področja že imeli, a so bili poskusi 3-krat neuspešni zaradi predčasnega prenehanja mandata državnega zbora. Pozdravljamo tudi nekatere druge spremembe, zlasti odpravo pripravništva ter druge rešitve, ki odpravljajo nepotrebna bremena zlasti občinskih proračunov. Na seji matičnega delovnega telesa je bilo največ pozornosti namenjene ureditvi knjižničnega nadomestila. Žal iz ustavnopravnih razlogov ni bilo mogoče sprejeti predloga, ki ga je oblikovala skupina z Društvom slovenskih pisateljev. Verjamemo, da je bil sprejet najboljši možni kompromis ter hkrati izražamo pričakovanje, da bo smisel ustrezno zasledovan v postopkih Javne agencije za knjigo. Kot je pokazala razprava na javni predstavitvi mnenje in kasneje na odboru, bo Zakon o knjižničarstvu kmalu potreben nove nadgradnje. V Poslanski skupini Socialnih demokratov verjamemo, da bo v njem tedaj ustrezno rešen tudi status Univerzitetne knjižnice Maribor kot druge depozitarne organizacije za arhivski izvod slovenike na klasičnih nosilcih zapisa. Pričakujemo pa tudi, da se v splošnih knjižnicah na sistemski ravni zagotoviti podpora za večjo dostopnost gradiv vsem osebam s posebnimi potrebami, slepim, slabovidnim, osebam s specifičnimi motnjami branja, starejšim osebam, in sicer tako, da se poveča število enot prilagojenega knjižničnega gradiva v lahko berljivi obliki. Spremembe zakona so torej prvi nujni odziv na spreminjajoče se okolje, zato jih bomo v poslanski skupini Socialnih demokratov tudi podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 24. Novembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 33. točko dnevnega reda. Prehajamo na 35. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O GOSPODARJENJU Z GOZDOVI V LASTI REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku vlade mag. Dejanu Židanu, ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite, da vas lepo pozdravim v svojem imenu in v imenu svoje ekipe, ki je tukaj z menoj. Sedanje gospodarjenje z gozdovi v lasti Republike Slovenije temelji na podeljenih koncesijah. Koncesije so bile podeljene leta 1996 brez javnega razpisa za obdobje 20 let. Večina teh koncesij je iz tega obdobja in teh koncesij je 18. Za večji del gozdov v lasti Republike Slovenije 20-letna koncesijska razmerja potečejo 30. 6. 2016. Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je na podlagi spremljanja dosedanjega gospodarjenja z gozdovi v lasti Republike Slovenije, poslovanja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, ugotovitev revizijske smotrnosti upravljanja z gozdovi, ki jo je pripravilo Računsko sodišče, ter preučitev rešitev na tem področju v državah članicah EU pripravilo predlog sprememb, ki je sedaj pred vami. Dovolite, da takoj poudarim, da ta predlog sprememb je najbližje upravljanju in gospodarjenju z gozdovi, kakršno je v sosednji Avstriji ali recimo na Bavarskem, ki sta marsikje zgled na področju gozdno-lesne verige. Predlog sprememb je bil oblikovan na način, da so najprej jasno določena načela in cilji gospodarjenja z gozdovi v lasti Republike Slovenije in se v okviru le- opredeli takšna organizacijska oblika, ki tem načelom in ciljem najuspešneje lahko sledi. Predlog zakona o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije zato določa ustanovitev nove gozdarske družbe, tako da se omogoči prenos gospodarjenja z gozdovi v lasti Republike Slovenije v poslovno okolje, kjer bo mogoče doseganje boljšega poslovnega izida ob upoštevanju vseh načel in zavez, ki jih je razvila slovenska gozdarska stroka. Z ustanovitvijo nove družbe se zagotovi zlasti boljša učinkovitost gospodarjenja z gozdovi v lasti Republike Slovenije ter vzpostavijo dodatni pogoji za razvoj celotnega gozdno-lesnega sektorja. Nova gospodarska družba bo sama prodajala les. Za izvajanje sečne in spravila lesa v državnih gozdovih bo družba izvajalce pridobila na trgu, tako da bo delo v državnih gozdovih še vedno omogočeno gospodarskim družbam, ki sedaj izvajajo koncesijo v državnih gozdovih, in tudi drugim gospodarskim subjektom, ki opravljajo storitve s področja izkoriščanj gozdov. Možnost izvajanja vseh del v državnih gozdovih bodo tudi v bodoče in zlasti v bodoče v prihodnje imeli usposobljeni in opremljeni hribovski in gorski kmetje. Enakopravne možnosti vsem zainteresiranim za izvajanje del v državnih gozdovih bodo zagotovljene z upoštevanjem določil javnega naročanja. Dovolite, da vam predstavim nekaj ključnih ciljev. Ob upoštevanju načel trajnostnega večnamenskega in sonaravnega gospodarjenja z državnimi gozdovi dosegati čim večji donos. Prispevati k vzpostavitvi in razvoju gozdno-lesnih verig, k promociji lesa in lesnih proizvodov ter oblikovanju zelenih delovnih mest. Dolgoročno povečevati površino državnih gozdov, prispevati k doseganju ciljev razvoja podeželja, zlasti ohranjanja kmetij in podeželja v gorskem in hribovskem svetu z omejenimi možnostmi gospodarjenja. Prispevati k doseganju ciljev ohranjanja narave ter na področju gozdov, gozdarstva in lesarstva omogočiti usposabljanje strokovnega osebja ter podpirati izobraževanje in znanstveno raziskovalno delo. Nova gospodarska družba bo za pravico do gospodarjenja gozdov v lasti Republike Slovenije plačevala delež od prihodkov v tako imenovani gozdarski sklad, ki je namenjen zlasti obveznosti,, povezanih s postopkom denacionalizacije gozdov ter z izplačilom odškodnin zaradi nezmožnosti uporabe vrnjenih gozdov, financiranju nakupa gozdov, sofinanciranje ukrepov na območju Natura 2000 v zasebnih gozdovih, gradnji in vzdrževanju lokalne cestne infrastrukture na območju občin, v katerih ležijo državni gozdovi, in promociji trajnostnega in večnamenskega gospodarjenja z gozdovi, rabe lesa in lesnih izdelkov ter gozdno-lesnih verig. Glede novoustanovljene družbe je posebej treba poudariti, da je edini družbenik nove gospodarske družbe Republika Slovenija brez možnosti vstopa novih družbenikov. Družba za gozdove v lasti Republike Slovenije pridobi le pravico do gospodarjenja, gozdovi ostajajo v lasti Republike Slovenije. Pričakovani pozitivni učinki so naslednji: večja transparentnost poslovanja bo zagotovljena pri oddaji del v gozdu in predvsem pri izvedbi prodaje državnega lesa. Celotna količina lesa bo pod enakimi pogoji na voljo vsem zainteresiranim kupcem. Pogoji bodo znani in javno objavljeni in v naprej bo znana okvirna količina in struktura gozdno-lesnih asortimentov, kar naša lesna industrija tudi potrebuje. Prav zanesljiva dobava in možnost dolgoročnih pogodb je tisto, kar daje tudi možnost za hitrejši razvoj lesne industrije. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Obravnavamo, vsaj po našem mnenju, zelo pomemben zakon. Slovenija nima nafte, ima pa gozdove. Naša strateška surovina je les. Koncesijske pogodbe, sklenjene z nekdanjimi upravljavci na podlagi Zakona o skladu kmetijskih zemljišč in gozdov, ki v naravi predstavljajo pretežni del površine vseh gozdov v lasti Republike Slovenije, se bodo iztekle sredi prihodnjega leta. Po njihovem prenehanju sedaj veljavna zakonodaja predvideva nadaljnje podeljevanje koncesij za izkoriščanje gozdov v lasti Republike Slovenije. V Novi Sloveniji opozarjamo, da to ne bi bilo dobro. Sistem koncesij je slab. Nezadovoljstvo strokovne javnosti in deležnikov pri upravljanju z gozdovi v lasti Republike Slovenije se z iztekanjem dolgoletnih koncesij veča. Izplen države od koncesionarjem je prenizek. To je le ena izmed ugotovitev revizije Smotrnost upravljanja gozdov, ki jo je pripravilo Računsko sodišče Republike Slovenije v revizijskem poročilu 18. maja 2012. Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano se je že drugič na to nezadovoljstvo odločilo odgovoriti s Predlogom zakona o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije, katerega glavna rešitev je ustanovitev državnega podjetja Slovenski državni gozdovi, d. o. o. Na to podjetje naj bi se s Sklada kmetijskih gozdov in zemljišč preneslo upravljanje z gozdovi na površini 234.986 hektarjev. Gospodarjenje z gozdovi, ki ga prevzema novoustanovljena družba, po besedah predlagatelja zakona obsega naloge upravljanja, razpolaganja in pridobivanja gozdov. Krščanski demokrati smo načeloma proti vmešavanju države v gospodarstvo. Predlog Vlade, da se gospodarjenje z gozdovi prenese na državni deoo, je za nas sporen. Utegnil pa bi biti tudi sporen z vidika nedovoljenih državnih pomoči po predpisih Evropske unije. Ustanovitev novega deooja v stoodstotni državni lasti je po našem mnenju nesmotrna. 20 milijonov vloženega denarja je v kriznih razmerah za nas sporno. To predvideno podjetje niti še nima poslovnega načrta. Bojimo se, da Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano precenjuje donosnost gozdov v tem času. Nasprotujemo tudi možnosti, da državni podjetje najema visoka posojila s poroštvom države. Preveč podobnih propadlih zgodb smo že videli. Predlagatelju zastavljamo vprašanje: Kje bo državni podjetje skladiščilo les? To v resnici ni tako preprosto, kot se zdi, in javnost tega ne ve, zato se tudi ne zaveda, kako škodljiv je ta projekt za slovensko državo. Pravne nevednosti javnosti se snovalci tega zakona močno zavedajo. Les se namreč lahko na daljši rok skladišči v bazenih z vodo. Če bodo kupljene hlode kar nekje odložili, bodo lahko čez nekaj časa od tam odpeljali kvečjemu humus. Po naših informacijah slovenski trg ni zmožen zagotoviti takšnega odjema, kot ga predvidevajo predlagatelji zakona. Omenjeno trditev je dokazalo stanje na lesnem trgu po katastrofalnem žledolomu. Na trgu so viški lesa, les propada, in kar je najpomembneje, mu v teh časih pada tudi cena. Predlog zakona sicer omenja vzpostavitev gozdno-lesnih verig, ampak ne vsebuje konkretnih vzvodov za njihovo vzpostavitev. Menimo, da se bodo vzpostavile same od sebe – ali ne? Vsi smo prejeli kar nekaj dopisov slovenskih občin v zvezi s predlogom tega zakona. Nekatere občine niso zadovoljne s predvidenim deležem denarja, ki ga zanje predvideva zakon. To je 25 % letnega nadomestila od državnih prihodkov od prodaje lesa. Obenem pa občina Kočevje kar naravnost predlaga, naj bo sedež državnega podjetja v Kočevju. Kaj naj si ob tem mislimo? Krščanski demokrati nismo le kritični, ampak imamo tudi alternativni predlog za ureditev področja. Upravljanje z gozdovi naj ostane v okviru sklada, ki bo v nasprotnem primeru kmalu ugasnil. Sklad naj preide s sistema koncesij na javne razpise. Razpisane enote pa naj bodo manjše, oddelki na primer. S tem se bo omogočilo domačim, tudi manjšim izvajalcem dobre pogoje in možnosti za uspeh na razpisu. Poleg tega naj se v okviru razpisa določi obvezna sanitarna sečnja. Krščanski demokrati predlagamo še nekaj. Za vstop v javni razpis naj se zahteva bančna garancija. Pogoje za to pa je po našem prepričanju, da se mora nujno finančno in kadrovsko okrepiti Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov, Zavod za gozdove in inšpekcijske službe, kar bo omogočilo ustrezno upravljanje gozdov v Republiki Sloveniji. Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo v prvi obravnavo glasovala proti predlogu zakona, ker si ne želimo novega TEŠ 6. Če pa bo zakon sprejet, bomo matičnemu odboru predlagali sklic javne predstavitve mnenj o predlogu zakona, saj želimo omogočiti čim širši strokovni in ostali zainteresirani javnosti predstavitev svojih stališč glede predlaganega zakona.
Hvala lepa. Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Hvala. Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Kako pomemben je gozd za Slovenijo, lahko gledamo skozi zgodovino in lahko vidimo, da je pomembnost Slovenije prav v vodi in gozdu. Če pogledamo Slovenijo, to je zelena dežela, če pogledamo iz zraka, in to nam priznajo vsi tujci. Prav zaradi tega prihajajo k nam. In bodočnost Slovenije, kreiranje politike je prav na gozdu. Zgodovinsko, če pogledamo, Švedsko. Zakaj se je Švedska razvila? Zato ker je imel kralj vizijo in politiko, zasadil je gozd in čez sto let so zgradili švedsko mornarico, ki je vzdignila Švedsko v velesilo, kar danes je. Drug primer je iz novejše zgodovine. Imamo baltske države, ki so dopustile golosek in uničenje gozda ter ekološko katastrofo. Mi v sedanjem primeru nimamo kreirane politike, kaj in kako si želimo, po kakšnem vzorcu in kakšnem modelu želimo: ali želimo švedski model ali želimo baltski model. Mi nismo do sedaj kreirali politike o tem, kam Slovenija v bodočnosti želi. Ampak po mojem mnenju je vizija Slovenija v vodi in lesu kot strateških surovinah. Predlagani model je prepozen. Če sprejmemo zakonodajo sedaj, menim, da v dorečenem času ne bomo mogli izvesti predlaganega modela, predvsem zaradi tega ker še ne vemo, koliko in kako bomo skladiščili ta les, kar je že bilo omenjeno. Predvideni so stroški, ki so zelo veliki, nimamo še prostora in opreme. Če samo pogledamo, če hočemo izvesti cel projekt transparentno, kako bomo izvedli javna naročila ob sedanjih postopkih, ki so dolgi. Problem, ki se nakazuje, je tudi v delovni sili. Kaj si želimo – ali želimo dolgotrajno povrniti tisto, kar smo že imeli pred 20 leti, 40 tisoč delovnih mest v lesni industriji, zmanjšano na okoli 10 tisoč, kar imamo sedaj. Jaz menim, da je politika Slovenije, da pridobimo nova delovna mesta, in v lesni industriji bi jih lahko dobili. Predlagani projekt gre bolj v drugo smer, in sicer tisto, da bomo prodali na panju, se pravi, da bodo v bodoče tudi tujci lahko kupovali samo les in spet ne bomo imeli tiste dodane vrednosti, kar je bistvo naše politike upravljanja z gozdovi. Še bolj pa se bojim tega, da bodo delo namesto Slovencev opravljali tujci kot poceni delovna sila. Pa mogoče niti ne bomo pobrali davkov od te delovne sile, kajti podjetja bodo registrirana v tujini ali pa bodo celo delali na črno. Moramo upoštevati tudi kritike nevladnih organizacij, ki opozarjajo, kaj se na tem področju lahko zgodi in kako pomembna je lesna industrija za Slovenijo. Opozoril bi tudi na kritike SAZU, ki pravi, da moramo skrbeti za biološko amortizacijo. Prav biološka amortizacija je bila po drugi svetovni vojni zelo pomembna za razvoj lesne industrije v Sloveniji. Glede na navedeno mislim, da je bolje, da začasno podaljšamo sistem koncesij, s tem da se vsi strinjamo, da je takšen sistem slab in ni primeren zaradi netransparentnosti in vsega, kar spremlja zdajšnjo dejavnost. Vendar bi kljub temu ocenil, da je bolje, če podaljšamo za nekaj časa obstoječi sistem in res vizionarsko postavimo nov sistem z vsemi varovalkami, da ne bomo stanja še poslabšali. Prenašanje sistemov iz tujine, da, ampak ob upoštevanju lokalnih vrednot. Se pravi, sistem, ki deluje v Avstriji ali pa v neki drugi državi, mogoče pri nas zaradi lokalnih navad ne more delovati, s tem da v danem projektu ocenjujem, da imamo pomanjkanje ocene stanja sedaj v Sloveniji, stanja v državah, ki so primerljive, in kaj od tega se da prenesti in aplicirati, seveda z dodatki, na naš sistem. Zaradi navedenega v tej prvi obravnavi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev predloga ne bomo podprli. Je pa predlog osnova za širšo razpravo in kreiranje politike do gozda in lesne industrije in samo na podlagi tega bomo lahko kreirali nova delovna mesta, kar je prihodnost Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Danilo Anton Ranc bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora Primož Hainz, spoštovani minister Židan, spoštovani državni sekretar Marenče, spoštovane kolegice in kolegi! Imam priložnost, da danes zastopam stališče poslanske skupine, panogo dokaj dobro pozna, ker sem dolgo deloval in bi rad najprej mogoče malo nazorno prikazal, o čem se sploh pogovarjamo. Tukaj vidite obesek, predstavljajte si, da na vsako sekundo v evropskih gozdovih zraste en milijon takšnih kockic, in predstavljajte si tudi to, da je to ogromna količina naravnega bogastva lesa, ki nam ga podarja sonce na osnovi fotosinteze. Da bom še bolj nazoren, kaj se dogaja v naših domačih gozdovih, naj vam povem, da bo v času moje predstavitve stališča Poslanske skupine Stranke modernega centra zraslo 80 kubikov lesa. Seveda me pa ob tej priložnosti zelo skrbi, kaj bo s temi slabimi tremi kamioni lesa se zgodilo. Praksa je namreč taka, da en kamion ostane v gozdu, kjer ga pojedo lubadarji, en kamion ga izvozimo, en kamion pa mogoče predelamo doma. Seveda pa ga veliko tudi pokurimo, kar je dodatna neracionalnost. Naj nazorno prikažem v nasprotju s predhodnimi stališči, da bo Poslanska skupina Stranke modernega centra podprla zakon, ki je v obravnavi. In ta shema nazorno prikazuje, zakaj je to pomembno, zakaj je to potrebno, in to smo v naši poslanski skupini v celoti prepoznali. Gre za tako imenovano krožno gospodarstvo, kjer na eni stran gozd producira les, ki se potem v celotni reproverigi predela v izdelke z dodano vrednostjo. In to je priložnost, ki je Slovenija do zdaj ni znala izkoristiti. Mislim, da je ta zakon dobra osnova, da se to po 20 letih slabe prakse to končno tudi zgodi. V Poslanski skupini stranke modernega centra in koalicijski partnerji smo se namreč že v koalicijski pogodbi zavezali k povezovanju gozdarstva in lesne industrije, spodbujanju domače predelave lesa v izdelke z višjo dodano vrednostjo, oživitvi slovenske lesne industrije in zelenih investicij, k večjemu k izkoristku gozda kot najbogatejšega naravnega vira v Sloveniji in v vertikalnem povezovanju gospodarskih družb v gozdno-lesne verige. V skladu s koalicijskimi zavezami, deklariranimi v trajnostnem razvoju Slovenije, pametni specializaciji, navsezadnje tudi strategij SDH, akcijskim programom Les je lep Zakon o gospodarjenju z gozdovi določa ustanovitev družbe, ki bo povezovala gozdarstvo in lesno industrijo in zagotovila oživitev lesnopredelovalne industrije. Sedanje gospodarjenje z gozdovi v lasti Republike Slovenije temelji namreč na koncesijah za izkoriščanje gozdov, ki so bile leta 1996 podeljene za 20 let brez javnega razpisa gozdarskim izvajalskim podjetjem. 20-letne koncesijske pogodbe za večji del gozdov v lasti Republike Slovenije se namreč iztečejo 30. 6. 2016, zato je nujno vzpostaviti nov poslovni model, ki bo ponovno povezal gozdarstvo in lesno industrijo. V tem 20-letnem obdobju je bila pretrgana gozdno-lesna veriga. Prišlo je do propada lesne industrije, celulozne industrije in izgube preko 30 tisoč delovnih mest. Naj ponazorim to tudi s konkretnimi številkami. V tem 20-letnem obdobju je nastalo kar za 8,8 milijard negativnih okoljskih učinkov in gospodarske škode zaradi izgube delovnih mest, negativnih posrednih učinkov na druge panoge v celotni reproverigi. Iz navedenih razlogov zakon vzpostavlja podjetja za gospodarjenje z gozdovi in za predelavo lesa v izdelke z visoko dodano vrednostjo. Nujno je, da država ponovno prevzame upravljaje z državnimi gozdovi, saj se bo s tem okrepil razvojni potencial lesa kot vir naravnega bogastva. Okrepile pa se bodo tudi primerjalne prednosti na področju lesno predelovalne industrije. Zavedamo se, da je lesna industrija v svetovnem in evropskem merilu, prav tako pa je tudi v Sloveniji in Avstriji ena tradicionalnih proizvodnih panog. Naj na primeru ponazorim. Evropski lesnopredelovalni sektor obsega več kot 230 milijard evrov letne realizacije in zaposluje 3 milijone ljudi v 380 tisoč podjetjih. Cilj gospodarske družbe za upravljanje z gozdovi in z gozdno-lesno verigo bo torej upravljanje gozdov v lasti Republike Slovenije v skladu z načeli preglednosti, vzpostavitev in razvoj gozdno-lesnih verig, učinkovito upravljanje državne lastnine skladno s cilji nacionalnega gozdnega programa, veljavno zakonodajo in načrti za gospodarjenje z gozdovi, oblikovanje zelenih delovnih mest, prispevati k doseganju ciljev razvoja podeželja in upoštevati javni interes predvsem na varovalnih območjih narave. Ključno je, da vlogo medresorskega povezovanja prevzame države in po pravilih korporativnega upravljanja poskrbi za ponovno vzpostavitev gozdno-lesne verige. Po podatkih Statističnega urada Slovenije ima Slovenija med sosednjimi državami največ, kar 0,6 hektarov gozdne površine na prebivalca, in je med najbolj gozdnatimi v Evropi. Letno bi lahko posekali 6 milijonov kubikov lesa, vendar zaradi nepovezanosti gozdarstva in lesne industrije posekamo okrog 3 milijone, od tega izvozimo blizu 2 milijona hlodovine in tudi lesnih ostankov brez dodane vrednosti. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo prepričani, da je treba bolje izkoristiti gozd kot najbogatejši naravni vir Slovenije ter pospeševati domačo predelavo lesa v izdelke z visoko dodano vrednostjo. Zavzemamo se za oživitev lesnopredelovalne industrije ter vzpostavitev gozdno-lesnih verig. V Poslanski skupini menimo, da je Predlog zakona o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije primeren za nadaljnjo obravnavo, vendar bomo v postopku nadaljnje obravnave tudi podprli morebitne amandmaje, ki bi v skladu s korporativnim upravljanjem v podjetju za gospodarjenje z gozdovi še okrepili medresorsko povezovanje in enakopravno zastopanje gozdarstva in lesne industrije. Na osnovi slabih izkušenj iz dosedanjih praks v upravljanju z gozdovi in tudi s težavami gozdno-lesne verige bomo torej v poslanski skupini podprli ta zakona v nadaljnji obravnavi. Mislim, da je skrajni čas, da nekaj ukrenemo in preprečimo nadaljnje nastajanje gospodarske škode, saj bi bila le-ta ob enakih pogojih gospodarjenja v nadaljnjih 10 letih dodatne 4,4 milijarde evrov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Predsednik, hvala za dano besedo. Minister z ekipo, kolegi, kolegice, lep pozdrav v imenu Poslanske skupine SDS! Nekaj dejstev, ko so na oblasti leve vlade. Želja po širjenju nacionalnega interesa, kar plačajo davkoplačevalci, širjenje velikih na račun majhnih, širjenje države na račun zasebnega, veliko vloženih sredstev v projekte brez učinka in žalostna zgodba s področja koncesij. Mene osebno koncesije na področju gozdarstva spominjajo na koncesije na področju dimnikarstva – megla, megla, brez razpisov, brez evidenc, brez nadzora, plačajo pa državljani in državljanke. V Poslanski skupini SDS v prvi obravnavi ne bomo podprli predlaganega zakona, ker menimo, da je neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Pa dovolite na začetku nekaj razlogov, zakaj smo se tako odločili, seveda pa bomo, če boste predvsem koalicijski poslanci potrdili nadaljevanje zakonodajnega postopka, v nadaljevanju razložili tudi nekaj naših predlogov, ki menimo, da bi ta zakon občutno izboljšali. Če tega zakona ne bomo občutno izboljšali, bomo dobili še en slab primer slabega zakona, ki bo imel še slabše praktične učinke. Okvir gospodarjenja z gozdovi in delovanje deležnikov na področju gozdarstva je opredeljen z Zakonom o gozdovih. Zato bi po našem mnenju morali najprej sprejeti vsebinske prilagoditve tega zakona in šele po sprejetju tega zakona urejati upravljanje državnih gozdov. Ali pa morda vse skupaj kar združiti. V krovnem zakonu je posebno pozornost treba nameniti gozdovom, katerih potencial je, kot danes vsi ugotavljamo, slabo izkoriščen. Ti neizkoriščeni gozdovi pa so temeljni izziv in potencial bodoče uspešnosti slovenske gozdno-lesne verige, o kateri veliko govorimo, a malo naredimo. Predlog zakona, ki je pred nami, zmotno in zavajajoče utemeljuje spremembe ureditve gospodarjenja z gozdovi v lasti Republike Slovenije na način, da bo nova gospodarska družba dosegala boljše poslovne rezultate v primerjavi s koncesijskim upravljanjem z gozdovi. Trenutno donos v državnih gozdovih znaša skoraj 30 %. V letu 2014 je bilo zaznati odmik zaradi žledu, a je kljub temu donos dosegel 20 %, ki pa ga ministrstvo v predlogu zakona opredeljuje kot temeljni cilj pri upravljanju z državnimi gozdovi. Torej – kje je tukaj napredek? Vsi pa vemo, da imamo Zavod za gozdove, Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov, GG, različne nadzorne inštitucije. Ampak kar naenkrat bomo dobili novo podjetje kjer se bosta cedila med in mleko, kar je po našem mnenju zgrešeno in napačno. V predstavitvi zakona o gospodarjenju z gozdovi v Republiki Sloveniji je zmotno in zavajajoče predstavljena ocena finančnih posledic. O tem še malo v nadaljevanju. 20 milijonov za vzpostavitev po našem mnenju strankarskega podjetja, ki mu bomo dali še 20 milijonov evrov državnih poroštev za njegov razvoj. Skratka, 40 milijonov za nekaj, kar v takšni ali drugačni obliki že imamo, ampak ker očitno ni dovolj dobro za posameznike, strankarske veljake in verjetno še koga, bomo ustanovili novo državno podjetje. Tudi v Sloveniji imamo slabe izkušnje z različnimi verigami. Ko danes govorimo o verigi na področju lesnega in gozdnega razvoja, vemo, da je pri teh verigah veliko piarja, veliko vrženih sredstev pa slab izkupiček. Če s slovenskim zajtrkom rešujemo lokalnega kmeta, smo storili premalo. Če z vzpostavitvijo državnega podjetja mislimo, da rešujemo lesno in gozdarsko verigo, naredimo premalo, predvsem pa narobe. Predlog, ki je pred nami, tudi ne ponuja strategije razvoja gozdarstva, kar bi moral biti eden ključnih momentov, ne ponuja poenostavljanja gospodarjenja z gozdovi in ne združuje številnih ustanov na tem področju, ampak v pravni red vnaša nov pravni subjekt. Skupna višina poroštev je prevelika za to, kar že imamo, da bi si šli neko novo igrico. Še več. Predlog zakona ne ponuja rešitve za nemoteno oskrbo slovenske lesnopredelovalne industrije. V krovnem zakonu je treba narediti ključen korak naprej v celostnem posodabljanju procesov na področju aktivnega gospodarjenja z gozdovi, ne glede na lastništvo, ter sočasno reševati ključne probleme gozdarstva in lesarstva v Sloveniji, ki pa jih po mnenju SDS ta zakon ne rešuje. Skratka, če bo zakon uveljavljen, bo od 1. 7. 2016 delo v gozdovih v lasti Republike Slovenije po našem mnenju zastalo. Tu pa sta ključni dve vprašanji, in sicer za koliko časa bo zastalo delo v državnih gozdovih in kdo bo nosil odškodninske, torej finančne pa tudi politične posledice. Zakaj tako menimo? Praznina izkoriščanja gozdov bo nastopila zaradi izteka koncesijskih pogodb, novega nosilca izkoriščanja državnih gozdov pa zaradi zaostanka z javnimi razpisi še ne bo. Zastavlja se vprašanje, kako in na kakšen način bomo rešili časovno zanko Predlog predvideva novo gospodarsko družbo, ki naj bi prevzela v upravljanje državne gozdove. Ampak, spoštovani, vse to že imamo. Še več, če se morda spomnite, je Vlada Republike Slovenije pod vodstvom Janeza Janše 27. junija 2012 sprejela akcijski načrt za povečanje konkurenčnosti gozdno-lesne verige v Sloveniji do leta 2020 s promocijskim sloganom Les je lep. Potem pa je zgodba zastala. Več kot očitno pa je, da želi ministrstvo tik pred iztekom koncesijskih pogodb narediti nekaj novega in se očitno pri tem ne zaveda večplastnega pomena gospodarjenja z državnimi gozdovi, da ne omenimo, da bodo očitno ti državni gozdovi, da je intenca tako zakona kot tudi ministrstva, da se ta delež poveča, torej gre to na račun majhnega in zasebnega. Dejstvo je, da se ministrstvo s tem predlogom zakona obnaša kot slab gospodar, zamuja procesne roke, vezane na predčasno in učinkovito izkoriščanje gozdov v lasti Republike Slovenije, želi vzpostaviti neučinkovit in nepregleden sistem upravljanja z državnimi gozdovi, zapostavlja denacionalizacijske postopke in s tem podaljšuje proces vračanja premoženja denacionalizacijskim upravičencem in, kot sem že rekel, želi povečati – in ne zmanjšati – delež državnih gozdov. Spet se gremo nacionalni interes. Zanimiva pa je tu tudi vloga Stranke modernega centra. Ko je leta 2014 prišel v javno obravnavo zakon, je večina njihovih poslancev rekla, kako so proti temu zakonu. Tudi to očitno ne bo preprečilo glasovanja "za" zakon s strani poslancev SMC, da so v evropski liberalni stranki Alde. Pa me zanima, ali se zavedajo, kakšno je njihovo stališče na tem področju, ali višanje državnih deležev tudi na področju gozdov ali pa bolj liberalen sistem. Tako se boste morali enkrat, spoštovani poslanci in poslanke SMC, odločiti, ali boste pristopili k evropskim socialistom ali pa vztrajali s figo v žepu v evropski skupini Alde. V Poslanski skupini SDS tudi verjamemo, da bodo pripombe, ki že prihajajo na ta zakon s strani Gospodarske zbornice, Sklada kmetijskih zemljišč, sindikata gozdarstva, tudi posameznih občin, v nadaljevanju doživele še večji bum. Zato se strinjamo s Poslansko skupino Nove Slovenije, ki je že napovedala javno predstavitev mnenj o tem zakonu. V Poslanski skupini SDS se nam pojavlja tudi vprašanje, ali je kljub uspešni praksi v določenih drugih evropskih državah v Sloveniji smiselno ustanavljati novo državno podjetje, za katero pa vemo, kakšna je njihova uspešnost v praksi – slovenska tajkunska privatizacija obstoječih uspešnih podjetij, slaba gospodarska rast in škoda delavcem. Skratka, ena nova rešitev, ki bo naredila slabo prakso. Minister Židan je že ob nastopu svojega mandata leta 2013 v Državnem zboru dejal, da bi po preteku sedanjih koncesij nove koncesije podelil gozdno-lesnim verigam. Po žledolomu je potem najprej razmišljal o ustanovitvi državnega podjetja zgolj za odkup lesa v zasebnih gozdovih, aprila 2014 pa je pripravil zakon o ustanovitvi državnega podjetja, ki pa ga takratna koalicija oziroma Vlada po nujnem postopku ob koncu mandata le ni želela sprejeti in poslati v Državni zbor. Sedanja vlada je predlog zakona sprejela oktobra 2015. V najboljšem primeru bo omenjeni predlog zakona sprejet ob koncu zime oziroma v začetku pomladi prihodnje leto. Državno podjetje pa je nato treba ustanoviti, postaviti vse organe, od vodstva naprej, s 1. julijem pa naj bi po mnenju predlagateljev to podjetje prevzelo gospodarjenje z državnimi gozdovi, kar je ne samo glede na slovensko prakso, ampak tudi teoretično, če preberemo predlog zakona, nemogoče. Ob tem pa je seveda treba pridobiti še kader, poslovne prostore, opremo, izvesti javne razpise, najti prostore za skladiščenje lesa in tako naprej. Zanima nas tudi, ali gre morda pri tem za zavestno zavlačevanje z namenom, da se onemogoči podaljšanje koncesijskih pogodb brez razpisa za sedanje gozdarske veljake, kar se tudi pojavlja v javnosti. Za ustanovni kapital je v zakonu, kot že rečeno, predvidenih 20 milijonov evrov, a v predlogu zakona ni nobenega dokumenta, ki bi utemeljil to višino predvidenih sredstev, le da bomo kupili neke stroje. In kot že vsi vemo, veliko že obstaja, to bi bilo treba povezati, ne pa kar tako čez palec dati nekemu podjetju 20 milijonov evrov na lepe oči. Še bolj je presenetljivo, da se v predlogu zakona predvideva še 20 milijonov evrov poroštvenih obveznosti, kar je sicer všečna politična floskula, z ničemer pa se v praksi niti v teoriji ne definira, v kaj naj bi poniknil denar, prejet s krediti, zavarovanimi z državnimi poroštvi. Pričakovali bi tudi, da Vlada predhodno sprejme vsaj strategijo razvoja gozdarstva in lesne industrije, če že ne Zakona o gozdovih. Glavni kompleksi državnih gozdov, kar je tudi problematično, so na območjih, kjer ni veliko možnosti za zaposlitev prebivalcev. Upravljanje družbe tudi ne sledi določbam Zakona o Slovenskem državnem holdingu, katerega primarni cilj je ločitev funkcije države, lastnice kapitalskih naložb, od drugih funkcij države in tako preprečiti nasprotje interesov, izkrivljenje konkurence na trgih in neenakomerno obravnavo gospodarskih družb. Ne moremo se znebiti občutka, da je predlog zakona zavestno poslan prepozno v obravnavo, brez strategije, brez poslovnega načrta, mimo določb ostalih zakonov, sprejeman v časovni stiski po načinu Vzemi ali pusti brez potrebnih finančnih podatkov in utemeljitev. Tako si bo minister Židan po našem mnenju ustvaril kadrovski in finančni fevd s 40 milijoni evri, čigar talci bodo državni gozdovi in državni interes. Vsi pa vemo, kdo to plača. Če bo šel zakon v nadaljnjo obravnavo, predlagamo, da ne bo izgledalo resnično to kot strankarski projekt, da se pri sestavi organov družbe omogoči sodelovanje vsakokratni opoziciji. Če je dolgoročno poslovanje družbe sploh cilj posameznikov v koaliciji, je tak dodaten nadzor pri družbi, ki naj bi gospodarila z našim obnovljivim bogastvom, nujen. Prav tako bi po našem mnenju k boljšemu upravljanju pripomogla tudi ustanovitev svetovalnega odbora pri nadzornem svetu po bavarskem vzoru, v katerega bi bili vključeni predstavniki različnih skupin z interesom na področju državnih gozdov. Verjetno bi še lahko našteval, pa bom pustil še nekaj časa kolegom, da povedo svoje mnenje. Kot že rečeno, v prvi obravnavi bomo v Poslanski skupini SDS nasprotovali nadaljnji obravnavi tega zakona. Na žalost pa ne vlagamo veliko upov v to, da se bo tekom obravnave zakon tako korenito spremenil, da bo tako na teoretičnem, predvsem pa na praktičnem delu izvedljiv, da bo omogočena slovenskim državnim gozdovom rast, ob tem pa da bodo vsi deležniki, ki jih je kar veliko v slovenski lesnopredelovalni industriji, imeli nekaj od tega podjetja. Spoštovani minister, upamo, da se motimo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi, lep dober dan! Naj stališče Poslanske skupine DeSUS k Predlogu zakona o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije začnem z nekaj malega statistike. V Republiki Sloveniji gozdovi pokrivajo več kot 1,1 milijon hektarjev, kar predstavlja nekaj manj kot 60 % površine naše države. Od tega je 80 % gozdov v zasebni lasti, 20 % pa v lasti Republike Slovenije, kar znaša nekaj manj kot 235 tisoč hektarjev gozdov. Gospodarjenje z gozdovi v zasebni lasti se precej razlikuje od gospodarjenja z državnimi gozdovi. Tako je na primer v zasebnih gozdovih dejanski posek nižji od načrtovanega, podobno je z vzgojitvemi in varstvenimi deli. V državnih gozdovih pa se gojitveni načrti in predvideni poseki praviloma v celoti izvedejo. Od leta 1996 so državne gozdove upravljali koncesionarji, večinoma gozdarsko izvajalska podjetja, ki so koncesije dobila brez javnega razpisa za dobo 20 let. Sredi prihodnjega leta se tako večina teh 20-letnih koncesij izteče. Rezultati analiz dosedanjega gospodarjenja z državnimi gozdovi, rezultati poslovanja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov ter ugotovitve revizije smotrnosti upravljanja gozdov s strani Računskega sodišča so pokazali, da takšno koncesionarsko upravljanje ni bilo vedno najbolj gospodarno, pregledno, donosno za državo in učinkovito, kar predstavlja dovolj tehten razlog za pripravo predloga zakona, ki je danes predmet splošne razprave. Na voljo je bilo kar nekaj možnosti, kako z državnimi gozdovi po izteku koncesij gospodariti naprej. Tako je Vlada prek pristojnega ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano predlagala nov zakon o gospodarjenju z gozdovi Republike Slovenije. Poglavitna rešitev, ki jo predlog zakona prinaša, je ustanovitev gospodarske družbe Slovenski državni gozdovi, d. o. o., ki naj bi prevzela vlogo večine dosedanjih koncesionarjev. Poslanci in poslanke Poslanske skupine Desus smo prepričani, da je smiselno gospodariti z državnimi gozdovi v okviru enovite gospodarske družbe. Razloge za takšno rešitev vidimo v kompleksnosti gospodarjenja z gozdovi ter nujnosti enakovrednega zagotavljanja njihovega gospodarskega, ekološkega in socialnega pomena. Prepričani smo, da bo gospodarjenje v novem poslovnem okolju v celoti prinašalo boljše rezultate. Poslanska skupina in stranka Desus smo aktivno sodelovali pri pripravi predloga zakona. Z našimi predlogi smo želeli predvsem prispevati k večji transparentnosti, gospodarnosti in javnosti dela nove družbe. Prizadevali smo si, da se državno podjetje Snežnik v novo družbo vključi kot kapitalska naložba. Prav tako smo želeli, da je predstavnik ministrstva za okolje in prostor vključen nadzorni svet nove družbe. Na naš predlog so se v besedilu zakona zapisale tudi večje zaveze v zvezi z ustvarjanjem pogojev za razvoj gozdno-lesnih verig. Prav tako pa so bili delno upoštevani naši predlogi pri oblikovanju primerne višine letnega nadomestila, ki ga družba plačuje Republiki Sloveniji v tako imenovani gozdni sklad, ter primerni višini letnega nadomestila, ki ga prejmejo občine, v katerih ležijo državni gozdovi. Po naši oceni predlog zakona tako omogoča bolj pregledno in gospodarno upravljanje z državnimi gozdovi, zagotavljanje večjega obsega in zanesljivost oskrbe slovenskega trga z gozdno-lesnimi asortimenti. Prav tako bo predlog zakona po našem mnenju omogočil vsem gospodarskim subjektom enakovredno možnost pridobitve surovine, torej lesa iz teh gozdov, večje sodelovanje med deležniki vzdolž gozdno-lesne verige, razvoj tako imenovanih zelenih delovnih mest ter omogočil bistveno lažje in bolj učinkovito uresničevanje vrste drugih ciljev s področja javnih koristi gozdov ter ohranjanje narave. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus predlog zakona ocenjujemo kot velik napredek pri gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije, zato ga bomo v prvi obravnavi podprli. Kljub temu pa ostaja nekaj odprtih vprašanj, ki po naši oceni še niso ustrezno urejena, zato bomo za drugo obravnavo pripravili predloge amandmajev, na katere bomo vezali tudi našo nadaljnjo podporo predlogu zakona. Tako lahko že v naprej napovem amandmaje določbam, ki določajo višino letnega nadomestila, ki ga bo morala družba plačevati Republiki Sloveniji od prodaje lesa iz državnih gozdov, prav tako pa bomo amandmirali določbo, s katero se ureja višina letnega nadomestila, do katerega imajo pravico občine, v katerih ležijo državni gozdovi. Sicer pa kot sem že napovedal, bomo poslanke in poslanci poslanske skupine Desus predlog zakona v prvi obravnavi podprli. Pri drugi obravnavi pa bo naša podpora odvisna od tega, kateri naši predlogi bodo sprejeti in z amandmaji vključeni v zakon. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Obravnava predloga zakona o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije pada v čas, ko se srečujemo z iztekom koncesijskih pogodb, ki potečejo v letu 2016 in te pogodbe je sklenil Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije z obstoječimi trenutnimi koncesionarji. Gre za 20-letno obdobje, ko se srečujemo z dejstvom, da se je v Sloveniji praktično podrla ali pa zelo osiromašila lesnopredelovalna industrija. V tem obdobju sta ta proces ustvarjanja nove države in tudi prenos družbene lastnine v državno in zasebno zagotovo zelo dobro izkoristila tako sosednja Avstrija kot tudi Italija, s katerimi so vzpostavljene zelo dobre prodajne poti za prodajo slovenskega lesa. Zato so ta hip oči javnosti izjemno oprte v zakon, ki ga danes obravnavamo, in ali bomo vendarle uspeli ta trend zaustaviti. Zavedati pa se moramo, da se danes pogovarjamo o vsega 20 % gozdov, ki so v lasti države, 80 % pa je v zasebni lasti. Oboje skupaj tvori zagotovo izjemen potencial za razvoj Slovenije, zato je zelo pomembno, da se zavedamo, da sta gozd in les dejansko strateški dobrini, kajti skoraj 65 % površine Republike Slovenije dejansko pokriva gozd. Ravno iz zavedanja, da gre za izjemno strateško in pomembno surovino za razvoj Slovenije, se predlaga ustanovitev gospodarske družbe Slovenski državni gozdovi v izključni lasti Republike Slovenije, ki svojega deleža ne more deliti ali prenesti na drugo osebo. To je zelo pomembno, kajti zavedati se moramo tudi, da gozd nima samo tržne vrednosti in ni pomemben samo zaradi komercialnih interesov, kar se velikokrat izjemno poudarja, ampak gre tudi za socialno, ekološko in seveda ekonomsko funkcijo gozda. Če se Vlada odloči za to, da ustanovi podjetje v državni lasti, to ne pomeni, da posega v gospodarsko sfero na način, da jo omejuje pri razvoju. Nasprotno, zaveda se dejstva, da gozd in les predstavljata socialno, ekološko in ekonomsko kategorijo, zato je velika odgovornost na Vladi, da to tudi ohranja v prihodnosti. V novo podjetje bo kot stvarni vložek vložena tudi kapitalska naložba Republike Slovenije, in sicer gre za družbo Snežnik, ki je eden od koncesionarjev, ki že opravlja delo v državnih gozdovih. Hkrati je to tudi družba, ki dejansko ima izkušnje tako s sečnjo, spravilom, predelavo in tudi prodajo lesa. Zato bo vključitev podjetja Snežnik v novo družbo izjemno koristna, kajti model, ki je že vzpostavljen v tem podjetju, je zagotovo eden tistih postopkov, s katerimi lahko pridemo do gozdno-lesne verige in do tako želenih zelenih delovnih mest. Naj spomnim, da smo pred osamosvojitvijo na področju lesne predelovalne industrije in gozdarstva zagotavljali 30 tisoč delovnih mest v Sloveniji. Sam Snežnik tudi zaradi svoje lokacije lahko izjemno pomembno vpliva na uspešnost delovanja nove gospodarske družbe, saj je lokacija praktično v osrčju državnih gozdov, ki segajo od Turjaka do Kolpe, pa preko Kočevskega roga do Krke. To je strnjen kompleks državnih gozdov in ključno bo, kako se bo gospodarilo v tem prostoru in kako se bo organizirala kompletna dejavnost ravno v tem delu. Železnica bo ena od tistih komponent, ki bodo v Sloveniji ključne tudi za uspešno delovanje lesno-predelovalne verige, tako so mnogi akterji, ki so zelo pomembni za to, da dejansko ponovno vzpostavimo lesno-predelovalno verigo, zunaj gozda. In tudi vsi ti akterji bodo morali v določenem roku realizirati investicije in svoj razvojni pogled na povezovanje Slovenije z infrastrukturo. Sredstva, ki se ustvarjajo s prodajo okoli 1,2 milijona kubičnih metrov lesa, se bodo delila tako na državo kot na občine. Državna sredstva se bodo zbirala v proračunskem skladu za gozdove, preko katerega se bodo potem namenjala sredstva tako za nadaljnje ohranjanje gozdov, nakup gozdov, tudi do poravnave obveznosti, ki nastajajo znotraj gospodarjenja z gozdovi, in iz tega sklada se bodo zagotavljala sredstva tudi občinam, v katerih se nahajajo državni gozdovi. Mislim, da je ob tej priložnosti treba tudi zelo jasno povedati, da bo pomemben prehod iz koncesionarskega gospodarjenja z gozdovi na podjetje v državni lasti, kajti narava pravzaprav neusmiljeno opozarja na to, da nam ne pušča prav veliko časa za razmišljanje ali pa iskanje variant. Dejstvo je, da tako žled kot tudi lubadar, s katerim se srečujemo v zadnjem obdobju, kaže na to, da je zelo pomembno celovito in celostno gospodarjenje z gozdovi, ne samo z državnimi, ampak tudi zasebnimi. Tukaj je zagotovo še eno zelo veliko odprto vprašanje, kako zagotoviti še učinkovitejše gospodarjenje prav z vsemi gozdovi. Ampak če se pogovarjamo o državnih, bo ravno zaradi vseh teh naravnih izzivov, ki so trenutno izjemno prisotni, zelo pomembno, kako bo potekal prenos del iz koncesionarskih podjetij v to novo podjetje, kajti ne nazadnje gre tudi za velik potencial delavcev, ki so usposobljeni za delo v gozdu, gre tudi za velik potencial strojne opreme, gre tudi za velik potencial lokacij, kjer je možno deponirati tak les in obvladovati potem nadaljnje postopke za predelavo in prodajo lesa. To so zagotovo izzivi, ki bodo pred novim podjetjem ključni, če želimo vzpostaviti uspešno gospodarjenje z gozdovi in tudi začeti z bistveno učinkovitejšim postopkov za vzpostavitev lesnopredelovalne verige v Sloveniji. Če želimo vzpostaviti lesnopredelovalno verigo v Sloveniji v večjem obsegu, kot je to danes, moramo opozoriti tudi na to, da bo treba vložiti bistveno več sredstev tudi v lesnopredelovalno industrijo. Brez vlaganja v lesnopredelovalno industrijo in s sredstvi samo iz državnih gozdov to ne bo mogoče, ne bodo vzpostavljene poti, da ne bo treba slovenskega lesa prodajati v tujino. Torej, vložiti sredstva v posodobitev tehnologije in s tem tudi izboljšati konkurenčnost lesnopredelovalne industrije bo ključno za uspešno delovanje tudi tega podjetja in tudi za to, da se v Sloveniji resnično izkažemo tudi na političnem področju kot tisti, ki se zavedamo, da je gozd in les strateška surovina za Slovenijo. Vendar brez vlaganj v eno in v drugo dejavnost dejansko ne bo šlo. Zato bo nova finančna perspektiva, ki je pred nami, zagotovo izjemno pomembna za naše odločitve, ali bomo ta sredstva vložili v lesnopredelovalno industrijo ali ne. V Poslanski skupni Socialnih demokratov menimo, da je predlagani zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in dejansko lahko predstavlja dobro podlago za to, da odpremo novo poglavje v zgodovini Slovenije, s tem da bo les postal eden od ključnih dejavnikov našega razvoja v prihodnosti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo gospa Violeta Tomić.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani minister in ministrska ekipa, kolegice in kolegi! Državne gozdove v Sloveniji danes upravljajo zasebna podjetja, ki so nastala iz privatiziranih, nekdaj družbenih gozdnih gospodarstev. Ta podjetja, od katerih so nekatera obdržala ime Gozdno gospodarstvo, nekatera pa ne, so leta 1996 dobila 20-letne koncesije za izkoriščanje državnih gozdov. Dobički, ki so jih zasebniki dolga leta kovali na račun nizkih koncesij, ki so jih plačevali državi, in visokih cen lesa predvsem v sosednjih državah, so bili bajni. Občine, ki so za delo v občinskih gozdovih najemale ta ista podjetja, so zato za les iz občinskih gozdov iztržile tudi več kot 2-krat toliko, kot je iztržila država. Ker je cena lesa tudi v sosednjih državah, predvsem v Avstriji, nekoliko višja kot pri nas, boljši pa so tudi plačilni pogoji, se je večina visokokvalitetnega lesa iz državnih gozdov izvažala. Nekdaj cvetoča domača lesnopredelovalna industrija je zaradi tega in tudi zaradi tajkunskih zgodb počasi propadala. V 20 letih od osamosvojitve se je število zaposlenih v tej branži zmanjšalo s približno 40 tisoč na zgolj 11 tisoč ljudi. Za primerjavo, Avstrijci so v skoraj istem času zaposlenost v panogi povečali s 53 tisoč na 77 tisoč ljudi. Da je sedanji koncesijski sistem slab in nevzdržen, je znano že dalj časa. Na to so že davno opozarjali mediji, na to je leta 2012 opozorilo tudi Računsko sodišče, in to v predlogu zakona, ki ga obravnavamo, priznava tudi Vlada. In ne samo to, datum izteka največjih koncesij je znan že od leta 1996 – kar 19 let. To je zelo veliko časa za pripravo poglobljenih študij in pripravo najprimernejšega modela upravljanja z državnimi gozdovi. Petino stoletja časa je ta država imela, da pripravi optimalno ureditev, ki bo nadomestila obstoječi koncesijski sistem. Bili so posveti, konference, okrogle mize, veliko predlogov in veliko razprav. In vendarle konkretnih študij, ki bi pokazale primerjalne prednosti modela upravljanja predlaganega v zakonu, predlagatelj zakona ni predložil. Pol leta pred iztekom koncesij vlada zdaj predlaga zakon, ki je le olepšana verzija tistega, ki je bil pred enim letom v Državnem zboru že zavrnjen. S tem postavlja celotno politiko pred ultimat: vzemi ali pusti. Ampak na to v Združeni levici ne moremo pristati. Zakon uvaja državno podjetje v obliki deooja, za katerega se je v preteklosti že izkazalo, da je idealna oblika ugrabitve države. Neoliberalna ideologija nevmešavanja države v gospodarstvo je privedla tako daleč, da ta državna podjetja, ki upravljajo z državno lastnino, dobivajo denar iz državnega proračuna in milijonska državna poroštva, na koncu pa delujejo kot država v državi in so popolnoma nedotakljiva. Kar je seveda logično, saj so to družbe z omejeno odgovornostjo. Odgovorne pa so seveda predvsem same sebi. Od upravljanja državnega premoženja pa imajo na koncu koristi žal le posamezniki, namesto da bi jih imeli vsi državljani. S tem zakonom takšen model vlada uvaja tudi v upravljanje z gozdovi v državni lasti. Zakonska rešitev, ki je pred nami, nima nikakršnih strokovnih podlag. Zdi se, da vlada z nedorečenostjo poslovnega načrta, s strategijo upravljanja, akta o ustanovitvi družbe, pogodbe med družbo in državo stvari namenoma pušča odprte za plenjenje različnih lobijev. Načrt porabe denarnega vložka 20 milijonov evrov, ki jih bo država namenila ustanovitvi družbe, obsega samo eno stran formata A4. Vse številke pa so ocenjene samo približno ali, kot po domače rečemo, čez prst. V Poslanski skupini Združene levice takšnega Predloga zakona o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije ne bomo podprli, ker menimo, da do izteka koncesij, to je do junija 2016, modela, ki ga zakon predlaga, ni mogoče vzpostaviti in da bo zaradi prekinjene dobave surovine domačim lesnopredelovalnim podjetjem prišlo do velike gospodarske škode. In kdo bo za to škodo sprejel odgovornost? Da bi se temu izognili, menimo, da bi bilo bolje nemudoma začeti pripravljati rešitev, ki bi prodajo lesa iz državnih gozdov po izteku koncesij omogočila kateri od obstoječih inštitucij, ki razpolagajo s potrebnim znanjem za izvajanje te dejavnosti. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava o predlogu zakona. Besedo ima gospod Ivan Škodnik, pripravi naj se gospod Matjaž Han.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Lepo pozdravljeni, gospod minister s svojo ekipo, Spoštovane poslanke in poslanci in seveda vsi tisti, ki vam je les blizu in ga imate radi. Danes pa tudi v naslednjem prihodnjem mesecu bomo v tem državnem zboru in drugih dvoranah veliko razpravljali o lesu, kaj narediti. Nekateri so me danes pravzaprav presenetili, ker imajo nekako nezaupanje v neko stvar, že na začetku bi jo radi preprečili. Jaz pa mislim, da je stvar pripravljena v taki meri, da je ne smemo preprečiti, ampak jo v nadaljevanju v razpravah dodati s takimi členi, ki bodo pripomogli, da bo ta zakon pripomogel k temu, da se bo ta gozdno-lesna veriga razvila do te mere ali pa še celo bolje, tako kot so delali lesarji, ko so bili povezani z gozdarji pred 30, 40. leti. Naj začnem na začetku z besedo okrog te nafte, ko večkrat govorimo, da je Slovenija nima, ima pa les, ampak lesa ima v izobilju. Nafte bo nekoč zmanjkalo, lesa pa ne bo, če ga bomo pravilno sekali. Les raste na novo, vsako leto imamo prirast in vemo, da ga pridelamo veliko manj, kot je ta prirastek. Velike zaloge imamo predvsem v zasebnih gozdovih. Jaz bi se malo ozrl na Avstrijce. So pred nami, nimajo neke bistvene krize, znajo delati, se soočajo s problemi, rešujejo probleme in mi bi se morali od njih tudi nekaj naučiti. Poglejte, v Avstriji je prirastek lesa trikrat manjši na prebivalca, kot je v Sloveniji. Ampak vgradijo pa ga v izdelke trikrat več na prebivalca kot v Sloveniji. Tukaj bi se morali malo zamisliti. Druga stvar je zaslužek. V Avstriji zaslužijo delavci, ki delajo v lesni industriji, približno dvakrat več kot v Sloveniji. Iz tega bi lahko sklepali, da je delovna sila v Avstriji bistveno višje branže, kot je v Sloveniji. Ampak kljub temu se v Avstriji splača delati, v Sloveniji se pa nič ne splača delati. Jaz bom poskušal v drugem delu prikazati, praktično je kolega Danilo, s katerim sva se tudi pripravljala in je bilo danes tudi nekako očitano, da je Stranka modernega centra kriva za nadaljevanje tega, da pa smo bili najprej proti temu. Jaz bi rekel, da nismo bili v tem nikoli proti temu. Midva sva se s kolegom zelo trudila, nekako prikazovala svoj namen in svojo vizijo tega zakona, kako bi lahko to vključili v gozdno-lesno verigo. Tako so nam tudi kolegi poslanci sledili in moram reči, da smo to zadevo pripeljali do te mere, da v koaliciji ni nekih večjih odstopanj. To moram zagotovo reči. Če bomo pa takole, kot kolegi iz opozicije rečejo, "pridite od besed k dejanjem". Jaz mislim, da je sedaj čas, ko moramo priti od besed k dejanjem. Velikokrat smo se pogovarjali na Odboru za kmetijstvo, kjer smo obravnavali teme podeželja, da se stvari nič ne spremenijo. Ugotavljamo pa vsi, da so gozdovi pri nas v Sloveniji in da so razporejeni ravno na podeželju. In če bomo mi to zadevo speljali, bomo lahko na tem področju zaposlili ogromno mladih in veliko število delavcev, s tem pa bomo zagnali to lesno industrijo. Ampak vzporedno, če bomo ohranjali podeželje, bomo ohranjali tudi turizem. To je pa druga panoga. Lesarstvo in turizem se mi zdita zelo povezana. Če ne bomo podprli tega, potem tudi tistega drugega ne bomo imeli. Če ne bomo ohranjali prebivalstva na podeželju, potem nas je lahko strah, kaj bodo počele naslednje generacije. Vsi vemo, da se razvijajo centri, velika mesta, sedaj ko imamo pa priložnost, da bi pa vendarle za podeželje lahko nekaj naredili, pa nekako obračamo hrbet. Zadeva je v tem, da so gozdovi po celi Sloveniji, ne samo na nekem območju, tako kot smo se včasih s kakšnim zakonom tukaj ubadali, pa so nekateri poslanci prisluhnili nekemu lokalnemu interesu. To je čisto logično. Ampak tukaj gre za celo Slovenijo. To se moramo nekako v tem smislu zazreti. Ta zakon o gospodarjenju z gozdovi v državni lasti v Sloveniji je nekako zelo definiran. Tisti, ki ste ga brali, ste lahko videli, da so vse stvari zelo dobro dorečene do hloda, da je vse znotraj, kar se pač dogaja v gozdu, sonaravno gospodarjenje z gozdom, kot gozdarji velikokrat rečejo, s tem zakonom veliko pridobilo. Ampak v zakonu je vendarle omenjeno, da se bo vzpostavila ta gozdno-lesna veriga, da se bo nadaljevala. Seveda pa ne jutri, ko nekateri mislijo, da bo to že kar problem junija. Poglejte, če se ne bo toliko lesa do junija posekalo,saj les se ne kvari, bo pač stal še kakšnega pol leta v gozdu, saj s tem ne bo škode, se bo potem več posekalo. Jaz vidim v tem delu eno priložnost. Prvič. To je komaj dobrih 20 % vsega tega lesa v Sloveniji. Jaz mislim, da en tak model, če bo uspel, bodo potem sledili temu tudi zasebniki. In to je cilj vsega tega, ker mi moramo priti nazaj, če hočemo priti do novih delovnih mest. Jaz bom poskušal to gozdno lesno-verigo nekako prikazati zelo praktično s tega stališča, ker sam izhajam iz gospodarstva, bil sem v šolstvu. Najprej bom začel tukaj na levi strani pri teh kamionih, ki nas tako motijo. Vsak dan govorimo, koliko kamionov smo našteli, ki gredo čez mejo in gredo v Avstrijo, Italijo ali še mogoče kam drugam. Seveda smer teh tovornjakov bomo morali spremeniti nazaj v Slovenijo, da bodo znotraj opravljali interni prevoz, da ne bi kdo mislil, da bomo sedaj naredili, da bodo ti šoferji brezposelni, da ne bodo imeli več dela. Ne. Bodo pač vozili znotraj in ne ven. Kdo bo rekel: "Saj ne moreš prepovedati izvoza." Res, da ga ne moremo, ampak država lahko z določenimi mehanizmi, tako kot se dogaja tudi v Avstriji, pospeši proizvodnjo in potrošnjo lesa. Mislim, da moramo mi povečati potrošnjo, vgradnjo lesa. Mi moramo iz teh hlodov, če sedaj nekje tukaj prikazujem kot skladišče, ki bo nekako začetek te gozdno-lesne verige v Sloveniji, ko se bodo formirali določeni centri, pa še ni definirano, koliko jih bo, cilj pa je, da bi bili čim bližje, da bi bilo čim manj tega prevoza. V teh skladiščih bo treba te hlode obeliti in bo sigurno treba postaviti neke linije, kjer se bodo hlodi pripravili za nadaljnjo prodajo. Jaz vem, da tukaj čaka v veriži veliko žagarjev, v Sloveniji imamo preko 400 žagarjev, ki so nekako tarnali, da v teh zadnjih 20 letih niso dobili hlodovine. Zakaj to govorim? Zato ker med temi 400 žagarji niso samo žagarji, ki bodo žagali v deske, ampak so tudi finalisti, izdelujejo polizdelke, lepljence, imajo sušilnice, prodajajo tako ali drugače neke pol izdelke in nekateri izdelujejo tudi izdelke višje vrednosti. Moram poudariti, da so izdelki višje vrednosti izdelki, kjer je lesa malo. Kjer je 300, 400, 500-odstotno višja vrednost ali pa dodana vrednost, je potem dodana vrednost tako velika, da lahko govorimo o vidnem zaznavanju števila delovnih mest. Jaz bom sedaj po drugi strani povedal, recimo pri hlodu, ki ga izvažamo, trgovci zaslužijo okoli 20 % in nič več. Če bi prodajali žagan les, bi približno 100 % dodali. To se pravi, če oni dobijo 100 evrov, bi za žagan les dobili 200 evrov. Ampak tukaj je že nekaj delovnih mest. Če bi proizvajali lepljence, seveda ti lepljenci se spreminjajo in bodo dobili neko drugo obliko, ker so zelo primerni za gradnjo lesenih hiš. Danes ogromno lepljencev in tega materiala kupujemo iz Avstrije in nekateri rečejo, kako delamo to iz slovenskega lesa. Daleč od tega. Če pa pridemo do nekih zelo zahtevnih izdelkov, recimo, to je zanimiv projekt, ki smo ga naredili skupaj z dijaki, ko sem bil še v šoli v Slovenj Gradcu pred tremi leti, ko smo se povezali s študenti arhitekture v Ljubljani, kjer so nekako dali svoje ideje, konstruirali te izdelke na papir in potem so se pa te izdelki naredili v šolski delavnici lesarskih programov v Slovenj Gradcu na srednji šoli. To je bilo potem tudi razstavljeno v Slovenj Gradcu na licitaciji lesa. Nekateri izdelki se že proizvajajo tudi pri določenih podjetnikih. Ravno sedaj se pripravlja, druga taka delavnica je bila že izvedena, pripravlja se drug tak projekt, ki je v zaključni fazi, kjer bodo ti izdelki pripravljeni in bodo zopet razstavljeni na licitaciji lesa prihodnje leto februarja v Slovenj Gradcu. Seveda, če pa mi gremo na še višjo dodano vrednost – recimo, ta metuljček, ki ga imam danes na sebi, bi lahko rekli, da je tu materiala komaj 1 %, 99 % pa je dela. Tu je pa najvišja dodana vrednost. Ali pa pri tej leseni uri, recimo, je zelo malo lesa, je pa dodana vrednost dela veliko večja. Hočem povedati, da so ti materiali, iz katerih je ta izdelek narejen, iz takega lesa, ki ga danes kurimo. To so mali kosi. Mi danes vse preveč kurimo les. Pravzaprav bi si morali zastaviti cilj, da skurimo le tisto, kar ni več primerno za proizvodnjo. Če bi te stvari nekako izpeljali, tako kot sem si zamislil, če bi to verigo pognali, bi lahko realno v naslednjih 10 letih prišli do 10 ali 20 tisoč novih delovnih mest – tega ne govorim na pamet – v naslednjih obdobjih pa še veliko več, če bodo temu sledili zasebniki. Če bomo pognali to proizvodnjo, potrošnjo, vem, da bomo te stvari znali potem tudi prodajati. In ko bomo prišli do novih delovnih mest, bodo tisti, ki se bodo vključili v to verigo, prišli sami, ne bo jih treba iskati. Seveda pa moram poudariti, da so pomembni posamezniki v krajih, ki razvijajo te izdelke – na Koroškem imamo take ljudi, moram omeniti gospoda Maksa Ariha, ki je podjetnik in se ukvarja z rezbarjenjem in restavriranjem starih izdelkov, oblikuje nove izdelke in ustvarja lesarski nakit. Mislim, da bo nek tak dober primer prakse v naslednjih letih. Naj omenim tudi, da računamo, da se bo tak center formiralo tudi na Koroškem. Računamo tudi na to, da so določeni pogoji, da bi lahko bil tudi sedež tega podjetja na Koroškem. Tu bom nakazal štiri razloge za to. Prvič, tradicija lesarstva na Koroškem, Lesna Slovenj Gradec je bila pomembna ne samo v Sloveniji pred 30 in več leti, ampak v Jugoslaviji. Poraščenost gozdov na Koroškem je že kar 70 %. Imamo licitacijo lesa v Slovenj Gradcu, ki je mednarodnega značaja. Tu so primeri dobre prakse, kjer mladi ustvarjajo skupaj s fakulteto. Mislim, da imamo s tem neke pogoje za ustvarjanje te verige in da bomo uspeli na tej poti. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Han. Pripravi naj se gospa Violeta Tomić.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovani minister! No, jaz ne bom tako slikovit, kot je bil predhodnik, moram pa reči, da je povedal bistvo. Pred nami je zakonodaja ali pa ena od zakonodaj, ki bo, upam trditi, verjetno v tem mandatu eden najbolj pomembnih zakonov in tisti, ki mu lahko rečemo sistemski zakon, ki spreminja zadevo na glavo. 20 let smo imeli neko ureditev, pri kateri verjetno vsi v Državnem zboru, za razliko nekaterih, ali pa večina v Državnem zboru ugotavljamo, da ta ureditev ni dala pravih rezultatov; govorim o teh koncesijah. Kaj se je dogajalo v teh 20 letih oziroma od leta 1996 napre? To, da v Sloveniji skoraj nihče več ne dela stolov, kar je Škodnik pokazal; da smo v Sloveniji izgubili kar nekaj deset tisoč delovnih mest v lesni branži, v lesni industriji; da smo se jezili po vaseh, ko so nam težki tovornjaki uničevali poti, ko so vozili te silne kamione; da smo v vsaki gostilni slišali, ko so govorili, da Avstrijcem prodamo hlode, Avstrijci pa nam nazaj prodajo lepljen les. In treba je bilo nekaj spremeniti. Zdaj je idealna prilika, da se spremeni, koncesije z naslednjim letom na nek način padejo. Sedaj bom spomnil vse tiste, ki tam na tem mestu velikokrat rečejo tisti znani rek, da isto delaš in pričakuješ druge rezultate. Pa jih ni. Se pravi, treba je nekaj spremeniti. Minister Židan z ekipo se je lotil težkega dela, težke spremembe zakonodaje, ki pa je zmeraj povezana z nekimi lobiji, s koncesionarji in tako naprej. Vendar jaz ne bi te koncesionarje, ki jih sedaj imamo, kljub temu da sem Socialni demokrat, da imam na nekatere zadeve drugačne poglede kot Nova Slovenije, in to ni nič narobe, in nekatere poglede drugačne kot Združena levica, ki je v bistvu načeloma zmeraj proti. Nekatere zadeve okoli koncesij so bile dobre. Tisto je treba na nek način pobrati. Kar je bilo pa slabega, pa je treba s to zakonodajo spremeniti. Vsi govorite, da je les za Slovenijo nafta, kot je za Norveško, kot je za Bližnji Vzhod, kot je za Rusijo plin, je les za Slovenijo nafta. Zato mora država tu jasno presekati nekatere zadeve in začeti upravljati s temi gozdovi, 20 % vseh gozdov je v državni lasti, predvsem mora upravljati transparentno, upravljati tako, da bo država iz tega največ dobila in da bo tudi ta okoljski vidik upoštevan. Veste namreč, da na nek način so gozdovi pljuča za naše življenje in da bo tudi tu trajnostno zadeva naravnana. Glede same vsebine zakona in o amandmajih mi ne bomo sedaj napovedovali, katere amandmaje bomo spreminjali in tako naprej. Ta razprava je na nek način pripravljena do te mere, da bo tudi vlada, ko bo slišala vse te predloge, vse te pripombe, že sama lahko nekatere spremembe dala, in verjetno ne bo treba veliko amandmajev. Seveda pa vsi nikdar ne bodo zadovoljni s tem. Moram reči, da po dolgem času imamo vladno koalicijo, ki je pripravljena streti ta trd les, kot mu Škodnik pravi. V prejšnjem mandatu, to bi samo povedal gospe Tomićevi, nismo mogli tega narediti, pa bi takrat že naredili, ker smo imeli eno politično stranko, ki je blokirala to zadevo, ki je bila usmerjena zelo liberalno in je v bistvu govorila o vsem tistem, kar ni državnega, je dobro, kar je državno, je vse slabo. Zato enostavno takrat koalicija te zadeve ni mogla poriniti. Sedaj pa je ta koalicija sestavljena na takšen način, da z nekim pogledom za naprej, enotnim, bo lahkota zakon spremenila. In jaz verjamem, da bo ta zakon tudi v praksi zaživel. Je pa velika odgovornost na ministru Židanu. S tem se strinjam. Seveda sam zakon ne prinese samih rešitev. Treba je zakon implementirati in treba je nastaviti prave ljudi, ki bodo delali transparentno, ki bodo delali pošteno in ki bodo delali v prid te naše države. Jaz ta zakon enostavno podpiram. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Violeta Tomić, pripravi naj se gospa Iva Dimic.
Jaz se zahvaljujem najprej kolegu Hanu, ki me je informiral. Seznanjena sem namreč z razlogi, zakaj je ta zakon padel v prejšnji postavi vlade, in tudi z argumenti za in proti. Moram reči, da sem vesela, da je takrat padel in da imamo nekoliko izboljšanega sedaj na mizi. Ne strinjam se, da smo načeloma v Združeni levici vedno proti. Podali pa smo nekaj konstruktivnih predlogov in bomo tudi, glede na to, da bo ta zakon sprejet, kajti koalicija je velika in močna in bo ta zakon sprejela, to pomeni, da bomo še razpravljali o tem zakonu in sodelovali z amandmaji in s konstruktivnimi pripombami na ta zakon. Saj to je menda tudi namen. Pred nami je zelo velika odgovornost. Mislim, da se vsi zavedamo tega. Gozdovi so mogoče zadnja stvar, ki je Slovencem ostala v taki veliki meri, kajti tukaj se odločamo skoraj o 235 tisoč hektarjih gozda. Usoda teh gozdov in tega deooja je nekaj, kar zadeva prav vse državljane, ne samo koalicijo, ne samo eno stranko in ne samo mogoče kakšne interesne lobije. Zadnje časa se ogromno govori o predelovalni lesni verigi, oživljanju lesnopredelovalne industrije, trajnostnem gospodarjenju z gozdovi. Ampak pred nami ta zakon ima polno takšnih lepih in dobrih namenov, ampak ta zakon prav nič od tega ne naslavlja in tudi ne rešuje. Že v stališču sem povedala, da kot priloge k zakonu manjkajo nekateri dokumenti, na podlagi katerih bi lažje ocenili primernost rešitve upravljanja z državnimi gozdovi, ki jo predlaga Vlada. Najprej naj omenim poslovni načrt. Za Slovenske državne gozdove, d. o. o., poslovni načrt ne obstaja. Spoštovani in spoštovane, v podjetje bo Vlada vložila 20 milijonov evrov, vendar nameravane investicije razloži samo na eni strani A4 formata. 20 milijonov evrov in samo toliko je obrazložitev, kam bo ta denar šel. Ocene, kako bi se ta denar porabil, so zaokrožene tam nekje na 100 tisoč evrov, nobenih podlag in specifikacije za te ocene pa nismo videli. Celoten strošek potrebne mehanizacije znaša okvirno 10 milijonov 500 tisoč evrov, državna investicija, vredna več kot 10 milijonov evrov, pa je utemeljena samo v enem samem odstavku. Prosim, ali so te pripombe konstruktivne ali smo kar načelno proti? In vendar je ravno Ministrstvo za kmetijstvo pred dvema letoma pri dodeljevanju sredstev iz naslova ukrepa posodabljanja kmetijskih gospodarstev za naložbe, ki presegajo 40 tisoč evrov, zahtevalo poslovni načrt. Skratka, na eni strani ministrstvo za dodelitev državnega denarja za naložbo v vrednosti 50 tisoč evrov zahteva poslovni načrt, pri svoji 20-milijonski investiciji pa, kakor da poslovni načrt sploh ni potreben. Oprostite, ampak mislim, da je naloga opozicije, da opozori na takšne stvari. Potem manjka akt o ustanovitvi družbe, torej pogodba med družbo in državo. Ministrstvo za finance je v javni razpravi ocenilo, da predlog zakona predstavlja veliko finančno tveganje za proračun Republike Slovenije in da bi bilo treba izdelati analizo, ki bo s finančnimi podatki pokazala, ali je ustanovitev te družbe smotrna in da ne bo povzročila dodatnega primanjkljaja – in tega izračuna tudi nimamo! Oprostite, da si dovolim vas opozoriti na to. Leta 2007 je bila sprejeta Resolucija o nacionalnem gozdnem programu. Poročila o izvajanju nacionalnega gozdnega programa še vedno nimamo. Računsko sodišče je v revizijskem poročilu na isti problem opozorilo že pred tremi leti. Na ta nacionalni gozdni program se sklicuje tudi Vlada v predlogu tega zakona. Po tem zakonu naj bi se sredstva, zbrana v skladu za gozdove, namenjala za ukrepe na območju Natura 2000 v skladu s programom vlaganja v gozdove, ki ga na podlagi nacionalnega gozdnega programa in programa upravljanja območij Natura 2000 pripravi Zavod za gozdove. Torej, se bo delal program na podlagi programa, pri katerem po besedah Računskega sodišča nimamo prav nobenega vpliva in prav nobenega vpogleda. Naprej. Ta predlog zakona tudi ohranja delitev funkcije upravljanja državnih gozdov, čeprav se ob izteku koncesij ponuja idealna priložnost za združitev gozdarskega dela Sklada in Zavoda za gozdove. To bi lahko bilo neko novo javno gozdarsko podjetje, ki bi še vedno lahko prodajalo les iz slovenskih gozdov in s tem ustvarjalo dobiček. Takšno podjetje bi opravljalo javne naloge, obenem pa bi tudi izkoriščalo les iz državnih gozdov in proti plačilu opravljalo tudi gospodarske naloge v zasebnih gozdovih. No, za kaj takšnega bi bila dovolj le novelizacija Zakona o gozdovih, ki pa bi bila po posegu in obsegu precej manjša, kot je ta novi zakon, ki vzpostavlja to novo državno podjetje. Tudi prehod delavcev s Sklada bi bil veliko bolj enostaven kot zdaj pri ustanovitvi novega gozdarskega podjetja. Seveda je to samo ena od možnih rešitev, ki pa je po našem mnenju veliko boljša, ampak seveda ni edina od možnih rešitev. Dejstvo je, da bi bilo treba za določitev neke optimalne rešitve opraviti nekakšne neodvisne analize. Takšne analize žal danes nimamo pred sabo, da bi lahko primerjali, kakšne bi bile možnosti boljše. Dejstvo je tudi, da bi vse naloge, ki jih bo opravljala družba, lahko opravljala tudi katera od že obstoječih institucij, država pa kljub temu ustanavlja to družbo z omejeno – poudarjam omejeno – odgovornostjo za upravljanje z našimi državnimi gozdovi. V nadzornem svetu bodo sicer sedeli predstavniki vseh štirih različnih ministrstev, ampak to žal ni nikakršen garant za dober nadzor nad delovanjem državnega podjetja in nad naravnimi bogastvi, s katerimi bo podjetje razpolagalo. To, kako bo nadzor nad tem podjetjem izvajan, si lahko pogledamo na primerih SDH in na primeru DUTB, kjer Vlada poziva, pa piše, pa prosi, pa piše dopise, pa opozarja nadzorne svete, ampak ti nadzorni sveti Vlado gladko ignorirajo. Vendar, da ne bomo samo kritizirali in opozarjali na slabe stvari in bili, kot pravijo nekateri, vedno samo proti, zelo pozdravljamo odločitev, da bodo v nadzornem svetu tokrat tudi predstavniki delavcev. Samo delavci so tisti, ki jih res skrbi za družbo, v kateri delajo, in samo delavci so tisti, ki res poznajo delovanje svoje družbe in ki jim ni vseeno, kaj se z družbo dogaja, kajti samo delavci so odvisni, finančno in življenjsko odvisni, od delovanja te družbe. To se nam zdi dobro, pohvalno in dejansko gre končno za en tak odstop od dosedanje prakse te vlade. Kot že rečeno, sodelovali bomo s konstruktivnimi predlogi, seveda bomo podprli dobre predloge in opozarjali na slabe, kajti gre za usodo naših gozdov in posredno tudi za usodo vseh nas, državljanov Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic. Pripravi naj se gospa Vesna Vervega.
Hvala lepa, spoštovana predsedujoča. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Ponovno imamo na mizah v Državnem zboru zakon o državnih gozdovih, ki gre svojo pot in ne posluša pri pripravi tistega, kar posamezne poslanske skupine ali politične stranke, predvsem pa strokovnjaki na področju gozdov govorijo. Dejstvo je, da bi moral biti cilj države vsa leta, ne samo od danes naprej, to, da od državnih gozdov od lesa dobimo čim več, pa temu ni bilo tako. Pa pravite, zato pa smo mi nov zakon prinesli v Državni zbor, ki bo to omogočal! Ampak, poglejmo, kaj prinaša ta novi zakon, še prej pa, kaj prinaša tudi ali pa kaj je bilo storjeno, pa se ne bom vračala v leto 2007, ampak bom samo pogledala od leta 2012, ko je takrat bil že minister in predsednik odbora gospod minister Dejan Židan; en kup nekih sklepov imam pripravljenih, vse iz leta 2012, ko je bilo naloženo Ministrstvu za kmetijstvo in okolje, da v roku šestih mesecev pripravi predlog nove ureditve o upravljanju z gozdovi v lasti Republike Slovenije, pri čemer treba upoštevati priporočila Računskega sodišča. Potem je bilo tudi leta 2013 – se pravi, v enem letu nič storjeno – ponovno na Odboru za kmetijstvo ponovno sprejeti sklepi, ko se poziva Ministrstvo za kmetijstvo in okolje, da v skladu s priporočili Računskega sodišča pripravi ukrepe za boljše gospodarjenje z gozdovi s ciljem povečanja deleža predelave slovenske hlodovine na ozemlju Republike Slovenije, pa tudi ni bilo še nič storjeno. Ko sem gledala nazaj, kaj naj sploh izpostavim, sem si rekla, ali sploh ima smisel kaj izpostaviti. Gospod minister, boste povedali, kaj je bilo narejeno? Bil je sprejet akcijski načrt Les je lep v letu 2012, 17. junija, kjer so bili zapisani ključni cilji akcijskega načrta, ključni dejavniki za uspešno izvedbo akcijskega načrta. Se pravi, imeli smo že vse temelje za zagon tega, kako naj bi se lesnopredelovalna industrija v Sloveniji razvijala že leta 2012, v akcijskem načrtu, ki ga je sprejela Vlada in ki je temelj za vse nadaljnje korake v smer izboljšanja lesnopredelovalne industrije. Na hitro bi se dotaknila – seveda v Novi Sloveniji in takemu načinu upravljanja s slovenskimi gozdovi nasprotujemo, mislim, da je to že bilo razvidno iz stališča poslanske skupine, ampak vseeno se moram dotakniti določenih zadev, ki ne samo meni, ampak mislim, da širše tudi strokovnjakom na področju lesarstva, gozdarstva, gospodarstva ni vse ravno kristalno jasno. Zanima me, kaj pomeni, da ustanavljamo podjetje, ki bo zagnalo lesnopredelovalno verigo z visoko dodano vrednostjo. Dragi moji, kaj, koliko je visoka dodana vrednost? Bojim se, da je to samo fraza na papirju, tako kot je bila v preteklosti "odpravimo kreditni krč", pa ni nihče vedel ne kako, ne na kakšen način, kako smo ga odpravili ali ga nismo – mislim, da še vedno podjetniki govorijo v to smer, da temu ni tako. Ampak visoka dodana vrednost, kako je opredeljena. V zakonu visoke dodane vrednosti nisem videla opredeljene. Mislim, da je to zelo veliko, ker tukaj, ker govorimo o visoki dodani vrednosti za slovenski les, je vezano vse, tudi državno poroštvo Republike Slovenije, ki pa seveda ponovno nejasno opredeljuje – seveda se sprašujemo v Poslanski skupini Nove Slovenije namerno ali ne –, kaj bo omogočalo to poroštvo Republike Slovenije. Za kaj se bo porabilo? Ali je to zgolj samo bianco? In potem bo nekdo rekel, da rabimo za nakup strojev. Ali rabimo to poroštvo za zagon predelovalne industrije, ali rabimo to poroštvo za to, da bomo izplačali plače delavcem, ker smo tisti mesec ali pa dva meseca slabo delali? Za kaj se bo porabilo poroštvo Republike Slovenije? Tudi tega nimam. Nisem razvidela, mogoče me bo gospod minister opozoril, mi bo povedal, zakaj. Potem lahko gremo še naprej: vzpostavljanje gozdno-lesnih verig. Kako lepo je slišati! To frazo poslušamo že vse od leta 2012, sem povedala, da ne maram takih fraz, ki niso konkretne. Ko sem delala v gospodarstvu, je moral biti za vsak marketinško akcijo konkreten primer, kaj in kakšni bodo cilji, koliko bomo imeli izkupička, koliko bo iztržka, kdo bo to nadzoroval [[…]]Iz tega predloga zakona tega ne vidim. Ne vidim. Kaj je mišljeno kot vzpostavljanje gozdno-lesnih verig? Lastniško povezovanje? Ali je to samo odkup lesa na neki rampi, za katerega vemo, kje ga bomo skladiščili – vemo, kako je s propadanjem lesa –, ali gre za pogodbenega razmerja? Ne vemo. Mogoče bi samo en korak nazaj: visoka dodana vrednost – sem pozabila še povedati. Kaj se bo pa zgodilo, ko bomo ugotovili, da ta veriga ne prinaša visoke dodane vrednosti? Ali bomo ustavili? Ali bomo zaprli? Zato je pomembno, da ovrednotimo, kaj je za nas visoka dodana vrednost. Če ste gledali prejšnji teden Pravo idejo, upam, da ste jo gledali, je bil nek podjetnik, ki predeluje – ne vem, ali je bil iz solčavske regije –, ki prideluje pelete. On ima dodano vrednost! Tisti podjetnik jo ima. Iz peletov je prideluje. In ima visoko dodano vrednost na zaposlenega. A vas zanima, koliko jo ima? 125 tisoč. 3-krat je nad povprečjem Republike Slovenije! Zato želim, preden se tak zakon sprejme, ovrednotiti. Ker če bomo imeli ovrednoteno, če bomo imeli kriterije, potem bomo lahko tudi primerjali pa vedeli, v kakšno smer gremo, ne pa, da je ta visoka dodana vrednost nekje v zraku. Potem je bilo omenjeno v samem zakonu, da se v osnovni kapital oziroma da se vključi kot del tistih 20 milijonov vložka tudi že državno podjetje Snežnik, ki je v 70-odstotni lasti države. Mene samo zanima, jaz nisem videla, kakšna je ocenjena vrednost podjetja Snežnik, tega podatka nimam, na koliko je bila ocenjena vrednost Snežnika. In tudi, če je bila že vrednost sploh narejena. Pod drugo me zanima, kaj bo potem to priključeno podjetje Snežnik v Slovenskem državnem gozdu, d. o. o. Ali bo to hčerinsko podjetje ali bo to pripojeno podjetje? Tega, kolegi iz koalicije – ali iz opozicije, saj je vseeno, kolegi poslanci – tega nisem znala razbrati iz samega zakona. Mislim, da zapisati namen zadolževanja za poroštvo je zelo pomembno, ker ali se bo financiralo osnovna sredstva ali se bo ustanavljalo hčerinska podjetja iz poroštva. To niso zgodbe. Slovenija ali pa Slovenci, državljanke in državljani imamo s poroštvi zelo slabe izkušnje. Vemo, kaj se je dogajalo v Državnem zboru s poroštvom Termoelektrarni Šoštanj blok 6. Nova Slovenija je edina glasovala proti in vidimo, kam smo zadeve pripeljali. Mislim, da se s poroštvi pri ustanavljanju državnih podjetij, ko govorimo o javno-zasebnem partnerstvu, nimamo kaj igrati. Da poroštva Slovenije ne moremo dajati za to. Ker les imamo tam, lesa ne bo nobeden odpeljal iz naših gozdov. Mi imamo les v državi in ga ne bo nobeden odpeljal. Zakaj rabimo poroštva? Pričakujem, da mi boste na to danes odgovorili. Rada bi se še dotaknila področja, ki govori tudi o tem, kdo bo nadziral to podjetje. Vemo, da je namen tudi ustanavljanja kakšnih hčerinskih podjetij, pa računam oziroma verjamem, da kolegi poslanci veste, kako je, če država ustanovi računsko podjetje. Kdo je zadolžen, da izvaja nadzor. Bi pa še nekaj povedala, da danes govorimo o državnem podjetju tukaj v Državnem zboru in govorimo o zagonu lesnopredelovalne industrije. Moram reči, da sem pričakovala tudi gospoda Počivalška, ministra za gospodarstvo, ki bi mogoče na bolj gospodarske teme odgovoril. Hkrati, ker pa imamo tukaj ministra za kmetijstvo, bi pa želela vseeno vedeti, kakšna bodo razmerja s Skladom kmetijskih zemljišč in gozdov, kako bo s prenosom informacijskega sistema, za katerega je bilo rečeno, da ga bo preneslo s Sklada na novoustanovljeno družbo, in koliko bo za to bilo finančnih sredstev, ker v samem zakonu niso opredeljena. Ne vem, ali bomo to kar malo po domače naredili pa bomo rekli [[…]]Ampak, kako bo potem to ustrezalo računovodskim izkazom, da ne bomo potem tako govorili, spoštovani minister, kot smo pri reprezentanci, da se je kaj narobe poknjižilo. In seveda kadri oziroma ljudje. Ali bodo ti kadri bili tako usposobljeni, da bodo lahko tudi prodajo izvajali, da bodo to tržniki, ki bodo izvajali komercialna dela? Kakšne profile strokovnjakov? Se mi zdi, da je zelo pomembno doreči, kaj in koliko se bo rabilo. Pogoji za oddajo del v gozdu. Kdo bodo kupci? Ali imamo mi ovrednoteno ali pa v mislih, kdo bodo kupci naših izdelkov ali pa tega podjetja. Ne nazadnje lahko povem, da Slovenija celulozni les, ker nima lastne predelovalne industrije za iverko, izvozi les v Italijo. Glavni kupci za slab celulozni les so v Italiji. Enemu kupcu mi to prodajamo. Veste, koliko predstavlja Slovenija temu kupcu v njegovem naboru kupcev oziroma prodajalcev? 6 odstotkov! Tako so še zadeve, ki so še precej odprte. Mislim, da zakon ni na pravi poti. Hitreje, učinkoviteje bi bilo uporabiti vse tisto, kar že imamo, kar dobro deluje – in tukaj imam v mislih Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov, Zavod za gozdove, inštitut za gozdarstvo; skratka, imamo obilo strokovnjakov, ki bodo delali. Za konec naj povem, da gozdovi v naši državi niso jamstvo za izdelavo kakovostnega pohištva, in s tem končam.
