Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 7. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: mag. Tanja Cink, gospa Ksenija Korenjak Kramar, Violeta Tomić med 13. in 17. uro, gospa Irena Grošelj Košnik, gospa Anja Bah Žibert, gospa Ljudmila Novak od 10.30 do 13. ure in od 14.30 do 16. ure, gospa Iva Dimic do 10.30 in od 18. ure dalje, dr. Milan Brglez od 17. ure dalje, gospod Matjaž Nemec, Matjaž Hanžek, mag. Andrej Šircelj, gospod Žan Mahnič, gospod Andrej Čuš, gospod Ljubo Žnidar do 15. ure, gospod Janez Janša, gospod Jožef Horvat do 11.30 in mag. Matej Tonin od 13. do 16. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZBIRKAH PODATKOV S PODROČJA ZDRAVSTVENEGA VARSTVA, PRVA OBRAVNAVA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 51 poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Simono Kustec Lipicer zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc.
Dober dan. Lepo pozdravljeni, spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Pred vami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva; po rednem postopku. Bistvo sprememb in dopolnitev se nanaša na zagotovitev pravnih podlag, s katerimi se omogoča elektronizacija procesov v zdravstvu, kot so eRecept, eNaročanje, interoperabilna hrbtenica in mnogi drugi; ter s tem odpravljanje administrativnih ovir pri izvajalcih zdravstvene dejavnosti in pacientih ter tudi druge manjše spremembe. Spremembe so iz delnega prenosa Direktive 2011/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2011 o uveljavljanju pravic pacientov pri čezmejnem zdravstvenem varstvu v smislu prenosa definicije pojma zdravstvena dokumentacija; in uskladitve zakona z Zakonom o prekrških ter Zakonom o zdravstveni dejavnosti ter preimenovanje ministrstva, pristojnega za zdravstvo, v ministrstvo, pristojno za zdravje. Uporabo elektronskih storitev eZdravja je treba v najkrajšem možnem času v Sloveniji razširiti na nacionalni nivo, da jih bodo uporabljali vsi izvajalci zdravstvene dejavnosti. Predlagani zakon bo z določitvijo pravnih podlag to omogočil, pri tem pa zagotovil jasno opredeljeno zbiranje in obdelavo podatkov v zbirkah podatkov eZdravja in omogočil elektronsko izvajanje storitev eZdravja na nacionalni ravni kot običajen način dela v zdravstvu. To nam bo omogočilo, da bomo ujeli korak z drugimi evropskimi državami, ki nas v razvoju na tem področju na žalost krepko prehitevajo. Naloge upravljavca zbirk podatkov eZdravja s tem predlogom prevzema Nacionalni institut za javno zdravje, s čimer razširjamo njegove naloge kot enega osrednjih upravljavcev zbirk osebnih podatkov s področja zdravstva. Center za informatiko v zdravstvu, ki je že organizacijska enota na Nacionalnem institutu za javno zdravje, bo naloge, povezane z eZdravjem, začel opravljati 1. decembra letošnjega leta. S tem dnem bo prevzel v upravljanje od ministrstva vso dokumentacijo, arhiv, naloge in pravice ter obveznosti iz pogodb. Do 1. decembra 2015 pa bo te naloge in pristojnosti centra za informatiko opravljalo Ministrstvo za zdravje. Predlog zakona sicer uvaja pravne podlage za eZdravje na način, da uvaja elektronsko poslovanje v zdravstvu na nacionalni ravni in devet novih zbirk podatkov s področja zdravstva. Ključna zbirka predloga zakona je tako imenovani Centralni register podatkov o pacientih, ki vsebuje dvoje vrst podatkov o pacientih, ki imajo v Republiki Sloveniji stalno ali začasno prebivališče, in sicer je to povzetek podatkov o pacientu in zbirka pacientove zdravstvene in druge dokumentacije. Ti podatki se bodo uporabljali zato, da bodo omogočili dostop in izmenjavo podatkov za izvajanje nujne medicinske pomoči, za izvajanje druge zdravstvene oskrbe in mrliško pregledne službe. Potem se bo ta zbirka ažurirala na osnovi podatkov osnovne zdravstvene dokumentacije, uporabljala pa se bo tudi za analitične, statistične in raziskovalne namene. Pridobivanje podatkov iz centralnega registra je načeloma dopustno le v izvajanju zdravstvene oskrbe pacienta. Pridobivanje podatkov pri izvajalcih v Republiki Sloveniji je dopustno brez privolitve pacienta, pri izvajalcih v tujini pa je potrebna privolitev pacienta. Pacient ima pravico, da s pisno izjavo prepove vpogled v povzetek podatkov o pacientu. Hkrati s tem predlogom zakona bo s predlogom izpostavljenih še 6 zbirk podatkov, ki bodo vsebovale klinične podatke, kot so eNapotnica, eNaročilo, eRecept, eTriaža, TeleKap, Evidenca teleradioloških preiskav, eKomunikacije; in dodatno dve zbirki podatkov, to bo Evidenca uporabnikov rešitev eZdravja in Evidenca uporabnikov [[…]] [[znak za konec razprave]] Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu mag. Bojana Muršič.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica, kolegice, kolegi! Danes začenjamo z obravnavo zakona, ki je ključen za izvajanje projekta eZdravje. Gre za novelo Zakona o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva, katerega ključni cilj je v najkrajšem možnem času z omejenimi sredstvi omogočiti vpeljavo preizkušenih rešitev eZdravja na nacionalni ravni. Predlagani zakon bo omogočil, da se storitve eZdravja razširijo na nacionalni nivo tako, da jih bodo uporabljali vsi izvajalci zdravstvene dejavnosti, ob hkratni zagotovitvi jasno opredeljenega zbiranja in obdelave podatkov v zbirkah podatkov eZdravje. Izmenjava podatkov med različnimi izvajalci zdravstvene dejavnosti je namreč pri nas še vedno pomanjkljiva in je praktično povsem na papirju in v omejenem obsegu preko sistemov obveznega zdravstvenega zavarovanja; ali pa jo celo prenašajo od izvajalca do izvajalca pacienti kar sami. Kot navajajo predlagatelji, so vsakodnevne izkušnje in nemoč pacientov ter zdravstvenega osebja in nekateri, žal, nesrečni primeri iz prakse nedvomno pokazali, da je pomanjkanje sodobnih postopkov jasne in za vse vpletene predvidljive ureditve internega poslovanja ter sodobne informacijske podpore, predvsem kliničnim nalogam, eden od perečih problemov slovenskega zdravstva. V zdravstvenem sistemu sodeluje veliko število različnih akterjev, zaradi česar govorimo o kompleksnem sistemu, ki potrebuje največjo možno mero operacionalizacije in optimizacije, da bo proces izmenjave podatkov čim bolj racionalen. Projekt eZdravje predstavlja enega večjih projektov informatizacije javnih storitev. Združuje aktivnosti vpeljave rabe komunikacijskih in informacijskih sredstev na področju zdravstva, s katerimi bo moč zagotoviti učinkovitejše javnozdravstvene storitve. Rezultati eZdravja bodo omogočili, da se lahko zdravstvena obravnava bolje prilagodi posameznikom, olajša mobilnost in varnost pacientov, zmanjšujejo stroški zdravstvenih storitev ter podpre interoperabilnost v državi in prek meja. Projekt eZdravje ni le tehnološka rešitev, temveč gre za nov pristop k vzpostavitvi zdravstva, ki je orientiran na prebivalce. Zaposleni v zdravstvu, ki so vključeni v projekt eZdravje, pa pričakujejo, da bodo rezultati projekta omogočili bolj celovito in kakovostno obravnavo pacientov ter boljše sodelovanje s kliničnimi specialisti in drugimi zdravstvenimi delavci. Najpomembnejše pa se jim zdi aktivno vključevanje pacientov v proces zdravljenja in njihova večja skrb za lastno zdravje. Kot rečeno, je projekt eZdravje eden največjih nacionalnih informacijskih projektov. Rezultati podprojektov bodo omogočali realizacijo ključnih strateških ciljev, ki si jih je zadalo Ministrstvo Republike Slovenije za zdravje: povečati kakovost in učinkovitost zdravstvenega sistema, kar vključuje lažje načrtovanje in opravljanje zdravstvene organizacije oziroma zdravstvenega sistema kot celote, na podlagi kakovostnih, verodostojnih, ekonomskih, administrativnih in kliničnih podatkov zdravstvenega sistema; mobilizirati ustrezne rešitve na področju informatike in celovite kakovosti v zdravstvu; izboljšati dostopnost zdravstvenih storitev za tiste skupine posameznikov, ki bi bile sicer zaradi svojih zmanjšanih zmožnosti, kot so starost, in drugih razlogov izključene; uveljaviti e-poslovanje kot običajen način dela v slovenskem zdravstvu. Novela sledi načelu celovite obravnave in kakovostnega zdravstvenega varstva. Omogočila bo elektronsko izvajanje storitev eZdravja na nacionalni ravni kot običajen način dela v zdravstvu; vzpostavila pa bo tudi pravno podlago za kakovostno, prijazno in učinkovito poslovanje v zdravstvu. Socialni demokrati menimo, da je predlagana novela ustrezna, zato bomo podprli sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu Miha Kordiš.
Hvala za besedo. V Poslanski skupini Združena levica se načeloma strinjamo z vsebino predloga in bomo zakon v prvi obravnavi podprli. Dokončno se bomo opredelili po drugi obravnavi na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe in odgovorov strokovnjakov, ki bodo vabljeni na sejo matičnega odbora. Pri vsaki veliki zbirki osebnih podatkov je treba zagotoviti varstvo zasebnosti in preprečiti zlorabe sistema. Spomnimo se zgodbe nekdanje političarke, ki je zbolela za rakom; še preden je to uspela povedati svojcem, so o tem pisali rumeni mediji. Ta incident sicer ni bil povezan z uporabo informacijskega sistema, kljub temu pa je to svarilo, da je treba pri ravnanju s podatki maksimalno varovati bolnikovo dostojanstvo. Zakon na tem področju med drugimi predvideva, da lahko bolnik prepove dostop do določenih podatkov. Če gre za izvajalce v tujini, je dostop načeloma prepovedan in ga more bolnik izrecno dovoliti. V primeru izvajalcev doma pa je obratno. Domači izvajalci imajo dostop, če ga bolnik izrecno ne prepove. Nas vsekakor zanima, kako bo ta pravica urejena, da bodo bolniki za njo sploh vedeli in jo uveljavljali. V obrazložitvi ni podrobneje pojasnjeno, na kakšen način bodo lahko do sistema eZdravja dostopali bolniki in kaj bo mogoče preko tega sistema urejati. Vemo, da večina naročanja še vedno poteka po telefonu, kar je zamudno. Nekatere bolnišnice sicer imajo sistem naročanja po e-pošti; a ne deluje. Te storitve se bodo seveda razvijale, ampak kljub temu se da opredeliti možnosti, ki jih ponuja sistem, ker je to vstopni podatek pri sklepanju pogodb z dobavitelji strojne in programske opreme. V Združeni levici smo za to, da se razvije sodoben in uporaben informacijski sistem, ki bo prijazen tudi za bolnika. Je pa treba upoštevati, da zdravstvene storitve najbolj potrebujejo prav starejši in nekatere druge socialno ogrožene skupine, ki nimajo dostopa do interneta ali pa ne znajo uporabljati računalniških aplikacij. Ker ni jasno opredeljeno, katere storitve za bolnika bodo izpeljane v okviru tega projekta, ni mogoče oceniti, kakšne težave bi lahko to povzročilo tem bolnikom; vendar je treba pri izvedbi te ranljive skupine prednostno upoštevati in jih zaščititi. Glede rokov za hrambo podatkov bi potrebovali dodatna pojasnila. Zakon določa, da se nekateri podatki hranijo stalno, medtem ko se drugi hranijo začasno. V novem 14.b členu 2.e točka določa, da se podatki o večjih medicinskih posegih hranijo brez časovne omejitve, medtem ko se skladno s točko 3.c podatki o zdravstvenih stanjih in medicinskih posegih hranijo za zadnjih šest mesecev. Nas zanima, kaj bo kriterij za ločevanje večjih medicinskih posegov od drugih posegov? Če imamo na razpolago tako bogato zbirko podatkov in če je ta ustrezno zavarovana, potem je smiselno, da se v njej hrani čim več podatkov, ki so lahko koristni za bolnika ali zdravstvene raziskave. Prehod na nov sistem vedno zahteva določene prilagoditve. Treba je postaviti programsko opremo in naučiti zdravstvene delavce, da jo pravilno uporabljajo. To ni banalna stvar. Vemo, da bi moral biti že na podlagi sedanjega zakona, ki je bil sprejet leta 2000, ustanovljen center za izmenjavo podatkov. To se ni zgodilo, te naloge v določenem obsegu opravlja Ministrstvo za zdravje. Predlog predvideva, da bo te naloge prevzel center za informatiko v zdravstvu pri Nacionalnem institutu za javno zdravje. V obrazložitvi je navedeno, da so sredstva za ta prenos zagotovljena. Gre za okoli 14 milijonov v naslednjih letih, od 2015 do 2017. Glede na to, da bo za vzdrževanje sistema predvidoma zaposlenih 10 ljudi, od tega eden na ministrstvu, ostali na NIJZ, so to kar visoka sredstva. Nas bi v zvezi s tem zanimalo, na kakšen način se bodo zdravstveni delavci usposobili za uporabo novega sistema? Od zdravstvenih delavcev in drugih javnih uslužbencev, na primer socialnih delavcev, večkrat slišimo, da jim administrativna opravila jemljejo čas za izvajanje osnovne dejavnosti. Med načeli zakona je tudi navedba, da morajo biti zdravstveni delavci čim manj obremenjeni z administrativnimi in finančnimi opravili, da bodo večino virov namenili zdravljenju in razvoju stroke. S tem se ne bi mogel bolj strinjati; ampak eno so načela, drugo pa je praksa. Mi imamo v zdravstvu, čedalje bolj pa tudi v družinski medicini in pri specialistih ogromno zasebnikov koncesionarjev. Po zadnjih podatkih ZZZS skoraj 14 % sredstev iz naslova obveznega zavarovanja dobijo zasebni izvajalci. Zavod ima sklenjene pogodbe z 219 javnimi zavodi in s kar tisoč 560 zasebnimi izvajalci. To je iz vidika zmanjševanja stroškov režije in razbremenitve zdravnikov negospodarno. Namesto da bi v zdravstvenem domu ena oseba opravljala administrativno delo za 10 zdravnikov, pri zasebnikih velikokrat to delo pade na enega zdravnika in sestro, da niti ne govorim o stroških programske in strojne opreme, če jo uporablja samo eden zdravnik. Hočem reči, da bo učinkovitost eZdravja odvisna tudi od racionalizacije zdravstvene mreže in od okrepitve zdravstvenih domov ter drugih javnih zavodov. Prav tako bi pričakovali pojasnilo, ali bosta imela zdravnik in sestra zaradi tega novega sistema več dela. Evidentiranje vseh teh informacij zahteva čas. Če so podatki vneseni napačno ali pomanjkljivo, so neuporabni ali škodljivi. Nas torej zanima, kaj novi sistem v praksi zahteva od zdravstvenih delavcev? 14.b člen določa tudi, da morajo zavarovalnice, ki izvajajo prostovoljno zdravstveno zavarovanje, pošiljati podatke v Centralni register podatkov. Dokler še obstaja dopolnilno zdravstveno zavarovanje, je takšno obveščanje nujno. Zavarovalnice ga izvajajo že zdaj in že zdaj imajo zdravstveni delavci podatke o dodatnem zavarovanju bolnika. Dopolnilno zdravstveno zavarovanje je neučinkovito, ker premalo denarja zavarovancev pride v zdravstveni sistem. Dopolnilno zdravstveno zavarovanje ni solidarno, ker so premije enake ne glede na to, ali imaš ministrsko plačo ali minimalca. Koalicija se je zavezala, da bo privatno zavarovanje nadomestila z javno dajatvijo, kar v Združeni levici seveda podpiramo. Ker bo prišlo do ukinitve dopolnilnega zavarovanja, bi bilo smiselno, da se za te zavarovalnice ohrani obstoječi sistem poročanja. Nesmiselno je, da bi imel kdorkoli dodatne stroške. V obrazložitvi ni navedeno, ali so tu predvidena kakšna dodatna vlaganja; če so, bi bilo smiselno, da se do ukinitve ohrani sedanji sistem. V Združeni levici bomo zakon v prvi obravnavi podprli. Kot vidite, pa imamo precej vprašanj, ki so dokaj tehnične narave. Ker ne gre za kakšen svetovnonazorski zakon, smo presenečeni, da je koalicija predlagala prvo obravnavo na plenarni seji, in ni nam čisto jasno, kaj je namen tega. Po našem mnenju bi bilo bolj smiselno, da bi zakon najprej obravnaval odbor. Na odboru lahko strokovnjaki in predstavniki zdravstvenih delavcev odgovorijo na vsa naša praktična vprašanja. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica! S predlogom zakona o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva se dopolnjuje obstoječi zakon, ki je bil sprejet že leta 2000 in do sedaj še ni bil nikoli noveliran. Za Novo Slovenijo je to še en dokaz več, kako potrebna je torej temeljita zdravstvena reforma, in to tudi na področju ravnanja z občutljivimi osebnimi podatki v zdravstvu. S predlagano novelo želi Vlada vzpostaviti pravno podlago za zbirke podatkov v do sedaj pilotskem projektu eZdravje ter določiti njihovega upravljavca. Prav tako si želi ustanoviti tudi center za informatiko v zdravstvu kot del Nacionalnega inštituta za javno zdravje, ki naj bi skrbel za nemoteno, enovito in usklajeno delovanje zdravstvenega informacijskega-komunikacijskega sistema. Te naloge naj bi po predlogu novele do 1. 12. 2015, torej tega leta, opravljalo Ministrstvo za zdravje, nato pa bi v celoti prešlo na Nacionalni inštitut za javno zdravje. Pravne podlage se tako zagotavljajo za novo nastajajoče zbirke podatkov eZdravje, in sicer Centralni register podatkov o pacientih ter devet podatkovnih zbirk. V Novi Sloveniji bi želeli izpostaviti pomen varnosti novega komunikacijskega sistema, ki se vzpostavlja v zdravstvu. Predvsem pa nas skrbi način varnosti podatkov oziroma njihova dostopnost. V Novi Sloveniji podpiramo digitalno vključenost v vse več poslovnih in zdravstvenih procesov; seveda ob zagotovitvi ustreznih pravnih podlag in varnosti uporabnikov. Ko smo na področju zdravstva, je to še toliko bolj občutljivo. Gre namreč za izjemno občutljive podatke, kjer se mora preprečiti vsaka najmanjša možnost nepooblaščenega dostopa in razpolaganja z njimi. Vzpostavitev takšne nove in masovne zbirke občutljivih osebnih podatkov za potrebe eZdravja je velik finančni in organizacijski zalogaj. Pri tem se nam odpira tudi vprašanje glede delovanja centra za informatiko. Ali bo ta služba samostojna, z zaposlitvami visoko usposobljenih kadrov, ali bo skrbela zgolj za koordinacijo različnih izvajalskih pogodb s podizvajalci vzpostavitve zbirk eZdravja? Kakšen je finančni okvir te velike investicije? Upravičeno se nam poraja bojazen, da vseh teh zbirk še dolgo ne bo vzpostavljenih, kaj šele v uporabi. Za ilustracijo zgolj ena navedba, da je obstoječi zakon določal vzpostavitev centra za izmenjavo podatkov, ki pa nikoli ni zaživel v praksi. Prav tako v nacionalni zakonodaji ni nikjer definiran pojem zdravstvene dokumentacije, vendar je po mnenju predlagatelja le-ta določljiv. V Novi Sloveniji menimo, da se mora ustanovitelj najprej odločiti, kako bo uredil informacijsko povezavo med izvajalci, predvsem šestindvajsetimi bolnišnicami. Če ne želi enotnega informacijskega sistema za vse izvajalce, pa naj vsaj zahteva integracijo teh sistemov na enotni platformi, da bo lahko na primer zdravnik v Univerzitetnem kliničnem centru Ljubljana preveril, kje vse se je posamezen pacient že zdravil, katere preiskave so mu naredili in kakšni so izvidi teh preiskav. V nasprotnem primeru bomo dobili še en sistem, ki ne bo povezan ne z Nacionalnim inštitutom za javno zdravje, ne Zavodom za zdravstveno zavarovanje Slovenije, kaj šele z Ministrstvom za zdravje; sploh pa ne bo na voljo izvajalcem ali bolnikom. V predlogu zakona se nadalje določajo tudi uporabniki eZdravja, ki so fizične in pravne osebe. To so na primer pacienti, izvajalci zdravstvene dejavnosti in tako naprej. Med njimi pa se posebej določa še obvezne uporabnike, ki so že po samem predlogu zakona izvajalci zdravstvene dejavnosti, drugi obvezni uporabniki pa glede na razvoj eZdravja še niso določljivi, zato jih bo lahko s podzakonskim aktom določil sam minister. Sprašujemo pa se ob tem, ali je to kar bianko menica za različne dodelave in predelave še nedoločljivih uporabnikov eZdravja. Zaradi delovanja projekta eZdravje se torej v večini primerov ustvarijo nove zbirke občutljivih osebnih podatkov na enovit način, kar je seveda zaželeno, da bo papirnega poslovanja čim manj in ročnega prenašanja zdravstvenih kartonov; vendar je zaradi ogromne količine občutljivih podatkov treba zagotoviti tudi visoko stopnjo varnosti. V Novi Sloveniji tudi predlagamo, da se že v samem zakonu definira, kaj bo ključ do podatkov pacienta, kaj bo tisti temelj. Bo to EMŠO, davčna številka ali številka ZZZS? Potem se bodo namreč vsi uporabniki in izvajalci dogovorili s programskimi hišami, da bodo to tudi prilagodile. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica! Krščanski demokrati predloga v prvi obravnavi ne bomo podprli, prav tako pa mu tudi ne bomo nasprotovali. Verjamemo pa v izboljšave obstoječega zakona. Najlepša hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu gospod Branko Zorman.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica in druge predstavnice ministrstva, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva predstavlja zakonsko pravno podlago za vzpostavitev bolj kakovostnega, prijaznega in učinkovitega, lahko rečemo modernega poslovanja v zdravstvu. Gre za enega večjih projektov informatizacije javnih storitev, ki bo v okviru projekta eZdravje omogočila odpravo administrativnih ovir pri pacientih in izvajalcih zdravstvene dejavnosti. S tem bo omogočeno, da se lahko zdravstvena obravnava bolje prilagodi posameznikom, olajša mobilnost in varnost pacientov, zmanjšuje stroške zdravstvenih storitev, vpliva na uspešnost administracije, omogoča enakovredno obravnavo pacientov in uvaja druge pomembne izboljšave v okviru obravnave podatkov s področja zdravstvenega varstva. V Sloveniji se soočamo s problemi pomanjkljive izmenjave podatkov v zdravstvu, saj je le-ta nemalokrat vezana na odgovornost posameznega pacienta; izmenjava pomembne dokumentacije pa še vedno poteka v fizični, papirni obliki. Z namenom ureditve tega področja predlog zakona določa pravila vzpostavitve enotnega, celovitega in usklajenega sistema, kar je tesno povezano z nadaljnjim razvojem projekta eZdravje, ki bo realiziran na nacionalni ravni in ga bodo lahko uporabljali vsi izvajalci zdravstvene dejavnosti, kar nas bo končno postavilo v bok razvitejšim evropskim državam. V zakonu bo jasno določeno zbiranje in obdelava podatkov v zbirkah podatkov ter njihov upravljavec, to je Nacionalni inštitut za javno zdravje, ki bo podpiral in zagotavljal nemoteno, varno, zanesljivo in zakonsko opredeljeno elektronsko poslovanje v okviru eZdravja. Projekt eZdravje je bil prvič predviden v načrtu razvojnih programov za obdobje 2006–2012, ki ga je s proračunom za leti 2008 in 2009 sprejel tudi Državni zbor. Delno je projekt eZdravje financiran iz sredstev evropskega socialnega sklada, kar pomeni, da se bo do leta 2018 preverjalo njegovo izvajanje in doseganje predvidenih kazalnikov. V pilotnih izvedbah projekta so se že pokazali pozitivni odzivi pacientov in zdravstvenega osebja ter odrazili dobri rezultati, ki sledijo smernicam EU. Največ pomislekov v zvezi s preteklo izvedbo projekta eZdravje so spodbudile ocene Računskega sodišča iz leta 2014, ki je v svojem revizijskem poročilu preverjalo obdobje od 1. januarja 2004 do 26. septembra 2013. Ugotovilo je, da projekt takrat ni dosegel vsebinskih in kadrovsko-organizacijskih, ne finančnih in terminskih planov. Te ugotovitve revizijskega poročila so odprla vprašanja o transparentnosti poslovanja v preteklosti, zato pričakujemo, da so bile s strani pristojnih organov nepravilnosti tudi primerno obravnavane in raziskane. Kljub vsemu je Ministrstvo za zdravje projekt pripeljalo v končno fazo, tik pred vzpostavijo na nacionalni ravni, zato v Poslanski skupini SMC podpiramo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva, ki bo končno omogočil začetek delovanja projekta eZdravje. S predlaganimi spremembami in vzpostavitvijo projekta eZdravje se bo pacientu kot osnovnemu členu zdravstvene oskrbe omogočalo bolj kakovosten in učinkovit zdravstveni sistem, kar vključuje lažje načrtovanje in upravljanje zdravstvene organizacije oziroma zdravstvenega sistema kot celote na podlagi kakovostnih in verodostojnih ekonomskih, administrativnih in kliničnih podatkov zdravstvenega sistema. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da predlog zakona vsebuje nujno potrebne spremembe v smeri nadgradnje informacijskega sistema v slovenskem zdravstvu, zato predlog za nadaljnjo obravnavo predlaganega zakona podpiramo.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospa Nada Brinovšek.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem ostalim v dvorani! Eden izmed perečih problemov našega slabega zdravstvenega sistema je tudi izmenjava podatkov med različnimi izvajalci zdravstvene dejavnosti in pacienti. Ta izmenjava je pomanjkljiva in se trenutno odvija v pretežni meri v papirnati obliki; delno preko sistemov obveznega zdravstvenega zavarovanja ali pa dokumentacijo prenašajo od izvajalca do izvajalca zdravstvene dejavnosti pacienti kar sami. Ministrstvo za zdravje je na podlagi dodeljenih evropskih sredstev izvajalo e-projekt, in sicer v testnih okoljih na primarni in sekundarni ravni ter seveda tudi s privolitvijo pacientov. Projekt je pokazal, da so pacienti in zdravstveno osebje potrdili uporabnost, zanesljivost, predvsem pa samodostopnost do podatkov in dokumentov. Seveda je med izvajalci, se pravi zdravstvenimi delavci ali natančneje med zdravniki, tudi nekaj takšnih, ki uvedbi informacijske podpore nasprotujejo. To je bilo zaslediti iz medijev, predvsem iz vrst starejših zdravnikov, ki so izjavili, da gredo raje v pokoj, kot da bi pri svojem delu uporabljali računalnik. Glede na vse prednosti, ki jih dandanes prinaša sodobna informacijska tehnologija, je že skrajni čas, da se tudi na področju zdravstva elektronske storitve eZdravje razširijo na nacionalni nivo tako, da jih bodo lahko uporabljali vsi izvajalci zdravstvene dejavnosti in seveda tudi pacienti. Da pa se bo zagotovilo jasno opredeljeno zbiranje in obdelava podatkov ter omogočilo izvajanje storitev eZdravja na nacionalni ravni, je treba to urediti s spremembo zakonodaje. To je sicer za področje Ministrstva za zdravje nekaj novega oziroma je to prvi predlog zakona oziroma spremembe, ki je prišel s strani ministrstva v državni zbor v tem mandatu. Pa tako potrebne, kot so spremembe na tem področju. Tu imam predvsem v mislih Zakon o zdravstveni dejavnosti, ki je v veljavi že od leta 1992 in je še kako potreben preveritve. Obstoječi zakon, se pravi Zakon o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva, ki je trenutno še v veljavi, ureja celo paleto zbirk podatkov, ne pa tudi samostojnih zbirk in njihovega upravljavca, ki bi zagotavljal predvsem varno in zanesljivo elektronsko poslovanje. Zaradi tega je treba tudi urediti pravne podlage za novo nastajajoče zbirke podatkov eZdravja ter tudi določiti in prenesti naloge na upravljavca. Upravljavec informacijskega sistema naj bi bil s to novelo center za informatiko v zdravstvu, ki že deluje kot organizacijska enota na Nacionalnem institutu za javno zdravje. Center za informatiko v zdravstvu naj bi glede na spremembo tega zakona začel izvajati svoje delo 1. 12. v letošnjem letu, ko bo od Ministrstva za zdravje, ki v tem trenutku še izvaja projekt eZdravje v testnih okoljih, prevzel v upravljanje opremo in tudi vse nedokončane zadeve, dokumentacijo in arhiv. Prav tako bo prevzel tudi vse naloge, pravice in obveznosti iz pogodb, ki se nanašajo na sam projekt eZdravja. Predlog sprememb zakona predvideva tudi zbirke podatkov in še 8 ostalih zbirk eZdravja. Te zbirke so centralni register podatkov o pacientih in zbirke, kot so na primer eNapotnica, eNaročilo, eRecept, eTriaža in tako naprej. Novela tega zakona določa tudi, da se bodo lahko za Centralni register podatkov o pacientih pridobivali podatki od centralnega registra prebivalcev, od upravljavca matičnega registra, Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, od zavarovalnic in od upravljavca registra prostorskih enot. Sprememba zakona pa nalaga Ministrstvu za zdravje oziroma natančneje ministrici tudi vrsto nalog, kot so določitev nalog centru za informatiko v zdravstvu, določitev obveznih uporabnikov eZdravja, določitev pogojev, rokov in način vključevanja in uporabe eZdravja, določitev pogojev za vodenje zbirk podatkov v elektronski obliki in pogoje, katero pacientovo zdravstveno in drugo dokumentacijo lahko vsebuje centralni register pacientov. Vse te spremembe mora ministrica v skladu s to novelo izdati v roku enega meseca po uveljavitvi tega zakona. Realizacijo teh sklepov bomo v Slovenski demokratski stranki budno spremljali. Projekt eZdravje, ki se bo v prihodnje financiral iz proračunskih sredstev države v letih 2015–2018, bo državni proračun bremenil v višini 14,4 milijonov evrov. Glede na višino vloženih sredstev lahko samo upamo, da bo projekt eZdravje uspel, da bo sprejemljiv za izvajalce in paciente ter da bo zaživel tudi v sami praksi. V Slovenski demokratski stranki podpiramo, da se projekt eZdravje razširi na nacionalni nivo in med vse zdravstvene izvajalce ter paciente, zato bomo predlog sprememb zakona tudi podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Tomaž Gantar.
Spoštovani predsednik, gospa ministrica, kolegice in kolegi! Kar nekaj držav je, ki obravnavajo te občutljive podatke s področja zdravstva v posebni zakonodaji, in naša veljavna zakonodaja pač ne omogoča delovanja projekta eZdravje, za katerega je bilo namenjenih do sedaj že kar nekaj evropskih sredstev in ki je na splošno pomemben v nadaljevanju za učinkovito delovanje zdravstvenega sistema. Pred nami je prva obravnava predloga novele Zakona o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva, ki uvaja elektronsko poslovanje v zdravstvu na nacionalni ravni in več novih zbirk podatkov s področja zdravstva, med njimi Centralni register podatkov o pacientih. Nekatere storitve projekta eZdravje so bile že preizkušene v testnem okolju, zato je prvi bistveni cilj predloga novele zakona omogočiti vpeljavo preizkušenih rešitev eZdravja na nacionalno raven. Sedaj veljavni zakon ne omogoča varnega, zanesljivega in zakonsko opredeljenega elektronskega poslovanja v okviru eZdravja. Obstoječi zakon opredeljuje center za izmenjavo podatkov, ki v praksi nikoli ni zaživel. Novi predlog zakona predvideva ustanovitev centra za informatiko v zdravstvu, ki bo poskrbel za delovanje enotnega in usklajenega zdravstvenega informacijskega sistema na nacionalni ravni in ki bo deloval na enotni informacijsko-komunikacijski infrastrukturi. Center za informatiko v zdravstvu je sicer že zdaj organizacijska enota Nacionalnega inštituta za javno zdravje. Na ta center pa se prenašajo naloge skrbništva eZdravja. Center bo omogočal prenos in obdelavo zdravstvenih podatkov in storitev v okviru eZdravja, to je eRecept, eNaročanje, eTriaža, TeleKap in še nekatere druge storitve. Novela bo dala podlago za kakovostno, prijazno in učinkovito poslovanje v zdravstvu preko storitev eZdravja. Posebna pozornost v zakonu je in mora biti namenjena varstvu zasebnosti, ki je eno izmed temeljnih človekovih pravic, določenih v Ustavi in v Evropski konvenciji o človekovih pravicah. Sama evropska zakonodaja sicer ne določa natančno posameznih oblik zbiranja in načina obdelave zdravstvenih podatkov, je pa varnost pri zdravstvenih podatkih ključnega pomena. Poleg same pravne podlage, nujne za delovanje in vzpostavitev eZdravja, bo zakon izvajalcem omogočil strokovne, kakovostne in učinkovite storitve z namenom enotne in primerljive obdelave in izmenjave podatkov in dokumentov. Nujna in smiselna je tudi zakonska ureditev, ki bo zagotovila povezljivost in združljivost informacijskih sistemov v zdravstvu ter združljivost zdravstvenih podatkov, ki se nahajajo v različnih podatkovnih bazah. Ob tem pa nas v Poslanski skupini Desus skrbijo finančne posledice zakona, ki so opisane; in sicer predvsem za naslednji leti 2016 in 2017, za kateri bo treba finančna sredstva v proračunu šele zagotoviti. Glede na pomembnost in vsebino predlaganega zakona poslanke in poslanci skupine Desus predlog novele zakona ocenjujemo kot primeren za nadaljnjo obravnavo in ga bomo seveda podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, pripravi naj se gospa Erika Dekleva.
Spoštovani kolegice in kolegi! Ko smo poslušali stališča vseh poslanskih skupin, smo lahko ugotovili, da gre za izjemno pomemben zakon. Dejstvo je, da gre pri osebnih podatkih za izjemno občutljive stvari in mora biti temu primerna tudi sama zakonska ureditev. Sam pa imam – poleg tega, kar sem že v stališču poudaril in glede povezanosti sistema s samimi bolnišnicami – še ena druga vprašanja, ampak če ostanem pri bolnišnicah. Bistveno je, da ne bomo imeli dodatnih administrativnih težav. Se pravi, da bo ta zbirka podatkov na voljo Nacionalnemu inštitutu za javno zdravje, potem Ministrstvu za zdravje in ZZZS. Ta sistem mora biti dejansko povezan, da bodo res vsi udeleženi vedeli o pacientu, na primer XY, Janezu Novaku, ali se je že zdravil, kako se je zdravil, kaj je imel itd. Pomembna je ta obveščenost na vseh teh nivojih, ki sem jih naštel. Nadalje imam, gospa ministrica in osebje, eno vprašanje. Iz predloga zakona izhaja, da bo Nacionalni institut za varovanje zdravja za centralni register podatkov o pacientih, se pravi tudi od zavarovalnic, ki izvajajo prostovoljno zdravstveno zavarovanje, brezplačno pridobival podatke o prostovoljnem zdravstvenem zavarovanju. S pogodbami, tudi piše v zakonu, bo dogovorjen postopek in način izmenjave teh podatkov. Moje vprašanje je, ali to pomeni, da bodo imele zavarovalnice določeno obveznost posredovanja podatkov brez plačil stroškov; ali pa bodo zaradi tega nastali kakršnikoli stroški. Pri hitrem pregledu tega ni bilo najbolj dosledno razbrati. To je to. Če bo še kakšna stvar, se bomo v Novi Sloveniji še v nadaljevanju oglasili. Poudarjam pa, ta zakon je potreben. Potrebne pa so tudi spremembe samega predloga zakona, če želite, da bo Nova Slovenija prispevala svoje glasove. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Erika Dekleva. Pripravi naj se gospod Marijan Pojbič.
Hvala za besedo. Kot je kolega rekel, res je ta zakon potreben, zato ga bomo in tudi sama podprla. Strinjam se, da se v tem trenutku soočamo najbrž še z veliko vprašanji, vendar je to prva obravnava zakona in verjamem, da na koncu ne bo več odprtih vprašanj oziroma dilem. Trenutno predlog zakona predstavlja le zakonsko podlago za vzpostavitev predvsem učinkovitega poslovanja v zdravstvu. Najbrž ni treba izpostavljati, da v Sloveniji poteka izmenjava pomembnih dokumentov še vedno v fizični obliki, kar je v tem trenutku najmanj neprimerno; s tem je seveda povezana posameznikova odgovornost do ravnanja s temi podatki, stroški in še kaj bi se našlo. Predlog zakona, ki je pred nami, določa pravila za vzpostavitev sistema izmenjave podatkov in to je tesno povezano z razvojem projekta eZdravje, ki bo oziroma bi po mojem mnenju že moral biti realiziran na nacionalni ravni. Ne glede na vsa sredstva, ki so bila doslej vložena v ta projekt eZdravja, ali pa prav zaradi te velike količine finančnih sredstev je treba v najkrajšem času omogočiti, da se vpelje že preizkušene rešitve v prakso. Projekt eZdravja je bil kot pilotni projekt testiran v nekaterih okoljih in pohvaljen s strani pacientov in zdravstvenega osebja. Dejstvo je, da se bo na ta način razbremenilo poslovanje v zdravstvu, da se bo zmanjšale administrativne ovire za paciente. Pričakujemo lahko tudi boljšo kakovost, dostopnost, lahko pa omenimo tudi pozitivne učinke, ki jih bo projekt imel na okolje. Seveda je skrajni čas, da ujamemo korak z drugimi evropskimi državami, ki nas na tem področju močno prehitevajo. Je pa tudi res, da je na projekt v preteklosti padla velika senca, govorim o negativni oceni Računskega sodišča. Računsko sodišče je preverjalo projekt od leta 2004 do 2013. Žal se je v tem času zamenjalo veliko vlad, še več ministrov, vendar v tem trenutku lahko rečemo samo to, da projekt morda do tega trenutka ni bil peljan ravno transparentno. Upam samo, da se pristojni organi s tem intenzivno ukvarjajo in da bo na koncu nekdo odgovarjal za vse napake, nesmisle in neodgovorno porabo davkoplačevalskega denarja. Trenutno lahko rečemo, da predlog zakona vsebuje nujno potrebne spremembe v smeri nadgradnje informacijskega sistema v slovenskem zdravstvu; in zato bom predlog podprla.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič. Pripravi naj se gospa Maruša Škopac.
Hvala, spoštovani gospod predsednik. Moram najprej povedati, da v situaciji, v kakršni je naš zdravstveni sistem, sem osebno zelo vesel vsakih rešitev, ki so znotraj tega sistema in pridejo na mizo v državni zbor ter izboljšujejo stanje na tem področju. Mislim, da je zakon, ki je danes v obravnavi, eden izmed zakonov, ki gredo v pravo smer. In danes, če sem dobro poslušal stališča poslanskih skupin, je pozitivno, pripravili ste zakon, ki mu praktično kaj dosti ni dodati. In mislim, da je prav, da dobre rešitve, ki jih predlaga Vlada, ne glede na to, ali smo v koaliciji ali opoziciji, tudi podpremo. In jaz bom seveda ta zakon podprl iz dveh razlogov. Prvi je ta, da ta zakon zagotavlja pravno podlago za elektronsko poslovanje na nacionalni ravni in na enovit način. Drugič, odpravlja administrativne ovire. To se mi zdi še toliko bolj pomembno, ker če pogledamo naše sisteme in podsisteme, imamo izjemno veliko administrativnih ovir in prav zaradi tega potem nastopajo posledice, ki sicer ne bi, če bi zadeva normalno potekala, po nekih točno določenih tirnicah. Prepričan sem, da bomo s tem zakonom te administrativne ovire zmanjšali in s tem zagotovili, da bodo osebje, ki dela v zdravstvenem sistemu, in tudi pacienti bolj zadovoljni. In če gremo v to smer, mislim, da je prav, da takšne predloge zakonov tudi podpiramo. Seveda bom ta predlog zakona podprl.
Besedo ima gospa Maruša Škopac. Pripravi naj se gospod Branko Zorman.
Danes izmenjava podatkov med različnimi izvajalci zdravstvenih storitev poteka praktično na papirju, razen v omejenem obsegu preko sistemov zdravstvenega zavarovanja. Glede na dobo tehnološkega razvoja je tak sistem zelo zastarel, stroškovno neučinkovit in ima številne pomanjkljivosti. Zakon, ki ga obravnavamo danes, je predpogoj, da komunikacijo znotraj zdravstvenega sistema informatiziramo. Omogočil in jasno bo opredelil zbiranje in obdelavo podatkov v zbirkah podatkov eZdravja in omogočil elektronsko izvajanje storitev na nacionalni ravni kot običajen način dela v zdravstvu. Projekt eZdravje ni nič novega, saj se vleče že od leta 2005. Končno naj bi zaživel konec letošnjega leta. Od njega si obetamo izboljšanje dostopnosti do zdravstvene oskrbe ter večjo učinkovitost in produktivnost v zdravstvenem sistemu. Uvedba storitve eZdravje bo namreč bistveno vplivala na razbremenitev poslovanja v zdravstvu, saj predlog zakona zasleduje cilj kakovostnega, prijaznega in učinkovitega poslovanja v zdravstvu. Z njegovo uvedbo se bodo pomembno zmanjšale administrativne ovire za paciente in količina administrativnega dela za zdravstveno osebje, saj bo elektronsko vodenje zbirk podatkov v zdravstvu vplivalo na kakovost in enakopravnost obravnave. Predlog zakona vzpostavlja več zbirk, ki bodo delovale znotraj sistema eZdravje. Gre za zbirke eNapotnica in eNaročilo, eRecept, Evidenca uporabnikov zdravstvene zNET kartice za oddaljeni dostop, eTriaža, TeleKap, eKomunikacije, Evidenca teleradioloških preiskav Republike Slovenije in spremljajoča zbirka podatkov Evidence uporabnikov rešitev eZdravja. In kaj konkretno pomeni aplikacija eRecept in kako bo delovala? Zdravnik ob obisku pacienta s kronično boleznijo lahko izbere zdravila z vsemi potrebnimi podatki in za to namenjena pogleda že prej pripravljenih predpisov. Ta pristop bistveno pospeši vnos administrativnih podatkov, saj so že predhodno izpolnjeni in včasih potrebujejo le manjše korekcije. Pomembna pridobitev je tudi to, da informacijski sistem zdravnikom pomaga pri odločanju o ustreznosti uporabe posameznega zdravila pri določeni rizični skupini s kontrolami in opozorili, kako posamezna zdravila učinkujejo v kombinaciji z drugimi zdravili. Zdravnik bo imel po novem vpogled v vsa predpisana zdravila določenega pacienta in mu tako ne bo predpisal zdravila, ki negativno vpliva na delovanje že predpisanih zdravil. Poleg tega rešitev eRecept omogoča, da zdravnik v primerih, ko gre za pacienta, kjer je predpisovalec njegov osebni zdravnik, brez prisotnosti pacienta izvede predpis receptov in le-te odloži v centralni del rešitve. Pacient lahko tako brez obiska zdravnika obišče najbližjo lekarno, se na podlagi kartice zdravstvenega zavarovanja identificira pri farmacevtu, ta pa mu iz centralnega dela rešitev eRecept prebere vse recepte, ki so še neizdani. Pacient nato prejme zdravila, kar je vidno tudi na strani osebnega zdravnika, če naredi poizvedbo za določenega pacienta. Uvedba rešitve eRecept za pacienta predstavlja kar nekaj sprememb. Prva je zagotovo ta, da bo po nacionalni uvedbi rešitve, ko bodo vse lekarne vključene v eRecept, zdravila na recept lahko dvigoval le s svojo kartico zdravstvenega zavarovanja. Druga prednost je, da si bo lahko zdravila na recept, ki jih jemlje na primer zaradi kronične terapije, v dogovoru s svojim osebnim zdravnikom priskrbel brez obiska ambulante. Tretjo prednost bo pacient lahko občutil pri obisku v lekarni, saj bo zaradi pohitrenega postopka izdaje zdravil na recept čakal bistveno manj, kot je bilo to potrebno pri izdaji klasičnih papirnih receptov; prav tako pa se bo odpravila možnost napak, do katerih danes lahko pride v primeru nečitljivih receptov. Obravnavani zakon vsebuje nujno potrebne spremembe za uporabo nadgradnje informacijskega sistema v zdravstvu, zato bomo predlog v naši poslanski skupini absolutno podprli.