Hvala lepa. Besedo ima minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan.
Naj mi gospa Dimic dovoli, da nekaj preberem, za kar želim malo pozornosti: "Gozdovi v lasti Republike Slovenije, ki obsegajo več kot 240 tisoč hektarjev, morajo s pretekom dosedanjih koncesijskih pogodb preiti pod upravo družbe v 100-odstotni lasti slovenske države. Koncesnine ostanejo le za gorske in hribovske kmetije, s preostalimi državnimi gozdovi pa družba samostojno in celovito upravlja in tako omogoča učinkovito gospodarjenje z ustreznim dohodkom, ki bo lahko razvijal in pospešil tudi primarno predelavo lesa iz državnih gozdov in s tem ustvarjal dodano vrednost v Sloveniji." To, gospa Dimic, kar sem sedaj prebral, ni neke vrste manifest leve politične stranke, to tudi ni program neke leve opcije, to je vaša predsednica – verjetno tako, da je tudi prebrala – podpisala leta 2012, in s tem se jaz v celoti strinjam. To, kar sedaj počnemo in kar se vam zdi tako zelo napačno, je skorajda implementacija nekega drugega programa, ki je pa na tej točki povsem podoben programu sedanje koalicije. Na podlagi tega je bila tudi, predvidevam, spoštovana gospa Dimic, oblikovana strokovna skupina znotraj tedanje vlade, ki je združila strokovnjake, upravne delavce in nevladne organizacije, ki je pregledala stanje in je potem pokazala pet možnih modelov. Največ točk, potem ko so glasovali, je dobil model – kar je zopet zanimivo –, ki govori o državnem podjetju; celo posamezniki so se sklicevali, da je edino ta model usklajen s tisto koalicijsko pogodbo. Ne bi želel, da politični spomin tako hitro zbledi, ker verjamem, da je ta skupina kompetentnih ljudi vedela, kaj govori. Res pa je, da te odločitve tedanja vlada ni potrdila, pa bi se lahko strinjal, ker se pač v Sloveniji vlade tako hitro menjujejo, kar tudi sicer ni dobro za državo. Dovolite, da vam nekaj povem o tem gozdarskem podjetju. To je precej podobno podjetje, kot je v Avstriji, na Bavarskem in marsikje drugje. To so v vsakem primeru države, ki jih težko obtožimo, da se vračajo k družbeni lastnini. Ti modeli so tam tudi relativno novi. Če pogledate, recimo, kdaj je bil sprejet avstrijski zakon, ki je ustanavljal tovrstno družbo – leta 1995, če se ne motim, govorim malo na pamet. Če pogledate, kdaj je bil na Bavarskem sprejet tovrstni zakon – v Nemčiji imajo sicer deželno stvari urejene –, mislim, da leta 2005. In za Bavarsko prav tako težko rečemo, da je to dežela v Nemčiji, ki zelo hiti proti neki družbeni lastnini, ampak so opazovali naravni vir, podobno kot opazujejo tudi vodo. Potem je bilo vprašanje, zakaj ne združimo – zaradi majhnosti Slovenije verjetno – vseh strokovnih institucij in gospodarske družbe. Tu je odgovor zelo preprost; tam, kjer to imajo [[…]]Zaradi zelo jasnih stališč, da ne more biti znotraj ene institucije gospodarjenje – torej delo na trgu – ne more biti v isti instituciji, kakor je nadzor, kakor je državno načrtovanje ali pa potem celo delo tovrstnih aktivnosti v zasebnem gozdu. Enostavno ne gre. Znotraj Evropske unije pravni red tega ne dopušča, zato ker varujejo privatni interes tudi tako, da ne dovolijo, da se ista institucija ukvarja s tržno dejavnostjo in potem opravlja nekatere javne funkcije, ki lahko njenim konkurentom celo škodijo, če so delane zlonamerno. Kar se tiče stališča finančnega ministrstva, ki ste ga omenili, moram povedati, da je skupaj s finančnim ministrstvom in strokovnjaki tudi Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano pripravilo dokument, ki se imenuje Izhodišča za poslovni načrt. Tu so vse poslovne projekcije za obdobje N+5, torej za naslednje leto plus nadaljnjih 5 let; celo zelo konservativno, če lahko omenim, tako kar se tiče količine kakor tudi prodajne cene, ki je v tem trenutku, mislim, da kar bistveno višja. To je bil razlog, da so se finančno ministrstvo in ministri strinjali in sprejeli tovrstni zakon na vladi, zato ker je v ozadju izhodišče poslovnega načrta, ki ima povsem enako strukturo kot poslovni načrt. Dejstvo pa je, da poslovni načrt mora sprejeti poslovodstvo. Se pa zelo strinjam s tistimi razpravami, ki so bile, kar nekaj tovrstnih razprav je bilo, da bistvo učinkovitosti in uspešnosti je, ali bomo imeli nadzorni svet in ali bomo imeli poslovodstvo, ki se izbere samo na način, da so to strokovnjaki, ki znajo delati tudi na področju gospodarstva. Zato kakorkoli je marsikateremu mogoče izgledalo neobičajno [[…]] Če pogledate strukturo nadzornega sveta, to ni struktura nadzornega sveta, na katerega ima Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano nek velik vpliv, samo en član od šestih je predlagan – in to samo predlagan – s strani Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. In še na nekaj bodite pozorni; ne more biti vsak človek enostavno predlagan v ta nadzorni svet. Šli smo preko sistema, da potem usposobljenost kadrov, ki je primerna, potrebna za nadzorne svete, pred tem oceni pristojna komisija Slovenskega državnega holdinga. Šele med temi potem štiri ministrstva izbirajo in predlagajo Vladi predloge za nadzorni svet. Zakaj štiri ministrstva? To bi pa lahko povedal. Jasno, Ministrstvo za gozdarstvo in prehrano kot pristojno, Ministrstvo za gospodarstvo kot ministrstvo, ki je prav tako zelo zainteresirano za razvoj celotne gozdno-lesne verige, Ministrstvo za finance – se ve zakaj, zato ker je največji skrbnik javnega denarja v tej državi – in zakaj Ministrstvo za okolje? Zato, ker ta družba ima tudi pomembne cilje na področju sonaravnega dela z gozdarstvom, ne nazadnje tudi novo Naturo imamo tudi v državnem gozdu, zato je skupina tako sestavljena. Kasneje bom pa odgovoril tudi na ostala operativna vprašanja. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vesna Vervega. Pripravi naj se gospa Marija Bačič.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Dovolite mi, da najprej vsem državljankam in državljanom Slovenije, posebej še prebivalcem Štajerske čestitam ob današnjem državnem prazniku. Danes smo si vsi enotni ali bili enotni v dveh stvareh; prvo, da je les najpomembnejši obnovljivi vir v Sloveniji ter ima strateški pomen, je strateška surovina, in druga stvar, da je potrebno boljše upravljanje in gospodarjenje z zasebnimi in državnimi gozdovi, zato da se ohrani okoljska, ekonomska, varovalna, socialna, energetska funkcija gozda. Zakon, ki ga trenutno obravnavamo, je korak v tej smeri, pravzaprav korak k sistemski rešitvi, kot smo že danes slišali. Kot smo omenili, gozd pokriva v Sloveniji okrog 58,3 odstotke površine, to je nekaj več kot 1 milijon 180 tisoč hektarjev in lesna zaloga slovenskih gozdov znaša po podatkih gozdnogospodarskih načrtov Zavoda za gozdove Slovenije okoli 346 milijonov kubičnih metrov oziroma 293 kubičnih metrov na hektar. Z zadovoljstvom ugotavljamo, da se gozdovi z vidika lesnih zalog in prirastka že desetletje krepijo. To je predvsem posledica načrtnega gospodarjenja z gozdovi, delno pa tudi posledica sprememb v metodologiji upravljanja ali ugotavljanja lesne zaloge. Naravni letni prirastek je večji od poseka in realizirani posek predstavlja okoli 70 odstotkov količine, ki jo kot trajnostno omejitev vsako leto določi Zavod za gozdove. Tudi vladni ekonomski analitiki Umarja ugotavljajo, da je statistično gledano intenzivnost poseka med najnižjimi v državah Evropske unije. Če torej gledamo gozdove kot vir lesa, le-ta v Sloveniji ni ogrožen. Državnih gozdov v Sloveniji je 21 odstotkov in po ocenah do leta 2020 možni letni posek v teh gozdovih lahko znaša okrog milijon 500 tisoč kubičnih metrov lesa. 18 koncesionarjev v državnih gozdovih gozd sekajo, prodajajo les in za vsak kubični meter lesa državi plačujejo koncesijo. Torej dobiček, ki ga pri tem ustvarijo koncesionarji, bi moral biti izkoriščen predvsem za ustrezno upravljanje gozdov in uspešno delovanje podjetja. Najpogosteje pa prav v tem delu prihaja do nesorazmernosti med prodajno ceno lesa in koncesijskimi dajatvami državi. Naj povzamem enega od komentarjev v zvezi s to problematiko. Koncesija, ki jo zaračunava država, je prenizka. Dobiček, ki ga ustvarjajo zasebna gozdna gospodarstva, je torej dober, a poznavalci pravijo, da je pravi profit velikokrat skrit še za eno operacijo – ker bi bil prevelik dobiček koncesionarjev vendar preveč v oči bijoč, so v igri vmesna podjetja. Koncesionar tem les proda po nižji ceni, oni pa ga po visoki končni ceni tržijo v tujino, predvsem v Avstrijo. Torej, glede na predvidevanja bodo prihodki novoustanovljene družbe po prenehanju koncesijskih pogodb znašali okrog 17,5 milijona evrov letno, kar je pomembno dejstvo. Da je treba urediti gospodarjenje z gozdovi, kaže tudi dejstvo, da so v Sloveniji zasebna podjetja, ki uspešno delujejo, ukvarjajo se z lesno proizvodnjo, torej gradnjo, izdelavo lesnih izdelkov. Torej, potencial v Sloveniji imamo, vendar je treba ustvariti ugodno okolje, kjer bi se takšna proizvodnja dejansko izplačala. Naj poudarim, da je naslednji ključni člen, po mnenju Poslanske skupine SMC, tudi najpomembnejši člen znotraj te novoustanovljene družbe, dodana vrednost in dodana vrednost celotnemu projektu še končni izdelek oziroma končni izdelki, s proizvodnjo katerih ustvarjamo zelena delovna mesta in zagotavljamo zaključek procesa od drevesa do lesa oziroma gozdno-lesne verige. Glede na vse omenjeno verjamem in upam, da danes res tu govorimo o slovenski lesni renesansi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Bačič. Pripravi naj se gospod Ljubo Žnidar.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Pozdravljeni, predstavniki Vlade in minister, ki je nekje zunaj. Ko v razpravi poslušamo o pomanjkljivostih pri gospodarjenju z gozdovi v preteklosti, naj spomnim, da je prav na podlagi analiz dosedanjega gospodarjenja z gozdovi v lasti Republike Slovenije ter proučitve rešitev na tem področju v državah članicah Evropske unije Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano predlagalo spremembo ureditve gospodarjenja z državnimi gozdovi ter pripravilo predlog zakona o gospodarjenju z državnimi gozdovi. Z ustanovitvijo nove državne družbe se tako prenese upravljanje z gozdovi v lasti Republike Slovenije v poslovno okolje, kjer bo mogoče doseganje boljšega poslovnega izida. Tu je pomembno povedati, da načrtovane spremembe ne prinašajo novih delovnih mest v gozdarstvu na račun obstoječih in nepotrebno zapravljanje proračunskega denarja ter pritiska na povečano brezposelnost, socialne transferje in ekonomski položaj gospodarstva. Pomembno je tudi omeniti, da ni bojazni za izgubo obstoječih delovnih mest delavcev, zaposlenih pri sedanjih koncesionarjih, saj so prav ti najbolj usposobljeni za opravila v gozdu in tako bodo vsekakor v prednosti pri opravljanju del v gozdu. Predlog zakona in ustanovitve družbe Slovenski državni gozdovi podpiram, ker menim, da bodo vzorno gospodarili z našimi gozdovi, ki razpolagajo z neprecenljivim naravnim bogastvom kakovostnega lesa, poleg tega ima gozd tudi pomembno proizvodno, ekološko in socialno funkcijo, seveda v ustreznem sorazmerju. Izrednega pomena je tudi, da gozdovi v lasti Republike Slovenije zagotavljajo visoko stopnjo biotske pestrosti in ohranjanja gozdnih ekosistemov, kakor tudi veliko javnih koristi, na primer zdravo čisto pitno vodo, rekreacijo, oddih, lov, turizem in tako dalje. Gozdovi v lasti Republike Slovenije morajo postati tudi bolj pomemben dejavnik ohranjanja razvoja podeželja, to je ohranjanja kmetij in podeželja v gorskem in hribovitem svetu. V preteklem obdobju smo na področju izkoriščanja gozdov doživeli nepravilnosti, ki se več ne smejo ponoviti. Prepričana sem, da bo družba Slovenski državni gozdovi s svojim gospodarjenjem zgled za vse lastnike gozdov, pri čemer profit ne bo edino zveličavno merilo za uspeh, ampak tudi ohranjanje narave, varstva okolja, izobraževanje in usposabljanje in se tako tudi zagotovi potrebno znanje za bodoče rodove. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, pripravi naj se gospa Irena Kotnik.
Spoštovani kolegice in kolegi! Danes sem velikokrat slišal, da je les slovenska srebrnina. Je še, ja. Pa se ob tem vprašam, kako pa država kot lastnik gospodarskih družb v državni lasti ravna s slovensko srebrnino – slovenske banke, Cimos, Paloma in tako naprej. Koliko sredstev je z dokapitalizacijami vložila v to slovensko srebrnino? Ob tem se vprašam, kakšna je vrednost te slovenske srebrnine. Za koliko lahko to slovensko srebrnino danes prodamo? Po mojem mnenju še za nekaj kilogramov železa ne. To pa zaradi tega, ker je treba najprej pokriti njihovo izgubo. Vložki v te gospodarske družbe v državni lasti so bili s strani države, s strani proračuna Republike Slovenije zelo veliki. Naj povem korektno ob tem tudi, da so tudi gospodarske družbe, ki poslujejo dobro, ampak saldo med tistim, koliko prihodkov prihaja iz dobrih družb v proračun, in tistim, koliko država daje slabim družbam, pa lahko zelo hitro vidimo, o čem se pogovarjamo. Danes je bilo tudi postavljeno vprašanje, ali ne bi bilo boljše, da bi te gospodarske družbe danes bile v privatni lastnini. Ali jim ne bi šlo bolje? Ali ne bi te družbe gospodarile danes veliko bolje? To so vprašanja, ki terjajo odgovor. Pri gospodarjenju z lesom na način, da zopet ustanovimo novo gospodarsko družbo v državni lasti zaradi dosedanje prakse gospodarskih družb v državni lasti – še daleč od tega, da bi bil v tem projektu optimističen. Sedaj imamo Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov, ki je bila njegova naloga tudi, da gospodari z gozdovi, z lesom. Tu so vse možnosti, da bi se način ali upravljanje spremenilo. Ker ustanavljamo novo družbo, bomo dejansko Skladu kmetijskih zemljišč odvzeli kar velik del prihodkov. Ni odgovora, kako bo Sklad kmetijskih zemljišč še poravnal obveznosti iz naslova denacionalizacije. Tudi to je odprto vprašanje. Odprto vprašanje je tudi vsem dosedanjim koncesionarjem, ki zaposlujejo približno nekje tisoč 400 do tisoč 500 zaposlenih, ki so pol leta pred iztekom koncesnine postavljeni v negotovost. Ja, bodo novi razpisi. Še niti približnega poslovnega načrta nove gospodarske družbe nimamo! To se pravi, zadeve so v izjemni meri negotove, nejasne, jasno je samo, da rabimo 20 milijonov za zagon gospodarske družbe brez kakršnekoli utemeljitve, usmeritve, za kaj se bodo ta sredstva porabila. Skratka, ni jasne prihodnosti, ni jasne vizije in se bojim, da bo slovenski les, ki je danes srebrnina, čez čas slovenski les bron, baker ali pa še kaj manj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irena Kotnik, pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Danes bi se dotaknila pomena izobraževanja pri upravljanju z gozdovi in lesnopredelovalne industrije. Kljub zavedanju pomembnosti gozda in lesnopredelovalne industrije smo danes v zelo nezavidljivem položaju. Če samo pogledamo, da smo imeli včasih 40 tisoč delovnih mest, v letu 2013 jih beležimo na tem področju samo še 9 tisoč 760. Po podatkih Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je predviden možni letni poseg lesa v državnih gozdovih preko 1,2 milijona kubičnih metrov in je torej potencial za povečanje števila delovnih mest izjemno velik. V primerjavi z državami, kjer je področje gozdarstva in lesarstva ustrezno urejeno, predstavlja vsakih 100 kubičnih metrov predelanega lesa eno delovno mesto, v Sloveniji pa trajnosti in urejenosti delovnih mest v gozdarstvu ne znamo ustrezno zagotoviti. V okviru javne obravnave so podali mnenje in predloge tudi Biotehnična fakulteta, Oddelek za gozdarstvo in obnovljive gozdne vire in Slovenska akademija znanosti in umetnosti. Njihovi predlogi so bili med drugim tudi naslednji: zagotoviti čim več delovnih mest, oblikovati zelena delovna mesta, najemanje zgolj usposobljene delovne sile, zagotavljanje pripravništva študentom gozdarstva in omogočiti raziskovalno delo. Torej je na področju gozdov in gozdarstva treba omogočiti vzpostavljanje strokovnega kadra ter podpirati izobraževanje in znanstvenoraziskovalno delo. Nujno je, da sodelavci, ki so na zahtevnih delovnih mestih gozdarjev ustrezno usposobljeni. Novo podjetje bo tako v obsegu proizvodnje zagotovo največje gozdno-lesno podjetje v državi, zato se bo z omogočanjem delovne prakse nudila možnost celovitega praktičnega usposabljanja strokovnim gozdarskim kadrom vseh profilov. Tukaj bi se mogoče dotaknila še dveh primerov dobre prakse pri nas v Sloveniji. Najprej bi se dotaknila M Sore. M Soro je svetovni inštitut za pasivno gradnjo v kategoriji lesenih oken nagradil izdelek pasivno okno podjetje M Sora. Zakaj? Zato, ker so vlagali v znanje in v inovacije in jim je uspelo. Njihov temeljni razvoj je bil strateško planiran za več let naprej. Zasledovali so potrebe trga in jih tako tudi takoj implementirali v svoje produkte. Če se dotaknem še mariborskega podjetja Ledinek. Pred sto leti je bila to družinska sodarsko delavnica, zdaj pa je mednarodno priznano in uveljavljeno podjetje na področju projektiranja in izdelave lesnoobdelovalnih strojev in naprav s skoraj 300 zaposlenimi. Stroji in tehnološke linije so postavili v več kot 45 državah, v Sloveniji pa nobene, vendar so uspeli. Zakaj? Vlagali so v razvoj in vendar ni razvoja brez znanja in izobraževanja. Pred nami je Predlog zakona o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije, ki podpira prizadevanja v tej smeri. Imamo primere dobre prakse, imamo načrt in želimo si, da bi bilo čim več mladih zaposlenih, želimo si nova delovna mesta in rast dodane vrednosti na zaposlenega v lesnopredelovalno panogi. Zato menim, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Lepo prosim, če izključite mikrofon. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se gospa Andreja Potočnik.
Hvala za besedo, spoštovana gospa predsedujoča. Spoštovani državni sekretar s sodelavcem z ministrstva za kmetijstvo, dragi kolegice in kolegi! Če je nafta sinonim za bogastvo, potem se strinjam, da je slovenski gozd slovensko bogastvo. In če govorimo o nafti, običajno dobimo tudi asociacije na šejke, potem se moramo žal vsi skupaj tukaj strinjati, da imamo tudi slovenske šejke, ki so se okoristili in se še okoriščajo s slovenskimi gozdovi. Najbrž smo do te točke skupaj, kar se tiče mnenja. Seveda je les naše bogastvo. Milijon 184 tisoč 526 hektarjev gozdov imamo v naši državi. To je 58,4 odstotka celotne površine. In kaj je dobro? Dobro je da les, da gozd raste. Vsako leto zraste novega lesa, nove lesne mase za približno 9 milijonov kubičnih metrov. Vsako leto. In ja, do danes mi s tem preprosto ne znamo. Ne znamo! Razočaran sem nad tistimi, ki pravijo, da je to sistemski zakon, da je to morebiti najpomembnejši zakon te koalicije v tem mandatu. Če bi bilo tako res, kolegice in kolegi, potem bi malo več moralo pisati v Strategiji pametne specializacije, to je dokument, ki ga je, kot veste, sprejela vlada 20. septembra letos, se pravi, pred dvema mesecema. Tam zelo malo piše o lesu. V poglavju 2.1.2, ki ima naslov Pametne zgradbe in dom z lesno verigo, piše, da so fokusna področja in tehnologije naslednje: prvič – napredne bivalne enote, drugič – pametno grajeno okolje s sistemi upravljanja stavb, tretjič – pametne naprave in četrtič – napredni gradbeni materiali in elementi, vključno z lesom in lesnimi kompoziti. Torej, končno je tudi les nekaj le omenjen. Strinjal bi se, da gre za zelo pomembno zadevo, ampak po našem razumevanju, po razumevanju Nove Slovenije - krščanskih demokratov gre za napačen koncept. Spet se bo država vtikala v upravljanje z našim naravnim bogastvom. Ja, boste rekli, država smo ljudje, torej se vsi vtikamo! Ja, pa ni res! Ali se vsi vtikamo v upravljanje z državnim premoženjem, ki ga upravlja Slovenski državni holding? Ravno po tej logiki bi morda pričakovali, da bi vendarle Slovenski državni holding imel potem roko nad slovenskimi državnimi gozdovi. Pa nima. Se pravi, gre spet za nek drug koncept. Gospod Židan je citiral našo predsednico gospo Ljudmilo Novak, bilo bi fer, bilo bi korektno, če bi povedal vir in da bi potem na koncu povezal, da je njena izjava konsistentna z našim stališčem danes, ko smo rekli, da bi vendarle to področje lahko prevzel Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov, ki pa je v državni lasti. Tako smo zapisali v našem stališču. Ko sem bil na cesti in sem potem se izobraževal za samostojnega podjetnika, sem na izobraževanju predstavil svoj poslovni model, opremljen s finančnimi kazalniki, koliko bo donosa, kakšni bodo stroški, kakšen bo dobiček. Pa ne zaradi izobraževanja, zaradi sebe. Isto sta delala tudi moja dva sinova, podjetnika. Danes tukaj ne vidimo poslovnega modela, kako bodo te zadeve delovale. Jaz hočem to videti, morda ne v zakonu, ampak želel sem videti eno prezentacijo s strani vlade, s strani ministrstva, da bomo videli, kakšen bo ta grozd. Slovenski državni gozdovi, d. o. o., bo najbrž nek holding, pod katerim bodo neki grozdi, ali bo veliko deoojev najbrž – ali kako bo s tem? To mi želimo vedeti. Seveda se potem tudi vprašamo, kdo bo tam na tretjem, četrtem nivoju nadziral poslovanje, ali bodo tam ti slovenski gozdni šejki še naprej harali, kot se temu neslovensko reče – se opravičujem za ta izraz. Tega se bojimo. Bojimo se, da gremo v nek koncept, kjer ne bo pravega izkupička. Kaj bomo mi s temi 9 milijoni – seveda, zdaj govorim za slovensko raven –, z 9 milijoni kubikov lesa, ki nam zraste, narava nam ga da, kakšen bo ta izkupiček? Ali smo pripravljeni – vidimo, da v proračunu ni kaj dosti denarja, praktično nič za to podjetje, za to verigo. Seveda je potrebna veriga, gospod Škodnik veliko ve o tem in iz njegovih ust v božja ušesa, kot se reče. Rekel je, da v 10 letih lahko imamo od 10 do 20 tisoč novih delovnih mest. Ampak, za božjo voljo, dajte nam malo več o tem povedati, kako do tega priti! Prvi sem, ki podpišem koncept, ki bo pil vodo, kot se reče, z obema rokama, ker potrebujemo – stokrat sem v tej dvorani že povedal – novih 60 tisoč delovnih mest. In če nam jih les da 10 tisoč – kapo dol!
Hvala lepa. Besedo ima gospa Andreja Potočnik. Pripravi naj se gospod Franc Jurša.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Vsi se strinjamo, da je les zagotovo dobrina prihodnosti, ne samo v Sloveniji, ampak še kje drugje. Naj glede na izvajanje predhodnikov, da se bojijo, kaj lahko iz tega zakona nastane, preberem citat kolega dr. Francija Pohlevna z Oddelka za lesarstvo Biotehniške fakultete v Ljubljani, ki je zagotovo strokovnjak na tem področju. Pravi takole: "Novi zakon o gospodarjenju z državnimi gozdovi ni idealen, a slabše, kot je bilo doslej, za lesno panogo ne more biti." Tudi to nam lahko nekaj pove. Se pravi, če želimo iti na bolje, moramo zagotovo nekaj spremeniti. Na internetu sem lahko prebrala, da so že leta 2010 na Gospodarski zbornici Slovenije imeli željo po ustanovitvi sektorskega direktorata na Ministrstvu za gospodarstvo. Danes, leta 2015, je vlada dr. Mira Cerarja to željo uresničila. Še zdaleč to ne pomeni, da je to dovolj, je pa zagotovo premik v pravo smer. Osebno menim, in verjamem, da tudi kolegi v SMC, da mora biti gospodarjenje z gozdovi nujno v neposredni povezavi z lesnopredelovalno industrijo. Danes je največja dodana vrednost ta, da iz našega lesa nekaj naredimo. Na žalost pa se danes tovornjak s hlodi odpelje v tujino, ki potem pridejo nazaj za višjo ceno. Mislim, da se mora drevo, ki se ga poseka v Sloveniji, nujno razrezati v Sloveniji. Pa ne samo to, težiti moramo k temu, da čim več tega lesa predelamo oziroma obdelamo doma; se pravi, da delamo končne izdelke. Imamo že veliko dobrih praks: skeletna gradnja iz lesa, montažne hiše, ki so v večji meri narejene iz lesa, masivne hiše iz lesa, stavbno pohištvo, se pravi, hiše, okna, vrata, uro je mogoče videti pri kolegu, očala, torbice, nakit, se pravi, idej je neskončno. Vesela sem, da sem se na Fakulteti za arhitekturo letos lahko udeležila dogodka, kjer so študentje za arhitekturo predstavljali svoje ideje. Ne morete verjeti, kakšne ideje so prišle! Potencial v Sloveniji absolutno je. Treba je pa zagotoviti ustrezno okolje, poslovno okolje, da se ta potencial razvija naprej. Omenjena je bila visoka dodana vrednost. Osebno pravim, da visoka dodana vrednost zagotovo ni v tem, da kamion vse odpelje v Avstrijo in potem pride nazaj razrezan les. To ni dodana vrednost. To moramo narediti doma, tukaj, v Sloveniji, ker vem, da znamo in zmoremo. Ja, in res, domači slovenski les še sigurno ne pomeni kvalitetnega pohištva. Treba pa je zagotoviti tistim, ki imajo idejo, ki imajo žilico, ki se ukvarjajo s tem, da jim omogočimo, da imajo boljše pogoje; se pravi, da les kupijo v Sloveniji in za cenejši denar. Še en zanimiv podatek, kje je še velik potencial. Slovenija ima večjo površino gozda na prebivalca, poseka pa ga polovico manj kot Avstrija. Se pravi, tukaj je še veliko možnosti. Trenutni predlog zakona podpiram, ob tem da ga je treba korigirati predvsem v tem delu, da zajamemo celovito in transparentno rešitev. Cilj zakona, poudarjam, mora biti predvsem zagon gozdnega in lesarskega dela. Se pravi, poudarek je tudi na zagonu lesarskega dela, ki je trenutno premalo v vzponu. Ne smemo več dopustiti, da se zasluži samo od hlodovine, premalo pa se skrbi za preskrbo s hlodovino slovenskih žagarjev. Slovenija potrebuje nova delovna mesta in s tem zakonom imamo priložnost in zato vas pozivam, da jo izkoristimo. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano gospod mag. Dejan Židan.
Najlepša hvala, predsedujoča. Samo dovolite, da odgovorim na vprašanja, ki se pogosto postavljajo, tudi med današnjo razpravo, in to so vprašanja, kako je z izplačilom preostalih denacionalizacijskih upravičencev, kar se tiče odškodnine zaradi nezmožnosti uporabe. Da ne bom o samem zakonu govoril, zakaj je do tega prišlo, zakon takšen je in ga je treba spoštovani do konca. V tem trenutku imamo na razpolago naslednje številke, in to je, da imamo 13 izvensodnih zahtevkov, ki so nerešeni, od katerih so 4 še neopredeljeni dokončno po višini, vendar ti zahtevki imajo vrednost 1,2 milijona evrov. Potem imamo še 18 sodnih zahtevkov s strani strank, ti zahtevki pa so, ob tem da še niso sodne poti zaključene, v vrednosti 22,8 milijona evrov, kar vse skupaj znaša 24,1 milijon evrov. To so ti zahtevki zaradi nezmožnosti uporabe. V tem trenutku imamo na posebni proračunski postavki iz sedanjega in preteklih let delovanja tudi Sklada deponiranih 28 milijonov, tako da je v bistvu denarja za to pokritje zadosti. Poleg tega pa, če ste v bistvu bili pozorni na sam osnutek zakona, ki je pred vami, je kot prvo napisano, da se iz gozdnega sklada, kjer se nek odstotek od letne prodaje gozdnega sortimenta nateče, realizirajo naloge, ki so po zakonu. Tukaj ne vidimo tveganja. Potem pa so bila vmes tudi vprašanja, zakon o gozdu in zakon o gospodarjenju z državnim gozdom. Ne gre za iste vsebine. Zakon o gozdu govori o upravljanju z gozdom, ali je to zasebni ali je to državni gozd, in notri so vsa opravila, ki so pomembna, da vzdržujemo naš sonaravni gozd in to odprtost, ki jo imamo. Zakon o gospodarjenju pa je v bistvu zakon – Avstrijci temu rečejo, pa tudi mi verjetno, lex specialis –, ki je poseben zakon zato, ker gospodarska družba, ki bo upravljala z državnim gozdom, pomeni delno odstopanje od posebnega prava, gospodarskega prava in zato je to poseben zakon. Torej, ko se mi danes pogovarjamo o zakonu o upravljanju in gospodarjenju z državnim gozdom, imamo opravka z gospodarskim zakonom, ki je osnova za to družbo. Konkretno, da družba gospodari na način – tu pa kljub vsemu prosim lepo, spoštovane in spoštovani, bodite pozorni –, da nima v lasti slovenskega državnega gozda. Slovenski državni gozd ostane neposredno v lasti države, ta družba pa plačuje najemnino ali uporabnino, ki se meri v odstotkih od letne realizacije. To je pomemben podatek. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravi naj se gospod Zvonko Lah.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Lep pozdrav ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, kakor tudi sodelavcem! Pozdrav velja tudi vsem ostalim, ki smo oziroma ste v dvorani. Nisem zasledil, da bi v začetku kdo povedal določene podatke. Res je, da je minister govoril o obsegu državnega gozda, da je tu okoli 240 tisoč hektarjev teh gozdov v lasti države. Moram povedati tudi, da je letni možen posek v teh gozdovih 1,5 milijonov kubičnih metrov lesa, da je letni prihodek koncesionarjev, ki znaša cirka 70 milijonov evrov. Če tu še dodamo lesne industrije, je to 170 milijonov evrov. Koncesijska dajatev je znašala v lanskem letu 16 milijonov evrov, čisto dobiček je nekje okoli 5 milijonov evrov. Nadomestilo dobiva, gozdno rento, 170 občin, v lanskem letu je to bilo 4,56 milijona evrov. To se pravi, da govorimo o relativno zelo visokem znesku in o zelo pomembnih podatkih. To pa ne pomeni, da z novim predlogom zakona ti podatki ne morejo biti še bistveno boljši. Ne bom govoril o tem, kaj vse se je počelo in kaj vse se ni počelo okoli koncesionarjev. To so pač ugotovitve nekaterih drugih organov, ki morajo biti ugotovitve nekaterih drugih organov. Mi danes govorimo o zakonu o gospodarjenju z gozdovi v lasti države in temu primerno se moramo na nek način v poslanskih skupinah tudi do tega zakona opredeliti. Lahko z gotovostjo trdim, da v naši poslanski skupini ocenjujemo, da koncesijski način ni bil primeren in da ga je treba na nek način spremeniti. Predlog novega zakona to tudi opredeljuje. Država kot lastnik gozda je ugotovila, da je premalo koncesijskih dajatev, da primanjkuje kvalitetnega lesa iz državnih gozdov in da je vedno manj delovnih mest v državnih gozdovih. Lahko bi vzeli nekatere primerjave, ampak so te primerjave dejansko zaskrbljujoče, da se iz preteklosti zgubilo toliko delovnih mest v državnih gozdovih. Te pomanjkljivosti se skuša z novim zakonom tudi odpraviti. Seveda pa rešitve, ki jih ponuja, vsem niso po godu oziroma jim ne odgovarjajo. Predvsem pa tistim, ki želijo iz gozda in lesa takojšnji in čim večji dobiček, drugih koristi gozda pa v nobenem primeru ne vidijo. Tudi druge koristi gozda so sila pomembne. To se je na nek način počelo dolgih 20 let. Seveda nihče, ki bi moral v preteklosti to upoštevati, tega tudi ni počel. Poslanke in poslanci naše poslanske skupine smo prepričani, da je v slovenskih gozdovih, pa naj gre za državne ali za zasebne gozdove, dovolj dela za vse, seveda ob pravilnem pristopu in organiziranosti upravljanja z gozdovi. Predlog zakona, ki je v postopku sprejemanja, po našem mnenju to tudi omogoča. Mimogrede naj omenim posledice letošnjega masovnega napada lubadarja. V slovenskih smrekovih gozdovih odpravljajo številne ekipe posledice te bolezni iz celotne Slovenije. To ni dovolj, tu so tudi iz Avstrije, Hrvaške in Bolgarije, pa smo še vedno priča pomanjkanju delovne sile in zaostankom pri sanaciji teh gozdov. Tudi v prihodnjih letih ne kaže bistveno drugače. Največja in najbolj pomembna novost, ki jo zakon uvaja, se nanaša na prodajo lesa. V preteklih 20 letih so les prodajali koncesionarji, v prihodnje pa bi to nalogo najbolj opravljali predstavniki slovenskega državnega gozda oziroma podjetje, ki je Slovenski državni gozdovi. Vsem nam je popolnoma jasno, da se posel, denar in dobiček ustvarja pri prodaji lesa. Upoštevamo tudi novi model upravljanja državnih gozdov in s tem zakonom se bo presojalo na osnovi učinkov prodajo lesa. In še ena prednost pri opozorilih; pristojnost novega podjetja, da prodaja les, odpravlja vrsto težav na trgu z lesom. Les iz državnih gozdov bo pod enakimi pogoji na voljo vsem zainteresiranim kupcem, in to v želenih količinah in kvaliteti. Istočasno pa je na ta način zagotovljena zanesljivost dobave in možnost sklepanja dolgoročnih pogodb o dobavi lesa. Namenoma nisem niti z besedo omenjal lesne predelovalne industrije ali, kot jo strokovno imenujejo, gozdno-lesne verige. Moram se strinjati z vsemi tistimi, ki v sedanjem predlogu zakona ne vidijo dovolj čvrstih zavez, da se bo na področju žaganja lesa in razvijanja predelovalne industrije v Sloveniji v resnici kaj zgodilo. Treba je vedeti, da je bilo v preteklosti prav tu izgubljenih največ delovnih mest. Poslanci in poslanke naše poslanske skupine smo v postopku nastajanja zakona na to stalno opozarjali tako koalicijske partnerje kot odgovorne na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in tudi Direktorat za les pri Ministrstvu za gospodarski razvoj. Tudi izhodišča za poslovni načrt nove družbe Slovenski državni gozdovi je treba dodelati, tako da bodo zagotovila optimalne pogoje za zagon in razvoj lesnopredelovalne industrije v Sloveniji. Poslanke in poslanci naše poslanske skupine bomo ta zakon v prvi fazi obravnave potrdili, s tem da želimo aktivno sodelovati pri nadaljnji razpravi in izpopolnjevanju določenih členov tega zakona.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah. Pripravi naj se gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav ministru, stalnim vabljenim, kolegicam in kolegom! Veliko je danes govora o upravljanju državnih gozdov, čeprav imamo v Sloveniji skupaj približno milijon 184 tisoč hektarjev gozdov, od tega samo 240 tisoč v lasti države, kar je približno 19 odstotkov, ostalih 81 odstotkov pa v zasebni lasti, približno četrtino vseh državljanov Slovenije, okrog 460 tisoč, in nekaj v lasti občin. Krovni zakon je Zakon o upravljanju z gozdovi, trenutno veljavni zakon, po katerem se bile podeljene koncesije pred skoraj 20 leti in večina koncesij za upravljanje z državnimi gozdovi poteče sredi leta 2016. Z državnimi gozdovi upravljajo koncesionarji, ki imajo zaposlenih približno tisoč 300 do tisoč 500 ljudi, in jim ta pogodba poteče čez dobrega pol leta. Ministrstvo bi po mojem mnenju moralo iti najprej v spremembo tega krovnega Zakona o gozdovih, kjer bi poenostavili in posodobili upravljanje z gozdovi – vseh v Sloveniji. Vemo, da imamo v Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov približno 100 zaposlenih, da imamo v Zavodu za gozdove kot strokovni instituciji preko 700 zaposlenih, od tega terenskih, rajonskih gozdarjev približno 400, imamo Gozdarski inštitut in ne vem kaj še vse – veliko zaposlenih, pa zelo malo rezultatov. Čas bi bil, da bi se že zdavnaj vlada lotila te spremembe krovnega zakona in tudi gospodarjenje z gozdovi načrtovala oziroma uredila tako, da bi od tega tudi pomagali preživeti tistim kmetom, ki nimajo samo gozdove ali pa se ne ukvarjajo samo z živinorejo, ampak da bi jim gozdovi pomagali preživeti, tudi v bližini gozdov v državni lasti. Zato se nam zdi to neprimerno, da sedaj država oziroma ministrstvo rešuje samo upravljanje z državnimi gozdovi na ta način – in po mojem mnenju prepozno –, saj ko bo ustanovljeno podjetje in preden bo to podjetje pridobilo izvajalce po Zakonu o javnih naročilih za sečnjo v teh gozdovih, v praksi poteče tudi do enega leta in več, da se vsi postopki izpeljejo, in se bojim, da bo do sredine leta oziroma v sredini prihodnjega leta ti državni gozdovi ostali brez upravljavca in se bo sečnja ustavila in tisoč 300 do tisoč 500 delavcev bo brez pravega dela pri sedanjih koncesionarjih. Zato menim, da ministrstvo zdaj nekako na moč in čez noč rešuje to situacijo, ki bo nastala prihodnje leto. Namreč, po veljavnem zakonu bi morala država oziroma Sklad kmetijskih zemljišč kot upravljavec z državnimi gozdovi podpisati pogodbe z novimi koncesionarji za dobo desetih let, pa seveda do tega sedaj ne bo prišlo, država rešuje to na drugačen način, kot pravi minister oziroma kot rešujejo to sosednje države, vendar ne upoštevajo naše specifike glede posestne razdrobljenosti, glede kmetijstva, strategije razvoja kmetijstva v Sloveniji. Bojim se, da bodo s temi izvajalci, ki jih bodo pridobili po novem zakonu, da bo to podjetje gledalo samo na dobiček, da bodo sekali vse povprek in to tam, kjer je največji izplen, ne bo pa zadaj neke politike, ki bi omogočala boljše gospodarjenje tako občin kot posameznih kmetov, predvsem teh višinskih, ki se že sedaj ukvarjajo z gozdarstvom, pa jim to predstavlja premajhen delež v gospodarjenju, in da tudi zaradi novega programa razvoja podeželja, kjer je bistveno manj subvencij, ne bodo preživeli in bi lahko na ta način država pomagala, da bi podelila nekaj koncesij kljub tem kmetom, da bi na osnovi nekega programa, ki bi ga morala izdelati Kmetijsko gozdarska zbornica s svojimi svetovalnimi službami, omogočili tako preživetje podeželja in preživetje predvsem teh gorskih kmetov. V vsakem primeru mislim, da Vlada oziroma ministrstvo kasni tako s sprejetjem novega zakona o upravljanju z gozdovi, ki bi spremenil oziroma posodobil gospodarjenje z vsemi gozdovi v Sloveniji, ne samo z državnimi, sedaj pa mi razpravljamo tukaj na veliko že kar nekaj časa samo o državnih gozdovih, kot da so to edini zveličavni. Država bi morala skrbeti tudi za tiste gozdove, kjer je potencial teh gozdov premalo izkoriščen, ker tako bi sledili neki politiki, bi ublažili neko gospodarsko škodo, ki se dela s tem, da se les, ki priraste, ne poseka in ne uporabi za pravi namen. Poleg tega bi pa morala tako ministrstvo in vlada se zavedati, da je treba ponovno oživeti lesnopredelovalno industrijo, kar s sprejetjem tega zakona, s tem da bo država nekaj več denarja dobila pri poseku oziroma večji bo izplen, bo še vedno ta les šel tako v izvoz in bomo izvažali narodno bogastvo, ne pa dodane vrednosti. Vlada Republike Slovenije pod vodstvom Janeza Janše je 27. 6. 2012 sprejela akcijski načrt za povečanje konkurenčnosti gozdne lesne verige v Sloveniji do leta 2020 s promocijskim sloganom Les je lep. Dokument opredeljuje les kot strateško surovino Slovenije, akcijski načrt na podlagi analize stanja določa cilje, ukrepe, kazalnike in roke za intenziviranje gospodarjenja z gozdovi ter za oživitev in razvoj predelave lesa in energetske uporabe njegovih ostankov. Aktivnosti vlade Janeza Janše so bile odločen napovednik v programsko spremembo gospodarjenja z državnimi gozdovi. Če vlada Janeza Janše ne bi padla marca 2012, bi se programske spremembe izvedle zakonito in pravočasno ter bi časovno sovpadale s sklenitvijo koncesijskih pogodb v leto 2016 – s tem tudi boljše gospodarjenje z državnimi gozdovi. Vendar po tem času vlada ni nadaljevala s tem projektom, obstalo je vse in zato smo prišli v tako situacijo, v kateri smo. Tega zakon ne morem podpreti v taki vsebini, sploh pa, da se nameni 20 milijonov sedaj v posodobitev oziroma v nove stroje za sečnjo, če bi bilo teh 20 milijonov namenjenih za predelavo lesa, kjer bi se dodana vrednost dodala, bi z veseljem potrdil ta zakon. Vendar gre za opremo, katere je na območju Slovenije pri koncesionarjih in pri drugih zasebnih izvajalcih več kot dovolj in ne vem, zakaj se država sedaj sili še z nekim novim podjetjem, ki bodo povečali kapaciteto sečnje, samo sečnje in spravila, pa nič drugega, mislim, da bi morali ta sredstva nameniti preko Ministrstva za gospodarstvo v predelavo tega lesa, da bi morali imeti neke strateške akcijske načrte. Tudi če les ostane še nekaj časa v gozdovih, pa se deloma dela škoda s tem, ker je že les zrel za posek, je večja škoda, če ta les, ki raste 50 in 100 let, sedaj v večji količini požagamo in ga peljemo v izvoz. Zato se mi zdi, da so ti ukrepi oziroma ta zakon in ta način gospodarjenja z gozdovi trenutno nepravilen in bi Vlada – ne da imamo samo več ministrov v nadzornem odboru tega podjetja, to še nič ne pomeni. Treba je narediti pravo strategijo, imeti vizijo, strategijo in iti v dodano vrednost, ustvariti čim več novih delovnih mest, s tem pa bomo lahko ustvarili samo oziroma pridobili več tujih izvajalcev, ker bodo podjetja registrirana zunaj in s tem bo dobiček oziroma dodana vrednost šla še pri tem osnovnem opravilu ven iz Slovenije.
Hvala lepa. Besedo ima minister mag. Dejan Židan. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Dovolite, da odgovorim na nekaj vprašanj. Kot prvo, strinjam se, da je ena od prejšnjih vlad sprejela akcijski načrt Les je lep, pa pred tem je treba povedati, da je začel nastajati še pred eno vlado pred tem, in sicer da sva bila pobudnika tedanja ministrica gospa Radičeva in jaz in sem vesel, da je naslednja vlada to tudi sprejela. Ga pa sedanja vlada tudi uresničuje. Po čem se to vidi? Mogoče kot zanimivost, dobro je, da pogledamo poslovanje lesne panoge v letu 2014 in letu 2011, ker je prišlo do preobrata. Ni še odskok, je pa preobrat. Panoga ponovno raste, panoga ponovno pozitivno posluje, tudi vedno več izvaža. Lansko leto smo se že približali milijardi evrov realizacije, in to so trendi,ki so mogoče tudi posledica novega zavedanja o pomenu gozdne lesne verige. Tudi samo Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki je zadolženo za gozdarski del, plus nekaj zelo malo lesarstva, kolikor program razvoja podeželja omogoča, je preko tega programa investiralo v gozdno-lesno verigo – torej ta lesarski del, večinoma kot obrtniški del – čez 100 različnih razvojnih projektov. Če pogledamo nov program razvoja podeželja za področje gozdarstva in lesarstva, namenjamo še več denarja. Ker kakorkoli, mi potrebujemo finančni vzvod, da pride do investicij in potem do nekih novih izdelkov. To je kot prvo. Kot drugo, kar bi želel povedati, je vprašanje, ki je bilo pred tem postavljeno, ali bo novo podjetje za državni gozd upoštevalo tudi t. i. okoljske vidike. Tukaj bi želel povedati naslednje. Med temeljnimi cilji delovanja družbe je upoštevanje javnega interesa in ciljev, ki jih ima Republika Slovenija na področju ohranjanja narave, in zavest v povezavi s podnebnimi spremembami. Glede na prakso podobnih podjetij na območju Evropske unije lahko upravičeno pričakujemo, da bo nova družba postala primer dobre prakse na področju upravljanja z naravnimi viri oziroma vsemi dobrinami in storitvami gozdnih ekosistemov. Družba bo morala gospodariti z gozdovi v lasti Republike Slovenije skladno s cilji nacionalnega gozdnega programa. Mimogrede, prej je bilo rečno, da ga nimamo; mi imamo v Sloveniji nacionalni gozdni program, veljavno zakonodajo in načrte za gospodarjenje z gozdovi, kar vse skupaj predstavlja zadostno varovalko oziroma v celoti onemogoča kakršnokoli pretirano izkoriščanje državnih gozdov. Pred tem je bil tudi izražen strah glede časovnice. Res je, tudi sam sem si želel, da bi ta konkretni zakon bil pred tem sprejet, treba pa je povedati, da je bilo tudi treba upoštevati, da je treba imeti koalicijska in ostala usklajevanja. Mimogrede, vmes je bilo rečeno, da je zakon nastajal v neki ozki skupini, to v celoti ne drži. Deležniki, s katerimi je bil zakon usklajevan in ki so zelo aktivno sodelovali, so naslednji: Ministrstvo za finance, Ministrstvo za okolje in prosto,– če kasneje želite, lahko celo konkretna imena preberem –, Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, Služba vlade za zakonodajo, Inšpektorat Republike Slovenije za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov, Zavod za gozdove Slovenije, Gozdarski inštitut Slovenije, Biotehniška fakulteta – Oddelek za gozdarstvo, Slovenski državni holding, Obrtna zbornica Slovenije in Gospodarska zbornica Slovenije, Umanotera in tako naprej. Torej, krog teh, za katere upam reči, da so tudi strokovnjaki, je bil kar širok. Vendar, kako sedaj naprej z vodenjem te družbe? S 30. 6. 2016 se iztečejo koncesijske pogodbe za pretežen del državnih gozdov in s 1. 7. 2016 družba v celoti prevzame gospodarjenje z gozdovi v lasti Republike Slovenije. V koncesiji po 1. 7. 2016 ostane le še 850 hektarjev gozdov v lasti Republike Slovenije, gre izključno za koncesije, podeljene v okviru razpisa za gorske in hribovske kmetije ter dve izobraževalni ustanovi, to je Šolski center Šentjur in Srednja gozdarska in lesarska šola Postojna. Družba bo v nadaljevanju z upoštevanjem sistema javnega naročanja pridobila usposobljene izvajalce za izvedbo sečnje in spravila lesa ter izvedbo gojitvenih del, sama pa bo organizirala prodajo lesa. Zaradi prehoda na nov sistem z gospodarjenjem z državnimi gozdovi v sredini leta 2016, torej vzrok je prenehanje koncesijskih pogodb, se bo temu tudi prilagodil način dela v gozdovih, in sicer na dva dela. Prvi del, druga polovica leta 2016, za posek in spravilo lesa bodo v gozdovih ostali le posamezni objekti, ki predstavljajo okvirno pravico letnega obsega sečnje. Zato predvidevamo, da se bo verjetno večji del sečnje razvijal v t. i. sistemu prodaje lesa na panju. Javni razpisi bodo objavljeni pred julijem 2016 ter bodo v osnovi podobni razpisom, ki jih tudi sedaj opravlja Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov za oddajo del v t. i. nekoncesijskih gozdovih v lasti Republike Slovenije. Predvidevamo, da se bo takšen način v manjšem obsegu ohranjal kasneje, vendar bo uporabljen predvsem na majhnih in razpršenih parcelah. V letu 2017 in kasneje pa bo družba z upoštevanjem pravil javnega naročanja oddajala dela za izvedbo sečnje in spravil lesa do kamionske centre. Družba bo v razpisu določala količino drevja za posek in spravilo prostorske enote, na kateri se bo izvajala sečnja in spravilo, način, pogoje in merila izbire izvajalcev pri oddaji posameznih del državnih godovi. Družba bo les prodajal sama. Zavedamo se, da se prav oddaja del v gozdovih ter prodaja lesa ključna elemente v novi organiziranosti, s katerima želimo izboljšati dosedanje gospodarjenje z državnimi gozdovi ter ustvariti pogoje za razvoj lesne industrije v Sloveniji. Zato bo družba morala naprej pripraviti in javno objaviti vsa pravila v zvezi z načini in pogoji ter merili izbire izvajalcev pri oddaji posameznih del v državnih gozdovih ter načine in plačilne pogoje prodaje gozdnih lesnih sortimentov. Ta pravila sprejme družba v soglasju z ministrom, pristojnim za gozdarstvo, ter na podlagi mnenja nadzornega sveta, saj je kot družba, ki gospodari z državnimi gozdovi, zavezana k doseganju vseh ciljev, ki so določeni v zakonu in se poleg samega ožjega gospodarjenja z gozdovi nanašajo tudi na zagotavljanje razvoja podeželja in ohranjanja kmetij, zagotavljanja nadaljnjega razvoja gozdno-lesne verige kakor tudi prispevanja k ciljem ohranjanja narave. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marinka Levičar. Pripravi naj se gospod Danilo Anton Ranc. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani minister s svojo ekipo, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Zakon, ki na novo ureja gospodarjenje z državnimi gozdovi, je pomemben tako za državo kot tudi za občino, zlasti za tiste občine, ki imajo na svojem območju veliko državnih gozdov. Takšnih občin je v Sloveniji 170, kot je povedal že moj vodja poslanske skupine gospod Jurša, in samo te občine so iz naslova gozdne rente dobile dobrih 4,5 milijona evrov na letnem nivoju. Občine naj bi večji del teh sredstev namenile za gradnjo in vzdrževanje lokalnih cest, lokalne infrastrukture, ki je v nekaterih občinah zelo dotrajana, zato so ta sredstva nujno potrebna. Naj pa ob tem omenim, da lastniki zasebnih gozdov, teh je v Sloveniji 80 odstotkov, ki prav tako uporabljajo te lokalne in gozdne ceste, prav nič ne prispevajo v ta sklad oziroma ne plačujejo občinam, kar se mi ne zdi pravilno. Zato bomo v naši poslanski skupini predlagali, da se v novelaciji krovnega zakona o gozdovih, ki bo v obravnavi prihodnje leto, tudi to področje uredi. Poslanska skupina Desus si bo in si je prizadevala, da se bo v gozdnem skladu zagotovilo dovolj sredstev, tako imenovane gozdne rente, za poplačilo obveznosti občinam, kar pomeni, da naj bi občine, v katerih ležijo državni gozdovi, dobile najmanj toliko sredstev, kot so jih od rente dobile do sedaj. Najmanj toliko, to poudarjam. Kot poslanka sem bila izvoljena v 4. volilni enoti, to je v občini Kočevje, torej v tisti občini, ki ima med vsemi slovenskimi občinami največji delež državnih gozdov. Ima pa ta občina na žalost tudi največjo stopnjo brezposelnosti, kar 25-odstotna je ta stopnja. Ker je v dvajsetih letih propadel velik del lesne industrije in lesnopredelovalne industrije v tej občini, je kočevska občina zaradi tega še posebej prizadeta in se zavzema, da bi z novim zakonom to področje bolje uredili. Sedaj veljavni koncesijski model upravljanja občini, kot sem že rekla, ni prinesel napredka – ravno nasprotno! Edina svetla točka je Snežnik, Kočevska Reka, ki jo je tudi država prepoznala kot strateško naložbo in jo s tem zakonom vključuje v obliki kapitalske naložbe države v novoustanovljeno podjetje Slovenski državni gozdovi. Pričakovanja v občini in med ljudmi glede tega novega zakona so velika. Na občini se tudi trudijo in skušajo preko občinskega podjetja Kočevski les narediti preboj v smeri razvoja in boljšega izkoriščanja lesa na Kočevskem. Prav te dni poteka tukaj enotedenski festival Les je več. Tudi občinski svetniki enotno pozivajo Vlado in zakonodajalca, da jih pri teh svojih odločitvah upošteva in pripravi zakon, ki bo tej gozdnati občini prinesel nova delovna mesta in posledično vsestranski razvoj in sedež te družbe. Ustanovitev enovitega državnega podjetja je zatorej korak v pravo smer. Da pa bo podjetje lahko izpolnjevalo vse zastavljene naloge, ki so zapisane v predlogu zakona, mu je treba že na začetku, se pravi ob ustanovitvi, zaupati in storiti vse za uspešen zagon in kasnejše delo. V predlogu zakona je opredeljena začetna višina kapitala, ki ga država prispeva za njegovo ustanovitev in delovanje. Opredeljeni so tudi finančni mehanizmi, ki bodo do določene mere pomagali ustvarjati pogoje za vzpostavitev gozdno-lesne verige. Tisto, kar nas v Poslanski skupin Desus nekoliko bega, je višina letnega nadomestila, ki naj bi ga plačevala družba v gozdni sklad. Višina letnega nadomestila je tisti kriterij, ki pojasnjuje odnos in pričakovanja države do novega podjetja. Pretirano izčrpavanje družbe že prva leta njenega poslovanja bo prav gotovo povzročilo težave v njenem tekočem poslovanju ter oviralo širitev dejavnosti. V stranki Desus smo prepričani, da je treba podjetju v prvih letih njegovega delovanja omogočiti, da se konsolidira finančno in kadrovsko tudi okrepi. Na to smo opozarjali in bomo še v nadaljnjem postopku sprejemanja zakona za gospodarjenje z gozdovi v lasti Slovenije. Ta zakon je vsekakor treba sprejeti, zato ga bomo soglasno podprli, kot smo že napovedali. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc, pripravi naj se gospod Jan Škoberne. Izvolite, gospod Ranc.
Predsedujoči, hvala za besedo. Tokrat bom bolj kratek, ker je kolegov precej na vrsti za razpravo. Naj prvo rečem, da sem presenečen, da v bistvu nekateri poslanci, s katerimi se srečujemo na hodnikih, načeloma večkrat dajo podporo temu zakonu. Bil sem že vesel, da končno bo v parlamentu prišla na dnevni red ena gospodarska tema, ki bo dala dober rezultat. Iz prakse pa vidim, da s številnimi sklepi na področju tega problema, ki ga je obravnaval Odbor za kmetijstvo, nismo prišli zelo daleč in sedaj je končno prišla na mizo ena pravilna rešitev, pa zopet ti isti poslanci, ki na to opozarjajo tudi na hodnikih, postavljajo neke dileme, ki jih praktično ni. Naj samo navedem, da bi v času od leta 2012, ko je parlament prvič začel o tem resno razpravljati, pa do danes, to je v obdobju treh let, nastala gospodarska škoda iz naslova neučinkovitosti gospodarjenja na tem področju milijarda 200. Na drugi strani postavljamo razne preiskovalne komisije, zapravljamo denar za fotovoltaiko, tukaj, ko pa imamo realno priložnost, da nekaj spremenimo, pa postavljamo nekatera vprašanja, ki praktično niso na tem mestu niti potrebna. Seveda pa računam, ker sem zaznal v razpravi tudi nekaterih opozicijskih poslancev, da vendarle vidijo, da je treba nekaj storiti, da bomo končno z nekimi manjšimi pripombami tudi prišli do prave rešitve. Naj tudi navedem, da sem s tem postavil vprašanje poslancem iz skupin prijateljstva z Avstrijo, Nemčijo, kako oni gospodarijo z gozdom. Seveda so takoj odgovorili, da so les označili kot strateško naravno surovino in da ga ne uporabljajo za izvoz ter da so dosegli konsenz na tem področju, ker menijo, da je področje gozdarstva in lesarstva strateško vprašanje za gospodarski sistem. Gospodarska škoda, ko sem o njej govoril, je okoli 8,8 milijarde evrov v zadnjih 20 letih, to je treba videti, vzeti v zakup in preprečiti, da bi se ta škoda nadaljevala v nadaljnjih 10 letih in bi skupno prišlo do 12 milijard škode, ki bi nastala na različnih področjih: neučinkovitosti gospodarjenja, propada lesne industrije in tako dalje. Rekel bi tudi to, ta velik izvoz lesa, to je velik problem, skoraj milijon in pol kubikov lesa izvozimo brez dodane vrednosti, potem pa les uvažamo nazaj v obliki izdelkov in dobesedno odpiramo delovna mesta čez mejo v tujini in postajamo rudnik za izčrpavanje lesa. Po drugi strani pa nam okrog 200 kamionov na dan, ki vozijo po naših cestah, uničuje ceste in bremeni naš proračun. Na koncu bi poudaril le to, da je v parlamentu tudi nekaj kolegov poslancev, ki so delovali v lesni industriji in gozdarstvu, naj omenim gospoda Tanka in gospoda Pogačnika. Mislim, da je čas, da v parlamentu lesarji in gozdarji strnemo vrste in na nek način podpremo, po potrebi mogoče malenkostno tudi dopolnimo ta zakon, in končno sprejmemo zakon, da se v zgodovino parlamenta zapiše tudi neka dobra zgodba, da smo postavili v ospredje gospodarske teme, od katerih smo vsi odvisni, ne samo mi, celotna Slovenija. Mislim, da je v lesu in gozdarstvu velika priložnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jan Škoberne. Pripravi naj se gospod Benedikt Kopmajer. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, poslanke in poslanci! Ključna stvar pri tem zakonu je, da obrnem zgodbo, da ne govori samo o vprašanju dobička in doseganju ekonomskih ciljev, ampak govori o gozdu kot enotnem prostoru; na eni strani o njegovih ekonomskih potencialih in na drugi strani o nujnosti, da ga razumemo kot življenjsko okolje, da na zelo pomembno mesto ciljev te družbe postavimo tudi ohranjanje biotske raznovrstnosti, da postavimo gozd kot segment kvalitete življenja, kvalitete nekega življenjskega okolja. V razpravi je bilo rečeno, ne enkrat, večkrat, da je treba imeti vizijo, strategijo in da brez tega ni mogoče postaviti nekega dobrega novega ukrepa, razviti neke nove družbe, ki bo lahko dosegala cilje, ki so nam v tej dvorani vsem skupni. Velikokrat pa se je pozabilo dodati še tisto, da mora strategiji in viziji slediti tudi rezultat, mora slediti neko udejanjenje, mora biti nek premik. In na področju ne izkoriščanja, ampak trajnostne rabe lesa in trajnostnega upravljanja slovenskih državnih gozdov je gotovo zadnji čas, da do tega premika pride. Ne samo zaradi ekonomskih učinkov, ki jih pravzaprav ne gre ponavljati, ker smo jih danes več ali manj slišali v vsaki razpravi, ampak predvsem skozi prizmo tudi ekonomsko-socialne funkcije, ki jo gozd kot tak ima. Ob tem se postavi vprašanje ali dilema, zakaj se država loteva tega skozi neko družbo, zakaj Vlada prevzema tako pomemben segment odgovornosti pri upravljanju gozda, ki ga ima v lasti. Kdo drug pa bi naj to počel? Če vsi ugotavljamo, da je to eden glavnih virov, ki jih Slovenija ima na razpolago – poleg vode in, denimo, sončne energije, za katero pa sicer med drugim ugotavljamo, da smo jo popolnoma narobe razumeli in da smo morda 2 milijardi preveč vrgli v subvencije za energijo, ki bi jo bilo mogoče izkoristiti drugače ali pa vsaj bolje oplemenititi –, je seveda edino smiselno, da se Vlada tega loti, da pokaže, da ima do lesa, do gozda, do potenciala, do njegovih delovnih mest in do življenjskega okolja – ne samo našega, ampak tudi do življenjskega okolja rastlin in živali – odnos, kot si ga zasluži. Če se postavi dilema, ali naj upravlja ali naj ne upravlja, potem je treba povzeti to razpravo in ugotoviti, da je bilo dovolj opazovanja, da je bilo dovolj premišljanja in je čas, da se nekaj zgodi. In dogaja se s tem zakonom, dogaja se s prevzemanjem odgovornosti in dogaja se s tem, da se ne zapiše, da je naloga bodočega upravljavca samo sečnja in spravilo lesa, ampak da ima bistveno širše naloge; da je treba spodbuditi verigo, da pa je potem naloga tega upravljanja, ki bo sedaj enotno, centralizirano, bolj učinkovito, z bistveno večjimi možnostmi za tako imenovane spillover učinke, da dosežemo tudi ostale cilje. To pa je zagon ponovno male obrti, vezane na les, malega gospodarstva in predvsem, da les ohranimo in da gozdov ne izčrpamo, da morda ta potencial še povečamo. Zgolj strategije in papirnate akcije tega ne storijo. Za ta ukrep pa lahko upravičeno upamo, predvsem iz naslova tega, da na Vlado in na ministre neposredno prenaša izjemno veliko breme odgovornosti, da bo učinek takšen, kot ga danes zapisujemo v teh strateških dokumentih. Tisto, kar je treba na koncu reči; če je – malo za šalo, malo zares –bivša stavba Slovenijalesa pokazatelj, kakšen potencial gozd v Sloveniji ima in kakšen potencial ima slovenska obrt iz tega naslova, pa tudi podjetništvo, tudi večje gospodarske družbe, potem je treba reči, da imamo izjemno velika pričakovanja do te nove družbe. Kot že nekajkrat povedano, ne štejejo zgolj besede, štejejo dejanja. In to je dejanje za to, da povrnemo slovenskemu gozdu in slovenski lesnopredelovalni industriji to, kar je nekoč manifestirala skozi to izjemno impozantno stavbo bivšega Slovenijalesa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Benedikt Kopmajer. Pripravi naj se gospod Simon Zajc. Izvolite, gospod Kopmajer.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Kot koroški poslanec bi želel opozoriti, da imamo tudi v tem delu Slovenije kar visok delež državnih gozdov, s katerimi pa upravljata dva večja koncesionarja, to se pravi Gozdno gospodarstvo Slovenje Gradec in Gozdno gospodarstvo Maribor, v skupni površini 35 tisoč hektarjev, kar je približno 10 odstotkov vseh državnih gozdov. Prav zaradi tega sem zelo zainteresiran za dobre rešitve, ki jih bo novi zakon o gospodarjenju z državnimi gozdovi, verjamem, tudi prinesel. Ni nobena skrivnost, da so prav bližina avstrijske meje in lesnopredelovalne kapacitete na avstrijskem Koroškem magnet tako za gozdna gospodarstva in zasebnike, ki prodajajo najboljši kvalitetni les čez mejo, kjer so cena lesa, plačilni pogoji, odzivnost lesarjev bistveno boljše urejena kot pa v Sloveniji. V postopku priprave predloga zakona nenehno opozarjamo predlagatelje in koalicijske partnerje – in moram reči, da naletimo na zelo dober odziv – na pomen sprejetja takšnih rešitev, ki bodo prispevali k vzpostavitvi, tudi k razvoju lesnopredelovalnih verig v Sloveniji. Zato ocenjujem, da je vsebina zakona, ki govori o gospodarski dejavnosti, primerna osnova za izvajanje ciljev in nalog, ki so v tem zakonu jasno opredeljena, da pa je vsebina, ki se nanaša na vzpostavitev in razvoj gozdno-lesnih in predelovalnih verig, potrebna dopolnitev tako v samem zakonu kot v izhodiščih za izdelavo poslovnega načrta nove družbe. Po besedah odgovornih v Direktoratu za les na Ministrstvu za gospodarstvo tovrstne dopolnitve že pripravljajo. Prepričan sem, da bo nova ureditev gospodarjenja z državnimi gozdovi omogočila nov razvojni zagon povsod tam, kjer državni gozdovi ležijo, in s tem ustvarila pogoje za delo, nove zaposlitve ter enakopraven dostop do dela sedanjim in bodočim izvajalcem del. Še posebej na področju lesnopredelovalne industrije. Lahko nam verjamete, da na Koroškem vemo, kakšno je poslanstvo lesa in gozda. Nekaj tega sta danes plastično prikazala tudi moja dva kolega s Koroške z izdelki, ki sta jih predstavila. V kvaliteto lesa – vas moram spomniti, tisti, ki tega niste vedeli –, je bil prepričan tudi Stradivari, saj je les za svoje znamenite violine nabavljal tudi pri nas na Koroškem, na Strojni se reče temu območju. Seveda upam, da bomo v nadaljnji razpravi pri sprejemanju tega zakona svoje poslanstvo realizirali tudi v obliki koroškega lesnopredelovalnega centra. Zato ta predlog zakona tudi osebno podpiram. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Simon Zajc, pripravi naj se mag. Aleksander Kavčič. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Lep pozdrav ministru s sodelavci. Spoštovane poslanke in poslanci! Voda in gozd, to je tisto, kar v Sloveniji imamo. Podtalnica nam po opozorilih Arsa vsako leto pada, ampak o vodi bomo govorili ob drugi priložnosti. Danes govorimo o gozdu; danes govorimo, bolj natančno, o tistih 20 odstotkih gozda, ki je v lasti države. Ta odstotek se bo še povečeval, to je naša strategija, da povečamo površine gozda vsaj na 25 odstotkov, predvsem v obmejnem pasu in tam, kjer lahko zaokrožimo posesti, ker je to smiselno zaradi tega, da je ekonomika upravljanja bolj učinkovita. Slišali smo, da z ene smeri država sploh ne bi smela imeti v lasti gozdov, ampak če pogledamo, kje je rakrana slovenskega upravljanja z gozdovi. Je tudi v tem, da imamo preko 400 tisoč zasebnih lastnikov gozdov, nekateri od teh sploh ne vedo, da imajo gozdove, nekateri, ki vedo, da jih imajo, pa ali so prestari za upravljanje ali z njimi ne znajo upravljati. Če bi ti ljudje lahko te gozdove prodali državi in bi potem to podjetje z njimi upravljalo, je to dobra stvar. Širjenje državnih gozdov je po mojem mnenju dobra stvar tudi v tem pogledu, da gozdovi, ki jih upravlja država, so v veliko boljši kondiciji, vsaj po navadi, kot tisti v zasebni lasti. Prihodnje leto konec junija poteče večina koncesij, ki smo jih do sedaj imeli. Postavlja se vprašanje, kako od sedaj naprej. Kaj storiti? So takoj ideje, da potegnemo oziroma podaljšamo koncesije še naprej, dokler ne potuhtamo, kaj storiti. Ampak poglejte, koncesije so bile 20 let. Posledica teh koncesij je to, da smo izgubili nekje 30 tisoč delovnih mest, in se vsi tukaj danes strinjamo,da koncesije niso najbolj primeren način upravljanja z gozdovi v državni lasti. Potem so še ideje, da naj obstoječe institucije to upravljajo, s tem da se je treba zavedati, da mogoče to je rešitev, ampak Sklad je bil ustanovljen z enim namenom, in sicer zaradi postopkov denacionalizaciji. Ta denacionalizacija se počasi zaključuje, to podjetje, ki pa bo ustanovljeno, če bo, pa deluje preko tega; se pravi, ni to glavni namen tega podjetja. Za nas v SMC sta, kar se tega tiče, tega podjetja in njegovega delovanja, pomembni dve stvari. Prva je, kot smo danes že velikokrat slišali, lesnopredelovalna industrija. V teh 20 letih je močno shujšala, čas je, da tista izgubljena delovna mesta, vsaj del njih, dobimo nazaj. To podjetje bo pomagalo lesni verigi, s tem da bo od sedaj naprej mogoče zagotavljati dolgotrajno dobavo, garantirano dobavo, predvidljivo dobavo lesni industriji. Torej, sedaj bo lesna industrija lahko vedela, koliko in kakšen les za naslednjih pet let lahko pričakujejo. Ker to od sedaj naprej bo mogoče. Do sedaj je bilo pač tako, da je vsak koncesionar imel svoje prodajne poti, svoje prioritete in to v večji meri ni dobro vplivalo na lesno industrijo. To se sedaj spreminja. Želimo pa si, da v tistih delih, kjer obstoječa lesna industrija, ali pa v tistih delih, kjer privatna iniciativa ne bo pokrila lesne predelave, da to luknjo zapolni to podjetje. To mislimo, da je nujno potrebno, če hočemo res doseči to, za kar se zavzemamo, se pravi nova delovna mesta in pa to, da hlodovina ne gre nepredelana ven iz Slovenije. Noben hlod več ne sme iti ven, brez da se mu v Sloveniji – pa ali bo to to podjetje ali pa privatni sektor – ne doda dodane vrednosti. Druga stvar, ki je za nas pomembna, transparentnost delovanja tega podjetja. Transparentnost moramo zagotoviti, s tem da nad tem podjetjem bdi celotna vlada. Seveda Ministrstvo za kmetijstvo igra tukaj veliko vlogo, vlogo, ki pa jo mora prevzeti vidno, pa je tudi Ministrstvo za gospodarstvo. Namreč, če hočemo doseči tiste cilje, da spodbudimo spet lesno verigo, je nujno potrebno dati večjo vlogo Ministrstvo za gospodarstvo in celotni Vladi pri nadzoru samega poslovanja in gospodarjenja s sredstvi. Danes sem slišal v stališčih poslanske skupine dobro idejo, mogoče je tudi za razmisliti, da bi ta nadzorni svet oziroma podjetje imelo tudi nek svetovalni organ, ki bi ga sestavljale nevladne organizacije. Po mojem mnenju je pametno razmisliti tudi v to smer, ker gre za državni gozd, gre za državna podjetja in je po mojem mnenju priporočljivo dati možnost, da so slišane tudi nevladne organizacije in državljani. Da zaključim, danes oziroma zdaj, v kratkem smo na tej prelomni točki, ko je mala možnost, da naredimo en korak naprej v pravo smer, da obrnemo negativni trend, ki se dogaja zadnjih dvajset let. Torej to, da z gozdovi še naprej dobro upravljamo, ker treba je pa poudariti, da državni gozdovi so bili dobro upravljeni, so v boljšem stanju kot tisti v privatni lasti. Pomembno pa je to, da dosežemo s to spremembo zakona, s to ustanovitvijo podjetja ponovno oživitev gozdno-lesne verige. Za nas je zaenkrat ta korak korak v pravo smer in bomo tudi potrdili ta zakon za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Aleksander Kavčič, pripravi naj se gospod Matjaž Nemec. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Spoštovani minister z ekipo, kolegice poslanke, kolegi poslanci! Dovolite mi, da tudi sam podam nekaj podatkov o naših gozdovih. Z njimi je prekrite tri petine naše Slovenije, kar pomeni, da je skoraj vsak slovenski kraj v bližini gozda. Slovenci smo tesno povezani z gozdom in ob lepih dnevih je mogoče v primestnih gozdovih najti številne sprehajalce. Naši gozdovi pa letno porabijo okoli 7,5 milijona ton ogljikovega dioksida, katerega del se veže v les, in proizvedejo okoli 5,5 milijona ton kisika. V svetovnem merilu predstavljajo pomemben ponor ogljikovega dioksida in v luči tega so gozdovi pljuča naše Slovenije. Glavni proizvod gozda je les, ki se danes uporablja na številnih področjih; uporabljamo ga za izdelavo pohištva, gradnjo hiš, izdelavo različnih orodij in pripomočkov, za okrasne elemente in tudi za ogrevanje. Bilo je nekako rečeno, da v Sloveniji skoraj ni več podjetja, ki bi uporabljalo slovenski les kot surovino za proizvodnjo stolov. Vsekakor moram izpostaviti izjemno pohištveno podjetje Murales, ki se že vrsto let bori na slovenskem in tujem trgu z izjemnimi visokokakovostnimi stoli in mizami in je vsekakor med vodilnimi stolarnami v temu delu Evrope. Seveda gre izpostaviti tudi podjetje Atrium, tovarno pohištva, ki proizvaja vrhunske lesne izdelke na področju notranje opreme stanovanj. Vsekakor pa me veseli, da se je tudi v Slovenji izpostavila tako imenovana borza hlodovine. Bili ste priča, ko so na tej borzi prodali hlod po več deset tisoč evrov, kar je izjemna spodbuda za celotno verigo lesno-pridelovalne branže. Dovolite mi, da še grem nekaj stoletij v zgodovino, kolega Kopmajer je povedal že prej, da je mojster Stradivari iskal primerno smrekovino za izdelavo violin in to je res našel v slovenskih gozdovih. Pravijo, da v Sloveniji rastejo smreke, ki zadovoljijo tudi najbolj pretanjeno goslarjevo uho. Violina je že stoletja instrument, ki terja spretnost oblikovalca in rezbarja, predvidljivost poznavalca in uho, ki zna in zmore presoditi, kdaj se najdejo snov, oblika in vsebina v idealnem umetniškem delu v najbližjem soglasju. Vsekakor je predstavljeni zakon tisti, ki zagotavlja trajnost, sonaravnost in mnogonamenskost, in vse to predlagani zakon upošteva, zato bom seveda ta zakon tudi podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Nemec. Pripravi naj se gospod Jože Tanko.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Lep pozdrav, kolegice in kolegi! Ne samo Stradivari, največja umetnina so Benetke, gozdovi – predvsem iz mojih krajev, primorski, istrski, goriški, posoški – so bili uporabljeni za izdelavo tega monumentalnega, zgodovinskega in kulturnega centra, sedaj pa turističnega, zagotovo. Ampak vselej smo v razpravi, vsaj v zadnjih letih, iskali razloge, zakaj ne uspemo enega od naših dveh naravnih virov, enega v obliki vode in drugega v obliki lesa, nekako obuditi, da bi ustvarili neko dodano vrednost, ki bi bila kot nekoč to ena vodilnih gospodarskih panog. Govorimo o številu 40 tisoč v preteklosti, nekateri o 30 tisočih, ampak dejstvo je, da je les, poleg vode, za katero si Socialni demokrati prizadevamo, da bi jo vpisali v ustavo kot naravno dobrino "par excellence", dostopno vsem; les je tisti, ki nam lahko omogoča dostojnejše življenje. To je velika priložnost, ki smo se jo Socialni demokrati s predsednikom Dejanom Židanom lotili v tem mandatu, pa tudi že v prejšnjem. Ampak čas je – in danes smo tukaj –, da na dobro pripravljeni podlagi razpravljamo naprej in začnemo uporabljati to materialno dobrino, ki nam je dana in je naravna, za blagostanje ali pa blaginjo, h kateri vsi težimo. Danes je bilo že veliko povedanega o pomembnosti lesa, jaz bom pa poudaril predvsem pomembnost dialoga, zato da najdemo to pravo pot, da ustvarimo tako podlago, da bo vsaj v veliki meri ustrezala. Nekako sem opazil kontradiktornost med konservativci in socialisti. Nekateri pravijo, da bi moralo biti vse v privatnih rokah, nekateri pa niso zadovoljni niti, če ustvarimo in ustanovimo d. o. o., ki je izključno v državni lasti – govorim o 20 odstotkih gozda –, ki bi s pomočjo ne samo gozda, predvsem izdelkov ustvarili tako dodano vrednost, da bi se nam to poznalo. Zato se mi to zdi prava pot, morda s kakšnimi popravki, ki jih bo življenje narekovalo, ampak je dobra podlaga za to, da premaknemo tisto, k čemur težimo vsi že toliko let. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko. Pripravi naj se gospod Janko Veber.