Besedo ima gospod Branko Zorman, pripravi naj se mag. Margareta Guček Zakošek.
Predsednik, hvala za besedo. Kot že večkrat omenjeno, ta predlog zakona zagotavlja neko pravno podlago za dokončno izvedbo projekta eZdravje. Predvsem pa bodo potem z uvedbo tega projekta odpravljene administrativne ovire pri izvajalcih in pacientih. Zakon vzpostavlja elektronsko poslovanje v zdravstvu na nacionalnem nivoju pri vseh izvajalcih zdravstvene dejavnosti in uvaja 9 novih zbirk podatkov. Z vsemi temi zbirkami podatkov bo upravljal Nacionalni inštitut za javno zdravje – oziroma znotraj njega center za informatiko v zdravstvu, ki bo hkrati tudi skrbnik eZdravja in bo skrbel za nemoteno izvajanje le-tega. Rad bi se dotaknil teh 9 zbir, ki se uvajajo; nekatere so že v pilotnih projektih, to se pravi v funkciji. Ostale bodo prišle na vrsto, ko bo eZdravje v celoti začelo delovati. Najpomembnejša in najbolj obsežnejša zbirka je tako imenovani CRPP, to je Centralni register podatkov o pacientih, v katerem bodo zajeti vsi matični podatki o pacientu in pacientova zdravstvena in ostala dokumentacija. Vsi ti podatki bodo v Centralni register podatkov o pacientih prihajali iz različnih virov, iz centralnega registra prebivalstva in iz matičnega registra, iz Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije ter iz naslova vseh zavarovalnic, ki ponujajo prostovoljno dodatno zdravstveno zavarovanje. Namen je izvajalcem tega centralnega registra, izvajalcem doma in v tujini omogočiti dostop do podatkov in izmenjavo le-teh, predvsem pri izvajanju nujne medicinske pomoči, druge zdravstvene oskrbe, mrliško pregledne službe in za ažuriranje podatkov v zdravstveni dokumentaciji posameznega pacienta. Pacientu je dovoljeno oziroma bo dovoljeno, da lahko vpogleda v svoje podatke. Dovoljeno mu bo tudi, da lahko prepove vpogled v nekatere podatke iz tega registra. Načeloma se šteje, da pacient, razen če se pisno ne izjasni proti temu, v Sloveniji dovoljuje vpogled v njegovo dokumentacijo s strani vseh izvajalcev zdravstvene dejavnosti, pri katerih bo v obravnavi. Drugače je v tujini. V tujini se zahteva striktno pisno soglasje pacienta. V nasprotnem primeru tuji izvajalec ne more vpogledati v podatke o pacientu. Druga zelo pomembna zbirka je eNapotnica in eNaročilo. Kaj bo to omogočilo? eNapotnica in eNaročilo bosta omogočila možnost elektronskega naročanja; to, kar do sedaj ni bilo možno, predvsem pa skrajšanje postopkov naročanja. Hkrati bodo na enem mestu zbrani vsi podatki o izvajalcih določene storitve. Kaj to pomeni? Vzpostavil se bo nacionalni čakalni seznam in izmenjava podatkov znotraj tega seznama, kar pomeni, da bo lahko nek pacient, ki se bo želel naročiti na določen pregled na podlagi napotnice, lahko izbral izvajalca te storitve, imel bo vpogled v čakalne vrste in se bo na podlagi teh čakalnih vrst lahko odločil, kam se bo prijavil na ta pregled. Kot primer, recimo, ko dobimo napotnico za specialistični pregled, do zdaj je bilo treba iti k zdravniku, dobiti napotnico v papirni obliki, napotnico poslati temu izvajalcu v bolnišnico oziroma v terciar. Zdaj tega več ne bo treba, zdaj bo to vse urejeno elektronsko, nobenega pošiljanja ne bo in hkrati si bo lahko pacient še določil točen termin svojega pregleda vnaprej. Tretja zbirka je eRecept, ki je tudi pilotno že ponekod potekal. Kaj pomeni to? To pomeni večjo varnost. V primeru neke interakcije med zdravili bo farmacevt oziroma zdravnik že avtomatično v bazi videl, da pacient prejema neko drugo zdravilo, ki je morda v neki interakciji z na novo predpisanim, in bo tukaj lahko primerno odreagiral. Hkrati bo imel zdravnik možnost zabeleženja stalne terapije. Predvsem bo manj administrativnega dela za farmacevte v lekarnah. Spet primer, ko smo potrebovali recept, tudi če je bila to neka stalna terapija, ki je lahko doživljenjska, je bilo treba iti po recept k zdravniku, čakati v čakalnici, obremenjevati seveda ambulanto. Recepti so bili omejeni oziroma se je lahko naročalo zdravila le za določeno obdobje. Nadalje smo še potem morali čakati v lekarni, da so sprocesirali, poskenirali vse te recepte. Vse to bo pri eReceptu odpadlo. Četrta zbirka podatkov je eTriaža. Gre za zdravstveno oskrbo ob izvajanju triažnega postopka v zdravstvenih domovih in bolnišnicah. S tem se bo doseglo zmanjšanje kliničnega tveganja za paciente in postopek triaže bo voden z ustrezno informacijsko podporo. Primer, vsi vemo, kako je na urgenci, veliko število pacientov, zdravstveno osebje ne zmore sprotne obravnave. Tukaj bo ta sistem eTriaže bistveno olajšal postopek. Nadalje imamo zbirko TeleKap, ki omogoča oddaljeno diagnostiko pacientov ob možganski kapi in možnost telekonzultacije z nevrologom specialistom v eni izmed 12 bolnišnic po vsej Sloveniji. Zopet primer, v primeru nekih simptomov možganske klopi se diagnosticiranje opravi na daljavo in se temu primerno potem lahko pravočasno ukrepa. Šesta evidenca je Evidenca teleradioloških preiskav RS, kar pomeni možnost oddaljenega odčitavanja rentgenskih slik, torej diagnostika na daljavo. Spet primer. Prenos rentgenskih slik v primeru premestitve pacienta, do zdaj je bilo treba vse te rentgenske slike prenašati fizično, razen če je bilo to znotraj posamezne ustanove. S tem bo tudi možna konzultacija s specialisti v drugih ustanovah, torej konzultacija na daljavo. In povsem odpadejo fizične rentgenske slike, ker bo vse v elektronski obliki. Sedma evidenca je komunikacija, kjer gre za povezovanje informacijskih sistemov za izvajalce in informacijskega sistema Generalne policijske uprave v primeru nesreč, prometnih nesreč, ponesrečencev, kaznivih dejanj in podobno. V primeru, ko ima policija nek primer, ki ima neko zdravstveno konsekvenco, so do sedaj obremenjevali zdravstveno ustanovo z vprašanji. Sedaj to več ne bo potrebno, ker bodo samo notri v bazo pogledali in bodo zelo hitro lahko povezali in se odzvali na ta dejanja. Nadalje sta potem še dve zbirki, ki sicer nista klinične narave, pa vendarle – Evidenca uporabnikov eZdravja, kjer gre za upravljanje podatkov o uporabnikih eZdravja; in Evidenca uporabnikov za oddaljeni dostop. Gre za upravljanje s pravicami uporabnikov za oddaljeni dostop, skratka do informacijskih virov v tako imenovanem zNET omrežju. Najpomembneje v tem projektu eZdravje je, da se vse te zbirke podatkov lahko povezujejo in potem jih lahko temu primerno pozitivno uporabljamo. Skratka, glavna naloga eZdravja je odpravljanje administrativnih ovir pri izvajalcih in pacientih, zato je ta zakon več kot potreben, da eZdravje končno zaživi. Iz vseh teh povedanih razlogov bom ta predlog zakona seveda podprl.
Besedo ima mag. Margareta Guček Zakošek, pripravi naj se mag. Bojana Muršič.
Hvala, spoštovani predsednik. Ministrica oziroma kolegice in kolegi! Sedaj smo slišali obširno razlago, kaj vse nam prinaša prva podlaga tega zakona. Gre za resne spremembe in verjamem, da je to prvi korak v tisto, kar kolegi v Novi Sloveniji ves čas govorijo – to je reforma zdravstvenega sistema. Zato mi je zanimivo, da v prvi obravnavi tega ne bodo podprli. Verjamem, da bo sam zakon še doživel nekaj sprememb, ker se bodo verjetno tehnične stvari še odpirale, vendarle pa tukaj gre za sistemske spremembe. Gre za to, da imamo pet ključnih stvari, ki jih niso dosegle samo razvite evropske države. Mi imamo preko meje sosednjo Hrvaško, ki je ravno marca uvedla eNaročanje in e-poročanje v bistvu. Imamo primer, ko HZZO in Ministrstvo za zdravje uspešno sodelujeta s področja samega sistema. Jaz bi si osebno želela, da bi tudi naš ZZZS stopil tukaj v korak z Ministrstvom za zdravje, kajti tam vendarle obstaja center moči in center financ. Ta dvotirni sistem, o katerem je kolega Vrtovec govoril, poleg tega pa primarni centri, kjer so ustanoviteljice občine in kjer je informacijski sistem sedaj postavljen na drugi bazi; da strnemo vrste in gremo v isti smeri naprej. Naj se pridruži tudi JAZMP, kajti gre za pomembne podatke o zdravilih, ki jih lahko imamo v isti bazi v primeru eRecepta. Zaključila bi tako, da gre tukaj prvič za boljšo in lažjo obravnavo pacienta, gre za boljšo kontrolo in financiranje s strani ZZZS, gre za boljšo varnost za paciente, mislim Agencijo za zdravila; in ne nazadnje gre za drugačno delitev pogače. Danes 13 % damo za zdravila in medicinske pripomočke, 10 % od teh 2,3 milijarde damo za ostalo opremo, 75 % denarja pa je na organizaciji in sistemu. Ta podlaga danes, ki jo pošiljamo v nadaljnjo obravnavo, je tista, ki bo, verjamem, organizacijo in sistem zdravstva spremenila. Tukaj se bo videlo, kateri deležniki so zmožni stopiti na to pot, kje bo največ upora, pri pacientih prav gotovo ne. Razlogi, kot so nimamo računalnikov, ne želimo delati z računalniki, prav gotovo niso pravi. Sama torej verjamem, da je to pot v reformo zdravstvenega sistema in zato bom tudi to podlago podprla. Hvala.
Repliko ima gospod Jernej Vrtovec.
Najlepša hvala. Težko je polemizirati, zakaj Nova Slovenija ne bo dotičnega zakona podprla, ampak kljub temu, kot kaže, sem bil napačno razumljen, zaradi tega je ta replika zelo utemeljena. V preteklosti, mi imamo silne težave, na sploh, glede podatkovnih zbirk in združevanja teh zbirk itn. Celoten sistem javne uprave ima to težavo in v preteklosti recimo nismo bili sposobni na primer združiti enega centra podatkovnih zbirk skupaj. Zaradi tega smo upravičeno v dvomih glede povezave in ureditve informacijske povezave med izvajalci, se pravi predvsem s 26 bolnišnicami. Previdnost je mati modrosti. Zaradi tega zakona ne bomo ne podprli ne mu nasprotovali. Smo pa jasno postavili kolegicam iz ministrstva vprašanja in upamo, da bomo dobili tudi dobre odgovore. Gospa Guček, to pa je daleč od zdravstvene reforme, kar je na mizi. Daleč. Če mislite, da je to en del zdravstvene reforme, potem pa naj se nas on zgoraj usmili. Žal. Najlepša hvala.
Zdaj pa ima besedo mag. Bojana Muršič, pripravi naj se gospa Jelka Godec.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Kot vsi vemo, živimo v dobi sodobne informacijsko-komunikacijske tehnologije, ki pa je tudi pri nas v Sloveniji že kar zaživela. Žal pa na področju zdravstva ugotavljamo, da se ta tehnologija še ni povsem razvila. Do zdaj so sicer že potekali pilotni projekti, ki so bili delno sofinancirani iz evropskih sredstev, ampak financiranje, kot vemo, se konec leta zaključuje. Vse preveč se danes pacienti soočamo s prenosom podatkov v fizični obliki, še posebej takrat je problem, kadar imaš pregled pri zdravniku, pa ambulantnega kartona ne dobiš takoj. Lahko se ti zgodi, da ga dobiš čez teden dni, vendar imaš v tem času pri specialistu pregled in tega ambulantnega kartona ni. Te zakonske rešitve nujno potrebujemo, saj je dostop in izmenjava podatkov zelo občutljiva, lahko pa pride hitro do zlorab pri njegovi uporabi. Zakonske spremembe, ki jih bomo sprejeli, oziroma rešitve morajo biti omogočene tako, da bodo omogočile izmenjavo novih podatkov na centraliziran način. Menim, da ta predlagani zakon, ki ga imamo v obravnavi, to prinaša. Predlagani zakon vzpostavlja več zbirk – eNapotnica, eNaročilo, eRecept, eTriaža, eKomunikacija in še več. Vse te zbirke pomenijo korak naprej v našem zdravstvu. Do zdaj smo bili sicer priča kar nekaterim, tudi nesrečnim, primerom iz prakse, ki jasno dokazujejo, da je pomanjkanje sodobnih postopkov, jasne in za vse vpeljane predvidljive ureditve internega poslovanja ter sodobne informacijske podpore en od perečih problemov slovenskega zdravstva. Zato še enkrat. Danes sem vesela, da imamo v obravnavi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zbirkah s področja zdravstvenega varstva, ki podaja rešitve v projektu eZdravje. Verjamem, da bomo z vzpostavitvijo Centralnega registra podatkov o pacientih in druge zbirke osebnih podatkov, da bodo prinesle pozitivne učinke pri izvajanju zdravstvenih dejavnosti doma in v tujini, saj bo omogočen dostop do podatkov o pacientu za namene izvajanja nujne medicinske pomoči, druge zdravstvene oskrbe, mrliško pregledne službe, ažuriranje podatkov osnovne zdravstvene dokumentacije. Do zdaj je bilo sicer izvedenih kar nekaj implementacij v testnih okoljih pri pilotnih izvajalcih zdravstvene dejavnosti in tudi pri tistih, ki so želeli pri tem sodelovati. Rezultati projektov so potrdili uporabnost, zanesljivost, varnost izvedbe, predvsem pa dostopnost do podatkov in tudi teh dokumentov. Nujno je, da v najkrajšem možnem času, seveda z omejenimi sredstvi, vpeljemo preizkušene rešitve eZdravja na celotni zdravstveni sistem. Zato je predlagani zakon še kako pomemben, saj že načelo celovite obravnave in kakovostnega zdravstvenega varstva zahteva, da se zdravstveno varstvo izvaja kot celoten sklop zdravstvenih storitev, ki učinkovito preprečujejo bolezni in tudi izboljšujejo zdravstveno stanje pacientov. Z uporabo sodobne informacijsko-komunikacijske tehnologije bomo dosegli kakovostno, prijazno in učinkovito poslovanje v zdravstvu preko sistema eZdravje. Moramo pa biti še posebej pazljivi, ker gre tukaj za izmenjavo posebej občutljivih podatkov. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Jelka Godec. Pripravi naj se gospa Marija Antonija Kovačič.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Moram reči, če res danes govorimo, da so to reforme zdravstva, potem ne vem, zakaj o teh reformah ne vedo ničesar zdravniki, ki imajo danes dvourno stavko. Da nas države Evropske unije prehitevajo na vseh področjih zdravstva, je tudi več kot jasno. Da se težave v zdravstvu potencirajo že zadnja leta, da so se čakalne dobe povečale za 189 % čez dovoljeno mejo, je tudi že vsakemu jasno, pa ni treba biti zaposlen v zdravstvu ali biti pacient. Namreč, vsak dan je v medijih, pa tudi v širši javnosti zaznavamo te probleme, vsak dan je na tapeti ena tema iz zdravstva. Danes bi bolj pričakovala, da bi imeli na mizi res sistemske rešitve v zdravstvu, da bi imeli res celotno zdravstveno reformo na mizi; in ne bi zdaj s takšnim zakonom, kot je ta predlog, da gremo na eZdravje, govorili o tem kot neki veliki reformi. Jaz pričakujem, da bo danes v medijih napisano, da bo naše zdravstvo pa zdaj naenkrat reformirano in bomo imeli boljše zdravstvo. Sama zagovarjam ta način, torej eZdravje, ni nobenega problema s tega stališča, ker sem za informacijsko družbo. Moram reči, hvala bogu, da je to na mizi; verjamem pa, da ni to prva razprava na to temo, ker se že skoraj od leta 2006 ukvarjamo s tem informacijskim sistemom. Ta projekt eZdravje bi moral iti nekako skupaj, kot sem rekla, s celovitim razvojem sistema zdravstvenega varstva pri nas. Tako pa še vedno, kot sem dejala, nimamo nekih boljših rešitev, nimamo boljšega zdravstvenega varstva. Nimamo standardov in normativov ter s tem projektom eZdravje bomo naredili samo neko zmanjšanje administracije, kar verjamem, da se bo zgodilo. Torej, tu je en del spremembe v zdravstvu vsekakor zaznati. Me pa zanima, ker v predlogu nisem zasledila – pravite, da se bodo zmanjšale tudi čakalne dobe, da bo sistem bolje deloval. V kolikšnem odstotku predvidevate, da naj bi se čakalne dobe zaradi zmanjšanja administrativnih ovir zmanjšale? V predlogu tudi ni zaznati, kakšni so točno določeni varnostni standardi oziroma sistem varnosti. V končni obliki tudi ta e-zapis, ki ga imata pacient in zdravnik, poleg medicinskih podatkov, kolikor sem zasledila, v drugih državah in mislim, da se to predvideva tudi v Sloveniji, da poleg podatkov o stroki, torej o zdravstvenem stanju bolnika, imamo tudi druge podatke s socialnega področja, zdravstvene nege in tako naprej. Zato pričakujem, da se v nadaljevanju bolj poudari oziroma pripravi, predstavi, opredeli varnost podatkov, na kar so opozarjali že predhodniki. Upam, da bo ta predlog zakona začel delovati v praksi, kot sem rekla, ker se s tem ukvarjamo že deset let, da smo v ta projekt dali že okoli 15 milijonov evrov, da načrtujemo še več sredstev za to zadevo. Kot pa smo danes slišali, določena finančna sredstva še niso zagotovljena v proračunu, zato me močno skrbi, ali se bo ta zadeva sploh začela izvajati do leta 2018, kot je bilo rečeno; pri čemer sem tudi v medijih zasledila, da naj bi zadeva funkcionirala že konec leta 2015. S tega stališča je izvedba tega zakona vprašljiva. Sicer pa vsekakor podpora temu. Pričakujem pa, da v nadaljnjih branjih posvetite večjo pozornost – kolikšno zmanjšanje čakalnih dob zaradi odprave administrativnih ovir predvidevate in kakšna je varnost podatkov; saj vemo, da gre tu tudi za človeški faktor. Sploh sedaj, ko informacijsko še nismo tako usposobljeni v zdravstvu, velikokrat prihaja do odtekanja informacij; morda bodo pa potem malo manj curljale. Hvala.
Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič, pripravi naj se gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa za besedo. S svojo razpravo bom pobrskala po predlogu zakona, učinkovitost tega, ki je bila že lepo predstavljena, pa upam, da bomo videli in občutili, mislim pa, da pozitivno. Sodobne informacijske, komunikacijske tehnologije so v Republiki Sloveniji dobro razvite. Mobilne komunikacije in upravljanje vsebin zagotavljata, da so nam različne vsebine – od službenih do zabavnih – dosegljive kjerkoli in kadarkoli. Podjetja in javne organizacije vodijo v elektronski obliki vse pomembne vsebine in praktično vsi njihovi zaposleni so stalno v medsebojni komunikaciji. Zdravstvo v informacijski dobi izvaja že vrsto projektov, katerih uspešni rezultati so preizkušene elektronske storitve, ki omogočajo zbiranje in izmenjavo podatkov ter zdravstvene dokumentacije med različnimi izvajalci in različnimi dejavnostmi v zdravstvu na sodoben, varen in učinkovit način. Prvi cilj je zagotoviti delovanje in uporabo sodobnega sistema informacijske tehnologije in zagotavljanje informacijske varnosti, celovitosti, zanesljivosti, dostopnosti in zasebnosti podatkov za storitve eZdravja, ki jih je treba vpeljati na nacionalni ravni enotno. Trenutni zakon o zbirkah podatkov ureja celo paleto zbirk podatkov, ne pa zbirk njihovega upravljavca, ki bi podpiral, omogočal in zagotavljal nemoteno, varno, zanesljivo in zakonsko opredeljeno elektronsko poslovanje v okviru eZdravja. Zato je treba sodobnim zahtevam in ugotovitvam iz prakse ustrezno prilagoditi in urediti pravne podlage za novo nastajajoče zbirke podatkov eZdravja in ustanoviti center za informatiko v zdravstvu, ki bo poskrbel za delovanje enotnega in usklajenega zdravstveno informacijsko-komunikacijskega sistema na nacionalni ravni, ki bo deloval na enotni informacijsko-komunikacijski infrastrukturi. Uredba elektronskega zdravstvenega zapisa eRecepta, eNaročanja, e-izmenjave podatkov in dokumentov ter podobno zahteva nekaj nujnih posebnih določb ter tudi jasna pravila igre za vse nacionalne institucije, zdravstvene zavarovalnice, izvajalce zdravstvenega varstva, dobavitelje, paciente, nevladne organizacije in druge. Drugi bistveni cilj predloga zakona je omogočiti pravno podlago za kakovostno, prijazno in učinkovito poslovanje v zdravstvu preko storitev eZdravja. Izvajalci, če želijo biti učinkoviti in kakovostni, morajo hitro pričeti z uporabo storitev eZdravja. Sprejetje tega zakona bo izvajalcem in njihovim procesom omogočil zakonite, strokovne, kakovostne in učinkovite elektronske storitve z namenom enotne in primerljive obdelave ter izmenjave podatkov in dokumentov. Center za izmenjavo podatkov iz šestega poglavja prejšnjega zakona ni nikoli zaživel, zato je v noveli zakona zaradi vzpostavitve in delovanja eZdravja na Nacionalnem institutu za javno zdravje vzpostavljen nov center za informatiko v zdravstvu, ki bo nacionalni, enoten in usklajen zdravstveni informacijsko-komunikacijski sistem, ki bo deloval na enotni informacijsko-komunikacijski infrastrukturi. Predlog zakona predvideva zbirke podatkov eZdravja, in sicer Centralni register podatkov o pacientih, ki vsebuje dvoje vrst podatkov o pacientih – povzetek podatkov o pacientih in pacientovo zdravstveno in drugo dokumentacijo. Osnovni namen registra pa je omogočiti dostop do podatkov in izmenjavo teh doma in v tujini, da se omogoči dostop do podatkov zdravstvenemu osebju, ki sodeluje pri zdravljenju oziroma zdravstveni oskrbi pacientov za zagotavljanje primerne, varne in kakovostne zdravstvene in druge oskrbe. Podatki za centralni register se pridobivajo iz centralnega registra prebivalstva, matičnega registra, zdravstvenega zavarovanja, zavarovalnice in od drugih. Zakon ureja tudi pooblastila za visoko varnost podatkov za vse, ki bodo pooblaščeni za posredovanje in pridobivanje podatkov v in iz centralnega registra. Podatki pa se hranijo do smrti pacienta. Občutljivi osebni podatki se vodijo v več zbirkah – eNapotnicah, eNaročilih, eReceptih, zNET kartici, eTriaži, TeleKap, eKomunikacije, Evidenca teleradioloških preiskav; in spremljajoči zbirki Evidenca uporabnikov eZdravja. Novela zakona prinaša predvsem na državni ravni enoten informacijski sistem, zato je nujna pravna podlaga, kar pa ta zakon je. Hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar, pripravi naj se gospa Nada Brinovšek.
Hvala lepa. Projekt eZdravje je brez dvoma izredno pomemben projekt za zdravstvo v smislu racionalnejšega dela, boljšega dostopanja do podatkov in podobnega. Izrednega pomena je za državo v smislu načrtovanja zdravstvenih storitev, planiranja zdravstva, ustrezne obdelave analitičnih podatkov in podobnega; ter seveda tudi za samega bolnika glede lažje dostopnosti do njegovih podatkov, do učinkovitejšega zdravljena, kot je na primer pri TeleKapi in podobnih projektih. Nobenega dvoma ni, da bi s tem projektom morali imeti vsi korist: država, izvajalci in seveda bolniki oziroma mi kot potencialni bolniki. Je pa ta projekt neločljivo vezan na ravnanja z občutljivimi podatki o zdravstvenem stanju posameznika. In če se je do zdaj govorilo ali pa ukvarjalo v okviru projekta eZdravje več s tehničnimi rešitvami, kot je ustrezna strojna oprema, povezljivost in podobno; seveda je zdaj v drugem planu, ki pa je še pomembnejši in bolj vsebinske narave – se pravi vprašanja, na kakšen način ravnati s podatki, kdo bo imel dostop, do katerih podatkov. Osebno sem prepričan, da morajo biti glavne opredelitve vseh teh vprašanj določene v samem zakonu. Nekatere; dopuščamo pač možnost, da se jih opredeljuje tudi v podzakonskih aktih. Ampak glede na pomembnost seveda mislim, da je zakon tisti, ki je prvi, ki mora določati, kaj in na kakšen način ter kdo bo do teh posameznih podatkov dostopal. To je seveda en vidik varnosti teh podatkov. Drugi vidik varnosti so tudi tehnične rešitve samega informacijskega sistema. Mislim, da bi bila potrebna opredelitev odgovornosti tudi v samem zakonu za zagotavljanje te optimalne varnosti, podobno kot je v nekaterih drugih sistemih, verjetno v bančništvu ali pa še kjerkoli drugje; do možnosti vdorov in dostopov do teh občutljivih podatkov. Naslednje vprašanje, ki je vsebinsko verjetno še dokaj odprto, je poenotenje in združljivost posameznih podatkov s področja zdravstva. Kako bomo baze podatkov naredili primerljive? Na kakšnih temeljih, da ne bomo na koncu primerjali jabolk s hruškami. Tudi do zdaj je bilo te vsebine zelo težko primerjati in usklajevati, pogosto je tudi prihajalo zaradi tega do različnih interpretacij na podatkih, ki so se dobivali iz različnih zdravstvenih institucij. Kar nekaj napora je bilo do zdaj vloženega v povezljivost informacijskih sistemov, za katere vemo, da so si jih izvajalci pač prilagajali glede na svoje želje, potrebe, svoja videnja in so bili do velike mere ti sistemi inkompatibilni med seboj. Mislim, da je zdaj to z interoperabilno hrbtenico v večji meri urejeno. Bi pa bila po mojem smiselna tudi neka zaveza za v prihodnje, ko se bodo izvajalci v javnem zdravstvenem sistemu dogovarjali o spremembah znotraj tega, da bodo veljala določena pravila, da ne more tu igrati vsak svoje zgodbe na način, kot se je to dogajalo danes. Še ena stvar, ki se mi zdi dokaj pomembna, so sami stroški, ki so bili omenjeni in tudi v gradivu so omenjeni – so dokaj visoki. Govorimo o milijonskih zneskih za naslednja leta, v preteklosti so bila pač to evropska sredstva. Kar nekaj upravičene kritike je bilo na njihovo uporabo in način uporabe. V prihodnje bo treba zagotoviti na eni strani vidik racionalne rabe, po drugi strani pa naj ta sredstva ne postanejo nek stalen vir ali pa dober vir črpanja proračunskih sredstev za nadaljnjih 10 let za tiste, ki rešitve na področju zdravstvene informatike šele iščejo. Mislim, da ne bi bilo dobro, da vnaprej odkrivamo toplo vodo. Večina rešitev po svetu že obstaja in bojim se, da je kar nekaj rešitev ali storitev v okviru eZdravja, ki so predvidene še v krepki fazi razvoja teh storitev, ki naj bi bile pač v Sloveniji drugačne kot drugje. Mislim, da to nima hudo velikega smisla in bi veljalo o tem razmisliti. O milijonih v naslednjih letih – en problem vidim tudi glede na današnje stališče, ki sem ga dobil v okviru reformnega programa glede višine sredstev, ki bodo zdravstvu namenjena pri zagotavljanju teh milijonov. In na drugi strani tudi pri porabi, ker že zdaj govorimo o 3, 4 milijonih na letnem nivoju, kar se mi zdi v fazi, ko sistem vzpostavljamo in istočasno že namenjamo ta denar za posodobitve in razvoje ne vem kakšnih programov veliko denarja, da je vredno o tem še enkrat razmisliti. Seveda pa si želimo, da bi ta projekt eZdravja uspešno potekal in tudi bomo v tem kontekstu vsebinski predlog tega zakona, ki ga je mogoče v nekaterih podrobnostih treba še uskladiti, podprli, da prispevamo delež k izpeljavi tega projekta. Hvala.
Besedo ima gospa Nada Brinovšek, pripravi naj se predlagateljica.
Hvala še enkrat za besedo, predsednik. Tu bi rada še enkrat opozorila ministrico, čeprav je ni več v dvorani, na naloge, ki izhajajo iz 13. člena teh sprememb zakona. In sicer, da bo morala v roku enega meseca določiti naloge centru za informatiko v zdravstvu, da bo morala določiti obveznosti uporabnikov eZdravja, določiti pogoje, roke in način vključevanja v eZdravje, določiti pogoje za vodenje zbirk in pogoje, katero pacientovo zdravstveno in drugo dokumentacijo lahko vsebuje centralni register pacientov. Zakon to točno določa v roku enega meseca po uveljavitvi zakona. Rada bi tukaj tudi rekla, da si težko predstavljam vpeljavo tega računalniškega poslovanja v življenje, čeprav ta zakon in to podpiram. Terjalo bo veliko časa in tudi menim, veliko dodatnega izobraževanja za izvajalce. Zanima me, ali je v teh 14,4 milijonih, ki se v naslednjih 3 oziroma 4 letih predvideva iz proračuna države, zajeto tudi izobraževanje in usposabljanje teh izvajalcev. Bom raje tako vprašala, kaj ni zajeto v teh 14,4 milijonih? Malo sem tudi skeptična, ker se aktivnosti, ki se izvajajo na Ministrstvu za zdravje, seveda bolj počasi, da bo ta projekt resnično že zaživel s 1. 12. letošnjega leta. Res pa je po drugi strani, da ta projekt ni odvisen samo od ministrstva; je vsekakor odvisen tudi od izvajalcev samih. Ker je prej v razpravo že repliciral kolega Vrtovec in tudi kolegica Jelka na izjavo gospe oziroma kolegice Guček, da gre ta sprememba kot neka reformna sprememba tega zakona. Jaz upam, da tukaj koalicija ne misli na tak način reformirati zdravstva oziroma celotne države. In še kot pohvala kolegu Zormanu. Večkrat, na odborih za zdravstvo in tudi danes v Državnem zboru, smo lahko poslušali njegovo razpravo, za katero bi lahko rekla, da je mnogokrat boljša in natančnejša, kot nam jo podajo strokovne službe ministrstva ali pa celo ministrice. Škoda, da ni ministrice tukaj, bi ji predlagala, naj ga povabi v svoje vrste. Hvala lepa.
Besedo ima sedaj državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje. Replika. Ja, seveda je replika prej. Repliko ima mag. Margareta Guček Zakošek.
Hvala. Ker je letelo na mene zagotovo. Jaz nisem rekla, da je to reforma zdravstvenega sistema in sem bila narobe razumljena. Rekla sem, da je to prvi korak k reformi, ki ga podpiram, ker sem prepričana, ko se bo uredilo strukturno tudi gledanje, kje se kaj dogaja, da bo to vodilo k strukturni reformi. Nisem pa rekla, da je to reforma. Prvi korak, zato ga podpiram. Hvala.
Sedaj pa ima besedo državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje gospa Nina Pirnat.
Hvala lepa. Spoštovani poslanci in poslanke! Jaz se vam najprej zahvaljujem za številne konstruktivne pripombe, opažanja in usmeritve, ki ste jih podali v okviru današnje razprave. Še posebej bi se pa zahvalila poslancema gospe Maruši Škopac in gospodu Branku Zormanu za izjemno dober prikaz predstavitve posameznih produktov eZdravja, v katerih bi sicer jaz sama morala podajati utemeljitve, pa so bile že podane. Na začetku bi povedala glede pojma zdravstvene dokumentacije, ki je bilo zastavljeno, kaj to pomeni. Mi smo že v samem uvodu povedali, da s tem zakonom tudi delno prenašamo Direktivo 2011/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca o uveljavljanju pravic pacientov pri čezmejnem zdravstvenem varstvu v smislu prenosa definicije pojma zdravstvena dokumentacija. To pomeni, da s prenosom te direktive in vsebine hkrati tudi definiramo zdravstveno dokumentacijo. Naš zakon, ki je pred vami, temu neposredno sledi. Veliko razprave je bilo na temo varovanja podatkov, opredelitve varnosti. Naj povem, da imamo v Sloveniji v primerjavi z drugimi državami varnost podatkov opredeljeno z Zakonom o varstvu osebnih podatkov, kjer so zdravstveni podatki posebej občutljivi podatki. Zakaj to razlagam? Zaradi tega, ker nas pri uvedbi eZdravja velikokrat primerjajo s Hrvaško, kjer varstvo osebnih podatkov ni tako restriktivno urejeno, kot je to pri nas; tudi ni tako močna zaveza in zaradi tega je šlo pri njih vpeljevanje hitreje. Kar pa se samega varovanja podatkov v povezavi s tem zakonom tiče, naj povem, da smo pri pripravi novele ves čas sodelovali z Informacijskim pooblaščencem, ki je tudi ves čas usmerjal nastajanje tega zakona. Zamišljeno je aktivno varovanje podatkov, sledijo se vsi dostopi po najmodernejših smernicah. Kar se tiče nabora osebnih podatkov, vrste, načina, je tako, kot je poslanec dr. Gantar izrecno poudaril, že navedeno v samem zakonu; in to ni stvar pravilnika. Kar se tiče primerljivosti podatkov, ki jih bomo nabirali, tudi izpostavljeno v isti razpravi, bo natančna metodološka navodila pripravljal Nacionalni institut za javno zdravje, ki bodo zagotavljala posamezno primerljivost. Veliko je bilo razprave na temo možnosti izmenjave podatkov, povezave posameznih zbirk podatkov, za to temo je bilo v smislu strojne opreme in v smislu možnosti izvedeno orodje tako imenovana interoperabilna hrbtenica, preko katere so vse te možnosti izmenjave podatkov zagotovljene. V razpravi je bilo tudi vprašanje povezave z JAZMP. Naj povem, da eRecept že danes uporablja centralno bazo zdravil. Nadalje, kar se tiče priprave podzakonskih aktov, ki je bilo tudi izpostavljeno, da smo dolžni v roku enega meseca pripraviti podzakonske akte, naj povem, da smo bili v sklopu priprave vladnega gradiva dolžni dati že sam predlog zakona, skupaj z osnutki. Pravilnike, ki naj bi sledili iz tega zakona in bi se potem nanašali na obveznosti, na način vključevanja, na pogoje vodenja, kar je bilo vse tudi povedano v razpravi, to imamo v pripravi in je mišljeno in smo zavezani, da to naredimo v roku enega meseca. Bilo je vprašanje, ali je usposabljanje izvajalcev že zajeto? Da, usposabljanje izvajalcev je že zajeto v finančni konstrukciji, ki ste jo prejeli oziroma ki je priloga zakona. Kar se tiče premagovanja administrativnih ovir – NIJZ, ZZZS in ostali izvajalci bodo preko ustreznih povezav zajeti in dostopali do e-zapisov. Posamezne ključne zadeve produktov so bile, kot rečeno, že navedene. Kar se tiče čakalnih dob. Seveda bo vzpostavitev nacionalnega čakalnega seznama omogočala boljšo preglednost, kje kdo čaka, možnost bo elektronskega naročanja na točen termin, vendar ta hip še ni mogoče reči, koliko bo to prispevalo k samemu skrajševanju. Vsekakor pa bo to prispevalo k veliko boljši preglednosti, kje čakalne dobe sploh so. Izognili se bomo podvajanju, potrojevanju ali še več – početverjenju, če želite, naročanja na različna mesta. Na ta način bo bolnik tudi bistveno lažje videl, kje, pri kom in koliko časa bo čakal. Ta sistem nam bo omogočal tudi odlično povezavo oziroma prikaz za analitike, ker bo lahko potekala tudi sprotna obdelava ažurnih podatkov o čakalnih dobah. In tudi na ta način bo vzpostavljen nacionalni čakalni seznam. Mogoče toliko zaenkrat. Če sem kaj bistvenega spustila, bom pa še povedala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Prav. Potem prosim, da se prijavite, ko bom dal znak, da se prijavite. Če želi razpravljati tudi predstavnica Vlade kot predlagateljica predloga zakona, prosim, da se prijavi z dvigom roke. Zdaj pa prosim, da se prijavite. Vsak razpravljavec ima 5 minut. Najprej razpravlja mag. Margareta Guček Zakošek.
Hvala, gospod predsednik. Ker mi je prej mogoče malo časa zmanjkalo, bi nadaljevala in bi imela mogoče tudi kakšno vprašanje za predstavnike Vlade. Rekli ste, da se ne moremo primerjati s Hrvaško zaradi različnega varovanja podatkov. To razumem, čeprav nam je tistim v zdravstvu, ki smo bili zaposleni [[…]]Ravno, recimo, 3 leta nazaj je bila Hrvaška predstavljena kot dober primer, kako so že leta 2009 uvedli eRecept. In tukaj mogoče vprašanje glede eNaročanja. Jaz poznam konkreten primer, ko isti specialist, konkretno endokrinolog, obravnava različne tipe bolezni. Na primer, človek je diabetik, hkrati ima potencialno erektivno disfunkcijo, recimo hipogonadizem, zato potrebuje različne obravnave pri istem specialistu, celo pri istem človeku. Kaj se danes dogaja? Danes se dogaja to, da mora ta človek za obravnavo priti trikrat v razmiku osmih mesecev do enega leta, da dobi ustrezno terapijo. Na koncu pa se pojavi vprašanje, zakaj ni 100 evrov, da bi dodatno izvedli neko preiskavo, ki bi natančno pokazala neko diagnozo? Ali bo eNaročanje odpravilo to anomalijo našega zdravstvenega sistema, ki ga bolnice izkoriščajo in s tem polnijo svoj fond? Naslednja stvar: eRentgen oziroma kakorkoli se že to imenuje. Poznam primer, ko bil je človek slikan v zdravstvenem domu, dobil je sliko na CD, prišel je v bolnico v urgentnem stanju, tam pa so imeli opremo, ki ni znala odčitati tega rentgena. Ali bo ta sistem takšno anomalijo, povezavo med primarnim in sekundarnim oziroma terciarnim sistemom odpravil? Veste, zakaj sem rekla reforma? Rekla sem zato, ker mi si ne želimo samo tega, da bodo papirji in se ne bodo prenašali in bodo pacienti razbremenjeni papirologije. Mi si dejansko želimo tega, da bo ta sistem omogočil bolj učinkovito delovanje – in zato je to prvi korak k reformi. Osebno sem prepričana, da ves ta čas, 15 let je od tega, od kar smo se za to odločili, porabili smo veliko evropskega denarja, da bi ga vzpostavili. Danes skorajda nimamo nič od ničesar in hvala bogu, da je ministrstvo prineslo dokončno ta predlog. Da ne bomo zopet investirali v opremo, sisteme, govorili o eZdravju; niti malo koraka pa v e-digitalizacijo in eHealth, ki ga Evropska unija promovira, ne bomo naredili. Če teh anomalij ne odpravimo, potem strošek uvajanja ni smotrn. Prej nisem uspela priti do tega dela reforme. Jaz še vedno mislim, da mora biti ta sistem podlaga za reformo načina funkcioniranja zdravstva, ker 75 % denarja gre še vedno v organizacijo in storitve oziroma v plače. Dajmo enkrat skupaj z ZZZS pogledati, kje je ta denar, ki ga lahko prihranimo. Do danes smo varčevali na čem? Na cenah zdravil. Spravili smo na kolena določene farmacevtske proizvajalce, da danes sploh nimamo inovativnih zdravil, ker so predraga. Ne znamo pa takšnih sistemov izkoristiti za to, da bi tudi videli poti diagnoz. Ko iščemo ljudi, kje se zatakne diagnoza, da na koncu ne dobijo zdravil, ki bi jim lahko rešilo življenje, primer pljučne arterijske hipertenzije, 100 bolnikov. Kje se ustavi – v primarnem zdravstvu? To je tisto, kar rabimo. Rabimo sistem, ki bo dal reformo, jaz še enkrat to poudarjam. Mislim, da metanje denarja v tehnologijo, če ne bomo hkrati razmislili o tem, kje v resnici pridobimo, ni smiselno, zato bi tukaj imela še ta dodatek. Hvala.
Besedo ima gospod Igor Zorčič.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Jaz o tem zakonu menim, da je mali korak za nas poslance, pa velik za zdravstvo. Zdravstvo bi sicer v prihodnosti potrebovalo še veliko takih korakov, pa vendarle se ob tem zakonu spomnim situacije. Ko sem nadgradil svoj telefon, sem teden kasneje ugotovil, da mi ta telefon meri korake. Sedaj sem izvedel, da obstajajo ure, ki merijo srčni utrip, skratka, cel kup nekih zdravstvenih parametrov, ki jih nekdo zbira. Ob takih parametrih, ko nekdo zbira tvoje podatke o tem, kakšen srčni utrip imaš čez dan, koliko korakov narediš, koliko se giblješ, me prav čudi, da smo šele danes, leta 2015 tam, kjer skušamo te podatke, podobne ali primerljive, ki se nanašajo na zdravje ljudi, povezati v neko celoto in iz njih nekaj iztržiti v našem zdravstvenem sistemu. Če povem drugače, danes bi že lahko morda pisali na kakšno multinacionalno firmo in jih prosili za kakšno eNapotnico, ker imajo več kot dosti podatkov o nas; pa se pri tem niti ne sprašujemo, kako so prišli do njih. Danes je bilo kar nekaj diskusij v zvezi s tem. Nimam nobenih pomislekov, da ta zakon danes sprejmemo. Edini moj pomislek je, zakaj šele leta 2015, zakaj ne 2003 ali 2002, ko je že bila dostopna tehnologija za takšno področje. Nimam nobenih pomislekov, da bi tak zakon sprejel. Upam pa, da bo tudi v praksi zaživel v največji in najboljši luči; da nam bo bistveno olajšal te poti med osebnimi zdravniki, specialisti in podobno; ter hkrati olajšali delavcem, vsem delavcem, ki so udeleženi v tem zdravstvenem sistemu. Hvala.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje gospa Nina Pirnat.