Hvala lepa za besedo. Vsem prav lep pozdrav! V nekaterih razpravah pred mano je bilo izraženo neko pričakovanje o sodelovanju pri tem projektu, da naj bi se povezala stroka, ki je v Državnem zboru, da naj bi se povezali tudi drugi, ki naj bi tako ali drugače imeli ambicije narediti nekaj na tem področju. Vendar, žal, moram ugotoviti, da minister gospod Židan ni izkoristili priložnosti, da bi se potrudil in predstavil zakon v poslanski skupini. Zdaj težko govorimo o nekem sodelovanju, o nekih višjih ciljih, o nekih skupnih interesih, če se na tako ignorantski način pošlje zakon v Državni zbor in potem pričakujeta minister in koalicija podporo katerekoli stranke iz opozicije. To je nekorektno pričakovanje. Kot drugo bi pričakoval, da bi dejansko minister najprej identificiral, kje so problemi pri obstoječem režimu. Ali je to tisto, kar je nastalo kot posledica delovanja Drnovškove vlade in tistih oseb, ki so takrat vodile resor ministrstva za kmetijstvo, ko so se izpogajali s tedanjimi gegeji o podelitvi koncesij in določili koncesnino za te gozdove? Da je mogoče to problem? Ali je mogoče problem kje drugje. To, da sta se takratni minister Smrkolj in takratni državni sekretar But izpogajala za tako nizko ceno koncesnine, je najbrž velik problem. To je nesporno dejstvo. Problem je verjetno tudi zaradi tega, ker je takrat to požegnala tudi vlada Janeza Drnovška. To, kar imamo na področju gozdarstva, je ena od slabih odločitev Drnovškove vlade, ni pa edina. Tudi vse, kar se je dogajalo na drugih področjih posledično, ne samo pri tej reproverigi, ampak tudi na drugih področjih, je posledica enako slabih odločitev. Propadlo je cel kup verig, industrijskih verig, ne samo lesne, tudi druge, in to samo zato, ker so se sprejemale v tistih letih, tam 1994, 1996, 1998, slabe politične odločitve, ki so pripeljale do takšnih zadev. Morda bi malo odprl neko področje, ki je problematično. Nad slovenskim gozdom bdi Zavod za gozdove; Zavod za gozdove naredi desetletne načrte za vsa gozdna območja v Sloveniji, naredi letne načrte, to se pravi, kje se bo sekalo, kaj se bo sekalo, in najbrž izvaja tudi dokazila na teh področjih. V času izvajanja koncesij se ne spomnim, da bi se kjerkoli pri koncesionarju pojavil kakršenkoli problem, da ne bi bila vpletena država in državna institucija. Zavod za gozdove praktično odloča o vsem, to se pravi, koliko se bo v globalu sekalo v desetletnem obdobju, v katerih oddelkih se bo sekalo, katere sortimente se bo sekalo in to je razdelano v milimetre. Če ne verjamete, poglejte gozdne načrte za vsa gozdna območja in tudi letne načrte za posek. Ne vem, zakaj se, če je to vse znotraj državne institucije, ki je podrejena Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, se zdaj ukvarjate z nekom, ki izvaja tisto, kar mu je dala koncesija, to se pravi posek v gozdu, spravilo, pogozdovanje, ne vem prodaja gozdnih sortimentov. Če vlada ni bila preko svojih institucij sposobna nadzirati gozdnega področja, gozdnega resorja, ne vem, zakaj se zdaj ukvarja s komercialo koncesionarjev. V čem je razlog? Tukaj sem slišal in še prej, da koncesionarji, ki so dobili neke bonitete iz tega, ker se ukvarjajo z gozdom, investirajo v vse mogoče zadeve. Saj se tudi druge gospodarske družbe, tudi tisti, ki plačujejo koncesijo za vodo, ukvarjajo z vsemi mogočimi dejavnostmi in vlagajo v tisto, za kar takrat mislijo, da jim bo prinesel nek dodaten donos. Pa se vlada ne ukvarja na takšen način s črpanjem termalne vode, ki je tudi naravna danost, tudi neka donosna dejavnost, očitno. Če so problemi, kar zadeva posek, odkazila in nadzorovanja tega problematični, je to v celoti na grbi Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in njenih državnih institucij, ki imajo ekskluzivno nalogo, da odkažejo in da nadzirajo gozdarsko dejavnost. To je problem, ker te zadeve očitno na takšen način, kot bi morale, ne funkcionirajo. Če te službe ne delujejo, tako kot bi morale, je dodaten problem to, da jim zdaj na vsak način želite dodati še komercialno dejavnost. To, kar predlaga zakon, ki ga predlagate, in z ustanovitvijo te gospodarske družbe pomeni samo podaljšanje še za en ali dva koraka naprej v gozd in opravljanje še komercialne dejavnosti na tem področju. Pa vidimo, da če so to problemi, o katerih govorite – na tem področju ni nobenega nadzora. Že v gozdarskem delu ne. Gospod minister, če so koncesije bile prenizke, bi lahko vi to vse uredili s pogajanji z obstoječimi koncesionarji. Navsezadnje bi vsi ti koncesionarji verjetno imeli interes, da bi podaljšali koncesijo oziroma kandidirali za nove koncesije. Verjetno bi imeli interes, ampak tega se očitno ni izpeljalo. In sedaj se te firme, ki ste jim dali, ki jim je dala Drnovškova vlada dolgoročne koncesije, postavljene kot slab primer, kot slabe gospodarje slovenskega gozda. Oni so gospodarska veja, so industrijska dejavnost. Tisto, kar je slabo v tem, je državni del, ki ni funkcioniral. To je ključni problem. Državni del je problem. Sedaj predlagate, da bi ustanovili to firmo Slovenski državni gozdovi ali kakorkoli se bo že imenovala, vendar v tem načrtu tega zakona niti spremljajočih dokumentih, nikjer ne piše, kaj boste storili s tistimi 500 tisoč kubiki, za katere danes v Sloveniji ni industrijskega porabnika. Ga ni. Gre za najboljšo hlodovino, ki se ji reče hlodovina za luščen in rezan furnir. Te industrije v Sloveniji ni in ni odgovora, kaj boste naredili s to količino iz državnega gozda. Če ni tukaj industrije, pomeni, da bo morala iti v prodajo, če jo boste uporabili za kaj drugega, pomeni razvrednotenje surovine. In iz državnega gozda ni porabe za približno 500 tisoč kubikov, ki ima status, ne vem, les za celuluzo, les za plošče in za drva. Te industrije v Sloveniji ni več. Torej s tem, ko ste ustanovili državno firmo slovenski gozd, za te asortimente nimate industrijskega porabnika, kar pomeni, da bo treba ponovno in da se bo ponovno dogajal prevoz preko meje na severno ali pa na zahodno stran, to se pravi v Avstrijo in Italijo. Ali pa bo to, če gre za furnirsko hlodovino, razžagano v navadno hlodovino, kar pomeni to 40 odstotkov nižji cenovni učinek, ali pa bo, če ni porabe za iverke, če ni porabe za lesonitne plošče, če ni porabe za celulozo, to zgnilo v gozdu, če ne bomo prodali preko slovenskih meja. Torej, to je to. Če ocenjujete, če ocenjujemo, da je državnega gozda približno 20 odstotkov v Sloveniji, pomeni to, če razširimo na ves slovenski gozd, državni in zasebni, pomeni, da je krat pet teh količin – ni porabe v Republiki Sloveniji. Ni porabe. Iverke v Slovenj Gradcu ni več [[...]]Okej. Kup dela; 50 odstotkov tistega, kar je, to se pravi, industrije ni; Celuloze Krško ni več, ki je bila eden najbolj volumnih odjemnikov tega slabega lesa, Iverke, Mebla, Nova Gorica, verjetno ni več in tako naprej. Sedaj pa povejte, kam bomo to lesno surovino usmerili iz državnega gozda in kam tudi iz zasebnih gozdov. Tisti, ki predlagate ta zakon, bi morali imeti te stvari razdelane. Če zakon bazira samo na gozdarski oziroma žagarski hlodovini, to je pač en del problema. Žagarska hlodovina je en del tega, ne vem, približno polovico etata, ostalo so drugi sortimenti, za katere v Sloveniji skoraj ni ali pa skoraj ni industrijskega porabnika. Torej, kaj bo učinek tega zakona? Za kaj bomo investirali 20 milijonov evrov? Za to, da bomo naredi novo Iverko, novo tovarno mediapana ali lesonitnih plošč, da bomo naredili novo tovarno celuloze ali bomo investirali v kaj drugega? Ni odgovora na to vprašanje. Minister, ki je to zadevo predstavil, bi na te stvari, če bi bil narejen poslovni načrt, na to moral odgovoriti, da vemo v kaj gremo. Sedaj govorimo o Kočevju ali pa Ribnici kot o nekih lokacijah, ki so. V Kočevju je padla ključna tovarna, ki je predelovala bukove sortimente, to je LIK Kočevje, celotna veriga je propadla v Kočevju! Zakaj se je to zgodilo, je vprašanje. Pa ni to edina, ki je propadla. Najbrž zato, ker se je med klasičnimi komercialnimi izpostavami, to so bili razni handelsi, merkati, sideksi, geneksi in tako naprej, preko katerih se je ta slovenski izvoz lesnih in drugih industrij moral izvajati, se je vmes postavilo najbrž še neko gospodarsko umetno družbo nekje, kjer se je zadrževal dobiček in zaradi tega so firme propadle. Ni to problem samo lesene industrije, to je problem vseh tistih industrij, ki so propadle. Meni je žal, da tega zakona ne morem podpreti, zato ker se mi zdi da na tem področju so resursi, vendar se jih vlada ne loteva na pravi način. Edino delujoče v tem sistemu oziroma dobro delujoča so gozdna gospodarstva, ki pospravljajo te stvari po tarifah, ki so bila izpogajana z vlado. Vsi vemo, da je to že takrat bilo prenizko, kaj šele sedaj. Ampak vlade, ki so bile, bi temu področju morale posvetiti določeno pozornost in tudi ugotoviti, zakaj se je to zgodilo. Mi vsi vemo, kaj bi morala biti koncesnina, to vedo vsi, ki so se s tem področjem vsaj približno nekoliko seznanili. Zakaj je to trikrat manj ali štirikrat manj, kot bi moralo biti, to je pa vprašanje za tiste, ki so se takrat pogajali. Od ministra bi pričakoval, da bi te stvari tudi uredil. Ni od včeraj, mislim, da je že tretji mandat minister, koliko so bili dolgi, je drugo vprašanje, ampak te stvari bi se morale urediti, postopoma in tako naparaj. To, kar predlaga Vlada, je neustrezen odgovor na probleme, ki sem jih povedal. Mi nimamo probleme ali pa velikih problemov v tistih, ki izvajajo koncesije, mi imamo probleme v nadaljevanju tega, se pravi pri uporabi gozdnih sortimentov v višje stopnje predelave, segmentirano po furnirju, po celulozi in po hlodovini. Kako bi se neka razumna vlada lahko tega problema lotila? Ta hip s tem zakonom se tega ne rešuje. Torej, moj predlog bi bil, da država oziroma minister najprej razmisli, da bi začasno podaljšal koncesije, da bi se dogovoril za drugačno koncesnino pri teh koncesijah, se pravi, da bi to obdobje podaljšali za leto ali dve, in da bi v temu času pripravili tisto, kar bi moralo biti že sedaj na mizi, tega ni. To se pravi, kako in na kakšen način bomo reševali tiste gozdne sortimente, za katere ta trenutek v Sloveniji ni industrije. Kako bi se pa tega lotili? En način, spoštovani kolegi, je to, da bi se koncesionarje zavezalo, da dvigujejo stopnjo predelave surovine v svojih obratih. Več ali manj vsi koncesionarji imajo gozdne obrate. To se pravi, če zdaj predelajo 30 odstotkov tega, kar posekajo in pospravijo, bi jim to morali z neko strukturo dvigniti in dvigovati sukcesivno. To je pač en model, ni rečeno, da je pravi, ni rečeno, da ustreza pričakovanjem državljanov, ampak to je en način, da bi to storili, ker ta tehnologija, ta industrija in ta zaposlitev že obstaja. Torej, lahko na tem področju naredimo na takšen način. Drugo, kar bi po mojem bilo pametno narediti, je nek finančni pristop preko proračuna, imeli smo ga že v prejšnjih mandatih 2004–2008, ko smo izpeljali to davčno reformo, in to so davčne olajšave za investiranje v lesno industrijo. Vse tiste, ki bi investirali v lesno industrijo, bi lahko za deset let oprostili določenih dajatev. S tem bi, ne na birokratski način, ne na administrativni način, ne na državni način, ustvarjali pogoje za razvoj, in to pri tistih, ki imajo na teh področjih ambicije, in pri tistih, ki imajo na tem področju že, recimo, dodelano tehnologijo, imajo artikel, imajo produkt in trg. Tem bi dejansko na tak način omogočili, da se lahko razširijo, brez da bi državni uradnik dirigiral, kdo bo lahko dobil neko subvencijo ali pa kdo bo lahko dobil na javnem razpisu ali ne. Pač, tistemu v tem sistemu, ki izkaže interes, da bi investiral, država prizna neko posebno davčno olajšavo. Očitno gre v tem primeru slovenskega gozda, se pravi slovenskega narodnega bogastva, za pristop, ki bi bil lahko na tak način urejen. In tisti končni proizvajalci polproduktov ali finaliziranih izdelkov bi lahko sami dogradili svojo tehnologijo, svojo dejavnost in gradili na tem, pa tudi se zavezali k porabi, črpanju oziroma izkoriščanju domače lesne surovine. To bi bili določeni pristopi, ki bi se jih dalo uporabiti, niso novi, so bili že uporabljeni, pa so se pokazali za učinkovite. Če boste vprašali kateregakoli gospodarstvenika, kaj potrebuje, ali javni razpis, zato da bo kandidiral za neko državno pomoč, ali pa davčno olajšavo, bo vsak rekel, da davčno olajšavo, ki jo preko projekta, preko investicije na nek način uveljavi. Skratka, ta želja ministrstva in te sedanje vlade po tem, da bi bila vsemogočna na nekam področju, je po moje krepko zgrešena. Krepko zgrešena, ker tu zadaj ni nobene podjetnosti; se pravi, s tem se ne bo dogodilo nič, zato ker bodo spet državni uradniki urejali, kdo bo lahko dobil hlodovino in kdo ne, prišlo bo do administrativnih delitev in kvot in ne bo ničesar podjetnega zadaj. Pravzaprav izkušnje že tam, gospod minister, kjer ste bolj doma kot tu, ne funkcionirajo preko verige, kmetijske ali kakšne druge, sicer ne bi propadlo ne vem koliko ton posameznih kmetijskih pridelkov. Žal je tako. Manj se država vtika v neko gospodarsko dejavnost, večja je možnost, da bo na tem področju tudi uspeh. Če ne verjamete, vprašajte gospoda Počivalška. Če bi vi na njegovih vrtinah naredili enako državno podjetje, ki bi se ukvarjalo še s turizmom zraven – to je ista dejavnost, koncesija za vrtino, državni projekt na koncu in bo država pobrala več, po tej vaši filozofiji – je veliko vprašanje, ali bi pobrala sploh kaj. Tudi na tem projektu tega slovenskega državnega gozda se pojavlja popolnoma enako vprašanje. Mislim, da je treba prepustiti, da trg naredi sam tisto, kar mora, da je naloga države, da ustvari pogoje – pogoj ni državno podjetje, ampak pogoj bi bil, da se te zadeve stimulira, uvede nadzor in se preko davčnega sistema zagotovi razvoj tistih, ki že na tem področju razpolagajo z resursi. Država ne bo nikoli investirala nobenega od teh projektov, nobenega. Državno podjetje za furnir bo propadlo, državno podjetje za celulozo bo propadlo, državno podjetje za črpanje tople vode v termah bo propadlo, ker bodo interesi povsem drugi, ne komercialni, ampak se bo ukvarjalo na vse mogoče načine, tako kot se je dogajalo v Bernardinu in še kje. Torej, posiljevanje s tem projektom kaže na to, da je pri nekaterih hud problem, imajo hude apetite, projekt je pa popolnoma nedodelan in ne nudi nobenih dobrih izhodišč za ureditev tega področja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan.
Hvala, predsedujoča. Hvala tudi za vsa postavljena vprašanja. Vesel sem, ker je tudi gospodarski minister z nami, da mi je potrdil, da je podjetje, iz katerega prihajam, trenutno v 75-odstotni državni lasti. Mislim, da je to bilo tudi vprašanje. Pa če dobro razumem, kar dobro posluje. Ne bom bral, kar sem bral na začetku tega dne o koalicijski pogodbi neke druge vlade iz leta 2012 do 2015, ne bom bral, ker nimam pri sebi, kar piše v neki rumeni knjigi in neka številka sto pa neki znaki plus, minus, so nekje omenjene, ampak to pač piše v tistih dokumentih. Bi pa rad tole pojasnil. Prvo je vprašanje, ki se je sedaj ponovno pojavilo, pa se pogosto pojavlja: Kako komentirate ustanavljanje nove gospodarske družbe v 100-odstotni državni lasti? Potem je včasih podvprašanje: Ali je to skladno s priporočili OECD ali Evropske komisije glede umika države iz gospodarstva? In tukaj je odgovor dosti enostaven. Tukaj je treba namreč poudariti bistveno razliko med usmeritvijo, da se vlada umakne iz gospodarstva, iz kapitalskih naložb, in nujnosti upravljanja, gospodarjenja z naravnimi viri oziroma naravnim bogastvom v lasti Republike Slovenije. Pri gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije se ti gozdovi ne morejo enačiti z državnimi kapitalskimi naložbami v gospodarstvu, kakor velja za nekatere druge panoge, kot so banke, telekomunikacije ali kaj podobnega. Gre preprosto za upravljanje naravnega vira, ki ima po svoji vsebini izrazito različne funkcije, ima gospodarsko, vendar ne samo gospodarsko, tudi ekološko in socialno področje upravljanja z naravnimi viri, kamor spadajo tudi gozdovi, lahko predstavlja normalno ali nujno izjemo, kot to velja, recimo, za razvpit primer pitne vode, kjer se zasebne korporacije prizadevajo za njim ustrezen posel. Tako ima upravljanje z državnimi gozdovi in nekaterimi drugimi naravnimi viri mnogo držav okrog nas, tudi takšne, ki jih imamo za zgled. Naj ponovno omenim, recimo, izkušnje Avstrije, ki je, mislim da, leta 1995 ustanovila družbo avstrijski gozdovi oziroma oni rečejo Österreichische Bundesforste in to družbo smo zelo proučili. Proučili smo tudi primer, ki na nek način je sličen avstrijskemu, ker je bil kasneje narejen, to je bavarski primer, in nekatere druge primere in to smiselno povzeli tudi zato, ker se nekatere rešitve, ki so samo v Sloveniji ali pa večinoma samo v Sloveniji kot neke specifične, potem v praksi pogosto pokažejo kot neustrezne oziroma ima korist marsikdo drug, samo država ne, in včasih je dobro vzeti tudi primer kakšne dobre tuje prakse. Potem je vprašanje, katere družbe pa smo mi proučili. Moram vam povedati, da smo zelo podrobno proučili, tudi tukaj bo, recimo, minister, to je sistem na Finskem, v Avstriji ter v nemških zveznih deželah, nazadnje ponovno Bavarsko in Baden-Württemberg, ter nekatere sisteme v Italiji, Južna Tirolska, Furlanija-Julijska krajina. Prav tako pa so nam poznani vsi različni sistemi v okviru Evropske unije ter nekateri tudi izven Evropske unije, recimo, kot je Kanada pa Združene države Amerike. Kot najbolj primerno se je pokazalo za slovenske razmere sistem Avstrije in Bavarske, pri čemer so Bavarci ob reformi njihovega sistema, ki je pred tem združeval javne in poslovne funkcije, ker je njihov sistem nov in so morali upoštevati evropske usmeritve, povzeli avstrijsko ureditev. Ta ločuje gozdarsko upravo in gospodarjenje z državnimi gozdovi, ki je potem organizirano v družbi, ki je v 100-odstotni lasti dežele v bistvu – tam so dežele lastniki. Potem dovolite, vmes se je pojavilo vprašanje, kaj če bo podjetje poslovalo z izgubo. Tukaj je treba pa takoj odgovoriti. Podjetje glede na naravo poslovanja praktično ne more imeti izgube, saj v osnovi izvaja dejavnost izkoriščanja gozdov, kjer se na podlagi gozdno-gospodarskih načrtov odloča o obsegu poseka, najema izvajalcev in načina prodaje. Izguba bi lahko nastala le ob zelo hudi naravni ujmi, bistveno večji kakor je bil, recimo, žledolom 2014. Tukaj pa je treba poudariti, tudi če bi do takšne ujme prišlo v koncesijskih razmerjih kakršne imamo do sedaj, bi v bistvu država še vedno morala plačati koncesionarje, njihove stroške, sečnjo, spravilo, prodajo lesa in bi prav tako nastala finančna luknja. Potem mogoče vprašanje, kaj tovrstno podjetje pomeni za trg z lesom, na katerem bo državno podjetje v tekmi z drugimi prodajalci in trgovci iz zasebnih gozdov. Tukaj je ravno tisto, kar je pomembno, da se ne dovoli, da je državno gozdarsko podjetje na kakršenkoli način tudi nosilec nekaterih javnih funkcij. Ker recimo, v praksi si predstavljajte, kako deluje sistem, kjer državno podjetje, ki ima konkurente tudi v zasebnem sektorju, da to državno podjetje je tisto, ki opravlja javna dela, vključno z odkazilom, pa neke vrste tudi nadzor pri svoji konkurentih. To enostavno ne gre in to je verjetno tudi razlog, da Evropska unija tega ne dovoljuje. Še dosti drugih stvari, če vas zanima, bi pa rad le povedal. Mi smo naredili gospodarsko simulacijo za obdobje N+5; torej naslednje leto plus 5 nadaljnjih let. Pri tej gospodarski simulaciji smo upoštevali nekaj nižje oziroma kar nižje cene, kakor so na trgu. Upoštevali smo neke vrste minimalni poseg, nismo upoštevali tistega, do česar bomo prišli čez nekaj let, če bomo dobro gospodarili, to je 1,5 milijona kubikov, ampak se je projekcija delala na milijon do 1,2 milijona kubikov. Iz teh številk potem izvirajo tudi številke, ki so namenjene polnjenju gozdnega sklada. Hvala.
Hvala lepa. Replika gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Vidim, da ste nekatera vprašanja, minister, kar sami napisali in odgovarjate nanje, ker tu niso bila izpostavljena. Vprašanje, gospod minister, vi ste rekli, da je treba slovenskim gozdnim sortimentom dati višjo dodano vrednost. Spraševal sem vas, kaj boste naredili s približno polovico napada gozdnih sortimentov, ki so uporabni samo v industriji celuloze, industriji plošč ali za drva. V državnem gozdu je tega približno 500 tisoč kubikov na leto pri obstoječem poseku. Če vzamem še zasebne gozdove, je to še krat pet, se pravi, je to približno 2 milijona kubikov, dva in pol, za katere ta hip v Sloveniji ni resnega industrijskega porabnika ali predelovalca, da bi dal višjo dodano vrednost. To je bilo vprašanje. Drugo vprašanje je bilo, gospod minister, kaj je s furnirsko hlodovino, ki je špica. V Sloveniji za furnirsko hlodovino ni ne za smreke, ne bukve, ne javorja, ne češnje nobenega industrijskega obrata, ki bi to naredil; ne za rezan ne za luščen furnir. Kaj je s temi sortimenti? Še vedno bodo pri približno 2 milijona in več kubikih, ki jih bo treba prepeljati iz Slovenije nekam ven, dobili drugje dodano vrednost. Vi se pogovarjate samo o enem drobnem segmentu, ne vem, gozdne proizvodnje, kdo bo izvajal koncesijo v gozdu. Jaz vas pa sprašujem, na kakšen način to podjetje, na kakšen način boste s tem zakonom zagotovili to, kar sem vas vprašal. 2 in pol milijona kubikov tranzita po tem zakonu se bo še vedno dogajalo, zato ker te masovne proizvodnje, predelave v Sloveniji ni več ali skoraj ni več. In vagoni in kamioni bodo potovali iz slovenskega ozemlja, iz Kočevja ali od kjerkoli drugje, ven, zato ker te industrije v Sloveniji ni. Ta projekt, ta zakon na to ne odgovarja. Vi se ukvarjate samo s tistim, kar zadeve dvig koncesij ali večji prihodek za državni proračun. To lahko uredite tudi z obstoječimi koncesionarji in tisto žagarsko hlodovino. Kako boste pa stimulirali proizvodnjo polproduktov, v tem zakonu ni odgovora. Kako boste stimulirali razširitev na finalne proizvodnje, v tem zakonu ni popolnoma nobenega odgovora. Gospod minister, nobenega, tudi poslovnega načrta nimate, da bi to pogledali. Nimate odgovorov na to in to je ključen problem tega. Sedaj se vi ukvarjate s to relacijo med državo in državnimi inštitucijami in koncesionarji, ki sekajo v slovenskem gozdu na tak ali drugačen način. Če slabo delajo, je to itak problem države, ker ima ves nadzor [[…]]
Replika, gospod Tanko [[…]]
[[…]]nad sistemom na tem področju. Ampak odgovorov na to pa ni [[…]]
Gospod Jože Tanko, replika [[…]]
Mi pa potrebujemo odgovore predvsem na to. Tri minute in 15 sekund, gospa, je po pravilih v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan.
Hvala. Kljub vsemu mogoče, gospod poslanec, dovolite, da odgovorim – prvič, kar se odstotkov tiče, ker tu imam uradne statistične odstotke, in zato je to pomembno – kaj pomenijo posamezni segmenti, sortimenti iz državnega gozda glede na slovenske trenutne potrebe. Tukaj je treba povedati, da hlodi iglavcev pokrijejo 51 odstotkov slovenskih potreb, govorim državni gozd, hlodi listavcev 74 odstotkov, les za celulozo in plošče pokrijejo nekje 40 odstotkov, je pa, kakor ste ugotovili, pri celulozi in ploščah drugače, to je čez 105 odstotkov, in les za kurjavo, to po minimalni odstotek, to je 11 odstotkov. Sam nikoli nisem trdil, da ta zakon rešuje vse, kar je treba rešiti v lesni industriji, zato ker ta zakon je dosti podoben, kot so podobni zakoni v državah, za katere mi ves čas govorimo, da bi jim bili radi podobni; tudi Bavarska, tudi cel kup nemških dežel, tudi Avstrija in podobno. Ta zakon rešuje, kako delati v državnem gozdu, da ima od tega večjo korist država in da je to dober temelj za gozdno-lesno verigo kot celoto. Ta zakon je nastavek za dober temelj, ker se v praksi tudi sam srečujem s slovenskimi in nekaterimi tujimi, ampak tudi s slovenskimi proizvajalci, ki želijo investirati – mimogrede, v tem trenutku slovenska lesna proizvodnja narašča že tretje leto zaporedoma. Ne vem, ali je to slučajno ali je to zato, ker je ta vlada sedaj na oblasti, to se dogaja od leta 2013 in 2014 in tudi v letošnjem letu, če se pogovarjamo s posameznimi proizvajalci, narašča. Imajo pa težavo. Ta težava je dosti enostavna, pravijo, da bi še več investirali, potrebujejo pa v bistvu dolgoročne pogodbe po tržnih pogojih, samo da bi imeli neke preferenčne pogoje po tržnih pogodbah, ampak bodo investirali 10, 20 ali pa 30 milijonov, če bodo vedeli, da bodo imeli dobavo 200 ali pa 100 ali pa 150 tisoč kubikov lesa. Seveda je jasno, da vseh teh dobav ne moremo realizirati preko državnega gozda, ker ga je kljub vsemu samo 20 odstotkov, vendar en del tega pa lahko. To je prva zadeva, ki jo sedaj rešujemo. V bistvu imamo potem ponudbo, ki se potem lahko kompletira za tiste, ki potrebujejo, in dolgoročne pobude. Medtem ko sam razvoj lesne industrije mora biti podprt tudi z nekaterimi drugim aktivnostmi, tudi iz gozdnega sklada, ki je pač sklad, ki se bo uvedel, če bo ta zakon pač sprejet, se bo delno v bistvu to sofinanciralo. Kot drugo imamo na razpolago – ne pozabiti – še vedno program razvoja podeželja, ki ravno za gozdno-lesno verigo namenja več denarja kot do sedaj, pa tudi v sedanjem obdobju, kakorkoli je bilo več kot 100 projektov podprtih, in imamo tudi kohezijo, ki bo vplivala na investicije v gospodarstvu. Tisto, kar država tudi počne, je, da pomaga naši lesni industriji odpirati nekatere tuje trge, ki imajo večje želje po lesnih proizvodih kot sami slovenski. Tudi sam tukaj pomagam. Vem, da neradi slišite besedo Kitajska, ampak tudi na Kitajsko so šli slovenski proizvajalci lesa zraven, tudi so povabljeni sedaj v Črno goro in ko gremo v centralne evropske države, so vedno povabljeni zraven, včasih zato, da enostavno odpiramo nova vrata, poznanstva, včasih, da sklepajo pogodbe. V tem trenutku v Sloveniji že imamo nekatere dobre primere, najbolj je v tem trenutku vezano na proizvajalca lesenih hiš. Posamezni dobivajo celo naročila, ki jih trenutno niti več ne zmorejo, ne zmorejo servisirati s strani trenutnih proizvodnih kapacitet. Recimo, ti uspešni proizvajalci so tudi preko Gospodarske zbornice ta konkretni zakon podprli, ker so ocenili, da bo to eden od kamenčkov, seveda pa ne bo to edini, potrebno je dosti korakov, in ne nazadnje ta načrt, ki ga je Janševa vlada sprejela, ga pa je ena vlada pred tem pripravila, tako imenovani Les je lep, se kljub vsemu realizira. Hvala.
Hvala lepa. Replika gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa. Ta rast lesnega trga se je zgodila brez tega zakona. Torej, očitno ta zakon ni bil tisti, ki bi zadevo stimuliral, ampak je očitno trg tisti, ki je to potegnil za seboj. Jaz sem vas pa tudi prej vprašal, gospod minister, kako boste rešili ta problem, ki se je pojavil večkrat tukaj kot očitek, da se tisoče kamionov in ne vem koliko vagonov slovenskega blaga, gozdnih sortimentov izpelje iz države. Kdaj se bo to nehalo, recimo, ker v tem zakonu ni nobenega ukrepa, da se bo to preprečilo. Prej sem vam povedal, da za polovico slovenske surovine ni nobene industrijske proizvodnje doma. Je ta hip ni, ker je propadla. Kakšen je odgovor države na to, da bomo dali dodano vrednost tudi tistim sortimentom, za katere zdaj ni [[…]]To, kar vi govorite, to se dogaja skozi odpiranje trgov, tako kot na vseh drugih področjih, to je pač stvar trga, to ni bila stvar sistemskih ukrepov za stimulacijo izvoza lesne industrije. Niti enega ukrepa ni bilo na takšen način narejena, razen tistih olajšav, če je kdo takrat investiral. Problem tega zakona je to, da se spusti v neko področje zelo administrativno, druga področja so pa popolnoma nerazdelana. O tem vas sprašujem, kaj se bo naredilo na teh stvareh, za katere ta hip v Sloveniji ni industrijske predelave in ni dodane vrednosti, pa gre za polovico etata slovenskih gozdov ali celo več. Ta zakon na to ne odgovarja; poglejte, to lahko preberete, to lahko pogledate, to lahko ne vem kaj storite – ni odgovora na to. Če bi hoteli to zadevo obrniti drugače, potem je treba na te zadeve odgovoriti in imeti neko projekcijo aktivnosti tako za celulozno industrijo, za celulozni les, za plošče kot tudi za furnirski del. Zdaj se ukvarjate samo z žaganci, to je pač en del, en segment tega [[..]]Vprašanje, koliko je realne lesne predelave polproduktu, takšnih ali drugačnih, v takšnih ali drugih izvedbah plošč, profilov ali česarkoli za naslednje faze obdelave. Ni odgovora na to, gospod minister, žal. Vi tudi niste zdaj nič povedali ne glede volumna, ne glede prevozov, ne glede investiranj v ta segment. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan. Izvolite.
Še enkrat, mogoče govorim nejasno, pa dovolite, da ponovim. Pred nami je zakon o upravljanju in gospodarjenju v državnem gozdu, dosti podoben kakor so zakoni v državah, ki so nam zgled. Ta zakon rešuje boljše gospodarjenje v državnem gozdu, daje dobre nastavke za razvoj gozdno-lesne verige. Več odgovorov na razvoj gozdno-lesne verige pa bomo vsi skupaj našli v strategiji, ki se imenuj Les je lep in se tudi izvaja. Prej sem povedal vsaj štiri ukrepe, ki jih država izvaja in tudi predvidevam, da zaradi teh ukrepov izvoz narašča pa dejansko tudi realizacija narašča. Ravno ti, ki sedaj rastejo, to so seveda gospodarske družbe, ker je tako tudi primerno, so največji podporniki tega zakona, ker ugotavljajo, da bodo s takšnim zakonom lahko rasli, se razvijali in tudi izvažali in proizvajali za slovenski trg hitreje. Vendar, še enkrat bi rad poudaril, ko opazujemo zakon o upravljanju in gospodarjenju v državnem gozdu, je ta zakon točno to v bistvu, kar govori, s tem da pa ta zakon prinaša novost. Ta novost je kar nekaj dobrih nastavkov tudi za razvoj celotne gozdno-lesne verige. Morate pa razumeti, da zakon o državnem gozdu ne more odgovarjati na vprašanja, koliko postelj jeseni bomo v Slovenji naredili, koliko furnirnih plošč bomo v Slovenji naredili, zato ker je to del industrijske politike. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. Del odgovora mogoče na to razpravo, ki je potekala, je lahko tudi v tem, ko bo začelo delovati podjetje, ki bo obvladovalo celotno maso lesa v državnih gozdovih, je zagotovo veliko precizneje mogoče napovedati, za kakšne količine gre in za kakšno vrsto lesa gre v tem primeru. In ko imaš zbrane vse te podatke, je seveda treba poiskati na trgu podjetja, ki so zainteresirana za posamezno vrsto lesa. Tukaj je zelo pomembno, da mogoče najprej resnično oskrbimo tista podjetja, ki v Sloveniji danes poslujejo zelo dobro, torej lesnopredelovalna podjetja, ki poslujejo zelo dobro, vendar les nabavljajo v tujini. To je verjetno prvi cilj, ki ga lahko naredimo, s tem ko ponudiš tudi takšnim podjetjem točno takšen les, kot ga sicer potrebujejo v svoji proizvodnji, pa ga danes kupujejo v tujini. Drugo vprašanje je, kaj s podjetji, ki so ali propadla ali pa so na meji dobrega poslovanja. Zagotovo je zelo pomembno, če bomo lahko sklepali, in to tudi je namen, tudi večletne pogodbe z lesnopredelovalno industrijo. Če imaš zagotovljeno količino lesa pod znanimi pogoji za več let, potem lahko tudi prestrukturiraš svoj dolg, če ga imaš, in lesnopredelovalna industrija ga praviloma ima, in zadeve lažje stečejo. Kar se tiče območij, kjer so pa, recimo, te predelave lesa propadle, kot je recimo tudi Kočevska, je pa zagotovo zelo pomembno, da ima to območje tudi status problemskega območja, za kar ima vsak, ki lahko investira, olajšave pri davku za investiranje, ima tudi olajšave pri zaposlovanju, torej plačevanju socialnih prispevkov in drugih dajatev za zaposlene. To je zagotovo ena od priložnosti, ki jih lahko znotraj območja, ki je sicer najbogatejše v Sloveniji z državnimi gozdovi, pretvorimo v prednost, kajti država oziroma vlada se je že odločila, da se prednostno vlaga v območja, ki imajo status problemskih območij. Tudi ta davčni mehanizem je tu dan in vse to se lahko s pridom v zelo kratkem času izkoristi. Seveda je pa tudi dejstvo, da bo zelo pomembno, kako bodo uvrščena sredstva, ki so tudi sicer kot konkretna finančna sredstva predvidena za to, da to podjetje čim bolj učinkovito tudi zaživi. Poleg kapitalskega vložka, ki je bil danes že omenjen, s strani podjetja Snežnik, ki je strateškega pomena za državo, se ta strateški pomen lahko udejanja tudi na ta način v Kočevski Reki, da se v bivše prostore tega podjetja, ki je racionaliziralo svojo proizvodnjo, torej v bivše poslovne prostore tega podjetja, umesti sedež novega podjetja. Torej država nima nobenih stroškov z novimi prostori, pravzaprav prevzame samo prostore, ki so trenutno na Zavodu za gozdove Republike Slovenije, in takoj se lahko vzpostavi z minimalnimi stroški sedež tega podjetja v Kočevski Reki. Cela vrsta mehanizmov je na Kočevskem pripravljenih za to, da se naredi preboj tudi v lesnopredelovalni industriji in to podjetje vzpostavi, če bo interes, da tako ministrstvo za gospodarski razvoj kot ministrstvo za delo, za finance stopijo skupaj in še okrepijo vse te finančne mehanizme, ki so na razpolago za problemska območja, da lahko oživimo lesnopredelovalno industrijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Primož Hainz. Pripravi naj se gospod Tomaž Lisec.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem skupaj! V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da je to pomemben zakon. Vemo, da so s sistemom koncesnin nekateri bogateli, ne bom uporabil izraza šejki, ker mislim, da je to pesimizem, ki je malce preuranjen. Pa vendar, gre za nekatere, ki so dobesedno povzročili, kot pravijo nekateri strokovnjaki, da je lesnopredelovalna industrija propadla. Temeljni konflikt ali pa nasprotovanje temu zakonu je zelo enostaven: pri nas so preprosto nekateri, ki mislijo, da je treba vse privatizirati – torej, po možnosti prodati tujcem – in so ali pa smo nekateri, ki mislimo, da država mora imeti nekaj premoženja v svoji lasti, zato da rešuje socialne transferje oziroma da ustvarja nova delovna mesta. Res pa je, kot pravi včasih gospod Židan, minister, da morajo svojo vlogo opraviti nadzorni organi. S temi nadzornimi organi imamo sicer slabe izkušnje, ampak mislim, da bo treba enkrat s to prasko prenehati. Ta zakon oziroma to podjetje bo gotovo neka točka, na kateri, upam, bomo s to prakso končali, da bodo nadzorni odbori prevzeli svoje zakonske obveznosti, tako kot jih morajo, vključno s premoženjem, kot zakon to zahteva. Tisto, kar je prihajalo na Desus, če lahko tako rečem, torej na poslansko skupino, pa so bili pooblaščenci denacionalizacijskih upravičencev. Teh pisem je bilo kar nekaj. Namreč, ti se bojijo, da bodo denacionalizacijski upravičenci prizadeti. Mislim pa, da je ta predlog zakona "lex specialis", kot pravi minister temu, da ta zakon v 31. in 34. členu ta problem rešuje in zagotavlja denacionalizacijskim upravičencem, da ne bodo oškodovani. In pa v Desusu seveda priporočamo prijaznejše pogajanje z nasprotno stranjo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala, podpredsednica, za dano besedo. Spoštovani gostje, kolegi, kolegice, še zadnjič lep pozdrav! Ko sem poslušal to debato, se ne morem znebiti občutka, da je za nekatere, ki so v nekem optimističnem duhu prebrali ta zakon, da pa bo ta zakon rešil vse. Pa da ne bo rešil samo državnih gozdov, da bo posegel tudi v zasebne gozdove in bo tam skušal nekaj rešiti, da bo posegel v lesnopredelovalno industrijo in bo tudi tisto rešil in tako naprej. Moram reči, da sem kar malo srečen, da jih je mogoče pa vsaj minister malo, te prevelike optimiste, spravil na trdna realna tla in rekel, da vse verjetno pa res ne bo idealno, optimalno, ampak se trudimo, da nekaj novega naredimo. Imel sem tudi občutek, da so pa zdaj koncesije krive, na drugi strani, pa za vse kar je bilo slabega tako v gozdni branži pa tudi v lesnopredelovalno industriji na splošno. Mislim, da je res tisto, ko so se nekateri odločili za koncesionarski model, da so verjetno bolj zasledovali zasebni kot državni interes, ampak 20-letno obdobje je za nami, pred nami pa je, kot vse kaže glede na današnjo izrečeno podporo, novo državno podjetje. Največ česa, ko sem predeloval ta zakon, sem si pogledal finančno konstrukcijo. Resnično upam, da teh 20 milijonov plus 20 milijonov poroštva, da bodo spoštovani predstavniki ministrstva malo bolj realno pogledali na ta svet in te stroške. Prej je že kolega Veber rekel, da v Kočevju imajo nekaj pripravljenega, tega sicer ne bom smatral kot del lobiranja, ampak kot dobronamerno opazko, ampak ko gledam ocene: strošek postavitev skladišč – 9 milijonov. Pa bi še mogoče nekako, čeprav ceno zemljišč v povprečju ocenjujemo na 50 evrov kvadratni meter. Za moje pojme, iz kraja, od koder prihajam, vam z veseljem ponudimo nižje cene za postavitev skladišč. Potem naložbe v poslovne prostore in računalniško opremo. Kot smo že slišali, imamo Zavod za gozdove, imamo Sklad kmetijskih zemljišč, nekaj zaposlenih bo šlo tja, oni imajo svoje prostore, ampak še vedno bomo potrebovali poslovne prostore v obsegu 5 tisoč 700 kvadratnih metrov, ocenjeni strošek skupaj znaša 6,5 milijona evrov in nadgradnja, dopolnitev računalniške in programske opreme, ki bo prenesena s Sklada – ocena 1,8 milijona evrov. Pa se sprašujem, kakšno opremo za hudirja pa imajo zdaj na Skladu, ali je sploh nimajo ali kako. Za 1 milijon evrov, spoštovani, tisti, ki se malo spoznate na informatiko, lahko ogromno, ne samo računalnikov, licenčne opreme in vsega drugega, nabavimo, tako da imam včasih občutek, da bomo dobili še nek državni oblak, ki mu bomo rekli gozdni oblak. Predvsem pa, kar me skrbi pri tem zakonu, poleg seveda finančne konstrukcije, je tudi problematika nadzora in evidenc. Nehote, ko govorimo o koncesijah, pa tudi o prehodu na novo obdobje, me to spominja na tisto temo, ki tudi še ni rešena, pa bi morala biti do 1. 1. 2016 – področje dimnikarstva. Vsi govorimo o nadzoru, evidencah, tega pa v praksi ni. Imam podoben strah, da bo podobno tudi pri novem državnem podjetju. Včasih imam občutek, da se niti ne zavedamo, ko govorimo o tem državnem podjetju, da je trg tisti, ki uravnava, ne glede na to, ali gre za državno podjetje ali pa za nekega zasebnika. Ponudba in povpraševanje. Torej, spoštovani, trg je tisti, ki uravnava in lahko mi v osnutek zakona napišemo ne vem kakšne idealne želje, kakšna bo cena lesa, kakšni bodo stroški in tako naprej, ampak ponudba in povpraševanje. Če bodo še vedno les vozili v Avstrijo, eni pravijo celo v Romunijo in tako naprej, potem – kaj smo naredili? Državno podjetje, v katerega smo vrgli 20 milijonov, nekaj ljudi bomo zaposlili in nekateri se bodo hvalili, kako smo nekaj novega, dobrega naredili za državne gozdove, na koncu pa se bo vse izkazalo za slab marketinški prijem. Ker sem bolj pri zaključku s časom, spoštovani predstavniki ministrstva, zapisali ste, "potrebovali bomo vsaj šest regionalnih centrov". Zdaj, vsaj šest je tako [[…]]Povejte, ali jih že imate na papirjih: ena, dva, tri, štiri, pet, šest ali jih bo osem pa kateri so in tako naprej. Tega na žalost tukaj ni zaslediti. Pa tudi ta stavek, "letno nadomestilo občinam do 25 odstotkov". Do! To je isto, kot je stavek v zakonu "lahko". Kaj arbitrarno: ta župan je naš – 25 odstotkov, ta je pa iz SDS, bognedaj – 2 odstotka. Ali kako se bo to šlo, me resnično zanima. Zmoti me tudi to, da akt o sistematizaciji pripravi v. d. direktor, torej verjetno ta oseba sicer v praksi že obstaja z imenom in priimkom, ki bo, tudi jaz sem slišal eno ime, ki zelo kroži, ki naj bi se mu že nasmihal ta direktorski stolček. To me zanima. Pa moram reči, da me zanima med prehodnimi in končnimi določbami, zakaj bomo šele prvi načrt razpolaganja dobili do konca leta 2016. Potem bi lahko dali neko prehodno obdobje, ampak prvo leto bomo nekaj v zraku viseli tako z vedejem, tako z ostalimi organi. Za zaključek. Spoštovani, če resno mislite o resni državni družbi na tem področju, predlagamo, da še enkrat preberete tisto, kar smo povedali že v uvodu, da pri sestavi organov omogočite sodelovanje tudi ne samo dvema zaposlenima in štirim predstavnikom ministrstva, ampak komu širše, tudi upam, da opoziciji, kajti saj veste, opozicije se menjavajo, nadzor pa mora ostati. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del in besedo ima državni sekretar gospod Miha Marenče. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prav lep pozdrav tudi v mojem imenu! Predvsem se vam zahvaljujem za konstruktivno debato, razpravo, tudi za kar nekaj konkretnih predlogov, katere lahko potem v bodoče, ko se bomo o amandmajih pogovarjali, tudi oblikujemo v sam predlog našega zakona. Mogoče če začnemo čisto na začetku; ob ustanovitvi naše države smo se odločili za nek drugačen sistem, kot smo ga imeli v bivši Jugoslaviji. Torej, postavili smo javno gozdarsko službo v obliki Zavoda za gozdove Slovenije, ki ne glede na lastništvo usmerja, ureja, načrtuje slovenske gozdove. Na drugi strani smo podelili koncesije gozdnogospodarskim podjetjem, ki pa smo jim dajali pravico izkoriščanja in tudi prodajo lesnih sortimentov. Nekatera so to izkoristila na način, da so nek nadaljnji korak v gozdno-lesni verigi ustanovile ali pa opravile tudi same, nekatere pa so gozdno-lesne sortimente zgolj prodajale. Tisto, kar mogoče danes ni bilo popolnoma jasno, pa se mi zdi pomembno poudariti na tem začetku, je, da zakon, o katerem ste razpravljali danes – in tudi v bodoče, upam, da bomo –, v ničemer ne posega v tisti obstoječi osnovni sistem gospodarjenja z gozdovi, to je Zakon o gozdovih. Ta zakon ima Vlada Republike Slovenije v namenu, zato ker smatramo, da ga je po 23, 24 letih določenih izkušenj treba tudi spremeniti. Tudi me veseli, da smo vsi skupaj pripoznali, da so gozdovi, voda tisto, kar imamo; ne nazadnje tudi voda je v veliki meri odvisna od kvalitete naših gozdov, kajti gozdovi zadržujejo vodo, jo čistijo in tako naprej. Zato v strategiji same Republike Slovenije mora biti, da površino gozdov v Sloveniji povečujemo, saj to je tisto, kar ne opravlja samo gospodarske funkcije, ampak tudi ekološko in socialno, kot je bilo danes že večkrat izrečeno. In če imaš to v svoji lasti, potem lahko preprečiš ideje, da gre tukaj zgolj samo za gospodarsko funkcijo. In ravno zaradi tega smo tudi naredili odmik, da je skupščina, Vlada Republike Slovenije; ne pa SDH. SDH ali Slovenski državni holding, ko govorimo o kapitalskih naložbah, gleda tukaj zgolj skozi bilanco poslovanja. Ko pa se pogovarjamo o gozdovih v lasti Republike Slovenije, pa upam, da razumemo, da zgodbe ne gledamo zgolj skozi finančno poslovanje, ampak da zgodbo gledamo širše. Zato je prav, da tudi v nadzornem odboru sedijo ljudje, ki prihajajo iz različnih področij – vezano strogo na gozdove seveda. Niso samo gozdarji, so tudi naravovarstveniki oziroma tisti, ki se z okoljem ukvarjajo, so tudi gospodarstveniki in seveda tudi Ministrstvo za finance, ker se ve, zakaj. Ko se pogovarjamo o gozdno-lesni verigi, bi želel poudariti, da to pač ni zakon, ki bo povedal, na kakšen način bo rešil gozdno-lesno verigo; ampak je zakon, ki tej gozdno-lesni verigi pomaga. Zakaj? Ko se sedaj ukvarjamo zgolj s koncesionarskim sistemom, govorimo o eni veliki pomanjkljivosti. Veliko je bilo povedanega, da so bile koncesijske dajatve premajhne. Lahko se strinjamo, lahko imamo o tem daljšo, ločeno razpravo. Tisto ključno, kar pa morda ni bilo izpostavljeno, pa je, da je bila sečnja, spravilo in prodaja razdrobljena na več manjših subjektov. Tukaj Republika Slovenija, vlada in država ni imela nobenega vzvoda, na kakšen način bi to lesno maso lahko usmerjala v gospodarstvo; saj se s tem zakonom država ne želi vmešavati v gospodarstvo, želi pa pomagati. Pomagati želi pa predvsem, da ima na enem kupu, če mi dovolite ta izraz, ko lahko z dolgoročnimi pogodbami oskrbuje lesnopredelovalno verigo oziroma industrijo. Ja, danes je pač žal ni več v taki obliki, kot je bila, ampak enkrat nekje je pač treba začeti. In prav zagotovo je tak način ureditve gospodarjenja z državnimi gozdovi eden od korakov, da lahko oskrbujemo gozdno-lesno verigo, saj ob ustanovitvi ali sprejetju tega zakona oziroma ustanovitvi podjetja seveda ne bo ta veriga zgrajena. Ampak neki nastavki so dani, da si bodo lahko na podlagi pogodb lesni predelovalci naredili poslovni načrt v smislu – surovino imam, sedaj grem lahko v investicijo ali lahko iščem strateškega partnerja. V tem je pač ključ pomoči na tem gospodarskem segmentu. Bilo je kar nekaj vprašanj o ustanovitvenem kapitalu. Vsaka družba, ki začne na začetku delovati, potrebuje ustanovitveni kapital. Na začetku je bila mišljena delitvena bilanca med Skladom kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije tudi v denarnem smislu, pa smo danes že slišali, da so ta denarna sredstva potrebna za poplačila denacionalizacijskim upravičencem, zato smo naredili finančno konstrukcijo na vrednost, ki jo bo ta družba potrebovala; vendar ne z delitveno bilanco sklada, ampak pač s črpanjem posebne proračunske postavke. Zakaj bo ves ta denar potreben? Na začetku, ko bo družba začela delovati, bo moral najprej biti sistem vzpostavljen, in sicer na način, da bodo dela v gozdovih oddana in da bo les prodan. V tistem prehodnem obdobju družba za svoje delovanje potrebuje določen kapital. Družba potrebuje neke skladiščne prostore, da bo lahko z lesom gospodarila oziroma ga prodajala naprej v verigo. Do 6 centrov, do 8 centrov, narejena je karta tako imenovanih težišč v Sloveniji, kam les iz slovenskih gozdov gravitira. Ampak če celotno karto pogledamo, potem vidimo, da so te površine ali parcele v relativno veliki meri zelo razpršene, je zato težko v tem trenutku povedati, ali bo točno tako, ali točno tako, saj želimo, da rdeča nit zakona ostane, ampak kljub temu vsaj čisto do konca ne vemo, kako bo zakon oblikovan. Zato si želimo, da tisto osnovno nit poslanstva, ki smo jo s tem zakonom želeli postaviti, pač imamo; v nadaljevanju pa gre zgodba v oblikovanju poslovnega načrta, kjer bo nadzorni odbor, kjer bo vlada sodelovala pri tem. Izhodišča smo pripravili, izhodišča imate v vladnem gradivu. Osnutki tega poslovnega načrta so tisti začetki, ki jih bo potem sama družba ali pa v. d. direktorja – mimogrede, da odgovorim, o imenih se veliko govori, pa kljub temu ga še nimamo; imeli ga bomo, ko bo imenovan. Potem je bil razgovor o poslovnih prostorih. Treba je povedati, da sedanji sklad svojih poslovnih prostorov nima, razen tam, kjer je centralna enota. Torej je treba predvideti finančna sredstva za najem ali odkup. Treba je predvideti finančna sredstva tudi za informacijski sistem, kajti sistem, ki ga sedaj ima sklad, je treba nadgraditi ali postaviti popolnoma novega. Govora je bilo tudi o vložku v mehanizacijo. Jasno je, da bo večina del preko razpisov oddanih potencialnim ponudnikom, ampak nek določen del, zaradi različnih razlogov, lahko je zaradi neke hitre intervencije, kot poznamo v snežniških gozdovih oziroma pri gradu Snežnik, kjer nam ravno ta postopek javnega naročanja podaljšuje neko zgodbo, da ne moremo tako intervenirati. Zato družba potrebuje tudi nekaj svojih osnovnih sredstev. Veliko je bilo govora glede podaljševanja koncesij. Želeli smo si, da bi lahko koncesije podaljšali vsaj do konca leta, kar je verjetno iz poslovnih razlogov zelo smiselno, da družba začne delovati s 1. 1.; tudi iz bilančnega vidika. Pa kljub temu je bil odgovor, da koncesij ne moremo podaljšati. Lahko se odločimo za nov sistem ali pa spoštujemo uredbo, ki govori o razpisu za dobo desetih let. Pa če ugotavljamo, da koncesijski sistem v klasičnem smislu, kot ga poznamo danes, ni tisti pravi; je potem verjetno smiselno, da se začne z nekim novim modelom. Ali je ta model primeren ali neprimeren? Bilo je že povedano, da leta 2012 so se različni modeli [[…]]recimo se je naredila SWOT analiza. In na podlagi sedanjih izkušenj, na podlagi tujih praks, o katerih je bilo danes že veliko povedanega, je predlog, ki ga imate na mizah, spoštovani poslanke in poslanci, v največji možni meri upravičil primernost nadaljnjega gospodarjenja oziroma, lahko rečemo, tudi upravljanja. Kot je bilo že rečeno, govorimo samo, na kakšen način bo država usmerjala gospodarjenje. Nadzor, načrtovanje in tako naprej pa je seveda naloga drugih inštitucij. In prav zagotovo vseh gozdarskih inštitucij ne moremo združiti v eno, ampak se nekdo ukvarja z javnimi nalogami, kot je načrtovanje, nekdo z gospodarjenjem, nekdo z raziskovanjem. Bila so tudi vprašanja glede lokalnih skupnosti. Pri oblikovanju tega zakona smo želeli pogledati učinke, ki jih ima že sedanja ureditev v sedanji zakonodaji, torej z Zakonom o Skladu, do samih lokalnih skupnosti. Želeli smo, da se ti učinki, za katere smo prepoznali, da so večinoma pozitivni, obdržijo tudi naprej. Gre predvsem za tri učinke, da konkretno odgovorim na vprašanje. Prvi je ta, da se lahko za izgradnjo javne infrastrukture, kot so šole in podobno, prenese zemljišče na lokalno skupnost oziroma dotično občino. Drugo, da se podeli brezplačna souporaba takrat, kadar se na teh zemljiščih, torej v lasti Republike Slovenije, gradi neka infrastruktura, kot je daljinsko ogrevanje, vodovod in tako naprej. In zadnja, o kateri ste danes že večkrat spregovorili, torej nadomestilo za uporabnino gozdnih oziroma lokalne infrastrukture. Tukaj smo želeli, da ta višina vrednosti ostane podobna; enaka – ne moremo zagotoviti popolnoma enake, ker je med občinami in tudi med leti ta vrednost nihala zaradi tega, ker je bila pač sečnja različna, ki se je izvršila na določenem območju ali na določeni občini. Ampak odstotek je drugače zapisan v tem zakonu, kot je sedaj določen, končna vrednost je pa enaka. Kljub temu se lahko tudi vprašamo, ali je lokalna infrastruktura obremenjena samo v lokalnih skupnostih oziroma občinah, kjer gozdovi ležijo, saj se ti kamioni vozijo tudi čez druge lokalne skupnosti; želimo pa predvsem to, da gre ta denar, ki se bo namenjal iz gozdnega sklada občinam, za izgradnjo, obnovo njihove infrastrukture. Vprašanje je bilo tudi, kako s koncesionarji. Dejstvo je, da se 20 let pač ve, da gre za 20-letno pogodbo in da bo nekoč sistem tudi verjetno drugačen. In danes se pogovarjamo o drugačnem sistemu, pa kljub temu ne želimo, da v slovenskih gozdovih ne bi delali slovenski ljudje. Ampak mi tega na tak način v zakon ne moremo in ne smemo zapisati, tukaj je resnično pomemben člen, ki govori o tem, na kakšen način bomo izbirali ali kakšni bodo kriteriji za izbor tistih, ki bodo v gozdovih delali, in tudi kakšen bo kriterij za prodajo lesnih asortimentov, katerih lastniki smo mi vsi skupaj. Tam pa lahko zapišemo določene stvari, ki jih tudi dopušča Zakon o javnem naročanju, katerega ste že sprejeli. In saj milijon, milijon 200 tisoč – in upamo, da bomo leta 2020 lahko govorili že o milijonu in pol –, nekdo v slovenskih gozdovih bo moral vseeno posekati in bo moral tudi pospraviti ali pa spraviti do kamionske ceste. In to so tisti, ki so že sedaj usposobljeni, ne samo usposobljeni, ampak tudi opremljeni. Zato iz tega zornega kota gledanja pač ne vidimo pretirane skrbi. Še enkrat bi rad na koncu poudaril in se zahvalil za konstruktiven razgovor. Iz tega razgovora, iz vaših odzivov ocenjujemo, da zakon v svoji osnovi in rdeči niti izpolnjuje tisto, kar si je vlada tudi zadala. Veselim se, da bomo lahko zakon v nadaljevanju dopolnili s konkretnimi pripombami skozi amandmajsko obliko, s čimer, verjamem, bomo dvignili njegovo vrednost. Želim, da to storimo v čim krajšem času, da bo lahko podjetje tudi začelo s svojim delovanjem in svojim celotnim poslanstvom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ostalo nam je še nekaj časa. Vem, da je še želja za razpravo. Bi zdaj samo opozoril, da se predstavnik ministrstva po novem javi za besedo ne z roko, ampak s pritiskom tipke na mikrofon. Torej vsi s tipko, vključno s predstavnikom Vlade. Prosim za prijave. Besedo ima mag. Matej Tonin, izvolite.