Hvala lepa. Najprej bi še enkrat poudarila, da večina produktov eZdravje, o katerih govorimo, že funkcionira na posameznih lokalnih nivojih, na lokalnem okolju. S tem zakonom pa dajemo zakonsko podlago, da jih izpeljemo na nacionalnem nivoju. Zakaj to poudarjam? Zaradi tega, da si morda ne bo nekdo predstavljal, da sedaj bomo pa neke produkte na novo razvijali in začenjamo od čiste nule, ne. S tem zakonom bomo mnoge lokalne produkte, ki so že izpeljani, uveljavili na nacionalnem nivoju in jim dali podlago. To je prva stvar. Druga stvar. Vprašanje, ali bo eNaročanje rešilo težave, ki so strokovno-klinične narave? Ne, ne bo jih rešilo. Problem, ki ste ga vi izpostavili, je stvar klinične poti in je stvar kliničnih smernic. To bomo reševali na drugačen način. Naj povem, da ta trenutek nastajajo nove smernice za pripravo smernic obdelave, priprave kliničnih smernic; in to bo rešila stroka – na kakšne vrste posegov, kako, kdaj in na kakšen način se pacienta naroča. To ni stvar eZdravja. eZdravje je v tem primeru samo orodje, kako zagotoviti boljšo preglednost. Ga pa nujno potrebujemo tudi zato, da vidimo te anomalije, ki morda res so anomalije. Kar se tiče skupnega pregleda podatkov v radiologiji. Konkretno bo čitanje radioloških slik rešil radiološki portal, ki bo tudi rešil problematiko različnih vhodov, ki obstaja do sedaj. Kar se pa tiče urgentnih centrov, pa naj povem, da bo v sklopu javnih naročil za te urgentne centre, ki jih razvijamo v Sloveniji, tudi zagotovljeno, da bodo vsi opremljeni enako, z enako tehnologijo; in teh težav potem ne bi bilo več.
Hvala. S tem zaključujemo razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v petek, 24. 4. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O BANČNIŠTVU, PRVA OBRAVNAVA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 20 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu mag. Marku Pogačniku.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki smo se ponovno odločili za vložitev Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu v Državni zbor Republike Slovenije. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da obstaja več razlogov za dopolnitev Zakona o bančništvu, in sicer Slovenija je edina izmed tranzicijskih držav, ki je že drugič na račun davkoplačevalcev sanirala bančni sistem. Zadnja sanacija bančnega sistema na račun davkoplačevalskega denarja je znašala več kot 5 milijard evrov, pri tem pa je treba poudariti, da smo v letu 2013 na račun davkoplačevalcev sanirali tudi dve manjši privatni banki. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo in smo hkrati prepričani, da bi bilo pošteno do davkoplačevalcev, da bi izvedeli, za kakšne namene se porablja njihov denar. Zaradi tega smo tudi ponovno predlagali Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu. Cilj tega zakona je pridobiti ustrezne podatke, ki bodo Državnemu zboru omogočili sprejetje učinkovite bančne zakonodaje, s katero se bo preprečilo izvajanje nepravilnosti in neučinkovitosti v slovenskem bančnem sistemu. Cilj predlaganega zakona je tudi razkritje odgovornosti tistih, ki so sodelovali v podeljevanju kreditov brez ustreznih jamstev, v primeru, če je banka prejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. S predlagano rešitvijo bodo bančni podatki, ki so bili do sedaj zaupni, dostopni za potrebe dela Državnega zbora Republike Slovenije ter delovnih teles in preiskovalnih komisij, ki delujejo v okviru Državnega zbora, če se bančni podatki nanašajo na banko, ki je prejela državno pomoč ali je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. S tem se bo dalo Državnemu zboru Republike Slovenije, ki sprejema pomembne odločitve v zvezi z reševanjem težav v bančnem sistemu, možnost, da pridobi ustrezne podatke v zvezi s stanjem v bančnem sistemu, da ugotovi, kdo je odgovoren za nastalo stanje, in predvsem sprejme ustrezno zakonodajo, ki bo v prihodnje učinkovito preprečevala nepravilnosti in neučinkovitosti v delovanju slovenskega bančnega sistema. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo pomembnosti tajnosti in zaupnosti bančnih podatkov, vendar smo vsekakor prepričani, da bi v primeru, ko je vključen davkoplačevalski denar, zakonodaja morala omogočati vpogled v določen del podatkov. Ker smo predlagali, da ponovno odpremo splošno razpravo o tem zakonu, v Slovenski demokratski stranki danes pričakujemo konstruktivno razpravo o tem in da se predlog prvega branja tudi podpre. Hvala.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju Ministrstva za finance gospodu Metodu Dragonji.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani predlagatelj, spoštovani poslanke in poslanci! Uvodoma želim spomniti, da je 31. marca 2015 Državni zbor sprejel nov Zakon o bančništvu, ZBan-2, ki je tudi že objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije št. 25/15, veljati pa začne 13. maja. Zato se moramo zavedati, da bi spremembe, o katerih odločate danes, veljale le, če bi bil predlog zakona, ki je pred nami, uveljavljen pred dnem pričetka veljavnosti ZBan-2. Vlada je zavzela stališče do predloga zakona. Vlada predloga ne podpira. Vlada meni, da je obstoječa ureditev ustrezna in organom odkrivanja ter pregona omogoča razkritje podatkov, ki jih potrebujejo za ugotavljanje odgovornosti v primeru nepravilnosti pri bančnem poslovanju. Prav tako poudarjamo, da ZBan-2, ki bo pričel veljati 13. maja, določa, da Banka Slovenije lahko razkrije zaupne informacije Državnemu zboru, kadar ta v skladu z zakonsko določenimi pooblastili izvaja nadzor nad delovanjem Banke Slovenije v zvezi z izvajanjem njenih nalog in pooblastil pri opravljanju nadzora, če je posredovanje posameznih zaupnih informacij nujno za izvajanje pooblastil nadzora nad delovanjem Banke Slovenije. Predlog zakona res ne ureja povsem enakega vprašanja kot ZBan-2. ZBan-2 ureja dostop do zaupnih informacij, s katerimi razpolaga Banka Slovenije. Predlog zakona pa dostop do bančne tajnosti, to je podatkov, o katerih razpolagajo posamezne banke. A to ne pomeni, da Državni zbor ne more dostopati do tajnih podatkov bank. 126. člen ZBan-2 omogoča dostop do tajnih podatkov tudi, če tako določa drug zakon. Tak zakon je med drugim tudi Zakon o parlamentarni preiskavi. V zvezi z njim je Ustavno sodišče že zapisalo, da so preiskovalne komisije delovna telesa parlamenta, ki se od drugih parlamentarnih odborov razlikujejo po tem, da imajo pooblastila podobna sodiščem v kazenskem postopku. To predvsem pomeni, da smejo pod pretnjo sankcije zasliševati priče in izvedence ter zahtevati predložitev listin. V zvezi s predlogom zakona pa poudarjam, da mu nasprotujemo predvsem zato, ker predlog zakona ne določa pogojev, pod katerimi lahko Državni zbor ali njegovo delovno telo zahteva posredovanje informacij. Vsak poseg v bančno tajnost bi namreč moral biti podvržen natančnim pravilom in pogojem, ki bi morali biti izpolnjeni; ter vezan na dejanske pristojnosti Državnega zbora. Tako ni dovolj, da se zahteva, da Državni zbor nek podatek potrebuje. Določeno bi moralo biti tudi, kateri cilj oziroma kakšen namen uporabe upravičuje poseg v bančno tajnost. To so osnovni razlogi, zakaj je vlada zavzela stališče, ki sem ga predstavil. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Združene levice bo predstavil dr. Matej T. Vatovec.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Deklarirani namen Poslanske skupine SDS je, da se Državnemu zboru omogoči odkrivanje konkretne odgovornosti za nastanek slabih terjatev v bankah, ki so bile deležne državne pomoči; vendar je predlog napisan tako, da omogoča strankarsko manipuliranje s tajnimi bančnimi podatki. Po naši oceni bi lahko isti namen dosegli brez tega tveganja. Kot je znano, veljavni Zakon o bančništvu omogoča vpogled v zaupne podatke tožilstvu, policiji in sodišču na podlagi odločbe preiskovalnega sodnika. Po našem mnenju bi bilo treba to določbo razlagati široko, tako da bi se nanašala tudi na parlamentarne preiskave. Zakon o parlamentarni preiskavi namreč določa, da se parlamentarna preiskava na najbolj občutljivih področjih izvaja preko sodišča, ki opravi konkretna preiskovalna dejanja oziroma izvede določene dokaze. Po našem mnenju je to zadostna podlaga za to, da tudi parlamentarna preiskovalna komisija pridobi določene podatke, ki jih sicer varuje bančna tajnost, če za to obstaja upravičen razlog. Po našem mnenju bi bil namen predlagatelja dosežen, če bi predlagal določbo, da lahko te podatke poleg tožilstva, policije in sodišča pridobi tudi parlamentarna komisija po predhodni odredbi preiskovalnega sodnika. Mislim, da takemu predlogu ne bi mogel nihče nasprotovati. Toda predlagatelj ni predlagal tega, ampak naslednjo dikcijo: "Podatke iz 214. člena mora banka razkriti, če je banka prejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank in če podatke iz 214. člena tega zakona potrebuje Državni zbor, delovno telo Državnega zbora ali preiskovalna komisija Državnega zbora." Prvi kriterij je, da je bila banka deležna državne pomoči. Ta kriterij je diskriminatoren. Recimo, če je neki funkcionar prejel podkupnino na račun pri zasebni banki, ki ni bila deležna državne pomoči, je ta podatek za ugotavljanje odgovornosti nosilcev političnih funkcij enako relevanten kot podatki o tem, kdo je podpisal kreditno pogodbo, ki morda sploh ni bila sporna. Skratka, ureditev naj velja za vse banke ali pa za nobeno; pod pogojem, da je pridobitev teh podatkov nujno potrebno za delo preiskovalne komisije. V nasprotnem primeru postavljamo banke, v katere vlagamo javna sredstva, v neenakopraven položaj, kar je nesprejemljivo, če smo banko prej podržavili in je zdaj državno podjetje. Na tej točki se v Združeni levici strinjamo s stališčem Vlade, da si predlagatelji napačno predstavljajo vzroke za nastanek bančne krize. Glede na to, kaj so zapisali v zahtevi za ustanovitev preiskovalne komisije, vidimo, da iščejo vzroke pri delovanju svojih ideoloških nasprotnikov, recimo ljudi, ki s komercialnimi bankami niso imeli nič; so si pa drznili podvomiti v razne neoliberalne mantre. Očitno je, da imajo predlagatelji zelo slab spomin oziroma bi radi s temi manevri dosegli, da bi javnost pozabila, kdo je vodil vlado in posredno tudi državne banke in državna podjetja v letih, ko je nastalo največ slabih terjatev. Če je kdo pozabil, največ slabih terjatev je nastalo med letoma 2004 in 2008, še posebej v zadnjih dveh letih prve vlade SDS, Desus, NSi, SLS. Vsi se zgražajo nad tajkunskimi prevzemi in krediti, ki so bili dani v ta namen. Deleži Republike Slovenije Kada in Soda se niso prodajali sami, ampak so jih prodajali tisti, ki so vodili vlado, Kad in Sod, to so pa med drugim tudi predlagatelji tega zakona. Ampak bistveni vzroki niso v dejanjih teh posameznikov, ampak v konstrukcijskih napakah evrskega območja in napačni makroekonomski politiki vlade. Dovolite mi daljši citat profesorja Prašnika iz Mladine, 20. februarja 2015, ki je to najbolj na kratko povedal. Citiram."K nastanku krize, ki je Slovenijo doslej stala približno 30 % potencialnega BDP, smo v veliki meri prispevali sami. Soustvarjali so jo avtonomni procesi na plitvem slovenskem finančnem trgu, te so sprožili nenadni dogodki, ki so privedli do spremembe obstoječih pravil igre. Dva taka dogodka sta ključna. Z vstopom v Evropsko unijo in območje evra so se zmanjšala državna tveganja, kar je spodbudilo velik priliv kapitala preko bančnega sistema. Temu je v letu 2005 sledila razglasitev politike hitrega izstopa države iz obeh ključnih skladov Sod in Kad, kar je pripeljalo do investicijske manije, ki je potekala predvsem preko zadolževanja podjetij. Ekonomist Kindleberger, ki proučuje nastajanje finančnih kriz v zadnjih 300 letih, dokazuje, da takšne investicijske manije ne more zaustaviti moraliziranje ob pogoltnosti, pač pa le smotrno delovanje regulatorjev, kar se v našem primeru ni zgodilo. 45-odstotna rast kreditov v gradbeništvu na prehodu iz leta 2007 v 2008 je najboljši dokaz za to. Tako se je v letih 2004 do 2008 zadolževanje v sektorju nefinančnih podjetij v Sloveniji povečalo za kar 13 milijard. Okoli 60 % tega denarja je šlo za naložbe v osnovno dejavnost podjetij, preostalih 40 % pa za finančne naložbe in naložbe v nepremičnine. Od teh 40 % je šla tretjina, to je 1,7 milijarde, za nakup lastniških deležev v lastnem ali drugih podjetjih. Več kot petina podjetij, katerih lastniških deleži so bili predmet prodaje v letih 2004–2008, je danes v stečaju oziroma v postopku likvidacije; skoraj tretjina pa je že izbrisanih iz registra podjetij. V večini teh primerov je šlo za menedžerske odkupe podjetij in gradbeništvo." Konec citata. Skratka, kdor misli, da bo s pregledovanjem kreditnih pogodb prišel do vzrokov te krize, se močno moti. Vzroki so v konstrukcijskih napakah evrskega območja in EU na sploh ter makroekonomski politiki takratne vlade. Vse drugo je metanje peska v oči in zavračanje lastne odgovornosti. Drugi kriterij je, da podatke potrebuje Državni zbor in delovno telo Državnega zbora ali preiskovalna komisija Državnega zbora. To je seveda preširoka opredelitev. Mi se strinjamo, da takšne podatke lahko pridobi preiskovalna komisija, seveda z dodatkom, da naj to predhodno odobri sodišče. Kaj pa pomeni, da bi dobili podatke v Državni zbor? To lahko pomeni samo, da jih dobijo vsi poslanci. Predstavljajte si, da nekdo na ta način ravna z vašimi osebnimi podatki; verjetno ne boste za. Dejansko mora biti izkazan pravni interes, neizogibnost razkritja teh podatkov; to pa je mogoče samo v okviru preiskovalne komisije po odredbi sodišča. Kar zadeva dostop delovnih teles, pa je stvar seveda jasna. Kdo vodi Komisijo za nadzor javnih financ? Največja opozicijska stranka. In kaj lepšega kot imeti bianko dovoljenje za brskanje po bančnih podatkih političnih nasprotnikov. Da se ne bomo narobe razumeli, za nas bančna tajnost ni neka absolutna svetinja. Absolutna bančna tajnost, ki velja v Švici, je izgovor za prikrivanje nepoštenega izvora premoženja. Bančno tajnost je treba obravnavati podobno kot davčno tajnost. Pooblaščene osebe morajo imeti vpogled v finančno premoženje. Vlada je v svojem mnenju omenila, da imajo centri za socialno delo vpogled v depozite prosilcev za denarno socialno pomoč. Nas to ne moti, pod pogojem, da teh pooblastil ne zlorabljajo za neupravičen nadzor in da cenzus ni postavljen tako nizko, da zaradi nekaj tisoč evrov prihrankov ne dobi socialne pomoči. Nas pa moti, da teh podatkov nima Finančna uprava. Finančna uprava ima podatek za vsak dohodek, ki izhaja iz dela. Nima pa podatkov o tem, koliko je posameznik zaslužil z obrestmi; te podatke banka posreduje samo svoji stranki in potem je od posameznika odvisno, ali bo oddal napoved za plačilo dohodnine. Na ta vidik bančne tajnosti ne opozarjajo slučajno, ampak zato, ker so se v medijih pojavile informacije, da naj bi se dohodke od kapitala, torej od dividend, obresti in prometa z vrednostnimi papirji, obdavčilo skupaj z dohodki od dela. Mi podpiramo to rešitev, ker ni pravično, da nek upokojenec, ki ima 400 evrov pokojnine, zasluži pa 50 evrov dividend, plača 25-odstotni davek; torej enako kot menedžer, ki ima 10 tisoč evrov plače in letno zasluži morda še 10 tisoč evrov z vrednostnimi papirji. Mi smo to ureditev že imeli, dokler je ni pokojni dr. Bajuk odpravil s svojo reformo, vendar so takrat zavezanci sami oddajali informativne izračune dohodnine, torej je bilo od njihove poštenosti odvisno, ali so realno prijavili dohodke. Skratka, zaradi navedenega ne bomo podprli predloga zakona Poslanke skupine SDS. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani gospod državni sekretar! Za ureditev področja bančne tajnosti je treba v sodobnem času najti drugačen pristop, saj je staro razumevanje tega instituta preživelo. To je bilo sporočilo OECD na lanskoletnem zasedanju v Berlinu, ob podpisu meddržavnega sporazuma o avtomatični izmenjavi informacij o finančnih računih. Ta sporazum je že podpisala tudi naša država, torej Republika Slovenija. Namreč, pod bančno tajnostjo se v številnih državah skrivajo davčne utaje, kar pa nikakor ni in tudi nikoli ni bil namen instituta bančne tajnosti. Po nekaterih ocenah naj bi bile države Evropske unije zaradi davčnih utaj prikrajšane za okoli tisoč milijard evrov letno. To so številke, ki vsekakor narekujejo ustrezno ukrepanje na tem področju. Prav področje bančne tajnosti posega danes v obravnavani predlog dopolnitve Zakona o bančništvu. 215. člen Zakona o bančništvu ustrezno našteva situacije, kjer dolžnost varovanja zaupnih podatkov ne velja. Do zaupnih podatkov ima dostop Banka Slovenije oziroma drugi nadzorni organi v zvezi z upravljanjem funkcije nadzora. Nima pa takšnega dostopa Državni zbor oziroma njegova delovna telesa, vključno s preiskovalnimi komisijami, pa čeprav je nujno, da bi Državni zbor kot zakonodajno telo imel celovite informacije o delovanju bančnega sistema, saj lahko le na ta način sprejema ustrezno zakonodajo na področju bančništva. Dejstvo je, da Banka Slovenije v preteklosti svoje nadzorne funkcije nad bančnim sistemom ni opravljala oziroma jo je opravljala očitno nezadostno. S svojimi poročili je Banka Slovenije celo zavajala Državni zbor, da je bančni sistem trden in učinkovit. Glede na podatke, s katerimi je Državni zbor razpolagal, niti ni mogel pravočasno in ustrezno ukrepati, da ne bi prišlo do bančne luknje, s kakršno smo se soočili v preteklih letih. Končni račun za slabo in nezakonito upravljanje bank in neustrezno opravljeno nadzorno funkcijo s strani Banke Slovenije je bil izstavljen davkoplačevalcem, ki so za tako stanje najmanj krivi; ob tem, da po veljavni zakonodaji niti oni niti njihovi izvoljeni predstavniki v Državnem zboru nimajo pravice izvedeti, čigav zapitek plačujejo. In še več. V zadnjem času smo s strani državnega sekretarja na Ministrstvu za finance izvedeli za podatek, da so banke, kljub možnostim prenosa slabih terjatev na DUTB v svojih bilancah zadržale preko 4 milijarde evrov slabih terjatev. Torej zgodba o dokapitalizacijah bank še zdaleč ni končana. Samo vprašanje je, kdaj bomo davkoplačevalce obremenili z novimi dokapitalizacijami – ali bolje rečeno, z novimi donacijami našim državnim bankam. Za dobro in ustrezno zakonodajo na področju bančništva in za porabo davkoplačevalskega denarja je torej odgovoren Državni zbor. Kot zakonodajalec mora imeti dostop do vseh podatkov, ki so pomembni za sprejemanje ustrezne bančne zakonodaje. Kot rečeno, je nova obsežna bančna luknja že dejstvo. In ker s privatizacijo vseh bank v večinski državni lasti očitno ne mislimo začeti takoj, je očitno že pred vrati nova dokapitalizacija z davkoplačevalskim denarjem, ali bolje rečeno, nova donacija bankam. Zato je posebej pomembno, da ima Državni zbor, njegova delovna telesa in preiskovalne komisije tudi možnost dostopa do vseh podatkov, zlasti v tistih bankah, ki so že bile deležne dokapitalizacije s strani države. V zvezi s preiskavami glede odgovornosti za nastalo situacijo ima zakonske pristojnosti tudi Državni zbor, ki preko preiskovalnih komisij ugotavlja politično odgovornost vpletenih v nastanek bančne luknje. S strani predstavnika Specializiranega državnega tožilstva je bilo jasno povedano, da so bili številni krediti podeljeni prav po posredovanju politike oziroma politikov. Brez vseh potrebnih bančnih podatkov tudi preiskovalne komisije svojega dela ne morejo kakovostno in dobro opraviti. Zaradi vsega navedenega bomo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokratov Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o bančništvu z velikim veseljem tudi podprli. Najlepša hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek bo predstavila gospa mag. Alenka Bratušek.
Podpredsednica, kolegice in kolegi! Kot nekako veleva tradicija aktualnega sedmega sklica Državnega zbora, bomo tudi na tej 7. redni seji obravnavali predlog novele Zakona o bančništvu. Čeprav smo na prejšnji redni seji obravnavali Zakon o bančništvu, ki se je pripravljal kar nekaj mesecev, usklajeval z mnogimi deležniki in implementiral nekaj pomembnih rešitev, ki so bile v luči zadnje velike globalne finančne krize pripravljene na evropski ravni, imamo danes na mizi ponovno predlog sprememb in dopolnitev Zakona o bančništvu. Tokrat so te predloge pripravili v Poslanski skupini SDS in so seveda tudi pripravljeni v luči potreb Poslanske skupine SDS. In poglejmo sam predlog zakona, ki ga bomo danes obravnavali predvidoma štiri ure in pol. Novela predvideva spremembo enega samega člena in, spoštovane kolegice in kolegi, poslanske skupine ste napovedale 4 ure in pol porabe časa v Državnem zboru za en sam člen. Ponovno, kot že nekajkrat v tem državnem zboru, bomo govorili o tem, ali je banka oziroma hranilnica, ki je prejela državno pomoč, dolžna varovati bančno tajnost. Res sem že nekajkrat poudarila, pa vendarle, če se je vprašanje bančne tajnosti v tem parlamentu že večkrat skušalo urediti na način, da bi kar v zakonu določili, kdo lahko zahteva podatke in kdaj jih lahko dobi, poudarjam, take posebne obravnave bančne tajnosti ne pozna nobena meni znana država, pa čeprav so skoraj vse evropske države v zadnjih letih izdatno podprle svoje finančne in bančne sisteme. Med poskusi ureditve področja bančne tajnosti naj omenim Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o dostopu do informacij javnega značaja. Novela Zakona o dostopu do informacij javnega značaja, ZDIJZ novela C, ki je bila uveljavljena v aprilu 2014, je kot bistvene rešitve opredelila na primer: krog zavezancev, in sicer so med zavezanci prvič tudi banke, ki so bile ali so deležne ukrepov po zakonu o pomoči bankam, če skrajšam; obseg informacij javnega značaja, in sicer tudi informacije iz kreditnih map, ki se bodo ali so se prenesle na tako imenovano slabo banko. Razprava, ki se je ob obravnavi novele odprla, je tekla predvsem v smeri odpiranja kreditnih map za javnost, ki so ostale na bankah, deležnih državne pomoči. Čeprav sta na neustreznost take rešitve opozarjala Banka Slovenije in Ministrstvo za finance, so bili pritiski nekaterih poslanskih skupin po odprtju kreditnih map veliki. Ampak na koncu je vseeno prevladal razum in ZDIJZ-C je odprla le kreditne mape tistih podjetij, ki so se prenesla na DUTB, in le v obsegu, za katerega je Banka Slovenije ocenila, da ne bo povzročal konkurenčne podrejenosti v razmerju do ostalih poslovnih subjektov. Čas volilne kampanje pa je razpravo, za katero je bilo aprila 2014 verjeti, da je zaključena, ponovno odprl. V zakonodajno proceduro je bil vložen poslanski zakon, s katerim se je banke, ki so bile deležne pomoči države, zavezalo k razkritju podatkov, ki so v celotnem mednarodnem okolju označeni kot bančna tajnost oziroma poslovna skrivnost. Takratna Poslanska skupina Pozitivne Slovenije in poslanci današnjega Zavezništva smo z razpravami v parlamentu ščitili položaj bank, ki smo jih nekaj mesecev pred tem sanirali z denarjem vseh davkoplačevalcev. Po našem trdnem prepričanju bi taka predlagana ureditev lahko prispevala k zlomu teh istih bank. Denar, ki smo ga namenili za njihovo sanacijo, pa bi bil nepovratno izgubljen. Ni odveč omemba, da smo bili kot poslanska skupina in posamezni poslanci takrat označeni tudi kot tajkuni in še marsikaj hujšega. Mnenje stroke, Banke Slovenije, ECB in ostalih je ostalo preslišano. Večina pa je sprejela zakon, ki ga je Ustavno sodišče v marcu 2015 razveljavilo; odločilo, da je protiustaven. Danes naj bi isto rešitev uzakonili, protiustavno rešitev še enkrat. Ali ni to malo narobe svet? V Zavezništvu menimo, da lahko različna delovna telesa in poslanci pridobijo vse podatke, ki jih pri svojem delu potrebujemo. V primeru, ko gre za preiskovalne komisije, pa zahtevane podatke lahko pridobimo tudi preko sodišč. Zaradi tega vsega, kar sem povedala, in predvsem zato, ker je zakon že enkrat bil ocenjen za protiustaven, v Poslanski skupini Zavezništva tega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil mag. Dušan Verbič.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Poslanke in poslanci, državni sekretar, lep pozdrav! Poslanska skupina Stranke modernega centra ugotavlja, da je predlagatelj Zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu, z oznako ZBan-1, z isto vsebino že vložil v Državni zbor v decembru 2013, ki pa je bil zavrnjen. Takoj se postavi vprašanje, ali se je v tem umestnem času kaj zgodilo, da imamo pred seboj identični predlog. Kot prvo. Lahko ugotovimo, da se je aktivirala aktivnost za odkrivanje storilcev, ki so povzročili tako imenovano bančno luknjo, preko organov pregona. Banke Slovenije, Družbe za upravljanje terjatev bank; skladno s koalicijsko pogodbo. Kot drugo, Državni zbor je pred kratkim sprejel Zakon o bančništvu, z oznako ZBan-2, ki bo stopil v veljavo v začetku naslednjega meseca, se pravi meseca maja. Predmetno področje bo dovolj dobro urejeno in omogoča organom pregona dobro osnovo za preprečevanje in pregon vseh, ki bi zlorabili svoj položaj v banki. Kot tretje. Zavedati se moramo, da kakršnikoli dostop do zaupnih podatkov banke, ki je tudi upravičeno, znižuje zaupanje v bančni sistem; in to tudi tistim bankam, in te so v večini v Republiki Sloveniji, ki imajo privatne lastnike. Predlog zakona predlagatelja določa, da dolžnost varovanja zaupnih podatkov iz 215. člena tega zakona ne velja, če je banka prejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. In te podatke potrebujejo Državni zbor, delovno telo Državnega zbora ali preiskovalna komisija Državnega zbora. Predlagana dopolnitev 215. člena Zakona o bančništvu, z oznako 1, je nesprejemljiva tudi iz razloga, ker je naznanitev kaznivega dejanja in vložitev ovadbe pri pristojnih organih pravica in dolžnost vsakega posameznika, torej tudi poslancev, da v primeru, če izvejo za okoliščine, ki lahko pomenijo razloge za sum storitve kaznivega dejanja, vložijo ovadbo pri pristojnih organih pregona. Za vložitev ovadbe zadošča, da prijavitelj izkaže razloge za sum storitve kaznivega dejanja, pristojni organi pa v nadaljevanju z upoštevanje procesnih pravil in preiskovalnih pristojnosti ugotavljajo ali so ti razlogi utemeljeni ali ne. Tako ni mogoče pritrditi stališču, da je za delo preiskovalnih komisij Državnega zbora Republike Slovenije nujno razkritje zaupnih podatkov, da bi se lahko preverile okoliščine glede domnevnih kaznivih dejanj nosilcev javnih pooblastil. Vsekakor pa ima preiskovalna komisija že zakonske podlage, da dobi podatke preko sodišča in le za namene preiskave. Da bi sami poslanci imeli dostop do vseh kreditnih pogodb, pa je sporno. S temi podatki naj ravnajo ustrezne institucije, kot so organi pregona, policija, tožilstvo in Nacionalni preiskovalni urad. Kot že omenjeno, bo Zakon o bančništvu-2, ki stopi v veljavo v začetku naslednjega meseca, določil dolžnost varovanja zaupnih podatkov v svojem 126. členu zakona. Tako se v tretji točki tega člena Zakona o bančništvu-2 določa, da mora banka posredovati zaupne podatke, če te podatke pisno zahteva Komisija za preprečevanje korupcije ali če jih zaradi izvedbe predkazenskega ali kazenskega postopka pisno zahteva sodišče, državno tožilstvo ali policija, razen v primerih ko za posredovanje zaupnih podatkov zakon izrecno določa odredbo preiskovalnega sodnika. Tako Zakon o bančništvu-2 v tretji točki 126. člena uzakonja obseg dostopa do zaupnih podatkov na način, da se organom odkrivanja in pregona vedno zagotovi njihova neposredna in hitra pridobitev. Ta člen ne nudi podlage za zahtevo po posredovanju podatkov, če drug zakon za posamezen podatek izrecno zahteva odredbo preiskovalnega sodnika. Je pa treba poudariti, da že obstoječi, danes še veljavni, Zakon o bančništvu v četrti a točki 215. člena od konca leta 2013 določa zakonsko izboljšavo glede pregona kaznivih dejanj na področju bančništva, ki je bila dodana z namenom, da se organom odkrivanja in pregona omogoči še učinkovitejše izvajanje njihove pristojnosti, ki se nanašajo na pregon kaznivih dejanj, storjenih na področju bančnega poslovanja. Zakon o bančništvu-1L pa je tudi podaljšal splošni zastaralni rok glede kazenske in odškodninske odgovornosti, povezani z opravljanjem funkcije članov organa vodenja ali nadzora banke, na njihov štirikratnik. Izrednim upravam banke pa se je naložila obveznost, da morajo nemudoma obvestiti Banko Slovenije, Komisijo za preprečevanje korupcije ter organe odkrivanja in pregona v vseh ugotovljenih sumih koruptivnih in kaznivih dejanj, ki so jih v okviru svojega dela zaznale ali so bile o njih obveščene. Na podlagi navedene obrazložitve bomo v Stranki modernega centra glasovali proti Predlogu zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu z oznako ZBan-1, ki ga nadomeščamo v naslednjem mesecu, kot prej omenjeno, z Zakonom o bančništvu-2. Prav tako smo mnenja, da bi sprejetje te spremembe zmanjšalo zaupanje v bančni sistem. Dostop do podatkov pa morajo imeti organi pregona, sodišče in Komisija za preprečevanje korupcije, ki preiskujejo s tem v zvezi kazniva dejanja in posledično zahtevajo materialno in odškodninsko odgovornost v bankah z državno lastnino. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, spoštovani državni sekretar! Sanacija slovenskega bančnega sistema nas je do sedaj stala že več kot 5 milijard evrov, pri čemer pa ta številka najverjetneje še ni dokončna, saj imamo slabih kreditov v slovenskih bankah še zmeraj oziroma ponovno več kot 4 milijarde evrov. Razlogi, da je do druge sanacije bančnega sistema prišlo, so zlasti v podeljevanju kreditov po prijateljskih linijah po nizkih obrestnih merah z neustreznim zavarovanjem. Eden izmed razlogov za zadnjo sanacijo naših bank pa zagotovo tiči tudi v pomanjkljivi zakonodaji, ki ureja nadzor nad delovanjem bančnega sistema. Sprejetje ustrezne zakonodaje, ki bo omogočala učinkovit nadzor, pa je naloga in odgovornost Državnega zbora. Da bi poslanke in poslanci lahko sprejeli ustrezno zakonodajo, moramo biti predhodno seznanjeni z ustreznimi podatki in informacijami, vendar pa je večina podatkov in informacij, ki se nanašajo na delovanje bančnega sistema, označenih z oznako bančna tajnost in je kot taka poslankam in poslancem nedostopna. Razumljivo je, da je bančna tajnost temelj poslovanja med bankami in njihovimi komitenti in da je pomembna za zaupanje komitentov, vendar mora imeti tudi institut bančne tajnosti ustrezne varovalke, ki onemogočajo zlorabe. Po veljavni zakonodaji bančna tajnost onemogoča pristojnim institucijam učinkovit nadzor nad stanjem v bančnem sistemu in se kot taka tudi pogosto izkorišča kot izgovor za prikrivanje napačnih odločitev vodstev bank. V preteklosti je Državni zbor Republike Slovenije od Banke Slovenije že zahteval določene podatke o stanju v bančnem sistemu, vendar se iz teh podatkov nikoli ni dalo ugotoviti odgovornosti Banke Slovenije kot tudi odgovornosti članov nadzornih svetov in članov uprav bank, ki so podpisovali in dajali kredite brez ustreznih zavarovanj. Po 152. členu Ustave Republike Slovenije je Banka Slovenije v svojem delovanju samostojna, vendar pa odgovarja neposredno Državnemu zboru. V komentarju Ustave je v 152. členu v dvanajstem odstavku zapisano: "Parlament mora imeti možnost, da redno analizira in kontrolira izvajanje denarne politike. Guverner centralne banke mora biti vedno pripravljen, da daje pojasnila parlamentu in ga informira o vseh zadevah s področja denarne politike." Eno je torej samostojnost Banke Slovenije v svojem delovanju, drugo pa je neposredna odgovornost Banke Slovenije Državnemu zboru. Glavni razlog za sprejetje tega zakona je potrebna sprememba opredelitve bančne tajnosti, ki bo omogočila ugotovitev odgovornosti za stanje v bančnem sistemu. S tem se bo lahko ugotovilo, kdo je odgovoren za potrebno sanacijo bančnega sistema v višini 5 milijard evrov, kdo je odgovoren za vse napake in napačne odločitve vodstev slovenskih bank in nezadosten nadzor regulatorja Banke Slovenije. Osnovna cilja predlaganega zakona sta torej, prvi, pridobiti ustrezne podatke, ki bodo Državnemu zboru omogočili sprejetje učinkovite bančne zakonodaje, s katero se bo preprečilo izvajanje nepravilnosti v slovenskem bančnem sistemu, in drugi, razkritje odgovornosti tistih, ki so sodelovali v podeljevanju kreditov brez ustreznih jamstev, vendar le primerih, če je banka prejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. S predlagano rešitvijo bodo bančni podatki, ki so bili do sedaj zaupni, dostopni za potrebe dela Državnega zbora ter delovnih teles in preiskovalnih komisij, ki delujejo znotraj Državnega zbora, seveda le v primeru, da se ti bančni podatki nanašajo na banko, ki je prejela državno pomoč. S tem se bo Državnemu zboru Republike Slovenije, ki sprejema pomembne odločitve v zvezi z reševanjem težav v bančnem sistemu dala možnost, da pridobi ustrezne podatke in ugotovi, kdo je odgovoren za nastalo stanje in predvsem da sprejme ustrezno zakonodajo, ki bo v prihodnje učinkovito preprečevala nepravilnosti in neučinkovitosti v delovanju slovenskega bančnega sistema. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nenehno opozarjamo na sporna dogajanja v bančnem sistemu in si prizadevamo, da bi se morebitne nepravilnosti razčistile in ustrezno sankcionirale. Zato bomo predlagano spremembo seveda podprli. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani kolegi in spoštovane kolegice! Dovolite, da vam na kratko predstavim stališče Poslanske skupine Desus k Predlogu zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu. V naši poslanski skupini Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu ne bomo podprli, saj bi po našem mnenju predlagano razkritje pomenilo nesorazmeren poseg v bančno tajnost. Zakaj se v Poslanski skupini Desus ne strinjamo s posegom v bančno tajnost s strani Državnega zbora? V 45. členu Poslovnika Državnega zbora je glede pridobivanja podatkov izrecno določeno, da lahko delovno telo v okviru svojega delovnega področja zahteva pojasnila in podatke od vlade in drugih državnih organov, javnih zavodov, javnih podjetij in javnih skladov, katerih ustanoviteljica je država. Iz tega izhaja, da se lahko podatki zahtevajo le od javnih subjektov, nikakor pa ne od zasebnih subjektov, kar banke vsekakor tudi so. Glede omogočanja dostopa do zaupnih podatkov s strani preiskovalne komisije Državnega zbora pa velja opomniti na Zakon o parlamentarni preiskavi, v katerem je določeno, da se parlamentarna preiskava glede najbolj občutljivih področjih izvaja preko sodišča, ki opravi konkretna preiskovalna dejanja oziroma izvede določene dokaze. Poleg tega predlog zakona ni napisan najboljše. V naši poslanski skupini opozarjamo, da predlog ne vsebuje vseh zahtevanih sestavin, kot izhaja iz 115. člena Poslovnika Državnega zbora. V delu, ki se nanaša na prikaz ureditve v najmanj treh pravnih sistemih držav članic EU, je predlagatelj po našem mnenju zgrešil, saj za Španijo, Ciper in Grčijo prikazuje ureditev glede delitve bremen zaradi dokapitalizacije bank in ne ravnanja z zaupnimi bančnimi podatki. Seveda navaja pravno ureditev Avstrije glede ravnanja z zaupnimi bančnimi podatki, a ugotovi le, da so izjeme glede varovanja bančne tajnosti določene v drugem odstavku 38. člena Zakona o bančništvu, ne pa, kakšne so te izjeme, še manj pa, ali je ureditev v Republiki Avstriji podobna tisti, ki jo predlaga sam. Tudi v Poslanski skupini Desus si želimo, da zgodba o bančni luknji kar se da hitro dobi epilog, sodni epilog, in da tisti, ki so se pri tem pravno pregrešili, če bo to seveda dokazano, za svoja početja tudi odgovarjajo. Prepričani smo, da je treba definirati vzroke za nastanek bančne luknje, da se v prihodnosti to ali pa karkoli podobnega ne bo nikdar in nikoli več ponovilo. Nujno pa je tudi opredeliti odgovornost za večmilijardno dokapitalizacijo ali, če hočete, škodo. Zato smo vztrajali, da je vse to treba zapisati v koalicijsko pogodbo. In to smo tudi zapisali. Opredelitev odgovornosti za škodo, ki hromi našo državo, je navsezadnje ključna za ponovno vzpostavitev zaupanja v finančne institucije, njihove nadzorne organe in ne nazadnje tudi v institut pravne države, kar vedno znova ponavljamo. Vendar pa morajo to nalogo primarno opraviti za to pristojni organi in institucije. V zadnjih letih smo na javnofinančnem področju žal priča močnemu, po našem mnenju premočnemu zategovanju pasov. Neodgovorno ravnanje bank je namreč ustvarilo spiralo zadolževanja, ki se je ne bo mogoče rešiti še kar nekaj časa. Vendar pa pridobitev zaupnih podatkov kot takšna ne bo pripomogla k izboljševanju situacije. Razkritje zaupnih podatkov in posameznih komitentov bank bi tako pomenilo po našem mnenju nesorazmeren poseg v bančno tajnost. Zaupni bančni podatki so poslovna skrivnost banke in komitenta, saj gre za občutljive podatke za poslovne subjekte, še zlasti pa za fizične osebe. Bančna tajnost prispeva k zaupanju komitenta, da bo banka varovala podatke o njegovem premoženjskem stanju, takšno zaupanje pa prispeva ne nazadnje ali pa predvsem k večji stabilnosti bančnega sistema. Kolegice in kolegi! Zadnja stvar, ki si jo v Poslanski skupini Desus želimo, je, da bi iskanje odgovornih pripeljalo še do enega kroga političnih obračunavanj, kazanja s prstom na druge, ki so jih mediji že itak vsakodnevno polni. Raje se fokusirajmo na prihodnost, na to, kako bomo barko peljali naprej, ne pa stopicali na mestu ali celo vozili vzvratno. Še enkrat, o odgovornosti tistih, ki so podeljevali slabe kredite, pa naj odločijo pristojni organi, ki jim ne bo mogoče očitati odvisnosti, pristranskosti, odvisnosti od naslednjih volitev in zganjanja populizma za ceno resnice. In ti pristojni organi bodo imeli na voljo vse potrebne podatke. Zaradi naštetega v Poslanski skupini Desus predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! V samem uvodu naj povem, da je obravnava Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu, ki ga je vložila v zakonodajni postopek skupina poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, brezpredmetna. Gre za dejstvo, da je Državni zbor konec marca sprejel nov zakon o bančništvu, spremembe, katerim smo priča danes, pa se nanašajo na star zakon, torej na zakon, ki s sprejetjem novega nima več veljave. Zato je današnja razprava o tem predlogu brezpredmetna. Odgovor na to, zakaj razpravljamo o tem zakonu, zagotovo najbolj pozna prvopodpisani gospod Jože Tanko, ki bo lahko povedal, ali gre za napako ali pa tudi za zavestno vztrajanje, da razpravljamo štiri ure in 30 minut o zakonu, ki je brezpredmeten. Veliko bolje bi bilo, da 4 ure in 30 minut opravimo na jutrišnji seji, ko bomo razpravljali o ustanovitvi komisije, ki naj bi opravila zelo zahtevno delo, ki se nanaša na poslovanje bank in politično odgovornost vseh vpleten za bančno luknjo v Sloveniji. Torej 4 ure in 30 minut imamo jutri v ta namen na razpolago. V tem trenutku bi samo spomnil na izkušnjo, ki jo je na tem področju imela islandska država. V Islandiji so uspešno detektirali krivce za propad bančnega sistema. Posebna preiskovalna komisija, ki jo je ustanovil parlament, je primer, iz katerega se gotovo velja učiti tudi v Sloveniji. Namesto političnih potez se je omenjena komisija preiskave lotila celostno in sistemsko in oblikovala delovne skupine po posameznih strokovnih področjih, ki so rezultirale s sporočilom, na podlagi katerega je islandski parlament sprejel resolucijo, preko katere je potem tudi naložil ukrepe, ki so šli v smer spremembe ustave, spremembe zakonov in tudi poslovnika parlamenta, da se nikoli več v zgodovini Islandije ne more zgoditi takšna finančna manipulacija in propad bančnega sistema, kot se jim je zgodil. To je prava pot, in prav je, da danes ne razpravljamo o zakonu, ki je brezpredmeten, in da to razpravo opravimo jutri v okviru točke o ustanovitvi preiskovalne komisije. V Poslanski skupini Socialnih demokratov lahko mirno povemo, da bomo, če bo prišlo do glasovanja, glasovali proti temu zakonu, ker je brezpredmeten, vendar upam, da bo vmes prišel tudi kakšen postopkovni predlog v to smer, da pravzaprav te razprave sploh ne bomo opravili. Hvala za pozornost.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima najprej predstavnik predlagateljev mag. Marko Pogačnik.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Kot predlagatelj bi šel malo skozi stališča, ki so jih navedle posamezne poslanske skupine. Bi se pa dotaknil zdaj stališča Socialnih demokratov, ki se sklicujejo, da je predlog, ki ga obravnavamo danes, to pomeni dopolnitev ZBan-1, da je brezpredmeten. Spoštovani kolega Veber, ZBan-2 je bil v Državnem zboru sprejet 27. 3. 2015. Po Uradnem listu bo ta zakon začel veljati v roku 30 dni. Mi smo ta zakon, ki smo ga vložili, vložili takrat, ko je veljaven ZBan-1, in se ne moremo sklicevati na ZBan-2, ki sploh še ni v veljavnosti. Tako da jaz mislim, da je to vaše stališče napačno. Bi ga pa lahko verjetno dodatno tolmačila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Toliko o tem. Jaz bi na kratko še enkrat rad predstavil razloge, zakaj se je Slovenska demokratska stranka ponovno odločila, da predlaga ta zakon. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi bil ta zakon smiseln in pošten predvsem do davkoplačevalcev. Pošten bi bil do davkoplačevalcev iz več razlogov. Večkrat smo ponovili, da smo slovenski davkoplačevalci že drugič sanirali bančni sistem. Smo edina izmed tranzicijskih držav, ki je to naredila že dvakrat. In glede na stanje v slovenskem bančnem sistemu, ne izključujemo možnosti, da bomo morali davkoplačevalci tudi tretjič sanirati bančni sistem. Sploh glede na podatke, ki jih je pred časom povedal državni sekretar, in sicer glede na odstotek slabih kreditov, ki so še vedno prisotni v slovenskih bankah v državnem lastništvu. Omenjeni zakon ne razkriva neke bančne tajnosti vse povprek in ne govorimo o pravnih ali zasebnih subjektih, ampak smo jasno definirali, da zakon razkriva odgovornost tistih, ki so sodelovali v podeljevanju kreditov brez ustreznih jamstev v primerih, če je banka prejela državno pomoč ali če je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. In gre tukaj za pomembno razliko, kot jo nekatere poslanske skupine v svojih stališčih poskušajo interpretirati oziroma prikazati pred javnostjo. Dejstvo je, da tudi v primeru, da bi bil ta naš predlog zakona izglasovan, bi še vedno Državni zbor ali organ Državnega zbora moral s temi podatki razpolagati kot z zaupnimi, in ne bi šlo vse povprek za razkrivanje določenih informacij. Večkrat je bila omenjena tudi preiskovalna komisija, zakaj to vlagam, kajti po Zakonu o parlamentarni preiskavi ima parlamentarna komisija možnost dostopa do tega podatka. Povedal vam bom iz lastnih izkušenj, kajti parlamentarno komisijo za razkritje bančnih nepravilnosti v prejšnjem mandatu sem vodil sam. Mi smo kot soglasno odločitev zahtevali od bank določene podatke. Banke so nam te podatke zavrnile. To še ni bilo ne vem kakšno presenečenje. Poskušali smo do podatkov priti preko sodišča, ampak tudi sodišče nam je zavrnilo dostop do teh podatkov. Ampak kaj več o tem pa o teh podrobnostih, mislim, da bo čas v petek, ko bomo obravnavali predlog ponovno Slovenske demokratske stranke za ustanovitev parlamentarne preiskave za raziskavo nepravilnosti v bančništvu. V Slovenski demokratski stranki smo na eni strani presenečeni, na drugi strani pa ne, da predvsem stranke tako imenovanega levega političnega pola na vsak način poskušate te naše zakone zavrniti. Kje so zdaj ti razlogi, da stranke levega političnega pola na tak način ščitite banke, verjetno najbolj veste sami. In zanimiva je bila tudi izvaja predsednika, ki je vodil vlado v obdobju 2008–2011, da ste podcenjevali stanje v slovenskem bančnem sistemu in na nek način s tem tudi prevzeli odgovornost za 5-milijardno sanacijo bančnega sistema. Osebno sem prepričan, če bi se takratna vlada Boruta Pahorja in tedanja koalicija začela ta bančni sistem reševati v svojem mandatu, da bi bil efekt na davkoplačevalce bistveno manjši, kot je bilo 5 milijard evrov, in da verjetno še marsikatero slovensko podjetje ne bi šlo v stečaj ali prisilno poravnavo. Stališče Združene levice je bilo sila zanimivo. Govorili so, da je bilo največ slabih terjatev ustvarjenih v obdobju 2004–2008. Te interpretacije Združene levice ne bi pričakoval, kajti vemo, da je takrat vlado vodila naša stranka oziroma naš predsednik gospod Janez Janša. Po vseh dosedanjih kazalcih in pa rezultatih je bila to najbolj učinkovita vlada v zgodovini Republike Slovenije in je bila tudi edina vlada, ki ni predčasno odstopila. In če bi bilo temu tako, potem res ne vidim razloga, zakaj bi v Slovenski demokratski stranki predlagali razkritje bančnih podatkov. Bi se verjetno mi upirali, ne pa vi. Zdaj pa je situacija obratna. Govora je bilo tudi o vplivu Kada in Soda. Kad in Sod nista imela vpliva na podeljevanje bančnih kreditov. Kad in Sod sta svoje premoženje prodajala zaradi svojih obveznosti in nismo imeli nobenega vpliva na banke oziroma še manj pa na podeljevanje teh kreditov. In jaz kot nekdanji direktor Soda to interpretacijo s strani Združene levice absolutno zavračam. Omenil sem že, da je sodišče preiskovalni komisiji zavrnilo dostop do teh podatkov. Prepričan sem, da zaupni dokument ostane zaupni in da tudi v primeru, da bi bil izglasovan ta zakon, bi organi Državnega zbora, ki bi razpolagali s temi podatki, morali razpolagati še vedno zaupno. Omenjeno je bilo tudi glede obresti, mislim, da glede Fursa. Združeni levici je treba povedati, da v Sloveniji velja zakon, da imetniki depozitov, ki dobijo več kot tisoč evrov obresti, v Sloveniji ali v državah Evropske unije na to morajo plačati davek. Zanimiva je bila predstavitev stališč in pa branjenje zaupnih informacij s strani Stranke modernega centra. Spoštovani kolega Verbič, vi ste izjavili, da je Slovenska demokratska stranka ta predlog zakona vložila že konec leta 2013 in da ne vidite nekih sprememb v tem obdobju do danes, ki bi terjale, da se ta zakon ponovno vloži. Mi smo že takrat obžalovali, da se je tedanja koalicija pod vodstvom Alenke Bratušek odločila, da se ta zakon zavrne, vendar sem osebno mnenja, da so se stvari od konca leta 2013 do danes spremenile. V parlament je prišla stranka, ki ima danes 36 poslancev, Stranka Mira Cerarja, ki se sedaj imenuje Stranka modernega centra. Vi ste pred volitvami in še vedno razpravljate in govorite o tem, da ste za razkritje in ugotovitev vzrokov za bančno luknjo, da ste etični in moralni, da se zavzemate za transparentnost. Mislim, da je to velika razlika od konca leta 2013, in sem bil prepričan, da boste sledili temu našemu predlogu, predvsem glede na vaš program in vaše besede, ki jih velikokrat izražate v javnosti. Predvsem pa se mi zdi tudi pošteno do davkoplačevalcev, da na nek način izvedo, zaradi česa so vložili teh 5 milijard evrov oziroma koga od privatnih lastnikov smo reševali na račun davkoplačevalcev. Treba je poudariti, da sta se dve manjši privatni banki reševali poleti 2013 z instrumentom kontrolirane likvidacije. S pomočjo davkoplačevalskega denarja sta se ti dve banki reševali. To pomeni, reševali smo zasebne lastnike. In v primeru, da država ne bi nastopila, bi ti dve banki zgrmeli v stečaj. Kakšne bi bile posledice, si ne bi upal govoriti, in ali je bila ta odločitev s kontrolirano likvidacijo ustrezna ali ne. Če tehtaš po osebnem mnenju, se mi zdi, da bi verjetno vsak stečaj banke lahko povzročil domino plaz, sploh v tistem obdobju, ko je bilo zelo veliko nezaupanje v slovenski bančni sistem. Vendar s tem posegom je država rešila tudi vse imetnike depozitov nad 100 tisoč evrov. Kajti v primeru stečaja bi fizične osebe, imetniki depozitov in premoženja nad 100 tisoč evrov sredstva izgubili. In izključno iz tega razloga smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da bi bilo pošteno, da davkoplačevalci vedo, koga so reševali s tem manevrom. Zadnje čase se dogaja, da vehementno zavračate to zadevo. Se strinjam, bančna tajnost mora biti, to je tudi bistveni predpogoj za zaupanje v bančni sistem, in mi s tem predlogom zakona niti z eno črko ne posegamo v zasebne banke. Posegamo pa v banke, ki so bile predmet reševanja z davkoplačevalskim denarjem. In, spoštovani, te banke, ki so se reševale z davkoplačevalskim denarjem, so danes v 100-odstotnem lastništvu Republike Slovenije. V stališču Desusa smo slišali, naj pozabimo to bančno luknjo in se raje fokusirajmo naprej. Spoštovani poslanke in poslanci Desusa, če bi temu res bilo tako, kot vi pravite, raje se fokusirajmo naprej, potem sem prepričan, da v tem tednu ne bi bila že druga redna seja Državnega zbora, kjer opozicija predlaga več zakonov kot koalicija. In to se nikdar in nikoli še ni zgodilo. Dejstvo te vlade Mira Cerarja in koalicije Socialnih demokratov in Desusa je, da govorite eno, delate drugo. Danes je prva obravnava, lahko daste še kakšen svoj predlog vsi poslanke in poslanci, da se ta zakon, če vas kaj moti, na določenih segmentih še popravi. Možnosti so. Vendar sem prepričan, da bomo priča ponovno temu, da boste ta predlog vehementno zavrnili. In to se dogaja zdaj že kar nekaj časa. Področje bančništva je pač za politične stranke levice nedotakljivo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar gospod Dragonja, drage kolegice in kolegi! Oprostite nekoliko drugačnemu uvodu, morda sem še vedno pod vtisom včerajšnjih razgovorov z gospodom generalom Dallairom. Morda tudi nekateri kolegice in kolegi. To je kanadski humanitarec, upokojeni kanadski senator, tudi pisatelj, predvsem pa je bil vodja misije v Ruandi, misije Organizacije Združenih narodov v času 100- dnevnega genocida leta 1993 in 1994, ko so poklali približno milijon 100 tisoč ljudi in razgnali okrog 2 milijona ljudi. Sam pa je zaslužen, da je rešil okrog 32 tisoč življenj. Govorimo o genocidu in govorimo o mednarodni skupnosti in tudi državi Sloveniji, ki vedno po vsakem genocidu, po vsaki vojni reče: Nikoli več. Zakaj takšen uvod? Ker želim potegniti paralelo z bančno luknjo, ki je nastala in je nastajala v državnih bankah v Republiki Sloveniji. Nas parlamentarcev so polna usta, ko pravimo, nikoli več se ne sme zgoditi. Seveda, tu se na tej točki gotovo vsi strinjamo. Kaj pa bomo za to naredili?! Bil sem član v prejšnjem mandatu parlamentarne preiskovalne komisije, ki je želela ugotoviti, kdo je kriv za nastanek bančne luknje oziroma, kot večkrat pravim, želela poiskati imena in priimke vrtalcev bančne luknje. Nismo uspeli, ker prav v imenu bančne tajnosti nismo dobili prav nobenih podatkov. Še več. Nekdanji viceguverner Banke Slovenije, sedanji šef ene od filial Nove Ljubljanske banke v tujini nam je parlamentarcem povedal, da nimamo prav, da smo neumneži in da je naš pristop povsem napačen, da je vendarle ta bančna luknja, ki se je zgodila, pravzaprav naravna katastrofa. In zdaj, gospe in gospodje, na nek način sem vesel, da se je bančni nadzor začel krepiti tudi na nivoju evropskih institucij. Jaz se spomnim septembra 2012, ko je Evropski parlament na plenarnem zasedanju sprejel resolucijo nadzora nad bankami, to je bil pravzaprav nek temelj bančne unije. Kot veste, lanskega 4. novembra je začel delovati nadzorni mehanizem v okviru bančne unije. Evropski parlament je bil takrat kritičen in poslanci so povedali, da je resolucija o nadzoru nad bankami problematična, ker predvideva vlogo Evropskega parlamenta zgolj v neki posvetovalni vlogi. Kasneje so se rešitve izboljšale prav v tem smislu, ker se je postavljala zahteva, da mora nadzor nad bankami imeti demokratično verodostojnost. Jaz sem vesel, da ta koalicija večkrat govori, da moramo državi Sloveniji povrniti verodostojnost. In ta ideja, ki jo je zdaj odprla Poslanka skupina Slovenske demokratske stranke, je gotovo dobra ideja za razpravo. Ali so te rešitve, ki so ta trenutek predlagane, optimalne, jaz ne vem. Ampak za to je čas v drugi obravnavi na Odboru za finance, ko bi, če bi bila prava volja znotraj celotnega parlamenta, predvsem koalicije, lahko nekaj naredili za izboljšanje bančnega nadzora pri nas. Gospe in gospodje, ko govorimo o socialni državi, jaz jo razumem nekoliko širše, jo razumem tako, da je treba ljudi v socialnem duhu vzgajati. Slovenci smo socialni narod. Kar poglejmo dobrodelne akcije Karitasa, Rdečega križa in tako naprej. Vem, da mora država vstopiti, vskočiti na pomoč, ko se zgodi recimo v družini, da sta oba starša na enkrat čez noč brez službe. Tukaj mora država priskočiti na pomoč s finančnimi sredstvi. Gospe in gospodje, socialna država pa je tudi država ki ima takšne ureditve, da po nepotrebnem ne jemlje državljanom. In mi smo vzeli državljanom dobrih 5 milijard. In bojim se, da bomo še 4 milijarde vzeli državljanom, ne da bi jih kaj vprašali, zato ker je to nova potencialna bančna luknja. Bog ne daj, da bi se realizirala, ampak nekako nas postavlja v neko negotovost in lahko se ta nova bančna luknja realizira. Zato je potreben dodatni nadzor nad bančnim sistemom in tukaj imamo mi, kolegice in kolegi, zelo pomembno dolžnost. Jaz bom predlog tega zakona oziroma sklep, ki bo predlagan [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravi naj se gospod Janko Veber.
Hvala lepa, podpredsednik za besedo. Preden se bom dotaknil razprave glede današnje točke, si bom dovolil uvodoma najprej nekaj besed na komentar spoštovanega kolega, ki predstavlja danes predlog poslanske skupine. Kot prvo naj bo zelo jasno in odločno razumljeno. Ne sprejemam teze, da SMC ne želi priti do dna v zadevi bančne luknje. Razlika med Poslansko skupino SDS in SMC je predvsem v poti, kako priti do tega. Cilj, se pravi ugotovitev odgovornosti in posledično tudi materialna in kazenska odgovornost, pa je prav gotovo na obeh straneh isti. Toliko za uvod. Dolžan sem mu še komentar, ker očitno nisem bil dovolj razumljen v predstavitvi stališča, in bom ponovil. Ko je bilo uvodoma predstavljeno s strani SMC, kaj je bilo od leta 2013 do danes storjenega, glede na to, da je bil vložen identičen predlog, je bil moj ali naš komentar naslednji in ga ponovim. Trdim in trdimo, da se je v tem času kar nekaj že zgodilo. Kot prvo, aktivirala se je aktivnost za odkrivanje storilcev, ki so povzročili tako imenovano bančno luknjo, predvsem preko organov pregona, Družbe za upravljanje terjatev, Banke Slovenije, vse to skladno, kot je zapisano v koalicijski pogodbi. Kot drugo, tudi v tem zboru novo sprejeti Zakon o bančništvu-2, ki stopi v veljavo 18. maja naslednji mesec, je okoliščina, ki jo je treba imeti pred očmi in za katero smo prepričani, da je tovrstno področje, ki je predmet današnje razprave, dovolj dobro urejeno in resnično omogoča organom pregona dobro osnovo za preprečevanje in pregon vseh potencialnih storilcev, ki so zlorabljali ali pa celo bodo zlorabljali položaj v bankah. In tisto, kar je zelo pomembno, saj tudi sam tako ocenjujem, je, da se moramo vsi zavedati, da kakršenkoli dostop do zaupnih podatkov, ki jih poznamo kot bančna tajnost, in mislim, da se tukaj lahko strinjamo, da so tudi upravičeni, dostop do teh podatkov, znižujejo zaupanje v bančni sistem. In tukaj je potrebna zavest, da v Republiki Sloveniji od dvaindvajset, triindvajset kreditnih inštitucij so zgolj štiri ali pet jih je še vedno ta hip v državni lastnini, vsi ostali pa imajo privatne lastnike. Zavedati se moramo, da je to resna situacija. In če smo na današnji situaciji, ne slepimo si, da depoziti iz bank odhajajo. Toliko za uvod. Sedaj bi šel pa na svojo razpravo v zvezi s konkretno zadevo. Mislim, da se vsi strinjamo, da je za gospodarstvo zelo pomemben finančni sektor države. Znotraj tega pa prav gotovo imajo pomembno vlogo banke. Po novi opredelitvi, kot vidimo, je opredelitev kreditne institucije, za katere lahko rečemo, da resnično imajo specifično vlogo. Če malo pobliže ali abstraktno pogledamo strukturo delovanja same banke, lahko ugotovimo, da je princip delovanja banke dokaj enostaven, razumljiv. Na eni strani imamo skupino ali posameznike, ki imajo denar, na drugi strani pa skupine, posameznike, ki denar potrebujejo. Dejstvo je, da se med njima pojavi ta tako imenovana institucija banke, ki mora skladno z zakonsko pristojnostjo in pogoji delovati na trgu. V tem se načeloma ne pojavljajo težave, če regulator nekako uravnava zakonitost tovrstnega subjekta na trgu. Če se vrnem nazaj na institucijo banke, preprosto se očitno premalo zavedamo, da je temelj njenega delovanja predvsem v zaupanju njenih strank, ki jim praviloma rečemo varčevalci. Kajti banka lahko deluje, če ima na razpolago poleg svojega osnovnega delniškega kapitala tudi dovolj denarnih sredstev, ki pa so praviloma v lasti tistih, ki banki zaupajo svoje prihranke. Praviloma so to občani ali tako imenovana prosta denarna sredstva pravnih oseb. Dejstvo je, da brez omenjenih in lastninskih, lastnih kreditnih sredstev banka ne more delovati. Zato je še toliko bolj pomembno zaupanje teh njenih strank v delovanje tako same banke kot tudi bančnega sistema. Ko pa se v procesih denarnih tokov v bankah pogovarjamo o zaupanju, pa je to tesno povezano s pojmom bančna tajnost, kajti brez tega praviloma banka ne more delovati na trgu. Vsak, ki vloži svoje prihranke ali brez tako imenovanih lastnih sredstev banka ne more delovati. O prihrankih v obliki depozitov ali različnih obligacijskih razmerij, ta isti subjekt – varčevalec, komitent, ne želi, da so ti njegovi podatki javni oziroma da se z njimi seznanja javnost na različne načine. Kljub vsemu bi omenil, da je to pravica vsakega. In ravno zaradi tega imamo institut bančne tajnosti. Predlog današnjega predlagatelja je proceduralno, danes smo že slišali s strani poslanskega kolega, ki je omenil, da je brezpredmeten. Osebno menim, da ta hip prav gotovo ni brezpredmeten, kajti Zakon o bančništvu-1 je še vedno veljaven in, kot rečeno, do 18. maja. Se pa res postavi vprašanje smiselnosti današnje razprave. Ampak ne glede na navedeno, menim, da je treba nekaj besed kljub vsemu še nameniti drugim dejstvom, ki pa so s tem neposredno povezana. V zadnjih letih smo priča neverjetnim spoznanjem, da se je na mestih upravljanja in odločanja v bankah v državni lasti nekako močno, če lahko tako rečem, zlorabljajo v procesih bančnega poslovanja, vezano v razmerju do posameznikov in skupin oziroma lahko bi rekel kreditojemalcev. Tovrstna zloraba se nekako vedno bolj približuje pojmu sumov kaznivih dejanj, kar je imelo za posledico katastrofalno podhranjenost v bankah z državno lastnino in bančno luknjo z vrtoglavim zneskom dobrih pet milijard evrov. Koalicijska pogodba, ki je bila tudi danes že omenjena, opredeljuje tudi poglavje preteklega bančnega poslovanja. Konkretno pomeni preiskavo bančne luknje in dejansko opredelitev odgovornosti. Iz zapisanega izhaja, da je odgovornost preiskave bančne luknje prenesena iz Družbe za upravljanje terjatev bank na Banko Slovenije ter v primeru suma kaznivih dejanj tudi na organe pregona. Posledično pomeni, in tudi sam se v neki smeri pridružujem optimizmu, da se bo ugotovila tudi odškodninska in materialna odgovornost tako predsednikov kot članov uprav in tudi predsednikov in članov nadzornih svetov. Rad bi se dotaknil, govorim o družbeni lastnini bank, tudi vsebine predloga opozicijske stranke v enem delu. Novela zakona o dostopu informacij javnega značaja, ki je bila uveljavljena 17. 4. 2014, je prispevala k preglednosti slabih kreditov, ki so bili z Nove Ljubljanske banke, Nove Kreditne banke Maribor, Abanke, Factor banke ter Probanke preneseni na Družbo za upravljanje terjatev bank. Novela Zakona o dostopu informacij javnega značaja-C namreč predstavlja pravno podlago za proaktivno spletno objavo določenih podatkov, povezanih s slabimi krediti. Konkretno: vrednost kredita, datum sklenitve, posojilojemalec, navedba oseb v kreditnem odboru in končno bruto izpostavljenost neplačnika na dan prenosa na Družbo za upravljanje terjatev bank. Ta ista DUTB je na svoji spletni strani na podlagi desetega odstavka 10.a člena Zakona o dostopu do informacij javnega značaja objavila podatke o neplačnikih na dan prenosa na DUTB s strani vseh bank v državni lasti, katerih terjatve so bile prenesene. Prav tako potekajo zaradi suma kaznivih dejanj s strani policije aktivnosti in skupaj z državnim tožilstvom preiskave. V ta namen je bil zaradi odkrivanja, preprečevanja in preiskovanja kaznivih dejanj sklenjen sporazum o medsebojnem sodelovanju med policijo in Banko Slovenije. Prepričan sem, da bodo organi pregona, skupaj s pravosodnimi organi storili vse, da se bo izkazalo in implementiralo načelo pravne države. Tukaj se morda malce SMC razlikuje v pristopu, odnosu do stranke predlagatelja. V nadaljevanju še nekaj osebnega mnenja glede vloženega predloga. Tukaj dajem tezo, ki sem jo že izpostavil, vendar jo bom ponovno zaradi teže materije. Tako imenovano bančno luknjo, za katero so glavni krivci in zanjo najbolj odgovorni organi in posamezniki zaposlenih v banki, ki so v državni lastnini, ki so opravljali funkcijo upravljanja in odločanja. Poznamo jih kot predsednike in člane uprav ter nadzornih svetov, dodal bi še nivojski oziroma sektorski nosilci, kot se to določa z aktom o notranji organizaciji in sistemizaciji banke. Menim, da so to primarni krivci. Sekundarni krivec za nastalo situacijo pa je centralni bančni regulator, to je Banka Slovenije. To utemeljujem z naslednjim. Vsaka fizična in pravna oseba ima popolnoma legitimno pravico, da v odnosu z banko poda vlogo in zaprosi za znesek kredita, ki je v razumni višini ali pa je lahko tudi neobičajno visok. Na strani banke oziroma njenih uslužbencevpa je odločitev, ali sprejme ali zavrne. Zavedati se moramo, da finančna institucija, v tem primeru banka, se vedno pojavlja v obligacijskem razmerju kot fizično ali poslovno močnejša stranka v postopku, kajti v konkretno dolžniško-upniško razmerje je ne more nihče prisiliti, če se ona sama za to ne odloči. Seveda pa morajo take odločitve temeljiti dejansko na določnih strokovnih in proceduralnih postopkih oziroma predpostavkah. Splošno znano je in tudi v sprejetem Zakonu o bančništvu, da za organe upravljanja in odločanja velja posebno načelo. Običajno je bilo govora o načelu dobrega gospodarja. Praviloma se to načelo uporablja v običajnih gospodarskih družbah. Za banke velja strožji, velja načelo dobrega strokovnjaka, kar pomeni višji nivo operativne odgovornosti in strokovnosti. Vse to nas napotuje na spoznanje, da za ugotovitev vseh nepravilnosti ni treba imeti za vsak primer tako imenovanih spornih kreditov celotne individualne kreditne mape, temveč v prvi vrsti interna pravila banke, ki podrobno opredeljuje procese odobravanja in sklepanja individualnih kreditnih razmerij. Skladno s temi akti je treba pogledati, kdo je zlorabil oziroma prekoračil temeljna pooblastila banke. Seveda je treba upoštevati tudi interno tako imenovano bonitetno oceno kreditojemalcev posameznega posla, vrednost in predmet zavarovanja. Vse to se je očitno zavestno spregledalo in v končni fazi odločilo v nasprotju s prej omenjenim načelom dobrega strokovnjaka, ki mora veljati za bankirja. Zato menim, da moramo biti do kreditojemalcev, komitentov bank zelo obzirni pri vpogledih, kaj šele objavi njegovih podatkov, ker, kot rečeno, vsak ima pravico zaprositi neomejeni znesek kredita, morebitna realizacija kot pozitivna odločitev pa je v izključni pristojnosti banke. Ali se lahko vprašamo, kdo je napeljeval banke k odobravanju oziroma podaljševanju tako imenovanih slabih posojil? Odgovor na to vprašanje je sila preprost. Če bi vodstva bank upoštevale Zakon o bančništvu in interna pravila, do tega sploh ne bi prihajalo. Za tako stanje pa je prav gotovo soodgovoren tudi lastnik banke, in to je država, ko se pogovarjamo v primerih bank, ki so v državni lastnini, saj država imenuje uprave in nadzornega svete, ki po zakonu morajo delovati skrbno in zakonito. Prav tako se pojavlja vprašanje, ali so nosilci upravljanja in odločanja v bankah to počeli zavestno. Odgovor je, da je šlo za nesporno kršitev določb Zakona o bančništvu. V tujini poznamo to kot neke vrste namerno, naklepno slepoto. Ta pravi, če je nekdo vedel za neko dejstvo oziroma bi zanj subjektivno moral vedeti, hkrati pa se je s premišljenim ravnanjem oziroma z neko premišljeno brezbrižnostjo izognil upoštevanje nekega dejstva, v našem primeru zakona, je storil naklepno kaznivo dejanje. Iz tega lahko sklepamo, da je šlo za zavestno in naklepno kršitev zakona, kajti subjektiodločanja uprave banke ali od nje pooblaščene osebe so vedele oziroma individualno je vedel, da krši bančni zakon in da je to počel premišljeno. Ravno na podlagi navedenega sem osebno zelo zadržan pri razkrivanju podatkov iz obligacijskih razmerij, ki se sklepajo v razmerju do banke, in menim, da ima bančna tajnost določeno težo, še posebej ko se dotikamo te večkrat izražene besede "zaupanje". Prepričan sem, da bosta skladno s koalicijsko pogodbo Družba za upravljanje terjatev bank in skupina, imenovana s strani Vlade, opravili vse potrebne aktivnosti in se bo uresničilo načelo pravne države, da se odkrijejo vsi storilci, ki so bili v vlogi odločevalca pri individualnih posojilih, ki so povzročila to ogromno bančno luknjo. Glede trenutne aktivnosti Družbe za upravljanje terjatev bank in Banke Slovenije ter organov pregona se pričakuje odločna in v razumnem času izvedena aktivnost zoper vse, za katere je spoznan sum znakov kaznivega dejanja, ki ga poznamo tudi kot zlorabo odgovornosti. Tu bi omenil, da se moramo zgledovati tudi po primeru sosednje države Avstrije, ki je reševala in praktično rešila primer Hypo. Spomnimo se, koliko prahu je bilo tudi v slovenskem prostoru, ko so organi pregona iz sosednje države izvajali aktivnosti na območju Republike Slovenije. Ker Zakon o bančništvu velja za vse kreditne institucije v Republiki Sloveniji – že prej sem omenil številko 23, ni smiselno, da za banke v državni lasti, ki jih imamo 4 oziroma 5, katerih lastniški deleži se morajo umakniti v letih 2016, 2017 do leta 2019, zato ni smiselno, da se predlagane spremembe s strani predlagatelja vključijo v zadevni zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravi naj se gospod Tilen Božič. Oprostite! Besedo ima predlagatelj gospod mag. Marko Pogačnik.
Predsedujoči, hvala za besedo. Na podlagi te 15-minutne razprave poslanskega kolega iz Poslanske skupine SMC, bom še enkrat ponovil, da mi ne odpravljamo bančne tajnosti, zaupnih podatkov v celoti, kajti nekako tako je bilo razumeti. Bančni sistem vsekakor temelji na zaupanju. In bom ponovil: v določenem segmentu odpravljamo bančno tajnost za potrebe organov Državnega zbora, če je banka prejela državno pomoč ali je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Če banka ni v 100-odstotnem lastništvu države in če ni bila predmet teh ukrepov, to zanjo ne velja. Zanimivo je bilo poslušati to vašo razpravo, na kakšen način boste vi reševali oziroma poskušali priti do dna tej bančni luknji, ki se je zgodila v višini 5 milijard evrov. Nisem pa še slišal z vaše strani ali strani predsednika Vlade poti, na kakšen način boste do tega prišli. Lahko je povedati stavek, za to in to se bomo zavzemali, mene pa zanima vsebina in pot. Ne glede na vse, kar ste omenili, naj bi zdaj tu neko vlogo tega organa, ki se bo s tem ukvarjal, prevzela, če sem vas pravilno razumel, Banka Slovenije. Spoštovani kolega Verbič, glede na to, da imate tudi nekaj delovnih izkušenj na pomembnih funkcijah v dveh bankah v tuji lasti, so vam verjetno te zadeve znane. Nedvomno me boste težko prepričali, da odgovornost sloni samo na poslovodstvu bank. Zakaj imamo potem regulatorje? Jaz mislim, da bi morala pomembno vlogo tukaj odigrati tudi Banka Slovenije. In zdaj bo ta isti organ šel zadevo gledati za nazaj. Jaz mislim, da je ta pot napačna. Enako je pa tudi moje mnenje, da 5-milijardna luknja verjetno ni posledica samo kriminalnih dejanj. In tega mi v Slovenski demokratski stranki nismo nikdar nikoli govorili. Ampak osebnega mnenja sem, da pa velik delež odgovornosti nosi Banka Slovenije, pa z vaše strani tega nisem slišal. Omenili ste kršenje bančne zakonodaje. In če mi imamo bančnega regulatorja, bi kršenje z bančne zakonodaje moral ugotoviti – kdo? Regulator. In to je Banka Slovenije. Zame je vsekakor nerazumljivo, da smo dopuščali prehode s poslovodskih funkcij bank k regulatorjem in obratno. Predsednica nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke je potem odšla za viceguvernerko. Ali je to normalno? Mislim, da ni. Da potem nadziraš samega sebe. Jaz mislim, da ogromno stvari je, ki bi se morale, če bi bil interes vzpostaviti učinkovit in odgovorni bančni sistem, tukaj v Sloveniji narediti. In bi rekel tudi obratno, prehodi z Banke Slovenije navzdol. Ampak to mi še ni toliko sporno. Vsekakor mi je pa sporen prehod, da kot predsednica nadzornega sveta postaneš viceguvernerka Banke Slovenije in si potem še zadolžen za ta nadzor. Regulator Banka Slovenija sigurno ima tudi odgovornost za nastalo situacijo. Izpostavili ste primer Hypo v Avstriji. Malo si preberite članke za nazaj. Tam so že določeni sodni epilogi končani. Pri nas mislim, da ni še nobenega .In žalostno je tudi, ko ste omenili takratni poseg avstrijskih varnostnih organov, če se lahko tako reče, na hčerki v Sloveniji, da do tega spoznanja ni prišla Banka Slovenije, ampak da so morali sami sprožiti to iniciativo. Jaz sem prepričan, da v Sloveniji je bil v preteklosti narejen pomanjkljiv nadzor nad bančnim sistemom.
Hvala lepa. Za repliko je prosil mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo. Naj ne izgleda, kot da si nekako s kolegom tako ali drugače kontrirava. Sedaj bom zelo kratek. Dejstvo je, da je Poslanska skupina SMC zelo kratek čas v tem parlamentu in kakršnakoli povezava ali navezava z nami nima ne repa ne glave. Dejstvo je, da smo na stališču in soglašamo s spoštovanim, da bančni regulator ni opravil svojega dela. Predvsem je tisto obdobje, ki je bilo tudi že na matičnem odboru nekajkrat izrečeno, obdobje 2008–2013. Banka Slovenija je že vložila preko 100 kazenskih ovadb, kar pomeni, da se dogajajo premiki in ravno sporazum med [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravi naj se gospod Marijan Pojbič. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Mogoče uvodoma najprej pojasnilo, zakaj zelo trdno stojim na stališču, da je današnja razprava brezpredmetna. Tudi če ta zakon sprejme Državni zbor, bo v trenutku, ko bo ta zakon uveljavljen, tudi prenehal veljati. To je dejstvo. In zato govorim, da je obravnava današnjega zakona brezpredmetna. Še posebej iz razloga, ker imamo v petek na dnevnem redu ustanovitev preiskovalne komisije, ki bo delala ravno v to smer, da se prouči potreba po spremembi zakonodaje ter za druge odločitve Državnega zbora iz njegove pristojnosti, da se ugotovi dejansko stanje v bankah in tudi politična odgovornost. Takrat imamo na razpolago ponovno 4 ure in 30 minut. Tista razprava pa bo imela zelo veliko težo, zelo velik pomen in tudi odločitev parlamenta za ustanovitev te komisije bo zelo pomembna. Glede današnjega dejstva pač je, da se sicer lahko opravi splošna razprava, vendar pravzaprav boste imeli težave tisti, ki boste podprli ta zakon. Vsi tisti, ki ga bomo zavrnili, nimamo teh težav. Ampak predlagatelji in Nova Slovenija boste imeli težave, ker boste podprli zakon z zavedanjem, da ta zakon ne bo veljal, tudi če ga sprejmete. Postopkovno je pač zadeva nekoliko zakomplicirana. Ta postopkovnost je bila rešljiva, preden se je ta zakon uvrstil na sejo Državnega zbora. To bi bilo mogoče rešiti. Zato trdim, da je tudi zaradi tega ta zadeva danes po nepotrebnem na dnevnem redu. Glede ugotovitve mag. Marka Pogačnika, da na vsak način želimo zavrniti njihove predloge. Ravno s tem ponovno utemeljujem, da ne gre za to, da bi zavračali vaš predlog, ampak gre za to, da tudi ta zakon, če ga sprejme Državni zbor, bo prenehal veljati. In to je dejstvo, mimo katerega ne moremo. Tako da se ne morem strinjati z vašo ugotovitvijo, da želimo zavrniti vaš predlog. Točna je tudi vaša ugotovitev, gospod mag. Marko Pogačnik, da predsednik Vlade v obdobju od leta 2011 gospod Borut Pahor javno priznava, da ni pravilno ocenil pomena sanacije bank v Sloveniji. To je dejstvo. To je javno povedal, priznal in je zagotovo, bi rekel, če nekdo nekaj prizna, neke vrste olajševalna okoliščina. Vendar zgolj olajševalna okoliščina. Moram vas spomniti na takratno dogajanje v javnosti. Takrat je bil vendarle podan tudi predlog, da se opravi dokapitalizacija bank v višini 150 milijonov evrov, v nekem trenutku tudi 300 milijonov evrov in – ali se spomnite, kakšen javni pritisk je bil takrat na vlado, češ, koliko denarja davkoplačevalcev bomo zlili v te naše banke, ki so državne? 300 milijonov evrov bomo vrgli stran, so govorili, če jih dokapitaliziramo takrat v tem znesku. Danes se pogovarjamo o 5 milijardah, ki so bile vložene v slovenski bančni sistem. Pa še več. Ampak 5 milijard je bil praktično tisti prvi ukrep. Ali kdo hudo problematizira to odločitev? Ko je bila izvršena dokapitalizacija se je skorajda, bom rekel, nekako z olajšanjem to sprejelo. Glejte, rešili smo bančni sistem, vanj smo vložili 5 milijard. Ko pa smo leta 2011 in v tistih letih predlagali dokapitalizacijo v višini 300 milijonov evrov ali 150 milijonov evrov, pa je bila to takšna gonja na takratno vlado, kot da bomo zapravili državo, kot da bomo zapravili ves denar, ki ga imajo ljudje v Sloveniji, kot da bo prenehala funkcionirati dejansko vsa dejavnost v Sloveniji in da bomo dobesedno propadli. Takšna dimenzija pritiska je bila takrat na to vlado. Želim samo nekako prikazati to dejstvo, ki je pripeljalo tudi do takšnih predlogov, ki so padali v tistem obdobju. In lahko preberemo tudi v medijih, da je bolje da slovenske banke prodamo za en evro, kot da jih dokapitaliziramo. To so bili takrat predlogi, ki jih lahko preberemo, predlogi, ki so bili dani tudi s strani eminentnih ljudi, da je en evro tisti znesek, za katerega naj prodamo slovenske banke. Takšen odnos je bil v tistem obdobju do državne lastnine, do slovenskih bank. Ob zavedanju, da smo Slovenci eden najbolj varčnih narodov v Evropski uniji, ocenjujem, da so varčevalne vloge na bankah s strani slovenskih varčevalcev nekje blizu 8 milijard. Glejte, takrat je padal predlog, kljub temu da smo Slovenke in Slovenci hranili svoj denar v bankah v višini 8 milijard, dajmo prodati slovenske banke za 1 evro. Ko takšne podatke začneš primerjati in ko se s tem srečuješ, potem seveda se sprašuješ, čemu je namenjeno bilo vse to dogajanje, da je takratna vlada ocenjevala, da se pravzaprav niti ne upa dokapitalizirati bank. Dejstvo pa je, da je vendarle ta hip še vedno v slovenskih bankah zelo veliko sredstev slovenskih varčevalcev. In dejstvo je, da tudi danes, kljub temu da smo poleg denarja, ki ga imamo slovenski varčevalci v slovenskih bankah, se zadolžili tudi v tujini in vložili v te banke dodanih 5 milijard, še vedno govorimo o tem, kako je nujno treba slovenske banke čim prej razprodati. In da ne bo pomote, ker se velikokrat razmišlja o tem, ko so banke enkrat privatne, potem v bančnem sistemu ni težav. Svetovna gospodarska in finančna kriza je nastala zaradi propada zasebnih bank, ne zaradi propada državnih bank. To, da je Slovenija v krizi, v finančni krizi od leta 2008 naprej, ni posledica tega, ker je imela večinski delež v državni banki, ampak je posledica tega, ker so propadle svetovne zasebne banke. Zasebni kapital je povzročil svetovno krizo, zato moramo biti zelo previdni, ko se pogovarjamo o tem, na kakšen način bomo sanirali banke, na kakšen način bomo sprejemali strategijo upravljanja kapitalskih naložb v Republiki Sloveniji, ki je ta hip v zaključni fazi in naj bi vlada mogoče danes na današnji seji to celo sprejela. Ali si predstavljate tudi situacijo, v kakršni je bil Državni zbor, ko se je srečeval z odločanjem o tem, da se proda 15 slovenskih podjetij brez kakršnekoli analize, brez kakršnihkoli podlag. In parlament je kar odločil zato, ker naj nam bi to naložila Evropska komisija, ker bo prišla trojka in ker je Slovenija v takšni situaciji, da če vsega ne razprodamo, bomo propadli. To so res neka dejstva, ki nas morajo skrbeti. Jaz se močno nagibam k temu, da sledimo pot, ki jo je ubrala Islandija. V Islandiji so ustanovili posebno preiskovalno komisijo, ki je potem poročala parlamentu. Tudi sam si predstavljam, da bo preiskovalna komisija, ki upam, da bo ustanovljena v petek, ravno tako poročala parlamentu. Parlament se je potem v resoluciji na podlagi tega poročila odločil, da bo šel celo v spremembo ustave Islandije, ker je tudi ustava omogočala špekulacije in zlorabo bančnega sistema. Odločili so se, da spremenijo tudi poslovnik parlamenta. Tudi ta je bil napisan tako, da je te špekulacije omogočal. Odločili so se za to, da spremenijo zakon o ministrstvih in vladnih uradih. Ugotovili so, da tudi ministrstva lahko delujejo tako, da omogočajo te špekulacije in propad bank. Ravno tako so se odločili, da spremenijo zakonodajo s področja finančnih trgov. Odločili so se, da spremenijo zakonodajo na področju obveznih pokojninskih zavarovanj. Tudi tukaj so zasledili zlorabe. Odločili so se za to, da spremenijo zakonodajo glede nadzora finančnih aktivnosti s strani centralne banke. Ja. Naš glavni finančni regulator Banka Slovenije tudi po mojem mnenju ni odigrala svoje vloge, ko je nastopila finančna kriza. In celo preden je nastopila finančna kriza, je pravzaprav Banka Slovenije dovoljevala neomejeno zadolževanje gospodarstev in slovenskih bank v tujini. Tukaj bančni regulator takrat ni naredil svojega dela. V Islandiji so poleg tega področja centralne banke predlagali tudi spremembo zakonodaje s področja računovodstva in knjigovodstva ter revizije v posebni vladni agenciji in tako naprej. Prepričan sem, da bodo tudi ljudje v Sloveniji zelo dobro razumeli, če bomo spremenili zakonodajo, ki ureja davčne postopke v Republiki Sloveniji, na način, kot je delovala nekoč SDK, Služba družbenega knjigovodstva, sem prepričan, da mnogi problemi, s katerimi se danes tukaj srečujemo in o katerih razpravljamo, ne bodo nikoli več mogoči v takšnem obsegu, kot so se zgodili, ko je bil ukinjen sistem SDK. Služba družbenega knjigovodstva je imela sproten pregled nad tem, kako posluje gospodarska družba, ali so plačani vsi prispevki pri zaposlenih. Če niso bili vsi prispevki plačani, ni bilo mogoče poravnavati drugih zadev. Najprej je bilo treba plačati vse prispevke ljudem, zaposlenim, šele potem si lahko reševal druge obveznosti. In v to smer moramo iti v Sloveniji. Če že danes razpravljamo o tem, sem želel kljub vsemu ta čas, ki ga imam na razpolago v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, izkoristiti za to, da opozorim na ta dejstva, ki so realna, niso izmišljena, in upam, da bomo zmogli v tem parlamentu toliko moči, da bomo sledili usmeritvam, ki so si jih zadali v Islandiji in so uspešno prišli do konca. Ugotovili so odgovorne za nastalo situacijo in jih tudi kaznovali. Sprejeli so zakonodajo in oblikovali nov bančni sistem in danes Islandija funkcionira na povsem drugih temeljih kot pa Slovenija. Je pa res, da Islandija ni znotraj Evropske unije in da mislim, da sploh ne razmišlja o tem več, da bi vstopila v okvir Evropske unije. To, kar bi morali v Sloveniji že zdavnaj narediti, je, da tudi ta nacionalni reformni program, ki se danes sprejema na vladi, in program stabilnosti sprejema državni zbor, ne pa vlada. To je dokument, na podlagi katerega nam bodo iz Evropske unije nazaj spet sporočali, češ, obljubili ste, da boste prodali to, obljubili ste, da boste zmanjšali plače ljudem, obljubili ste, da boste postali država poceni delovne sile. To je tisto, kar ni v pristojnosti vlade, to je v pristojnosti parlamenta. Res bi rad slišal dve tretjini v tem parlamentu, s katero se sprejema zakon o sodelovanju vlade, državnega zbora o zadevah Evropske unije, da bomo sprejeli z dvotretjinsko večino odločitev, da postane Slovenija država obrobja in poceni delovne sile. Prepričan sem, da slovenski parlament nikoli ne bi sprejel takšnega nacionalnega reformnega program in programa stabilnosti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani, predsedujoči, hvala za besedo. Veseli me, da je kolega Veber prišel do spoznanja, da formalnopravno danes ni brezpredmetno sprejetje tega zakona. Se pa z njim v enem delu lahko strinjam, s temi besedami, ki jih je rekel, da zakon ZBan bo začel veljati nekje v sredini meseca maja. Vendar če bi bila tukaj volja in interes z vaše strani, potem je proceduralni postopek takšen, da se na hitro skliče seja Odbora za finance in da se ZBan-2 dopolni s tem členom, ki ga bi danes sprejeli v ZBan-1. To pomeni, če bi obstajala volja ali če bi obstajal interes, bi bil tudi ta postopek lahko izvedljiv. Glede tega da je to olajševalna okoliščina za takratnega predsednika vlade Boruta Pahorja, ki je izjavil, da so podcenjevali bančni sistem. Lahko je, po eni strani bi rekel pozitivno, da je priznal svojo napako, ker ta napaka oziroma olajševalna okoliščina je zelo drago stala davkoplačevalce. Tega se pa vsekakor moramo tudi zavedati. Zbodlo me je pa eno dejstvo, da pri zadnji dokapitalizaciji bank na račun davkoplačevalcev v višini več kot 5 milijard evrov takrat ni nihče na to opozarjal. Spoštovani kolega Veber, takrat ste bili predsednik Državnega zbora, in mislim, da ste z vodjem Poslanske skupine SDS gospodom Jožetom Tankom velikokrat sedeli,kajti tudi on je bil predlagatelj sklicev kar nekaj izrednih oziroma nujnih sej Državnega zbora oziroma Odbora za finance in monetarno politiko v zvezi s to problematiko. Ne morem pa mimo dejstva, da ste bili Socialni demokrati takrat v Vladi in ste to sanacijo ter način sanacije bančnega sistema v celoti podprli. V Slovenski demokratski stranki smo takrat na seji odbora naslovili tako na Ministrstvo za finance kot na predsednico Vlade vrsto vprašanj, ali je sanacija, ki se izvaja na takšen način, ustrezna. Že takrat smo bili prepričani, da bi za slovenske davkoplačevalce in za slovenski proračun bilo bistveno cenejše in ugodnejše, če bi se takratna vlada, v katere koaliciji ste bili tudi Socialni demokrati, poslužila reševanja bank na način, kot se ga je poslužila Španija, to pomeni, preko mehanizma ESM. Bistveno cenejši denar! Vendar vaš argument takrat je bil, ne, denarja ESM se ne bomo poslužili, kajti takrat bodo pa oni zahtevali pogoje, pod katerimi moramo sanirati bančni sistem. Zdaj smo prišli pa do spoznanja, da smo s slovenskim davkoplačevalskim denarjem sanirali bančni sistem in da nam Evropska komisija ali nek organ iz Bruslja postavlja ne vem kakšne pogoje: da je treba Novo Kreditno banko Maribor prodati do leta 2016, da je bilo treba "postriči" imetnike podrejenih obveznic. Mislim, da je vaša vlada takrat slabo zmenedžirala zadevo. In je bil to slab dogovor v Bruslju ali z organi, s katerimi ste se dogovarjali. Za to morate sprejeti svojo odgovornost. Slovenska demokratska stranka je na to opozarjala, tako glede načina reševanja kot sistema reševanja, da naj bi se vključil sistem ESM. Socialni demokrati ste bili takrat v tej vladi. Vem, da boste zdaj rekli, da ste bili vi edini proti od Socialnih demokratov pri glasovanju o paketu 15 podjetij. Ne vem, kot je vaš prejšnji kolega Križanič velikokrat izjavil, da predsedstvo SD je bilo pa proti, vendar poslanci ste bili pa prisiljeni to narediti. To so vaši problemi, in ne verjamem, da bo kdo temu verjel. Glede preiskovalne komisije bi pa opozoril še na eno zadevo. Preiskovalna komisija je glede na to, da je prišlo do predčasnih volitev, predčasno zaključila svoj mandat. Preiskovalna komisija je takrat vam kot predsedniku Državnega zbora predlagala, da se še v mesecu juniju obravnava njeno vmesno poročilo. In vi ste to kot predsednik Državnega zbora iz meni neznanih razlogov zavrnili in prestavili na nek poletni čas. V tem vmesnem poročilu, ki ga je pripravila preiskovalna komisija, je eden izmed predlogov tudi, da bi bilo smiselno razmisliti, da se za ugotovitev vzrokov za nastanek bančne krize in predvsem odgovornosti smiselno uporablja komisija oziroma organ po vzoru islandske države. In ne vem, iz katerega razloga ste to takrat – ali ste se bali to poročilo obravnavati pred volitvami – kot predsednik Državnega zbora zavrnili.
Hvala lepa. Replika, gospod Janko Veber.
Hvala. Gospod mag. Marko Pogačnik, poglejte, govorite o obdobju, ko sem bil jaz predsednik državnega zbora, govorite o obdobju, ko je bil predsednik vlade gospod Borut Pahor, zelo malo pa govorite o obdobju, ko je vodil vlado gospod Janez Janša, o obdobju 2004–2008, ko je Slovenska demokratska stranka bila najmočnejša stranka v tej vladi. Zelo malo govorite o tem obdobju. Vendar posledice, ki so nastale zaradi takratnega vladanja, so imele vzrok, da je bila vlada v letu 2011, ki jo je vodil Borut Pahor, v težavah in da je bila tudi država takrat nepripravljena na gospodarsko in finančno krizo. Posledice vladanja 2004–2008 občutimo vse do danes tudi na ta način, da smo morali dokapitalizirati banke v petih milijardah evrov. To je dejstvo. Prav je, da se odkrito pogovarjamo o teh problemih. V mandatu 2004–2008 ne samo, da se je dovoljevalo nebrzdano zadolževanje v tujini gospodarstva in bank, res, nebrzdano, takrat je mogoče olajševalna okoliščina za tisto vlado res ta, da Banka Slovenije ni pravilno in dovolj odločno opozorila vlado, da to, kar počne, je napačno, in da dela za državo veliko škodo. Škoda je nastala, ker se ni dejansko ustavilo zadolževanje bank in gospodarstva v tujini pred gospodarsko krizo, in škoda je nastala, ker ste hkrati s tem, ko ste omogočali zadolževanje v tujini, dovoljevali tudi zmanjševanje davčnih obremenitev kapitala. Razbremenili ste kapital s spremembo zakonodaje in s tem zmanjšali dotok denarja v državno blagajno. Po mandatu 2004–2008 smo bili v situaciji, ko je bilo gospodarstvo in ko so bile banke nenormalno zadolžene, hkrati pa državni proračun ni imel dotoka sredstev, ki bi jih nujno potreboval za to, da bi lahko rešil situacijo Slovenije zaradi nastopa svetovne gospodarske in finančne krize. To je situacija, o kateri se je morala takratna vlada odločati, katere ukrepe najprej sprejeti. Vlada Boruta Pahorja in vlada, katero je takrat v največji meri vodila Socialna demokracija, ker smo bili najmočnejša stranka, se je odločila za naslednje. Zaradi nastopa gospodarske in finančne krize smo dali najprej prednost delovnim mestom in gospodarskim družbam. Plačali smo tudi prispevke za ljudi, ki so čakali doma, da bodo ponovno gospodarske družbe dobile delo na tujih trgih. Dali smo prednost ljudem in gospodarstvu. Naslednja faza bi morale biti banke. Ampak je bil dejansko ta mandat tudi predčasno prekinjen, ker ste sesuli tudi dober ukrep pokojninskega sistema, sesuli ste tudi ukrep dela na črno, in to vse je prispevalo k temu, da se je država potem morala odločiti za tako zahtevno dokapitalizacijo, o kateri danes govorimo in jo bomo tudi, upam da res, uspešno preiskovali. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj mag. Pogačnik.
Predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani kolega Veber, sedaj ste me izvali. Jaz sem prej poskušal določene zadeve pojasniti, ki ste jih vi govorili. Zaradi tega nisem izpostavljal Janševe vlade v obdobju 2004–2008. Sedaj ste jo pa izpostavili, in bom moral tudi to narediti. Leto 2008 in vlada Janeza Janša je bila ena najbolj stabilnih vlad, ki je edina v zgodovini sedaj končala mandat. V obdobju te vlade leta 2007 je slovenski proračun edinkrat v zgodovini imel presežek. V tem obdobju vlade smo imeli najmanjšo brezposelnost, imeli smo kontinuirano gospodarsko rast in tudi bili smo nekako nad povprečjem pri mnogih kazalnikih v okviru EU. S prihodom naslednje vlade pa do sedaj, od leta 2008 do 2015 je samo kumulativno BDP padel za več kot 9 %. Ta kumulativni padec je najvišji med državami Evropske unije. Res pa obžalujem, da kot predsednik državnega zbora se niste odločili, da državni zbor obravnava vmesno poročilo preiskovalne komisije, v katerem so marsikatera razkritja, in tudi za to obdobje 2004–2008 so pač določene ugotovitve. Mislim, da bo priložnost to vmesno poročilo, saj jaz kot predlagatelj en del ga bom v petek, ko bo na to temo, tudi predlagal. Drugače pa, mislim da marsikdo ve in tudi EU takrat, da mandat vlade Janeza Janše je bil eden izmed najboljših, kajti o tem samem govorijo številke. Predvsem bi rad poudaril, da vlada Janeza Janše v obdobju 2004–2008 ni imela niti enega vpliva na zadolževanje posameznih gospodarskih subjektov ali fizičnih oseb. In tukaj nobena vlada, ne vlada Janeza Janša, ne sedanja vlada in tudi ne vlada Boruta Pahorja na to nima vpliva ali orodja, s katerim bi to lahko zaustavila. In ne prodajati teh zgodb, no! Ker pa je bil očitek reševanje bančnega sistema med letom 2009 in letom 2011, je bilo pa zgolj to, da uprave nekaterih največjih slovenskih bank so nadzornemu svetu in Vladi Republike Slovenije dale, da morajo biti banke dokapitalizirane z višjo vsoto, kot so dejansko bile.
Izvolite, gospod Janko Veber, ampak časovno bo nerodno. Prav, dobro. Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Ta razprava, ki sem jo zdaj poslušal, je sicer res zanimiva, ampak mislim, da v danih okoliščinah in sedanji situaciji manj pomembna. Gospod Veber, bilo je veliko takšnih zanimivih opazk na račun delovanja vlade Janeza Janše, ki je imela v celotnem obsegu delovanj vlad od leta 1990 do danes en mandat, in očitno izgleda, da je edino ta vlada Janeza Janše vlada, ki je vladala in delala v tej državi. Če je za vse kriva vlada Janeza Janše v tej državi, potem ocenjujem, da druge vlade v tej državi niso obstajale ali pa so bile same sebi namen. Gospod Veber, jaz mislim, da bi vi morali zelo dobro vedeti in veste, da vlada Janeza Janše ni bila tista, ki bi podeljevala kredite. Vlada Janeza Janše in tudi nobena druga vlada nima teh kompetenc, nima teh možnosti in nima vpliva na to, kdo je dobil kredit, kdaj ga je dobil in zakaj ga je dobil. In če bi to vedeli, gospod Veber, in bi bili toliko korektni, kot bi se od vas, ker ste bili včasih tudi predsednik Državnega zbora, pričakovalo, da ne boste zavajali slovenske javnosti, da boste operirali z argumenti in na tak način tudi razpravljali. Ampak to, kar ste danes govorili, to so manipulacije na kubik. Govorili ste o prodaji bank za en evro in tako dalje. In veste kaj, spoštovani gospod Veber, če bi bile slovenske banke v privatni lasti, verjemite mi, da jih ne bi sanirali slovenski davkoplačevalci, ampak lastniki bi jih morali sanirati, sicer gredo v likvidacijo. Zagotovo. Zagotovo je tako. Enostavno je imeti stvari v državni lasti, ko zadevo zavoziš, jo uničiš, potem pa se obrneš na ubogi narod, in rečeš, ti dragi moj narod, ki živiš s 400, 500 ali ne vem koliko evri, boš pa zdaj, ker vas je veliko, še plačal te svinjarije, ki smo jih mi naredili. In nikomur, pri svetem bogu, se nič ne zgodi. In tak način in tak odnos in takšne relacije jaz kot poslanec Državnega zbora in Slovenska demokratska stranka nikoli ni in nikoli ne bova zagovarjala, ker je to nedopustno, neokusno in skrajno neodgovorno in nesramno do lastnega naroda, spoštovane kolegice in kolegi. Zdaj se bom vrnil nazaj k zakonu in še enkrat bom zelo jasno povedal glavni razlog, cilje, načela in poglavitne rešitve predloga zakona, ki smo ga predlagali za to razpravo v Državnem zboru. Glavni razlog za sprejetje tega zakona je potrebna sprememba opredelitve bančne tajnosti, ki bo omogočila ugotovitev odgovornosti za stanje v bančnem sistemu, s tem pa se bo ugotovilo, kdo je odgovoren za to, da so davkoplačevalci plačali preko 5 milijard evrov, pri čemer ta številka najverjetneje še ni dokončna, za vse napake in napačne odločitve vodstev slovenskih poslovnih bank in nezadostnega nadzora Banke Slovenije. Cilji in načela. Cilj predlaganega zakona je pridobiti ustrezne podatke, ki bodo Državnemu zboru omogočili sprejetje učinkovite bančne zakonodaje, s katero se bo preprečilo izvajanje nepravilnosti in neučinkovitosti v slovenskem bančnem sistemu. Cilj predlaganega zakona je tudi razkritje odgovornosti tistih, ki so sodelovali v podeljevanju kreditov brez ustreznih jamstev v primerih, če je banka sprejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Poglavitne rešitve. S predlagano rešitvijo bodo bančni podatki, ki so bili do sedaj zaupni, dostopni za potrebe dela Državnega zbora Republike Slovenije ter delovnih teles in preiskovalnih komisij, ki delujejo znotraj Državnega zbora, če se bančni podatki nanašajo na banko, ki je sprejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. S tem se bo Državnemu zboru Republike Slovenije, ki tudi sprejema pomembne odločitve v zvezi z reševanjem težav v bančnem delu, dala možnost, da pridobi ustrezne podatke v zvezi s stanjem v bančnem sistemu, da ugotovi, kdo je odgovoren za nastalo stanje, in predvsem da sprejme ustrezno zakonodajo, ki bo v prihodnje učinkovito preprečevala nepravilnosti in neučinkovitosti v delovanju slovenskega bančnega sistema. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz upam, da ste me poslušali pozorno. Tisti, ki ste me pozorno poslušali, sem prepričan, da nimate najmanjše možnosti, da bi temu nasprotovali, kar sem prebral. Vsi, vse poslanske skupine vseskozi govorite, da je tiste krivce, lopove, bančnike, ki so oškodovali to slovensko družbo, je treba pripeljati k zakonu, da jih bo zajela roka pravice. Vsi podobno mislite, vsi govorite o tem, ampak ko pa gre za konkreten predlog, da bi se mi lahko približali k temu cilju, potem pa naenkrat ta vaša vnema izgine, ni je več. Ko bo treba glasovati o tem zakonu, sem danes poslušal vodje poslanskih skupin, ki so svoje povedali, da temu zakonu nasprotujejo. In poglejte, dokler bomo mi živeli v nekem kalupu, oprostite, da se tako izrazim, pa ne želim nikogar žaliti, in ne bomo pogledali čez rob in ugotovili, da tisto, kar je sedaj v zakonodaji, in tudi tisto, kar je tajnost, ni rečeno, da mora v takem obsegu ostati tajnost. Ni rečeno. Državni zbor Republike Slovenije ima vse možnosti, to je najvišja zakonodajna veja oblasti, ki lahko zakonodajo spreminja. Jaz si želim, da v tej državi enkrat začnemo razmišljati v to smer. Ne, da trdimo že v naprej, da se nič ne da, ker očitno nekaterim to super paše. Zato da se še lahko naprej krade, da nihče ni bil pripeljan pred roko pravice, da premoženje, ki je v tujini, ne vem kje vse povsod, ostane tem lopovom v rokah, da celo iz zapora pišejo notarske zapise, da se njihovo premoženje ne more odvzeti. Poglejte, v kakšnem sistemu živimo. Ali je to, kolegice in kolegi, za vas normalno? Zame ni. Pa ne govorim o nobeni politiki. Govorim čisto o dejstvih. Ko se bomo enkrat tukaj dvotretjinsko ali pa, ne vem, našli in rekli, poglejte, dovolj imamo tega, vemo, da je to narobe, pa da ne bomo ščitili posameznih lobijev, ker to je problem. V tej državi to omrežje, bančno omrežje je zelo problematično. In če tisti, ki poznate to omrežje, poznate tudi ljudi, tam je recimo 100 ali pa 50 ljudi, ki gredo z enega položaja na drug položaj – danes je v Abanki, jutri je v Ljubljanski banki, pojutrišnjem je v Gorenjski banki, itd. In vsi ti ljudje imajo strašne naveze, imajo omrežja, pajčevine sem mislil reči, tako razpredene, da drugo in tretjerazredni menedžment potem odloča o vsem. Čisto o vsem, kar se dogaja. Mi pa, ko nas ljudje gledajo, pravijo: "Poglejte, saj ste tam, saj zato smo vas tja poslali, da boste problematiko, ki je v našem interesu, reševali, sicer vas ne potrebujemo." In kaj še ti ljudje rečejo? "Glejte, ker niste nič naredili, da bi ti ljudje vrnili to premoženje ali bi jim bilo odvzeto, ste vsi enaki, vsi ste iste barabe. Oprostite izrazu, to rečejo ljudje. In jaz, poslanec Slovenske demokratske stranke Marjan Pojbič, imam tega dovolj. Tega imam dovolj zato, ker nisem kriv in ne želim biti kriv za tisto, na kar nimam vpliva. In mi s tem zakonom želimo ustvariti pogoje, da bomo pa imeli na določene stvari pa vpliv. Ampak vpliv na tak način, da bomo lahko kvalitetno spremenili zakonodajo. To pa bomo lahko storili samo v primeru, ko bomo imeli tudi ustrezne kvalitetne podatke. In takrat bom jaz rekel, če bomo mi vse ustrezne kvalitetne podatke tukaj na mizi imeli, pa ne bomo odreagirali: "Dragi moj narod, zdaj pa sem tisti in me odnesite ven, pa me vrzite v Muro, ker nisem nič naredil za vas." Bolj življenjsko ne morem povedati teh stvari. Jaz mislim, da vsi, ki sedimo v tem parlamentu, da se tega zavedamo in da je naša skupna želja v veliki verjetnosti podobna razpravi na način, kot jaz tukaj govorim. Mislim, da smo si tukaj zelo enotni. Samo naredimo še tisti preskok pa gremo preko tistega, da se nič ne da in da se nič ne sme. Vse se lahko. Tudi zakon s to bančno tajnostjo je sprejel Državni zbor. Takšen, kakršnega je sprejel, se je pač sčasoma pokazal, da ni več primeren, da bi lahko zagotavljal dovolj kvaliteten javni servis državljankam in državljanom in da je notri precej možnosti zlorab in tako dalje. Sicer do teh težav v našem bančnem sistemu ne bi prišlo. Veste, za take velike lumparije, ki so se zgodile tukaj, pa vsi vemo, kdo je krivec, pa na koncu, glejte, koliko časa se zdaj že o tem pogovarjamo, pa še nisem zasledil ene konkretne stvari, ki bi prišla v javnost, da bi rekli, glejte, zdaj smo pa tega barabina dobili, ki je tam v Zagrebu v desetih firmah bil prokurist in predsednik in ne vem kaj vse. 10 milijonov, 20, 30, 50 milijonov je šlo iz banke, pa še na matični banki je bil glavni šef. Pa porka svet, kje živimo?! Temu moramo reči enkrat konec. Da se vrnem nazaj. Vlada je v svojem mnenju zapisala naslednje. Jaz sem vsaj pričakoval, da bo vlada Republike Slovenije tokrat pa rekla, glejte, pripravili ste predlog, ga bomo preučili, se bomo usedli skupaj, bomo naredili neko zadevo, ki bo prebavna, sprejemljiva in ki bo šla korak naprej proti tistim ciljem, ki smo jim, jaz mislim, da smo jim vsi zapriseženi, se pravi, da iščemo rešitve, ki bodo boljše, kakovostne in koristnejše za naše državljanke in državljane. Mislim, da smo vsi temu zavezani, vsi, ki tukaj notri v tem državnem zboru sedimo. In Vlada je napisala: "Vlada Republike Slovenije ne podpira Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu, EPA,0349-VII, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, glede dopolnitve drugega odstavka 215. člena ZBan-1, ki ureja dolžnost varovanja zaupnih bančnih podatkov. Razkritje zaupnih podatkov o posameznih komitentih bank Državnemu zboru Republike Slovenije, njegovim delovnim telesom in preiskovalnim komisijam Državnega zbora bi namreč pomenilo nesorazmerni poseg v bančno tajnost." In še en stavek v nadaljevanju: "Zaupni bančni podatki so poslovna skrivnost banke in komitenta, saj gre za občutljive podatke tako za poslovne subjekte, še zlasti pa za fizične osebe, ker gre tudi za občutljive osebne podatke." S tem se strinjam, kar je tukaj napisano, nimam nobenih težav, vendar pa vlada, ko sem bral to zadevo naprej, ni v ničemer povedala, kje pa bi morda mi lahko naredili kakšne korake. Kje pa bi morda mi lahko naredili kakšen korak k tistemu cilju, da se bo bolj transparentno, pošteno in odgovorno delalo in da bomo imeli na drugi strani tudi Banko Slovenije, ki pa je še kako odgovorna za to bančno luknjo. Kako odgovorna! In poglejte, nobenemu se nič ne zgodi. Prejšnji guverner, niti slišal nisem, da bi kdo sploh v kakršnemkoli kontekstu odreagiral proti njemu ali proti vsem tistim, ki so bili super plačani, super plačani na račun ubogega naroda. Sramotno, da taki ljudje s takimi visokimi prihodki na koncu dovolijo, da so tako okradli slovenski bančni sistem. In na koncu nič, njim se ne zgodi nič. Nič. In ta ista vlada je zapisala na koncu tega svojega mnenja naslednje: "Vlada Mira Cerarja je v koalicijskem sporazumu glede preiskave bančne luknje in opredelitve odgovornosti navedla, da je treba za zagotovitev povrnitve zaupanja v finančne institucije, nadzorne institucije in institut pravne države opredeliti odgovornost za nastalo bančno luknjo in zahtevati odškodninsko ter materialno odgovornost članov uprav ter nadzornih svetov dokapitaliziranih bank. Odgovornost za izvedbo preiskave bančne luknje se prenese z Družbe za upravljanje terjatev bank na Banko Slovenije ter v primeru suma kaznivih dejanj na pristojne organe pregona." In, poglejte, spet smo tam! Nekdo, ki je bil odgovoren za nastanek bančne luknje, je zdaj tisti, ki bi naj poiskal tiste, ki so krivi za to zgodbo. Bil pa je sam zraven. Vse te ljudi, cel sistem, bi bilo treba zamenjati takoj! Nastaviti popolnoma nove ljudi, ki nimajo pajčevine na prstih. In na drugi strani to, kar mi predlagamo – s spremembo zakonodaje bi lahko prišli korak naprej. Zdaj pa, poglejte, vi dajete ovco paziti volku. Kaj mislite, kako dolgo bo? Ni variante! Nekdo, ki je zakrivil in je sokriv za neko stanje, je tisti, ki bo zdaj presojal, koga je treba predati kazenskemu pregonu in tako naprej. To ne gre, enostavno ne gre! In isti ljudje so na ključnih pozicijah ostali. Ali na Abanki ali Ljubljanski banki in tako dalje. Samo izmenjali so si določene položaje, drugače so pa vsi tam. In potem še tisti, ki so v protikorupcijski komisiji preiskovali ta dejanja, danes sedijo na banki. Pa to se ne more zgoditi v nobeni državi na svetu – razen v Sloveniji. Resnično ne. Ne more. Jaz mislim, da se to niti v Severni Koreji ne more zgoditi. In ko vidimo, da je vse skupaj totalno skorumpirano, ta cel zgornji sistem, sloj, je med sabo povezan, potem je logično, da ne pride do nobenih sprememb in rešitev. In tako dolgo tudi ne bo prišlo. Gospod Veber, danes ste govorili o Islandiji, kakšne ukrepe so v Islandiji sprejeli za sanacijo bančnih težav, ki so jih imeli. Oni so to zadevo sanirali. Polovili so tiste lopove, jih zaprli, jim odvzeli premoženje in tako dalje. Ampak, gospod Veber, od vas bi pričakoval, ker ste član Vlade Republike Slovenije, da tega ne govorite samo v Državnem zboru, da to storite v vaši vladi in takoj ukrepate. Takoj! Jutri! Gospod Veber, oprostite, to ni izgovor. Oprostite, nisem se imel namena spuščati na osebnostno raven, saj veste, s tem vas ne mislim žaliti, ker to ni moj namen. Ampak o stvareh, ki ste jih govorili, imate vajeti v lastnih rokah. Potem ste napačne ljudi danes tu nagovarjali. Najprej morate nagovoriti Vlado Republike Slovenije. Če ocenjujete, da je ta pristop okej, potem predlagajte Vladi Republike Slovenije. In to takoj storite. Takoj je treba pripraviti. Glejte, to mora biti v enem tednu v Državnem zboru! Ne potrebujemo nobenega čakanja, ker je zadeva preveč alarmantna. In pričakujem, gospod Veber, od vaše stranke, da boste izvedli določene postopke in tisto, kar je potrebno za to, da bomo v najkrajšem času dobili ustrezno podlago, zakonodajo in tako naprej na mizo, da bomo lahko rešili to situacijo v naši državi. Sicer pa, kar spremljam zadnje čase nasploh delo te vlade, ki se ukvarja v glavnem s svojimi kadrovskimi problemi je zelo težko pričakovati, da bo prišlo do kakšnih večjih premikov, do kakšne pomembne zakonodaje, ki bi prišla na naše klopi. Tudi danes na tej seji Državnega zbora vidim, da je šest zakonov vložila Slovenska demokratska stranka. Enega mislim, da Nova Slovenija, pa enega Združena levica. In je praktično delovnik poln. Od Vlade Republike Slovenije skorajda nula. Tukaj bo treba nekaj spremeniti, če želimo dobro za slovenski narod. Jaz bom ta zakon, ki smo ga v Slovenski demokratski stranki pripravili, z velikim veseljem podprl, ker sem prepričan, da je naša intenca prava, smer prava, mi moramo enkrat potegniti črto s tistim, kar je bilo in se organizirati tako, da bomo lahko storili tudi kakšen korak preko tistega, o katerem vedno govorimo, da nas nekaj ovira. Preko tiste ovire moramo enkrat stopiti. In to bomo morali storiti prej ko slej, če želimo temu slovenskemu narodu in našim državljankam in državljanom Republike Slovenije dobro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl. Pripravi naj se mag. Anže Logar. Izvolite, gospa Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Sam sicer ne pokrivam tega področja v Državnem zboru, nisem članica ne Odbora za finance, ne za gospodarstvo. Ampak danes govorimo o temi, ki zadeva prav vsakega izmed nas. Zaradi tega sem tudi pričakovala, da bo danes z nami minister za finance in da se bo jasno opredelil do zakona, ki smo ga predlagali v Slovenski demokratski stranki. Danes ne govorimo o ničemer drugem kot o transparentnosti postopkov. In o tem, da imajo državljanke in državljani pravico vedeti, kam gredo njihova sredstva. Ne nazadnje že dvakrat so sanirali bančni sistem od osamosvojitve dalje. Danes v Slovenski demokratski stranki s tem zakonom zagovarjamo samo tezo, da če je parlament tisti, ki odloča o dokapitalizacijah in jih potem tudi potrjuje, se pravi o dokapitalizacijah bank, potem imajo državljanke in državljani tudi pravico vedeti, kam gredo njihova sredstva in kako so porabljena. Mislim, da je skrajni čas, da prenehamo tukaj s skrivanjem podatkov. Banka Slovenije, že na prejšnji seji sem opozorila, namerno skriva nekatere podatke. In to ne govorimo kar tako na pamet. To delajo zaradi zaščite določenih posameznikov. In še enkrat bom povedala, ne govorimo na pamet. V prejšnjem mandatu je preiskovalno komisijo v zvezi z bančništvom vodil kolega Pogačnik in venomer se je soočal s tem, da Banka Slovenije, pa tudi nekatere druge banke, ampak centralna banka Slovenije ni želela dati nekaterih podatkov, ki pa so bili ključni za to, da se razčistijo nekatere stvari v zvezi z bančno luknjo. Zato si mi želimo, da bi na tem področju zavladala transparentnost postopkov. V koaliciji vedno znova ponavljate, da je transparentnost pomembna in da jo je treba zagotoviti. Ampak problem je, ker to samo govorite in to samo zagovarjate. Ko pa je treba glasovati, v petek bomo glasovali o tem, pa boste vehementno in mirno stisnili tipko proti. In tukaj jaz to vidim kot velik problem. To pomeni, da tudi vi kot koalicija ščitite tiste, ki so dajali slabe kredite, ki so povzročili bančno luknjo, kajti drugače si ne znam predstavljati, kako boste lahko v petek glasovali proti. Vsaj takšne so vaše napovedi. Kot je razvidno iz stanja na bančnem področju, so uprave bank ravnale negospodarno in neodgovorno. In nadzorni organi, ki so bili postavljeni tja, da bi opravili svojo nalogo, je niso opravili, zato imamo danes velik problem. Vi pa se upirate temu, da bi dejansko prišli do tistih najbolj odgovornih, ki so zakrivili večmilijardno bančno luknjo. Zaradi tega imamo danes izjemno hude in tudi neizbežne posledice zlasti v zmanjšani gospodarski rasti, v propadanju podjetij, v povečevanju brezposelnosti in tudi ne nazadnje nižjem standardu vsakega izmed nas, zlasti naših državljank in državljanov, ki se že tako ali tako težko prebijejo iz meseca v mesec. Marsikateri izmed državljank in državljanov. Ampak Stranka modernega centra, ki je tukaj največja stranka, bo v petek glasovala proti transparentnosti postopkov. In to mene, spoštovani gospod Verbič, skrbi. Do sedaj v tej razpravi še nisem slišala konkretnega argumenta, zakaj ste proti transparentnosti postopkov, zakaj ne želite, da Banka Slovenije da podatke, ki jih je recimo ne nazadnje želela preiskovalna komisija v prejšnjem mandatu. Da ne rečem tega, da bomo v petek razpravljali tudi o ponovni vzpostavitvi preiskovalne komisije v zvezi z bančno luknjo, pa kolikor je meni znano, niti eden od poslancev Stranke modernega centra ni oddal podpisa pod preiskovalno komisijo, pa čeprav imate v svojih vrstah posameznike, ki se že vrsto let borijo tako proti korupciji kot za to, da bi imeli transparentne postopke. Ampak niso bili sposobni dati podpisa pod preiskovalno komisijo. Se pravi, ključni problem, ki ga imamo, ni zakonodaja. Ključni problem je v tem, da se govori nekaj, dela pa popolnoma nekaj drugega, samo da se ohrani lep obraz pred volivkami in volivci, sicer pa se dela tako, da je všeč tistim, ki imajo že vrsto let pod nadzorom celotno državo in tudi bančni sistem. In tega je počasi dovolj. Glede na to, da ne boste glasovali v petek niti za ta zakon niti ali pa mogoče vendarle za preiskovalno komisijo, upam, da je to tudi nek apel Stranki modernega centra, da vendarle spozna, da je pomembno, če hočemo zagotoviti nadaljnjo dobro poslovanje bank, zlasti da odkrijemo krivce, odgovorne za večmilijardno bančno luknjo, da je treba nekaj narediti, ne samo govoriti. Se pravi, da je treba podpreti preiskovalno komisijo, ki smo jo predlagali v Slovenski demokratski stranki. Ni treba zavrniti vsega, kar SDS predlaga, samo zato, ker je to SDS. Pomembno je, da pri takšnih projektih, ki so pomembni za državo, zlasti pa za državljanke in državljane, stopimo skupaj in prepoznamo, da le tako bomo lahko prišli do nekih rezultatov. Visoki etični standardi se kažejo tudi ali pa zlasti v transparentnem delovanju. Zato bom podprla zakon, ki smo ga predlagali v Slovenski demokratski stranki. Dala sem tudi podpis pod preiskovalno komisijo. V petek jo bom tudi potrdila. Upam, da jo bodo potrdile tudi stranke koalicije, kljub temu da niso dale podpisov pod preiskovalno komisijo. Gospod Jurša, jaz tudi za vas upam, da boste podprli to preiskovalno komisijo kot vodja Desusa in da boste zlobirali, da bodo tudi ostali poslanci za to, da se končno odgovorno pristopi k temu reševanju na eni strani bančnega sistema, na drugi strani pa, da se razišče odgovornost tistih, ki so povzročili večmilijardno bančno luknjo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Anže Logar, pripravi naj se gospa Nada Brinovšek.