Les je naša ključna naravna dobrina. Mislim, da ni iz trte zvita primerjava, če primerjamo gozd in les, da za Slovenijo predstavlja nekaj podobnega kot nafta, olje za številne afriške države. Žal pa lahko tudi ugotovimo, da je izkupiček iz naravnega bogastva, ki ga Slovenija proizvede, zelo podoben tistemu, kar od naravnega bogastva dobijo afriške države. Ne kaj pretirano veliko. Zaradi tega je eno izmed temeljnih vprašanj, s katerim se mora tudi ta parlament ukvarjati, kako izboljšati izkoriščanje našega naravnega bogastva na način, da bo to vzdržno in da bodo hkrati državljani kaj od tega imeli; v smislu delovnih mest, služb in podobno. Minister je pripravil nek sistem reorganizacije upravljanja z državnimi gozdovi. Mislim, da lahko skupno ugotovimo, da je bil dosedanji sistem koncesij neučinkovit oziroma da je država dobila manj, kot bi lahko dobila. Po odzivih številnih lesnih predelovalcev, s katerimi je govorila naša poslanska skupina, tudi ta naravna surovina ni prišla do naše lesnopredelovalne industrije, ampak se je prodajala navzven. Številni so nas opozarjali, da gre tu za milijone in da tako imenovane gegeje vodijo zelo vplivni ljudje, ki lahko dosežejo marsikaj; in da se svojemu denarju, svojemu zaslužku in dobičku ne bodo kar tako odpovedali. Morda za novejše poslance, ne vem, če veste, ampak tista slavna oddaja Uroša Slaka je bila ukinjena prav zaradi tega, ker je razkrival ozadja in način delovanja teh gegejev, kar pomeni, da gre za izrazito vplivno skupino. Kar direktno in odkrito moram povedati, da mi ta rešitev, ki jo predlaga minister, ni všeč; in mislim, da ni dobra, da ni racionalna. Minister pravi, da bo za zagon tega državnega podjetja država porabila najmanj 20 milijonov evrov, da bo vzpostavila mehanizacijo v primerne prostore; skratka, da se bodo podjetja zagnala. Samo racionalno se sprašujem, kako to, da se država, če že hoče ustanavljati svoje podjetje, ni raje odločila za nakup obstoječih gozdnih gospodarstev, ki so več ali manj delniške družbe. Nedavno je bilo mariborsko gozdno gospodarstvo prodano za okoli milijon in pol evrov. Če bi država kupila po celem teritoriju vsa gozdna gospodarstva, bi jo to prišlo manj kot 20 milijonov, pri čimer bi kupila celotno infrastrukturo, postrojenje, ljudi, znanje, vse, kar zraven spada. In zato je odločitev ustvarjanja novega podjetja, ob tem da neko infrastrukturo že imamo, resnično težko razumeti. Težko je razumeti neko logiko, še posebej ko je državni sekretar prej v razpravah govoril, da bo tako ali tako večino dela oddanega na razpisih. Logika je taka, mi bomo več kot 20 milijonov evrov porabili za ustanovitev novega podjetja, ki bo opravil manjši del posla; večino dela bo oddano na razpisih, kar pomeni, da tisti, ki imajo danes te zmožnosti, to pa so obstoječa gozdna gospodarstva. Če potegnete črto pod vse skupaj, lahko ugotovite, da se praktično ne bo nič bistvenega spremenilo, da bodo očitno fantje in gospodje, ki so že danes dobro služili, preko razpisov še naprej dobivali posle in te stvari opravljali; država pa bo za kamuflažo za ustanovitev še enega podjetja dala 20 milijonov evrov. Ni logike, minister.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav ministru Židanu, tudi ministru Počivalšku z Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo! Ko danes poslušam to razpravo, sem že enkrat prej povedal, da me končno veseli, da je v parlament končno prišla zame pomembna tema, tema s področja gospodarstva, gozdarstva in lesne industrije. Že večkrat sem v razpravah poudarjal, da na parlamentarnih odborih, tudi v parlamentu gospodarstvu posvečamo premalo pozornosti. Zagovarjam tezo, da bo to državo rešilo močno gospodarstvo, močno Ministrstvo za gospodarstvo, to je tisto, kar ustvarja dodano vrednost. In ko bomo gospodarstvo uspeli pognati na še višje obrate, bomo imeli tudi več za deliti in se bomo lažje pogovarjali o državnem proračunu. Če pogledam zgodbo o gozdno-lesni verigi ali teh dveh panogah, sem v svojih izkušnjah večkrat naletel na problematiko povezav teh dveh dejavnosti. Mislim, da je ta zakon pravi odgovor na te dileme, ki so nastajale v gospodarskem prostoru, ko sta se ti dve panogi včasih znašli vsakasebi in nista bili povezani. Ta zakon ponuja vse rešitve za sinergijo na področju gozdarstva in lesne industrije ter da se naše največje bogastvo les, ki ga imamo v izobilju in ga ne znamo izkoristiti tako, kot bi ga lahko; da lahko ti dve panogi skupaj dasta odgovor na vprašanje, kako ustvariti v slovenskem gospodarstvu večjo dodano vrednost in biti država kot celota bogatejši. Zato me danes malo bega razprava nekaterih poslancev, ko se včasih pogovarjamo na hodnikih, ko marsikdo večkrat pritrjuje, da dajmo nekaj narediti na področju gozdarstva in lesne industrije. Tudi ko sem pogledal sklepe za nazaj, sem videl precej sklepov Odbora za kmetijstvo in tudi drugih odborov, tudi v parlamentu smo se o tem pogovarjali, da je treba na tem področju nekaj storiti. Zdaj je prišla rešitev na mizo, to je Zakon o gozdovih, ki ga osebno kot poslanec in tudi Poslanska skupina Stranke modernega centra podpira. Je pa nekatera vprašanja in dileme, ki so se danes pojavile, še možno vgraditi v ta zakon in izdelati nek okvir, ki bo na dolgi rok dajal dobre rezultate, v dobro vseh nas. Na osnovi današnje razprave sem vendar optimist, da bomo presegli to, kar so mi odgovorili kolegi poslanci iz Avstrije, ko smo se srečali s skupino prijateljstva. Povedali so, da so na tem področju dosegli vsedržavni konsenz, da so združili moči in sile okoljevarstvenikov, gozdarjev, lesarjev, gospodarstvenikov ter ustvarili pogoje, da so država, ki zna iz tega bogastva maksimalno iztržiti. Podobne modele imajo tudi na Finskem in v skandinavskih državah. Seveda me čudijo vprašanja nekaterih, ko že danes hočejo odgovore na vsa vprašanja, koliko bo kje zaposlenih, koliko bo, da ne rečem, čistilk v nekem podjetju. Danes ta zakon ustvarja okvire za razvoj gozdarsko-lesne dejavnosti. Mislim, da imamo v Sloveniji dovolj strokovnjakov s področja gozdarstva ter lesne industrije in so tudi že dobili nalogo, da konkretizirajo ta poslovni model, da izdelajo poslovni model, ki bo sledil osnovnim smernicam zakona. Ne znam si predstavljati, da bi se Državni zbor postavil v funkcijo nadzornega sveta in danes obravnaval poslovni načrt. To ni naše delo, mi moramo ustvarjati pogoje za boljše gospodarjenje. In mislim, da smo danes na dobri poti, da v okviru zakona z manjšimi amandmaji in dopolnitvami to tudi uredimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Hvala lepa za besedo. Pozdrav obema ministroma in njunima ekipama ter vsem ostalim! Dejstvo je, da danes govorimo o zelo zanimivi temi, o kateri smo vsi več ali manj povedali skupni imenovalec – da je to ena naših najpomembnejših surovin. Tega se moramo zavedati in na tem je treba graditi. Zakaj to govorim? Naši dve gonilni sili v SMC, Ivan in Danilo, ki pri nas zelo uporno peljeta to zadevo v zvezi z gozdom – in mi jima seveda sledimo z velikim veseljem in ponosom –, imata danes oba, če ste opazili, tudi metuljčka, narejena iz lesa; kar pomeni, da je les res živ, pa ne samo živ, ampak je tudi lep in uporaben. Zakaj to govorim? Ob vseh problemih, ki jih vedno vidimo, in strahovih, ki jih imamo vedno, in z vsemi negativnostmi jaz v temu zakonu, kot je rekel tudi Danilo, vidim en korak naprej, to je ena stvar. Drugič, vidim osnovo, eno ogrodje, na katerem je možno graditi našo ljubo Slovenijo. Vidim tudi enormni potencial glede na to, da imamo skoraj neomejeno surovino, to je naš les. Zakaj govorim o tem, o tej dodani vrednosti? Mi ne smemo pozabiti, da imamo na tej osnovi zelo dobre dizajnerje, ki so naredili že kar nekaj odličnih izdelkov, ki se prodajajo že na mednarodnem trgu. Naj ne pozabim omeniti kickstarterjev, s katerimi so določeni mladi fantje dobili zaposlitev in delo. Druga zadeva, ki je zelo pomembna, pokazali so, kakšno širino ima les. Ne govorimo samo o velikih zgradbah, ampak govorimo o takih detajlih, kot sem jih prej omenil, se pravi metuljčki, kravate, fotoaparati, kolesa, zvočniki. Vse to se prodaja – in očala, jasno, to sem pozabil, nisem jih še kupil, so pa izredno zanimiva –, tudi dizajnersko so dodelane zadeve. In tukaj je ta dodana vrednost, ki jo vidim jaz v Sloveniji in med nami Slovenci, ko imam to iznajdljivost, iz katere lahko naredimo marsikatero stvar, ampak se ne zavedamo. Moramo to inovativnost dejansko spustiti iz naših [[…]]in zato je tudi dobro, ker se bo temu primerno tudi začelo razvijati zanemarjeno šolstvo, kar se tiče lesarstva. Tudi delovna mesta se bodo postopoma odpirala. In tukaj je samo dograjevanje tega, kar se vsi sprašujemo, kako začeti nek razvoj, tisti trenutek, ko se sproži ta val. Mislim, da je les ena od res pomembnih panog in zato sem tudi zelo vesel, da je na MGRT ustanovljen direktorat za les, ki bo dal dodano težo in dodano vrednost temu; in tudi tej vladi, jasno, v tej nameri, da se profilirajo glavne razvojne osi; in to sta les, voda ter seveda naravne danosti in s tem turizem. Mislim, da vlada v pravilno smer obrača svoje kolo prihodnosti in uspeha. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Škodnik, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana ministra – gospod Počivalšek in gospod Židan – z ekipama! Moram reči, da sem z razpravo, ki se je danes odvijala v Državnem zboru, v celoti zadovoljen; v tej obliki sem jo tudi pričakoval, mogoče celo bolj pozitivno, kot sem jo gledal pred nekaj dnevi. Mislim, da moramo ta zakon, ki je nekako pripravljen oziroma je v osnutku, v tem državnem zboru še dodelati do take mere, da bo to državno podjetje lahko zaživelo tako, kot smo si zamislili, in da bo to državno podjetje pognalo gozdno-lesno verigo in naredilo preboj na področju lesarstva. Zavedati se moramo, da gre tukaj za nova delovna mesta, ki so bila v preteklosti izgubljena. Tukaj ne gre samo za gozdarje, ko bi si kdo mislil, da je to zakon samo gozdarjev, ampak gre za delovna mesta lesarjev, arhitektov, ekonomistov. Prejšnji teden sva bila z Danilom na otvoritvi pohištvenega sejma Ambient v Ljubljani. In moram reči, ko se spomnim nazaj 30 let, kakšen sejem je bil to, da sva bila zelo razočarana. V prvem delu, ko sva se sprehodila po hali, nisva videla nič kaj posebnega in tudi ni bilo prave volje pri tistih, ki so predstavljali določena podjetja. Ampak v enem delu hale pa sva vendarle bila zadovoljna, ko sva naletela na skupino mladih arhitektov, ki so prikazovali svoje ideje v obliki unikatnih izdelkov. Zelo jih je zanimalo, imeli so tako voljo, da je ne moreš opisati. Pred petimi leti na področju arhitekture sploh niso usposabljali in izobraževali mladih arhitektov v smislu uporabe in vgrajevanja lesa. To se je zgodilo šele zadnjih pet let. Prej so vgrajevali druge materiale, zdaj pa imamo to prednost, šanso, da lahko ta les tudi vgrajujemo, da povečamo potrošnjo in s tem zaposlimo mlade. In odkrito povedano, če bomo zdaj odrekli tem mladim, ki so zagnani in ki hočejo nekaj narediti, potem bomo naredili res hudo napako; tega si ne smemo privoščiti. V preteklosti, kot sem prej omenil, smo spravili dve delavnici in smo delali, ko smo pozvali dijake in študente arhitekture, ne morem pozabiti, kakšno sodelovanje je to bilo. Študentje so prihajali v proizvodnjo, kjer so dijaki ustvarjali izdelke, z ene in druge strani, ko pa so potem izdelali, so bili zelo žalostni, kdo bi zdaj to delal, ni bilo ene prave podpore. Veliko mladih, med njimi tudi arhitekti, odhaja v tujino. Če hočemo njim dobro, bi prosil, da res stopimo skupaj, dodelamo ta zakon. Pa ne mislim tega, ko so nekateri rekli, da je koalicija zelo močna, ta zakon bo sprejela, speljala, podjetje bodo ustanovili; potem pa kar se bo zgodilo, se bo zgodilo. Verjemite mi, da ni cilj to, ampak je cilj tega začetek, narediti preboj v lesni industriji. Do kvalitete in do tistih zahtevnih izdelkov bomo prišli postopno. Danes je bilo tudi rečeno, kje pa je v tem zakonu omenjeno, kako bomo delali zahtevne izdelke. Poslušajte, saj to ne gre tako hitro; ko ti ponovno začenjaš neko proizvodnjo, zahtevni izdelki prihajajo šele čez leta. Bom navezal na turizem, v Avstriji gradijo turizem več kot 300 let; pa se primerjamo, zakaj tam gor turizem laufa, pri nas v Sloveniji pa ne. To je zelo podobna zadeva, treba je delati, se učiti in potem pridemo do rezultata. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Gospod minister oziroma kar dva gospoda ministra! Sem vesel, da se nam je pridružil tudi minister gospod Počivalšek. Jaz verjamem, iskreno verjamem, da so nameni ministra gospoda Židana dobri, da s temi 20 % gozdov, kolikor jih pač imamo v Sloveniji, mislim na površino, dejansko naredimo večje izkupičke. Seveda se zdaj tu takoj postavi vprašanje, kaj pa z 80 % površine, ki je v zasebni lasti, ali bo kdo zasebnikom tudi pomagal. Pojavlja se vprašanje, kako je urejen lov v temu zakonu oziroma v teh državnih gozdovih. Vprašanj je veliko, ampak z grenkobo ugotavljam, da je ena priložnost zamujena, in to je usklajevanje s celotnim političnim spektrom v državnem zboru. Ta priložnost je zamujena in prav zaradi tega bomo mi takoj, če bo sklep o ustreznosti tega zakona sprejet v Državnem zboru, predlagali sklic javne predstavitve mnenj o Predlogu zakona o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije. Ta predlog bomo naslovili na Odbor za kmetijstvo. Kolegice, kolegi iz koalicije, tukaj se bo zdaj pokazala vaša iskrenost, seveda tudi ministrova, ali boste ta predlog podprli ali ne. Če ne, potem bom zdaj ponovil, prevzemate absolutno odgovornost, boste nekako odmaknili tudi strokovno javnost, ki do danes ni mogla, ni imela možnosti, da bi tukaj kaj povedala. Eno od takšnih vprašanj, ki ga bomo predlagali, je naslednje: Ali je ustanovitev državnega podjetja smotrna v luči načrtovanega vložka Republike Slovenije v višini 20 milijonov evrov, ki naj bi bili porabljeni za nakup mehanizacije in opreme za zagotovitev poslovnih, skladiščnih prostorov in servisnih objektov ter za začetek delovanja podjetja? Vse te resurse v Sloveniji že imamo, imajo jih gegeji, delniške družbe. In če je nek zasebnik kupil mariborski gege za milijon in pol, se sprašujem, zakaj ne bi država te gegeje pokupila. Ali se zdi to preveč enostavno? Zdaj pa nekako iz nič, kar iz koordinatnega izhodišča rabimo 20 milijonov in gremo kupovat mehanizacijo; včasih pa kritiziramo kmete, češ da imajo preveč mehanizacije glede na obseg obdelovalne površine pri nas. Naslednje vprašanje – kako je zagotovljen nadzor nad poslovanjem družbe? Ta družba bo najbrž, kot sem že prej povedal, nek grozd, bo šla najbrž na več nivojev, bo najbrž to neke vrste holding in potem pod tem holdingom veliko d. o. o. Ali kako pač? Ne vemo. Mi ne vemo, ker nismo bili zraven. Zato predlagamo in prosimo, tukaj prosim v imenu Nove Slovenije, da podprete ta predlog o javni predstavitvi mnenj, če že pravite, da je to najbrž eden najpomembnejših zakonov te koalicije v tem mandatu. Če je tako, potem je najbrž tukaj treba odpreti vse demokratične možnosti, ki naš poslovnik in tudi Ustava omogočata. Veliko je vprašanj, nima smisla, da jih berem. Vsa ta vprašanja, ki se postavljajo nam in strokovni javnosti, bi bilo dobro na javni predstavitvi mnenj tudi predebatirati in na vsa ta vprašanja dobiti odgovore. Hvala kolegu Danilu in hvala kolegu Ivanu, da sta danes prinesla nekaj izdelkov in da sta si dala lesene metuljčke, krasni so. Gospe in gospodje, toliko govorimo o slovenskem bogastvu, o lesu – koliko imamo že mi protokolarnih daril iz lesa?! Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan, izvolite.
Hvala, predsedujoča. Še enkrat pozdrav, poslanke in poslanci! Ne znam odgovoriti za državo kot celoto, na ministrstvu so vsa protokolarna darila iz lesa ali pa med oziroma panjske končnice, poznate, zakaj je to drugo. Pobuda je pa takšna, ki jo v celoti podpiram. Spoštovani poslanke in poslanci, predvsem bi se vam rad zahvalil za današnjo razpravo, ki jo jaz razumem kot izrazito dobronamerno. Videl sem tudi zelo veliko podpore našim načrtom, da se nekaj spremeni na bolje, ker tako, kot je sedaj, je slabo. Gre za izčrpavanja javnega dobrega na način, da država od tega nima koristi; ima pa od tega korist zasebni interes. Dovolite mi, da vam povem, o čem sem razmišljal med današnjo razpravo; sam sem kot kmetijski, gozdarski, ribiški, lovski in prehranski minister pogosto priča razpravam tudi v tem državnemu zboru, zakaj nimamo sistema urejenega tako, kakor je v državah, katerim skušamo biti podobni. Zakaj nimamo sistema urejenega tako, kakor je recimo v Avstriji? Zakaj nimamo sistema urejenega, kakor je recimo na Bavarskem ali Finskem? In zato me izrazito čudi. Ko pa želimo sistem narediti tako, kakor je v državah, kjer je dokazljivo, da ta sistem dobro deluje, pa se ponovno pojavijo značilni slovenski pomisleki – hočemo drugače, hočemo upoštevati slovensko specifiko. Jaz vse to razumem, ampak iskanje toliko posebnosti se je v naši zgodovini zadnjih 24 let pokazalo večinoma kot zelo slabo. In pri upravljanju in gospodarjenju z državnim gozdom je pred vsemi nami možnost, da gremo po poteh držav, ki so tukaj zakorakale že pred nami in kjer ta sistem dokazljivo deluje. Verjamem, da ni treba mnogo poguma, da gremo po tej poti. Mi smo se danes pogovarjali ne samo o gospodarjenju z državnim gozdom, povsem upravičeno, to pa zato, ker se vsi zavedamo, da so res kakovostna delovna mesta, delovna mesta, ki imajo več dodane vrednosti, delovna mesta, ki imajo multiplikator bistveno večji kot v samem gozdarstvu, tam, kjer je predelava lesa. Čim višje gremo v predelavo lesa, tem bolj kvalitetna mesta s čim več dodane vrednosti so prisotna. Prav je, ko se pogovarjamo o zakonu o upravljanju in gospodarjenju z državnim gozdom, se pogovarjamo o temeljih, kako izgraditi celotno verigo. Moramo pa se zavedati, temelj verige je tudi dobro gospodarjenje z državnim gozdom, zato jaz upam, da bomo ta zakon sprejeli. Res je to, kar ste posamezniki ugotovili, če bi bilo možno, če bi takšen zakon sprejeli že pred tremi leti, bi nam bilo nekoliko lažje. Vendar gledati za nazaj ni opravičilo za nedelovanje za naprej. Mi smo v stanju, v kakršnem smo. Po mojem mnenju je bil zakon že dovolj usklajevan. Ni bil usklajevan samo znotraj politične javnosti, bil je usklajevan z nevladnimi organizacijami, s strokovnimi institucijami, marsikje smo dosegli soglasje, marsikje smo dobili tudi kakšne napotke. Pri strokovnih institucijah, če zelo natančno prebirate, kaj sporočajo, vsaj večinoma, je njihovo mnenje enostavno – sistem, kot je sedaj, je nemogoče slab. To je prva ugotovitev. Druga ugotovitev, ki nam jo strokovne institucije pogosto sporočajo, mi bi želeli, da je zaradi majhnosti Slovenije vse znotraj enovite organizacije. Vendar to ne gre. Če hočemo imeti gospodarsko družbo, ki dobro gospodari, znotraj nje ne moremo imeti načrtovanja in zlasti ne kontrole. Tudi če bi bilo to samo od nas odvisno, verjamem, da bi ugotovili, da tega ne moremo. Ker pa smo del evropskega pravnega reda, pa tudi formalno tega ne moremo narediti. Sam se zavedam še nečesa, marsikatera dobra pobuda je bila danes tu dana iz vrst moje koalicije, iz vrst tudi moje opozicije in naše opozicije. In pamet politikov je, da tovrstnim mnenjem prisluhnemo; in verjamem, da jim bomo v maksimalni možni meri tudi prisluhnili. Bi pa le nekaj želel, prosim lepo, ne narediti tega, da boste namerno zavirali, zavirali in zavirali ter skušali sistem potisniti v podaljšanje obstoječih koncesij, ki so škodljive. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 24. 11. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 35. točko dnevnega reda. Prehajamo na 36. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O UDELEŽBI DELAVCEV PRI DOBIČKU V PRVI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina dveh poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Bojanom Dobovškom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 11 poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Bojanom Dobovškom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja mag. Alenki Bratušek.