Hvala, predsedujoči. Sprega tajkunov, bančnikov in nadzornih institucij je slovenske davkoplačevalce stala 5 milijard evrov. Glede na to, koliko črnila in medijske besede je bilo prelite že o tej temi, bi si mislil, da mi teh besed ni treba ponavljati. Ampak ko danes poslušam vladajočo koalicijo in ko gledam tablo s porabljenim časom in vidim, da je vlada pustila še popolnoma ves čas neokrnjen in nedotaknjen ob predlogu, ki naj bi zagotovil večjo transparentnost in boljše vzvode za pregon na nek način organiziranega kriminala, moram še enkrat poudariti, da je sanacija bančnega sistema vsakega od nas stala 2 tisoč 500 evrov. Morda se za funkcionarje, torej poslance in predstavnike vlade to ne zdi tak visok znesek, ampak za državljane Republike Slovenije s povprečno plačo pa je, verjemite, to zelo visok davek za prej omenjeno sprego tajkunov, bančnikov in nadzornih institucij. Slovenska demokratska stranka je vložila predlog spremembe zakona o bančništvu, ki je zelo preprosta. Državnemu zboru smo želeli dati orodje, ki mu omogoča aktivno vključevanje v organiziran pregon teh glavnih goljufov. Sprašujemo se, ali so bančniki naredili vse, kar je bilo v njihovi moči, da bi preprečili tovrstne slabe prakse. Niso. Včasih se zdi, kot da so to še spodbujali. Ali je Banka Slovenije naredila vse, kar je bilo v njeni moči? Verjetno ne. Banka Slovenije je še tri mesece pred zgodovinsko dokapitalizacijo javnosti razlagala, da je slovenski bančni sistem trden. Ali je parlament naredil vse? V preteklem mandatu se je trudil, imel je preiskovalno komisijo na to temo, a je žal ob tem trčil na ignoranco nadzornih institucij in ni uspel pridobiti relevantnih informacij za svoje nadaljnjo delo. Mislim, da je vsem v interesu, da parlament opravlja svojo nalogo in opravlja tudi nadzorno funkcijo v zadevi, ki je vse davkoplačevalce stala 5 milijard evrov. Prej je kolega Veber razlagal o tem, kdo je glavni krivec za bančno luknjo in tako naprej. To so že skoraj ponarodela stališča ene od političnih strank, ki jih kot zimzelen argument vedno postavi na plano, ko je vprašanje bančne luknje na dlani. Ampak glede na to, da je kolega Veber šele kratek čas tu v poslanskih klopeh v tem mandatu, in verjetno nima vseh informacij, bi ga vendarle spomnil na to poročilo Banke Slovenije, ki je bilo pripravljeno za izredno sejo o stanju bank, kjer je v četrtem sklepu Banka Slovenije, ne Poslanska skupina SDS ali kdorkoli drug, Banka Slovenije je navedla, da je sistem oziroma stanje v bančnem sektorju dodatno poslabšalo nezadostno in prepozno ravnanje v bančnem sektorju v obdobju 2008–2011. Vemo, kdo je bil na čelu vlade v obdobju 2008–2011. Zgolj za intermezzo. Vlada Republike Slovenije, ki se danes še ni oglasila, obrazloži svoje nasprotovanje naši noveli med drugim tudi s tem, da je bil že konec leta 2013 v Zakon o bančništvu dodan 4.a člen, ki o bančni tajnosti govori, da lahko banke podatke posredujejo sodišču, državnemu tožilstvu ali policiji v primeru obstoja razlogov za sum. Nas bi moral vse skrbeti ta argument, kriza je nastopila konec leta 2008, to določilo, ki je čisto normalno, ki bi moralo biti že notri v tem zakonu, pa je prišlo šele 5 let kasneje. In jaz se bojim, da bomo to, kar danes govorimo in kar vlada pravi, da je nepotrebno, čez 5 let dali v zakon o bančništvu, ker se bo to izkazalo, da je potrebno. Kako boste takrat to opravičevali? In tudi ta 4.a člen očitno ne deluje. Leto in pol imamo to že v zakonu o bančništvu. So kakšnega bankirja zaprli? Mislim, da ne, vsaj povejte mi, jaz mislim, da tukaj kakšnega posebnega napredka ne vidim. In če gremo naprej. Vlada pravi, da te spremembe, ki jih predlagamo, niso potrebne, ker so zastaralni roki glede kazenske in odškodninske odgovornosti štirikratnik tistega, kar je v področni zakonodaji. Torej med 12 in 20 let. Če ta argument vlade prevedem v ljudski jezik. Vlada pravi, da imamo še čas. Imeli smo čas od 2008 do 2013, da zadevo ubesedimo v zakon, a nič se ni zgodilo. Sedaj je minilo leto in pol, a nič se ni zgodilo. In vlada pravi, da imamo še čas. Čez 15 let, ko marsikdo tukaj več ne bo poslanec ali marsikatera stranka ne bo več obstajala, pa bomo rekli: "Glejte, tisto obdobje je že tako daleč, ne pogrevajte zgodovine, za to obdobje pač pustimo in živimo naprej." In po mnenju vlade naj bi takšen poseg, da bi lahko parlamentarci na zaprtih sejah prejeli ustrezno dokumentacijo, pomenil nesorazmeren poseg v bančno tajnost. Zaupni bančni podatki so poslovna skrivnost banke in komitenta, ker gre za občutljive podatke in za osebne podatke. Ampak saj ne gre za vsakodnevnega komitenta, ki pošteno živi, pošteno plačuje davke in za svoje delo dobi plačo. Tukaj gre za goljufe, tukaj gre za kazenske zadeve, ki so, še enkrat poudarjam, vsakega od nas stale 2500 evrov. In ko jaz berem to argumentacijo vlade, bančna tajnost med drugim prispeva tudi k zaupanju komitenta, da bo banka varovala podatke o njegovem premoženjskem stanju. Poglejte, to je pa zelo ohrabrujoče za lumpe. Četudi so kršili in nam povzročili za pet milijard evrov stroškov na naš račun, iz našega žepa – ne, treba je varovati njihove osebne podatke, ker bi v drugačnem primeru to pomenilo nesorazmeren poseg v njihove osebne pravice. Sprašujem se, pred kom te tajkune ščitijo Banka Slovenija, vlada in tudi koalicija, ki danes pravi, da je ta zakon nepotreben. Ne morem si kaj, ta razprava danes in argumentacija vlade me spominja na eno drugo razpravo, ko smo govorili o novelaciji protiteroristične zakonodaje ob strašljivih napadih v Parizu in borcih ISIS. Takrat je tukaj minister za pravosodje sveto zatrjeval, da ni treba reformirati našega kazenskega zakonika. Teden nazaj, ko je na evropski ravni bila sprejeta ustrezna resolucija, nam je na Odboru za zunanjo politiko povedal, da bo treba spremeniti 108. in 111. člen Kazenskega zakonika. V dveh mesecih popolni preobrat. Ne se slepiti in ne zavračati zakonskih predlogov zgolj zato, ker jih predlaga opozicija. Vlada tudi pravi, da ni mogoče sprejeti stališča, da Državni zbor Republike Slovenije in njegova delovna telesa zahtevajo od banke, kot zasebnopravnega subjekta podatke, kajti nikakor za zasebne subjekte nimamo pravice do teh podatkov. Ampak, spoštovani, če so bile te banke podržavljene, saj je skoraj 70 % slovenskega bančnega sistema v državnih rokah. Jaz se sprašujem, če je vlada sploh prebrala naš predlog, pravi, da če je banka sprejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnost bank, torej državnih bank. To je banka vseh nas. Vlada se pa tukaj izgovarja, da ne smemo pridobiti podatkov zasebnih subjektov. Mi želimo podatke državnih subjektov, saj smo jih podržavili, saj smo plačali 5 milijard za te banke. In naprej, ko pravi, da se parlamentarna preiskava glede najbolj občutljivih področij izvaja preko sodišča, ki opravi konkretna preiskovalna dejanja oziroma izvaja določene dokaze. Še enkrat sprašujem, kolikim takšnim postopkom pa smo priča. Priča smo samo temu, da vsakič znova dobimo informacije, da sodišča kršijo človekove pravice, in da je na čelu generalnega tožilstva koruptivna oseba. Naša sodišča de facto ne funkcionirajo. Na vseh mednarodnih lestvicah zaupanja v sodišča smo globoko na dnu. Vlada pa s tem opravičuje nereakcijo in neaktivnosti na tem področju. In nam poslancem nalaga, da če sami tukaj izvemo za okoliščine, ki pomenijo razlog za sum storitve kaznivega dejanja, lahko vložimo ovadbo. Zato ni mogoče pritrditi stališču, da je za delo preiskovalnih komisij Državnega zbora nujno razkritje zaupnih podatkov. Spoštovani! Ali naj delamo torej tako kot domnevno dela OVS, da poročila o Telekomu izdeluje na podlagi javno dostopnih informacij in časopisnih člankov. Verjetno ne. Če želimo tej zadevi priti do dna in če želimo nek učinkovit instrument, da bomo skupaj, vzporedno z ostalimi institucijami ugotovili krivdo za 5-milijardno luknjo, potem je treba ukrepati, kajti v nasprotnem primeru se nam bodo spet smejali tisti, ki bodo krivci za takšno luknjo, vse institucije bodo pa prelagale odgovornost ena na drugo. In potem cvetka te vladne obrazložitve, zavrnitve, zakaj je vlada proti razkritju – zaradi Svetlikove socialne reforme. Pove, da nedavna sprememba zakonodaje glede socialnih transferov, ki je omogočila centrom za socialno delo neposreden dostop do bančnih podatkov, je namreč povzročila znatni odliv depozitov iz slovenskih bank, in bi tovrstno odkritje še povečalo odliv depozitov. Ta pa je bosa. Svetlikova reforma. Minister iz kvote Desusa in leta 2011 kandidat SD na državnozborskih volitvah, torej predstavnik dveh strank vladajoče koalicije je po mnenju vlade krivec ali eden od glavnih razlogov njegova reforma, da te naše spremembe ne more sprejeti. Ampak saj to je čista demagogija! Saj preiskovalna komisija ne bi pregledovala vsakega komitenta državnih bank, ampak tiste primere, kjer je realno podan sum, in v tistih primerih, ki so bili zaradi slabih kreditov preneseni na slabo banko. In dovolite mi še grande finale, zakaj ne po mnenju vlade. Prva alineja, ker se je prejšnja vlada javno zavezala, da si bo z vsemi močmi prizadevala, da bodo odgovorne osebe za stanje v slovenskem bančnem sistemu odgovarjale. Torej zaradi tega ne spremembam, ker se je prejšnja vlada zavezala. Še enkrat sprašujem, kdo je odgovarjal. In naprej – ker je prejšnja vlada od organov vodenja teh bank zahtevala, da zagotovijo, da banka aktivno in samoiniciativno sodeluje z Banko Slovenije itn. Teh uprav niso zamenjali, razen dveh privatnih bank Foruma 21, ki nas davkoplačevalce stane 450 milijonov evrov, rešuje pa kar pomemben del tistih tajkunov, ki so zakuhali to bančno luknjo. Torej organov niso zamenjali, od teh bank in organov pa zahtevajo in pričakujejo, da naj sodelujejo in naznanjajo sume. In po enem letu in pol, kot jaz vem, ni nobenega rezultata. In naprej, naslednja alineja – ker je bila v začetku leta 2014 oblikovana koordinacijska skupina, ki jo vodi Banka Slovenije, poudarek je na "oblikovala", torej ne, kaj je naredila, ampak oblikovala, in jo vodi Banka Slovenije. Torej tisti organ, ki je imel nalogo nadzirati, pa očitno te naloge ni uspešno opravil. In še več. Prej je bilo že omenjeno, viceguvernerka te banke, ki ji je zdaj naložena ta odgovornost, je bila prej predsednica nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke v obdobju ko je ravno Nova Ljubljanska banka dobila največ opominov s strani Banke Slovenije. In njen naslednik, predsednik nadzornega sveta Banke Slovenije danes oziroma v tem obdobju postaja glavni nadzornik DUTB, na katerega so bili ti krediti preneseni. Kolega Verbič je rekel, da se že kažejo učinki te pospešene vloge Banke Slovenije, da je bilo v tem obdobju vloženih prek 100 ovadb. Spoštovanega kolega bi še enkrat opozoril na to poročilo Banke Slovenije, ki pravi, da je bilo vloženih 20 ovadb, in sicer v obdobju 2008–2015. 20 ovadb v sedmih letih, 5 milijard evrov. Nihče me ne bo prepričal, da je to učinkovito izvajanje nadzorne funkcije. In kot zadnje, zavedeno v koalicijskem sporazumu, da se zadeva preda v odgovornost Banki Slovenije. Ko sem vprašal o tem direktorja centralne banke je rekel, da o tem nič ne ve, da zakonske podlage za to nima, če pa jo bo dobil, bo ustrezno ukrepal. Ne vem, kje je ta sprememba zakonske podlage. Če povzamem odgovor vlade, zakaj parlamentu ne dati dodatnih pristojnosti, da v polni meri in aktivno sodeluje pri pregonu in pri zbiranju informacij za pregon tega skoraj da organiziranega kriminala, ki nas je stal 5 milijard evrov, se le-ta glasi: ker je prejšnja vlada dala javno zavezo za prizadevnost vlade, ker je prejšnja vlada pozvala Banko Slovenije k samoiniciativnosti, ker je bila oblikovana medresorska skupina in ker je to zapisano v koalicijskem sporazumu. Zdaj pa se, drage poslanke, dragi poslanci, mi lahko preprosto usedemo, počakamo 10, 15 let, ker zadeva zastara štirikrat kasneje, in to delo odložimo in prepustimo stroki ter tistim, ki znajo. Ne verjamem, spoštovane poslanke in poslanci, da smo bili zato izvoljeni v Državni zbor. Mislim, da je obveznost vsakega izmed nas, da popravimo tisto, kar je bilo zavoženo v preteklosti. Ne nazadnje zaradi prisege na višje moralne in etične standarde je veliko večino, rekordno večino v tem državnem zboru prejela ena stranka, novoustanovljena stranka, in izogibanje tej odgovornosti me prepričuje samo v to, ali so nekateri dejansko res povezani v te mreže, ki so nas stale toliko denarja, ali pa da tisti, ki zagovarjajo status quo, se udobno počutijo v tem kalnem in jim je v interesu, da tudi tej bančni luknji nikoli ne pridemo do dna. V Slovenski demokratski stranki smo trdno prepričani, da tokratna zgodba ne sme ostati nekaznovana in da morajo krivci odgovarjati za nečedne posle in za enormne stroške, ki so jih slovenskem narodu povzročili, in enormen gospodarski zastoj, ki je zaradi tega tudi nastal. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Nada Brinovšek, pripravi naj se dr. Matej Tašner Vatovec. Gospa Brinovšek, izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Poglejte, danes se spret pogovarjamo o zakonu o bančništvu, o bankah. Verjetno ne zaradi tega, ker bi imeli neko željo razpravljati o tej temi, se pravi o bankah, o bančni luknji, ampak predvsem zaradi tega, ker je naša zakonodaja izredno slaba. Zakon o bančništvu je bil sprejet, mislim da leta 1998, 1999 in je takrat obsegal 200 členov. Skozi vsa ta leta, se pravi v obdobju 15, 16 let smo prišli na 408 členov. Glede na to, da zakon vsebuje toliko členov, bi pričakovala, da bolj ko se nek zakon dopolnjuje, bolj ko se nek zakon popravlja, boljši bo. Ampak vse te dopolnitve in spremembe zakona, ki ste jih potrdili tudi na prejšnji seji Državnega zbora, niso šle ravno v smeri izboljšanja samega bančnega položaja. Tu imam v mislih, da zakon še vedno ne omogoča, da bi Državni zbor pridobil od bank ustrezne podatke, na podlagi katerih bi se lahko preprečilo izvajanje nepravilnosti in neučinkovitosti v slovenskem bančnem sistemu. Situacija, ugotavljamo, lahko da je čedalje slabša, kar žal občutijo tudi naši državljani na svojih žepih, Slovenija pada na vseh lestvicah konkurenčnosti in v medijih spremljamo vseskozi vsemogoče informacije, kako država razmetava in negospodarno troši svoj denar. Na podlagi tega obstoječega zakona, ki je bil na prejšnji seji Državnega zbora sprejet oziroma še prej amandmiran kar v 134 členih, še vedno ne bomo odpravili vzrokov in nevarnosti, ki so pripeljali Slovenijo v položaj, ko se je moralo s sanacijo in z dokapitalizacijo bank reševati t. i. luknjo. Še vedno nam ta zakon ne dopušča, da bi nam z obstoječo zakonodajo uspelo preprečiti nov bančni hazard, ki smo mu bili priča v zadnjih letih, in vseh anomalij, ki so se dogajale v zvezi s tem. V zakonu še vedno niso predvidene kazni za odgovorne osebe, se pravi za regulatorja, to je Banka Slovenije. Nimamo določbe, na podlagi katere bi morale banke v državni lasti, ki so bile dokapitalizirane, v primeru izkazanega dobička le-tega vrniti v proračun države. Tudi odgovornost Banke Slovenije do parlamenta ni določena. Zato mislim, da je še kako pomembno, da v primeru, če je banka prejela denarno pomoč s strani države, postanejo podatki, ki so bili do zdaj zaupni, dostopni za potrebe dela Državnega zbora in preiskovalne komisije. Kar bi bilo najbolj pomembno za odkritje nepravilnosti, ki so se dogajale na področju bančništva v zadnjih nekaj letih, pa je vsekakor to, da se spremeni opredelitev bančne tajnosti, ki bo omogočila ugotovitev odgovornosti za stanje v bančnem sistemu. S tem bi se lahko ugotovilo, kdo je odgovoren za to, da so davkoplačevalci plačali preko 5 milijard evrov pri zadnji dokapitalizaciji, da ne rečem, iz svojih žepov. Bistvo vsega, da pa je stanje takšno, kot je, pa je predvsem dajanje prijateljskih in političnih kreditov in ker so bili tisti, ki so te kredite podpisovali, prepričani, da se jim v bistvu ne more nič zgoditi. Glede na obstoječo zakonodajo moram reči, da je to žal res. Ampak jaz mislim, da se točno ve, kdo neko pogodbo pripravi, ali je ta pogodba dobro pripravljena ali ni pripravljena, ali je pripravljena nalašč tako, da se jo da zaobiti. Tisti, ki to pogodbo pripravi in ne nazadnje podpiše, je še kako odgovoren, da ta denar pride nazaj v banko, kajti banka je namenjena temu, da posoja denar in skrbi, da se ta denar vrne nazaj v banko, seveda z nekim dobičkom. Jaz mislim, da tukaj gre samo za bančno kulturo posameznika in pa odgovornost slehernega. Ko je pogodba sklenjena, poti nazaj ni in če se pogodba ne spoštuje, so tudi vsi zakoni zaman. V koalicijski pogodbi vlade Mira Cerarja imate, spoštovana koalicija, zapisano: "Za zagotovitev povrnitve zaupanja v finančne institucije, nadzorne institucije in pravno državo bo koalicija izvedla preiskavo in opredelila odgovornost za nastalo bančno luknjo." Zanima me, kako boste izvedli to preiskavo in opredelili odgovornost za nastalo bančno luknjo, če pa nimate zakonske podlage, na podlagi katere bi prišli do teh spisov. Če mislite s tem resno, kar ste zapisali v koalicijsko pogodbo, boste za preiskavo, kot sem že rekla, potrebovali podatke, ki še vedno veljajo za zaupne kot bančna tajnost. Zato predlagam, da si olajšate svoje delo in podprete naš predlog. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec, pripravi naj se gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz bi samo dodatno pojasnil stališče Združene levice. Predlagatelj očitno meni, da je bančna kriza oziroma posledica vseh teh stvari, ki so pripeljale do bančne luknje, pravzaprav samo nek kriminal oziroma kazniva dejanja. Ne zaveda pa se, da je to posledica tudi ene največjih kriz kapitalizma po letu 1929, slabosti evrskega območja in pa predvsem slabega vodenja takratne vlade. Kreditne mape slabih kreditov, ki so se sedaj pristali na DUTB, so bile bolj ali manj razkrite, od tega pa ni bilo kaj dosti učinka, nismo dosegli nobenih bistvenih ugotovitev, ki bi nam pomagale pri tem, da bi ugotovili vzroke za to krizo. Tako odpiranje novih map ne bi bistveno pripomoglo k ničemer. Kar se tiče ekonomskih napak vlade med letoma 2004 in 2008 pa tako: v poročilu Banke Slovenije z 2. marca letos, ki je nastalo prav na zahtevo SDS so navedene naslednje: tista vlada ni izvajala proticikličnih ukrepov, ki bi bili nujni po prevzemu evra, izvedla je prociklično davčno reformo, s tem je prispevala k pregrevanju gospodarstva, samo v zadnjih dveh letih je ustavila 2-odstotni strukturni primanjkljaj, prispevala je k napihovanju cen finančnega in realnega imetja, med drugim s pospešeno gradnjo avtocest z zadolževanjem Darsa. Če samo omenim med letoma 2005 in 2006 se je ta dolg povišal za 1,46 milijarde oziroma 53 %. Prispevala je tudi k presežni likvidnosti bank, s tem ko se je zadolžila v tujini, da je predčasno poplačala domače banke. Toliko o kazalnikih uspešnosti tiste vlade. Uspešnost tiste vlade, kot je bilo že večkrat danes slišano, občutimo še danes, občutijo jih banke, občutijo jih podjetja, ki so pristala na DUTB, občuti jih 120 tisoč registriranih brezposelnih in ne nazadnje tudi neverjetna stopnja tistih, ki živijo pod ali pa na pragu revščine. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravi naj se gospod Jože Tanko. Oprostite, predlagatelj, sem spregledal. Mag. Marko Pogačni, izvolite [[..]]
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Kratek odziv na to zadnjo zadevo. Jaz poslanke in poslance Združene levice pozivam, da so prisotni na sejah in da poslušajo, kaj se dogaja. Jaz sem večkrat omenil zadevo, da sem osebnega mnenja, da 5-milijardna luknja bi bilo verjetno nepošteno, če bi dejali, da je to plod samo kriminalni dejanj. Verjetno so bili drugi vzroki. Težko me pa nekdo prepriča, da je 5-milijardna luknja vzrok samo, bi rekel, finančne ali pa gospodarske krize, in da tudi regulator tega ni naredil. Navajate neko poročilo Banke Slovenije. Jaz predlagam, če nekaj navajate, da navajate potem v celoti. In še enkrat bom ponovil, vlada Janeza Janše v obdobju 2004–2008 ni imela nikakršnih možnosti vplivanja na pravne in pa na fizične subjekte pri politiki zadolževanja. Ne samo vlada Janeza Janše, tudi sedanja vlada in vse ostale vlade nimajo na to vpliva. In marsikaj do danes je bilo povedano, marsikaj še bo. Ne razumem pa, da tako vehementno zavračate vse te naše predloge. Jaz pričakujem tudi z vaše strani drugačno razpravo potem v petek oziroma tudi [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]glede preiskovalne komisije.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav kolegicam in kolegom. Jaz bi mogoče začel z neko kronologijo, ampak ne bom je preveč podrobno razlagal. Spominjamo se oziroma tisti, ki ste takrat že sedeli v teh klopeh, kdaj se je ta zakon sprejel. Spominjate se verjetno tudi, kar precej vas, kako se je potem dopolnjeval oziroma kako so bile predlagane spremembe in tudi določeni amandmaji na te člene. To omenjam zaradi tega, da si malo osvežimo spomin. Vsi tisti, ki ste takrat bili, se tega verjetno dobro spomnite. Kar nekaj očitkov je bilo izrečenih določenim vladam. Jaz mislim, da nas to ne pelje k želenemu cilju, k temu, kar bi želeli skozi to razpravo, skozi to spremembo, pa potem tudi mogoče skozi preiskavo, ki bi se naj potrdila tudi v petek. Ena zadeva pa me je malo spodbudila, pa jo bom zdaj odgovoril gospodu Logarju. Gospod Svetlik nikoli ni bil predlagan z naše strani za ministra. Mogoče si je kdo tolmačil, da je bil iz kvote Desusa, po takojšnjem njegovem kandidiranju na naslednjih državnozborskih volitvah po izteku funkcije pa se je jasno videlo, kateri kvoti je gospod Svetlik pripadal, kljub temu da imam relativno zelo dobro mnenje o dr. Svetliku. Če pa govorimo o koalicijski pogodbi, so v koalicijski pogodbi stvari zapisane. Jaz osebno, pa tudi poslanska skupina, ki ji pripadam, jo jemlje zelo resno. Tudi s tega naslova, s tega področja mislim, da zadevo jemljemo resno in da želimo, da se določene zadeve raziščejo. Pri vsem tem pa je treba spoštovati tisto, kar smo si v določenih aktih Državnega zbora tudi zapisali, posebej še v poslovnik. Veste, glede priznavanja instituta preiskovalne komisije, tu bom povedal relativno zelo direktno. Zelo direktno bom povedal. Jaz imam o tem institutu pač svoje mnenje. Dajete mi povedati, kolegice in kolegi, kdo izmed nas, mogoče razen tistih, ki so bili odvetniki in sodniki, lahko vodi preiskavo. Vsi mi, oprostite, pa ne bom navajal poklicev, pa res zelo težko to stvar vodimo tako, da bomo prišli do želenega cilja. Zdaj pa bom šel na sam predlog spremembe zakona in bom razložil, zakaj ne bom podprl spremembe zakona. Predhodno pa bom povedal, da pa bom podprl petkovo preiskovalko. Razkritje zaupnih podatkov o posameznih komitentih bi lahko poseglo v bančno tajnost oziroma ne bi bilo koristno za posameznike kot tudi ne za institucijo. Ker Zakon o parlamentarni preiskavi – že prej sem malo omenjal – izrecno določa, da se parlamentarna preiskava glede najbolj občutljivih področij izvaja preko sodišč, ki obravnavajo konkretna preiskovalna dejanja oziroma izvedejo določene dokaze. To se pravi, za to imamo pristojno institucijo, ki dela v interesu preiskave in najbolj zahtevne zadeve tudi razišče. Tu se sprašujem, ali smo in koliko smo mi usposobljeni za opravljanje tovrstnih dejanj. Enostavno in preprosto presojam in ocenjujem – to je moje osebno stališče –,tega nismo sposobni. Mogoče kakšen posameznik izmed nas. To sem pa povedal, kakšne reference oziroma kakšne vrste poklica ta poslanec ali poslanka mora imeti. Seveda pa v vsakem primeru moramo ugotoviti odgovornost tistih, ki so podeljevali slabe kredite in so nas pripeljali v godljo, v kateri smo, in te iste ljudi moramo zamenjati. Če pa se ne da teh ljudi zamenjati oziroma ustrezno proti njim ukrepati, pa moramo lastno zakonodajo, ki jo imamo v državi, spremeniti in z njo omogočiti učinkovito preiskavo in tudi, na koncu koncev, uspešen sodni epilog. Zakon o bančništvu je napisan slabo. Ne vsebuje vseh elementov, ki bi jih moral v skladu s Poslovnikom Državnega zbora. Predlagatelj napačno prikazuje pravno ureditev najmanj treh držav Evropske unije, ki se nanaša na to pravno področje. Se pravi, to zadevo morate pogledati. Jaz sem jo z našo strokovno službo pregledal in jo ocenjujem tako, kakršna je tudi moja predhodna izjava. Sam si želim, da bi se čim prej razrešili vsi vzroki za nastanek bančne luknje. Verjetno vsi v tej dvorani razmišljamo podobno, da se vsi, ki so to luknjo povzročili, pripeljejo pred roko pravice, in da so vsi tisti, ki so ravnali v nasprotju z zakonodajo, tudi ustrezno kaznovani. To bi bil zaključek moje razprave, saj je v tej dvorani državnega zbora bilo izrečenih na račun bančništva ogromno besed, ki se merijo v urah, v dnevih in celo v tednih. V vseh teh mandatih, kolikor sedim v državnem zboru, je to tema številka ena. Pa je tudi z nobenimi parlamentarnimi preiskavami nismo razrešili. Mi jo moramo razrešiti tako, da bomo prijeli zadevo na pravem mestu, se pravi, moramo zgrabiti za roge tiste, ki so nam to luknjo tudi povzročili.
Hvala lepa. Replika, mag. Anže Logar.
Hvala. Moram replicirati glede besed, da je zakon napisan slabo. Zakon je dobro napisan, zakon je zelo kratek. Morda, kolega Jurša, bi morali povedati, da v obrazložitvi nekaj manjka, na kar Vlada opozarja, ne pa zakon. Zakon je kvalitetno napisan in verjemite, da Poslanska skupina SDS v dveh členih ne bo naredila kakšne spektakularne napake, da bi zakon lahko opisali kot slabega. V bistvu sem vesel tega sporočila vodje Poslanske skupine Desus, da bodo podprli ustanovitev preiskovalne komisije v petek. V tem pogledu se sprašujem, zakaj potem niso prispevali podpisov in bi ta preiskovalna komisija lahko že dejansko začela s svojim delom. Je pa rahlo zanimivo to stališče – namreč, ravno ta predlog zakona, ki ga je vložila SDS, daje tej preiskovalni komisiji dodatne vzvode za učinkovito delo v preganjanju oziroma preiskovanju slabih praks v slovenskem bančništvu. Sprašujem pa se tudi, kakšno je sporočilo davkoplačevalcem in na splošno tistim, ki so se udeležili volitev, če nek poslanec v Državnem zboru reče, da ne ve, če smo mi sposobni izpeljati neko takšno preiskavo pa da ni človekova oziroma le kdo bi lahko vodil to preiskovalno komisijo. Če pač neka poslanska skupina ne vidi v svojih vrstah predstavnika, ki bi lahko kompetentno sodeloval v tej komisiji ali kompetentno vodil to komisijo, vam zagotavljam, da je v drugih poslanskih skupinah precej kompetentnih ljudi, ki bi lahko to opravljali. Ne nazadnje smo danes slišali nekaj tehtnih razprav iz različnih strank, ne nazadnje je eno takšno preiskovalko že vodil poslanec Slovenske demokratske stranke gospod Pogačnik in je dobro vodil, a je žal čas prehitel sklepne ugotovitve te komisije. Vseeno bi apeliral na to, mislim, da je v Državnem zboru kar precej kakovostnih poslancev iz različnih poslanskih skupin, iz različnih smeri in sem prepričan, da z ustrezno pravno podlago, normativno podlago Državni zbor lahko zelo kvalitetno prispeva in aktivno prispeva k odkrivanju lumparij, ki so se dogajale na področju bančništva. Zato še enkrat apeliram, da podprete naš predlog zakona in s tem preiskovalki, ki upam, da v petek bo ustanovljena, daste dodaten arzenal ukrepov, s katerimi bo lahko učinkovito in aktivno sodelovala pri iskanju krivcev za nastalo bančno luknjo in na nek način s tem tudi k udejanjanju zavez, ki ste jih, vladajoča koalicija, dali v koalicijsko pogodbo. Hvala.
Hvala lepa. Replike na repliko ni, gospod Jurša. Proceduralno? Izvolite, gospod Jurša.
Izkoristil bom to možnost in priložnost, da se dejansko opravičim za nastalo napako v moji razpravi. Dejansko bi moral reči to, kar je kolega Logar povedal, da v obrazložitvi niste bili dosledni. Eno pa bi vseeno rekel. Veste, eno je voditi razpravo in politično govoriti v teh klopeh, drugo pa je kvalitetno voditi neko preiskavo. Vsi tisti, ki smo že bili v preiskovalnih komisijah, vemo, kako teče in kakšni rezultati so običajno nastajali v preiskovalnih komisijah in kaj se je zgodilo po teh razpravah. Izkoristil sem pač to možnost in priložnost, da sem lahko preko tega instituta v Državnem zboru to povedal, kar sem mislil.
Gospod Logar, proceduralno, izvolite.
Hvala lepa. Kolega vam je naslovil proceduralno vprašanje, gledal je sicer mene, jaz bom pa vam naslovil proceduralno in bom gledal kolega Juršo. Glejte, ravno zaradi tega, ker ste ugotovili, da v preteklih preiskovalnih komisijah rezultati niso bili takšni, kakršna so bila pričakovanja, je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke tudi vložila to spremembo, kot sem rekel, da daje preiskovalni komisiji dodatna orodja na tem, pa kar ključnem področju, ki zaznamuje to obdobje gospodarskega okrevanja ali neokrevanja Republike Slovenije. Ravno zaradi tega mislim, da bi morali tovrstno spremembo podpreti ne pa je a priori zavreči zgolj zato, ker jo predlaga opozicija. Hvala.
Hvala lepa. Zadnji s tega prvega dela večinskega dela ima besedo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Prav zanimivo je bilo poslušati razprave oziroma zelo malo razprav je bilo koalicijskih poslancev, ki se več ali manj vsi sklicujejo na to, kako ne bi razširili pristojnosti po tem zakonu, zato da bi omogočili vpogled v tisti del poslovanja bank, in to takrat, kadar potrebuje banka državno intervencijo. To sklicevanje, še bolj pa ta molk preostale večine koalicije oziroma tudi mavrične koalicije, je zgovoren, kajti v ničemer te vaše razprave ne odražajo povezave med transparentnostjo in odgovornostjo in med tistim, kar nameravate storiti. Z nobenem dejanjem v tem mandatu v teh osmih mesecih od septembra naprej niste pokazali pripravljenosti, da se naredi neka povezava med transparentnostjo poslovanja kateregakoli sistema in odgovornostjo za stanje v tistem sistemu. Bančni sistem je ključen sistem. Tu je bilo pač omenjeno, da je bila izvršena dokapitalizacija bank z 2 tisoč 500 evri po prebivalcu. To pove preprosto, da to pomeni 4 minimalne plače. Letne 4 minimalne plače je pač dal vsak državljan te republike. Se pravi, zdaj pa, ko govorite o sociali, vzemite 4 minimalne plače ljudem ali pa upokojencem, pa boste videli, kolikšen je bil njihov prispevek k dokapitalizaciji. To si zelo hitro lahko vsak izračuna. Moram reči, da sem tudi na nek način razočaran nad to argumentacijo. Gospod Jurša je tu govoril o tem, da so obrazložitve pomanjkljive pri našem zakonu. Niso! Vsak zakon gre čez sito služb Državnega zbora in v primeru, da zakon ne izpolnjuje pogojev za uvrstitev v sistem, se ta zakon zavrne in pošlje na dopolnitev. Ta zakon tega postopka Državnega zbora ni doživel in mi je žal, da je gospod Jurša v celoti prebral mnenje Vlade, s katerim se sklicuje na to, zakaj ta zakon ni potreben oziroma zakaj mu nasprotujemo. Točno to ste storili. Lahko vam tole mnenje, ki ga imam pred sabo še enkrat preberem, z vsemi tistimi poudarki, ki ste jih vi navedli. Vlada nima – še posebej vlada Mira Cerarja, ki deluje v teh obrazložitvah tako pomanjkljivo in ki predlaga v zakonodajni postopek zakone, ki sploh ne izpolnjujejo ne kriterijev po skrajšanem ali po nujnem postopku –, da ona ocenjuje vrednost ali pa kvaliteto poslanskega zakona. To se mi zdi, milo rečeno, povsem nepotrebno. Zdaj imate na mizi Zakon o zunanjih zadevah, ki ni z ničemer povezan z resolucijo, ki jo bomo sprejemali in ga Vlada predlaga po nujnem postopku in se sklicuje na resolucijo in stroške objave v Uradnem listu. Traparija, da večje ne more biti! Ampak koalicijski poslanci ste mirno na kolegiju dvignili roko in ta predlog potrdili. Traparija brez primere! Če ste, gospod Jurša, tako dosledni, ko berete vladne argumentacije, potem bi prebrali tudi kakšen vladni zakon. Nekateri imajo več amandmajev kot členov, in to koalicijskih redakcij in popravkov, pa tudi vsebinskih. Ampak tam vas nič ne moti, ne celovitost, ne popolnost, ne ne vem kaj. Reči moram, da se ta vladna koalicija Mira Cerarja, pa tudi prejšnja koalicija Alenke Bratušek in še predprejšnja koalicija gospoda Pahorja, sistemsko brani vseh predlogov sprememb zakonov, ki bi povezali transparentnost in odgovornost. Sistematično! Dajte mi povedati, v katerem aktu, recimo Evropske centralne banke, piše, da v takih primerih, kot mi predlagamo, ni mogoče zahtevati odgovornosti odgovornih. Celo od guvernerja lahko zahtevamo. To je stališče ECB. Če boste natančno prebrali mnenje k našemu zakonu o spremembi Banke Slovenije, boste to videli. Ni institucije v Evropi, je ni, ki bi preprečevala odgovornost za storjena kazniva dejanja! Pa tudi, če gre za bančništvo, pa tudi, če gre za zavarovalništvo, pa tudi, če gre za socialo ali pa kakšno drugo področje. Je ni! Evropska centralna banka, tega ne preprečuje, ne preprečuje GRECO, ne preprečuje Evropska komisija, ne nihče. Samo v Državnem zboru se sistematično sprejemajo ovire, da to ni mogoče storiti. Samo Državni zbor je v okviru EU tisti, ki preprečuje odgovornost tistih, ki svoje naloge niso opravili, tako kot je od njih pričakovano ali zahtevano. S kakšnim razlogom, recimo, so uvedeni postopki proti nekaterim bančnim uradnikom, ne pa proti direktorjem v bankah? S kakšnim razlogom?! Zdaj pa sprašujem tudi vas, ki ste bili v bivši koaliciji gospe Alenke Bratušek. Ali je način nadzorovane likvidacije Factor banke in Probanke povezan kaj s političnimi povezavami med direktorji v teh bankah in funkcionarji tiste vlade? Direktor Factor banke je bil Ciril Dragonja, uradnik tiste vlade je bil gospod Metod Dragonja. Tudi danes sedi tukaj med nami. Sprašujem vas, ali je kakšna neposredna povezava med predlogom vlade Alenke Bratušek in njenega finančnega ministra v povezavi s funkcionarsko povezavo med enim kabinetnim uradnikom v vladi Alenke Bratušek in enim izmed direktorjev v eni izmed tistih bank, ki so bile nadzorovano likvidirane – predhodno pa naložene z depoziti, da so se lahko vse tiste stvari v tistih dveh mesecih do uvedbe nadzorovane likvidacije transferirale ven in poplačale najbrž tudi dividende, zavarovale, ne vem katere zadeve še. Govorimo o čisto preprostih zadevah. Pričakujem od vseh tistih, ki ste tukaj in ste sodelovali pri tistih odločitvah in jih tako vehementno podpirali v Državnem zboru, jasen odgovor. Tudi od gospoda Dragonje pričakujem odgovor. Težko se je znebiti vtisa, da sta bili ti dve banki spuščeni v nadzorovano likvidacijo in predhodno dokapitalizirani samo zato, ker je šlo za neke povezave. Ker je šlo za izdajo nacionalnih interesov. Mislim, da ni v nobenem nacionalnem interesu, da se na tak način sanirata dve mali banki, v kateri je na eni strani direktor, na drugi pa državni uradnik, ki sta sorodstveno povezana. Da ne govorimo še o drugih povezavah. Tukaj sedaj govorite, da boste, če prav razumem, podprli v petek preiskovalno komisijo. V redu! Verjamem, da imate že izbrano osebo, ki naj bi to preiskovalno komisijo vodila. To bo najbrž eden izmed koalicijskih poslancev. Upam, da to ni nekdo, ki je bil spoznan za kršitelja zakonov med poslanci in je bil sankcioniran na tak ali drugačen način. Da boste dali za preiskovalno komisijo, ker očitno nam ne zaupate, nekoga, ki izpolnjuje vse kriterije z vidika zakonodajne brezhibnosti. Da ne bo to res nekdo, ki je bil morda celo ne vem, vpleten v določene postopke, ki so bili nezakoniti in bo potem vodil preiskovalno komisijo o bankah. To je popolnoma diskreditacija postopka, ki ga boste podprli, s tem da boste na isti način, kot sem prej govoril za nadzorovano likvidacijo, potem tudi preiskovalno komisijo vodili na način, o katerem je govoril gospod Veber in ne vem, gospod Vatovec in ostali, ko so se vsi skoncentrirali na problem 2004–2008, ko v tej državi ni bilo nobenih problemov,izpustili pa obdobje 2008 ali 2009, 2011, ko je gospod Pahor, še takrat, ko je bil predsednik Vlade, dejal, da je podcenil probleme bančnega sistema. Dobesedno to je povedal: mi smo podcenili probleme bančnega sistema. In tako je tudi ravnal, ne samo da je to povedal, ampak tudi ravnanje tedanje vlade je bilo tako: zatiskanje oči pred vsemi problemi, ki so takrat eskalirali. Do takrat se je zgodilo najbrž tudi več kaznivih dejanj znotraj bančnega sistema, veliko slabih naložb na tuje trge, ki se nam sedaj vračajo, tako da tuji, južni trgi kupujejo naše najboljše blagovne znamke, pa še kakšno bodo in tako naprej. To se je dogajalo z vso to podporo vladnega instrumentarija v temu obdobju. Mislim, da bo to velik problem, če se boste na takšen način teh projektov lotili. Rad bi vas še spomnil na eno poročilo Komisije za preprečevanje korupcije, letno poročilo 2010. Če boste pogledali na stran 2, boste dobili opis sistemske korupcije. To poročilo je podpisal sedanji minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič in pravi, da je sistemska korupcija vsako doseganje ali ustvarjanje normativnih, institucionalnih, statusnih ali postopkovnih pogojev oziroma okoliščin zaradi omogočanja pridobivanja koristi uradnim ali fizičnim in pravnim osebam v škodo javnih sredstev. Torej, če je rešitev, ki jo predlagamo, ki gre v smeri onemogočanja privilegiranih pozicij, ki gre v smeri transparentnosti, se pravi preglednosti in povezave te transparentnosti z odgovornostjo, potem bo to v redu. Če bo ste pa ta predlog zavrnili, ste pa sestavni del definicije sistemske korupcije. Sestavni del definicije sistemske korupcije! Ker gre za to, da bodo neki posamezniki, neke interesne skupine in tako naprej z vidika interesov organiziranega kriminala ali pa kapitala dobili neko izjemno situacijo, izjemno okoliščino. To da pri tako veliki dokapitalizaciji, predvsem zadnji, in ob tem, da je še toliko nezavarovanih ali slabo zavarovanih ali pa neprenesenih slabih terjatev bank, kamor bi se morale prenesti, to ni samo nastanek bančne ali pa svetovne bančne krize. To ni posledica tega. To je posledica tudi neodgovornih ravnanj. Rad bi vas opozoril, da ta preiskovalna komisija, o kateri bomo govorili v petek, ne bo prva s področja bančništva. Imeli smo že preiskovalno komisijo Ultra, kjer se je blokiralo na vse mogoče načine, da bi se vpogledalo v nezavarovane kredite, ki so bili z nekajkratnim faktorjem dani pod slabim zavarovanjem in po nizkih obrestnih merah, to zadevo imate v dosjeju. Eno izmed preiskovalnih komisij je vodil gospod Posedel – tudi zajema podobno področje. Je šlo za razne prevzemne aktivnosti in tako naprej. Prejšnje gospod Veber, kot je že kolega Pogačnik ugotovil, ni uvrstil na sejo Državnega zbora, pa bi lahko, ker je bilo časa dovolj. Je bilo časa dovolj, ampak ni uvrstil. In sedaj, gospodje, ki so naredili neko procesno oviro, razlagajo o tem, kako in kaj bi bilo treba storiti in kaj bi bilo pametno podpreti. Fino, zamudili smo sezono, mandat, da bi prišli do nekih ugotovitev, zamudili smo veliko na tem področju. Mimogrede, tudi bilo je veliko procesnih ovir, ki jih je vaš poslanec postavljal na preiskovalni komisiji z raznimi zapleti glede definicij in ugotovitev. Gospod Frangež je tukaj kar zavlekel za približno mesec dni, tudi pripravo vmesnega poročila. Zdaj pa se boste pokazali kot glavni borci za to. Pravim, da je postavljanje ali pa opustitev dolžnih ravnanj, tudi na področju bančništva – eno od dolžnih ravnanje je to, kar smo predlagali z našo zakonsko ureditvijo, to pomeni veleizdajo. To je veleizdaja! Če opustiš dolžna ravnanja, ne sprejmeš tistega, kar bi moral, zato da bi dosegli cilj, ki ga tudi moramo doseči. Mislim, da ni interes ne nas, najbrž tudi ne vas, samo to, da bomo čez dve leti prišli s tremi minimalnimi plačami dodatnih obremenitev davkoplačevalcev, da bomo sanirali še tisti preostanek slabih terjatev, ki niso prenesene v bančni sistem oziroma na slabo banko. To najbrž ne more biti imperativ nobene zdrave, poštene, korektne politike. Ne more biti. Čudi me, da ste tisti, ki pač govorite neke stvari, da ste proti temu. Vi ste dobili zadnje volitve, predvsem največja koalicijska stranka, s tem da ste govorili o etiki, o vseobsegajoči etiki na vseh področjih, to se pravi, da tu ne bo nobenega odstopanja od etičnih ravnanj, od etičnih pravil in standardov in kodeksov in ne vem česa; govorili ste, da je treba absolutno spoštovati pravno državo – absolutno, tu ni tolerance, ni koraka umika –, pa ste naredili v praksi že v prvem koraku čisto vse drugače! Za ministra za pravosodje ste dali nekoga, ki je kršil 8 zakonov, zdaj mu je Vrhovno sodišče določilo oziroma ugotovilo še kršitev ustave in človekovih pravic v postopku, ki ga je vodil, najbrž se bo dogodilo še kaj na tem področju, ker to ni edini postopek in tako naprej. Nesposobnost odziva vladne koalicije na vse to, kar se dogaja na področju tožilstva, in nedvoumne ugotovitve, da je šlo za korupcijo pri generalnem državnem tožilstvu v postopku, ugotovitev, da zdaj oziroma da bo najbrž Ustavno sodišče že drugič razveljavilo določene postopke s področja pravosodja, ampak odziva v mainstream politiki v tem mandatu ni. Vse se sklicuje na nekaj: smo že naredili, več kot toliko ne morem, pričakujemo odziv in tako naprej. Če predsednik vlade, minister za pravosodje, ki sta neposredno za to pristojna, ali pa predsednik države ne zmorejo jasnih besed pri tako kričečih primerih koruptivnih, nezakonitih in ne vem kakšnih ravnanj, potem je s to državo in njenimi funkcionarji nekaj narobe. In politiki tega dela bi vodili potem še preiskovalno komisijo in preiskovali – svoje. Nemogoče, da bo iz tega kaj pametnega ven prišlo, razen to, da se bo nekaj sprejelo in prikrilo tisto, kar se je dejansko dogajalo. Če so guvernerji, ki niso svoje naloge opravili, tako kot je bilo pričakovano in jim zaupano, in se ni zgodilo nič proti nikomur od teh guvernerjev, potem je nekaj v tej državi narobe. Celo v Italiji je kakšne 10 let nazaj odstopil guverner italijanske centralne banke Fazia – ni bilo težav, pa govorim o Italiji, ki ni ravno vzgled transparentnosti, preglednosti ali pa tudi morda bolj kakšnih drugih ravnanj. Pri nas so nekateri popolnoma nedotakljivi. Tudi to, kar kadrujete naprej, govorimo zdaj o zadnjem primeru ATVP, ko ste kadrovali za direktorja osebo, ki ima tako ali drugače korenine pri nastajanju parkirišč oziroma ni videl parkirišč v neki vlogi ali pa je bila njegova žena tudi članica institucije, ki je to spregledala, pomeni, da gre za nadaljevanje sistema. Če vodite tako kadrovsko politiko, pri kateri se to brez težav ugotovi, da borza takrat ni funkcionirala, da je bila takrat pod vodstvom enega direktorja vodja pravne službe žena od gospoda, ki ste ga imenovali, in so takrat nastajala glavna parkirišča, potem je nekaj v tej državi narobe. Vi vnaprej daste signal, kakšno bo nadaljevanje politike. Nobene odgovornosti, nobene transparentnosti, ampak enostavno samo se vrže gor plomba, se nekaj sprejme mainstream, mediji to pokrijejo in voz gre dalje. Račun pride pa čez 15 let ali pa čez 5 let, tako kot so za vse te zgodbe prihajali računi. Gospod Veber je govoril o nekdanjem SDK. Veste, kaj se je zgodilo z nekdanjim SDK? Tisti trenutek, ko sta Romana Logar in Bogomir Špiletič vložila ovadbe proti, ne vem, 770 direktorjem v gospodarskih družbah zaradi oškodovanja družbenega premoženja, so Drnovškova vlada, sekretar za privatizacijo in gospod Rop sta ukinila SDK. Tisti trenutek! In jih vrgla na cesto. Ustanovila dve instituciji, od katerih ni delala nobena tistega, kar je delala SDK. Takrat se je to zgodilo. Ampak saj ni to edini primer, da se je to tako zgodilo. Ko se je zgodila afera Sistemska tehnika v času Ropove vlade in se je tisti podmizni sporazum podpisal in je prišlo do te korupcije v tem vladnem projektu, ste uspeli zakon ZPKor in ustanovili Komisijo za preprečevanje korupcije. Draga Kosa za šefa, brat Draga Kosa pa je vodil upravne posle v Sistemski tehniki. Iz tega je prišla pa afera Janez Janša, in to, kar se sedaj dogaja po tem sodišču, s temi procesi. To počnete. To je tehnologija dela, ki jo tisti, ki malo bolj spremlja te zadeve, enostavno takoj vidi. Kaj se je zgodilo z bančno luknjo? KPK je pregledovala sistem, ugotovila, da so tam neke sive eminence bančnega sistema, vedno iste, ko si vprašal za ime – imena ni! Za nagrado je tisti, ki je to bančno luknjo preiskoval, ko ni hotel povedati enega imena, dobil takoj, ko je odstopil, službo v banki, ki jo je pregledoval. Ali se je kaj zgodilo? Ste kaj reagirali? Ste sklicali tiskovno konferenco, skupščino državne banke, zamenjali upravni odbor, direktorja? Ste kaj naredili? Popolnoma nič. In zdaj se tukaj pogovarjamo o tem, kdo bo vodil Komisijo za preiskovanje luknje v bančnem sistemu. Tudi teh niste niti verbalno obsodili in sprejeli nobenih ukrepov na ravni koalicije v Državnem zboru, na sejah, ki smo jih imeli, ste blokirali vse sklepe, ki smo jih predlagali, kar zadeva bančni sistem, vlada pa sploh ni reagirala. Malo je skomignila z rameni – in pravijo, da to ni njihova pristojnost. Povejte mi, se je kdo – se je minister Veber, takrat, ko je bil še minister, odzval na to? Se ni! pa govorite o tem, kako je treba zaščititi nacionalni interes, kapital v bankah, plaho ptico itn. Pod to formulo, pod dikcijo plahe ptice je vse ušlo, je deponirano na Cipru, na Kajmanskih otokih itn. Vse je plaha ptica to. Namesto da bi pregledali, ugotovili in zadevo sprocesirali. Nam ne pomaga noben islandski model, dokler ste tukaj taki pa dokler ste na vladi taki, ki ne reagirate na take ekscese, ki se dogajajo. Nič ne pomaga to, gospod Veber. Nič. Nič ne pomaga. Nič. Nobene garancije, da se bo karkoli zgodilo, nobenega zaupanja ni, da se bo na tem področju karkoli naredilo. Če bi vi imeli, tudi v Državnem zboru aktivnosti, če bi poskušali vsaj naše sklepe izboljšati, če niso bili dovolj dobri za vas, bi še razumel, ampak če se pa vse blokira, če se razglasi vse za nepotrebno, če se razglasi za necelovito in ne vem kaj, ob tem da ne narediš nič in skloniš glavo, ko se ti ekscesi pojavijo, potem pa nekega zaupanja, da se bo karkoli na tem področju naredilo, ne more biti. Nemogoče. To lahko samo, bom rekel, piarovsko prodate, nafarbate tam nekaj sto tisoč ljudi za naslednji mandat in nič drugega. In bo šel vlak naprej in za tem vlakom bo prišel tudi nov račun, ki bo vsaj tolikšen, kot je bil pri tej zadnji dokapitalizaciji. Zanima me, kaj se bo na tem področju naredilo. Kaj bo Vlada naredilo, če so funkcionarji vlade s tistimi, ki naj bi jih preiskovali, v neposredni sorodstveni povezavi? Kako bo to potekalo? Kljub vsem ugotovitvam, ki se dogajajo, recimo tudi na pravosodju, na sodišču, ki tako ali drugače razveljavlja določene stvari, se ne stori popolnoma nič, da bi se zadeva poskušala izboljšati. Predlagali stetam spremembo petih zakonov s področja pravosodja, s poudarkom na GRECO, se pravi etičnih standardih v pravosodju, med tožilci, sodniki in tako naprej. Niti pri Fišerju ga ne morete uveljaviti in ga nočete! Niti pri Masleši ne! Pri obeh šefih, Državnega tožilstva in Vrhovnega sodišča. Kaj ima smisel sprejemati potem takšne novele zakonov, po nekih ekstra hitrih postopkih, če zdaj, ko je to jasno, prvi med ministri, ki pokriva to področje, pravi, da je vse naredil. Predlagal pa ni nič, samo eno pisemce je napisal na Državnotožilski svet. Spremembo zakona naj predlaga, da če tega ne opravi Državnotožilski svet v 14 dneh, da bo Vlada to naredila ali pa Državni zbor. To so ukrepi, ki pomagajo na hitro rešiti situacijo, ne pa to prelaganje in pokrivanje z nekimi drugimi zgodbami, obtožbami, z indičnimi obtožbami nekih oseb, ki jim nimaš v bistvu kaj očitati in jih samo diskreditiraš in uničuješ na tak način. To bi bilo treba storiti, ne pa te koalicijske razprave, ki so več ali manj nepotrebne.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Metod Dragonja, državni sekretar na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Podal sem stališče Vlade, ki ga je Vlada v parlamentarnemu postopku vložila na predlog novele zakona. Ocenjujem, da je bilo to mnenje pripravljeno z zadosti veliko skrbnostjo in da je tudi primerno utemeljeno. Nekaj pa sem podal tudi v uvodnem pojasnilu. Menimo, da 126. člen novega Zakona o bančništvu, ZBan-2, omogoča dostop do tajnih podatkov, tudi v primeru parlamentarnih preiskav, ker v 126. členu je določeno, da je ta dostop mogoč, če to določa drug zakon, tak zakon pa je ravno Zakon o parlamentarni preiskavi. Tudi v zvezi s tem se je opredelilo Ustavno sodišče in zapisalo, tako kot je bilo rečeno, da preiskovalne komisije Državnega zbora in druga delovna telesa lahko pravzaprav poslujejo po podobnem principu, kot poslujejo sodišča v kazenskem postopku. Nadalje je Vlada upoštevala pri oblikovanju svojega mnenja tudi pomisleke, ki bi bili vezani na pravno ureditev Evropske unije, predvsem vezano na dve direktivi. Prva je Direktiva 2013/36 o izmenjavi informacij in poslovni skrivnosti, ki po mnenju Vlade ne daje pravne podlage za razkritje zaupnih informacij Državnemu zboru kot takšnemu, in drugo po Direktivi 2014/59 o izmenjavi zaupnih informacij o reševanju s parlamentarnimi preiskovalnimi odbori, kjer tudi po določbah te direktive izmenjava informacij ni popolnoma neomejena. V tej direktivi je namreč določeno, da države članice lahko odobrijo izmenjavo informacij s parlamentarno preiskovalno komisijo v zadevni članici, vendar samo pod ustreznimi pogoji, to se pravi, da morajo potem v določbah takšne zakonske ureditve upoštevati splošni namen varovanja poslovne skrivnosti, med drugim morajo tudi zagotoviti, da obstajajo ustrezni mehanizmi za ohranjanje zaupnosti informacij, kot so vsebina, kot tudi da je predvidena vsebina in podrobni načrti za sanacijo in reševanje situacij, ki bi nastale z eventualnim razkrivanjem teh zaupnih informacij. Na koncu smiselno moramo navesti tudi odločbo Ustavnega sodišča, ki je odločalo o Zakonu o dostopu informacij javnega značaja, v tistem delu, kjer je bilo govora o dostopu do informacij o slabih kreditih, ki so ostali na bankah. O tem je ustavna določba odločila, da te informacije niso informacije javnega značaja, in analogno lahko tudi tu potrdimo, da iz odločbe Ustavnega sodišča izhaja, da bančna tajnost ima prednost pred dostopom, kar se tiče javnega značaja. Še enkrat pa menimo, da z uporabo Zakona o parlamentarni preiskavi je mogoča tudi izmenjava informacij s poslovnimi bankami, če bodo zagotovljeni ustrezni mehanizmi, ki bodo zaupnost teh informacij varovali.
Hvala lepa. Spisek prijavljenih smo izčrpali, kdor je želel, je dobil besedo. Časa nam je še nekaj ostalo, zato sprašujem, ali je še želja po razpravi. Prosim za prijave. Besedo ima mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, podpredsednik. Uvodoma bi si vseeno dovolil naslednjih nekaj besed. V bodoče bi prosil, da kot vodja v tem primeru tega procesa v Državnem zboru, da kljub vsemu opozorite poslance, naj se v svojih razpravah omejijo na temo, ki je na dnevnem redu. Uvodoma bi rad tudi v obrazložitev svojih kolegov in kolegic, ko je bilo s strani poslanca, s strani predlagatelja rečeno, da je bilo malo razpravljavcev. Moram dati obrazložitev, da preprosto se je zgodilo, da čas, ki je bil na razpolago, sem nekako preprosto sam zakupil. Tisto, kar sem pa želel sedaj obrazložiti, je zgolj nekaj pripomb, s katerimi se nikakor ne strinjam, s strani predlagateljev, pa jih ne bom imenoval. Sam sem trdno na stališču, da moramo poslanci v prvi vrsti, in to je vezano na današnjo temo, spoštovati ustavo in eno od temeljnih načel ustave je načelo pravne države. Zaradi tega, ker je bilo v tem kontekstu kar nekaj besed in mislim, da so se izjalovile v popolnoma drugo bistvo, ko je mogoče tudi posameznik razpravljal. Tu se bom navezal na že odgovorjeno z moje strani, in sicer spoštovanemu kolegu Pogačniku, in bom ponovil: razlika med poslansko skupino predlagatelja in SMC je predvsem v poti, kako priti do cilja, imenovanega opredelitev odgovornosti, ter s tem povezana tudi materialna ter odškodninska odgovornost v dokapitaliziranih bankah. Ker je bilo v neki smeri začutiti kar določeno stopnjo provokativnosti s strani posameznikov, predlagateljev, si bom dovolil zelo na kratko ponoviti tisto, kar sem že danes enkrat omenil. 215. člen Zakona o banki-1 zelo jasno pravi: "Pravica in dolžnost v zvezi z naznanitvijo kaznivega dejanja in vložitve ovadbe pri pristojnih organih je pravica vsakega posameznika," posebej v zakonu je zapisano, "tudi poslancev, da v primeru, če izvejo za okoliščine, ki pomenijo razloge za sum …" in tako naprej. Tu sprašujem, ali je kdo od poslancev do danes že izkoristil to možnost in vložil kazensko ovadbo. Zakaj ne? Če tega ni bilo, zanimivo, zakaj se to ni vložilo. V nadaljevanju govora o parlamentarni preiskovalni komisiji. Mislim, da se tukaj na eni točki mogoče malce sprenevedamo. Po zakonu in poslovniku parlamentarne preiskovalne komisije nesporno izhaja, da ta parlamentarna preiskovalna komisija ugotavlja zgolj politično odgovornost nosilcev najbolj odgovornih na posameznih mestih. Ravno v tem je ta razlika, ki v neki smeri, sem prej malce nakazal, da Poslanska skupina SMC oziroma če lahko rečem tudi koalicija, je v koalicijsko pogodbo zapisala, kar je bilo citirano tudi s strani poslancev predlagateljev, da je zelo decidirano navedeno, po kateri poti in na kakšen način se to izvaja. In se mora izvajati. Govora je bilo, da poznam ali ne poznam, koliko je teh aktivnosti sedaj izvedenih ali kako in kaj. Moram priznati, da številka 107 vloženih kazenskih ovadb s strani Banke Slovenije – to je podatek, ki je bil izjavljen s strani predstavnikov Banke Slovenije tudi na matičnem delovnem telesu. Se pravi, da tisto, kar sem tudi omenil s strani Poslanske skupine SMC, vidimo tukaj neko realno možnost, da se bodo stvari resnično začele premikati, kajti ravno sporazum med policijo in Banko Slovenije to omogoča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo še enkrat in glede na to, da je kolega Tanko poskušal nekako predvsem ponovno opozoriti na to, da smo nekateri ali pa so nekateri neiskreni, da pa edino s te strani, od koder prihaja predlog ali pa z njegove strani, ko prihaja predlog, je iskren. Glejte, če bi bili danes iskreni s tem predlogom zakona, potem ga ne bi vlagali na zakon, ki bo prenehal veljati praktično v tistem trenutku, ko se ta sprememba zakona danes tukaj lahko celo sprejme. To je tista neiskrenost. Torej, čas se je sicer porabil za to, da smo ne nazadnje opozorili na mnoge stvari, mnoge pomanjkljivosti, izmenjali tudi mnoge informacije ne nazadnje. Ampak govoriti o iskrenosti, ko vložiš zakon, za katerega veš, če ga Državni zbor sprejme, da bo hkrati tudi nehal veljati, potem je to zelo neiskreno. Na to sem opozoril tako v stališču poslanske skupine kot tudi pozneje, da je ta zakon pravzaprav brezpredmeten, ker ne bo v praksi veljal oziroma ne bo uveljavljen. Kar se tiče pa vseh ostalih zadev, pa moram vendarle poudariti, da smo Socialni demokrati pri oblikovanju koalicijskega sporazuma za to vlado zahtevali, da se vnesejo tudi določbe v koalicijsko pogodbo, ki govorijo o tem, da se uvede preiskava, zaradi tega ker je nastala bančna luknja, in da se tudi opredeli odgovornosti in da se seveda tudi ponovno povrne zaupanje v finančne institucije in tako naprej. Torej, na predlog Socialnih demokratov je to v koalicijski pogodbi, kar govori o tem, da mnoge izkušnje, ki smo jih imeli v tem obdobju, resnično želimo prenesti v takšno fazo, da razčistimo ta razmerja in da ne nazadnje tudi res naredimo – upam da – red ravno zaradi tega, ker če ne rešimo tega vprašanja, se bomo iz leta v leto ponovno spraševali, kje je ta denar, kje so te milijarde, ki so odšle iz Slovenije. Zneski so bili v medijih napisani v zelo visokih številkah. Če bi samo del teh zneskov lahko vrnili na legalen način v Slovenijo, se seveda tudi z lahkoto poplača ves javni dolg Republike Slovenije, nobenih težav ne bi bilo. In ja, to je nekaj, okoli česar se je treba zelo resno pogovoriti prav v tem parlamentu in izkušnja Islandije, ki sem jo omenjal, kaže na to, da so zmogli ta dogovor v parlamentu, zmogli so celo tako velik, močen dogovor, da so se pogovarjali in tudi dogovorili o spremembi ustave, o spremembi poslovnika državnega zbora. Skratka, tudi akte, za katere je potrebna dvotretjinska večina. In to soglasje v politiki je seveda nujno potrebno, če želimo ta vprašanja zapreti in dvigniti zaupanje ljudi v predstavniško demokracijo, torej v parlament in v poslanke in poslance. Vse prepogosto se srečujemo z ugotavljanjem, da dobimo pač določene zakone v proceduro in na koncu, ko je sprejet v parlamentu, se kratko malo zaključi s tem: pa saj je parlament to sprejel! Torej, na parlamentu je zelo velika odgovornost, žal pa mu te odgovornosti mnogi ne priznavajo tudi na način, da so bili sprejeti mnogi zakoni, ki so odvzemali iz mandata v mandat določeno pristojnost Državnemu zboru. To je velika napaka. Ko sem govoril o tem, da je treba določene zakone spremeniti v Sloveniji – ja, parlamentu je treba vrniti večjo težo, večji ugled tudi skozi to, da bo imel večje pristojnosti oziroma da bo imel takšne pristojnosti, kot jih je imel nekje na začetku samostojne poti Republike Slovenije. In v to smer je treba razmišljati in želel sem samo opozoriti, da bo pravzaprav ta razprava v veliki meri lahko opravljena takrat, ko bomo razpravljali o ustanovitvi komisije v petek v ta namen. Današnji čas je bil pa sicer porabljen, vendar za zakon, ki ga v praksi pač ni mogoče uveljaviti, in zato sem govoril, da je pravzaprav ta zakon brezpredmeten.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Marko Pogačnik.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Kolegice in kolegi! Mislim, da je bilo z naše strani dobronamerno, tudi v decembru 2013, ko smo predlagali ta zakon. Tudi zdaj, kot predlagatelj sem že prej povedal, da sklicevanje na to, da bo čez približno slab mesec začel veljati ZBan-2, da nima neke teže, če bi se tukaj pokazala neka dobra volja ali bi rekel, možnost po nekem sodelovanju oziroma strinjanje s predlogom razkritja bančne tajnosti za banke, kjer smo davkoplačevalci zadevo sanirali, bi lahko potem z nekim amandmajem tudi to nadgradili v Zakonu o bančništvu-2. Vendar dejstvo je, da tudi tokrat precejšnji del poslanskih skupin, predvsem političnih strank, ki nekako spadajo na levi pol, tega ne boste podprli. Razloge verjetno sami najbolj poznate, nedvomno pa iz tega izhaja, da nekako bančništvo naj bi ostalo nek tabu ali pa neka skrita tema. Današnja razprava, mislim, da v nekaterih segmentih je pokazala predvsem tisto, kje je slovensko bančništvo v Sloveniji najbolj ranljivo. Predvsem pa mislim, da bi več časa morali nameniti ne posledicam, ampak predvsem vzrokom za to nastalo krizo. Pričakujem, da se bo tema v petek odvijala bolj v to smer. Ponovno je Slovenska demokratska stranka predlagatelj, da Državni zbor izglasuje preiskovalno komisijo glede nepravilnosti v bančnem sistemu. Dostikrat danes je bilo omenjeno s strani kolega SMC, gospoda Verbiča, da je razlika med SMC in SDS in pa predvsem, da vi drugače vidite to pot in pa cilj. To vašo pot oziroma ta cilj bi rad slišal. Vi ste nekako zaprli to zadevo, imamo nek sporazum med policijo in Banko Slovenije. Sem že prej povedal, Banka Slovenije je regulator in po mojem osebnem mnenju Banka Slovenije veliko odgovornost nosi za nastalo bančno krizo in bančni sistem. Kako bi nekdo, ki je odgovoren za nastanek bančne krize, bil tisti, ki bo zadevo preganjal. Mislim, da bi morali pod drobnogled vzeti tudi delovanje Banke Slovenije in njene odločitve; ne samo za eno leto nazaj, ampak približno za deset let nazaj. Potem ste glede materialne odškodninske odgovornosti in pa kazenske veliko govorili. Vse te zadeve so že danes obligirane v treh zakonih: Zakon o bančništvu, Zakon o Banki Slovenije in Zakon o gospodarskih družbah. Spraševali ste, ali je kateri izmed poslancev ali katera izmed poslank vložila kazensko ovadbo. Spoštovani kolega, na osnovi česa, če nimaš dostopa do dokumentov? Kako boš vložil? Mi ne delamo na indicih in na podobnih zadevah in na konstruktih, verjetno je to praksa nekaterih drugih. In če nimaš dokumenta, mislim, da se težko odločiš, da vložiš tudi sum. Odločitev je vaša, glasovanje bo v petek, mislim pa, da je bilo pa že skozi današnjo razpravo prepoznati, da dopolnitev zakona in spremembe zakona, ki ga je predlagala Slovenska demokratska stranka, ne glede na to, da gre za prvo branje, da v tem državnemu zboru ne bo doživel podpore. S tem pa seveda tudi vsi tisti, ki boste glasoval proti, sprejmete na en način tudi del svoje odgovornosti.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predloga zakona primeren za nadaljnjo obravnavo bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v petek v okviru glasovanj. S tem zaključujem 9. točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SLOVENSKEM DRŽAVNEM HOLDINGU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisanim Lukom Mesecem. Predlog zakona je na 8. seji 7. aprila 2015 obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Ker po končani obravnavi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Gospod Jožef Horvat bo predstavili stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Upravljanje kapitalskih naložb v državni lasti je bilo v zadnjih letih področje številnih zakonodajnih sprememb, vendar nobena od teh sprememb žal v praksi ni zaživela. Posledica – slabo upravljanje, nizki donosi, izčrpavanje takšnih podjetij in zabeleženi občutni padci Slovenije na mednarodni lestvici gospodarske konkurenčnosti. Morda se včasih preveč zavajamo glede pozitivne gospodarske rasti v lanskem letu, v letu 2014, vendar je vse odvisno od tega, od katerega leta merimo rast bruto domačega produkta v letu 2014. Mi mislimo, da bi ga morali meriti od leta 2008, se pravi, to je bilo v letu pred recesijo in potem vidimo, da smo po šestih letih še vedno v zaostanku. Z drugimi besedami, leta 2015 smo še vedno na razvojni stopnji leta 2008. Zakaj? Zato ker je bil leta 2008 bruto domači produkt 37 tisoč 305 milijonov evrov, leta 2014, torej lansko leto, pa 37 tisoč 246 milijonov evrov; torej je bil lanski BDP za 0,16 % manjši glede na leto 2008. Če se spomnimo zadnjih petih let, so področje upravljanja kapitalskih naložb urejali kar trije zakoni: Zakon o upravljanju kapitalskih naložb je bil podlaga za ustanovitev Agencije za upravljanje kapitalskih naložb, zatem sledi Zakon o Slovenskem državnem holdingu, s katerim naj bi bile vse kapitalske naložbe v lasti države prenesene na Slovenski državni holding. Po dobrem letu dni je bil zakon razveljavljen in sprejet nov Zakon o Slovenskem državnem holdingu, verzija 1, ki se je glede konceptov upravljanja s kapitalskimi naložbami spet vrnil na prej veljavni Zakon o upravljanju s kapitalskimi naložbami. Skupni imenovalec vseh treh zakonov pa je bil načrtovan sprejem strategije upravljanja kapitalskih naložb. Te strategije vse do danes nimamo. Po sedaj veljavnem zakonu se je rok za predložitev vladnega predloga strategije iztekel že 12. julija lansko leto. Vemo, da smo vmes imeli volitve, vendar kljub temu sedanja vlada s pripravo strategije upravljanja kapitalskih naložb zamuja. Tako velja za upravljanje s kapitalskimi naložbami še vedno nek prehodni režim, na podlagi katerega podaja Državni zbor soglasje k razpolaganju s kapitalskimi naložbami nad vrednostjo 20 milijonov evrov. V tej luči je predlog spremembe in dopolnitve zakona, ki ga je v parlamentarno proceduro vložila Združena levica, v tem trenutku pravzaprav nepotreben. Nova Slovenija - krščanski demokrati smo prepričani, da je priprava strategije in zatem njen sprejem s čim širšim konsenzom, strokovnim in političnim, ena izmed najpomembnejših obveznosti sedanje vlade. Zatem pa je nujno nadaljevanje s privatizacijo premoženja v državni lasti. Dejstvo je, da so podjetja pa seveda tudi banke v zasebni lasti bolje upravljane, imajo višje donose in racionalnejše poslovanje. Po našem prepričanju tudi ni država tista, ki naj vodi in usmerja gospodarstvo in gospodarske aktivnosti posameznikov, ampak zagotavlja samo pravnoregulatorni okvir teh aktivnosti, država pa je tista, ki naj skrbi za tiste javne dobrine, ki jih po konsenzu kot take definira družba. To je sistem socialnega varstva, sistem zdravstva, sistem šolstva, obrambe. Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o Slovenskem državnem holdingu, ki je bil vložen v parlamentarno proceduro, je, kot rečeno, po našem prepričanju v tem trenutku nepotreben. Dodajamo še, da Nova Slovenija nasprotuje stalnemu spreminjanju zakonodaje, saj je pri poslovnem okolju poleg ugodnih davčnih pogojev pomembna tudi stabilnost. Potencialni investitorji, ki se odločajo za vlaganja, svojo poslovno dejavnost načrtujejo za nekaj let naprej in računajo, da se veljavna zakonodaja ne bo nenehno spreminjala, sploh pa ne v smeri, ki bi bistveno posegala v položaj poslovnih subjektov na trgu. Poslanci Poslanske skupine Nova Slovenija - krščanski demokrati Predloga sprememb in dopolnitev Zakona o Slovenskem državnem holdingu na matičnem delovnem telesu nismo podprli. Predlog zakona na Odboru za finance in monetarno politiko tudi sicer ni dobil podpore, zato je zakonodajni postopek končan.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek bo predstavila stališče Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Danes govorimo o upravljanju državnega premoženja preko Slovenskega državnega holdinga. Glede upravljanja s kapitalskimi naložbami obstoječi zakon zasleduje predvsem štiri cilje: ločitev funkcije države kot lastnice premoženja od njenih funkcij – prvi; drugi – koncentrirano upravljanje vseh naložb – Vse na enem mestu – od KAD, SOD, PDP in DSU; zmanjšati vpliv političnih in interesnih skupin na eni strani in na drugi strani preprečiti ugrabitev družbe s strani posameznika oziroma lobija; in četrti cilj – zmanjšati korupcijska tveganja in preprečiti nastanke konflikta interesov. In prav zaradi teh ciljev so bili uvedeni nadzorni mehanizmi, kot so: nadzor s strani Računskega sodišča – poslovanje SDH in njegovih odvisnih družb je v pristojnosti Računskega sodišča Republike Slovenije, nadzor nad poslovanjem seveda; svetovalno telo ESSO, to je Ekonomsko-socialni strokovni odbor, ki ima status posvetovalnega telesa uprave SDH in zato nima vodstvenih ter upravljavskih funkcij – ESSO je sestavljen iz sedmih predstavnikov sindikalnih zvez oziroma konfederacij, reprezentativnih, na ravni države, ki so člani Ekonomsko-socialnega sveta, a niso to predstavniki zaposlenih –; 7 predstavnikov zaposlenih sodeluje na nek način pri upravljanju SDH; celotno poglavje o integriteti, ki ga vključuje zakon, in ne nazadnje število in način izbire nadzornikov. Nadzorni svet je sestavljen iz 5 članov, ki morajo oziroma bi morali izpolnjevati določene pogoje, kot so delovne izkušnje, ustreznost izobrazbe, neobsojenost, nezdružljivost funkcij – tudi s funkcijo v politični stranki – v zadnjih 6 mesecih, strokovno znanje in kompetence. Vse člane nadzornega sveta v paketu imenuje Državni zbor na predlog Vlade. Res je, da na žalost na te nadzornike čakamo predolgo, in res je na žalost, da bo, čeprav še vedno upam, da ne, bolj kot strokovnost pomembna politična opredelitev novih nadzornikov. Tako se kaže po deseturni seji vlade, kjer nekako niste uspeli 5 nadzornikov spraviti v formulo 3+1+1. Tako je še čas, da res po strokovnih kriterijih poiščete teh 5 nadzornikov. V zvezi z nadzornim svetom je treba izpostaviti tudi predloge, ki so v zakonu oziroma rešitve, da se lahko sej nadzornih svetov poleg ministra za finance udeležuje tudi predsednik Komisije DZ za nadzor javnih financ. Minister in predsednik komisije sicer res nimata pravice odločanja na sejah nadzornega sveta, vseeno pa opravljata dodaten demokratičen nadzor, nadzor delničarja in nadzor ključnih deležnikov nad delovanjem SDH. Pa mi dovolite še nekaj besed glede samega pomena besede upravljanje. Glavni poudarek veljavnega zakona ni na prodaji državnega premoženja, temveč na upravljanju državnega premoženja. Upravljanje, ki pomeni proces odločanja, načrtovanja, osmišljanja, usmerjanja, razporejanja organizacijskih resursov, vodenja ter nadzora in vrednotenja izvajanja različnih aktivnosti. In prav v tej luči je treba razlagati določbe zakona. Prav v tej luči je treba razumeti nadzorne mehanizme, ki jih zakon že ima. In v tej luči je treba razumeti strategijo upravljanja, ki bo ključni dokument z opredeljenimi cilji, ki jih določeno podjetje mora izkazati. V Poslanski skupini Zavezništva smo prepričani, da je poleg razlogov, ki sta jih navedla oziroma predstavila Vlada in Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora v želji po spremembah treba upoštevati tudi sam namen zakona, ki sem ga nekoliko podrobneje predstavila. Je res, da se nekatere predlagane spremembe lahko lepo zapakirajo in še lažje prodajo javnosti. Njihov dejanski sprejem pa bi v najboljšem primeru pomenil en velik nič. Žal pa bi v resnici to pomenilo odstop od uvodoma zastavljenih štirih ciljev. Zaradi vsega naštetega predloga zakona v Zavezništvu nismo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Stranke modernega centra imamo do predlaganih sprememb Zakona o SDH, ki ga predlaga skupina poslancev s prvopodpisanim Lukom Mescem, negativno stališče in ga ne podpiramo, ker bi s temi spremembami posegli v temeljni koncept zakonske ureditve, kar bi lahko imelo za posledico neoperativnost delovanja SDH, izgubo neodvisnosti in poslabšanje pogojev za učinkovito korporativno upravljanje, kar je pravzaprav v nasprotju z osnovnim namenom tega zakona. Našo opredelitev do predlaganih sprememb predmetnega zakona utemeljujemo z naslednjim. Zakon o Slovenskem državnem holdingu je bil sprejet 26. 4. 2014. Bistvo zakona je ločitev funkcije države kot lastnice kapitalskih naložb od drugih funkcij države, koncentrirano upravljanje naložb, ki so v lasti SDH, KAD in naložb RS, ki jih upravlja SDH, in vzpostavitev preglednega sistema upravljanja naložb. Glede na to, da sta se Evropska komisija in OECD pozitivno opredelila do predpisanega sistema korporativnega upravljanja, ne vidimo potrebe po spremembah; še več, spreminjanje zakona v tako pomembnem času, ko še praktično sistem ni zaživel, potekajo pa ključni procesi njene vzpostavitve, kot je imenovanje petčlanskega nadzornega sveta in priprava ter sprejem strategije upravljanja kapitalskih naložb države, bi zagotovo negativno vplivalo na učinkovitost samega sistema. Pomembno je, da se čim prej imenuje nadzorni svet in sprejme strategija upravljanja kapitalskih naložb države, ki je temeljni in nekako strateški dokument za delovanje SDH, in da le-ta začne s polnim in učinkovitim delovanjem ter da bodo rezultati upravljanja kapitalskih naložb države dajali pričakovane pozitivne javnofinančne učinke namesto nepričakovanih bremen. Predlagatelji v predlogu za spremembo zakona predvidevajo zahtevo, da bi Državni zbor o naložbah, ki so opredeljene v strategiji o upravljanju kapitalskih naložb, še enkrat odločali pred prodajo. Po našem mnenju je predlagana določba zakona, o kateri bi politika odločala še enkrat pred prodajo, nesmiselna in v nasprotju s smernicami OECD. Bistvo smernice OECD je, da je SDH neodvisen in ni vezan na navodila državnih organov. SDH mora delovati neodvisno in samostojno. Zato mora sam odločati o prodaji naložb v skladu s sprejeto strategijo o upravljanju kapitalskih naložb države, ki jo pripravi Vlada in potrdi Državni zbor Republike Slovenije. SDH torej nima prostih rok, kot izhaja iz prej navedenega, kar še dodatno potrjuje dejstvo, da mora za potrebe svojega delovanja pripraviti letni načrt upravljanja in razpolaganja z državnim premoženjem, ki ga potrdi Vlada. O prodaji naložb se odloča na nadzornem svetu SDH, na katerem ima možnost sodelovati tudi član opozicije v vlogi predsednika Komisije za nadzor javnih financ, kar vsekakor prispeva k večjemu nadzoru nad delovanjem celotnega sistema. V skladu z določili iz šestega poglavja zakona nadzor nad SDH izvajata Računsko sodišče in KPK, kar prav tako prispeva h krepitvi nadzora. Pomembno je tudi omeniti zakonsko možnost, da SDH lahko odločanje v določenih primerih prepusti skupščini oziroma Vladi. SDH je zavezan Državnemu zboru četrtletno in letno poročati ter s tem nadzirati učinkovitost delovanja pri korporativnem upravljanju kapitalskih naložb države. Vsekakor pa ne pozabimo, Slovenijo lahko do uspeha pripelje le podjetništvo in ne gospodarsko politikantstvo.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Slovenska demokratska stranka na matičnem delovnem telesu, Odboru za finance in monetarno politiko, predloga spremembe oziroma dopolnitve Zakona o Slovenskem državnem holdingu s strani Združene levice ni podprla. Nismo podprli iz več razlogov. Vsi ti predlogi in spremembe, ki jih predlaga Združena levica, so po mnenju Slovenske demokratske stranke že vključeni v Zakon o Slovenskem državnem holdingu. Vendar problem tako prejšnje vlade kot predvsem sedanje vlade Mira Cerarja je, da zakonskih obveznosti ne izpolnjuje. Junij 2014 je bil rok, do katerega bi Vlada Republike Slovenije morala imenovati petčlanski nadzorni svet. Julija 2014 je bil rok, do katerega bi Vlada Republike Slovenije morala v Državni zbor poslati predlog klasifikacije naložb in strategijo o upravljanju državnega premoženja. Niti nadzornega sveta niti klasifikacije oziroma strategije o upravljanju državnih naložb do danes Državni zbor še ni videl. In vsi ti predlogi, ki jih podaja Združena levica, bi morali biti vključeni v strategijo upravljanja kapitalskih naložb Republike Slovenije in na drugi strani tudi za uspešen nadzor in upravljanje Slovenskega državnega holdinga. Minimalno, kar bi bilo, bi bilo treba zagotoviti nadzorni svet. S tem namenom danes tudi v Slovenski demokratski stranki ponovno pozivamo vlado Mira Cerarja in koalicijo, da se končno dogovorite za petčlanski nadzorni svet, predlog pošljete v Državni zbor. Da v Državni zbor pošljete predlog klasifikacije naložb in pa strategijo upravljanja kapitalskih naložb. Traja že nekaj časa, traja že nekaj mesecev od vaših obljub, kaj boste poslali, česa ne boste poslali. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da imate veliko problemov, da se ukvarjate sami s seboj, kar pa seveda ni v korist in je v negativno tako uspešnemu upravljanju kapitalskih naložb kot drugim situacijam v Republiki Sloveniji. Spremljamo lahko prodaje, na kakšen način se odvijejo, po našem mnenju tehnično vodstvo Slovenskega državnega holdinga zadevo pelje korektno, problem je pa, ker je vlada neoperativna. Ne nazadnje je zaskrbljujoče, da lahko potem preko medijev izvemo, da vam je na zadnjem koalicijskem vrhu včeraj ponovno zmanjkalo časa, da bi se posvetili klasifikaciji in strategiji upravljanja kapitalskih naložb. Skrajni čas je, da za to prevzamete tudi svojo odgovornost, in tudi skrajno neodgovorno je, da proti privatizaciji sedaj najbolj govorijo tisti, ki so vse te prodajne postopke začeli. Spoštovana koalicija, vlada Mira Cerarja, predlagam, da se zresnite in da začnete končno delati.
Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Obravnava zakona je bila na delovnem telesu zaključena, končana in tudi oba predstavnika Poslanske skupine Desusa sva glasovala proti. Če smo se do sedaj nenehno ukvarjali z vzroki za nastalo bančno luknjo, pa danes nemalokrat neustrezno, včasih tudi nerazumsko posegamo v področje privatizacije. Dejstvo je, da je bančna sanacija povzročila prej veliko škodo, da bi šli kar tako mimo. Podobno stališče se vrti tudi okoli privatizacije državnega premoženja. V obeh primerih gre za javni interes in za našo prihodnost in za to zelo zelo občutljivi temi. Pri privatizaciji smo v Poslanski skupini Desus zelo odločni: ne prodajati vsega, v naglici oziroma takoj in ne za vsako ceno. Prav tako je treba nadaljevati s postopki prodaje podjetij iz tako imenovanega svežnja petnajstih podjetij, pa tudi tukaj gre za stališče, da ne za vsako ceno. Gre za oceno, kaj želimo s prodajo doseči in kaj se bo z novim lastnikom spremenilo na bolje glede na obstoječe državno lastništvo. Ogromno dela nas čaka na dokončni pripravi dokumenta, strateškega dokumenta, ki se mu reče Strategija upravljanja kapitalskih naložb Republike Slovenije, vključno s pripadajočo klasifikacijo. Ko se enkrat doreče in sprejme, smo v Poslanski skupini Desus trdno prepričani, da moramo tudi nujno in dosledno spoštovati. Sedaj pa, ko se predlaga vsakokratno obvezno soglasje Državnega zbora za razpolaganje z večjimi naložbami, tudi po sprejetju te dolgo pričakovane strategije, pa ta dokument dobesedno povozimo. Strategija je osnova delovanja celotnega SDH, zato sam zakon s takšno določbo izgubi svoj smisel. To bi po našem mnenju samo odprlo večurno razpravo v parlamentu brez konkretnega učinka. Treba je dosledno slediti odločitvam, ki bodo zapisane v strategiji, pri oblikovanju katere smo imeli vsi možnost sodelovanja. Dejstvo pa tudi je, da je tudi sama strategija živ dokument in če to narekujejo spremenjene okoliščine, bistvene okoliščine, se ta sprememba po tehtnem premisleku tudi naredi, ne pa vedno znova brez razloga in za potrebe dnevne politike. Predlagatelji so nam predstavili tudi nekatere varovalke, ki so zastavljene preveč rigorozno. Ena od takih je tudi širitev nadzornega sveta SDH z možnostjo sodelovanja delavcev pri upravljanju v organih SDH. Pa vendar, v Poslanski skupini Desus podpiramo idejo, povzeto po nemškem vzorcu, da bi se na vodstvene funkcije vključilo tudi predstavnike delavcev. Menimo, da bi predstavniki delavcev veliko pripomogli, če bi bil del sestave nadzornega sveta, ne glede na to, o katerem organu govorimo. Enako podporo smo že izkazali tudi pri nedavni noveli Zakona o bančništvu ter na ta način skušali urediti problematiko na zelo občutljivem in spornem področju, kot je bančni sektor, a smo bili na žalost neuspešni. V Poslanski skupini Desus sicer obžalujemo odločitev, da ni bilo dovolj volje in posluha, da bi se nadzorni svet SDH razširil tudi z zaposlenimi oziroma njihovimi predstavniki, za katere bi veljali isti pogoji, poudarjam, isti pogoji in ista merila kot za ostale člane nadzornega sveta. S predstavniki vlade pa je bilo odgovorjeno, da se bo ta "nedoslednost" ustrezno korigirala s spremembo zakona o SDH, ki bo na vrsti skupaj s težko in dolgo pričakovanim zakonom o demografskem skladu, seveda še v letošnjem letu. Ponovno noveliranje, ki ga napoveduje Vlada, bo zagotovo odprlo dodatna vprašanja, v zvezi s katerimi bomo v naši poslanski skupini zelo previdni. Spomnimo se, gre za stališče, da Kad ostane samostojna pravna oseba, ločena od SDH, ter da izvršuje svoje obveznosti do Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in letno nameni 50 milijonov za potrebe usklajevanja pokojnin – to je v preteklosti. Tudi tukaj sodijo členi, s katerimi se bo Kad preoblikoval v demografski sklad. Še vedno pa vztrajamo na stališču, da se 10 % kupnin od prodaje premoženja SDH, torej državnega premoženja, prenese v t. i. demografski sklad in pri tem bomo do konca vztrajali. Torej, zaradi naštetega Poslanska skupina Desus ne podpira predlagane novelacije zakona. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in še enkrat lep pozdrav vsem! Glede na to, da je bil na matičnem delovnem telesu sprejet sklep, da se členi zakona ne sprejmejo oziroma črtajo, je s tem tudi zakonodajni postopek tega zakona končan. Ampak, ne glede na to, mislim, da je prav, da opozorim v tem uvodnem delu, da je vsebina zakona bila takšna, ki je vračala pristojnost Državnemu zboru nad upravljanjem s premoženjem Republike Slovenije. In to je nekaj, kar sem tudi v prejšnji točki želel opozoriti, kaj bo treba v prihodnosti zagotovo spremeniti. Dejstvo je, da ta zakon govori o tem, da je treba dobiti dodatna soglasja Državnega zbora tudi po sprejetju strategije o upravljanju državnih naložb za vsako večjo prodajo. To trenutno v tem zakonu ni tako zapisano. Druga večja sprememba je ta, da se upošteva načelo delavskega soupravljanja in tudi načelo omejevanja dohodkov za člane uprave. Torej, dejstvo je, da danes vodijo Slovenski državni holding ljudje, ki so za to zelo dobro plačani, ki nimajo sprejete strategije in se lahko samostojno odločajo o tem, kaj bodo naredili s slovenskim premoženjem. Ker smo ravno v času, ko je bilo prodano Žito, se res postavlja vprašanje, kdo med nami se počuti zadoščenega, da je Holding prodal Žito, brez da bi dodatno vprašal ali pa se vsaj posvetoval z Državnim zborom. Menim, da večina v Državnem zboru zagotovo ni ponosna na to, sem pa prepričan, da je nekaj posameznikov pri tem zelo zadovoljnih. Zanimivo je, ko spremljaš televizijski prenos rokovanja in zadovoljstvo članov uprave holdinga; ja, ti so zadovoljni, ker so dobro plačani, ker opravljajo to delo, zadovoljni so tisti, ki so sodelovali pri posredovanju za to prodajo, ker so tudi legalno dobili bogate provizije, ampak 99 % Slovenk in Slovencev, sem pa prepričan, s tem ni zadovoljna, še posebej pa ne kmetijski sektor, ki bo ostal očitno brez lastne živilskopredelovalne industrije. In če k temu dodamo, da je bil prodan Mercator, Laško, Aerodrom, Fotona, Helios, Elan – poglejte od vseh teh firm, vsak, ki jih je kupil, bo pravzaprav lahko poplačal to kupnino skozi dohodke, ki jih ustvarjajo ta podjetja. Pravzaprav novi kupec ne bo vložil lastnega denarja v to, se bo sicer zadolžil, ampak ta dolg bo odplačeval skozi prihodke teh podjetij. Zato je zelo pomembno, da vendarle opozorim na to, da smo Socialni demokrati v vsem temu postopku sprejemanja Slovenskega državnega holdinga zelo resno opozarjali na nevarnost sprejemanja Slovenskega državnega holdinga kot ustanove, ki lahko upravlja z državnim premoženjem. Namreč v osnovi smo predlagali Agencijo za upravljanje kapitalskih naložb, ki je upravljala s temi podjetji, in ta agencija je bila neposredno odgovorna Državnemu zboru, je bila neposredno odgovorna Računskemu sodišču in vse to, kar se danes dogaja, se enostavno ne bi moglo dogajati, če bi bila spoštovana rešitev, ki smo jo uzakonili Socialni demokrati. V nadaljevanju, ker nismo imeli večine v parlamentu, ker je prišlo do predčasnih volitev, smo uspeli vsaj to preprečiti, da ni bilo kompletno premoženje Republike Slovenije preneseno na Slovenski državni holding, to je bila namreč ena od prvotnih idej. Vse premoženje, 12 milijard evrov vredno premoženje, se je želelo prenesti z enim zakonom na Slovenski državni holding in v tistem trenutku to ni več državno premoženje, ampak premoženje tistega podjetja. V tistem trenutku seveda Državni zbor, Vlada, vsi, izgubimo kakršnokoli pristojnost nad tem, kaj se dogaja z 12 milijardami. Socialni demokrati smo sicer uspeli preprečiti, da se je Zakon o SDH nekoliko spremenil, vendar nas je bilo premalo, da bi se spremenil še boljše. Ampak, spremenil se je na način, da imamo še vedno državno premoženje, da pa postopke tega premoženja danes pelje Slovenski državni holding. Pelje ga na način, za katerega smo lahko zaskrbljeni, kajti peljejo ga samo na način, da se to proda, se nekaj fičnikov zasluži, kaj pa bo potem s prihodnostjo Slovenije, kako bomo zapirali proračun Republike Slovenije, kako bomo zagotavljali pokojnine, ker ne bo dividend v proračunu, kako bomo zagotavljali delovna mesta, razvoj – s tem se pa Slovenski državni holding ne ukvarja. Če bi bilo zagotovljeno soupravljanje delavcev v temu podjetju, do tega zagotovo tudi ne bi prišlo. Žal se to ni zgodilo, zato se danes srečujemo s takšnimi posledicami, ki so res zelo hude za prihodnost Slovenije.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Državni holdingi so ustanove za privatizacijo, ne za upravljanje, zato, recimo, avstrijski državni holding ne upravlja strateških podjetij, kot so državne železnice, avtoceste, energetika ali banke. Resne države strateških podjetij ne upravljajo kot navaden portfelj delnic. Razvoj infrastrukture, promet, energetike, tudi finančnega stebra se ne da načrtovati na podlagi borznih indeksov, v resnih državah, na primer v Avstriji in Franciji, se podjetje privatizira na podlagi zakona. Slovenija po teh kriterijih ni resna država. Uslužbenci in vodstvo Slovenskega državnega holdinga so po profilu borzniki in finančniki. V osnutku strategije upravljanja naložb Vlada sama priznava, da strategijo upravljanja ni nadomestila za sektorske strategije, teh pa ni ali pa so neuporabne. Ko bo enkrat sprejeta strategija upravljanja naložb, bosta Vlada in SDH lahko samostojno izpeljala milijardne posle privatizacije ali delne privatizacije podjetij, kot so Petrol, Zavarovalnica Triglav, HSE, Luka Koper. V Zavarovalnici Triglav je državni delež 68 %, če se zmanjša na 25 %, bo lahko konkurenčna zavarovalnica izvedla sovražni prevzem. S tem se ne igrati! V Združeni levici smo predlagali varovalko, da mora SDH za prodajo deležev v največjih podjetjih pridobiti soglasje Državnega zbora na podlagi resne analize. V Avstriji navodilo za pripravo takšne analize obsega osem strani, v slovenskem osnutku strategije upravljanja pa je podjetju ,kot je Petrol, namenjena stran in pol. To je neresno. Dodatno soglasje Državnega zbora je potrebno, ker strategija določa samo minimalne deleže. Ne določa, pod kakšnimi pogoji se bodo ti deleži zmanjšali. V zvezi s Slovenskimi železnicami namesto analize posledic privatizacije najdemo tale stavek, citiram: "Ne gre izključevati možnosti vstopa novih družbenikov bodisi v krovno družbo bodisi v nekatere temeljne in podporne dejavnosti" – konec citata. Ustanovitelji SDH so poskrbeli, da njegovemu vodstvu ni treba upoštevati volje zaposlenih v državnih podjetjih. Imenovanje predstavnikov zaposlenih v upravo in nadzorni svet SDH so jim enostavno prepovedali. V našem predlogu jim samo vračamo to pravico, ki je bila, mimogrede, zagotovljena tudi avstrijskim delavcem v njihovem državnem holdingu. Ekonomska demokracija je ena od petih prioritet Vlade, ki pa našega predloga kljub temu ni podprla. V nasprotju z lastnimi zavezami je podaljšala prepoved soodločanja urbanih bank, ki jo bo verjetno razširila še na zavarovalnice. Združena levica je protisistemska stranka. Mi nismo za soodločanje samo zato, ker povečuje produktivnost zaposlenih, ampak zato ker verjamemo, da bi morale uprave odgovarjati delavcem in ne obratno. Delovna sila pač ni blago, namesto katerega odloča lastnik. Mi se seveda tudi ne zavzemamo za transparentno privatizacijo, ampak za demokratično in racionalno gospodarjenje z državnimi podjetji. Toda ta predlog je v resnici kompromis, skupni imenovalec. Po zadnji dostopni anketi 65 % Slovencev nasprotuje privatizacij 15 podjetij, 72 % pa privatizaciji Telekoma. Soglasje Državnega zbora je priložnost, da Vlada prepriča državljane, da je privatizacija koristna. Če jih ne more prepričati, naj privatizacijo pusti, ne pa da preprečuje demokratično odločanje. Enako je s soodločanjem. Stranke centra v tem vidijo dopolnilo korporativnega upravljanja, mi v tem vidimo začetek odprave korporativnega upravljanja. Nihče pa ne more reči, da je normalno to, da v nadzornem svetu državne firme sedijo direktorji zasebnih firm, ni pa dopustno, da bi v njem sedeli predstavniki zaposlenih. V Državnem svetu je naš predlog dobil 19 glasov proti in 13 glasov za. Po naši oceni večina članov ne nasprotuje temu, da bi dokončno odločitev privatizacije večjih sprejel Državni zbor. Glede na to, da javnost večinsko nasprotuje privatizaciji, je soglasje Državnega zbora minimum, na katerega bi morala pristati tudi Vlada. Za zdaj se je Vlada pripravljena pogovarjati predvsem o neki nedefinirani obliki soodločanja. V Združeni levici bomo pobudo za sodelovanje sprejeli pod pogojem, da se s spremembami ne odlaša do naslednjega leta. Vprašanje je namreč, kaj bo do naslednjega leta od državnih podjetij še ostalo, če bo Vlada odločala po svoje. Danes beremo, da načrtujejo prodajo več kot 60 podjetij. Minister za infrastrukturo bi gradil drugi tir na račun razkosanja in delne privatizacije Luke Koper. Poslanci tega ne moremo preprečiti, tudi če bo v strategiji pisalo, da je Luka Koper strateško podjetje. Zato bomo vztrajali pri soglasju Državnega zbora vsaj za največje posle.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009, Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O KMETIJSTVU PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Tanji Strniša.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da predstavim vsebino spremembe Zakona o kmetijstvu, ki se nanaša na spremembo 181. člena zakona in določa, da se prej 7-letno prehodno obdobje, v katerem dosedanji izvajalci javnih služb iz Zakona o kmetijstvu opravljajo dejavnost, spremeni v obdobje do 31. decembra 2017. Spremembe se nanašajo na izvajanje javnih služb v kmetijstvu, in sicer javno službo kmetijskega svetovanja, strokovnih nalog v proizvodnji kmetijskih rastlin in nalog genske banke. Ključni cilj spremembe določila je podaljšanje prehodnega obdobja in s tem zagotovitev nemotenega delovanja obstoječega sistema javnih služb v kmetijstvu. Razlogi izhajajo iz potrebe po informiranju in pomoči uporabnikom, to je kmetom pri uveljavljanju ukrepov kmetijske politike. Še posebej je to pomembno v sedanjem obdobju, ko se z letošnjim letom prvič uvajajo novi ukrepi reforme prvega stebra ukrepov skupne kmetijske politike in tudi sprejema programa razvoja podeželja za obdobje do leta 2020. Ker je bilo v razpravi precej vprašanj, kaj bo s temi službami v prehodnem obdobju, naj pojasnim, da je Zakon o kmetijstvu iz leta 2008 predvidel 7-letno prehodno obdobje za imenovanje javnih služb na podlagi takrat novih določb in tako obdobje je bilo primerno, saj takrat ni bilo moč predvideti, da bo v reformi skupne kmetijske politike, ki se dogaja v 7-letnih ciklih, tako kot pač finančne perspektive, prišlo do enoletne zamude in do velike zamude pri evropskih predpisih. Ključne spremembe, povezane z delom obstoječih javnih služb, so tako vezane na reformo neposrednih plačil in na nekatere ukrepe programa razvoja podeželja, ki so novi in se letos, kot sem že povedala, izvajajo prvič. Evropski predpisi so hkrati državam članicam naložili, da kmetom neprekinjeno zagotavljajo svetovanje v zvezi z določbami, ki se v sklopu reforme neposrednih plačil, urejajo navzkrižno skladnost in zeleno komponento. Na ministrstvu smo v preteklih letih že sprožili postopke za imenovanje javnih služb v skladu z Zakonom o kmetijstvu na način, da bi bile javne službe imenovane do konca prehodnega obdobja, vendar ko je prišlo do objave evropskih predpisov, se je ministrstvo odločilo, da se te spremembe preložijo na poznejše obdobje, zato da ne bi prihajalo do motenj pri izvedbi reforme skupne kmetijske politike v Sloveniji. Hkrati pa naj še pojasnim, da smo v okviru novega programa razvoja podeželja za obdobje 2014–2020 z Uredbo o ukrepih prenosa znanja in svetovanja že uvedli nekatere spremembe na tem področju z namenom bolj učinkovitega prenosa znanja v prakso in da imamo že v pripravi prve razpise za prenos znanja pri ukrepih dobrobit živali, kmetijsko-okoljska podnebna plačila in predvsem ekološko kmetovanje. S predlaganimi spremembami tako skušamo zagotoviti nemoteno opravljanje javnih služb na področju kmetijstva z obstoječimi izvajalci, hkrati pa dopolnjujemo sistem z novimi znanji, ki segajo izven okvirov obstoječih institucij. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Ivi Dimic.
Spoštovani predsednik, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijstvu obravnaval kot matično delovno telo, in sicer na 7. seji 8. aprila 2015. Člani odbora so se seznanili s predlogom zakona in tudi z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki k predlaganemu besedilu členov ni imela pripomb, in mnenjem Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki je predlog zakona podprla. V razpravi je stališče do predlaganega zakona predstavil direktor Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije. Zbornica izpostavlja, da so se naloge in struktura financiranja pri najpomembnejši javni službi kmetijskega svetovanja v državi v zadnjem desetletju bistveno spremenile. Kljub zmanjšanju sredstev za 35 % v zadnjih nekaj letih pa je javna infrastruktura še vedno tako ohranjena, da ima vsakdo, ki se ukvarja s kmetovanjem, možnost dostopa do vseh relevantnih informacij, ki so povezane z opravljanjem kmetijske dejavnosti. Direktor zbornice je tudi poudaril, da se zbornica zaveda, da spremenjen način financiranja javne službe in liberalizacija na tem področju prinašata tudi potrebo po organizacijski prilagoditvi, zato ocenjuje, da podaljšanje prehodnega obdobja omogoča potreben čas za prilagoditev in spremembo njene organiziranosti. Večina članov odbora je v razpravi v okviru predlagane določbe 1. člena predloga zakona sicer podprla. Opozorili pa so, da bi se vprašanje javne službe lahko uredilo že do sedaj, saj je bilo za določitev izvajalcev javnih služb predvideno dovolj dolgo prehodno obdobje. Obstaja resen pomislek, ali bo ministrstvo to vprašanje, ki ga ni bilo zmožno urediti v sedmih letih, lahko uredilo v dveh. V nadaljevanju razprave je bilo izraženih več kritičnih pripomb v zvezi z delovanjem oziroma sedanjo organiziranostjo javne službe kmetijskega svetovanja, ki po mnenju nekaterih članov odbora ni takšna, da bi lahko uspešno počrpali in tudi ciljno porabili evropska sredstva iz Programa razvoja podeželja 2014–2020. Posebej je izpostavljeno, da spremembe tako v evropskem kot tudi nacionalnem načinu kmetovanja terjajo povsem nove načine svetovanja kmetom, ki ne potrebujejo več le osnovnega svetovanja, saj to znanje imajo, temveč nove oblike, kot je projektno svetovanje, ki izhaja iz Programa razvoja podeželja, čemur se bo javna svetovalna služba morala prilagoditi. Drugačno angažiranost svetovalne službe pa terja tudi nizka samooskrba v državi – pri nekaterih proizvodih le 30 % – in dejstvo, da imamo dve tretjini kmetijskih zemljišč na območjih z omenjenimi dejavniki kmetovanja, kar dodatno zmanjšuje konkurenčnost našega kmetijstva. Spremembe v organiziranosti javno kmetijsko svetovalne službe pa narekuje tudi dinamika rasti ekološkega kmetovanja, ki je ena redkih perspektivnih usmeritev, ki jih imajo slovenski kmetje na voljo. Podatki kažejo, da povpraševanje po živilih iz nadzorovane ekološke pridelave raste v Evropski uniji cca 10 % letno, pri čemer povpraševanje po certificiranih ekoloških živilih v Sloveniji močno presega ponudbo, zaradi česar nekako 80 % ekološke hrane uvažamo. Opozorjeno je, da je nova evropska uredba o razvoju podeželja ekološkemu kmetijstvu v obdobju 2014–2020 namenila pomembno vlogo, saj je prvič postal samostojen ukrep v okviru programa razvoja podeželja, vendar je za povečanje obsega tržne ekološke pridelave ključno prav znanje kmetov. Odbor je po končani razpravi glasoval o obeh členih predloga zakona ter ju sprejel. K predlogu zakona v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji. Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijstvu sprejme v predloženem besedilu.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Simon Zajc.
Spoštovane, spoštovani! S predlagano spremembo Zakona o kmetijstvu se podaljšuje zakonsko določeno prehodno obdobje 7 let za izbiro izvajalcev javnih služb kmetijskega svetovanja, in sicer za dobri 2 leti, do konca leta 2017. Kljub temu da je bilo 7-letno prehodno obdobje precej dolgo za možno realizacijo izbire izvajalcev, smo se v Poslanski skupini SMC odločili, da podpremo spremembo zakona. Če namreč predlagane spremembe ne bi sprejeli, bi z majem letos, ko se izreče to prehodno obdobje, ne obstajala več pravna podlaga za izvajanje obstoječih javnih služb kmetijskega svetovanja. S tem ne bi bila več zagotovljena kontinuiteta storitev kmetijskega svetovanja in nemotena pomoč uporabnikom. Še posebej sedaj, v tem pomembnem obdobju uveljavljanja ukrepov nove kmetijske politike, ko se uvajajo ukrepi reforme prvega stebra kmetijske politike in sprejetja programa razvoja podeželja za leta 2014–2020, ki so podlaga za pridobitev novih finančnih sredstev. Gre namreč tudi za naključno časovno sovpadanje reforme kmetijske politike in izbire izvajalcev in reorganizacija vzpostavitve javne službe na področju kmetijskega svetovanja v tem trenutku ni niti uresničljiva niti smotrna. S podaljšanjem obdobja torej omogočimo kmetom pomoč javne službe kmetijskega svetovanja in nemoten prehod na nov sistem izvajanja ukrepov kmetijske politike, kar pa je tudi v skladu z evropsko zakonodajo, po kateri je Slovenija kmetom tudi dolžna nemoteno zagotavljati javno službo svetovanja. Na tem mestu še dodajam, da je bilo z organizacijsko spremembo treba počakati tudi na zaključek reforme, ki se je zavlekla, in na dokončno oblikovanje PRP. Preko PRP se bodo v kratkem izvedli različni javni razpisi, kjer bo omogočen vstop svetovalcem izven javne službe kmetijskega svetovanja. Na področju kmetijskega svetovanja v začetku predvsem razpis za izvajanje tečajev ekološkega kmetijstva in kmetijsko-okoljsko-podnebnih ukrepov, varno delo v gozdu, dobrobit živali in tako naprej. Kot že rečeno, v Poslanski skupini SMC bomo Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijstvu podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Bojan Podkrajšek.
Spoštovani predsednik, cenjena državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog zakona podaljšuje prehodno obdobje 7 let, ki je bilo za izbiro izvajalca javnih služb določena po 181. členu Zakona o kmetijstvu. Prehodno obdobje se bo po veljavnem zakonu izteklo 24. 5. 2015, zato predlagatelj zakona meni, da je treba zaradi zagotavljanja ureditve storitev in obdobje podaljšati, in sicer do 31. 12. 2017. V tem času je treba zagotoviti informiranje in pomoč uporabnikom pri uveljavljanju nove kmetijske politike, saj se v tem času uvajajo ukrepi novega programskega obdobja kmetijske politike Program podeželja 2014–2020. V Slovenski demokratski stranki bomo omenjeni predlog zakona podprli. Postavlja se nam pa vprašanje, zakaj podaljšanje uveljavljanja zakona v sedmih letih ni bilo mogoče urediti, zato se nam tudi postavlja vprašanje da bo v teh dveh letih zelo težko ta zakon urediti. Smo v obdobju, ko nam padejo mlečne kvote, smo v obdobju, ki bo treba podaljšati vse tiste, ki vlagajo vloge za subvencije, seveda podaljšujemo ta zakon, naslednje leto nam padejo koncesije na področju gozdarstva, zato bi seveda v imenu Slovenske demokratske stranke pozval ministra, državno sekretarko in vse, ki delajo na ministrstvu, da se te problematike resno lotimo, da ne bomo venomer lovili to podaljšanje. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi, lepo pozdrav! Predlog novele Zakona o kmetijstvu, kot je že rečeno s strani naših kolegov, podaljšuje prehodno obdobje sedmih let, ki je bilo za izbiro izvajalca javnih služb določeno v 180. členu Zakona o kmetijstvu. V tem času je treba zagotoviti kontinuirano informiranje in pomoč uporabnikom pri uveljavljanju nove kmetijske politike, saj se ravno sedaj uvajajo ukrepi novega programskega obdobja, kot je rezultat reforme prvega stebra ukrepov skupne kmetijske politike in sprejema programa razvoja podeželja za obdobje 2014-2020, ki prinaša nove ukrepe in možnosti za pridobitev finančnih sredstev za kmetijska gospodarstva. Največja javna služba na področju kmetijstva je javna služba kmetijskega svetovanja Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije. Na pristojnem ministrstvu pojasnjujejo, da veljavni program razvoja podeželja omogoča, da se določene naloge, ki jih je doslej v celoti izvajala javna služba kmetijskega svetovanja, prenesejo na področje razvoja podeželja. Z javnimi razpisi bo omogočen vstop svetovalcem izven javne službe kmetijskega svetovanja na področju kmetijskega svetovanja. Kot primer lahko navedemo področje ekološkega kmetijstva. V Poslanski skupini Desus menimo, da bi kakršnekoli organizacijske spremembe na področju zagotavljanja svetovanja v času uvajanja nove kmetijske politike oziroma prehoda na nove ukrepe prinesle več škode kot koristi. Kot se namreč kaže v praksi, je trenutno delujoč sistem kmetijskega svetovanja zelo dober oziroma eden boljših sistemov svetovanja v Evropi in zagotavlja dostopnost storitev za zelo širok krog uporabnikov po celi Sloveniji. Tistim, ki rabijo svetovanje s področja kmetijstva, je na voljo osem kmetijskih-gozdarskih zavodov s 75 stalnimi in 9 dodatnimi izpostavami, razporejenimi po vsej Sloveniji. Ob tem naj vseeno pripomnim, da so te izpostave ponekod nelogično razporejene. Kot primer naj navedem področje Prlekije, kjer v Ljutomeru takšne svetovalne službe na primer ni, kar je po naši oceni zelo čudno. Prenehanje nudenja javne službe, ki državo stane okrog 7 milijonov evrov letno, bi pomenilo tudi ukinjanje nekega nadstandarda, ki ima izjemne pozitivne učinke na slovensko kmetijstvo, kar se kaže tudi v tem, da so kljub precej neugodnim pogojem za kmetovanje kmetijske površine večinoma zelo dobro in lepo obdelane. Slovenija je tudi v okviru predpisov Evropske unije kmetom dolžna zagotavljati svetovanje v zvezi z določbami, ki v sklopu reforme neposrednih plačil ureja navzkrižno skladnost in zeleno komponento kmetovanja. Tudi uporabniki storitev kmetijsko-svetovalne službe so v večini zadovoljni z delom svetovalca javnih služb kmetijskega svetovanja, saj jim tudi njihova pomoč pomaga pri uspešnem koriščenju evropskih sredstev, z ustreznim svetovanjem pa se zmanjšuje tudi napake pri izvajanju ukrepov kmetijske politike. V Poslanski skupini Desus pa se, kljub temu da bomo predlog novele podprli, sprašujemo, zakaj se področje izvajanja javnih služb ni uredilo v sedemletnem prehodnem obdobju in ali bosta dodatni dve leti dovolj, da se to področje uredi.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijstvu pozdravljamo in seveda podpiramo. Dejstvo je, da 24. maja letošnjega leta poteče možnost službi za kmetijsko svetovanje, da nudi pomoč kmetijskim gospodarstvom, da se aktivno lahko vključijo v pridobivanje evropskih sredstev za izvajanje ukrepov kmetijske politike. Namreč, nahajamo se v zelo zahtevnem obdobju. Gre za novo programsko obdobje, v katerem se zaradi reforme prvega stebra ukrepov skupne kmetijske politike in sprejema programa razvoja podeželja od leta 2014 do leta 2020 uvaja številne nove ukrepe in seveda tudi možnosti za pridobitev finančnih sredstev za kmetijska gospodarstva. Če želimo v tem izjemno pomemben uvodnem delu biti zelo učinkoviti, kar je potem podlaga tudi za črpanje sredstev v vseh prihodnjih letih, potem je prav, da se to prehodno obdobje podaljša do konca leta 2017 in da ne spreminjamo strukture službe kmetijskega svetovanja. Upamo pa, da bo potem ta nova oblika ravno tako uspešna kot dosedanja. Hvala.
Besedo ima poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo. Leta 2008 je bil sprejet zakon, ki predvideva, citiram, "ustanovitev ali izbiro izvajalca javnih svetovalnih služb v kmetijstvu", konec citata. Zdaj mineva 7-letno prehodno obdobje, ta določba pa še ni bila realizirana. Od državne sekretarke nismo dobili jasnega odgovora, ali namerava ministrstvo to določbo realizirati in na kakšen način. Ne morem mimo tega, da smo imeli od tega skoraj šest let istega kmetijskega ministra mag. Židana. Šest let je dovolj za izvedbo takega projekta. Danes torej odločamo o podaljšanju prehodnega obdobja o Zakonu o kmetijstvu, čeprav ne vemo, ali bomo morali 2017 spet podaljševati prehodno obdobje ali pa bo minister končno predlagal trajno rešitev, niti nimamo nobene predstave, kakšna ta rešit bo. Naša kmetijsko-svetovalna služba ima dobre in ima slabe lastnosti. Njen obseg in kontinuiteta dela sta gotovo uspeh, vendar ostajajo določene slepe pege, ki jih javna svetovalna služba Kmetijsko-gozdarske zbornice ne pokriva zadovoljivo. Nezadostno razvita je predvsem svetovalna služba na področju ekološkega kmetijstva. Na splošno rečeno ne moremo biti zadovoljni z razvitostjo ekološkega kmetijstva v Sloveniji. Povpraševanje po živilih iz nadzorovane ekološke pridelave v EU raste za približno 10 % na leto. Povpraševanje po certificiranih ekoloških živilih v Sloveniji za petkrat presega količino, ki jo pridelamo v Sloveniji, zato danes približno 80 % ekološke hrane uvozimo. To je vsaj delno posledica stanja na področju svetovanja ekološkim kmetom, tako vsaj izhaja iz poročila Ministrstva za kmetijstvo o izvajanju Akcijskega načrta razvoja ekološkega kmetijstva v Sloveniji, ANEK, iz leta 2012. V poročilu je neustrezno delo javne kmetijske svetovalne službe navedeno kot eden od glavnih razlogov za to, da cilji tega akcijskega načrta niso bili izpolnjeni. Poročilo izpostavlja problem pomanjkanja usposobljenih svetovalcev za ekološko kmetijstvo v javni kmetijski svetovalni službi. Kolikor je znano, od sprejetja omenjenega poročila o izvajanju ANEK še ni bilo zaslediti sprememb o delu javne kmetijske svetovalne službe na področju ekološkega kmetijstva, zato pozdravljamo napoved državne sekretarke, da bodo že letos na razpolago evropska sredstva za ekološke kmetijske svetovalce, ki ne delujejo v okviru KGZ. Vendar so to gasilski ukrepi. Na splošno moramo še vedno ugotoviti, da tudi danes, 17 let po tem, ko so se prve ekološke kmetije v Sloveniji vključile v sistem nadzora ekološkega kmetijstva, nimamo ustrezne ekološke svetovalne službe. Javna kmetijska svetovalna služba deluje predvsem v okviru Kmetijsko gozdarske zbornice. KGZ je politično in nazorsko omejena z večino svojega članstva konvencionalnih kmetov, ki predstavljajo kar 95 % članstva, in velikih kmetov, ki imajo po naravi stvari največ vpliva. Praksa je pokazala, da sta v okviru svetovalne službe KGZ razvoja in izvajanja kakovostnega ter strokovnega dela na področju ekološkega kmetovanja zapostavljena. V Sloveniji imamo poleg slabih rešitev tudi primere dobre prakse. Odličen domači primer je podelitev koncesije za svetovalno službo v čebelarstvu leta 2009. Na tem področju svetovanje izvaja Čebelarska zveza Slovenije, ker je s tem prišlo do velikega kakovostnega preskoka v prenosu znanja o čebelarstvu. Rezerve torej so, ureditev svetovalne službe za ekološke kmete in za nove kulture, kot je konoplja, bo tudi priložnost za zaposlitev novih kmetijskih strokovnjakov, med katerimi je vse več brezposelnih in takšnih, ki ne najdejo dela v kmetijski panogi. Tokrat bomo v Združeni levici podaljšanje prehodnega obdobja podprli, ker smo ravno sredi velikih sprememb skupne kmetijske politike. Uvajanje novih rešitev ta trenutek ne bi bilo dobro. Pričakujemo pa, da bosta ministrstvo in vlada čim prej pripravila predloge za izboljšanje javne službe. Pričakujemo, da predlog ne bomo čakali dodatnih 6 let. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Ključni cilj spremembe zakona, ki ga obravnavamo, je po besedah predlagatelja Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, podaljšati prehodno obdobje za izbiro izvajalcev javnih služb v kmetijstvu, in sicer do 31. decembra 2017 in s tem po njihovih besedah zagotoviti nemoteno delovanje obstoječega sistema javnih služb v kmetijstvu, ki bo moral učinkovito delovati za uspešno izvajanje programa razvoja podeželja in reforme skupne kmetijske politike. Predlagatelj v obrazložitvah poudari tudi, da ohranitev obstoječih javnih služb ne bo povzročilo motenj v sistemu zagotavljanja svetovanja kmetom. Za kmetijstvo je poleg ukrepov kmetijske politike pomembna stalna strokovna podpora javnih služb, saj se le tako lahko zagotavljajo učinkovita poraba javnih sredstev in upravljanje z javnimi dobrinami in razvoj panoge. Krščanski demokrati opozarjamo, da ni vzroka za to, da ministrstvo od sprejetja Zakona o kmetijstvu leta 2008 pa do danes ni uspelo uskladiti sistema kmetijskega svetovanja z določbami zakona celih 7 let, se pa sprašujemo, če je res treba čakati do skrajnega roka prehodnega obdobja, zato da ga potem spet podaljšujemo. Krščanski demokrati se zavzemamo za kvalitetno javno službo kmetijskega svetovanja. Pot do nje pa gre preko dobrega sistema financiranja in organizacije. Kmetje postajajo nezadovoljni s svetovalno službo, ker morajo vedno več storitev plačati ali doplačati. To je tudi posledica tega, da se svetovalni službi zagotavlja vedno manj proračunskih sredstev, namenjenih za izvajanje javne službe. V tej noveli zakona gre samo za gašenje požara, kar ocenjujemo kot neprimerno predvsem za čas gospodarske krize, ko bi vladna ekipa morala vse sile usmeriti v hitre in učinkovite rešitve problemov našega prebivalstva. Kljub vsemu v Poslanski skupini Nove Slovenije - krščanskih demokratov noveli ne bomo nasprotovali. Upamo pa, da bo minister Dejan Židan, ki je na tem ministrstvu že tretji mandat, vendarle področje sistemsko uredil pred koncem leta 2017, sicer bomo takrat morali ponovno odločati o podobnem podaljšanju. Gašenje požara ne sme postati praksa v kmetijstvu, ker kmetijstvo potrebuje spodbudno, predvsem pa stabilno okolje.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni bilo mogoče vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v petek, 24. 4. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O KOLEKTIVNEM DODATNEM POKOJNINSKEM ZAVAROVANJU ZA JAVNE USLUŽBENCE po skrajšanem postopku Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada [[..]] Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospodu Petru Pogačarju.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlog sprememb Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence je Vlada pripravila na podlagi predloga odbora zaprtega sklada za javne uslužbence. Osnovni zakon predstavlja podlago za uvedbo kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanja za javne uslužbence in javne uslužbenke, zaposlene v osebah javnega prava, za katere velja kolektivna pogodba za negospodarske dejavnosti v Republiki Sloveniji. Ob tem zakonu, o katerem boste razpravljali in o njem glasovali, ob tem zakonu kolektivno dodatno pokojninsko zavarovanje za javne uslužbence urejajo še pravila sklada, katerih sestavni del je tudi pokojninski načrt ter kolektivna pogodba o oblikovanju pokojninskega načrta. Vsi ti akti se bodo morali na podlagi sprememb tega zakona še uskladiti s spremembami zakona. Predlog zakona, o katerem smo že razpravljali na 9. seji odbora, je predvsem tehnični zakon. Njegova sprememba je nujna, saj se osnovni zakon pred spremembami še danes sklicuje na Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je prenehal veljati s 1. januarjem 2013. S predlogom sprememb tega zakona torej usklajujemo določbe posebnega zakona, ki ureja zavarovanje za javne uslužbence, z novim osnovnim Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Določbe posebnega zakona, ki se neposredno sklicujejo na ZPIZ-1, ki ne velja več, se s predlogom sprememb zakona spremenijo tako, da se sedaj sklicujejo na zakon, ki ureja dodatno pokojninsko zavarovanje, se pravi ZPIZ, v primeru pa, ko se posebni zakon sklicuje na davčne olajšave, do katerih so upravičeni javni uslužbenci, pa se sklicuje na zakon, ki ureja dohodnino in davek od dohodka pravnih oseb. Menimo, da se s tem zagotavlja tudi večja pravna preglednost. Zelo pomembno je poudariti, da se poleg navedenega s spremembami tega zakona določa tudi možnost, da se zaprti vzajemni pokojninski sklad za javne uslužbence, v katerem se sedaj izvaja samo naložbena politika z minimalno zajamčeno donosnostjo, preoblikuje v podsklad krovnega pokojninskega sklada, ki bo izvajal naložbeno politiko življenjskega cikla. Omenjena možnost je skladna z določbami novega pokojninskega zakona, ki tudi za pokojninske sklade, ki pokrivajo zasebni sektor, omogoča vzpostavitev takšnih krovnih skladov. To pomeni, da bo s predlogom tega zakona tudi javnim uslužbencem, ki varčujejo v zaprtem skladu za javne uslužbence, dana možnost, da se glede na starost vključujejo v sklade z bolj tvegano naložbeno politiko ter nato postopoma, bolj kot se bližajo upokojitvi oziroma črpanju sredstev, prehajajo v sklade z manj tvegano naložbeno politiko. Izvajanje naložbene politike tega sklada pa bo še naprej urejeno v splošnem pokojninskem zakonu. Predlagamo obravnavo in sprejetje zakona po skrajšanem postopku, saj gre za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona, predvsem za uskladitev s splošnim Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Urošu Priklu.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar! Kot rečeno je Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 9. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje predloga tega predpisa po skrajšanem postopku. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, z državnim sekretarjem Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti Pogačarjem in predstavnikom Zakonodajno-pravne službe gospodom Divjakom ter Komisije državnega sveta za socialno varstvo, zdravstvo in invalide mag. Požunom. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika, ter dala pripombe k 4. in 8. členu. Odbor je prejel tudi mnenje komisije, Državnega sveta, ki ga je na seji predstavil mag. Požun, in seveda ta odbor podpira predlagane spremembe. V poslovniškem roku s strani kvalificiranih predlagateljev ni bilo vloženih amandmajev. Predlagatelj zakona je na kratko predstavil predlog zakona in povedal, da je Vlada sprejela predlog novele, s katerim se usklajujejo določbe Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence z določbami novega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Predstavnik pravne službe je povedal, da glede na dodatna pojasnila predlagateljev za spremembe, ki so jih izpostavili v svojem mnenju, meni, da so razlogi za spremembe zdaj podrobneje pojasnjeni in se bo o njih lažje odločalo. V sami razpravi, ki je potekala o prvem členu in seveda tudi nadaljnjih, predloga zakona je bilo izpostavljenih nekaj vprašanj. Ali je primeren skrajšani postopek? Gre res le za tehnični zakon? Kaj pomeni dodatno pokojninsko zavarovanje, ki je pravzaprav obvezno? Zakaj se lahko javni uslužbenci dodatno pokojninsko zavarujejo le v okviru Modre zavarovalnice, vsi drugi pa lahko izbirajo? Kakšen je donos v primerjavi z drugimi donosi? Kakšen je načrt izplačevanja in koliko je zavarovancev? Postavljeno je bilo tudi vprašanje, kaj lahko zavarovanci pričakujejo od tega sklada. Kot rečeno je gospod Pogačar, državni sekretar, na postavljena vprašanja odgovoril, ob tem pa poudaril, da gre res za bolj tehnično uskladitev zakona in da novela ne posega v nobeno pravico javnih uslužbencev. Drži tudi dejstvo, da se lahko javni uslužbenci dodatno pokojninsko zavarujejo le v okviru Modre zavarovalnice, vendar pa to ni določba, kar je bistvenega pomena, tega zakona, ampak je tako na podlagi aneksa h kolektivni pogodbi. Na podlagi razprave je odbor sprejel sklep, ki ga bo posredoval Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, in sicer: Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, da odboru predloži informacijo o donosnosti zaprtega vzajemnega sklada za javne uslužbence za zadnjih 10 let in primerjalne analize donosnosti tega sklada z ostalimi primerljivimi skladi. Odbor je skladno s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona ter jih seveda tudi sprejel. Ker k predlogu zakona na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembah Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence sprejme v predloženem besedilu, kot ste ga dobili tudi na vaši mizi. Hvala lepa.
Sledi prestavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani kolegice in kolegi! Zakon o spremembi Zakona o kolektivnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence, ki ga je v proceduro poslala Vlada Republike Slovenije, utemeljuje z naslednjimi argumenti. Da je sprememba navedenega zakona potrebna zaradi uskladitve z določbami novega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ZPIZ-2. Določbe Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence, ki se neposredno sklicujejo na ZPIZ-1, se spremenijo tako, da se zdaj sklicujejo na zakon, ki ureja dodatno pokojninsko zavarovanje, če pa se Zakon o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence sklicuje na davčne olajšave na podlagi dodatnega pokojninskega zavarovanja, se sklicuje na zakon, ki ureja dohodnino, ali zakon, ki ureja davek od dohodkov pravnih oseb. V skladu z ZPIZ-2 je dana možnost, da se zaprti vzajemni sklad za javne uslužbence lahko preoblikuje v podsklad krovnega pokojninskega sklada, ki bo izvajal naložbeno politiko življenjskega cikla. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke spremembi zakona ne bomo nasprotovali, saj ocenjujemo, da so te spremembe potrebne, vendar hkrati opozarjamo na dolgo čakanje predstavnikov Vlade, da je to spremembo sploh predlagala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani! Vsebina sprememb Zakona o kolektivnem dodatnem zavarovanju za javne uslužbence je v enem delu samo tehnične narave. Namreč, določbe zakona, ki se neposredno sklicujejo na ZPIZ-1, se spremenijo tako, da se sedaj sklicuje na splošno ureditev Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, v delu, ko se zakon sklicuje na posebne davčne olajšave, pa se sklicuje na zakon, ki ureja dohodnino. Vsebinska sprememba zakona je uvedba možnosti, da se v skladu z veljavno pokojninsko zakonodajo tudi za javne uslužbence omogoči preoblikovanje njihovega zaprtega vzajemnega sklada v podsklad krovnega pokojninskega sklada, kar pomeni možnost izvajanja naložbene politike življenjskih zavarovanj. Kaj to pomeni za javne uslužbence, ki so obvezno vključeni v dodatno pokojninsko zavarovanje? S tem predlogom, ki je prišel s strani odbora zaprtega vzajemnega pokojninskega sklada za javne uslužbence se daje javnim uslužbencem enaka možnost, kot jo imajo vsi ostali zavarovanci izven javnega sektorja po splošni zakonodaji. Dodana vrednost glede na sedanjo ureditev je, da bodo tudi javni uslužbenci lahko izbirali varčevalne sheme v skladu s svojimi željami in cilji varčevanja oziroma razpolaganja s svojo naložbo in tako plemenitili naložbena sredstva. Na voljo jim bo cela paleta varčevalnih shem in naložbenih politik, od teh, ki so najmanj tvegane in zagotavljajo vedno zajamčeno donosnost, do tistih, kjer je možnost ob večjih tveganjih mogoče iztržiti več ob višjih donosih. Naložbene politike življenjskega cikla bodo prilagojene tudi glede na starost zavarovanca, kar pomeni, da se sama struktura naložbe prilagaja starosti zavarovanca in glede na časovno oddaljenost do upokojitve, pri čemer je tem dejavnikom prilagojena tudi stopnja tveganosti oziroma konzervativnosti naložbe. V Poslanski skupini Desus se s predlogom sprememb zakona strinjamo, zato ga bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi! Pred nami je novela Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence, ki ga obravnavamo po skrajšanem postopku, saj gre dejansko za tehnično uskladitev zakona, hkrati pa ne pomeni posega v že pridobljene pravice javnih uslužbencev. Vlada je v začetku leta 2004 na osnovi Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence sprejela pokojninski načrt za javne uslužbence, na podlagi katerega delodajalec redno mesečno plačuje premije, vsem članom sklada pa je omogočeno tudi plačilo individualne premije pod posebno ugodnimi pogoji. Podlaga za uvedbo kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanja za javne uslužbence in javne uslužbenke, zaposlene v osebah javnega prava, za katere velja kolektivna pogodba za negospodarske dejavnosti v Republiki Sloveniji, je Zakon o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence, ki se v svojih odločbah sklicuje na določbo ZPIZ-1, ki pa je s prvim januarjem 2013 prenehal veljati, zaradi česar je potrebna uskladitev določb. Vlada je za to pripravila predlog sprememb Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence, katerega rešitve pa poleg omejene uskladitve za ZPIZ-2 omogočajo, da se zaprti vzajemni pokojninski sklad za javne uslužbence preoblikuje v podsklad krovnega pokojninskega sklada, ki bo izvajal naložbeno politiko življenjskega cikla. Novela tega zakona tako usklajuje določbe Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence z določbami ZPIZ-2. Po sprejetju zakona se bo Zakon o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence skliceval na zakon, ki ureja dodatno pokojninsko zavarovanje. Ko pa gre za davčne olajšave na podlagi dodatnega pokojninskega zavarovanja, se bo skliceval na zakon, ki ureja dohodnino, ali na zakon, ki ureja davek od dohodkov pravnih oseb. Možnost preoblikovanja vzajemnega pokojninskega sklada je skladna z določbami novega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki tudi za pokojninske sklade, ki pokrivajo gospodarski sektor, omogoča vzpostavitev krovnih pokojninskih skladov s podskladi, v okviru katerih se vodi različna naložbena politika po principu skladov življenjskega cikla, kar pomeni, da je tudi javnim uslužbencem dana možnost, da se glede na starost vključujejo v sklade z bolj tvegano naložbeno politiko ter nato postopoma prehajajo v sklade z manj tvegano naložbeno politiko in na koncu sklad z minimalno zajamčeno donosnostjo. Glede na navedeno bomo socialni demokrati novelo Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence podprli v predloženem besedilu. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo. Današnji predlog vsebuje samo uskladitve z novim pokojninskim zakonom. Med drugim omogoča preoblikovanje zaprtega pokojninskega sklada javnih uslužbencev v podsklad novega krovnega sklada, ki bi izvajal naložbeno politiko življenjskega cikla. Glede na to, da sta bila pokojninski zakon in ta predlog usklajena s socialnimi partnerji, v Združeni levici temu ne bomo nasprotovali. Imamo pa pomislek in sicer, da sam zakon oziroma kolektivno zavarovanje javnih uslužbence ne opravlja več svoje funkcije. Premije, ki jih vplačujemo iz proračuna, so bile zaradi varčevanja močno znižane. Tudi letos se še ne bodo do konca sprostile. Donosnost sklada je vprašljiva. Dodatne pokojnine iz tega naslova so prenizke, delavci, ki bodo samo za krajši čas delali v javnem sektorju, od tega zavarovanja ne bodo imeli koristi. Modra zavarovalnica, ki opravlja zaprti pokojninski sklad javnih uslužbence, je postala eden od sumljivih agentov privatizacije, ker se vidi na primeru Cinkarne Celje. Modra zavarovalnica namreč vodi konzorcij prodajalcev in ta konzorcij absolutno zavrača možnost, da bi v prodajno pogodbo vključili zaveze kupca za ohranitev delovnih mest in za sanacijo onesnaženih tal in podtalnice na območju Cinkarne. Modra zavarovalnica je neke vrste sindikalna ustanova, pa nima nobenega posluha za 400 delavcev Cinkarne, ki delajo v obratih, ki so premalo rentabilni za kapitalističnega lastnika, čeprav zagotavljajo delovna mesta. Kolektivno dodatno pokojninsko zavarovanje izhaja iz fiksne ideje, da je treba okrepiti drugi pokojninski steber na račun prvega, obvezno zavarovanje pa med tem izgublja prihodke. Leta 2011 je ZPIZ zbral 3 milijarde 451 milijonov, lani pa samo 3 milijarde 396 milijonov. Število upokojencev se je seveda povečalo. Namesto da se gremo drugi steber, ki preverjeno ne deluje, bi morali povečati prihodke pokojninske blagajne. Rezerve so nedvomno v nizki obdavčitvi kapitala. Po zadnjih podatkih Eurostata je bila Slovenija za zadnjem mestu po osnovi za davke od kapitala. Upamo, da se bo Vlada lotila davčne reforme na ta način, da bi dohodke od kapitala spet vključila v progresivno obdavčitev, kot je bilo to dejstvo pred Bajukovo reformo. Na dolgi rok je treba podoben sistem uvesti tudi za pokojninske prispevke, tako da bo osnova zajela vse dohodke in da stopnja ne bo fiksna, ampak progresivna. Načrti Vlade glede kolektivnega dodatnega zavarovanja so nejasni. V nacionalnem reformnem programu je napoved, da bodo kratkoročne varčevalni ukrepi postali sistemski. Ali se bodo premije sploh vrnile na raven pred krizo, glede na to, kaj imamo javni uslužbenci in slovensko gospodarstvo od tega, to verjetno niti ni slabo. V nacionalnem reformnem programu je med ključnimi nalogami v letih 2015 in 2016 tudi krepitev vloge prostovoljnega dodatnega pokojninskega zavarovanja. Kolektivno zavarovanje javnih uslužbencev sicer ni prostovoljno, ampak je del iste logike komercialnega drugega stebra. Namesto da bi Vlada poskrbela za povečanje prihodkov pokojninske blagajne in proračuna, bo prevalila breme na vsakega posameznega delavca. Tisti, ki imajo že zdaj nizke dohodke, si seveda dodatnih zavarovanj ne bodo mogli privoščiti, pravice iz obveznega zavarovanja pa zagotavljajo tristo, štiristo evrov pokojnine. To bi moralo skrbeti vsaj deklarativno socialno usmerjene dele koalicije, če je za stranko Centra že postalo nekako normalno, da zagovarja protisocialne ukrepe. V Združeni levici bomo novelo podprli, ker je tehnične narave in je usklajena med socialnimi partnerji. Ne bomo pa podpirali nadaljnjih korakov v smeri komercializacije pokojninskega varstva. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani! Predlagana novela usklajuje Zakon o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence z novim Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ZPIZ-2, pri čemer se vse določbe, ki se neposredno sklicujejo na ZPIZ-1, spreminjajo tako, da se sklicujejo na zakon, ki ureja dodatno pokojninsko zavarovanje. Zaradi sprejetja ZPIZ-2 se uvaja tudi možnost, da se skladno z veljavno zakonodajo po ZPIZ-2 omogoči preoblikovanje zaprtega vzajemnega sklada za javne uslužbence v podsklad krovnega pokojninskega sklada,ki bo izvajal naložbeno politiko življenjskega cikla. Po navedbah predlagatelja gre za pomembno novost veljavne pokojninske zakonodaje, ki mora biti na voljo tudi javnim uslužbencem. Gre za pomembnejšo vsebinsko spremembo, katere pobudnik je bil odbor zaprtega vzajemnega pokojninskega sklada za javne uslužbence. S tem se bo tudi javnim uslužbencem kot zavarovancem zaprtega vzajemnega pokojninskega sklada v skladu s splošno veljavnimi pravili upravljanja krovnega pokojninskega sklada omogočilo varčevanje v oblikah, ki bodo po varnosti naložb prilagojene starosti zavarovancev. Na odboru vidijo prednost tovrstne naložbene politike v tem, da se prehodi med posameznimi podskladi izvajajo avtomatično, hkrati pa se zavarovancem, ki so pripravljeni prevzeti več tveganja, omogoči izbira varčevalnih shem, ki temeljijo na bolj tveganih oblikah naložb. Krščanski demokrati bomo novelo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Janja Sluga.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo, kolegice in kolegi! Namen Predloga zakona o spremembah Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence je uskladitev z novo zakonodajo, ki ureja dodatno pokojninsko zavarovanje, torej z ZPIZ-2, ki je v veljavi že od 1. januarja 2013. Preden se dotaknem sprememb danes obravnavane novele, velja izpostaviti razloge za sprejetje Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence v letu 2003. Cilj sprejetja zakona je bil zagotoviti uvedbo kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanja za javne uslužbence, razlogi pa so temeljili na tedanji pokojninski reformi, s katero se je znižal odstotek za odmero pokojnine in posledično tudi odmerni odstotek za polno pokojninsko dobo. Že takrat se je začel uveljavljati kronološko daljši način oblikovanja pokojninske osnove, ki vpliva na njeno višino, posledično pa je bilo treba zagotoviti ustreznejši materialni in socialni položaj posameznikov ob upokojitvi. S tem se je v letu 2003 vzpostavil tako imenovani drugi pokojninski steber, takrat je bilo v sistem prostovoljnega dodatnega pokojninskega zavarovanja vključenih manj kot 200 tisoč zavezancev oziroma samo 25 % zavarovancev obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Konec decembra 2013 pa je bilo v prostovoljno dodatno pokojninsko zavarovanje vključenih že 495 tisoč zavarovancev oziroma 60 % zavarovancev obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja. S sprejetjem zakona v letu 2003 se je Slovenija tako pridružila večini držav članic Evropske unije, ki so že takrat imele vzpostavljene posebne pokojninske sheme. Obravnavani Predlog zakona o spremembah Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence uvaja več vsebinskih rešitev, ki pa ne posegajo v pravice zavarovancev in so manj zahtevne. Pri omenjenih rešitvah je treba izpostaviti, da se določbe trenutno veljavnega zakona, ki se neposredno sklicuje na ZPIZ-1 spreminjajo tako, da se sklicujejo na zakon, ki ureja dodatno pokojninsko zavarovanje. Da se določbe trenutno veljavnega zakona, ki se sklicujejo na davčne olajšave na podlagi dodatnega pokojninskega zavarovanja, spreminjajo tako, da se sklicuje na zakon, ki ureja dohodnino, saj so pogoji za uveljavljanje in višina davčnih olajšav za zavarovance na podlagi dodatnega pokojninskega zavarovanja urejeni v Zakonu o dohodnini. Uvaja se tudi možnost in pravna podlaga za preoblikovanje vzajemnega pokojninskega sklada za javne uslužbence v podsklad krovnega pokojninskega sklada, ki bo izvajal naložbeno politiko življenjskega cilja ter iz možnih izvajalcev poslov upravljanja s premoženjem vzajemnega pokojninskega sklada izloča kapitalski sklad pokojninskega in invalidskega zavarovanja, saj Kapitalska družba po splošni zakonodaji nima več te možnosti. Predlog zakona o spremembah Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem in invalidskem zavarovanju za javne uslužbence omogoča nedvoumno izvajanje zakona v praksi, zato ga bomo v Poslanski skupini SMC podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmaja na seji zbora ni bilo mogoče vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v petek, 24. 4. 2015 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam pa tudi 7. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.