Najlepša hvala, podpredsednica. Minister, kolegice in kolegi! Zakaj deliti dobiček tudi med zaposlene? Dobiček je nagrada lastnikom kapitala za riziko, ki ga prevzamejo z investiranjem; delavci pa za opravljeno delo prejmejo dogovorjeno plačilo. Zakaj torej deliti dobiček med zaposlene? Tudi delodajalci ugotavljajo, da predstavlja povezanost prejemkov delavcev z rezultati poslovanja učinkovito stimulacijo zaposlenih za ustvarjanje še boljših delovnih rezultatov, kar posledično vpliva na bolj učinkovito poslovanje podjetja in s tem na večjo konkurenčnost podjetja na trgu. Uspešnost poslovanja in dobiček delodajalca postaneta skupni cilj lastnikov kapitala, delodajalca in zaposlenih. Številni pozitivni učinki, ki jih prinaša udeležba zaposlenih pri rezultatih družbe, so razlog, da je ta način motiviranja zaposlenih v svetu vse bolj uveljavljen. Pozitivni učinki se kažejo na več ravneh: na ravni gospodarstva kot celote v obliki boljšega delovanja trga delovne sile in povečani socialni koheziji; na ravni podjetja v obliki povečanja produktivnosti zaradi večje motiviranosti zaposlenih; na ravni zaposlenih v obliki večje identifikacije s podjetjem, kar vpliva na večjo vključenost v poslovanje; ter tudi v obliki povečanja osebnega premoženja delavcev. Dejstvo je, da trenutno veljavni zakon, ki je bil sprejet februarja 2008, ni zaživel tako, kot bi bilo treba. Za to obstaja verjetno več razlogov oziroma dejavnikov. Prvič, zapleten administrativni postopek registracije pogodbe, ki se vodi pri Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo; drugič, verjetno tudi gospodarska kriza, ki je prav po letu 2008 zadela tudi Slovenijo, in rezultat je bil tudi malo izkazanega dobička pri podjetjih. Po naši oceni, tretjič, tudi slaba promocija in seznanjenost z zakonsko možnostjo. Samo 58 podjetij je od leta 2008 do septembra leta 2015 registriralo pogodbo in shemo, po kateri se izplačuje participacija na dobičku. In to je dokaz, da zakon resnično ni zaživel v praksi. Ker pa se nam zdi prav, da delavci participirajo pri dobičku, želimo s predlagano spremembo spodbuditi lastnike, da bi v večji meri dobiček razdelili tudi med delavce. Novela zakona je zelo kratka; dve ključni spremembi, ki jih bom tudi zdaj navedla. Prva, izjemno pomembna, da se izplačan dobiček oziroma predviden dobiček na podlagi novele zakona, ki je pred vami, šteje kot strošek za podjetje in zato ni predmet obdavčitve. Po naši oceni bi to vsekakor še dodatno spodbudilo lastnike, da bi del dobička razdelili tudi delavcem. Drugič, omejitve pri izplačilu so že danes v zakonu navedene. Mi jih nekoliko dvigujemo, in sicer dve omejitvi – 30 % predvidenega dobička v posameznem letu se lahko razdeli med delavce. In tudi na enega delavca omejujemo, in sicer največ na eno šestino bruto letnega dohodka v zadnjem letu. Za primer, če bi šlo za povprečno plačo, bi to pomenilo maksimalno 3 tisoč evrov na delavca v enem poslovnem letu. Pomembno se mi zdi poudariti še to, da so v shemo vključeni vsi zaposleni; dejstvo pa je, da to velja tudi danes. Po naši oceni z našim predlogom pridobijo vsi, delavci in lastniki; edino država bi se morala odpovedati nekaj milijonom, kar pa v tej gospodarski situaciji ne bi smelo biti problem. Glede na navedeno upam, da nas boste kolegi v drugih poslanskih skupinah podprli; in da končno od besed preidemo tudi k dejanjem.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Zdravku Počivalšku, ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani poslanke in poslanci! Vlada je prejela Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku, ki ga je v zakonodajni postopek dne 29. 10. 2015 vložila skupina poslank in poslancem s prvopodpisanim dr. Bojanom Dobovškom. Predlog zakona omogoča izplačilo udeležbe pri dobičku delavcem na podlagi predvidenega dobička v enkratnem znesku po kriterijih, ki jih določa poslovodstvo. Družba lahko izplača delavcem največ 30 % dobička poslovnega leta, delavec pa bi lahko prejel največ eno šestino bruto zneska plač, izplačanih v obdobju zadnjih 12 mesecev. Družbi bi se tako izplačan znesek štel kot upravičen strošek podjetja, delavcem pa bi se štel za dohodek iz kapitala. Vlada Republike Slovenije se strinja z navedbami predlagateljev predloga zakona, da trenutno veljavni Zakon o udeležbi delavcev pri dobičku glede na število registriranih pogodb od leta 2008 naprej ni zaživel in ni dosegel svojega namena. Vlada Republike Slovenije se je glede na ugotovljene pomanjkljivosti Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku odločila, da bo k odpravljanju pomanjkljivosti navedenega zakona pristopila sistemsko in celovito v okviru davčne reforme; s ciljem povečanja konkurenčnosti poslovnega okolja in znižanje obremenitve dela ter upoštevanjem javnofinančnih obremenitev. Ministrstvo za finance je 10. 11. 2015 v javno razpravo poslalo Predlog zakona o posebni davčni obravnavi nagrajevanja uspešnosti delavcev, s katerim se bistveno razbremenjuje nagrajevanje zaposlenih. Ker Vlada Republike Slovenije že pripravlja sistemsko in celovito davčno reformo z nevtralnim učinkom na javne finance, predloga zakona o udeležbi delavcev pri dobičku, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Bojanom Dobovškom, ne more podpreti ter predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, v njenem imenu mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala in še enkrat lep pozdrav vsem! Ne vem, spoštovani minister, zakaj nisem začudena nad tem, da bo vlada poiskala sistemsko rešitev. V vsakem mnenju, ko minister stoji tukaj in nam razlaga, zakaj določene stvari, ki jih v opoziciji predlagamo, niso sprejemljive, poudarite, da boste našli, vsaj trudili se boste poiskati sistemsko rešitev; kljub temu da ugotavljate, da imamo prav, da zakon ni dosegel svojega namena. In veste, spoštovani kolegice in kolegi, kakšna je ta sistemska ureditev – ukinete zakon, delitve dobička med delavce ne bo več. To je sistemska rešitev, ki jo predlagate. Še v bistveno bolj kapitalističnih državah, primer Združene države Amerike, približno 25 % podjetij deli dobiček med delavce. Mi bomo to ukinili. In to enačite s 13. oziroma 14. plačo, kar je nekaj povsem drugega. To, spoštovani minister, je sistemska rešitev, o kateri ste govorili. Vesela sem, da ste danes z nami vi, ker upam, da nam boste povedali nekaj o tej sistemski rešitvi, konec koncev je ta zakon, da se ukine izplačevanje dobička delavcev, tudi v javni obravnavi. In jaz bom prav vesela, da bi slišala tudi vaše mnenje. V naši poslanski skupini bomo ta predlog sprememb podprli, saj smo zakon tudi vložili, ni nobenega dvoma. Samo še enkrat bi vam povedala tisti dve ključni spremembi, ki jih s tem predlogom uvajamo. Prvič, da izplačan dobiček, če ga podjetje izplača po predlogu novele, ne bi bil predmet obdavčitve, ampak olajšava. In drugo, da podjetja kakorkoli ne bi mogla špekulirati, ostajamo na omejitvi. Res je, da omejitev izplačila na posameznika dvigujemo na eno šestino bruto letnega dohodka; in maksimalen dobiček, ki se lahko izplača na podlagi predloga, ki ga imate pred seboj, je 30 % dobička posameznega leta. In še enkrat, spoštovani kolegice in kolegi, z našim predlogom pridobijo delavci in lastniki. Edino država bi se odpovedala nekaj milijonom, po našem izračunu približno 30 milijonom evrov. Na zadnji seji oziroma prejšnji teden v sredo ste dvignili DDV za nedoločen čas, za stalno; s tem da ste v obrazložitvi napisali, da s tem delamo manevrski prostor, da lahko nekje drugje razbremenimo ljudi oziroma gospodarstvo. In še enkrat, zdaj je čas, da pokažete, da ne samo govorite, ampak potem nekaj od tega tudi naredite. Kot pa sem že rekla, v naši poslanski skupini bomo ta predlog, ki vsem samo prinaša, nikomur nič ne jemlje, podprli.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu gospa Andreja Potočnik.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani minister ter spoštovani kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku. Državni zbor je zakon sprejel 29. februarja 2008. Do sprejetja zakona je bila udeležba delavcev pri dobičku sicer mogoča, vendar pa ni bila spodbujena davčno ali kako drugače. Zakon je to prasko spremenil tako, da je uredil udeležbo delavcev oziroma delavk pri dobičku družbe in udeležbo v lastništvu družbe, pogodbo o udeležbi pri dobičku, postopek za sklenitev pogodbe, denarno in delniško shemo ter pogoje za pridobitev olajšav pri davkih in prispevkih za socialno varnost. Zakon temelji na načelu prostovoljnosti in neprenosljivosti tako, da je udeležba na dobičku prostovoljna za delavce in družbo, prav tako pa pravica ni prenosljiva na druge subjekte. Načelo enakosti zapoveduje enakopravno udeležbo vseh delavcev, ki pa ne sme posegati v že pridobljene pravice iz delovnega razmerja. Vsi udeleženci in organi, ki sodelujejo pri pripravi in udeležbi pri dobičku, morajo ravnati s skrbnostjo dobrega gospodarstvenika. Enaka načela vsebuje tudi nov predlog zakona Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Družba in delavci se lahko dogovorijo za denarno ali delniško shemo udeležbe pri dobičku. Določitev sheme je ena izmed obveznih sestavin pogodbe, ki jo skleneta stranki ter jo v odobritev in registracijo posredujeta Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo. Le pogodba, vpisana v register, namreč nudi možnost za uveljavitev davčnih olajšav in olajšav pri prispevkih za socialno varnost. Denarna shema daje delavcem pravico do izplačila pripadajočega zneska dobička v denarju; delniška shema pa v obliki delnic. Možnost, ki jo ponuja obstoječi zakon, je danes žal izkoristilo le 56 podjetij v Republiki Sloveniji. Zato so na področju urejanja nujno potrebne spremembe. A vendar ne na način, kot je določeno v obravnavanem predlogu zakona. Vlada Republike Slovenije se je odločila, da bo problematiko veljavnega Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku uredila sistemsko s ciljem povečanja konkurenčnosti in znižanja obremenitve dela ter upoštevajoče javnofinančne obremenitve. Ministrstvo za finance je že 10. 11. 2015 v javno razpravo poslalo osnutek treh davčnih zakonov, in sicer Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku od prihodkov pravnih oseb in Predlog zakona o posebni obravnavi nagrajevanja uspešnosti delavcev. Zato smo se v Poslanski skupini SMC odločili, da ne bomo podprli obravnavanega Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku, saj je Vlada Republike Slovenije pripravila sistemsko in celovito davčno reformo z nevtralnim učinkom na javne finance. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospod Franc Breznik.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovana podpredsednica, spoštovani minister za gospodarstvo! Pravno podlago za lažje sodelovanje delavcev pri delitvi dobička gospodarskih družb je izpostavil Zakon o udeležbi delavcev pri dobičku, ki ga je Državni zbor sprejel na svoji seji 29. februarja 2008. Do sprejetja Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku je bila udeležba delavcev pri dobičku sicer mogoča, vendar pa ni bila davčno in drugače spodbujena. Na podlagi zakona je bilo do septembra 2015 v register pogodb, ki ga vodi Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, vpisano skupno le 56 pogodb; od tega je bilo v letu 2008 registriranih 8 pogodb o udeležbi delavcev pri dobičku, v letu 2009 16 pogodb, v letu 2010 6 pogodb, v letu 2011 3 pogodbe, v letu 2012 9 pogodb, v letu 2013 2 pogodbi, v letu 2014 6 pogodb in v letu 2015 do septembra samo 6 pogodb. Analiza izvajanja Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku kaže, da se za sklenitev pogodbe o udeležbi delavcev pri dobičku ni odločilo pričakovano število družb. Prav tako se za udeležbo pri dobičku niso odločile družbe z največjim deležem zaposlenih v Sloveniji. Slednje je mogoče pripisati dejavnikom iz okolja, zlasti vplivom globalne gospodarske krize, ki je močno prizadela slovensko gospodarstvo, premalo stimulativni davčni obravnavi denarnih in delniških shem ter nezadostni promociji ukrepa med slovenskimi družbami. Analiza izvajanja zakona kaže, da se družbe niso odločale za sklenitev pogodb o udeležbi delavcev pri dobičku tudi zaradi velikega administrativnega bremena, povezanega z obvezno registracijo pogodbe o udeležbi delavcev pri dobičku na Ministrstvu za gospodarski razvoj. Eden izmed ukrepov na področju davkov za dosego zgornje meje cilja ekonomske politike je tudi prestrukturiranje bremena javnih dajatev. S cilji povečanja konkurenčnosti slovenskega poslovnega okolja in znižanja obremenitve dela ter upoštevanja javnofinančne meritve je treba na novo določiti porazdelitev davčnega bremena med potrošnjo, dohodki in tudi premoženjem. Če pogledamo tudi izjave tistih podjetij, ki se niso odločala za udeležbo delavcev pri dobičku; če samo naštejemo nekaj pogodb, ki so bile podpisane – v prvi fazi so podpisale, torej v letu 2008 in 2009, družba BTC, IZI mobil, Delavska hranilnica, Elektroservisi, Intereuropa, Hit, Domplan, Fotona, Kladivar Žiri, Pekarna Pečjak, Casino Kobarid, XLAB in nekaj drugih družb. BTC je iz te sheme izstopil zaradi nestimulativnega učinka na tistega, ki ga je izplačeval. Izjava Telekoma Slovenije recimo je tudi zanimiva, tudi v Si.mobilu ocenjujejo, da je nagrajevanje preko sheme premalo povezano z rezultati dela posameznikov, zato ima izpeljan svoj sistem letnega in četrtletnega nagrajevanja, ki je bolj odvisen od zavzetosti in učinkovitosti zaposlenih. Naj navedem izjavo, ki so jo podali v družbi Si.mobil, ki smo ji najbolj domači tudi v Slovenski demokratski stranki – tisto stimulativno nagrajevanje je potrebno za tiste delavce, ki so se najbolj izkazali. Večina zelo uspešnih podjetij se za vključitev v shemo ni odločila. Recimo v Krki, kjer nagrado za uspešnost izplačajo v dveh delih, ocenjujejo, da je njihov obstoječi način nagrajevanja primeren in stimulativen ter da ni potrebe po spremembah. To so izjavili v Krki. Iz prejetega predloga novele zakona, ki so ga predložili poslanci in poslanke s prvopodpisanim kolegom Bojanom Dobovškom, je razvidno, da predlog zakona omogoča izplačilo udeležbe pri dobičku delavcem na podlagi tako imenovanega predvidenega dobička. Predlog zakona opredeljuje predviden dobiček kot čisti poslovni izid, kot ga določa zakon, ki ureja gospodarske družbe, in ga predvidi poslovodstvu družbe največ en mesec pred zaključkom obračunskega obdobja. V skladu s predlogom lahko družba izplača delavcu največ 30 % dobička poslovnega leta, delavec pa bi lahko prejel največ eno šestino bruto zneska izplačanih plač v obdobju zadnjih dvanajstih mesecev. Družbi bi se tako izplačan znesek delavcem štel kot upravičen strošek podjetja, izplačilo udeležbe delavcev pri predvidenem dobičku bi se štelo za dohodek iz kapitala, ki se odmeri in izplača po enaki stopnji, na enak način kot dividenda. Predviden dobiček bi ugotovilo poslovodstvo najprej en mesec pred iztekom obračunskega obdobja in bi se izplačal delavcu v enkratnem znesku po kriterijih, ki jih določi poslovodstvo. V Slovenski demokratski stranki se glede ugotovljenih pomanjkljivosti, predvsem birokratskih ovir, torej tistih, ki jih morate predložiti tudi Ministrstvu za gospodarski razvoj, ter tudi navedb, ki so jih podale nekatere gospodarske družbe, ki so izkazovale dobiček ter so jasno in glasno povedale, da je takšen ukrep nestimulativen; in da imajo sami boljše notranje stimulativne ukrepe, kot je izplačilo glede uspešnosti nekega podjetja, torej interno na podlagi njihovih shem. Moram priznati, da na podlagi takšnih shem deluje marsikatero podjetje tudi v Nemčiji. Jaz sem nekoč tukaj omenil družbo Porsche, približno takšno shemo imajo. Zato v Slovenski demokratski stranki [[nerazumljivo]]pri odpravljanju pomanjkljivosti [[nerazumljivo]]zakona pristopilo sistemsko in v okviru celotne davčne reforme, s ciljem povečane konkurenčnosti, ponavljam, konkurenčnosti poslovnega okolja in z ničelno obremenitvijo dela ter upoštevanje javnofinančnih obremenitev. Cilj sprememb mora biti spodbujanje delodajalcev, da nagrajujejo delavce iz pozitivnega poslovnega izida, h kateremu so ti delavci nekako prispevali, kar lahko prispeva k večji produktivnosti, donosnosti ter konkurenčnosti podjetij in s tem odpiranjem novih delovnih mest z višjo dodano vrednostjo. Nagrajevanje perspektivnih in uspešnih delavcev zagotavlja večjo motivacijo ter krepitev povezanosti kapitala in dela. Iz zgoraj navedenega je razvidno, da je treba tudi po našem mnenju, po mnenju Slovenske demokratske stranke pristopiti sistemsko, s celovito davčno reformo z nevtralnim učinkom za javne finance. Lahko bi rekel, da razmišljamo podobno kot Poslanska skupina Stranke modernega centra, kakor je tudi prej navedel minister za gospodarstvo; s tem pa seveda ne dajem zelene luči za tisto mini davčno reformo, ki je že na vidiku, torej s tem, da se določene olajšave v raziskave in razvoj znižujejo, ker menimo, da so slovenska podjetja v veliki meri na izjemno nizki razvojni stopnji, da potrebujemo preboj, da potrebujemo stimulativno okolje, predvsem raziskave in razvoj visokih tehnologij, torej uvedbo visokih tehnologij. Menimo tudi, da mora novela Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku po eni strani delovati stimulativno v notranjem delovnem procesu ter kot krepitev tako imenovane organizacijske kulture podjetja. Zato dajem prav tudi poslancem in poslankam, ki so ta zakon dali v obravnavo, ki so ga predlagali, s prvopodpisanim kolegom Dobovškom; tudi to, kar je predlagala mag. Alenka Bratušek. Po eni strani pa je samo sprememba zakonskih členov premalo stimulativna za ta zakon. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke temu predlogu zakona ne bomo nasprotovali, ne bomo pa ga tudi podprli v prvem branju. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa, podpredsednica. Lep pozdrav sem! V Poslanski skupini Desus smo mnenja, da gre za všečen predlog novele zakona, ki ga je pripravila opozicija, vendar pa v naši poslanski skupini podpiramo pripravo celovite sistemske ureditve nagrajevanja delavcev oziroma delitve dobičkov. Poleg tega pa v tem trenutku tudi težko podpremo odločitev, ki pomeni po sprejetju proračuna dodaten primanjkljaj v državni proračunu. Zato lahko že uvodoma napovem, da bomo današnji predlog zakona v naši poslanski skupni zavrnili. Naštel bom še nekaj argumentov glede pomanjkljivosti predloga ter podkrepil našo odločitev. Osnovna razlika, ki izhaja iz predlaganih rešitev, je, da se udeležba delavcev pri dobičku nanaša na predvideni in ne na ugotovljeni dobiček podjetja, kar se nam zdi zelo nesmiselna določba. Malo verjetno je, da se bo direktor družbe odločili izplačati dobiček, še preden je slednji realiziran, kajti v primeru, da se izkaže, da dobička dejansko ni bilo, so mu že izplačano izplačilo delavcem ne šteje kot davčna olajšava. Le kateri direktor bi se odločil za takšno nelogično potezo. Po drugi strani pa predlog zakona temelji na načelu prostovoljnosti, zato nikakor ne moremo vplivati na odločitev poslovodstva, ne glede na to, kako spodbuden učinek imajo te olajšave. Žal živimo v časih, ko so večštevilčni zneski dobičkov zelo redki in večinoma ostajajo v žepih lastnikov. In ravno tukaj je težava, doslej je bilo takšnih družb, ki so se odločile deliti skupni uspeh z zaposlenimi, zelo malo. Seveda pa imamo v Sloveniji tudi pozitivne primere, ki so po našem mnenju še vedno premalokrat slišane zgodbe o uspehu. Saj veste, tiste, ki se zaključijo, kot je treba – z razdelitvijo dobička med zaposlene, ki so konec koncev tudi zaslužni za to, da se je dobiček ustvaril. Še vedno obstajajo dobri delodajalci, ki se zavedajo pomena zadovoljnega in motiviranega delavca, kar nedvomno vodi k uspešnosti podjetja. V takšnih primerih ni treba čakati priložnosti za boljšo pravno ureditev za delitev dobička, ampak se zaposleni spoštujejo in cenijo med celim poslovnim letom na način, da se jim omogoča pošteno plačo za opravljeno delo, regres, božičnice, stimulacije in podobno. Nekatera podjetja imajo na primer v svojih stavbah že danes urejene prostore za varstvo otrok zaposlenih, skupne prostore za druženje, sproščanje in izmenjavo idej. V Sloveniji smo še večinoma daleč od takšnih trendov. Naprej pa moramo poiskati skupni jezik glede pravne ureditve in načina, ki bo zagotavljal delavcem udeležbo pri dobičku glede na poslovni izid podjetja. Zavedajoč se vsega navedenega v Poslanski skupini Desus menimo, da bo večja dodana vrednost za podjetja in tudi za zaposlene dosežena s celovito sistemsko ureditvijo. In kot sem že uvodoma napovedal, v Poslanski skupini Desus menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu gospod Jan Škoberne.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani minister, predlagateljica, kolegice in kolegi! Ključno vprašanje tega zakona je, kako ustvariti več, kako ustvarjeno pravično porazdeliti in seveda kako povečati na eni strani učinkovitost opravljenega dela ter hkrati zagotoviti, da bi od opravljenega dela ljudje lahko ne le dostojno, ampak tudi dobro živeli. Predlog zakona, ki je danes pred nami, se loteva problematike, ki je v Sloveniji številnim poskusom navkljub dalj časa nismo uspeli in je še vedno nismo zadovoljivo uredili. Govorimo o vprašanju, kako spodbuditi delodajalce, da bodo vsaj del ustvarjenega dobička delili s svojimi zaposlenimi. Ključno je to, da prepoznajo v tem orodje motivacije in okvir strateškega upravljanja s kadri. V samem jedru pa ta razprava predstavlja premislek o dilemi, kako urediti vprašanje pravične obremenitve tega zneska – dobička z davki in s prispevki. In končno, delitev dobička med zaposlene je treba razumeti predvsem kot ukrep za povečanje učinkovitosti doseganja ekonomskih ciljev; na ravni celotnega gospodarstva celotne države. Seveda pa je to treba početi v dogovoru in ob vsaj večinskem soglasju delodajalcev, brez katerih ni modro sprejemati tovrstnih ukrepov, ki v resnici pomembno spreminjajo socialno in ekonomsko realnost v naši državi. Realnost, ki pa jo živimo danes, je slika, kjer vključevanje delavcev v delitev dobička po obstoječem sistemu ne daje zadovoljivih rezultatov. Izplačilo dobička delavcem za pravne osebe namreč predstavlja davčno olajšavo pri davku od dohodkov pravnih oseb že danes. In vendar so v letu 2014 vsa podjetja v Sloveniji uveljavila za manj kot pol milijona evrov te davčne olajšave. Obstoječi zakon torej že dalj časa ali pa od svojega začetka ne uveljavlja in ne dosega svojega namena. To obstoječo realnost smo socialni demokrati želeli spremeniti že v času vlade Boruta Pahorja, ko smo na predlog Bojana Kontiča predlagali obvezno delitev dobička med zaposlene, za katero še danes verjamemo, da je najoptimalnejši način, s katerim bi lahko tudi dejansko dosegli transformacijo slovenske družbe in ekonomije. Leta 2010 nam to žal ni uspelo, zato pozdravljamo odločitev trenutne vlade, da pristopi k iskanju najoptimalnejše rešitve tega izziva v tem trenutku in pripravi usklajeno rešitev participacije delavcev pri dobičku – rešitev, ki bo oblikovana v dialogu z delodajalci, lastniki kapitala in seveda zaposlenimi. Socialni demokrati ocenjujemo, da je socialni dialog edini način, s katerim lahko v Sloveniji pride do uspešne ureditve tega socialno-ekonomskega ukrepa. Kot korak k odpiranju razprave pa razumemo tudi obstoječi predlog Poslanske skupine nepovezanih poslancev, ki pa je po naši oceni v pomembnem delu pisan tako, da ne dosega ciljev, ki jih želimo doseči. 32. člen obstoječe novele namreč določa, da je izplačilo dobička delavcu dohodek iz delovnega razmerja, česar pa predlog zakona ne spreminja in s tem ohranja podlago ne glede na novi 26.c člen, da bo Furs to delitev lahko obravnaval kot dohodek iz dela in to tudi obdavčil. Povedano drugače, po našem mnenju sta tudi 26.c in obstoječi 32. člen v koliziji. Za predlog zakona pa ni mogoče reči, da bo bistveno ali sploh spremenil realnost, torej da bi se v Sloveniji lahko pričakovala delitev dobička med zaposlene. Pomembna nedorečenost, ki ostaja, pa je tudi v mehanizmu delitve. Omogoča namreč interpretacijo, da se lahko 30 % dobička razdeli in da posamezni delavec ne more dobiti več kot ene šestine bruto plače, kar v praksi pomeni, da tisti z nižjo plačo dobijo manj dobička, tisti z višjo plačo pa več. Na to socialni demokrati ne želimo pristati, saj ocenjujemo, da je v primeru delitve dobička pomembno, da vsi zaposleni dobijo enak delež tega dobička. Če pa bi želeli biti še bolj pravični, bi to, kar je predlagano v noveli, obrnili v obratno smer. Ker socialni demokrati verjamemo, da je potreben dogovor za naprej in ker v temu zakonu ne prepoznamo želene rešitve, pričakujemo, da bo vlada izpolnila začrtano nalogo in v kratkem pripravila zakon o delitvi dobička med zaposlene, ki ga bomo lahko podprli z oceno, da je pripravljen za implementacijo; in da bo kot ključni ukrep krepitve solidarnosti in gospodarskega razvoja lahko tudi učinkovit in življenjski ter da bo predvsem za razliko od obstoječega lahko dosegel namen svojega sprejetja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoča. V Poslanski skupini Združena levica lahko vsak poskus začetka javne razprave o delitvi dobička tudi med tiste, ki ga dejansko ustvarijo, se pravi med delavce, samo pozdravimo. V preteklih letih, bo kmalu že polno desetletje, se je tudi v tej dvorani kot izhod iz krize predstavljalo predvsem rezanje stroškov v javnem in zasebnem sektorju. Škodljivost varčevalnih ukrepov stroškovnih rezov v javnem sektorju je postala že skoraj pregovorna. Nič manj škodljivo ni niti nižanje stroškov v zasebnem sektorju, pa naj gre za plače ali investicije. V vsakem primeru že tako nizka raven skupnega povpraševanja še dodatno upade, z njo pa tudi gospodarska rast. To doslej prevladujočo logiko, ki ji sledi tudi trenutna vlada, čeprav so jo doslej – z njo pa vse nas – reševale ugodne mednarodne gospodarske razmere, je treba obrniti na glavo. Plače, vsaj tiste najnižje in srednje, so pri nas prenizke in obdavčene previsoko, vsaj v primerjavi z obdavčitvijo kapitala. Treba jih je dvigniti in s tem spodbuditi skupno povpraševanje ter pokazati delavcem, da delo ni nujno zgolj eno samo odpovedovanje; da podjetje, v katerem so zaposleni, ni nujno le nasprotnik, ki nanje gleda izključno kot na strošek; in da so lahko pri njegovih uspehih udeleženi tudi sami. Načelo udeležbe delavcev pri dobičku, naj bo v obliki dohodka ali delnic, je lahko del tega obrata logike varčevanja k spodbujanju rasti, od katere bi imeli nekaj vsi. To, kako delavce bolje povezati z njihovimi podjetji, kako jih motivirati k večji zagnanosti, k inoviranju proizvodnega procesa in samih proizvodov, pa tudi povečati njihovo zadovoljstvo in blagostanje ter poskrbeti za pravičnejšo delitev ustvarjenega, smo lahko slišali že večkrat. Vendar v prid udeležbe delavcev pri dobičku govori tudi prepričljiv makroekonomski argument. Kot opozarjajo ekonomisti, je gonilo današnje gospodarske rasti predvsem izvoz. Poglejmo na stvar časovno primerjalno. Na vrhuncu predkrizne konjunkture, v drugi polovici leta 2008 je bil izvoz za 70 % večji kot v prvem četrtletju 2004; v začetku letošnjega leta pa je bil večji za 82 %. Po drugi strani pa so bile pred krizo skupno bruto investicije za 50 % višje kot v začetku leta 2004; danes pa so za celih 17 % nižje. Podobno je s potrošnjo gospodinjstev, ki je v enajstih letih uspela narasti za borih 13 %. In kakšno vlogo bi lahko imela udeležba delavcev pri dobičku pri sanaciji tega stanja? Če bi bila obvezna, kot to predlagamo v Poslanski skupini Združene levice, bi delitev dobička po eni strani zagotavljala pravično delitev ustvarjenega in s tem pripomogla k rasti potrošnji gospodinjstev. Po drugi strani pa bi obvezna delitev dobička lastnike podjetij spodbujala k investicijam v razvoj podjetja, namesto da ga deli med delničarje. In s tem torej pripomogla tudi k rasti investicij. Torej ne le da udeležba delavcev pri dobičkih gospodarstva ne bi ogrozila podjetja, ampak lahko nanjo gledamo celo kot na pomemben protikrizni ukrep. Udeležba delavcev pri dobičku bi imela zelo pozitivne makroekonomske učinke, vendar – tukaj je treba še enkrat poudariti – predvsem v primeru, da bi bila delitev dobička za podjetja obvezna. Kot dokazuje trenutna ureditev iz leta 2008, je njegova prostovoljnost v praksi popolnoma neživljenjska, vsaj če je naš cilj dejansko izvajanje zakona in ne le sklicevanje nanj, ko je za nas to politično oportuno. V letih od uveljavitve je veljavni zakon namreč uporabilo le nekaj deset podjetij, saj je bila odločitev za delitev dobička med delavce izključno v rokah vodstva podjetij in njihovih lastnikov. Predlagani zakon in konceptualno podobni predlogi iz preteklosti so to skušali reševati na način spodbujanja podjetij k prostovoljnosti delitvi dobička. Tega se lotijo na takšen ali drugačen način, največkrat pa z davčnimi olajšavami. Naj bodo spodbude še tako obsežne in natančno usmerjene, dejstvu, da je cilj kapitalizma čim večji dobiček z namenom njegovega reinvestiranja ali delitve med lastnike kapitala, ne morejo uiti. Kapitalizma njegovi delavci, ki dobiček sploh ustvarjajo, pač ne brigajo, kot ga ne brigajo okolje in temeljni družbeni podsistemi, ki se jim rade volje odpove, če to le izboljša njegovo končno bilanco. Rešitev vladne koalicije, ki jo je predstavila tudi v svojem komentarju predloga tega zakona, gre v svoji naivnosti še dlje. Sicer prepoznava praktične omejitve obstoječega zakona, vendar jih ne bi reševala v njegovi najbolj pereči točki, torej da bi načelo prostovoljnosti zamenjala z načelom obvezne delitve dobička, ampak s prenehanjem veljavnosti zakona, z njegovo razveljavitvijo. Na njegovo mesto bi postavili Zakon o posebni davčni obravnavi nagrajevanja uspešnosti delavcev, ki bi, kot pove že ime, delitev ustvarjenega res prepustil le dovzetnosti kapitala za davčne spodbude. Možnost, da bi lahko kdaj brez popolnoma novega zakona uvedli kakšne alternativne predloge ureditve delitve dobička, bi bila tako ukinjena; obstoječi dokazano nedelujoči sistem pa zacementiran. Obvezna udeležba delavcev pri dobičku, kot jo zagovarjamo v Poslanski skupini Združena levica, bi te omejitve kapitalizma zaobšla s preprostim dekretom. Seveda bi bilo treba še vedno najti način, po katerem del dobička, ki bi šel delavcem, ne bi bil še bolj obdavčen kot tisti del, ki bi šel lastnikom; davčni sistem pa bi moral v prvi vrsti spodbujati investicije. Ampak že obvezna delitev dobička investicije spodbuja po sebi, ker lastniki podjetij neinvestiranih dobičkov ne bi mogli preprosto preusmeriti v dividende; hkrati pa bi, če bi bili delavci upravičeni do dovolj visokega dela že izplačanega dobička, preprečili neracionalno potrošnjo in ustvarjeni dobiček razporedili pravičneje. In to je drugi pomemben vidik obvezne udeležbe delavcev pri dobičku. Ne le da bi kapitalizem pomagala braniti pred njegovo neracionalnostjo in pred tem, da v obdobjih gospodarske negotovosti, kot je trenutno, ko ne vemo, ali smo pred še enim letom gospodarske rasti ali morda pred ponovno recesijo, reže potrošnjo gospodinjstev in investicije, torej svoje lastne temelje. Obvezna delitev dobička bi bila lahko tudi gradnik nove družbene pogodbe, v kateri od gospodarske rasti ne bi imeli nekaj zgolj tisti z najvišjimi dohodki in premoženjem, ampak bi bila enakomerno razporejena med vse, ki jo pomagajo ustvarjati. V Poslanski skupini Združena levica smo veseli, da nismo edini, ki se jim zdi noveliranje Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku potrebno; hkrati pa tudi, da nismo edini, ki zakona ne želimo preprosto razveljaviti, kot to namerava narediti vladna koalicija. A če resnično želimo, da zakon zaživi tudi v praksi in ne ostane le mrtva črka na papirju kot zadnjih sedem let, potem moramo biti v svojih predlogih odločnejši in iti dlje od predloga tega zakona. Socialna pravičnost in ekonomska racionalnost pač ne smeta ostati privilegij, odvisen od muh kapitala; ampak morata postati obveznost, h kateri bi nas moral zavezovati tudi zakon. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu mag. Matej Tonin.
Dragi poslanke in poslanci! Izkušnje v gospodarstvu nas učijo, da je najboljši delavec tisti, ki za pošteno in dobro opravljeno delo dobi tudi pošteno in dobro plačilo. In če so delavci zelo motivirani, delajo še več in bolje ter s tem podjetju prinašajo večji dobiček. Delodajalec, ki del ustvarjenega dobička razdeli med tiste, ki ga tudi ustvarijo, dobro ve, da je s tem za podjetje naredil zelo veliko. V tem procesu seveda ne gre brez vloge države, ki takšnega delodajalca nagradi z manjšim plačilom davka; s tem pa je krog dobrega in konkurenčnega gospodarstva sklenjen. Kako pa je s tem v Sloveniji? Iz leta v leto smo priče višjim davkom, v primerjavi z evropskimi državami poberemo nadpovprečno velik delež davščin iz naslova davka na delo ter potrošnjo. Količina davkov, ki jih naša država pobere iz naslova dela in potrošnje, merjena seveda v deležu BDP, je zelo visoka. Nagrajevanja delavcev, razen redkih izjem, skoraj ne poznamo. Nasprotno, delavec vse bolj postaja orodje delodajalcev za doseganje njihovih drobnih, majhnih poslovnih rezultatov; velikokrat pa za opravljeno delo ne dobi niti plačila, kaj šele nagrado. Povsem logično je, da bo podjetje zainteresirano za izplačevanje dobička takrat, ko bo za to tudi plačalo manj davkov; če bo torej podjetje za takšno dejanje tudi odločno stimulirano. V Novi Sloveniji zagovarjamo socialno tržno gospodarstvo, ki pa v središče postavlja človeka, zato pozdravljamo predlog znižanja stopnje davka od dohodka pravnih oseb; zagovarjamo tudi obdavčitev nagrad in dobička po isti stopnji. Zakon o udeležbi delavcev pri dobičku, ki je bil sprejet leta 2008, res že zdaj omogoča udeležbo delavcev pri dobičku, ki so ga soustvarili. Udeležba je za delavce in delodajalce prostovoljna po prejšnjem zakonu, za izplačilo je treba skleniti pogodbo in jo vpisati v register pogodb pri Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo. Namen zakona je bil dober, rešitve bi omogočile višjo produktivnost, višjo motiviranost in posledično višjo donosnost družb; žal pa je v teh sedmih letih le malo podjetij prostovoljno pristopilo k sklenitvi teh pogodb in med delavce razdelilo dobičke. Če pogledamo register teh pogodb, vidimo, da med 55 vpisanimi podjetji ni veliko tistih z največjim deležem zaposlenih v državi. In kaj je razlog za to – predvsem administrativna zapletenost sedanje delitve dobička ter enoletni oziroma triletni odlok izplačila za uveljavljanje davčnih olajšav. Torej spet naša klasična birokracija. In še takrat, ko opozicija, kot na primer danes, koaliciji ponudi roko in želi s konkretnimi predlogi skrajšati posamezne postopke, je žal zavrnjena s klasično krilatico – pripravili bomo boljšo sistemsko rešitev. Tudi danes bo očitno tako, saj vlada kljub temu, da ugotavlja enake pomanjkljivosti pri uveljavljanju zakona in da se strinja prav z vsemi navedbami predlagateljev, zavrača njihov predlog. To logiko je težko razumeti. Predlog naj ne bi bil primeren za nadaljnjo obravnavo, in to zgolj iz razloga, ker vlada pripravlja na tem področju svojo davčno reformo, v okviru katere bo pripravljen tudi predlog zakona o posebni davčni obravnavi nagrajevanja uspešnosti delavcev. Z njegovo uveljavitvijo bo sedanji Zakon o udeležbi delavcev pri dobičku prenehal veljati. Kaj pa če bi vladna koalicija in vlada zamenjala ta vrstni red in namesto krilatice "zavrnili vas bomo in pripravili sistemski ukrep" rekla – sprejeli bomo vaš zakon v prvi obravnavi ter ga v drugi in tretji obravnavi nadgradili. Zakaj pa se vladna koalicija ne posluži takšnega konstruktivnega pristopa. Naj dodam, da je ob tem težko verjeti v dvoje, da vlada pritrjuje prav vsem argumentom opozicijskih predlagateljev, vendar jih v nadaljnjem postopku ne želi obravnavati. Doslej namreč na nobeno področje še ni zares celovito posegla in dvomimo, da bo tudi v to, ko gre za delitev dobička med zaposlene. V Novi Sloveniji smo prepričani, da bi današnji predlog novele zakona lahko kratkoročno pripomogel k temu, da bi se na podlagi predvidenega dobička več družb odločilo za izplačilo dobička. Vsekakor tudi ta predlog ni brez napak in bi ga veljalo v nekaterih odsekih in predlogih še dopolniti. Ni pa prav, da se takšno iniciativo in takšen predlog že v sami kali zatre in se ga označi, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Prav zaradi tovrstnih stvari parlament pozna trifazno obravnavo, da se lahko v nadaljnjih postopkih morebitne napake odpravijo oziroma da se zaradi naše razprave in naših debat posamezni zakon še izboljša. In ker smo pričakovali drugačen pristop koalicije, lahko le ugotovim, da smo razočarani, da bo ta zakon, kot kaže, zavrnjen že v prvi obravnavi. Recept za uspešna podjetja je relativno enostaven, vsak uspešen podjetnik ve, da mora imeti, prvič, zadovoljne delavce in, drugič, vlagati v razvoj. Če nima uspešnih oziroma zadovoljnih delavcev, potem težko ustvarjajo dobre produkte. Če pa ne vlaga v razvoj, potem zaostane za konkurenco in kar naenkrat se njegovi produkti ne prodajajo več. In današnji predlog zakona nagovarja 1. točko, to je, kako povečati zadovoljstvo delavcev. V Novi Sloveniji bomo predlogu zakona dali priložnost, ga bomo podprli, da nadaljuje svojo pot v naslednje obravnave.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima predlagateljica mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Takole lahko povzamem mnenja poslanskih skupin. Vsi se strinjamo, da obstoječi zakon ne daje rezultatov. Torej se verjetno strinjamo tudi, da je treba nekaj narediti. Mislim, da smo do tukaj zelo enotni. Od tukaj naprej imamo pa en velik razkorak. Mi smo naredili dopolnitve zakona, predlagamo spremembe, s katerimi bi po naših ocenah povečali število podjetij, ki bi delavcem izplačevala dobiček. Slabše, kot je, tako ne more biti; ne vem, zakaj ne bi dali te možnosti. Vi, velika večina, predvsem vladna koalicija, pa samo govorite. To je velika razlika in razkorak med nami in vami. 10. 11. 2015 je res v javno obravnavo prišla mini davčna reforma, ampak jaz upam, kolegi in kolegice, da ste si v teh dvanajstih dneh uspeli to pogledati, kaj se s tem zakonom sistemsko naredi. Kaj se sistemsko uredi in kako se sistemsko uredi izplačevanje dobička delavcem? Ukine se ga. To je sistemska rešitev, ki jo predlaga vladna koalicija. In zato ne prodajajte ljudem – saj bi, smo za to, smo še za obvezno delitev dobička; ne daste pa priložnosti zakonu, kot sem rekla, škode ne more biti, lahko je samo korist. In kar z nekaj podjetniki sem se pogovarjala. In s tem predlogom uvajamo, da se to izplačilo in za to predviden dobiček lahko šteje v olajšavo. In to je stimulacija, pravijo tudi podjetniki; ampak ne, vi boste rekli ne, sistemsko reševali ne vem do kdaj, spoštovani kolegice in kolegi. Tudi od ministra, ki je danes z nami, ne vem, če lahko pričakujem odgovor o tem, kako ocenjuje sistemsko rešitev ukinitve izplačevanja dobička delavcem, ob tem ko evropska priporočila že vrsto let, že prej pa sem omenila daleč bolj kapitalistično državo, kot je Slovenija, to so Združene države Amerika, kjer podjetja izplačujejo bistveno več dobička. Mi v opoziciji več, kot da predlagamo, ne moremo narediti. Če ste proti, ste pač proti. Ob letu osorej, ko ne bo nič narejeno, ker takšna je pač praksa te koalicije in te vlade, da obljubi sistemsko rešitev, potem pa vsaj eno leto ne naredi nič, vam lahko za primer povem Energetski zakon, ki smo ga ravno tako vložili mi in ga z obljubo, da boste poiskali sistemske rešitve, umaknili; ampak od obljub ljudje v tej državi ne morejo živeti. Treba se je začeti odločati. Če ste proti, ste proti; povejte, zakaj. Ne pa podpreti vse, kar napišemo; ampak – bomo mi to enkrat v doglednem času sistemsko rešili. Tisti, ki vam je res do tega, da vsaj skušamo povečati število podjetij in število delavcev, ki se jim izplača dobiček, boste temu zakonu dali vsaj možnost, da ga izboljšamo in v nadaljevanju skupaj sprejmemo. Sistemska rešitev lahko še vedno stvar še dodatno izboljša. To ni argument, da zakon, ki smo ga predlagali, ne bi mogel začeti veljati s 1. 1. 2016. Vaša sistemska rešitev bo verjetno prišla na vrsto nekje leta 2020, če boste s takšno dinamiko nadaljevali. Jaz lahko prosim samo za razmislek oziroma vas lahko prosim, da še enkrat razmislite, ali je res težko podpreti predlog zato, ker prihaja iz opozicije; kljub temu da na nek način vsi veste, da je boljši od tega, ki velja danes.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tilen Božič, pripravi naj se gospod Janko Veber, za njim gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo. Zgleda, da je navdušenje nad tem predlogom malo izpuhtelo, saj je bilo kar nekaj ljudi navedenih še pred menoj; ampak dobro, gremo na vsebino. Kar se tiče tega predloga, prva zadeva, za katero mislim, da je različna med tistim, kar je tudi ministrstvo dalo v javno razpravo, in tem, kar je tukaj na mizi, je v tem, da se ta zakon, tudi kot je stroj pripravljen, ukvarja z delitvijo dobička. Tisti drugi je malo bolj naravnan v smer nagrajevanje zaposlenih, kar sta v osnovi dva malo različna koncepta. Druga zadeva, o kateri se mi zdi, da bi se morali o njej malo več pogovoriti, je ta, da trenutna varianta predvideva, da imate delniško in imate denarno shemo v starem zakonu. Delniška shema je možna za tiste, ki imate delniške družbe, logično. In potem se sedaj tu pripravlja tretja varianta, ki pa je bistveno enostavnejša, če jo gledam primerjalno glede na drugi dve varianti. In tu se potem pojavlja vprašanje, ali sta ti dve sploh še lahko aktualni. Tu morda že prvo vprašanje. Kako to, da se ni morda skušalo še tistih drugih dveh prilagoditi, da bi prišli na isto podstat? Ker nekako se mi zdi, da delitev dobička med delavce ne glede na to, na kakšen način se ga lotimo, bi moralo biti približno pod enakimi pogoji zaradi tega, da se potem tudi konec koncev delodajalec oziroma družbe odločajo za enega izmed sistemov. Davčno bodo na koncu imeli isti učinek, ampak sami najdejo sebi lastnega glede na to, kako bi radi stimulirali zaposlene. Ali je to z delniškimi opcijami, oziroma po delniški shemi je neka polovična varianta nekih opcij, ker je prepoved razpolaganja tri leta po podelitvi in podobne zadeve; ali denarno; ali za katero drugo. Druga zadeva, jaz sem se ukvarjal s tem, to je bilo sprejeto leta 2008. Po tisti zakonodaji, kot je bilo zastavljeno, bi se dejansko to lahko štelo šele za leto 2009, kar pomeni, da govorimo o odločitvi v drugi polovici leta 2010, kar pomeni prva delitev v 2011 oziroma po izpolnjenih pogojih v 2013, kar je imelo že takrat zelo velik časovni diapazon. Vaša rešitev to nekoliko skrajšuje, ampak je spet to vprašanje, zakaj se ne posega tudi v tisti dve rešitvi, ki sta že bili. Korist od tega – takrat še kot davčni svetovalec – smo imeli v pretežni meri samo davčni svetovalci, ker so družbe poklicale in so vprašale: Ali se nam to splača, kaj lahko od tega imamo, kako bi postavili shemo, da nagradimo zaposlene? Seveda se je tudi skozi ta svetovanja v večini primerov ugotavljalo, da tak način nagrajevanja najverjetneje, vsaj v tistih politikah, ki so jih imeli že nekako same nastavljene, pa glede na to, kaj bi radi z nagrajevanjem dosegli, jih je bilo skorajda nemogoče prikrojiti nekim željam oziroma nekim usmeritvam, ki so jih imele družbe že sprejete. In tudi ta rezultat, vi ste to lepo povedali, gospa Bratušek, koliko je bilo dejansko zanimanja, je bilo dejansko nižje, kot je bilo takrat pričakovano, ko se je ta zakon sprejemal; lahko bi rekli na nek način celo zanemarljivo. Nekatere slabosti so v tem starem zakonu, ki niso bile odprte, pa se mi zdi to tudi nekoliko problematično. Tu vidim dve zadevi. Prvič, notri je definirano recimo za tisti čas, ko vi ne dobite, za tisti drugi dve shemi, da ste upravičeni do obresti. In potem se obresti štejejo kot, da so to obresti za depozit. In kar sam določiš, kakšna bo obrestna mera, ne sme biti pa nižja kot za depozite. Neka družba, če bi bila tako inovativna, bi rekla – v redu, 100-odstotna obrestna mera, če jo držim nekaj več kot tri leta, je ne obdavčimo. Se pravi, da ima ta zakon notri kakšno tako luknjo in luknjico, ki bi jo bilo verjetno nekako treba nasloviti; ker najlepše je, kadar ti postaviš – vsaj v davčni zakonodaji – neko omejitev, ki je od spodaj navzgor neomejena, ali pa od zgoraj navzdol neomejena. To potem nekako dopušča domišljiji prosto pot ter davčnemu planiranju še širšo pot. In dodatna zadeva je tale administrativna zahtevnost. Ker administrativna zahtevnost tega zakona je pregovorno zanimiva. Govorimo o tem, kakšni so tukaj časovni okviri, ker imate notri predvidene različne roke, različna dejanja, ki jih je treba narediti – od priglasitve, do izračunavanja, kako mora biti narejeno, do priznavanja nekega deleža stroškov, kako se to sprejme, kako se sklene dogovor med zaposlenimi, med poslovodstvom, konec koncev med lastniki, od katerih se mora s tem strinjati več kot 50 %. Potem je treba to umestiti v statut družbe. Potem je treba na točno določen način obvestiti zaposlenega, da ima to pravico za to leto ter še za vsa leta nazaj. Definiran je tudi poseben pravilnik, kako se pridobi to vlogo in vpis v register; je prav specifikacija, kako mora biti to narejeno. Tu gremo v take filozofije in detajle, da na koncu ne pridemo skorajda do konca. Recimo, v 30 dneh moraš biti obveščen o tem, da je bil sprejet sklep, da se bo delil ta dobiček. V 60 dneh lahko potem pride do neke zahteve; in vse te zadeve. Ti roki so res navdušujoči, birokratski. In če gremo zdaj naprej, imam nekaj malega vprašanj. Kar se tiče teh pogojev, vi ste uvodoma že povedali, če sem vas prav razumel, vi predvidevate tistih 30 % in potem dve plači. Vse ostale pogoje ste nekako izključili, kot bi veljali recimo za drugi dve shemi, denarno in delniško, če prav razumem. Samo to me zanima. Kar se tiče teh pomanjkljivosti me zanima, ali vas le-te skrbijo, ali ste jih mislili nasloviti. Ker recimo od teh obresti, ki sem jih navedel, do ene zadeve, v 27. členu recimo piše, da je za nadzor pristojno ministrstvo. Katero? Verjetno eno izmed ministrstev. Take zadeve so notri. Pa me je zanimalo, če ste se temu tudi kaj posvetili oziroma kako gledate na to, kako bi to lahko izboljšali. Generalni pomislek, ki ga imam tu, je vezan na to, da se s takim ukrepom ostali dve shemi postavlja v nek položaj, ki je bistveno slabši. Za moje pojme, kadar se dela rešitev, ko se ukvarjamo z delitvami dobička, je treba priti na enako varianto, ne glede na to, ali boste vi delili prihodnji dobiček, kot ste vi to rekli, neko oceno prihodnjega dobička; ali se bomo mi pogovarjali o delnicah, ki se bodo dale zaposlenim; ali pa bomo govorili o neki drugi denarni shemi, ki je tudi tukaj notri predvidena z nekim odlogom. Če pogledamo še kakšno zadevo, ki je tu notri. Opombe bi dal tudi na to, kar ste rekli, da z ukinitvijo tega zakona, ki je bila predviden s strani ministrstva. Mislim, da se s tem ne bi ukinilo udeležbe delavcev pri dobičku, ker ga predvideva ZGD in tudi Zakon o delovnih razmerjih. Je pa res, da bi se s tem ukinila preferenčna davčna obravnava in bi verjetno zaradi tega postalo manj zanimivo. Mislim pa, da ne drži – glede na to, da naša zakonodaja to omogoča, da se dobiček deli –, da bi se to kar ukinilo, ker delitev dobička bi seveda bila možna, ampak bi se to normalno obdavčevalo kot dohodek iz delovnega razmerja; z vsemi prispevki in davki, ki spadajo zraven. In od tukaj naprej potem še ena zadeva. Omenjali ste, da po vašem konceptu ne bo šlo za olajšavo, temveč za davčno priznan [[…]]oziroma, se opravičujem, "izplačan dobiček ni predmet obdavčitve, temveč je olajšava". Mislim, da v vašem primeru je ravno obratno; vi ste predlagali, da bi bil to davčno priznan strošek z vidika davka od dohodka pravnih oseb; ni pa olajšava, kot je primeru drugih olajšav. Ampak to so malenkostne stvari. Zdaj pa še zadnja stvar, ki me zanima – če gremo gledati mejne davčne stopnje glede na dohodek. Če ste v recimo nekem dohodkovnem razredu, da dobivate malo več kot minimalno plačo, bi bila vaša končna davčna stopnja oziroma mejna davčna stopnja, s katero se srečate, okoli 32,9 %, ker vsebuje prispevke. Če ste v 16-odstotnem razredu – 43,6; če ste v 27-odstotnem – 51, če ste v 41-odstotnem – 60,5; če ste v 50-odstotnem – 66,5. Na sto dodatnih evrov, če ste v 50-odstotnem razredu, vam država pobere 66, vi dobite 33. Po vašem predlogu, kot ga jaz vidim, imate vi predvideno, da se to obdavči kot dividenda, se pravi je 25-odstotna stopnja, se ne vključuje skupaj v dohodnino. Če se družba zmoti v oceni, koliko bo znašal ta dobiček, ki bi ga delili, je potem to obdavčeno še z davkom od dohodka pravnih oseb. Pridemo na neko mejno davčno stopnjo oziroma v tem primeru že efektivno, teh 37 oziroma nekaj več odstotkov. Se pravi, da pade nekje vmes med tiste, ki imajo 0-odstotni razred oziroma v prvi dohodninski razred 16 %. Po tem konceptu, kot je to zastavljeno, jaz predvidevam, da bi se družbe zavzele zato, da bi napovedale, če hočejo deliti enormni dobiček, ne glede na to, če ga bodo kadarkoli dosegle; ker če pogledamo vse ostale razrede, se pravi 16-, 27-, 41-, 50-odstotni davčni razred, v vsakem primeru bi jih delitev tega dobička stala manj, kot če bi to dali čez plačo. Tukaj me samo zanima, kakšno bi bilo vaše razmišljanje oziroma kako ste umestili v ta rang? Jaz gledam na to tako, če že vnaprej predvidiš, da je to tako nizka davčna stopnja, kljub temu da bi nekoga že stimuliral k temu, da naj preveč napove, ker bo to ugodnejše za njega, kot če ne napove nič ali pa manj; če ni tukaj morda boljša rešitev takšna, da jih ne stimuliraš k temu, da napovedo napačne podatke. V tej fazi bi bilo to zaenkrat vse. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagateljica mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Najlepša hvala. Se bom potrudila odgovoriti ne glede na to, gospod Božič, da ste že vnaprej povedali, da boste glasovali proti. Strinjam se z začetno navedbo, več bi se morali pogovarjati o tem. In če bi ta zakon podprli, da gre v nadaljnjo obravnavo, bi se pogovarjali na odboru, v drugi obravnavi in v tretji obravnavi, skratka veliko bi se pogovarjali o tem in veliko stvari bi verjetno lahko razrešili. Tukaj ste me spraševali sicer o obstoječem zakonu, kjer 27. člen pravi, navajam, "Ministrstvo je pristojno za nadzor nad izvajanjem drugih določb tega zakona". Treba je obrniti eno stran nazaj, kjer v petem odstavku 21. člena piše takole: "Ministrstvo, pristojno za gospodarstvo (v nadaljnjem besedilu ministrstvo) …" Se pravi, da je jasno, čeprav nisem jaz pisala osnovnega zakona, ampak mislim, da je popolnoma jasno, da je to ministrstvo, pristojno za gospodarstvo. Zakaj nismo ukinili drugih dveh shem? Preprosto zato, ker za tista podjetja, ki pa jim to odgovarja, jaz ne vem, zakaj bi jih omejevali. Mi smo dodali še eno, ki je po naši oceni bolj stimulativna za podjetja. To je edini razlog in jaz ne vem, zakaj bi. Za 56 podjetij je očitno ta način, ki v tem trenutku obstaja, dovolj. In ne vem, zakaj bi jih sedaj silila, da bi morali iti po tretji poti. Mi smo ocenili, kot sem povedala, smo se tudi z kar nekaj podjetniki pogovarjali, da je ta naša tretja pot boljša od ostalih in predvsem bolj stimulativna. Prednost je za vse, za lastnika in za delavca. Ja, odločili smo se, da se to ne šteje v plačo, ampak je druga davčna kategorija; še enkrat, tudi zato, ker mislimo, da je za podjetje in za delavca bolj stimulativno. In lahko mi verjamete, da mesec preden podjetja oddajo svoje bilance, še kako dobro vedo, kakšen bo poslovni izid, še kako dobro. To se ne ugotavlja junija, ampak mesec pred tistim, ko je treba oddati bilance. Mislim, da je to povsem sprejemljivo in ne vem, zakaj bi imeli delodajalci ali lastniki interes prikazovati večji dobiček, kot se na koncu zgodi. Ker če to drži, potem tudi s tistimi – bom rekla sedaj v narekovajih, da me ne boste za besedo držali – olajšavami, od tega ne bodo plačali davka, nimajo interesa, da bi zavajali, ker zavajajo sami sebe. Skratka, dodajamo tretjo možnost zato, ker ocenjujemo, da se ob majhnih, srednjih in velikih podjetij, tudi tukaj imamo tri kategorije, nabor lahko razširi; in to z enim samim interesom, da se več dobička razdeli med delavce. In res ne vem, zakaj je to tako težko razumeti.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Tilen Božič, izvolite.
V enem delu sem bil malo narobe razumljen. Jaz vem, da družbe pred koncem leta že zelo dobro vedo, koliko je dobička, ampak moje vprašanje je šlo v tej smeri, glede na to, kot ste postavili zadevo, da bo davčna stopnja tudi, če bodo napovedali narobe, se jim v bistvu splača napovedati narobe. To je bil moj pomislek. Zakaj potem gremo v taki smeri, če se jim splačati napovedati narobe, da ne najdemo malo drugačne rešitve. Tukaj ne gre za to, da bi oni zavajali sami sebe, gre samo zato, da se jim to splača. Njim se splača reči, da bodo namesto 100 tisoč evrov imeli milijon dobička; na dodatnih 900 tisoč evrov bodo potem plačali še vedno bistveno manj davkov, se pravi prispevkov in dohodnine, kot bi plačali, če bi izplačali plače. Potem se tukaj odpirajo ena zanimiva vrata, ki se rada zgodijo. Pri davkih je tako, ko stisneš, potem nekam gre in v vse luknje, ki jih nisi prej zaprl. Pride potem naslednja situacija, da se bodo plače začele tja prilivati, se pravi neka masa plač, neka masa za nagrado. Je potem ena ugodna varianta, kam bi se ta denar lahko nekoliko nekontrolirano, ker takih zadev se pa ne da tako natančno izračunati, kot recimo ostalih zadev, da bi bil potem tisti učinek, ki bi ga dosegli, nepričakovan; in to v negativno smer. Ker še vedno imamo potem situacijo, ko ostanemo v blagajnah, se pravi, ko recimo govorimo o zdravstveni blagajni, kjer ni možnosti transferjev, ostanemo brez denarja. Moja polemika je na nek način šla v tej smeri, ne da oni ne vedo, za kaj gre oziroma koliko, da bi sami sebe zavajali pri objavi dobičkov; ampak da bi se jim to splačalo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se gospod Jožef Horvat, nato gospa Andreja Potočnik.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Mislim, da je današnji zakon primer ugotovitve tega, če lahko tako rečem, da vse premalo pozornosti posvečamo temu, ko zakon sprejmemo, kako se potem ta zakon tudi v praksi izvaja. In ko se pogovarjamo o Zakonu o udeležbi delavcev pri dobičku, ki je bil sprejet v letu 2008, in ko po podatkih, ki jih je predlagatelj navedel, ugotovimo, da je do 20. 10. 2015 v register pogodb vpisanih le 55 družb, potem je preteklo res zelo veliko časa, preden se je poskušalo opozoriti na ta problem, ki pa očitno je. Govoriti o sistemski rešitvi, dejstvo je, da v tem zakonu, ki trenutno velja, mi sistemsko rešitev imamo. Ampak očitno ta sistemska rešitev v praksi ne funkcionira ali pa funkcionira v zelo majhnem obsegu. Ali je res treba odpreti debato o novi sistemski rešitvi, ali ne bi bilo dobro preučiti pomanjkljivosti obstoječe zakonodaje, tudi predlog predlagateljev? Kaj dejansko to v praksi pomeni? In se potem pogovoriti o tem, kaj sploh v prihodnosti narediti. Ko pogledamo primerjalno izvajanje zakonodaje pri delitvi dobičkov delavcev v različnih državah, je prav zanimivo, da v Franciji uspešno izvajajo več različnih shem, kot jih imamo nekako tudi v našem sistemskem zakonu predvidene. Leta 2003 je bilo recimo po tem, kar je zapisano v besedilu, 4,9 milijarde evrov razdeljenih med 0,8 milijona zaposlenih na podlagi delitve prihrankov v Franciji. Francijo uporabljam zaradi tega, ker je tudi mene spodbudila k razmišljanju informacija – ko so praznovali 40-obletnico delovanja Revoza, so delavci dobili v ta namen krof. Presenečen si v tem, da se mogoče ni izkoristil obstoječi zakon o tem, da se omogoči udeležbo delavcev pri dobičku in se jim s tem tudi da eno res dobro spodbudo za delo vnaprej. Na splošno pa mislim, da je vendarle treba ugotoviti, da so v Sloveniji ljudje pripravljeni izjemno veliko delati in tudi izjemno veliko delajo. In tudi tako varčnih ljudi, kot jih je v Sloveniji, praktično redko kje srečamo, tudi znotraj evropskih držav, znotraj Evropske unije. Ugotavljamo, da smo Slovenci med najvarčnejšimi. Vse, kar bi se zgodilo v smeri delitve dobička med zaposlene, med delavke in delavce, zagotovo ne bo izgubljen denar; ampak bo premišljeno vložen naprej. Oblike so pa seveda različne. Kot je bilo povedano, se nobene od zdajšnjih oblik ne ukinja; dodaja se novo in morebiti bi veljalo že v okviru teh členov, ki so odprti, razmisliti o tem, ali se da tukaj novo sistemsko rešitev, o kateri vlada razmišlja, vgraditi že v ta zakon. Moram priznati, da ne poznam te sistemske rešitve, o kateri je bilo govora; mogoče bi tudi nekaj več slišali na to temo v tem trenutku. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se gospa Andreja Potočnik, za njo gospod Franc Laj.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovani gospod minister, dragi kolegice in kolegi! Kot rečeno v stališču poslanske skupine, bomo mi in seveda tudi jaz osebno glasoval tako, da bom noveli Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku dal priložnost za nadaljnjo parlamentarno proceduro. Mi veliko, kot veste, hodimo po terenu, obiskujemo mikro, mala, srednje velika podjetja, družinske kmetije in tako naprej. Imamo čudovita, zelo uspešna podjetja, ki redno svojim delavcem plačujejo regres, božičnico. Večkrat slišimo na terenu v različnih regijah takšne izjave, kot na primer: mi smo majhno družinsko podjetje, imamo 90 zaposlenih, delamo s 40 državami in naši delavci nimajo pravice, da meni kot direktorju kupijo jahto. Zato bi želel, da bi enkrat za vselej iz naših razprav izginila retorika, iz katere se običajno da razumeti, da so pa delodajalci tisti tirani, ki izžemajo delavce. Ni res. Seveda so kakšne deviacije, seveda so kakšne nepravilnost in nezakonitosti; ampak lepo prosim, ne smemo tega posploševati. Moram reči, da sem vesel, da je spoštovana kolegica Alenka Bratušek spomnila, da je bil ta zakon sprejet 29. februarja 2008. Takrat se spomnim seje poslanske skupine, kjer je bil prisoten tudi takratni finančni minister dr. Andrej Bajuk, ki je zakon potegnil iz predala, kjer je ležal enajst let; od leta 1997 je zakon ležal v predalu. Dr. Bajuk ga je prinesel na poslansko in potem smo se znotraj koalicije SDS, SLS, NSi in Desus dogovorili, da gremo s tem zakonom naprej; in je bil sprejet. Zanimivo je nekaj, da običajno o udeležbi delavcev pri dobičku v glavnem večkrat govorijo bolj politike iz leve politične provenience; ampak zgolj govorijo, naredijo pa tisti iz desne. Naredijo nekaj dobrega za delavce. Vprašanje, ali je smiselno počakati na neko sistemsko rešitev, ki pa jo jaz vidim na drugi strani, kolegice in kolegi. Če govorimo o udeležbi delavcev pri dobičku, moramo mi delati na tem, ustvariti takšno poslovno okolje, da bo tega dobička čim več; potem bo možno ta dobiček deliti tudi med delavce. O tem govorimo. Na kakšen način? To je stvar tehnikalij. Ali s predloženim zakonom – vidimo, da obstoječi zakon, seveda ker ni prisila, ne deluje, ne funkcionira. Torej je nekaj treba narediti. Jaz mislim, da bi funkcioniral, če bi imeli več dobička, če ne bi podjetja imela takšnih likvidnostnih problemov, kot jih imajo, ker ni plačilne discipline in tako dalje. Za to gre. Današnja razprava bi morala vsaj polovico časa biti v tej smeri, kako povečati kategorijo dobička. Seveda ni stvar tega zakona, je stvar celotnega poslovnega okolja, je zelo kompleksna zadeva. Večkrat nam, Novi Sloveniji – krščanskim demokratom kdo očita, vi ste pa tisti, ki ščitite kapital. Odgovor je pritrdilen – ja, mi ščitimo kapital, ker zagovarjamo socialno tržni model gospodarstva, kjer je človek v ospredju in je človek najpomembnejši kapital. Torej mi ščitimo človeka, za to gre. Ja, mi ščitimo kapital, torej človeka, za to gre. In izključno za to. In še enkrat pokažem naš program, kjer na naslovnici piše Krščanskodemokratska ekonomska politika – socialno tržno gospodarstvo. Socialno tržno gospodarstvo; ne samo tržno gospodarstvo. In mi smo prepričani, da je pot za uspešno Slovenijo tlakovana z nižjimi davki, enostavnimi postopki in odprtim gospodarstvom; tudi piše na naslovnici. Na žalost v tem mandatu nimamo tolikšne politične moči, da bi lahko vse to, kar smo tukaj zapisali, lahko tudi realizirali, tudi s pomočjo zunanjih kompetentnih ljudi. Danes je bila že omenjena mini davčna reforma, ki jo napoveduje gospod Mramor. Ta je dvignila veliko prahu, nihče ni s tem zadovoljen, mi tega še ne poznamo, ker še ni prišla v parlamentarno proceduro. Niso zadovoljni, kakor slišim, ne sindikati, niso zadovoljni delodajalci. In ena od pomembnih karakteristik poslovnega okolja je tudi davčna stabilnost. Zakaj bi prišel tuji investitor k nam in tukaj investiral – in tudi seveda domači investitor –, če pa ne ve, kaj bo čez dve leti. Ne ve, po kolikšni stopnji, po kakšni stopnji bo obdavčen kapital. Ne ve. In zato je potrebna davčna stabilnost in seveda tudi politična stabilnost, da lahko investitor na daljši rok vidi, kaj se bo z njegovim kapitalom dogajalo. Če smem samo zelo na kratko oceniti to napovedano davčno reformo, ki sicer ni osnovna tema pri tej točki dnevnega reda, je pa vsekakor pomembna, ker govorimo o udeležbi delavcev pri dobičku. Potrebno je govoriti o kategoriji dobiček. In teh dobičkov ni oziroma so prenizki, generalno rečeno, so prenizki. Kljub gospodarski rasti in tako dalje so dobički prenizki. In potem nič čudno, da se ta zakon, ki ga imamo od februarja oziroma 10. marca 2008 je bil objavljen v Uradnem listu, pač ne izvaja. Nič čudno, ker ni kaj deliti, če seveda upoštevamo še kreativno računovodstvo; veste, kaj s tem mislim. In s to novo davčno reformo bi podjetja, takšna je ocena strokovnjakov, izgubila polovico razvojnih in investicijskih olajšav. Reforma je tudi vse prej kot spodbuda za oživitev že tako zaspanega kapitalskega trga, ki je doživel hud udarec zaradi cagave privatizacije, večinsko državnih družb. S tem, ko se davčna stopnja po letih lastništva vrednostnih papirjev ne bo nižala, če bo seveda ta Mramorjev predlog sprejet, so kaznovani le dolgoročni varčevalci. To sedaj ni neka politična ocena opozicije, to je ocena strokovnjakov. In jaz jim preprosto zaupam, ker to niso ljudje kdorsigabodi; to so ljudje, ki nekaj vedo o davkih, o poslovnem okolju in tako naprej. Veliko je takšnih zadev v tej mini reformi, ki je predlagana, da bi človek lahko ocenil, da nima kontakta z realnim življenjem. In sedaj bomo najbrž na silo sprejemali v zadnjih dneh tega koledarskega leta, ker je seveda smiselno, da se novi zakoni, novele zakonov začnejo uporabljati s 1. 1. naslednjega leta. Če bo ta mini davčna reforma uveljavljena, bomo – sem prepričan – imeli veliko selitev kapitala v tujino. Saj to vedo dijaki srednje ekonomske šole, da je kapital plaha ptica. In to kapital, izražen v denarju, ali pa kapital kot človek z znanjem, s kompetencami. To poznamo. Mladi izobraženi nam odhajajo. Jaz ne vem, če se je ta plaz že ustavil. Želel bi, da bi dobil uradno informacijo, da se je plaz bega možganov ustavil. Zaenkrat nimam te informacije. In ravno tako kapital v ožjem smislu je plaha ptica. In zato govoriti kar tako, da je kapital premalo obdavčen, kapital je treba bolj obdavčiti in tako dalje – ja, kapital bo odletel, preprosto bo odletel v tujino, ker to danes naredite takole. Zato se je treba z tankočutnostjo, s poglobljenim razmislekom lotevati davčnih reform, poslovnega okolja in v tem smislu, da bodo podjetja lažje realizirala tisto osnovno podjetniško strast, to pa je rast podjetja. In z rastjo podjetij bo tudi odprtih več novih delovnih mest. Prej smo slišali, želeli bi imeti s slovenskim lesom, ko ga bomo bolje znali eksploatirati, da bomo s tem lahko dobili od 10 tisoč do 20 tisoč novih delovnih mest. Ja, prvi bom, ki bom čestital vsem tistim, ki bodo k temu vsaj malo pripomogli. Obžalujem, da je večina v tem parlamentu nakazala nenaklonjenost noveli Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku. Mislim, da bi mu morali dati priložnost, ga v drugi obravnavi izčistiti, ga adaptirati, izboljšati, možnosti so. Ni idealen; ampak če bi bila prava volja, bi lahko to voljo spremenili v izboljšanje zakona. To bi bil, verjemite, zelo dober signal za delojemalce. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagateljica mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Najlepša hvala. Danes je 23. november in tukaj poslušamo o sistemski rešitvi v zvezi z delitvijo dobička delavcem. Spoštovani minister, prosim vas, da nam poveste, 23. novembra, ker po navadi se davčni zakoni uveljavljajo s 1. 1., da je podjetjem jasno, kaj jih v naslednjem poslovnem letu čaka, kakšna bo ta sistemska rešitev; oziroma jasno povejte, da je v naslednjem letu ne bo. To je prva stvar. Druga stvar. Absolutno se strinjam z gospodom Horvatom glede davčne stabilnosti. Napovedovati davčno reformo, preden veste, kakšna bo, je neodgovorno. Zdaj je cela Slovenija v zraku. Prepričana sem glede na to, da ta vladna koalicija deluje na podlagi javnega mnenja, da na koncu od tega ne bo nič, ker te mini reforme ne podpira nihče. Na koncu bo tudi javno mnenje proti in boste to lepo dali v predal in bo konec. Spoštovani kolegice in kolegi, tistim, ki je res do tega, da delavci dobijo več, tukaj še posebej apeliram na Združeno levico, SD, Desus in tudi na tiste v SMC, ki razumejo to tematiko, podprimo ta zakon v prvi obravnavi. Se strinjam, da ni popoln, zato pa imamo v Državnem zboru večstopenjsko sprejemanje zakonov. Kljub temu, da kolega Božiča ni tukaj, mu bom povedala, da sem še vedno prepričana, da na podlagi predloga, ki smo ga vložili, nič ne navaja lastnikov, da prikazujejo večji dobiček. Če ta strah obstaja in je utemeljen, seveda to lahko z amandmajem v nadaljevanju uredimo. Vesela sem, da se vsebinsko pogovarjamo, ampak še bolj vsebinsko pa bi lahko rešitve iskali v naslednjih korakih. Ne glede na to, da ste v vladni koaliciji tako rekoč vsi napovedali nepodporo temu zakonu, jaz še enkrat apeliram, da do jutri, ko bo glasovanje, pogledate, da nič groznega v tem zakonu ne piše. Sami ste povedali, da ste z dvigom DDV naredili manevrski prostor za sproščanje ali za spremembe na področju drugih davkov; in to je prav gotovo ena od tistih. Ne bo tako veliko stala državnega proračuna. Kot pravijo – kjer je volja, je tudi pot. Če ni volje, se tudi poti ne da poiskati. Ne pa govoriti, kako vam je do delavcev, ne govoriti, kako je prav, da bi jim dali več; ampak ne zdaj, bomo sistemsko čez ne vem koliko let to poiskali. Razen, spoštovani minister, če nam danes lahko postrežete s konkretno sistemsko rešitvijo, ki jo boste predlagali in bo stopila v veljavo s 1. 1. 2016. To namreč predlagamo mi s to novelo.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Andreja Potočnik, pripravi naj se gospod Franc Laj. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Kot je bilo že večkrat rečeno in tudi ugotovljeno na začetku v razpravi, tudi v Poslanski skupini Stranke modernega centra ugotavljamo, da trenutni Zakon o udeležbi delavcev pri dobičku ni zaživel. Identificirani sta bili predvsem dve oviri, prva je administrativna ovira, druga je pa ovira enoletnega oziroma triletnega odloga izplačila za uveljavitev davčnih olajšav. Osebno se močno strinjam s tem, da je treba nagrajevati uspešne delavce. Poudarek bi dala na uspešne delavce, to so predvsem tisti, ki omogočajo največjo rast podjetju, tisti, ki delajo največjo dodano vrednost v podjetju, in tisti, ki dejansko pripomorejo k največji rasti BDP naše države. Ta nagrada pa je smiselna, če je davčno bolj ugodna. Kot ste že slišali, je v bila v javno razpravo 10. 11. dana tako imenovana mini davčna reforma. Drži, naklonjenost trenutne javnosti ne kaže najboljše. Prej je bilo omenjeno, da mini davčna reforma ukinja ta zakon. Drži, ampak pozabili ste še nekaj dodati, in sicer da se predvideva nov zakon, ki se imenuje Zakon o posebni davčni obravnavi nagrajevanja uspešnosti delavcev. Ta zakon naj bi nadomestil trenutni zakon, za katerega ugotavljamo, da ni zaživel. In ni korektno, da se poudarja samo to, da se ta zakon ukinja in da se za delavce nič ne dela. Ta zakon predvideva, da od nagrad ni treba plačati socialnih prispevkov, govori, da v davčno osnovno za dohodnino pride v poštev samo polovica izplačanega dohodka na uspešnost. To pomeni, da se delodajalcem omogoči nagrajevanje brez visokih obdavčitev, hkrati pa tudi to, da bodo dobičkonosna podjetja lahko lažje privabljala uspešne kadre, ker vedno ugotavljamo, da so v Sloveniji problem uspešni kadri, se pravi tisti, ki imajo neka inženirska znanja, ki imajo neka višja tehnološka znanja. Le-ti potem bežijo v tujino, kjer so bolj cenjeni in kjer lahko dobijo višje plače. Kar se tiče obremenitev, je v predlogu zapisano, da se za finančne posledice za državni proračun predvideva okoli 30 milijonov. To je relativno. Če rečemo, da je to malo ali veliko, je odvisno. V tem času, v katerem smo, v tej finančni situaciji, 30 milijonov pač ni tako malo denarja, to je moja osebna ocena. In iz tega zornega kota, zaradi teh finančnih posledic tega zakona ne morem podpreti. Pričakujem oziroma verjamem, da ne bomo leta čakali na nov sistemski predlog; ampak da se bo to zgodilo kmalu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Upam, da poznamo razliko med nagrajevanjem uspešnosti delavca med letom. Absolutno imate mojo podporo, da tako imenovano 13. in 14. plačo razbremenimo dajatev. Jutri, ne čakati do novega leta, jutri to naredimo. Vam lahko povem, da sem na mizi imela izračune; in če bi ena vlada prej še obstala, bi to že veljalo, to je prva stvar. Druga stvar, delitev dobička je nekaj drugega. Tukaj se lastniki nečemu odpovejo, da dobijo delavci. Ne teh stvari enačiti. Že danes obstajajo 13. in 14. plača ter izplačilo dobička. Se pravi, da ukinjamo izplačilo dobička, tisti del bomo pa nekoliko razbremenili. To je bistvo tako imenovane mini davčne reforme. Dejstvo je, da se izplačilo dobička ukinja. In jaz ne vem, če ne bo Slovenija tako rekoč edina evropska država, ki tega ne bo poznala. Malo poglejte evropske prakse in tudi priporočila Evropske komisije; ne od včeraj, ampak že nekaj let nazaj. Mislim, da smo jih mi v tem predlogu zakona tudi navedli. Kar pa se tiče davčnih učinkov, naj vas spomnim, da ste zadnjič z enim hitrim zamahom in pritiskom na gumb povečali zadolževanje za 61 milijonov brez problema. Brez problema. Se pravi, da je 30 pol manj. Tak problem tudi ni, se strinjam, je problem; ni pa tak problem, če lahko 61 milijonov kar tako, tukaj ste se borili kot levi za to, potem lahko tudi, če sploh bo, lahko bo manj učinka. Če vam je kaj do tega, ne iskati argumentov proti, ampak poskušajte najti toliko volje, da ta zakon podpremo, ga v nadaljevanju izboljšamo. Ko boste domislili sistemske rešitve, če bodo boljše, vam že zdaj povem, da imate tudi moj glas za to, da se taisti zakon, če ga bomo sprejeli, ukine; samo naj bodo boljše in naj bodo na mizi. Ne nam samo predavati, kako bo enkrat nekaj, ob tem da imate zdaj konkretne predloge na mizi. Kot sem danes že velikokrat povedala, štejejo dejanja in ne besede. Ljudje od besed ne morejo živeti. In mimogrede, povedala sem že, več izplačila dobička delavcem tudi pozitivno vpliva skozi potrošnjo na gospodarsko rast, s katero se tako radi pohvalite. Če resnično mislite to, kar govorite, ampak potem na koncu dodate – ampak ne morem, ne smem, ne znam, ne vem. Pri tistem ampak se ustavite, podprite, ga v nadaljevanju popravimo, se strinjam. Trije poslanci smo, pet ljudi v Državnem zboru še dela za nas, eden je še na naši stranki, nas je manj kot deset, zato razumete, da ne moremo pripravljati sistemskih rešitev kot ministrstvo. Smo se pripravljeni pogovarjati in narediti stvari tako, da bodo čim boljše za delavce in za ljudi; samo voljo pokažite, nič drugega ne rabite v tem trenutku.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Laj, pripravi naj se gospod Ivan Škodnik. Izvolite, gospod Laj.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Mislim, da zelo lahkotno diskutiramo o tej temi, ki je zelo pomembna, ker se moramo zavedati, kdo odloča o delitvi dobička. Kolegica, lastniki so tisti, ki sprejmejo na skupščini odločitev, kakšen delež dobička bodo razdelili in kakšen delež dobička bo ostal za nadaljnji razvoj družbe. Ta zakon, ki je trenutno v veljavi, vidimo iz javno dostopnih podatkov, ni dosegel svojega cilja in namena, ampak se moramo vpraševati, zakaj. Kje so tisti poglavitni vzroki, temeljni vzroki, da zadeva ni zaživela? Naj povem, mogoče celo iz prakse, da so določene rešitve dobre. Recimo kar se tiče davčnega vidika, po treh letih, če gre po denarni shemi, ki jo je registriralo Ministrstvo za gospodarstvo in je veljavno, lahko po tistem preteku delavec dvigne denar oziroma pride do izplačila tistega deleža brez obdavčitve. Ampak problem je v tem, da je treba počakati tri leta; in kaj vse se lahko zgodi v teh letih. To pa je že naslednji problem. V glavnem, ta zakon so koristila predvsem velika podjetja in podjetja, ki niso trpela za likvidnostnimi težavami, katerim je bilo lažje doseči denar, likvidnostna sredstva na kapitalskih trgih. Prav zaradi tega vidimo, da so predvsem srednja podjetja in mala podjetja izpadla iz tega sistema. Prav zaradi tega tudi na nek način pozivam vlado in pristojna ministrstva, da na podlagi teh analiz, ki kažejo na te slabosti, da bi več podjetij, to se pravi večje število zaposlenih, lahko živelo s to pravico, da te birokratske, predvsem tiste zapletene postopke odpravijo. Kar se tiče davčnega vidika, da se tisti del pri denarni shemi pogleda, kaj se da narediti, do katere mere se da optimizirati do take mere, da bodo tudi vzdržni javnofinančni negativni učinki sprejemljivi. Mislim, da je to najbolj pomembno. Vse ostalo, kar se tiče, ali je naše poslovno okolje konkurenčno ali ne, o tem smo rekli, mi se moramo absolutno približati vsem tistim sistemom, s katerimi se srečujemo na ciljnih trgih, da smo vzdržni, da smo konkurenčni. Se opravičujem, avstrijski premier, ko imajo 13. in 14. plačo, to je spet nekaj drugega, kot je kolegica tudi omenila, delitev dobička; to je spet ena druga zadeva, povsem druga kategorija. Mislim, da se vsi zavedamo tistega najbolj pomembnega bistva, da je povezanost dela in kapitala izredno pomembno pri doseganju dobrih poslovnih rezultatov, pri doseganju višje dodane vrednosti in pri zagotavljanju stabilne rasti določene gospodarske družbe. In to je edini izhod in to je naš prostor razmišljanja, kje iskati te rešitve, da bo vzdržna situacija za gospodarstvo na eni strani in za javne finance na drugi strani. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem mag. Alenki Bratušek, kot poslanki, kakor pravimo temu danes.
Hvala. Hvala, kolega Laj, da ste potrdili, da obstajata dve kategoriji. Eno je 13. in 14. plača; ampak vaša kolegica me je prepričevala, da je to vseeno. In tudi ta mini davčna reforma, to vse skupaj malo zmeša. Res je, se strinjam, lastniki so tisti – in morajo ostati, po mojem –, ki odločajo o delitvi dobička. Mi želimo s to novelo samo ustvariti nekoliko bolj spodbudno okolje, kot je danes, da bi delavci dobili več. To je vse. Ali je to res tako težko razumeti?! In še nekje vam bom na nek način malček oporekala. Ravno velika podjetja niso izkoristila izplačevanja dobička po tem zakonu. Ravno velika. In ne glede na to, katera so izkoristila oziroma jih je tistih 56 podjetij; zato to možnost še vedno puščamo in dodajamo še tretjo. Do jutri je še vedno čas, da razmislite, da si premislite. Minister kljub temu, da ima 20 minut časa, nam noče razkriti skrivnosti sistemske rešitve na področju delitve dobička delavcev; mi je žal, ampak okej. Sistemsko rešitev lahko čakate in jo takrat podprete. Rešitev, ki nikakor ne škoduje, ampak prinaša samo dodatna odprta vrata, imate pa na mizi. Je res tako težko podpreti nekaj, kar ni prišlo izpod prstov vlade ali vladajoče koalicije. Razmislite, če je to res dovolj velik razlog, da stvar, ki je dobra, zavrnete.
Hvala lepa. Gospa Andreja Potočnik ima repliko.
Hvala za besedo. Jaz bi rada samo poudarila, da sem bila narobe razumljena. Nisem trdila, da sta to dve enaki kategoriji. Jaz sem trdila, da ste vi, gospa Bratušek, rekli, da pač ta zakon ukinjamo v mini davčni reformi; pozabili pa ste dodati, da pa pripravljamo nekaj drugega. In nikoli nisem rekla, da sta to iste zadevi. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Franc Laj.
Zagotovo, kolegica Alenka, prav velika podjetja so v glavnem izkoristila te možnosti po zakonu. Zakaj? Ker so si tudi lahko privoščili te postopke, ker to je pač dodaten strošek. Mala podjetja, srednja podjetja pa so v glavnem izostala iz tega. Tako.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jan Škoberne, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Na nek način je neprijetno spremljati razpravo o tako pomemben zakonu v tako prazni dvorani. Govorilo, razpravljalo nas je oziroma nas bo 5 od približno 25 prijavljenih. Če prav razumem, je to manj kot 8 % celotnega zbora, kljub temu da verjetno to ni med manj pomembnimi tematikami in kljub temu da vsebinski del razprave, ki se je odvil, govori o tem, da imamo o čem razpravljati in da je kaj za povedati; pa bodisi gre za to, kar je govoril gospod Božič, ki je povedal, da obstaja veliko vprašanje, ali je možno zakon izvajati na tak način, da ne bi prihajalo do davčnih zlorab, bodisi če govorimo o tem, kar pravi kolegica Bratušek, da je na tem mestu treba povedati, kaj in kako zakon narediti boljši, če ocenjujemo, da v tej točki ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ampak dobro, tako se je pač razvil ta ponedeljek. Po navadi so ponedeljki taki. Tisto, ker je za Socialne demokrate ključno, res je, ostaja še en dan. Kot ste razbrali skozi stališče, smo si vzeli pravico, da do glasovanja o tem tudi razmišljamo. Mi smo v stališču povedali, da sta za nas vsebinsko v tej točki problematični dve stvari, in sicer vprašanje, kako se sploh obravnava ta razdeljeni dobiček, in vprašanje, kako se to deli. Po obstoječem predlogu novele, kar je za nas v tej točki nesprejemljivo, se namreč zgodi to, če imamo 10 enot dobička in 10 zaposlenih, bi lahko razdelili vsakemu eno enoto; zgodi pa se to, da v odvisnosti od tega, koliko zaposleni na delovnem mestu že prejme plače, dobi sorazmerno s tem tudi ustrezen del dobička. To pomeni, da bodo tisti, ki imajo najnižje plače, prejeli tudi sorazmerno najmanjši delež tega dobička. To je eno izmed vprašanj, ki bi se mu morali posvetiti in na katerega bi morali odgovarjati in o katerem bi bilo vredno razpravljati. Ne trdim, da je najboljša rešitev obrnjena, se pravi da bi tisti z najvišjimi plačami dobili nižji delež dobička, pa tisti z najnižjimi morda višjega; pa bi skozi to poskušali doseči neko solidarnost, neko socialno kohezijo. Morda bi bila še najbolj pravična rešitev ta, da bi vsi dobili enak kos. Ampak to so vsebinske stvari, o katerih bi danes veljalo tukaj razpravljati. Tudi o tem, kako je novela sprejemljiva za gospodarstvo, za lastnike kapitala, za gospodarske družbe. Moram iskreno priznati, da pogrešam tukaj mnenje reprezentativnih zbornic, ki bi verjetno imele kaj povedati. Težko se je pogovarjati o tako pomembni stvari, če nihče ne želi govoriti oziroma če nihče ne govori o alternativah. Socialni demokrati smo že v letu 2010, če se prav spomnim, predlagali zakon, takrat z idejo, da mora biti delitev dobička med zaposlene obvezna. Sam sem še vedno in mislim, da tudi večina naše poslanske skupine, najbolj naklonjen tej rešitvi. Ampak politična realnost je takšna in verjamem, da tudi realnost v gospodarstvu, v družbi, da je manj verjetno, da bi lahko sprejeli tak predlog, zato je ključno vprašanje, kakšen je potem naslednji alternativni. En od teh je ta, ki ga danes predstavlja kolegica Bratušek. Za nas v več točkah pomanjkljiv in tak, da mu v tej obliki glasu podpore ne moremo dati; ni pa nemogoče, da se izboljša. Pridružil se bom morda pogledu tistih, ki se danes upravičeno sprašujejo tudi, kje je stališče vlade do tega vprašanja. Tudi sam bi želel videti malenkost bolj utirjeno razpravo, pa ne samo od ministra za gospodarstvo, ker je ta zakon bistveno širši po svojih učinkih in po svojem vsebinskem okviru. Zato na nek način prošnja predlagateljici oziroma gospe Bratušek v imenu predlagatelja za opredelitev do pomislekov, ki jih imamo v Poslanski skupini Socialnih demokratov, izhajajoč iz predstavitve stališča poslanske skupine. In na drugi strani vendar morda vsaj pričakovanje, da ob zaključku tudi minister pove besedo ali dve [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zdravko Počivalšek, minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Poslanke in poslanci, spoštovana predlagateljica! Vseskozi sem poslušal kritiko, skratka, da nikoli ne prisluhnemo vašemu predlogu. Sami veste, da je naše ministrstvo en vaš predlog že sprejelo, smo ga dogovorili in spravili skozi, čeprav je bil to predlog ali ena od zadev, ki je bila del mojega programa ob nastopu ministrstva. Znamo prisluhniti tudi predlogom opozicije. Gre za predlog o ponovni vzpostavitvi Slovenske turistične organizacije. Naj se vrnem zdaj na temo, o kateri danes razpravljamo. Vsi se zavedamo, da je gospodarstvo tisti motor, ki nas poganja; znotraj tega izvozno usmerjeno gospodarstvo. Naša naloga na Ministrstvu za gospodarstvo je predvsem v tem, da temu motorju omogočimo boljše konkurenčne pogoje, s katerimi bo lahko uspešno delalo na predvsem tujih trgih, ker smo rekli, da smo na tem polju uspešni. Na tem področju so tri glavne naloge, s katerimi se mi na ministrstvu ukvarjamo, to je zmanjšanje administrativnih ovir, fleksibilna delovnopravna zakonodaja v smeri več pogodb za nedoločen čas in tretja, o kateri danes govorimo ali pa o čemer govori vaš predlog, vsaj jaz to tako razumem, je strošek delovne sile, kjer ugotavljamo, da smo konkurenčni v nižjih plačilnih razredih; težave pa imamo v zgornjem delu. In kot del te reforme je naše ministrstvo že na začetku leta pristopilo k pripravi zakona, takrat je bil to predlog zakona o nagrajevanju uspešnosti delavcev iz dobička. Vendar ker smo želeli razširiti spekter nagrajenih ne samo na podjetja, ampak tudi na espeje in ostale, smo prišli do tega, da je pripravljen zakon o posebni davčni obravnavi nagrajevanja uspešnosti delavcev, ki pa ima en pogoj – pogoj, da ima pravni subjekt, ki želi ta zakon uveljaviti, dobiček. Znotraj tega ugotavljamo oziroma smo pripravili predlog, da se bo lahko delilo največ 20 % dobička, da gre za zgornjo omejitev, za katero upam jaz upam, da jo bomo še dodelali; 5 tisoč evrov, največ dve plači, oprostitev socialnih prispevkov, ob plačilu samo 50 % dohodnine. To so ključne zadeve tega predloga, ki je del te male davčne reforme. Zakaj del? Ker mora biti zaradi javnofinančne situacije vsak poseg v javno blagajno uravnotežen. Mi mislimo in tudi smatramo, da bo treba na segmentu olajšav, o katerih ste govorili, odteči in bomo tekli še en krog; vsebinsko pa je predlog tega zakona kratek, jasen in uporaben za razliko od zakona, ki ga zdaj imamo iz leta 2008, in pri katerem se z vsem strinjam z zadevami, ki ste jih o tem zakonu povedali. Jaz sem nezadovoljen z dinamiko, ki smo jo dosegli na tem področju, vendar jo opravičujem s tem, da moramo doseči uravnotežen javnofinančni pristop; tudi za ta zakon, ki bo pomenil en korak naprej in omogočil delodajalcem, da bodo uspešnejše delavce racionalneje nagradili; delavcem, ki so uspešni, pa prinesel tudi večje zadovoljstvo. Zato verjamem, da bo v okviru resda kratkega časa prišlo do tega, da bomo naredili še dodaten napor in ta zakon, za katerega verjamem, da ne potrebuje nekih nadgradenj, umestili v to uravnoteženo javnofinančno situacijo do te mere, da bo realiziran. Vprašali ste, kdaj. Verjamem, da bo narejen napor, da pridemo z realizacijo tega še v letošnjem letu, vendar se morate zavedati, da bomo to rešitev naredili le, če bodo tudi v gospodarstvu z njo zadovoljni. Na silo nekomu nekaj vsiljevati, kar ni v redu, ne bomo izvajali. Verjamem pa, da je zakon, še enkrat, plod skoraj celoletnih razprav z gospodarstvom, z vsemi njegovimi organizacijami, z velikimi in malimi subjekti. Kot sem rekel, je prešel v to obliko posebnega davčnega tretmaja zato, ker smo želeli razširiti število subjektov s podjetij tudi na espeje. Hvala.
Hvala lepa. V sklepnem delu vabim k besedi še mag. Alenko Bratušek. Izvolite.
Najlepša hvala. Hvala tudi vam, minister. Sem že mislila, da bom morala reči tako, kot v eni lepi slovenski povesti – minister Zdravko pa nič. Pa ste povedali; vendar me to, kar ste povedal, ne navdaja z optimizmom. Verjamem, da imate veliko stikov s kolegi iz gospodarstva in da so vam tudi povedali pripombe na tako imenovano mini davčno reformo, ki jo jaz – in tudi predstavljena je bila tako – razumem kot paket. Se pravi – vse ali nič. Ne bo se dalo iztrgati iz konteksta 13. in 14. plače brez prispevkov, če povem po domače, kar vam lahko že zdaj povem, da absolutno podpiram. Bi pa apelirala, da še enkrat razmislite, ali je res smiselno v tem delu omejevati to samo na podjetja, ki izkazujejo dobiček. Strošek dela je strošek za podjetje in jim dobiček zmanjša. Mogoče to ni najbolj logično. Še enkrat pa povem, da je plačilo in tudi nagrajevanje za delo ena stvar, delitev dobička pa je druga stvar. In ne ukiniti tega, kar pozna praktično cel svet. Še enkrat, današnja razprava je pokazala, da se vsi strinjamo, da obstoječa rešitev ne deluje in da so spremembe potrebne. Jaz več kot to, da smo zakon pripravili, in da še enkrat apeliram na kolegice in kolege, da tudi to majhno spremembico, če ni sistemska, podprete v luči, da podjetjem damo možnost, ne obveze, ampak možnost, da delavcem plačajo več. Verjemite, da se bo to pozitivno poznalo tudi na gospodarski rasti. Na koncu pa že mislim, da res desetič – ne besede, ampak dejanja so tista, od česar bo v naši državi bolje. Od besed, od lepih besed ljudje na žalost ne morejo živeti. Do jutri še imate čas, da razmislite, ali je ta zakon res tako slab, tako negativen, da se ga v nadaljnjih obravnavah in na odboru ne da popraviti do te mere, da bi bil sprejemljiv tudi za vladajočo koalicijo. Hvala.
Hvala lepa. Izčrpali smo predloge razpravljavcev. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa, potem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali jutri, 24. novembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 36. točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 13. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa.