Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo 7. redno sejo. Današnje seje se ne morejo udeležiti naslednji kolegi: Borut Pahor, mag. Dejan Židan in Roman Jakič. Lepo pozdravljeni! Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MEDNARODNI ZAŠČITI PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog jev obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem sedaj besedo državnemu sekretarju mag. Robertu Maroltu. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Namen predlagane novele Zakona o mednarodni zaščiti je njena dopolnitev s prenosom neobvezne določbe Direktive 2005/85/ ES, na podlagi katere bi se v nacionalni zakonodaji vzpostavila podlaga za ugotavljanje starosti mladoletnikov brez spremstva v primeru doma v dejansko starost. Razlogov za ukinitev brezplačne pravne pomoči na prvi stopnji je več. Bistveni razlogi, na katerih temelji predlog omejitve brezplačne pravne pomoči in podpore svetovalcev za begunce v postopkih sodnega varstva na Upravnem sodišču in na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije v postopkih mednarodne zaščite, so predvsem obstoječi projekti, ki jih že sedaj izvajajo nevladne organizacije in so sofinancirane iz Evropskega sklada za begunce in proračuna Republike Slovenije. Pomembno je tudi dejstvo, da si želimo, da nevladne organizacije ostanejo prisotne v azilnem domu in da še naprej izvajajo pravno svetovanje in informiranje prosilcev, ki se je do sedaj izkazalo kot zelo kvalitetno in učinkovito oziroma bolj primerno kot pa še dodatno preko svetovalcev za begunce. Ne nazadnje pa je razlog za ta predlog tudi v javnofinančni situaciji v naši državi. Zakon o mednarodni zaščiti se spreminja in dopolnjuje tudi zaradi razjasnitve medresorskih pristojnosti pri izvajanju nekaterih določb in obstoječe zakonsko besedilo ustrezno redakcijsko popravlja. Z novelo zakona se uvaja možnost odreditve zdravniškega pregleda za določitev starosti mladoletnika brez spremstva. Predlog rešitve sledi določbam postopkovne direktive, ki v petem odstavku 17. člena določa postopek ugotovitve starosti mladoletnika brez spremstva. Ker se od leta 2010 občutno povečuje število prosilcev za mednarodno zaščito, ki trdijo, da so mladoletniki brez spremstva, ob tem pa ne posedujejo nikakršnih dokumentov, ki bi potrjevali njihovo starost, njihovo mladoletnost, se uvaja postopek določitve starosti mladoletnikov brez spremstva. S predlogom novele zakona se torej uvaja postopek ugotovitve starosti prosilcev, ki ob podaji zatrjujejo, da so mladoletniki brez spremstva, kar imajo uvedeno čisto vse druge države članice Evropske unije razen Slovenije in Grčije. Poudariti velja, da se bo postopek določitve starosti z zdravniškim pregledom odredil zgolj in izključno v primerih, ko obstaja dvom o dejanski starosti prosilca. Obenem poudarjamo, da se s tem predlogom ne določa konkretni način, konkretne metode določitve starosti, ampak se zgolj določa, da se opravi zdravniški pregled. S kakšno metodo in po kakšnih standardih bo starost določena, je stvar izvedenca in njegove etike, torej izključno na strokovnem nivoju, pri čemer morata za izvedbo postopka podati soglasje tako mladoletnik kot tudi njegov zakoniti zastopnik. S sprejetima amandmajema na matičnem Odboru za notranje zadeve so vključena nekatera odprta vprašanja nevladnih organizacij in prav tako nekatere pripombe Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Predlagamo, da sprejmete predmetno novelo Zakona o mednarodni zaščiti. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za notranje zadeve. Poročevalke oziroma predsednice gospe Maše Kociper, kot vidim, ni v dvorani, zato jo bomo preskočili. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo v imenu Poslanske skupine DeSUS gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Predstavil bom stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti. Otroci brez spremstva so ena najbolj ranljivih skupin v Evropi, saj so poleg tega, da so zapustili svojo matično državo, prikrajšani za pomoč, varstvo in zaščito s strani staršev ali drugih skrbnikov. Republika Slovenija je za večino otrok brez spremstva tranzitna država, ki jo zapustijo kmalu po prihodu in nadaljujejo svojo pot v države severne in zahodne Evrope. Razlogi, zakaj zapustijo svojo državo, so različni: zaradi velike revščine in pomanjkanja, nezmožnosti najti delo in se šolati, vojaških spopadov, preganjanja, življenjske ogroženosti in drugih razlogov. Prihodi mladoletnikov brez spremstva iz tretjih držav niso začasen pojav, temveč dolgoročna značilnost migracijskih tokov v Evropski uniji. Lani je za mednarodno zaščito v Sloveniji zaprosilo 358 ljudi, v prvih 6 mesecih letošnjega leta pa že 104 ljudje. Že vse od sredine leta 2010 v Republiki Sloveniji beležimo povečano število prosilcev za mednarodno zaščito, ki trdijo, da so mladoletniki brez spremstva. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti uveljavlja mehanizem ugotavljanja dejanske starosti prosilcev za mednarodno zaščito, ki trdijo, da so mladoletni. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je predlagana rešitev dobra in primerna razmeram, saj pri veliki večini prosilcev obstaja dvom v njihovo dejansko starost, pri čemer pa je še posebej problematično dejstvo, da le redki posedujejo listinske dokaze, s katerimi bi lahko dokazali svoje osebne podatke. Poleg tega je Slovenija ena redkih držav članic Evropske unije, ki doslej niso poznale možnosti odredbe pregleda za določitev starosti mladoletnika brez spremstva v primeru dvoma v njegovo dejansko starost. Vzroki, zakaj odrasli trdijo, da so mlajši od 18 let, so očitni. Mladoletniki brez spremstva se namreč uvrščajo med ranljive kategorije oseb, ki jim je treba zagotoviti primeren sprejem, nego in obravnavo, dodeljen pa jim je tudi zakoniti zastopnik. V praksi je to do sedaj pomenilo, da so se v nastanitvene prostore, namenjene mladoletnikom brez spremstva, nameščali tudi odrasli, s čimer je obstajala večja možnost škodljivega vpliva na razvoj in varnost tistih prosilcev, ki dejansko so mladoletniki brez spremstva, ter nevarnost trgovine z ljudmi. Ob tem ne gre prezreti tudi dejstva, da lahko mladoletnost prosilcev brez spremstva vpliva tudi na samo vsebinsko odločitev o prošnji za mednarodno zaščito. Predlog zakona sicer ukinja pravico do brezplačne pravne pomoči in podpore svetovalca za begunce v postopku na prvi stopnji. Razlog za ukinitev brezplačne pravne pomoči je tehten – javnofinančno stanje države, hkrati pa bo prosilcem za mednarodno zaščito še naprej zagotovljena pravna pomoč nevladnih organizacij, ki so v azilnem domu vsakodnevno prisotne, zato verjamemo, da se njihov položaj s tem ne bo poslabšal. V Poslanski skupini DeSUS bomo predlog zakona podprli. Hvala.
V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije ima besedo gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo. Spoštovani! Po konvenciji o statusu beguncev se šteje za begunca oseba, ki je zapustila ozemlje svoje matične države, se pravi države izvora, zaradi utemeljenega strahu, da je zaradi svoje rase, vere, narodnostne pripadnosti, pripadnosti določeni družbeni skupini ali določenem političnem prepričanju v resni nevarnosti in jo država izvora pri tem ne more ali noče zavarovati. Taka oseba potrebuje in si zasluži zaščito. Skladno s to konvencijo tem osebam nudi zaščito tudi Republika Slovenija z Zakonom o mednarodni zaščiti. Tem osebam so s tem zakonom zagotovljene številne pravice, kot so informacije, potrebne za lažjo vključitev v slovensko družbo, nastanitev v nastanitvenih centrih oziroma v azilnem domu, denarno nadomestilo za zasebno nastanitev, zdravstveno varstvo, tečaji slovenske jezika, programi pomoči pri integraciji, enkratna državna pomoč in še bi lahko naštevali. Zakon o mednarodni zaščiti je do sedaj zagotavljal vsem prosilcem tudi brezplačno pravno pomoč v celotnem postopku pridobivanja zaščite, torej že pri sami vložitvi prošnje za mednarodno zaščito, ki jo prosilec vloži ob prisotnosti ustreznega prevajalca oziroma tolmača. Slovenija v sedanjem času nima večjega priliva beguncev v primerjavi z 90. leti, ko je bila begunska problematika zelo pereča predvsem zaradi vojne v Bosni in Hercegovini. V zadnjih letih je bilo vloženih letno od 200 do 300 prošenj, medtem ko je ugodno rešenih prošenj komaj kakšnih 10 % ali celo manj. Večji del vloženih prošenj je bil torej zavrnjen, kljub temu da so prosilci imeli urejeno brezplačno pravno pomoč tekom celega postopka. Oženje pravice do brezplačne pravne pomoči je tako logično, po drugi strani pa bodo te oblike pravne pomoči še vedno zagotovljene tistim prosilcem, ki so dejansko upravičeni do pridobitve statusa begunca oziroma osebe z mednarodno zaščito in bodo tak status uveljavljali v postopkih pred sodišči. Poudarjamo, da imajo pri obravnavi problematike beguncev veliko vlogo mednarodne organizacije, zlasti Visoki komisariat Združenih narodov za begunce in nevladne organizacije. V Sloveniji ima pomembno vlogo na tem področju begunske problematike Jezuitsko združenje za begunce. Ta organizacija zadnjih 10 let nudi pomoč vsem beguncem, ne glede na raso in veroizpoved, s posebnim poudarkom na pomoči posebej ranljivim skupinam – predvsem otrokom brez spremstva odraslih. Prav na omenjenem področju pa prihaja do zlorab. V zadnjih letih se je namreč podvojilo število prosilcev brez osebnih dokumentov in brez spremstva odraslih, ki trdijo, da so mladoletni, dejansko pa ni tako, saj se v postopkih večkrat izkaže, da so stari preko 30 let. Za ugotavljanje starosti prosilcev je zato potrebno sodelovanje izvedencev medicinske stroke. Naša zakonodaja te možnosti doslej ni imela urejene in je zato noveliranje zakona potrebno. Naloga zakonodajalca pa je, da uredi pravne podlage za preprečevanje tovrstnih zlorab na način, kot so take varovalke v sistem vgradile tudi ostale evropske države. Z noveliranjem tega zakona bomo še vedno ohranjali ustrezen nivo pravic beguncev z mednarodno zaščito v skladu z mednarodnimi konvencijami in evropskimi direktivami in omogočili, da bo zagotovljena pridobitev pravnega statusa begunca oziroma osebe z mednarodno zaščito tistim prosilcem, ki so do te pravice dejansko upravičeni. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitev Zakona o mednarodni zaščiti podprli.
V imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija ima besedo gospa Tamara Vonta.
Hvala lepa. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti je za Pozitivno Slovenijo sporen na treh točkah. Prvič. Uvedba podlage za ugotavljanje mladoletnosti brez spremstva. Drugič. Ukinitev brezplačne pravne pomoči in podpore svetovalcev za begunce v postopkih na prvi stopnji. In tretjič. Črtanje možnosti za vložitev prošnje za mednarodno zaščito na diplomatsko-konzularnih predstavništvih Slovenije v tretjih državah. Splošno rečeno, nasprotujemo predlogom, ki bodo najšibkejšim zmanjševali pravice, v eni točki pa celo s tem odpiramo široke možnosti zlorabe in kršitve osnovnih človekovih pravic. Posebej zaskrbljujoče je, ker predlagatelj zakona na pristojnem odboru ni predstavil nobenega pravega argumenta za tako spremembo. Pri ukinitvi pravne pomoči na prvi stopnji naj bi bil eden od razlogov varčevanje. Vsaj tako je bilo prvotno obrazloženo. Izračuni, ki temeljijo na predpostavkah, da bi za pomoč zaprosilo 350 azilantov, seveda ne držijo, saj nam številke kažejo, da število azilantov iz leta v leto upada in da je ta številka pravzaprav fantomska. Na konkretno vprašanje, zakaj v resnici Vlada ukinja pomoč na prvi stopnji, pa smo dobili odgovor, da gre za vsebinski razlog. To nalogo naj bi namreč odlično opravljale nevladne organizacije, je pojasnila državna sekretarka. Takšnih vsebinskih razlogov ne moremo sprejeti, saj se nevladne organizacije potegujejo za sredstva v posameznih projektih, ko je projekta konec, pa [[...]]Zaskrbljujoče je tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki jih je koalicija očitno namerno spregledala, če povzamem le nekaj opozoril. Nenehno spreminjanje zakonodaje glede brezplačne pravne pomoči, je sporno z vidika enakosti pred zakonom. En zakon je to uvedel, drugi vzel, tretji spet ne, novela jo je dala, zdaj pa jo spet ukinjamo, in to v izjemno kratkem času. To kaže, da pravzaprav ne obstajajo neki razumni razlogi za taka dejanja in tudi v odločbi Ustavnega sodišča je zapisano, da gre za pravno izjemno zahtevne in zapletene postopke, še posebej pri mladoletnikih. Gre za posebej občutljivo skupino in ranljivo skupino, ne le med prosilci, ampak seveda na sploh, in otrokom naša ustava zagotavlja posebno ustavno varnost in varstvo. Ne nazadnje so prosilci za azil praviloma slabo izobraženi ljudje, pravdni postopki pa, kot rečeno, zapleteni. Ob tem, da na drugi stopnji, kjer Vlada brezplačno pravno pomoč ohranja, nimajo več pravice predlagati novih dokazov in dejstev. Brezplačna pravna pomoč je zato še posebej smiselna na prvi stopnji. O zdravniških pregledih oseb, pri katerih obstaja sum, da ne gre za mladoletnike, čeprav trdijo drugače, je zadeva še posebej problematična. O tem bomo več govorili tudi v razpravi, že zdaj pa naj opozorim, da so naši pomisleki tako zdravstveni kot pravni. Ne vemo, s kakšnimi metodami naj bi zdravniki to ugotavljali. V nekaterih evropskih državah so zdravniki tako ugotavljanje celo zavrnili. Zavrnili so torej nalogo, da naj opravljajo tako imenovano ugotavljanje starosti. Ob tem so metode tudi nezanesljive. Pri invazivnih metodah, kot je denimo rentgen, pa mora oseba dati soglasje, ki pa ni veljavno, če preiskovanca prej ne obvestimo, kaj takšen pregled za njega pomeni in kakšne posledice lahko prinaša. Tovrstni pregledi posegajo v človekovo telesno in duševno celovitost, kar je spet ustavna kategorija. Predlagani členi zato niso primerno opredeljeni, na kar je opozoril tudi urad varuhinje človekovih pravic. Zato v Pozitivni Sloveniji predlagani zakon odločno zavračamo. Njegov namen, kot kaže in kot smo slišali na pristojnem odboru, ni jasen niti predlagalcem, zaobšel je opozorila Zakonodajno-pravne službe, na nekaterih točkah pa se celo nevarno približuje temu, da bo povzročil posege z ustavo zagotovljenih pravic, in kar je najpomembneje, odreka pomoč najbolj ranljivim na stopnji, ki je zanje najpomembnejša. Hvala lepa.
V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima besedo gospod Ivan Pišek.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem skupaj, državni sekretar, poslanke in poslanci! Vlada je v Državni zbor podala predlog, da zaradi manj zahtevnih sprememb po hitrem postopku obravnava Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti. Namen predlaganega gradiva je dopolnitev zakona s prenosom neobvezne določbe Direktive 2005/85 za ugotavljanje starosti mladoletnikov brez spremstva v primeru dvoma v dejansko starost. Zaradi javnofinančne situacije se predlaga tudi ukinitev brezplačne pravne pomoči in podpore svetovalcev za begunce v postopkih na prvi stopnji. Predlaga se tudi črtanje možnosti z vložitev prošnje za mednarodno zaščito na diplomatsko-konzularnih predstavništvih Republike Slovenije v tretjih državah, s čimer se razbremenjuje pristojnost diplomatsko konzularne mreže v tretjih državah. Poleg tega glede na izkušnje obstoječe določbe v praksi sploh ni možno izvajati. V predlogu sprememb za uvedbo postopkov ugotavljanja starosti za mladoletnike brez spremstva se uvaja ta sprememba zato, ker se od leta 2010 občutno povečuje število prosilcev za mednarodno zaščito, ki trdijo, da so mladoletniki brez spremstva, ob tem pa ne posedujejo nikakršnih dokumentov, ki bi potrjevali njihovo starost, zato se uvaja ta določitev starosti z zdravniškim pregledom. Zakon v 15. členu mladoletnike brez spremstva uvršča med ranljive osebe s posebnimi potrebami, katerim je zagotovljena posebna nega, skrb in obravnava. Glede na garancije, ki jih imajo mladoletniki brez spremstva kot ranljiva kategorija oseb, položaj takega mladoletnika prinaša različne ugodnosti in dodatne obveznosti v primerjavi z obravnavo polnoletnih prosilcev za mednarodno zaščito. Glede na to, da v praksi v večini primerov obstaja dvom o dejanski starosti prosilca, saj ti prosilci že na prvi pogled delujejo starejši, kot sami zatrjujejo, se je do sedaj takšne prosilce ob odsotnosti ustreznih vzvodov za ugotavljanje dejanske starosti štelo za mladoletnike. S tem pa je bila največja škoda povzročena prav dejanskim mladoletnikom, saj so bili v nastanitvenih prostorih za mladoletnike brez spremstva tako nameščeni tudi odrasli, ki so zgolj zatrjevali, da so mladoletni. Glede na navedeno je s tem, da se kot mladoletniki brez spremstva obravnavajo tudi odrasli, ogroženo načele največje otrokove koristi. S predlogom se torej uvaja postopek ugotovitve starosti prosilcev, ki ob podaji vloge trdijo, da so mladoletniki brez spremstva. Poudariti pa velja, da se bo postopek določitve starosti z zdravniškim pregledom odredil zgolj v primerih, ko obstaja dvom o dejanski starosti. Zdravniški pregled za ugotovitev starosti domnevnega mladoletnika brez spremstva se lahko opravi le s privoljenjem mladoletnika in njegovega zakonitega zastopnika. Če bosta mladoletnik in njegov zakoniti zastopnik brez utemeljenih razlogov odklonila zdravniški pregled, se mladoletnik brez spremstva v nadaljnjem postopku obravnava kot polnoletna oseba. Kot utemeljeni razlogi za odklonitev zdravniškega pregleda se bodo šteli predvsem zdravstveni razlogi. Treba pa je izpostaviti tudi to, da se prošnja osebe, ki je prošnjo vložila kot mladoletnik brez spremstva in odklonila zdravniški pregled, ne sme zavrniti zgolj zaradi tega dejstva. Ob predlogu spremembe za ukinitev možnosti vložitve prošnje za mednarodno zaščito na diplomatsko-konzularnih predstavništvih v tretjih državah se predlaga črtanje možnosti za vložitev prošnje na DKP-jih Republike Slovenije v tretjih državah, s čimer se razbremenjuje pristojnost diplomatsko-konzularne mreže. Poleg tega glede na izkušnje obstoječe določbe praktično niti ni mogoče izvajati že sedaj. Možnost vložitve je izključno nacionalna praksa, ki nima podlage niti v drugih zakonodajnih aktih EU, zato je predlagatelj možnosti vložitve prošnje za mednarodno zaščito na DKP-jih preučil tudi primerjalno in je ugotovil, da te možnosti v svojih zakonodajah ne zagotavljajo na primer niti Nemčija, Finska, Velika Britanija in Češka. Švedska, recimo, jo ima, vendar so take prošnje avtomatsko zavrnjene. Statistika kaže, da leta 2005 ni bilo nobene prošnje, nobenega takšnega postopka. Leta 2006 so bili sproženi štirje v Skopju, 2007 eden v Zagrebu, 2008 eden v Zagrebu, 2009 jih je bilo res sedem, 2010 nobeden, 2011 eden in tudi letos še nobeden. To tudi v praksi dokazuje, da po tovrstni pomoči ni povpraševanja in je izobraževanje zaposlenih na diplomatsko-konzularnih predstavništvih nepotreben strošek. V Slovenski demokratski stranki bomo predlog spremembe zakona o mednarodni zaščiti potrdili.
V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima besedo mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Naj uvodoma povem, da poslanke in poslanci Socialnih demokratov k temu zakonu vlagamo dva amandmaja, žal samo k tistemu, kar je bilo mogoče vložiti, se pravi, k zdravniškim pregledom, od sprejetja teh dveh amandmajev pa je tudi odvisno, kakšna bo naša končna odločitev, ki bo še toliko bolj negativna, se pravi nepodpora temu zakonu, kajti že prva odprava brezplačne pravne pomoči je za Socialne demokrate nesprejemljiva odločitev. Naj povem nekaj dejstev. Migracije so del sodobnega sveta. K sreči se nekateri za migracije lahko odločajo tako, da imajo vse pravne dokumente urejene in jih ne silijo v to razmere, nekateri pa se za migracije odločajo zaradi najrazličnejših nesprejemljivih življenjskih okoliščin. In ozaveščeni državljani in državljanke zagovarjamo tezo, da je tistim ljudem, ki so se ne po lastni krivdi znašli v nemogočih življenjskih razmerah, treba omogočiti čim lažjo pot za ureditev statusa. Zato smo doslej vedno zagovarjali take rešitve, ki so bile kdaj tudi drugačne od predlaganih s strani vlade, pa smo kot bodisi koalicijski ali opozicijski poslanci z amandmaji skušali doseči rešitev, ki gre v tej smeri, o kateri govorim. Pri tem se tudi ni mogoče opirati samo na slepo sledenje direktivam. Kaj ne slišimo v parlamentu tolikokrat, kako moramo biti suvereni, kako ne smemo slepo slediti? In danes odločamo o neobvezni določbi direktive, ki nalaga zdravniške preglede, če obstaja dvom o starosti osebe, ki se razglaša za mladoletno, gre torej za neobvezno določbo direktive. Torej argument, če ima velika večina držav vpeljan tak instrument, mi pa ne, ne more biti sprejemljiv, ker vsaka država sama zase določa civilizacijske norme. Te pa so take v Evropski uniji, da kadar je stopnja varovanja človekovih pravic višja od minimalnega standarda, ki je s strani evropskih institucij predpisan, obvelja nacionalna zakonodaja. Nacionalna zakonodaja se spreminja samo v tistih primerih, kadar je pod minimalnim standardom. In na to bi vas rada opozorila, ko se odločamo, ali je že sprejeto v tem zakonu, da bomo ukinili brezplačno pravno pomoč na prvi stopnji. Kaj lahko poslanke in poslanci naredimo, če hočemo, vam naj povem ob primeru spremembe novele zakona o mednarodni zaščiti iz leta 2010. Takrat je vlada tudi predlagala ukinitev brezplačne pravne pomoči. In to lahko preverite iz stališča predstavnice Ministrstva za notranje zadeve, kako mi je odgovarjala na vprašanje, ko sem o pogostem spreminjanju mednarodne zaščite in z njo zvezane zakonodaje opozarjala in spomnila na stališče varuhinje človekovih pravic, da to povzroča zelo veliko vrzel v pravni varnosti, če ne spoštujemo neke stalnosti, trdnosti v pravnem redu. In je takrat opozorila na to, da smo poslanci spremenili z amandmajem. No, vam bom tukaj iz magnetograma prebrala samo tisti odstavek Kornelije Marzel, to je namestnica varuha človekovih pravic, ki pravi, "potem pomislek varuha človekovih pravic glede ureditve brezplačne pravne pomoči. Mi menimo, da vsekakor bi morala biti brezplačna pravna pomoč za prosilce zagotovljena tudi na prvi stopnji. Mi smo v naši obrazložitvi navedli, da težišče postopka je ravno pred organi prve stopnje, gre za poseben upravni postopek, in menimo, da glede na znanje, na poznavanje tega postopka s strani javnih uslužbencev bi tu prosilci morali imeti zagotovljeno brezplačno pravno pomoč". Tako je menil tudi Visoki komisariat za begunce, ki nas je podpiral, in tudi nevladne organizacije. Socialni demokrati jih ne štejemo na leve in desne, ampak jih štejemo, da jih je treba upoštevati, ne glede na to, kakšne provenience so. Hvala.
V imenu Poslanske skupine Državljanske liste ima besedo gospa Kristina Valenčič.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Vsako minuto mora osem ljudi po svetu pustiti vse za seboj, da bi ubežali vojni, preganjanju in ustrahovanju. Mnogo beguncev se mora odločati med slabo in slabšo možnostjo. Slovenija je kot podpisnica Ženevske konvencije in članica Evropske unije dolžna nuditi mednarodno zaščito takim posameznikom. Po raziskavi Visokega komisariata Združenih narodov za begunce za Srednjo Evropo ima Slovenija bistveno manj prosilcev za azil kot katerakoli druga evropska država, pa tudi najnižji odstotek priznanih statusov begunca. Večina prosilcev za azil, ki iščejo varno zatočišče, prihaja iz Afganistana, Gruzije, Iraka, Pakistana, Srbije in Turčije. Slovenija takim osebam že zagotavlja učinkovit azilni sistem. Azilni sistem, ki hitro deluje in učinkovito, ki je pošten in omogoča, da je vsakemu prosilcu za azil, ki resnično potrebuje mednarodno zaščito, dodeljen status begunca. Tak sistem tudi preprečuje tistim, ki takšne zaščite ne potrebujejo, da bi od sistema imeli neko korist. Da je temu tako, je Slovenija pokazala že v času vojne v Bosni in Hercegovini, ko smo gostili tudi do 60 tisoč beguncev. S predlaganimi spremembami novele Zakona o mednarodni zaščiti sledimo direktivi Evropske unije in v obstoječo zakonodajo vnašamo podlage za ugotavljanje starosti mladoletnikov brez spremstva v primeru dvoma v dejansko starost. Poleg tega vnašamo še nekatere druge spremembe, ki so se v praksi pokazale za potrebne. Kot vprašljiva se kaže predlagana ukinitev pravice do brezplačne pravne pomoči in podpore svetovalcev za begunce v postopkih na prvi stopnji. Prav na tem področju so v veliko pomoč državi nevladne organizacije, ki izvajajo številne programe pomoči. Med njimi je tudi pravno-informacijski center, ki nudi pravno svetovanje in informiranje iskalcem mednarodne zaščite in tudi osebam, ki jim je zaščita priznana. S svojo stalno pisarno je prisoten tudi v Azilnem domu v Ljubljani, v okviru posameznih projektov pa tudi na meji in v Centru za tujce v Postojni. V okviru svojega delovanja prosilcem nudi pomoč in svetovanje pri prehajanju državne meje in tudi pri možnosti vložitve prošnje za zaščito oziroma do učinkovitega in poštenega upravnega postopka. Kar 80 % vseh koristnikov oziroma prosilcev koristi njihovo pravno pomoč in so z njo tudi zadovoljni. In ta pomoč tudi ostaja. Javni denar za te projekte je zagotovljen, kar je lahko razvidno tudi iz predloga proračuna za leto 2013, kjer je prav na postavki za mednarodno zaščito in integracijo Ministrstva za notranje zadeve načrtovanih več sredstev kot v preteklem letu. Nesmiselno je, da bi se tudi v prihodnje tovrstna pomoč financirala iz dveh vreč. V Državljanski listi se zavedamo, da nihče ni begunec po svoji volji, zato mora vsaka država tej najbolj ranljivi skupini oseb nuditi vso potrebno zaščito. Slovenija ima to področje že ustrezno zakonsko urejeno in preko svojih institucij zagotavlja iskalcem mednarodne zaščite visoko stopnjo pravne in socialne pomoči. Prepričani smo, da predlagane spremembe ne bodo vplivale na učinkovitost postopka priznavanja mednarodne zaščite, zato bomo predlog zakona podprli.
V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ima besedo gospa Jasmina Opec.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem skupaj. Spoštovani! Zaradi dogodkov na svetovnih prizoriščih smo priča vedno večjim migracijam ljudi, ki iščejo boljšo prihodnost izven meja svoje domovine. S povečanim številom prosilcev za mednarodno zaščito se srečujemo tudi na slovenskih tleh. Konvencija o otrokovih pravicah določa, da je najvišja vrednota otrokova korist, ki jo morajo države zasledovati na svojem ozemlju, ne glede na to, od kod prihajajo otroci, in ne glede na to, čigavo državljanstvo imajo. In ravno spremembe zakona o mednarodni zaščiti so ta korak v to smer: zaščititi najšibkejše, ne glede na to, od kod prihajajo. Vse prepogosto se je namreč dogajalo, da so nekateri obstoječi sistem, ki ni vseboval varovalk za ugotavljanje dejanske starosti beguncev in je omogočal, da so odrasli, ki so trdili, da so mladoletniki, pa to niso bili, izkoriščali z namenom vzpostavitve stikov z otroki v azilnem domu in posledičnemu izkoriščanju otrok v razne nemoralne in kriminalne namene. V pravu pogosto postavljamo na tehtnico različne pravice. Tehtamo in razmišljamo, v katero smer je najbolj pravično in pošteno, da tehtnico prevesimo. Toda v primeru, ko so zraven otrokove koristi, tehtanja ni. V tem primeru včasih posežemo v določeno pravico, v katero sicer ne bi posegli, če ne bi šlo za vprašanje otrokove integritete. V Slovenski ljudski stranki smo seznanjeni s pomisleki nevladnih organizacij glede sprememb tega zakona, kljub temu pa menimo, da je treba sprejeti nekatere ukrepe, ki bodo preprečili izigravanje predpisov in onemogočili ustvarjanje novega kriminalnega prostora, predpisov, ki bodo hkrati obvarovali otroška življenja. V demokratični državi, kot je Slovenija, ki spoštuje nevladne organizacije in z njimi sodeluje ter preko raznih mehanizmov omogoča njihov obstoj, je kot znamenje demokratičnosti in napredka tudi dejstvo, da je na področjih, kjer je nekoč obstajala zgolj in samo državna intervencija, sedaj dana možnost, da pri kreiranju družbe solidarnosti in prihodnosti sodelujejo tudi nevladne organizacije. Tudi na področju svetovanja beguncem država odpira partnerski odnos z nevladnimi organizacijami pri obravnavi tega vprašanja in s prepustitvijo področja svetovanja in pomoči daje priznanje nevladnim organizacijam za njihovo strokovnost, angažiranost in človeški čut. Naslednja sprememba, ki je odpirala razne pomisleke, je bila uvedba zdravniškega pregleda za določitev starosti. Poseg v človekovo telo zaradi ugotavljanja določenih dejstev v našem sistemu imamo. Na primer obvezni zdravniški pregled pred prvo zaposlitvijo, na podlagi katerega se določa sposobnost posameznika za delo. Tudi v tem primeru gre za določene posege, pri katerih opustitev zdravniškega pregleda pomeni izgubo možnosti za pridobitev določene pravice. To je pravice do dela. Vendar pa brez dvoma velja, da se vsakršni posegi v telo izvajajo le v skrajno nujnih primerih, ko ni druge metode, da mora biti pregled jasno vnaprej opisan pregledanemu in da se mora pri posegu v celoti spoštovati telesna in duševna celovitost. Načelo otrokove koristi mora biti najvišje vodilo pri vsaki odločitvi, ki jo sprejemamo, ne glede na to, čigavi so otroci, in ne glede na to, od kod prihajajo. Zato bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke novelo Zakona o mednarodni zaščiti podprli. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Imamo dva amandmaja. Razpravo bomo opravili na podlagi pregleda z dne 24. 10. 2012. Najprej dajem v razpravo 6. člen in amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k 6. členu. Želi kdo razpravljati? Bom kar odprl prijavo. Prosim, če se prijavite k razpravi. Besedo ima gospa Alenka Bikar.
Pozdravljeni! Na Odboru za notranjo politiko, kjer smo se pogovarjali o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti, so bile izpostavljene mogoče tri večje zadeve. Prvič, ukinitev brezplačne pravne pomoči na prvi stopnji za begunce, potem uvedba postopka za ugotavljanje starosti mladoletnikov brez spremstva in pa črtanje možnosti vložitve prošnje za mednarodno zaščito na diplomatsko konzularnih predstavništvih Slovenije v tretjih državah. Vlada torej ugotavlja, da naj bi se število prosilcev za pomoč pri nas povečalo, predvsem tistih, ki trdijo, da so mladoletni, zato uvaja postopek, na podlagi katerega bo ugotavljala starost teh mladoletnikov. Kakšen naj bi bil ta postopek, sicer ni natančno določeno, torej bi bil nek zdravniški pregled. Obenem pa se tudi ukinja brezplačna pravna pomoč na prvi stopnji. Ne znam si torej predstavljati, kako naj bi te mladoletne osebe sploh vedele, kaj od njih pričakujemo, kaj želimo, kakšne so njihove možnosti oziroma kako se lahko zagovarjajo. Ta pravica je bila enkrat že ukinjena, prav tako v času Janševe vlade, pa je bila potem ponovno vzpostavljena, sedaj pa se ponovno ukinja. Zakaj je bila prvič ukinjena, nam ni znano. Razlogi takrat niso bili navedeni. Zakaj zdaj? Minister navaja, da je to nadstandard in da on nadstandarda ne bo podpiral. Kolegi poslanci iz koalicije so na odboru večkrat dejali, da je težka ekonomska situacija, da je treba paziti na vsak evro. Za koliko denarja pa pravzaprav gre? V Pozitivni Sloveniji smo na matičnem delovnem telesu vložili amandma, v katerem smo navedli, da ob predpostavki, da bi bilo takih prosilcev 350 na leto, bi ta znesek znašal 56 tisoč evrov. Potem nas je kolegica mag. gospa Potrata popravila in povedala, da gre še za bistveno manjši znesek, in sicer za približno 11 tisoč 200 evrov, kajti večina tega denarja gre iz evropskih sredstev. Se pravi 11 tisoč 200 evrov. Ali pa, če bi se mogoče kolega poslanec gospod Pukšič naslednje leto plemenito odpovedal še kakšnemu potovanju. Predstavniki nevladnih organizacij tudi poudarjajo, da brezplačna pravna pomoč na prvi stopnji dejansko znižuje nadaljnje stroške na drugi stopnji in zvišuje kakovost. Toliko o denarju. Državna sekretarka gospa Brezigarjeva je na odboru govorila o vsebinskih razlogih, da naj bi nevladne organizacije to delo opravljale dobro, da je dobro obiskano, da projekt dobro poteka, da je kakovosten. Da, super. Vse to drži. Vendar, kaj se bo zgodilo, če bomo v tem varčevalnem duhu nadaljevali in bo zmanjkalo denarja za te projekte? Kaj pa potem? Tudi predstavnica Zakonodajno-pravne službe je jasno povedala, lahko jo tudi citiram: "Treba pa je povedati, da nekaj je zakonska pravica, ki ti res jamči, da boš to pravico dobil brez kakšnih dodatnih pogojev, in to kontinuirano. Nekaj drugega pa je pravica, ki jo uveljavljaš prek nevladnih organizacij" in tako naprej. S strani koalicije me torej ni prepričal noben argument, zakaj bi se morale te stvari spreminjati, zato tega zakona ne bom podprla. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Tamara Vonta. Za njo gospod Srečko Meh.
Hvala lepa za besedo. Jaz raje vidim, da pride do zlorabe enega prosilca za azil te grozovite nadstandardne pravice, kot pa da pride do zlorabe s strani države. In moramo priznati, da imamo zdaj tukaj, če bo šlo to skozi, o čemer seveda ne dvomim, da bo šlo, da se bo to sivo polje nekoliko povečalo. Veliko govorimo o nadstandardih, ki jih ima naša država, še posebej na področju človekovih pravic, in nekako se jih koalicija kar malce sramuje. Jaz sem prepričana, da ko bo ta mandat vlade končan, testa nadstandardov ne bo več. Ostalo bo samo še sivo pogorišče povprečja. Jaz sem ponosna, da ima naša država nekaj reči, ki so nadstandardne, ki so boljše urejene kot v nekaterih drugih evropskih državah, in se mi zdi smiselno, da bi te reči ohranili. Še posebej zato, ker še enkrat poudarjam, jasno sem na odboru postavila vprašanje, kje konkretno so razlogi in kateri so tisti natančni konkretni razlogi, da se odločamo za spremembo te zakonodaje. Državna sekretarka nanje ni odgovorila. Še več. Je v bistvu odgovorila, ampak je vso odgovornost enostavno zvalila na nevladne organizacije, češ, one so krive, ker dobro delajo. Zato pa potem lahko mi znižujemo te standarde, ker naši nevladniki tako dobro delajo. Tisti isti nevladniki seveda, ki jim jemlje denar na vsakem možnem koraku. Kar se tiče zdravniškega pregleda, bi želela poudariti eno zadevo. Ko sem bila še novinarka, smo neko noč skupaj s policisti, takrat moram reči, pa saj verjetno je še zdaj, je bilo to sodelovanje zelo dobro. Na enem nočnem kroženju ob meji smo iskali tiste, ki so takrat še preko potoka, tam, kjer se zdaj Feniks dela, pa to, tekli s Hrvaške na naš konec in podobno. In takrat se je zgodilo, da smo enkrat naleteli na eno gručo kitajskih prebežnikov. Moram reči, da je bilo to za mene eno najbolj pretresljivih doživetij. Ko so ti kitajski pribežniki zagledali policijske uniforme, so se samo ulegli in začeli jokati. Skratka, ko vidijo uniforme, po mojem imamo kakšne slabe izkušnje od tam, kjer bežijo, enostavno odpovedo na celo črti. Med njimi je bilo veliko ljudi, ki jim nikakor ne bi prisodila, da so stari kaj več kot petnajst, šestnajst let. Verjetno so bili. In ne znam si predstavljati, kako bodo ti ljudje šli skozi to sito, da rečem, teh pregledov. Prvo kot prvo je na podlagi telesnih značilnosti oziroma telesa kot takega, kar je tudi stroka povedala, včasih zelo težko določiti starost. Še posebej pri nekaterih skupinah. Drugo kot drugo, jaz mislim, da bodo tudi zdravniki pri nas nasprotovali, tako kot v Nemčiji, temu početju. Tretjič, nikjer ne piše, sicer je gospod državni sekretar to izpostavil kot prvino tega zakona, da ni navedena metoda. Jaz tega ne morem sprejeti. Metoda mora biti zelo jasno, če že govorimo o tem, zelo jasno določena in ne more biti prepuščena posameznikovi presoji. Ne more in ne sme! Še posebej pa ne samo na račun telesnih značilnosti. To poudarjam. Bili so predlogi, da bi se ta pregled spremenil z nekim multidisciplinarnim pristopom. Da se ne ugotavlja starost samo na teh pregledih, ampak da so v to vključeni tudi drugi neodvisni strokovnjaki, psihologi, socialni delavci in podobno. Tako bi bilo recimo to mnenje, če že menite, da mora biti in da se na tej točki izgublja strašansko veliko davkoplačevalskega denarja, mogoče smiselno, da bi se poslužili vsaj česa takega. In to, naj rečem, je tudi stališče Sveta Evrope, Zveze evropskih ombudsmanov in Evropskega združenja pediatrov, ki celo pediatre pozivajo, naj ne izvajajo tovrstnih pregledov, ker je dokazano, še enkrat poudarjam, dokazano, to ni nekaj, kar bi jaz trdila, da so zelo nezanesljivi in rezultati lahko odstopajo tudi do nekaj let. Jaz mislim, da je to treba upoštevati. Tako še enkrat poudarjam, da ni razlogov za sprejetje te novele. Enostavno ni razlogov, razen ta, da se je zanj odločila vlada. Hvala.
Gospod Srečko Meh, izvolite.
Gospe in gospodje! Smo na enem občutljivih območij človekovih pravic in tega, kako naša država ravna z ljudmi. Seveda je mnogo državljank in državljanov v izjemno težki situaciji. Danes govorimo o tistih ljudeh, ki niso imeli toliko sreče, da bi lahko v svoji domovini živeli in so bežali, da so si rešili svoje življenje. Govorim o mladostnikih. Jaz svojega stališča ta trenutek čisto osebno ne morem povedati, ker neposrednih izkušenj nimam. V družini pa imamo vnukinjo, ki dve leti dela z begunci in njene zgodbe so pretresljive. Ko ti mladostniki pridejo sem, ne znajo niti jezika, ne poznajo nič, so ubiti do kraja in takrat pridejo v mlin tistih, ki jih po službeni dolžnosti sprejemajo. Takrat običajno nimajo nobene druge pomoči kot pomoči civilnih organizacij, zato bi bilo treba civilne organizacije podpreti, pomagati, da bodo lahko ljudem, ki so sem prišli, pomagali tudi s pravno pomočjo in tako nekako naš nacionalni ponos tudi do teh ljudi, do nas samih, zaščitili. Vnukinja pravi, da bi bili ti zdravniški pregledi še en udarec do človeškega dostojanstva. Saj to ima prav.
Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, še enkrat. Spoštovani gospod državni sekretar! Poslanska skupina Socialnih demokratov vlaga amandma, s katerim predlaga črtanje 44a. člena, ki ureja nekaj, kar je neobvezna sestavina direktive, določitev starosti mladoletnika brez spremstva. Jaz sem se v tej dolgi parlamentarni praksi naučila, da lahko problem zajamemo z različnih zornih kotov in ali je za nas sprejemljiv ali ne, je odvisno od tega, iz katerega zornega kota stvar opazujemo. V evropski zakonodaji je pravica do združitve družine, pravica zaščite mladoletnih oseb tista, ki je neodtujljiva. Ne zanikam tega, da obstajajo tudi primeri poskusa zlorabe, navajanja napačnih podatkov, ampak za to so tam tisti, ki lahko ob ustrezni usposobljenosti in pomoči tudi predočijo prosilcu za mednarodno zaščito, kakšne so posledice, če navaja napačne podatke, in bo v postopku tudi njegova prošnja zavrnjena. Kolikor let spremljam številko tistih, ki dobijo ugodno rešeno svojo prošnjo za zaščito, se ta številka ne giblje v taki smeri, da bi to pomenilo neobvladljiv finančni zalogaj za državo, ki je tudi v krizi. Še enkrat bi rada opozorila na to, da moramo biti korektni, ko argumentiramo neke postopke samo skozi stanje javnih financ. Še na to stvar, o kateri je sedaj govoril moj poslanski kolega Srečko Meh, bi rada opozorila. Zaradi varčevalnih ukrepov so nevladne organizacije vse bolj prepuščene financiranju samo tistih programov, ki jih podpira Evropska unija, so iz evropskih sredstev sofinancirana. Večji delež tiste dejavnosti, ki so jo opravljale nevladne organizacije, pa bi bil del financiranja iz javnih sredstev, pa preprosto razpisov ni ali pa se ne ve, ali bodo te dejavnosti opravljene ali ne. Zakaj o tem govorim? Zaradi tega, ker vlada nima konsistentne politike. Nekatere družbene probleme in pomoči bo reševala v okviru redne dejavnosti ministrstev in služb. Mislim konkretno na vprašanja soočanja z nasiljem v družini. Druge bi želela prepustiti nevladnim organizacijam. In predlagana rešitev, ki je v tem členu, pravzaprav če je verjeti temu, beseda "zaupanje" je pa za to vlado zadnje čase tudi pri kadrovskih vprašanjih zelo pomembna, in če zaupam, da bo v resnici pregled multidisciplinaren, ker se ne govori samo o tem, da bo zdravniški, kje je pa zagotovilo, da bodo imele nevladne organizacije ustrezno finančno podporo, ker tu je multidisciplinaren postopek potreben. Kolikor časa se pa ukvarjam s problematiko mednarodne zaščite in dela nevladnih organizacij, je pa mogoče se tudi poučiti v magnetogramih, kako so tisti, ki so s strani vlade zagovarjali oženje mednarodne pomoči – v kateremkoli mandatu, da se razumemo –navadno to opravičevali vedno s pomanjkanjem strokovnjakov, tudi nevladnikov, ki bi lahko priskočili na pomoč. Od kod jih bomo sedaj kar naenkrat dobili? Ne bomo niti uradnikov izobraževali za te postopke, smo slišali, je škoda izobraževati, ker teh primerov ni veliko. Sedaj ne vem, ali jih je veliko ali jih ni veliko, ker po eni strani mednarodna zaščita predstavlja tak velik finančni problem, po drugi strani se pa ne splača izobraževati. Vrsta stvari je, ki me v obravnavi ljudi, ki nimajo sreče v življenju, moti. Se spomnim tistega, o čemer je kolegica Bikarjeva govorila, množice beguncev iz nekdanjih delov skupne države. In smo takrat tudi koalicijske poslanke zahtevale drugačne rešitve, ko jih je vlada pod ministrstvom Rada Bohinca ustavila. In so mi tedanji opozicijski poslanci rekli: "Ja, kako, saj ste ve vendarle koalicijske poslanke, zakaj vlagate amandmaje proti svoji vladi?" Saj ne gre za to, ali si za vlado ali si proti vladi. To se ve, kako sem glasovala, ko se je o vladi odločalo. Gre za to, kako sprejemamo zakonodajo, ki je zvezana z ljudmi, s katerimi prihajamo v stik. In res da niso vsi državljanke in državljani Slovenije. Ampak mi živimo v tej državi tudi s takimi, ki so samo prebivalci in prebivalke te države, in so ravno tako potrebni človeške in dostojanstvene obravnave. Povedano je že bilo, zato sem sedaj šla v drugo smer, da na to nesprejemljivost zdravniškega pregleda opozarjajo varuhi človekovih pravic drugih evropskih držav, Svet Evrope, nevladne organizacije. Apeliram na poslanke in poslance, da podprejo ta amandma, ki napotuje k črtanju. Vlada naj se pa potrudi, da stvari pripravi tako, da ne bo treba čez dve leti ali čez tri leta spet spreminjati zakona, ker bo zadeva premalo dorečena in se bo pri izvrševanju nekih določb pokazala težava. Tisti, ki se na stvari spoznajo, pravijo, da tako odprt člen, ki ne definira metod, ostaja lahko mrtva črka na papirju, ker bo z izvajanjem tega člena toliko nejasnosti in odprtosti, da ne bo pripeljal do možne rešitve. Zdaj reči, da kdo pri petintridesetih, tako kot v gradivu piše, trdi, da je otrok, ja, saj otroci smo, dokler imamo žive starše po tej logiki, pa ne mi tega šteti kot cinizem, ampak gre preprosto za to, da pri petintridesetih je pa verjetno že po nekih zunanjih metodah videti, da tista oseba ni stara toliko, koliko trdi. Ne bom se kasneje več oglašala, samo še, enako zahtevamo tudi črtanje člena, ki je s tem povezan, posega pa za nazaj v že veljavne vpeljane postopke. .To je pa po našem mnenju nedopustna rešitev. Hvala.
Še en krog prijave bom odprl. Gospod Mirko Brulc ima besedo, za njim gospa Janja Klasinc.
Lep pozdrav! Poglejte, saj po vsem tem, kar je bilo rečemo, kolegica Vonta, Potrata, tukaj moj sosed, je težko še karkoli reči. Gre za občutljivo temo, podobno tisti, ko smo govorili o osebni asistenci. In sem prepričan, da tudi danes ne boste glasovali za to, da bi črtali ta 44. člen. Pa gre za majhen procent problemov. Ne bo hudič vzel državnega proračuna, tudi če kdo zlorabi zadevo, o kateri danes govorimo. Vloga nevladnih organizacij je res izjemna in jo je treba tu upoštevati maksimalno. Jaz samo upam, da sčasoma ne bomo prišli do tega, da bomo ustanovili en majhen Guantanamo, ki je sramota celemu človeštvu, še najbolj pa Združenim državam, ki nas stalno nekaj poučujejo. Za konec, samo to vas prosim, poslanke in poslanci s pozicije, pojdite v Kino Dvor, oglejte si en prekrasen film Učitelj, begunec v Kanadi, pa boste videli potem, kako boste glasovali, če imate kaj srca v sebi. Hvala.
Gospa Janja Klasinc, za njo gospod Jožef Jerovšek.
Hvala, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, v tem državnem zboru sem jaz verjetno edina poslanka, ki je od blizu se spoznala s to problematiko. Po zaslugi, mi je žal, da kolega Mateja ni v dvorani, po zaslugi našega kolega Mateja, ki je bil notranji minister, sem bila leta 2008 premeščena iz kabineta ministra v sektor za azil oziroma v azilni dom. Nisem opravljala, ker za to nisem usposobljena, upravnih postopkov, vendar sem se eno leto srečevala s temi tragičnimi zgodbami, ki so, verjemite mi, pretresljive. Še bolj pretresljivo pa je včasih, ko vidiš popolnoma hladno srce nekaterih posameznikov, ki so del tega upravnega postopka. Zato sem absolutna zagovornica obvezne plačane pravne pomoči za vse prosilce za mednarodno pomoč za azil. Kolegica Vonta je danes že rekla, večina njih je neukih. Vendarle, povem vam, med njimi so tudi zelo izobraženi ljudje, pa ne morejo zaradi jezikovnih razlik, zaradi vsega ostalega biti kos zapletenemu pravnemu postopku. In najpomembnejši del tega celotnega upravnega postopka je prav na prvi stopnji. Na prvi stopnji se prvič sreča prosilec s podajanjem vseh argumentov in okoliščin, v katerih se je znašel, da je sploh prišel v našo državo in zaprosil za to pomoč. Na drugi strani ima profesionalno sumničave osebe, ki vedno upoštevajo, da je morda na drugi strani nekdo, ki izrablja možnost pridobivanja azila tudi zato, da bi prišel v Slovenijo kot ekonomski migrant. Tega je bilo po mojem mnenju preveč. Ne vem, kakšno je stanje zdaj. Lahko delam krivico, jaz sem se tudi pogovarjala s takratnimi kolegicami in kolegi, vendar veste, kaj bi bilo treba spremeniti na Ministrstvu za notranje zadeve? Vsi ljudje, ki se srečujejo s temi prosilci za azil, bi morali imeti ne samo pravno usposobljenost, ki jo pridobijo z izpitom za upravni postopek, ampak neko široko izobraženost, da poznajo tudi razmere v državah iz katerih ti prosilci prihajajo. Minister za notranje zadeve je v Bruslju v eni svojih izjav s to problematiko povedal, da prosilci prihajajo v zadnjih letih manj z zahodnega Balkana in Turčije, kot je bil to primer včasih, zdaj so prosilci predvsem iz Afganistana, Pakistana, Somalije in Sudana. Če je to res, in verjamem, da je res, potem je toliko pomembneje, da imajo ti ljudje pravno pomoč, in to plačano pravno pomoč, že na začetku. Gospod državni sekretar je rekel, da to zelo dobro opravljajo nevladne organizacije. Z njim se popolnoma strinjam. Vendar vam povem, kako to izgleda. Te nevladne organizacije, ne samo, kot je bilo danes že omenjeno, da nimajo dovolj denarja za dolgotrajno trajanje teh projektov, ampak tudi ko jim tega denarja zmanjka, potem zapustijo azilni dom. Projekta je konec. In so celi meseci, ko ni tam nikogar, ki bi se s tem ukvarjal, država pa je dolžna prosilcu za azil priskrbeti to pomoč. In v tistih primerih, ko teh ljudi ni, je pa potem tukaj ta del plačane pravne pomoči. Pojdimo k drugemu argumentu – sredstva. Če verjamemo Ministrstvu za notranje zadeve, da bi letos res prišlo 350 prosilcev, v kar jaz tudi dvomim, ampak če bi, in če bi res za to potrebovali 56 tisoč evrov, naj povem, da pravkar na policiji poteka nakup avtomobilov. 56 tisoč evrov je cena dveh patruljnih vozil s policijsko opremo, ki jih bo zdaj nabavila policija sedem. Poleg tega bo nabavila dve kombinirani vozili za prevoz oseb s policijsko opremo s štirikolesnim pogonom, tri osebna dostavna vozila za prevoz tovora s policijsko opremo, deset osebnih civilnih patruljnih vozil s policijsko opremo, deset osebnih specialnih patruljnih vozil. Vse skupaj bo stalo 590 tisoč 500 evrov. Ne govorim, da ta vozila niso potrebna. Nasprotno. Seveda, da so. Ampak, ali veste, kaj mene moti pri tej vladi, tudi pri kakšni drugi že prej me je, tudi naši? Tehnika je vedno pomembnejša od ljudi. Tega si enostavno ne moremo dovoliti. In če povežem problematiko teh plačanih pravnih svetovalcev tudi z zdravstvenimi pregledi. Poglejte, kako pomembno je, če se neka oseba, naj bo to mladoletna ali polnoletna, pa se sklicuje, da je mladoletna, sreča s tem, da mu v sektorju za azil ne verjamejo, da je mladoletna oseba. In kaj naj naredi potem, če nima plačane pravne pomoči pri tem, ki mu bo pomagala to dokazovati? Saj so seveda tudi socialni delavci in iz nevladnih organizacij, ampak ravno v teh primerih je. Poleg tega bi opozorila na vse, kar je bilo že danes rečeno. Poglejte, zdravniki v mnogih državah se temu upirajo. Zagovornik otrokovih pravic v Veliki Britaniji je ostro napadel Ministrstvo za notranje zadeve Velike Britanije, to sem prebrala v medijih, ki je želelo uvesti te preglede. Enako odklonilno mnenje imajo tudi pri instituciji slovenskega varuha za človekove pravice, kjer se zavzemajo tudi za otrokove pravice. Če bi potem šli še na en segment, to pa je opozorilo, ki je bilo tudi že danes povedano, da se ta zakonodaja stalno spreminja. Ko se je ukinila ta pravica leta 2005, ko je bila tudi Janševa vlada na oblasti v Sloveniji, ni bilo javnofinančnih težav v tej državi. Nasprotno. Prav dobro nam je šlo. To se pravi, da ne gre za argumente stroška, gre za argumente pogleda na človekove pravice. In povem vam, če bi rekli, da je vodilo prejšnjo vlado in da vodi to vlado želja, da bi v Slovenijo prihajalo čim manj beguncev, imamo v podatkih Vlade oziroma Ministrstva za notranje zadeve, ki so navedeni v gradivu v obrazložitvah, za to dokaz. Leta 2008, ko sem bila jaz zaposlena v sektorju za azil, je bil delež odobrenih prošenj prosilcem za azil manjši od 1 %. In zdaj se bo zgodilo isto. Prvič jih bo bistveno manj prihajalo, potem bo pa še manj odobrenih. Naj vam povem, da je takrat Evropska unija opozorila Slovenijo, da nekaj ni v redu na tem področju. In še tretji del, s katerim naša stranka Pozitivna Slovenija ne soglaša, to pa je ukinitev možnosti vložitve prošnje za mednarodno zaščito na diplomatsko-konzularnih predstavništvih. Jaz sem se s prosilci za mednarodno zaščito srečevala v času še trajajoče balkanske morije in takrat Slovenija ni imela diplomatsko-konzularnih predstavništev v Srbiji, v Bosni in Hercegovini, so pa množično oblegali diplomatsko-konzularna predstavništva drugih držav tedaj že Evropske unije. Ali razumete, da je bistveno lažje nekomu, ki je ogrožen v svoji državi zaradi kršenja človekovih pravic, zaradi političnega preganjanja poiskati varnost na diplomatsko-konzularnem predstavništvu neke tuje države tam, kjer živi, kot pa plačati trgovcem, ki prevažajo te nesrečne ljudi, tisoče in tisoče evrov, da pride do vstopa v Evropsko unijo. Tukaj je cela vrsta razlogov, ki sem jih omenila in ki so jih omenili tudi ostali, predvsem kolegice, v današnji razpravi, ki nakazujejo, da je novela tega zakona popolnoma nepotrebna in da bo povzročila nove kršitve človekovih pravic. Hvala.
Gospod Jožef Jerovšek. Za njim gospa Maša Kociper.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Res je, človekove pravice so vedno občutljiva tema, s tem se je mogoče strinjati, in jih je treba zelo pozorno obravnavati. Vendar moram reči, da je še veliko bolj nepravilno, da na občutljivi temi na nekritičen način nekateri nabirajo politične točke včasih tudi z igranjem in razkazovanjem plemenitosti. Glejte, jaz sem vesel, da bo Slovenija tudi po teh spremembah, če bodo sprejete, ostala čuteča država, država, ki čuti in pozna probleme ljudi, ki so se znašli v stiski. Zaradi tega pravzaprav ne podpiram teh amandmajev, ki so danes na mizi, kajti moramo biti realisti. Moramo se zavedati, da dostikrat tudi tisti, ki organizirajo prevoze teh nesrečnikov, začutijo, da je neka država postala mehak trebuh, kjer predpise izkoriščajo. Mi se s tem samo usklajujemo z direktivo Evropske unije, da ukinjamo nekatere pravice na prvi stopnji, vendar to zaradi javnofinančne situacije, v kateri se je znašla naša država. Zato ne morem pristati na argument, ki je bil v razpravi o nekaterih amandmajih Pozitivne Slovenije pri obravnavi na odboru, kjer so argumentirali, da ne priznavajo javnofinančne situacije, ki je v Sloveniji, in jo odklanjajo. To je pravzaprav parazitiranje na plemenitosti. In tudi danes sem poslušal nekatere argumente, s katerimi se ne morem strinjati oziroma se mi zdijo skoraj na nek način celo blatenje države. Omenjanje Slovenije oziroma, če sem pravilno razumel, kot gibanje v smeri, da bomo tudi mi imeli Guantanamo, taborišča ali kaj na tem ozemlju, je v sklopu tega zakona in teh amandmajev nesprejemljivo. Prav tako moram reči, da protestiram proti takemu nizkotnemu tolmačenju [[...]]
Gospod Jerovšek, zmenili smo se, da takih izrazov ne bomo uporabljali, "nizkotno", "podlo" in tako naprej, to črtamo iz besednjaka. Prosim.
Potem bom pa rekel neprimernemu tolmačenju, da je za stisko ljudi, ki se znajdejo pri nas, in da je za to, da moramo nekatere stvari uskladiti, pa tudi nekatere stvari zmanjšati, kriva naša diaspora v Argentini, obiski Slovencev, ki živijo v Argentini, kot je izzvenelo iz nastopa kolegice Bikarjeve. Domnevam, da gre nekaterim na živce, da že tretja generacija Slovencev v Argentini govori slovensko. Najbolj neprimeren primer se mi zdi igranje na nekatere vzgibe v slovenski družbi, ki sploh niso sprejemljivi. In na tem nivoju se iti klanje med poslanci je tudi neprimerno. In glejte, bilo je rečeno, da mi omejujemo pravice ljudi, ki so se ne po lastni krivdi znašli v nemogočih življenjskih razmerah. To je delno res. Seveda pa se moramo zavedati – in tudi poslanka, ki je o tem govorila, da je tudi pri nas ogromno ljudi, ki se niso po lastni krivdi znašli v nemogočih življenjskih razmerah. Takih ljudi je pri nas veliko. Žal veliko. In tudi naši ljudje so prisiljeni zapuščati lastno domovino. In zdaj, če pravite, da ne priznavate finančne situacije, kot ste jo zapisali, v tem kontekstu, potem pledirajte na tiste ljudi, ki so iz Slovenije poslali v davčne oaze in iz slovenskih bank milijarde denarja, naj tam v tistih davčnih oazah ustanovijo zbirne centre, naj postanejo samaritani in tam za slovenski denar nudijo [[...]]
Gospod Jerovšek, ali vas prosim, če se držite vsebine amandmaja.
[[...]]pomoč takim ljudem, ki se niso po lastni krivdi znašli v nemogočih življenjskih razmerah. Določitev starosti mladoletnika brez spremstva je po mojem mnenju razumljiv ukrep. Po mojem ga pristojni organi ne bodo množično uporabljali, saj za nekatere ljudi je na prvi pogled jasno, da so mladoletniki. Ampak gre za preprečevanje zlorabe nekaterih pravic in zlorabe pa mislim, da moramo preprečevati in da smo se v tej državi v tej javnofinančni situaciji dolžni na vsakem koraku in na vsakem segmentu obnašati racionalno. Ni treba, da bi v situaciji, v kateri smo, ne izbrali manjšega zla, to se pravi, da bomo nekaj tega denarja, ki bi šel drugače za zlorabljanje naše države, namenili lastnim ljudem, tistim, ki so se znašli v stiski. Hvala lepa.
Gospa Maša Kociper, potem gospod Ivan Pišek.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti je Odbor za notranjo politiko, ki mu predsedujem, sicer podprl, kljub temu da je izrazilo nasprotovanje tej rešitvi ne samo veliko poslancev in poslank opozicije, ampak tudi predstavniki nevladnih organizacij, predstavniki slovenske filantropije, predstavniki varuha človekovih pravic in celo predstavnik Državnega sveta je opozoril, da bi bilo treba v nadaljevanju zakona najti primernejše rešitve. Pri omenjenem zakonu gre spet za – kljub temu da gre za relativno majhen, lahko bi rekli v nekem oziru nepomemben zakon –veliko razočaranje opozicije nad tem, da tudi na nekih zelo majhnih točkah nismo sposobni prepričati koalicije, da bi prisluhnila našim argumentom. V členu, o katerem govorimo, je predlagan nov 44. člen, ki ureja odreditev zdravniškega pregleda za določitev starosti mladoletnikov brez spremstva na podlagi neobvezne določbe direktive, pri čemer ukrep uvaja poseg v človekovo telesno in duševno celovitost, se pravi, da se dotika 35. člena naše ustave. Kadar gre za poseg v človekovo telesno in duševno celovitost, morajo biti standardi pravnega varstva najvišji. In tudi tukaj je osnovni problem ta, da povsem po nepotrebnem zmanjšujemo zagotovljeni pravni standard, ki je bil v tej državi priznan, in to priznan z zakonom, ki je bil spremenjen šele eno leto oziroma manj kot leto nazaj. Če gre pri tem, ali se odločimo za uporabo neobveznih določil direktive, za politično odločitev vlade, je pa vendar odločitev vlade o tem, da tem ljudem onemogoči uporabo brezplačne pravne pomoči na prvi stopnji, res povsem nepotrebna. Če kdaj, potem morajo pri takih posegih v človekovo dostojanstvo in integriteto, ljudje imeti možnost podučiti o tem, kakšne so njihove pravne možnosti in kakšni so lahko njihovi nadaljnji pravni ukrepi – ne samo v zvezi s tem ukrepom, ampak tudi nadalje. Tudi Zakonodajno-pravna služba omenja v svojem mnenju, da gre pri teh postopkih z azilanti za dejansko in pravno izjemno zahtevne postopke. Če ljudem ni omogočeno pravno varstvo oziroma brezplačna pravna pomoč na prvi stopnji, je običajno to pravno varstvo in brezplačna pravna pomoč na drugi stopnji povsem odveč, kajti do tam niti ne pride. Zato se nam zdi, da je zaradi piškavih, oprostite, ampak za državo je to res piškavih 11 tisoč evrov, se odpovedati brezplačni pravni pomoči na prvi stopnji, res povsem nepotrebno. Še posebej, če omenimo, da ta ukrep zadeva tudi mladoletne osebe, se pavi osebe, mlajše od 18 let, ki so se na ozemlju Republike Slovenije znašli brez spremstva staršev ali zakonitih zastopnikov. Ne samo ustava Republike Slovenije, ampak tudi mednarodne konvencije otrokom nudijo najvišji nivo zaščite in najvišji nivo pravnega varstva ter pravijo, da je v teh primerih vedno treba iskati največjo otrokovo korist. Zato je v situaciji, ko je tako Zakonodajno-pravna služba, bom kar prebrala, kaj so napisali, opozorila naslednje: "Glede na navedeno je po naši oceni vsako zmanjševanje obsega pravic mladoletnikov brez spremstva lahko sporno z vidika ustavnega in konvencijskega načela največje otrokove koristi tudi zato, ker je proračunski prihranek s tega naslova, glede te kategorije prosilcev, ki v predlogu sicer ni ovrednoten, zanemarljiv". Kot smo lahko ugotovili, znaša 11 tisoč evrov. Smiseln je tudi pomislek, na katerega sta opozorili kolegici Bikar in Klasinc iz naše poslanske skupine. Trenutno neki nivo varstva zagotavljajo te raznorazne nevladne organizacije na podlagi projektov. Vendar varovanja na podlagi projektov nikakor ne moremo primerjati z varovanjem na podlagi zakona, kajti v vsesplošnem varčevanju, v vsesplošni varčevalni ihti, ki je zajela to državo, je res možno, da se bodo ti projekti zmanjševali, če ne ukinjali. In če potem ni zagotovljeno zakonsko varstvo, so ti ljudje lahko res zelo, zelo oškodovani. Tako da tudi z moje strani še enkrat apel spoštovanim kolegom iz koalicije, da premislijo, ali je za tak prihranek, za 11 tisoč evrov res vredno zmanjšati pridobljeni nivo pravnega varstva. Hvala lepa.
Gospod Ivan Pišek, potem gospod Rihard Braniselj.
Hvala lepa, predsednik. Rečeno je bilo, da število beguncev upada. Uradni podatki govorijo drugače, da je porast prosilcev iz leta 2010 na 2011 45 %. Med temi je mladoletnikov brez spremstva oziroma v obdobju od leta 2008, ko jih je bilo 7 %, je naraslo v letu 2011 na 17 % mladoletnikov, ki prosijo oziroma se izdajajo za mladoletne brez spremstva. Ti podatki, ki jih imam jaz, govorijo zase. Zdravniški pregledi. Jaz verjamem, ker ni določeno, kakšen zdravniški pregled naj bo, bo ta še toliko bolj specifičen in pravilen in usmerjen v določenega prosilca, da bodo zdravniki znali bolje oceniti kot pa mi tukaj, kakšen pregled bodo predpisali temu mladoletniku, da mu ne bo škodil,. Poleg tega pa mislim, da so pregledi tudi v interesu prosilcev. Če pridejo iz ene države, kjer nimajo zagotovljenih osnovnih standardov, verjetno tudi nimajo nekega zdravstva, in tukaj, če bodo pregledani vsaj delno, bodo imeli najbrž neko določeno zaščito tudi zase. Govori se o raznih zneskih. Kolegica Kociprova je govorila o 11 tisoč evrih. Ne vem, mogoče je to za koga mali znesek, ampak dejstvo je, da mi ne govorimo o teh vzorčnih 350 primerih za 11 tisoč evrov, ampak je 15 tisoč evrov že zdaj strošek države, ki ga sofinancira nevladnim organizacijam, teh 25 % za projekte. To pomeni, da bo to plus 56 tisoč evrov, ki se zdaj plačujejo za te projekte. Zakaj bi to plačevali? Zakaj bi to potrebovali? Zakaj potrebujemo dve isti zadevi? Ministrstvo pa tam uradnike, ki so splošno izobraženi o teh zadevah in poznajo situacijo ali pa ne, na drugi strani pa nevladne organizacije, ki se s tem verjetno bavijo tudi profesionalno. Verjamem, da vnukinja gospoda Meha to delo, če ga opravlja profesionalno, opravlja boljše kot nek uradnik na ministrstvu. In verjamem, da bo ona boljše znala svetovati temu prosilcu, kako se naj obnaša, kakšne vloge mora dati, kakšne pogoje mora izpolnjevati, glede na to, da ima poleg tega zagotovljenega tudi prevajalca in v vsakem primeru verjetno razume, kaj se mu nalagala in kaj se mu govori. Spreminjanje zakonodaje. Strinjamo se, da je verjetno res vsako leto težko na novo določati neke pogoje. Ampak kdo je šel v spreminjanje? Pred dvema letoma ste šli vi, takratna vlada v spreminjanje zakonodaje, podeljevanje nekih pravic, ki so mogoče nadstandard, pa so zaželene. Ampak v situaciji, v kakršni smo bili že pred dvema letoma, to ne gre. Marsikatera evropska država ni podelila takih pravic, pa so bili pred dvema letoma v boljši ekonomski situaciji, kot smo bili mi takrat, na račun nekoga drugega. In zdaj se strinjamo, da je težko te pravice vzeti. Ampak poglejte, šest evropskih držav razmišlja o uvedbi vizumov za prosilce iz balkanskih držav, ker se povečuje ta migracijska populacija. In gredo tudi boljše države od nas, bolj bogate, z manj svojimi problemi v nasprotno, kot bi vi želeli, da smo mi. Tragične zgodbe, kot je rekla kolegica, verjamem, vsaka zase sigurno je. In vsaka tragična zgodba se bo reševala individualno ravno pri teh nevladnih organizacijah. Naša naloga tukaj v parlamentu pa je, da rešujemo naše tragične zgodbe. Koliko imamo mi državljanov, ki jim je 56 tisoč ali pa 70 tisoč evrov nepredstavljiv znesek, ki nimajo take zdravniške oskrbe, kot bi jo želeli oziroma potrebovali, nimajo osnove za življenje, nimajo ničesar pravzaprav. Ti begunci, ki pridejo sem in tisti, ko so upravičeni, pa bodo dobili stanovanje, bodo dobili hrano in bodo dobili tudi zdravstveno oskrbo. Jaz ne podpiram tega amandmaja.
Gospod Rihard Braniselj. Replika gospod Srečko Meh, potem pa ima besedo gospod Braniselj.
Gre za nerazumevanje tega, kar sem jaz poskušal povedati. Zdaj je večina beguncev s tistih področij, ki so zelo oddaljena od nas, to se pravi iz Afganistana, Pakistana in ostalih držav. Ne razumejo nobenega jezika razen svojega. In gre za to, da ti resnično potrebujejo pomoč, pravno pomoč in prevajalsko pomoč, ki je nimajo in jo dobijo lahko samo preko civilnih združenj. Za to gre in tem je treba pomagati. Zato ti ljudje, ki so tukaj, ki smo jim dolžni pomagati, da ohranimo to, in oprostite, ti begunci so v sobi, kjer bi lahko eden stanoval, pa jih je 20, 15, 25. Pogoji so neprimerljivi, nečloveški so za državo, ki se ponaša s civilizacijskimi normami. To sem želel povedati takrat in civilna združenja oziroma nevladne organizacije so zlata vredne, nimajo pa denarja in so prepuščene sebi in so pogosto tudi brez drugih pripomočkov.
Replika še mag. Majda Potrata.
To, kar je Vlada kot strošek navedla, 56 tisoč evrov letno, sredstva za zastopanje na prvi stopnji zagotavlja Evropski begunski sklad, in sicer v višini 80 % in le 20 % proračun Republike Slovenije. To pa znese 11 tisoč 200 evrov. Hvala.
Gospod Rihard Braniselj ima razpravo.
Hvala predsednik. Če danes sprejmemo to novelo zakon in če zavrnemo oba amandmaja, ki jih je vložila Socialna demokracija, trdim, da v ničemer ne posegamo v zagotovitev temeljnih pravic in svoboščin te marginalne skupine, o kateri danes govorimo. To so pa azilanti, begunci. V ničemer ne posegamo v določila ženevske konvencije, dublinske konvencije in pa direktiv, ki smo jih dolžni spoštovati. Javni interes skrbi te države za to marginalno skupino je ravno v tem, spoštovanju določil mednarodnega prava in temeljnih človekovih pravic in svoboščin. Moje mnenje je, da tukaj ni kršeno ničesar. Financiranje iz dveh naslovov je sicer dobrodošlo v nekih drugih razmerah. Financiranje gre iz istega proračuna in povsem dovolj je, da je to zagotovljeno s strani tistega dela, ki ga izvajajo nevladne organizacije, ki dobivajo denar iz tega proračuna. Še mogoče očitek, ki je bil danes dan in je letel na zaposlene v Policiji in v begunskih centrih. Gre za ljudi, ki so usposobljeni in ne gre za neke brezčutne, hladne ljudi. Gre za psihologe, gre za zdravnike, policiste, ki vodijo zahtevne postopke. To je res. Res je tudi to, da so ti postopki zahtevni. Niso pa zahtevne vloge, da se ta postopek začne. In tudi ta strošek, ki pada na državo, se nanaša na strošek odločanja na prvi stopnji, na drugi stopnji in odločanja tudi na stopnji, ki se mu reče upravni spor. Tudi to niso neki zanemarljivi stroški, ki jih ta država ne bi nosila. In mogoče še nekaj. Nobene potrebe ni, da dajemo znak, da smo pretirano azilantsko prijazna družba, kajti s tem potegnemo ne samo določen krog tistih beguncev in azilantov, ki si želijo urediti statuse in ki rešujejo življenjske situacije. S tem potegnemo na našo državo tudi celo vrsto, celo begunsko industrijo, ki je v ozadju, in se ji reče organizirani kriminal. Hvala lepa.
Replika, gospa Janja Klasinc.
Hvala, gospod predsednik. Vsekakor ne bi rada, če je kdo razumel, da je moja razprava pomenila napad na vse zaposlene v Policiji ali v Sektorju za azil ali kakor koli. Jaz sem rekla, da se srečujemo tudi s takšnimi primeri in sem povedala, da je bila tudi to moja izkušnja. Večina je korektnih uslužbencev. Jaz sem opozorila na eno zadevo, kolega Braniselj, ki mislim, da bi koristila dejansko ministrstvu, gre za dodatna usposabljanja o situacijah v državah, od koder ljudje prihajajo, ker to pomeni večkrat pri upravnem postopku enega temeljnih razlogov za nerazumevanje in za sume, da nekdo izkorišča to. To je kot prvo. Kot drugo bi pa rada pojasnila, da ta evropska direktiva, ki je seveda neobvezna in na katero se večkrat nekateri razpravljavci sklicujete, ni slučajna. Poglejte, mi se zdaj ubadamo z vprašanjem, ali bo k nam prišlo 350 ljudi. V nekatere države Evropske unije prihaja tisoče beguncev. In zato se oni izogibajo večjim obveznostim, in to je pač evropski egoizem. Ravno to, kar ste sedaj na koncu dejali, res je, če bi jim pa sedaj dovolili to, bi pa pritegnili. To se pravi, nočemo pomagati, to je logika, in to mene skrbi. Ubogim ljudem, ki jih mučijo, ki jih ubijajo, če se vrnejo v državo izvora. Tukaj so večkrat politični azilanti, ki pridejo v države, kjer ni kazen tako kot pri nas, da odsedi kakšno leto ali pa plača kakšen denar. Ne, ubijejo jih. V nekaterih arabskih državah sekajo roke, noge in podobne zadeve, zato mislim, da moramo biti posebno čuteči in mislim da tudi, če bi maksimalno število 350 ljudi prišlo, ne bi to ogrozilo finančnega stanja. Sploh pa sem dokazala v svoji razpravi, da sploh ne gre za problem financ. Hvala.
Še je želja po razpravi, tako da bom ponovno odprl prijavo. Izvolite, lahko se prijavite! Preden nadaljujemo z razpravo poslank in poslancev, dajem besedo državnemu sekretarju mag. Maroltu. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Z zanimanjem sem poslušal to vašo razpravo glede 6. člena novele zakona. Dovolite, da še enkrat pojasnim. V Evropski uniji imajo vse države članice, razen Slovenije in Grčije, postopek ugotavljanja starosti za mladoletnike brez spremstva. To dejansko veliko pove. Zakaj? Bistvo predlagane novele 6. člena zakona je v tem, da se onemogočijo zlorabe, ki se v vedno večjem številu dogajajo, ali poizkusi zlorabe, kot je opozorila gospa poslanka mag. Potrata, sedaj veljavna zakonodaja torej obstoječa zakonodaja pa ne daje nobene pravne podlage za preprečitev teh zlorab, za ugotavljanje dejanskega stanja, ko neki prosilec brez spremstva zatrjuje, da je mladoleten. Poglejte, te pravne podlage ni. Kot opozarjajo strokovnjaki, se dogajajo zlorabe, poizkusi zlorabe, vendar tega država sedaj ne more preverjati, ker nima tega mehanizma. Zato je predlagana ta novela zakona, da se v primeru dvoma o njegovi dejanski starosti opravi preizkus ugotavljanja. Preizkus ugotavljanja starosti oziroma postopek ugotavljanja starosti bo vodila izključno stroka, izključno zdravniška stroka, sodni izvedenci. O tem ne bodo odločali ne uradniki, o tem ne bodo odločali ne politika, ne sodstvo, ampak stroka. In zdravniška stroka je povržena tako svojim zdravniškim predpisom, drugim podzakonskim aktom, zdravniki imajo tudi Hipokratovo prisego, sodelovali bodo pri tem tudi sodni izvedenci, ki so sodno zapriseženi izvedenci, in dajmo omogočiti stroki, da to lahko stori. Zakaj? Vam bom povedal čisto praktičen primer. Imamo nekega prosilca, ki zatrjuje, da je mladoleten in pride v Slovenijo po mednarodno zaščito. Ker Slovenija sedaj ne more preveriti oziroma ugotavljati njegove starosti, pač velja v dvomu, da je mladoleten, in se mu prizna status mladoletnega prosilca. Potem ta oseba odide v neko drugo državo Evropske unije, recimo na primer lahko rečemo že v sosednjo državo Avstrijo, Italijo, Nemčijo ali kamorkoli v Evropsko unijo. In ta druga država, ko pride na njihov teritorij, preveri, ali je ta oseba mladoletna ali ne oziroma koliko je stara. Ta država potem v skladu z njihovim nacionalnim predpisom, v okviru tega postopka pred pristojnimi zdravniki ugotovi, da je oseba polnoletna, da ni mladoletna. In kaj se zgodi? Ta država takoj vrne to osebo v skladu z Dublinskim sporazumom nazaj v Republiko Slovenijo. In pade tudi črn madež na našo državo, zakaj ne ugotavlja dejanskega stanja. Dejansko stanje se mora ugotavljati v vseh vrstah postopkov, naj bo upravnih, sodnih in drugih postopkih. In kaj se zgodi? Ta oseba je vrnjena v Slovenijo. Kako jo obravnavati zdaj? Imamo podatek iz neke druge države Evropske unije, da je oseba polnoletna. Po naših predpisih pa ima status mladoletne osebe. Izkazano pa je, da ni mladoletna. In iz tega razloga se ta postopek zdaj uveljavlja. Kar se tiče metod, postopkov, načinov, bi jaz poudaril to, da že ko je bila sprememba zakona na vladi sprejeta, smo pridobili pobude nevladnih organizacij, pobudo Pediatrične klinike in v okviru tega je bil potem tudi pripravljen in na matičnem odboru sprejet amandma koalicije. Kar se tiče, še enkrat poudarjam, postopka pri zdravnikih, tam je to stvar stroke. Stroka naj ugotovi, stroka naj odloči. Ravno ta novela tega člena zakona omogoča uveljavljanje ustavne pravice in pravice konvencije o otrokovih pravicah o največji otrokovi koristi. To je temeljno načelo, ki zavezuje našo državo in tega ne smemo pozabiti. Zdaj se dogaja to, da imamo nekega prosilca, ki je zatrjeval, da je mladoleten. Država nima postopka in vzvodov, da preveri, dejansko pa je polnoleten. In kaj se zgodi? On je obravnavan kot mladoleten in se mogoče nahaja celo v istih prostorih kot mladoletna oseba. Glejte, to pa ni v skladu z načelom največje otrokove koristi. To negativno vpliva na tiste, ki so dejansko otroci, ki so dejansko prosilci za azil kot mladoletni otroci in pojavlja se tudi nevarnost trgovine z ljudmi. Zato je treba te anomalije, ki se dogajajo, žal, v praksi, odpraviti. Kar se tiče tega zdravniškega pregleda, moram poudariti še to. Zdravniški pregled za ugotovitev starosti domnevnega mladoletnika brez spremstva se bo lahko opravil zgolj s privolitvijo mladoletnika brez spremstva in njegovega zakonitega zastopnika. Če bosta oba odklonila ta zdravniški pregled, se bo ta, ki bo zatrjeval, da je mladoletnik brez spremstva, v nadaljnjem postopku obravnaval kot polnoletna oseba. Če bo torej onemogočeno ugotavljanje starosti. Prepričan sem, da tisti otrok in njegov zastopnik, ki bo vedel, da je otrok dejansko otrok, da je mladoleten, se bo v primeru dvoma zagotovo prepustil, da se ugotovi njegova dejanska starost. Tisti špekulanti, tisti, ki bodo vedeli, da niso mladoletni, bodo pa verjetno drugače odreagirali. In ravno zato je ta določba v skladu z načelom največje otrokove koristi in preprečitev zlorab. Hvala.
Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospa Tamara Vonta – se odpoveduje razpravi. Mag. Borut Ambrožič, potem gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, predsednik. Sprva se sicer nisem želel oglasiti, pa bi kljub temu mogoče nekaj izkušenj s svoje prejšnje funkcije kot zastopnik pacientovih pravic delil tudi s tem spoštovanim plenumom. Večkrat je bilo že povedano, da tudi zdravje danes sodi med temeljne človekove pravice, prav tako tudi nedotakljivost telesa in pa osebnosti. Zato se mi ob navajanju podatkov, za katere do danes nisem vedel, zdi ta prihranek 11 tisoč petsto evrov, kot je bilo danes večkrat povedano, premajhna vsota za to, da bi predlagana odprava brezplačne pravne pomoči na prvi stopnji in pa uvedba zdravniškega pogleda za ugotovitev starosti vzeli socialno noto državi Sloveniji, ki pa bi morala stremeti k zaščiti najšibkejših, v tem primeru mladoletnih migrantov, ki v mnogih primerih iščejo svojo eksistenčno srečo drugje iz zelo realnih razlogov, kot so vojna, nasilja ali nevzdržni življenjski pogoji. Prav tako se mi postavlja tudi vprašanje utemeljenih razlogov za predlaganje in sprejemanje zakonodaje po nujnem in skrajšanem postopku, kar ta predlog novele predstavlja. Res pa je, da je pohvalno, da Slovenija stremi k ustrezni izpolnitvi svojih obveznosti po pravu Evropske unije, saj se na Slovenijo v zvezi s tem nanašajo vsaj štiri odločitve o kršitvah, trije opomini in ena napotitev pred sodišče Evropske unije, ki imajo vsi za seboj tudi ustrezne finančne sankcije. Pohvalno je tudi to, da vlada vedno bolj ceni vlogo nevladnega sektorja v družbi, mogoče malo manj pohvalno pa to, da ga ustrezno ali pa dodatno ne financira, zato v tem kontekstu predlagane novele ne mislim podpreti. Hvala.
Gospod Jožef Horvat, potem gospod Dragan Bosnić.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Že samo dejstvo, da je danes na mizi zakon o mednarodni zaščiti, je gotovo izjemnega pomena in izjemne koristi, da ob tej točki razmislimo, kakšne grozote doživljajo begunci po celem svetu, na drugi strani pa da se zavedamo, kakšne vrednote uživamo mi tukaj doma, v Sloveniji, v miru. Številke so frapantne. Samo v lanskem letu, v letu 2011 je svoje države zapustilo čez 800 tisoč ljudi. In samo v lanskem letu je bilo beguncev, to se pravi tistih, ki so zapustili svoje domove, skoraj 4 milijone in pol. In vseh beguncev po celem svetu je več kot 40 milijonov. Frapantni podatki, ki se jih ne znamo predstavljati in včasih je res koristno, kot nas je pozval kolega Mirko Brulc, da pogledamo kakšen film. Tudi sam sem včeraj okoli polnoči za trenutek ujel nekaj kadrov nekega filma, ko je neki mladi Albanec menda celo peš šel v obljubljeno deželo, ki se ji reče osrednja Evropa, Nemčija in tam delal za tri evre na uro, spal na ulici in tako dalje. Ampak to zdaj mogoče ni tema, velja pa gotov ta razmislek. Gotovo je, da v tem človeštvu, ki ga mi vsi sestavljamo, nismo enaki. Nismo niti enakopravni, smo pa vsi enakovredni, kar je povedal znani pomurski sociolog in profesor. Leta 2000 je organizacija Združenih narodov razglasila 20. junij za svetovni dan beguncev. Ženevska konvencija o statusu beguncev je že praznovala svojo 60. obletnico. V času gospodarske krize in političnih napetosti konvencija pomeni večni simbol naše človeškosti in pripravljenosti, da pomagamo osebam, ki so na begu. V luči te pripravljenosti za pomoč beguncem je tudi Slovenija izkazala svojo dobro voljo, ki letno prispeva za pomoč beguncem preko Visokega komisariata Združenih narodov za begunce. Kar zadeva konkretno dveh amandmajev oziroma amandmaja k 6. členu, pa potem tudi k 16., da se ne bom več oglašal, je zadeva naslednja. Kar zadeva ugotavljanje starosti mladoletnikov brez spremstva, jaz tukaj zaupam zdravniški stroki. Že državni sekretar je omenjal Hipokratovo prisego, ki je še aktualna, čeprav so jo napisali že Pitagorejci. Ko zdravnik zaključi študij oziroma pred začetkom opravljanja svoje zdravniške prakse pred bogovi zdravja nekako priseže, da bo ravnal v dobro človeštva. Pa ne samo Hipokratova prisega, to prisego je, vsi se spomnimo ali vsaj nekateri, je presegla Ženevska konvencija iz leta 1948. Kar zadeva brezplačne pravne pomoči, jaz tu verjamem analizi Ministrstva za notranje zadeve, ki je analiziralo projekte nevladnih organizacij in je ugotovilo, da je ta projekt med prosilci zelo dobro obiskan. Predstavniki nevladnih organizacij so dnevno prisotni med begunci. In to je dobro, to je hvale vredno. Dnevno so torej na razpolago prosilcem. Gre tu za zelo dostopen in prožen sistem in dejansko za učinkovit sistem nudenja pomoči tem osebam, ki so resnično pomoči potrebne. Ocenjujemo v Novi Sloveniji, da je prav ta oblika pomoči bolj koristna kot pa pravna pomoč preko svetovalcev za begunce, ki so bili pogosto nedostopni, zasedeni, nedosegljivi, ni jih bilo mogoče pravočasno dobiti in tako dalje. Predstavniki nevladnih organizacij so vedno v azilnem domu in vedno nudijo pomoč. S tega vidika pravzaprav ne gre za nobeno nižanje standardov tem osebam, ki to pomoč potrebujejo, zato mi nismo naklonjeni podpori amandmajev k 6. in 16. členu tega zakona oziroma dopolnjenemu predlogu zakona o mednarodni zaščiti, ki so ga predlagali Socialni demokrati. Hvala lepa.
Mag. Lejla Hercegovac, za njo gospod Darko Jazbec.
Lep pozdrav predsedniku, sekretarju, poslankam in poslancem tudi v mojem imenu. Želim povedati, da zdravniki brez težav ugotavljamo starost mladostnikov. Postopek ugotavljanja starosti mladostnikov v evropskih državah je nekaj normalnega. Torej to ni problem. Problem je pa plačilo. Jaz ne vem, ali ima sekretar podatke, koliko stane tisto ugotavljanje starosti, ker je to zelo zelo drago. Dosti več kot obvezno plačana pravna pomoč, za katero menim, da je samoumevna in pravica v vsaki državi [[...]] [[izklop mikrofona]]
Želi še kdo razpravljati o tem členu? Najprej bom dal besedo državnemu sekretarju, potem ima besedo gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa za to vprašanje, gospa poslanka. Bi kar takoj odgovoril. Strokovne službe so dale podatek, da bi približno 80 evrov bil strošek tega zdravniškega preizkusa. Če bi bili potem angažirani še drugi zunanji dodatni sodni izvedenci, bodo pa stroški seveda dodatni. Vendar še enkrat poudarjam, to je treba storiti, da se ugotovi dejanska starost prosilcev. Hvala.
Gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa. Sam teh dveh amandmajev ne bom podprl. Je pa kolegica Alenka Bikar po nemarnem uporabljala tudi moje ime. V svoji razpravi in iz magnetograma sledi: "Ali pa če bi se mogoče kolega poslanec, gospod Pukšič, naslednje leto plemenito odpovedal še kakšnemu potovanju, potem bi jih po tem izračunu lahko šlo samo deset na takšen pregled, glede na to, koliko je Pukšič porabil sredstev." Če bi se Roman Jakič odpovedal svojim potovanjem po svetu, pa bi jih lahko šlo sto na pregled z njegovimi sredstvi. On je preko 6 tisoč in nekaj evrov porabil za zelo majhno število potovanj, jaz sem pa obiskal naše rojakinje in rojake v zamejstvu in po svetu, pri čemer je bilo veliko teh potovanj, veliko dni, pa izredno malo sredstev porabljenih. Tako bi kolegico Alenko Bikar pozval, da naj najprej to znotraj lastne poslanske skupine uredi. Po drugi strani je pa takole, seveda vseh teh zakonov, vse to, kar se dogaja, ne bi bilo treba, če ne bi nekateri pomagali z velikim kladivom vrtati luknjo v ta naš bančni sistem in naše zadolževanje v preteklih letih in bi danes bili popolnoma na drugem področju in bi se pogovarjali o bistveno drugačnih zadevah za večjo blaginjo državljank in državljanov. Račun je, žal, treba plačati. Plačujemo ga vsi, žal tudi, tako kot pravite, begunci. Sam se dobro spomnim in vem, kako je bilo po osamosvojitvi, ko so naši rojaki želeli priti nazaj domov v Slovenijo. Za to se je takrat angažiralo Društvo Slovenija v svetu in Svetovni slovenski kongres, ki sta preko civilne družbe naredila ogromno, da so lahko določene zadeve vendarle bile izpeljane in so stekle. Ker so bile nekatere navedbe nedostojne in neprimerne, pa nimajo direktne zveze z amandmajem, se mi zdi, da je nekorektno na takšen način v Državnem zboru razpravljati. Seveda pa ne gre za Pukšiča, Pukšič je samo predsednik Komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu in članica te delegacije je tudi podpredsednica, ki pa prihaja iz Pozitivne Slovenije.
Hvala lepa. Ker vidim, da smo izčrpali listo prijavljenih razpravljavcev, čas pa nam je še ostal, sprašujem, ali bi se želel še kdo prijaviti k razpravi. Smo pri razpravi o amandmaju k 6. členu. Vidim, da ni več interesa za razpravo. V razpravo dajem 16.a člen in amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo razpravljati? Želi. Odpiram prijave. Prijavljena je ena razpravljavka. Mag. Majda Potrata, beseda je vaša.
Hvala. Naš amandma seveda sledi naši osnovni tezi, da stvari za nazaj ni mogoče urejati. In s tem amandmajem zato črtamo določbo, da bi se smela določba 6. člena, ki zdravniške preglede vpeljuje, uveljavljati tudi za tiste postopke, ki so že v teku, ne od uveljavitve zakona naprej in se po tem času začnejo, ampak za tiste, ki že tečejo. Menimo, da bi bilo to pravno korektno, zato vlagamo tak amandma. Kar pa zadeva zdravniške preglede, imam sama o tem zelo jasno stališče in ne želim na raven splošnega dajati svoje osebne izkušnje. Bi pa rekla, da so napake v sleherni stroki kljub strokovni usposobljenosti možne, da so zapleti pri pregledih mogoči, jih ni mogoče izključevati. Da pa je pričakovati, da bo zato, če se ne bomo čutili kot del Evropske skupnosti in del evropskega pravnega reda, v naši državi kaj manj težav in da bo mogoče z neupoštevanjem nekih civilizacijskih norm reševati domače razmere drugače, pa menim, da tega ni mogoče pričakovati. Krize so tiste, v katerih se pokaže civilizacijska moč ravno v tem, da spoštujemo življenje in pravice slehernega človeka – da pa nismo pretirano egoistični pri tem. Sicer pa 24 tisoč evrov [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želi morebiti še kdo razpravljati? Ker vidim, da ni več interesa oziroma potrebe po nadaljnji razpravi, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, to je pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O NALOGAH IN POOBLASTILIH POLICIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina desetih poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jankom Vebrom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Robertu Maroltu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za notranje zadeve.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Namen novega zakona o nalogah in pooblastilih policije je priprava sodobnega evropsko primerljivega in preglednega zakona, ki bo na enem mestu sistematično in celovito uredil ter določil policijske naloge, splošna policijska pooblastila in prisilna sredstva, uredil pa bo tudi kvaliteten in učinkovit postopek reševanja pritožb zoper policijo. Pri pripravi predloga zakona so bile dosledno upoštevane mednarodne konvencije o varstvu človekovih pravic, ki zavezujejo Republiko Slovenijo in priporočila domačih in tujih inštitucij ter organizacij, ki se ukvarjajo z varovanjem človekovih pravic v policijskih postopkih, kot na primer CAT, Odbor proti mučenju OZN, CPT, Odbor Sveta Evrope za preprečevanje mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja, in tako dalje. Izhodišča pri pripravi zakona so bile tudi notranje in zunanje strokovne analize, raziskave in projekti, ugotovitve nadzorov, poročila varuha človekovih pravic, pomembne sodne prakse in odločitve Ustavnega sodišča ter Evropskega sodišča za človekove pravice iz Strasbourga, seveda pa tudi teorija in praksa sodobnih demokratičnih policij. Temeljni cilj predloga zakona je popraviti in dopolniti določbe na področjih, ki so se med izvajanjem sedaj veljavnega zakona o policiji pokazala zapremalo in nenatančno opredeljena in tako zagotoviti še višjo raven pravne in osebne varnosti ljudi in njihovega premoženja, ter jih uskladiti z drugimi sistemskimi zakoni. Če omenim samo nekaj poglavitnih rešitev, zakon ureja policijske naloge in tako imenovana varnostna policijska pooblastila. To so tista, s katerimi policija preprečuje nevarnosti. Je temeljni izvor policijskih postopkov in najpomembnejši policijski predpis za preventivno in represivno policijsko delovanje. Je osrednji, vendar ne edini izvor normiranja policijskih pooblastil. Zagotovljen je ustreznejši nadzor na področju policijskih pooblastil, saj sta za njihovo uporabo natančneje in zakonsko določena poročanja in nadzor, podrobneje pa je določen tudi postopek za reševanje pritožb zoper delo policistov. Pri izdajanju podzakonskih podpisov gre za novost pri pravilniku za izvajanje policijskih pooblastil. Predlog zakona tako izrecno določa, da minister izda pravilnik o izvajanju policijskih pooblastil po pridobitvi predhodnega mnenja varuha človekovih pravic. Slednje predstavlja višji standard človekovih pravic in svoboščin, zlasti v tistem delu, ko policija s svojimi pooblastili posega v svoboščine in pravice ljudi. V zakonu so tudi posebej izpostavljena in našteta načela za uporabo policijskih pooblastil. Načela spodbujajo najvišje standarde policijskega dela, spoštovanje pravne države in človekovih pravic v vseh policijskih dejavnostih, zaupanje javnosti v delo policije, ustrezne sisteme odgovornosti za delo policistov, razumevanje in odprtost državljanov do policije. Med temeljnimi novostmi predloga zakona so, če dovolite naštejem samo nekaj: vsebinska pojasnitev nedoločnih pravnih pojmov, opredelitev policijskega postopka in taktičnega preudarka, novo policijsko pooblastilo, cestna zapora z blokadno točko. Na novo je opredeljeno kriminalistično pridobivanje in vrednotenje informacij. Novi sta policijski pooblastili za zagotavljanje varnosti in reda na športnih prireditvah, prepoved udeležbe na športnih prireditvah in prekinitev potovanja, spremenjeni pogoji za uporabo službenega psa, spremenjeni pogoji za uporabo strelnega orožja, postavitev ločnice med začasno omejitvijo gibanja in odvzemom prostosti, opravljanje policijskih nalog v tujini in delovanje tujih policistov v Republiki Sloveniji, vštevanje časa trajanja policijskega postopka do odreditve pridržanja v času trajanja pridržanja ter jasnejša in preglednejša ureditev pritožbenega postopka. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije in mag. Matej Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Zakon o nalogah in pooblastilih policije, ki je pred nami, je sistemski zakon, ki na enem mestu sistematično in celovito ureja vse policijske naloge in splošna policijska pooblastila. Do zdaj so bile vse te stvari zapisane v Zakonu o policiji in v več drugih podzakonskih aktih, sedaj pa vse te zadeve urejamo v enotnem zakonu. Enotno urejanje vseh teh pooblastil je pomembno tudi z vidika načela zakonitosti, in sicer da so vsi posegi v človekove pravice in svoboščine vnaprej določeni in seveda jasno opredeljeni. Pred menoj je že državni sekretar omenil nekaj novosti, ki jih ta zakon prinaša. Tudi sam bi jih želel poudariti. Ena izmed stvari je zagotovo, da se razširi spekter prekritih preiskovalnih ukrepov. Zakon tako omogoča prirejanje identitete, tajno opazovanje, prisluškovanje in opazovanje v tujem stanovanju in prostoru, navidezno podkupovanje ter dajanje in sprejemanje daril. Zakaj je to pomembno? Veste, da kriminal in kriminalci, žal se govori in je ljudska beseda takšna, da so vedno korak pred pravico. In zaradi tega mora tudi policija in represivni organ v korak s časom in se prilagajati na nove okoliščine. Seveda pa povečanje obsega teh možnosti, ki jih ta zakon daje policiji, od nas poslancev, zlasti pa od Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb terja še posebno detajlno in bolj pozorno delo. Povečanje teh pravic bo pomenilo tudi boljše in natančnejše delo Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Zelo pomembno se nam zdi, da gre ta zakon tudi korak naprej pri zagotavljanju anonimnosti oseb, ki policiji iz takšnih ali drugačnih razlogov posredujejo določene informacije, ki policiji nato pomagajo pri pridobivanju najrazličnejših informacij, ki pripeljejo do končnega cilja, to pa je, da zaprejo nepridiprave. Treba je omeniti, da ta zakon vključuje tudi tako imenovano Vilfanovo rešitev, če jo smem tako imenovati. Spomnite se, da je bila pred kratkim dolga razprava v parlamentu, zakaj koalicija ni želela podpreti takratnih Vilfanovih rešitev v zvezi z izgredi na športnih prireditvah. Mi to obljubo v tem zakonu izpolnjujemo in praktično identični stavki, identična ureditev, kot jih je kolega Vilfan predlagal pred kakšnim mesecem, so zdaj zapisani tudi tukaj notri, in mislim, da je prav, da so ta določila zapisana v sistemskem zakonu. Ena izmed stvari, ki jih ta zakon tudi po zaslugi kolega Vilfana uvaja, je prekinitev potovanja za vse tiste razgrete navijače. Državni sekretar je že omenil tudi cestno zaporo s kontrolno točko, in še ena stvar, ki se mi je zdela zanimiva in bo mogoče v javnosti precej odmevala, je, da ta zakon uvaja tudi novo pooblastilo policije. To pa je, da policist lahko v primeru, ko nima svojega prevoznega sredstva in zaradi nujnega primera rabi tuje vozilo, lahko to tuje vozilo tudi uporabi za lovljenje kriminalcev. Marsikdo bo rekel, da te stvari že poznate iz znanih hollywoodskih filmov. Naj pojasnim samo, da tisti, ki mu bo policist v takih nujnih primerih odvzel oziroma vzel vozilo, bo takšen lastnik tudi upravičen do poročila vseh stroškov in morebitne škode. Še ena novost, ki se mi zdi prav tako pomembna, pa je privedba osebe zaradi zagotavljanja pomoči. Obstajajo številni starejši, ki imajo najrazličnejše zdravstvene težave, in se lahko tukaj ali tam tudi izgubijo, ali majhni otroci, pa ni mogoče ugotoviti njihove identitete, bo ta zakon omogočal, da jih policija zavaruje do tistega trenutka, dokler se ne ugotovi njihova identiteta. In še ena stvar, ki nam je v Novi Sloveniji tudi zelo blizu in zelo všeč, da se posebej tudi poudarja nadzor nad izvajanjem policijskih pooblastil. Veste, da se pojavljajo tudi pritožbe na policijsko delo in te stvari so v tem zakonu zelo jasno urejene, da se najprej stvari, spori med državljani in policisti poskušajo urediti v pomiritvenem postopku, če pa te zadeve niso uspešne v pomiritvenem postopku, pa gredo naprej še pred senat. To je zgolj nekaj izmed rešitev, ki jih ta sistemski zakon prinaša. Po oceni Nove Slovenije gre za dober zakon, zaradi tega mu mi napovedujemo podporo.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti indr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod državni sekretar! Iz predloga je razvidno, da ta zakon dejansko sistemsko ureja izvajanje nalog in postopkov oziroma pooblastil policistov. Ker smo mnenja, da je za prvo obravnavo besedilo primerno ali pa dokaj primerno, bova ta predlog podprla. Z vidika avtohtonih narodnih skupnosti v zvezi s predlogom zakona pa opozarjamo na ne preveč posrečeno formulacijo prvega stavka 19. člena. V predlogu se to besedilo glasi, citiram: "Za jezikovno sporazumevanje pri opravljanju policijskih nalog morajo policisti upoštevati predpise v slovenščini kot uradnem jeziku ter o rabi italijanščine in madžarščine kot dodatnih uradnih jezikov na območju občin, v kateri živi avtohtona italijanska oziroma madžarska narodna skupnost." Menimo, da besedna zveza "dodatni uradni jeziki" oziroma "uradna jezika" ni najbolj primerna niti s terminološkega niti vsebinskega razloga. Na narodnostno mešanih območjih se namreč enakopravno, javno in uradno uporabljata slovenščina in italijanščina oziroma madžarščina. Jezika avtohtoni narodni skupnosti torej nista dodatna uradna jezika na teh območjih, temveč enakovredna. Prepričani smo, da se bo ta naša pripomba lahko upoštevala. Praktično v besedilu moramo zgolj opustiti besedo "dodatno" oziroma "dodatni". V zvezi z omenjenim zakonom imamo še tudi naslednjo opazko oziroma predlog. V duhu 11. člena slovenske ustave bi moral biti naravnan tudi 106. člen tega zakona, ki se nanaša na ustavitev plovil. Ustni ukazi policistov na vodah, ki sodijo v narodnostno mešano območje, bi poleg v slovenskem in angleškem jeziku morali biti tudi v italijanskem ali madžarskem jeziku. Praktično se taka situacija pojavlja zgolj v primeru italijanske narodne skupnosti oziroma narodnostno mešanega območja na Obali, vendar iz načelnih razlogov bi v zakonskem besedilu morali govoriti v maternem jeziku obeh narodnih skupnosti. Posredno bi v kontekstu prve obravnave zakona opozoril na naslednje. Pozitivnim informacijam z zadnje seje Komisije za narodne skupnosti v Državnem zboru o tem, da je Vlada dala soglasje k predlogu akta o spremembi in dopolnitvi akta o notranji organizaciji in sistematizaciji v policiji, gre za dodatno sistematizacijo pogojev znanja italijanskega ali madžarskega jezika za zasedbo delovnega mesta policista, ki opravlja svoja dela in naloge na narodnostno mešanih območij policijskih uprav Koper in Murska Sobota in v programu strokovne terminologije znanja italijanskega in madžarskega šola na Višji šoli za policiste, bi opozorili na realno uresničevanje ustavnih in zakonskih določil v javni in uradni rabi jezika avtohtonih narodnih skupnosti v policiji. V praksi se namreč kažejo težave pri poslovanju policije v jeziku narodnih skupnosti na narodnostno mešanem območju. Po zbranih informacijah se velikokrat zaplete pri ustnem komuniciranju s pripadniki narodnih skupnosti v maternem jeziku in vodenju postopkov v jeziku avtohtonih narodnih skupnosti na tem območju. Poleg tega ni vseh ustreznih dvojezičnih obrazcev in splošne informacij tudi v jeziku avtohtonih narodnih skupnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija in gospa Alenka Bikar.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci, gospod državni sekretar! Na začetku obravnave Predloga zakona o nalogah in pooblastih policije želimo v Pozitivni Sloveniji predvsem pozdraviti sam začetek zakonodajnega postopka. Gre namreč za predlog zakona, ki ga v tem sklicu Državnega zbora čakamo že od spomladanske obljube ministra za notranje zadeve. Jesen je tukaj, predlog zakona končno pred nami, sprejet bo v zimskem času, uporabljati pa se bo začel spomladi, torej vsaj z enoletno zamudo, kot bi si sicer želeli. Glede na to, da predlog zakona nima nobene dodane vrednosti v primerjavi s predlogom zakona, ki ga je v zakonodajni postopek vložila prejšnja ministrica, smo nad dolgim čakanjem nove policijske zakonodaje še toliko bolj nestrpni. Najbolj smo si seveda želeli, da bi čim prej začeli veljati dve novi policijski pooblastili, in sicer prepoved udeležbe na športnih prireditvah in prekinitev potovanja na športno prireditev. Ker smo nepojasnjeno zavlačevanje ministra za notranje zadeve glede predloga zakona o nalogah in pooblastilih policije v Pozitivni Sloveniji po tihem pričakovali, smo že spomladi in potem še enkrat pred poletjem vložili svoj predlog zakona, ki bi onemogočil navijaško razgrajanje in nasilje. Žal naš predlog zakona ni dobil zadostne podpore, smo pa veseli, da se ti dve pooblastili nahajata tudi v tem predlogu zakona, zato ga bomo v Pozitivni Sloveniji podprli oziroma ne bomo nasprotovali sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Kljub vsemu pa izražamo nekaj pomislekov, na katere nas opozarja tudi informacijska pooblaščenka, in sicer glede 113. člena predloga zakona, Uporaba tehničnih sredstev pri zbiranju podatkov, in 114. člena predloga zakona, Uporaba tehničnih sredstev pri izvajanju policijskih pooblastil in spremljanju javnih zbiranj. Gre za policijska pooblastila pri obdelavi osebnih podatkov posameznikov. Tudi v Pozitivni Sloveniji se nam odpirajo pomisleki, ali je res nujno, da si policija sama izbira metode in sredstva za zbiranje osebnih podatkov, ali pa so to lahko zgolj tista tehnična sredstva, ki so določena z zakonom, in ali je res nujno, da je policiji dopuščeno neomejeno oziroma stalno avdio in video nadziranje posameznikov, ali pa je ta nadzor treba pretehtati tudi z vidika interesa posameznikov, ki se pri izvajanju policijskih pooblastil niso upirali, niti niso bili do policistov žaljivi. V sklopu splošne razprave bi v Pozitivni Sloveniji seveda želeli slišati tudi odgovor s strani prisotnega državnega sekretarja. Naše podpore pa predlogu zakona kljub vsemu ne bomo odrekli. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke in gospod Tomaž Lisec.
Lep pozdrav vsem skupaj. Spoštovana podpredsednica, državni sekretar, kolegi in kolegice! Veljavni zakon o policiji velja od leta 1998. V tem času je bil večkrat spremenjen in dopolnjen, skladno z zahtevami prakse, kot so operativne potrebe in spremenjene okoliščine delovanja policije v zadnjih letih, odločitvami Ustavnega sodišča Republike Slovenije in pravnim redom Evropske unije, predvsem tako imenovani schengenski pravni red. 14 let je dovolj dolga doba, ko so se naš pravni sistem in družba, pa na žalost tudi kriminal – zlasti organizirani, gospodarski in čezmejni, vse bolj razvili. Zato v Poslanski skupni SDS podpiramo razmišljanja že iz prejšnje vlade, da se celotna tako imenovana policijska regulativa uredi tako, da se sprejmeta dva sistemska zakona s tega področja, ki skupaj tvorita učinkovito celoto. Zato je nujno treba sprejeti sistemski zakon o nalogah in pooblastilih policije ter tudi zakon o organizaciji in delu v policiji. Gre za kompleksno zakonodajo, saj se na eni strani dotikamo ustavnih področij, ki posegajo tudi v človekove pravice in temeljne svoboščine, v izvedbi pa je zdaj izredna teža na pravilniku o policijskih pooblastilih, torej z vsakodnevnim izvrševanjem nalog in pooblastil policije v različnih situacijah, tudi na športnih prireditvah, o čemer je bilo v tem prostoru in tem mandatu že veliko povedanega. Z zakonom torej urejamo tudi zelo mejne situacije, ko se lahko uspešno posredovanje sprevrže v črno kroniko. Policisti na terenu znajo povedati, da je ozka meja med junakom in bedakom, posebej ko gre za varnost na eni strani in posegom v človekove pravice na drugi strani. In kot rečeno že večkrat s strani Poslanske skupine SDS, se lahko o tej meji odloča tudi v mikrosekundah. Pri predlogu zakona ne gre za noben skok v neznano, saj predlog zakona zajema kompleksno vsebino policijskih pooblastil, ki jih slovenska policija že uporablja pri opravljanju policijskih nalog. Ne glede na to, da so posamezne policijske naloge in pooblastila obravnavana tudi v drugih procesnih predpisih, so v tem zakonu prvič v samostojni Sloveniji v konceptualnem smislu bolj sistemsko obdelana, predvsem splošna policijska pooblastila, ki jih spremlja tudi široka pojasnitev temeljnih pojmov, načel in drugih določb. Ni moj namen, da v stališču Poslanske skupine SDS ponovim vse cilje, namene in razloge, ki so vlado pripeljali do priprave zakona. Predlog zakona opredeljuje 29 policijskih pooblastil. To pove dovolj, kako zahtevna je priprava tega zakona, posebej, ker lahko, kot sem danes že omenil, na vsakem koraku trčimo na drugi strani na obrambo človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Dovolite, da pri tej predstavitvi mnenja Poslanske skupine SDS, da navedem nekaj poudarkov, zakaj poleg tega, da gre za sistemsko reševanje tematike, podpiramo predlog zakona, za katerega sicer verjamemo, da se ga da preko obravnave v Državnem zboru še dodatno izbrusiti. V SDS želimo predvsem poudariti ustrezno primerjavo predloga zakona z evropskimi praksami in varstvom človekovih pravic. Pomembno je poudariti, da takšna ureditev policijske zakonodaje, to je ureditev v dveh zakonih, je predvsem anglosaška. Enak sistem zakona imajo torej v Veliki Britaniji, pa tudi v Avstriji, Nemčiji, na Švedskem, Avstraliji in tudi Hrvaški. Avstralija ima različne ureditve tudi po regijah. Pomembno je tudi poudariti, da so bile pri pripravi predloga zakona dosledno upoštevane mednarodne konvencije o varstvu človekovih pravic, ki zavezujejo našo državo, in priporočila domačih in tujih institucij ter organizacij, ki se ukvarjajo z varovanjem človekovih pravic v policijskih postopkih. Poleg tega je treba poudariti, da so bili izhodišče pri pripravi zakona tudi notranje in zunanje analize, raziskave in projekti, ugotovitve nadzorov, poročila varuhov človekovih pravic, pomembne sodne prakse in odločitve Ustavnega sodišča in Evropskega sodišča za človekove pravice. Torej je predlog zakona obdelan z vseh strani. Pomembno je tudi poudariti, da je pred izdelavo predloga zakona bil izdelan pregled predlogov notranje in zunanje javnosti, poleg tega pa je bil izdelan pregled primerjalnopravne ureditve policijskih pooblastil v Nemčiji, Španiji, Švedski in Hrvaški, kot sem pa že omenil, pa tudi poudarki iz posameznih policijskih zakonov s strani Avstrije, Madžarske, Srbije, Slovaške, Združenih držav Amerike in podobno. To je v gradivu predloga zakona tudi lepo predstavljeno. Pa še drugi poseg glede človekovih pravic, za katerega menimo, da mora biti zelo specifično opredeljeno, da ne pride v praksi do kakšnih problemov. Za zagotavljanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin je oblikovanih več varovalk, s tem ko predlog zakona natančneje opredeljuje zbiranje obvestil in vabljenje oseb, natančneje ureja ugotavljanje identitete, podrobno ureja varnostni pregled in pregled osebe, ukinja policijsko pooblastilo prijetja, postavlja ločnico med ustavnima kategorijama omejitev gibanja in odvzem prostosti, natančneje določa pravice oseb, ki jim je omejeno gibanje ali odvzeta prostost, skrajšuje čas, dovoljen posegu v človeško svobodo, hkrati pa se tudi čas policijskega postopka všteva v čas pridržanja, kar je bilo v preteklosti večkrat stvar debate. Nedvoumno se urejajo tudi postopki z ranljivimi skupinami in se v nekaterih primerih skrajšuje dovoljeni čas pridržanja osebe. V praksi je jasno, med zagotavljanjem varnosti in spoštovanjem človekovih pravic in temeljnih svoboščin obstaja kontradiktorno razmerje. Zagotavljanje varnosti zahteva določene posege v druge človekove pravice in svoboščine, v nasprotnem primeru bi odsotnost zagotavljanja varnosti pripeljala do stanja, ko človekovih pravic in svoboščin sploh ne bi bilo mogoče uresničevati. Morda v tem času razprav o finančni stabilnosti države ni nepomembno, da predlog zakona ne uvaja nobenih novih določb, ki bi imele finančne posledice za državni proračun. Po temeljitem pregledu zakona je torej očitno, da gre za zelo temeljit razmislek o vsaki posebni nalogi policije oziroma vsakega policista ter vseh pooblastilih, ki jih mora izvajati policija oziroma vsak policist pri svojem vsakodnevnem srečevanju z ljudmi oziroma z različnimi situacijami. Da zaključim. V Poslanski skupini SDS menimo, da gre pri Predlogu zakona o nalogah in pooblastilih policije za zelo vsebinsko dodelan predlog zakona, ki ne prinaša revolucionarnih sprememb, ampak skupaj z Zakonom o delu in organizaciji v policiji prinaša zagotovilo, da bo delo policije še na višjem nivoju na vseh segmentih. V Poslanski skupini SDS ga bomo zato v prvi obravnavi podprli, v nadaljnji obravnavi pa bomo dojemljivi za vse utemeljene predloge, ki bodo zakon še izboljšali. Če želimo resnično pravno državo, torej državo po meri vseh in ne le posameznikov, je treba oba zakona sprejeti, potem pa je na vrsti nujno potrebna sprememba zakonodaje na področju tožilstva in sodstva. A to je tema za kdaj drugič. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Socialnih demokratov in mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana predstavnika Vlade! Z velikim pričakovanjem se Socialni demokrati lotevamo prve obravnave zakona o nalogah in pooblastilih policije, glede na pripravljenost, ki jo kaže koalicija za pripombe v nadaljevanju postopka. Naj ne zveni cinično, ampak obžalujem, da ni danes z nami pri obravnavi gospoda ministra Gorenaka, ker bi bilo zelo zanimivo izvedeti iz prve roke, kaj tako zelo spremenjenega ga je pripravilo do tega, da je sam vložil v obravnavo dva zakona, ki se lotevata policije. Če se spomnimo, pa se ni treba spomniti, lahko pogledamo magnetograme, koliko pripomb je imel na to, da obravnavamo tisto, kar je zvezano z zahtevami po varnosti ljudi in premoženja v tej državi in s policijo v dveh zakonih. Takrat je govoril o prenormiranosti in nepotrebnosti dveh zakonov, zdaj, če ste brali v utemeljitvah v uvodnih delih, je to utemeljeno s primerjavo z drugimi državami, ki imajo tudi določbe v dveh zakonih. Eden se, če poenostavljeno rečem, loteva organiziranosti, drugi pa nalog in pooblastil policije. Kot rečeno, vidimo to vendar kot pritrditev vsemu tistemu, kar je ugotovila že poprejšnja vlada in ne nazadnje tudi poslanke in poslanci, ki smo v prvi obravnavi podprli oba predlagana zakona, za nadaljevanje zakonodajnega postopka pa je zaradi predčasnih volitev, kot je znano, zmanjkalo časa. Če se sklicujem najprej na primerjave, bi bilo ob zakonu o nalogah in pooblastilih policije treba pogledati zlasti k Veliki Britaniji, Nemčiji, Švedski, Avstriji, morebiti tudi Hrvaški. Vse to so države, ki imajo zakonodajo urejeno v dveh zakonih. Po našem mnenju gre za sodoben, evropsko primerljiv in pregleden zakon, ki sistematično in celovito ureja to področje. V uvodnih določbah seveda samo načelna stališča, v 2. poglavju naloge policije, v obsežnem 3. poglavju so obravnavana pooblastila in znotraj tega poglavja na splošno policijska pooblastila, uporaba prisilnih sredstev, policijska pooblastila za varovanje določenih oseb in objektov, pooblastila na vodah, zbiranje in obdelava podatkov ter poročanje in nadzor. Rečeno je že bilo, da je teh pooblastil kar 29. V 4. poglavju beremo, kaj je na zakonski ravni zapisanega ali določenega v zvezi s pritožbami na delo policistov. V 5. poglavju so zapisane določbe, ki urejajo sodelovanje z varnostnimi organi drugih držav. Oblike policijskega dela in tudi druge vsebine so sedaj urejene v podzakonskih aktih, s predlaganim zakonom pa postajajo del zakonske regulative. In to se zdi Socialnim demokratom posebej pomembno, da je dvignjeno tudi to področje na raven zakona. Poudariti je treba novosti, ki jih ta predlog zakona prinaša, in sicer opredelitev policijskega postopka in taktičnega preudarka, opredelitev cestne zapore z blokado točke. Te naloge, ki jih ta člen opisuje, so se že izvajale na podlagi 148. člena Zakona o kazenskem postopku. Ta naloga se bo izvajala, kadar bo šlo za hujše kršitve. Ker pa gre za sorazmerno hud poseg v človekove pravice in temeljne svoboščine, je določeno, da se ta naloga izvede le po pooblastilu generalnega direktorja policije. Opisuje tudi kriminalistično-obveščevalno dejavnost, spremenjene pogoje za uporabo prisilnega sredstva, službenega psa in strelnega orožja, jasna je razmejitev med začasno omejitvijo gibanja in odvzemom prostosti, opredelitev opravljanja policijskih nalog v tujini in delovanje tujih policistov v Republiki Sloveniji, vštevanje časa pridržanja ter jasnejša in preglednejša je ureditev pritožbenega postopka. Glede na to, da sedaj ni bilo ustrezno urejeno področje policijskih pooblastil na športnih prireditvah, v Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je treba dodatno poudariti pomembnost določb dveh členov, in sicer tistih, ki govorita o prepovedi udeležbe na športnih prireditvah in potovanja na športne prireditve. Večkrat smo ugotavljali tudi v Državnem zboru, da področje predvsem v zvezi z navijaškimi skupinami ni ustrezno urejeno in da bi k tej problematiki morali vključiti tudi sodelovanje drugih ministrstev. Tu se poslanci in poslanki Socialnih demokratov pridružujemo ugotovitvam predlagatelja zakona, predvsem pa tudi predlagateljem zavrnjenega zakona Pozitivne Slovenije, da se v Sloveniji v zadnjih letih vse pogosteje pojavljajo kršitve javnega reda in miru in ogrožanja varnosti, ki jih izvršujejo posamezne navijaške skupine na športnih prireditvah, zlasti na nogometnih tekmah. Vemo pa, da tudi na rokometnih in košarkarskih. Kljub povečani aktivnosti policije ter drugih pristojnih inšpekcijskih organov občasno prihaja do nepričakovanih izgredov, ki imajo opazen odmev v notranji in zunanji javnosti. No, včasih so pa izgredi na športnih prireditvah samo izgovor za izražanje nesoglasja tudi s kakšnimi drugimi rečmi. Seveda govorim o zadnjem dogajanju v Mariboru. Zato je upravičeno sprejemanje dodatnih zakonskih ukrepov za zagotavljanje varnosti na športnih prireditvah. Z represivnimi oziroma policijskimi ukrepi seveda ni mogoče doseči celovitega namena, ki izhaja iz evropske konvencije o preprečevanju nasilja in nedostojnega vedenja gledalcev na športnih prireditvah. Se je pa treba zavedati, da je ob vse večjih športnih objektih in hkrati popularizaciji športa v Sloveniji treba uporabiti učinkovite ukrepe zoper tiste nasilne obiskovalce, ki športne dogodke zlorabljajo za nasilne izgrede. Novo oblikovano policijsko pooblastilo na nedvoumen in jasen način sporoča obiskovalcem športnih prireditev, da jim bo zaradi ponavljanja kršitev, za katere bodo pravnomočno kaznovani, lahko odrejen ukrep prepovedi udeležbe na športnih prireditvah. Z uzakonitvijo prepovedi udeležbe na športnih prireditvah družba posamezniku in skupinam sporoča zavezo o ničelni toleranci do nasilja, ki posledično krši pravice drugih oseb na takšni prireditvi. Seveda bi tu lahko dodali še nekatera druga stališča naše poslanske skupine, ki so bila že izražena tako lani kot tudi letos ob zavrnjenem predlogu. Pa dovolite, da opozorim še na eno stvar, ki je nanjo že opozorila Poslanska skupina Pozitivne Slovenije, ampak vseeno je tako zelo pomembna, da jo je vredno ponoviti. Morebiti jo bodo pa pripravljavci zakona slišali v drugo in glede na pripravljenost upoštevati drugačna stališča, obstaja nekaj upanja, da bo v nadaljevanju postopka to vendarle upoštevano. Informacijski pooblaščenec je namreč pripombe na predlog dajal v marcu leta 2011 in v septembru 2012. Nekatere pripombe je pripravljavec predloga upošteval, drugih ni. Pooblaščenec presojo pripravljavca zakona sprejema, pa tudi dejstvo, da vseh komentarjev in pripomb organov, ki sodelujejo v medresorskem strokovnem usklajevanju, iz povsem utemeljenih razlogov vselej ni mogoče sprejeti. To berem iz mnenja. Je pa vendarle treba opozoriti na to, kar pooblaščenka posebej opozarja, da morajo tudi pooblastila, ki jih država da represivnemu organu, kot je policija, biti natančno določena z zakonom in le takšna, ki so nujno za dosego javne varnosti. Kadar bi lahko cilj dosegli na način, ki manj invazivno poseže v pravice posameznikov, je treba izbrati to pot. Pooblastila represivnih organov zato ne smejo biti določena tako splošno in široko, da bi njim samim dovoljevala izbiro metod in sredstev, s katerimi bi smeli poseči v življenje posameznikov. Prav takšna pa sta primera 113. in 114. člena obravnavanega predloga. V potrditev tega, kar je zapisala informacijska pooblaščenka, naj vas, spoštovane poslanke in poslanci, opozorim še na neko mnenje, ki je bilo v prejšnjem sklicu izraženo in je povezano s spoštovano kolegico Darjo Lavtižar Bebler. Zato bom iz magnetograma prebrala odlomek njene razprave. Nanaša se pa na to, da so nekateri zelo podrobno secirali obravnavani zakon in mu nasprotovali, češ, da so določbe prepodrobne. Gre za tedanjega predsednika Odbora za notranje zadeve, zdajšnjega ministra, in je naša kolegica na ta stališča o prepodrobnem obravnavanju odgovorila tako: "Veseli me, ker je to zakon, ki se ukvarja z enim od pomembnih vprašanj, in to je kdaj, v katerih primerih in na kakšen način ter do katere mere je mogoče omejevati človekove pravice in temeljne svoboščine, ki so posebej varovane v ustavi, v merodajnih mednarodnih aktih in pa tudi v posameznih zakonih, kajti ta materija je razdeljena po več in umeščena v več zakonov." S tem je odgovarjala, zakaj se njej zdi prav, da je zakon tako podroben. Kajti pravice in svoboščine se lahko omejijo samo zaradi varovanja pravic drugih in policisti lahko posamezniku te pravice omejijo le v primerih, določenih z ustavo in zakoni. Zato so tudi tovrstna pooblastila lahko urejena samo z zakonom, ureditev posega v pravice in svoboščine pa mora biti določena na nedvoumen način, torej moramo zagotoviti ustrezna in zadostna jamstva, ki bodo učinkovito preprečevala zlorabe. In za to gre, spoštovane kolegice in kolegi! Da je na zakonodajalcu, da zapiše določila tako, da bodo nedvoumna in jasna, da bodo preprečevala zlorabe, na organih pregona pa je, da bodo preprečevali in sankcionirali kazniva in kriminalna dejanja. In to je tudi odgovor na pomisleke nekaterih ob prejšnjem zakonu. Kot rečeno, poslanki in poslanci Socialnih demokratov bomo v prvi obravnavi podprli sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, pričakujemo pa, da bo deležen tudi izboljšav, o katerih sem govorila. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Državljanske liste in gospod Rihar Braniselj.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije ima ambicijo delno nadomestiti sedaj veljavni zakon o policiji iz leta 1998, ki je sistemski zakon ter eden najpomembnejših represivnih zakonov te države. Policistu podeljuje celo vrsto pooblastil, s katerimi v skladu z načelom sorazmernosti posega v temeljne človekove pravice in svoboščine. Prav zaradi tega se je treba vsakršnih sprememb tega zakona lotiti previdno ter s tehtnim premislekom, saj je krhko razmerje med učinkovitostjo policije in varovanjem ogroženih vrednot na eni strani ter varovanjem temeljnih človekovih pravic in svoboščin lahko hitro porušeno. Posebej pomembno pa je, da se opravijo ustrezne analize ter se k spremembam pritegne stroka, opravi medresorsko usklajevanje ter pridobi mnenje in stališča pravnikov in policijskih sindikatov. Vse to je v konkretnem primeru bilo upoštevano. Zaradi načela zakonitosti je pomembno, da so v bodoče na enem mestu, sedaj so namreč v Zakonu o policiji ter v več podzakonskih aktih, da so v bodoče sistematično in celovito urejene ter določene policijske naloge in splošna policijska pooblastila, vključno s pogoji uporabe prisilnih sredstev na enem mestu. V preteklosti so bile oblike policijskega dela navedene le v pravilih policije, sedaj se to celovito prenaša v zakon. Poleg navedenega pa posamezne življenjske situacije zahtevajo drugačen pristop in drugačno ukrepanje policistov, na primer ob družinskem nasilju z ukrepom prepovedi približevanja, na športnih prireditvah z ukrepom prepovedi udeležbe in prepovedi potovanja nasilnežem na športne prireditve in podobno. Zakon povsem na novo ureja uporabo poligrafov, maskirnih pokrival, uvaja privedbo tako imenovanih nebogljenih oseb, tako imenovano kriminalistično obveščevalno dejavnost ter na novo še podrobneje opredeljuje uporabo celo vrsto policijskih pooblastil in prisilnih sredstev. Ministrstvo za notranje zadeve pa je ob zakonu pripravilo tudi vse potrebne podzakonske akte, tako da je nova policijska zakonodaja predložena celovito, istočasno in na enem mestu. Predlog zakona je medresorsko usklajen, posebej pa že dve leti usklajevan z zainteresirano notranjo in zunanjo javnostjo, gradivo je bilo namreč prvič objavljeno že 13. decembra 2010. Poslanska skupina Državljanska lista meni, da je Predlog zakona o organiziranosti in delu v policiji primeren za nadaljnjo obravnavo v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospa Jasmina Opec.
Hvala za besedo. Spoštovani! Pred nami je izjemno obširen Predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije, ki na kakovosten, bolj strokoven in učinkovitejši način ureja področje delovanja policije, saj združuje posamezne policijske naloge in splošna policijska pooblastila, ki so trenutno opredeljena v posameznih zakonih in podzakonskih aktih. Zakon po našem mnenju sledi ustavni določbi 87. člena, ki jasno opredeljuje, da se pravice in obveznosti državljanov, med katere nedvomno sodi tudi ureditev policijskih pooblastil, ki pomenijo poseg v človekove pravice in svoboščine, lahko določajo le z zakonom. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo zato določbe zakona zelo pozorno proučili, saj se zavedamo, da gre za občutljivo področje policijskih pooblastil in nalog, ki v veliko primerih posegajo v temeljne človekove pravice in svoboščine, varovane z ustavo, zato morajo biti tovrstni posegi strokovno utemeljeni, jasno določeni in nedvoumni. Nadzor nad morebitnimi zlorabami pa mora biti zaradi tega še toliko bolj učinkovit. Zato poslanci Slovenske ljudske stranke pričakujemo, da bo pristojno ministrstvo proučilo pripombe informacijskega pooblaščenca, glede 113. in 114. zakona in ustrezno dopolnilo opredelitev tehničnih sredstev, ki jih smejo uporabljati za poseganje v zasebnost posameznikov, za kar pri tovrstnem nadzoru zagotovo gre. Vsekakor pa je pozitivna novost, da predlog zakona izrecno določa, da minister izda pravilnik o izvajanju policijskih pooblastil po pridobitvi predhodnega mnenja varuha človekovih pravic. Slednje predstavlja višji standard človekovih svoboščin in pravic zlasti v tistem delu, ko policija s svojimi pooblastili posega v svoboščine in pravice ljudi. Predlog zakona opredeljuje 29 policijskih pooblastil. Med njimi gre pozdraviti dve novi policijski pooblastili za zagotavljanje varnosti in reda na športnih prireditvah, in sicer prepoved udeležbe na športnih prireditvah in prekinitev potovanja na prireditev. V teh pooblastilih je bilo veliko govora že nekaj časa nazaj pri razpravi o noveli zakona o policiji, ki ga je letos v zakonodajni postopek vložila skupina poslancev, s prvopodpisanim Petrom Vilfanom, in se je nanašala zgolj na ureditev policijskih pooblastil v primeru navijaških izgredov na športnih prireditvah. Zavedamo se, da je to izjemno problematično področje, ne nazadnje imamo ravno sedaj situacijo, ko so pooblastila policije pri ravnanju na zadnjem nogometnem derbiju pod nadzorom posebne komisije. Vendar smo takrat parcialno ureditev policijskih pooblastil zavrnili v zavedanju, da se pripravlja sistemski zakon o nalogah in pooblastilih policije, ki bo uredil tudi področje uporabe pooblastil pri izgredih na športnih prireditvah. In ravno to, seveda poleg množice vseh drugih rešitev, se udejanja danes v obravnavanem predlogu zakona. Z vidika omejevanja posegov v osebno svobodo je pomembno tudi določilo, po katerem se čas trajanja policijskega postopka do odreditve pridržanja šteje v čas trajanja pridržanja. V predlogu zakona so opredeljene pravice pridržanih oseb, ki so bile doslej večinoma opredeljene zgolj v pravilnikih. Jasnejša in preglednejša je tudi ureditev pritožbenega postopka. Med novosti v slovenskem pravnem redu sodi tudi cestna zapora z blokadno točko zaradi popolne ali selektivne kontrole nad vozili in osebami ob točno določenih pogojih. Predlog zakona prvič v zgodovini samostojne Slovenije bolj konceptualno in sistematično opredeljuje policijska pooblastila in naloge policije ter prinaša nekatere dobrodošle spremembe in nove določbe ter dodatne varovalke pri izvajanju pooblastil in nalog policije, zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je Predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Lep pozdrav vsem! Predstavil bom stališče poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o nalogah in pooblastilih policije. Danes sta pred nami dva tako imenovana policijska zakona, ki nadomeščata sedaj veljavni zakon o policiji, s čimer naj bi zakonodaja s področja delovanja policije postala bolj pregledna. Najprej se lotevamo zakona o nalogah in pooblastilih policije, ki, kot izhaja že iz imena, opredeljuje pooblastila policije, ki so večinoma prenesena iz podzakonskih predpisov. Zakon opredeljuje 29 policijskih pooblastil. Med njimi sta dve novi, in sicer prepoved potovanja na športne prireditve in prepoved udeležbe na teh prireditvah, če je bil posameznik zaradi razgrajanja na tekmi že sankcioniran, kar v Poslanski skupini DeSUS še posebej pozdravljamo. Dejstvo je, da je problematika razgretih navijačev zelo pereča, saj se navijaška vročica pogosto sprevrže v nasilništvo in vandalizem, zato je treba takšne navijače umiriti in jim po potrebi preprečiti udeležbo na tekmi ali jih celo odstraniti z nje. Pri določenih policijskih pooblastilih rešitve stremijo k večji učinkovitosti policije na posameznih delovnih področjih. Zakon tako učinkoviteje opredeljuje ukrepe policije v zvezi s prepovedjo približevanja, izrečene zaradi nasilja v družini, ureja varovanje določenih oseb in objektov, natančneje opredeljuje zbiranje in posredovanje podatkov ter, kot že omenjeno, uvaja nova policijska pooblastila za preprečevanje nasilja na športnih prireditvah. Poleg tega predlog zakona tudi bolj jasno in pregledno ureja pritožbeni postopek ter med drugim opredeljuje tudi cestno zaporo z blokadno točko. Poslanke in poslanca Poslanke skupine DeSUS bomo Predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije podprli oziroma podprli bomo sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Jerko Čehovin, pripravi naj se gospod Srečko Meh. Gospod Jerko Čehovin ima sedaj besedo, ker vidim, da je ravno v dvorani. Izvolite, gospod Čehovin.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Sicer imam več pripomb oziroma predlogov pri drugem zakonu, tukaj bi pa morda predlagal samo to, da se med naloge doda tudi izvajanje protiobveščevalne dejavnosti. Več bom obrazložil potem pri drugem delu. Če sem že pri besedi, bi samo rekel, da je sicer pohvalno in lepo, da se je tisti predlog, ki ga je pripravil Peter Vilfan, upošteval pri pooblastilih, vendar pa je očitno, da pri nas je bolj važno, kdo predlaga, ne pa, kaj predlaga. Mislim, da bi se tudi nekaterim zadnjim dogodkom lahko izognili, če bi mi že ta zakon oziroma ta pooblastila imeli. In tudi ne bi bila nobena ovira, da bi tudi prišla ta določila v nov sistemski zakon. Vendar ta zakon, ki je sicer sistemski, ve se, da bo v tretjem branju sprejet šele enkrat drugo leto, v tem času pa se nam lahko na teh športnih igriščih še marsikaj zgodi. Naj povem, da naš interes bo predvsem v tem, da imamo čim boljšo zakonodajo in da izboljšujemo zakonodajo in da te zadeve, ki so zelo občutljive tudi za državljane, ne spreminjamo z vsakim mandatom. Zato bi tudi zelo toplo priporočali, da se upoštevata pri nadaljnji implementaciji tudi 113. in 114. člen, na kar opozarja tudi informacijska pooblaščenka. Kot rečeno, drugih večjih pripomb na sam zakon z naše strani ni.
Hvala lepa. Gospod Srečko Meh, pripravi naj se gospod Rihard Braniselj.
Spoštovani gospod državni sekretar, gospe in gospodje! Najprej vprašanje, zakaj ministra Gorenaka ni danes tukaj, da bi lahko odgovoril. Saj sem zadovoljen, da ste gospod državni sekretar tukaj, ampak da bi gospod Gorenak lahko odgovoril na svojo razpravo, ki jo je imel skoraj pred točno enim letom v tem državnem zboru in sem jo danes z magnetograma prebral. Takrat je trdil o členih, ki danes niso spremenjeni, popolnoma nasprotno, pa ni časa, da bi to prebral, ampak bi vendarle kazalo uskladiti med seboj to, kar je govoril poslanec Gorenak, in kar predlaga minister Gorenak. To se mi zdi popolnoma neumno oziroma nefer. Verjamem, da je kot policist dovolj pogumen, da bi lahko danes prišel, da bi na to odgovoril. To bilo moje prvo vprašanje. Moje drugo vprašanje je pravzaprav v tem, kako to, da so mediji na licu mesta, kjer se preiskava dogaja, pred policijo, vzporedno s policijo. Kako se to lahko zgodi? Kakšen razlog je, zakaj to delamo? Pa vendarle bi bilo prav, da če delamo mi preiskave, v katerih želimo raziskati vse, kar se zgodi, da mediji posnamejo to, kar se zgodi najbrž skoraj v vseh primerih, ki so interesantni. Ne zdi se mi logično in ni prav. In tretje moje vprašanje je, gospe in gospodje, izjemno tankočutno moramo ravnati oziroma sprejemati zakone, s katerimi bomo omogočili tudi nadzor nad policijo, kontrolo. Ali policija ščiti naše premoženje, naše zakone, ali dela v zaščiti našega interesa ali policija prekorači svoja pooblastila? Jaz sem seveda za to, da policiji damo pooblastila, mora jih imeti, in sem prepričan, da policistke in policisti dobro delajo. Bi pa seveda tukaj morali zelo tenkočutno ravnati tudi z vidika Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb in vsega, kar se pri nas dogaja, da ja ne bomo prišli v situacijo, ko bomo v imenu vsega, kar se dogaja, potem kršili tudi človekovih pravic. Hvala lepa.
Hvala. Za besedo je prosil gospod državni sekretar. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica, hvala za vprašanje spoštovanemu gospodu poslancu Mehu. Bi samo uvodoma odgovoril kar takoj na njegovo vprašanje, zakaj ni navzoč gospod minister dr. Vinko Gorenak. Preprosto zato, ker se danes udeležuje zasedanja ministrov Evropske unije v Luksemburgu. Zato ni mogel biti istočasno tudi tukaj. Glede ostalih vprašanj vam bom pa v nadaljevanju poskušal odgovoriti. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Rihar Braniselj, pripravi se gospod Janez Ribič.
Hvala, podpredsednica. Jaz bi se dotaknil tistega dela zakona oziroma tisto rešitev, ki se imenuje ukrep prepovedi udeležbe na prireditvah in prepoved potovanja na javno prireditev. Jaz se sicer ne strinjam s kolegom Toninom, ko je rekel, da je to identična ureditev, kot je bila tudi ureditev v zakonski rešitvi, ki jo je predlagal kolega Vilfan. Poslanska skupina Državljanska lista je sicer rešitev oziroma novelo zakona o policiji, ki jo je predlagal kolega Vilfan, podprla. Edini, ki je bil proti, sem bil jaz osebno. Pa bi mogoče, če dovolite, naredil analizo, zakaj pravzaprav je ta rešitev, ki je ta trenutek v tem zakonu predvidena, za spoznanje oziroma kar precej boljša, kot je rešitev, ki jo je predlagal kolega Vilfan. Če bi prišlo do implementacije rešitve kolega Vilfana oziroma do uveljavitve tega zakona, bi pravzaprav policisti v tem vmesnem času od implementacije te rešitve do uveljavitve tega zakona pravzaprav izrekali ukrepe po bistveno drugačnih pogojih kot po zdajšnjem sprejetju sistemskega zakona. Druga razlika je v tem, da v predlogu sprememb bivšega zakona oziroma zakona, ki ni uveljavljen, ni bilo jasno in natančno opredeljeno pridržanje osebe, ki ne bo upoštevala odredbe o prepovedi. Naslednja razlika je ta, da je za takšno osebo, ki to prepoved krši, predlagana drugačna rešitev v obeh zakonih. To se pravi, da bi prišlo do zmede pri kaznovalni politiki. V predlogu sprememb zakona kolega poslanca ni bilo jasno določeno, kako bo policist ukrep odredil, medtem ko sistemski zakon sedaj to natančno določa. Vacatio legis zakona bivšega zakona je bil predviden za 15 dni, kar je vsekakor premalo za izvedbo potrebnih usposabljanj za vse policiste, medtem ko je vacatio legis tega sistemskega zakona, ki je pred nami, 60 dni, kar pa je za izvedbo potrebnih usposabljanj, mislim da, dovolj. Tovrstno usposabljanje po nekih izračunih stane okoli 33 tisoč evrov, kar bi v primeru, da bi uveljavljali dva zakona zaporedoma, pravzaprav povzročilo dodatne stroške. Gre namreč za usposabljanje na dve različni rešitvi, kar bi pri policistih pravzaprav povzročilo določeno zmedo, nekonsistentnost in pa podvajanje stroškov. Prav tako bi bilo treba v vmesnem času do uveljavitve novega zakona pripraviti tudi nove obrazce, kar bi ponovno povzročilo dodatno delo in dodatne stroške v predvideni višini okoli 3, 4 tisoč evrov. Mogoče bo danes kdo poskušal od kolegov tudi špekulirati, recimo, kaj v tem vmesnem času, ko te rešitve, za katero vsi pravimo, da je dobra, in je problem samo v tem, da bo implementirana mogoče dva meseca pozneje sicer boljša, da bi v tem primeru prišlo do nekega izgreda, dogodka, ki bi imel določene posledice in bi nekdo rekel, da je pravzaprav to posledica tega, da niste pravočasno to vkomponirali v zakon. Jaz izrecno nasprotujem takim namigovanjem. Policija ima ta trenutek možnost, da kateregakoli kršilca javnega reda in miru odstrani z avtobusa, odstrani s prireditve že ko stopi iz gostilne. Tako da ne bi smel imeti niti minimalne možnosti, da se ta razgrajač, huligan pojavi na javni prireditvi. Jaz policiji zaupam, da bo tovrstne primere strogo sankcionirala, preprečila do uveljavitve te rešitve, ki pa tudi ne bo z vidika usposabljanja tako hitro implementirana. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Ribič, pripravi se gospa Janja Klasinc.
Hvala za besedo. Spoštovani gospe in gospodje! Predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije je primeren za nadaljnjo obravnavo, zato bom predlog zakona tudi podprl. Predlog zakona opredeljuje kar 29 policijskih pooblastil, med njimi tudi pooblastilo za zagotavljanje varnosti in reda na športnih prireditvah, in sicer prepoved udeležbe na športnih prireditvah in prekinitev potovanja na te prireditve izgrednikom s slabim namenom. O tem pooblastilu je bilo kar nekaj govora nekaj časa nazaj, zato me veseli, da smo tudi to v tem zakonu upoštevali. Pozitivno se mi zdi tudi to, da minister izda pravilnik o izvajanju policijskih pooblastil po pridobitvi predhodnega mnenja varuha človekovih pravic. Seveda to predstavlja višji standard človekovih pravic in svoboščin. Vse novosti, ki jih predlog zakona prinaša, so dobrodošle spremembe in določbe ter dodatne varovalke pri izvajanju pooblastil in nalog policije. Zakon podpiram. Hvala.
Hvala. Gospa Janja Klasinc, pripravi se gospod Janko Veber.
Spoštovana gospa podpredsednica, hvala. Pozdravljam predstavnike vlade oziroma Ministrstva za notranje zadeve. Če sem bila v razpravi o prejšnjem zakonu o mednarodni zaščiti mnogo bolj kritična, pa lahko rečem, da z večjim zadovoljstvom sprejemam spremembe na področju pooblastil policije, kajti zavedam se, da je bilo doslej to področje urejeno morda preveč parcialno po posameznih nižjih aktih, po pravilnikih, po navodilih in tako dalje. Uspešno izvajanje policije pa terja zakonsko ureditev na tem področju. Seveda pa mislim, da vendarle velja z vso resnostjo upoštevati tudi navodila informacijske pooblaščenke v zvezi s 113. in 114. členom tega zakona. Pridružila bi se vsem razpravljavcem, ki so pred mano že govorili o tem problemu. Pri 113. členu bi bilo zanimivo predvsem upoštevati predlog informacijskega pooblaščenca, ki predlaga spremembo določila tretjega odstavka, ki naj bi se po mnenju tega organa, glasilo: "Pri nadzoru cestnega prometa na javnih cestah in na drugih javnih površinah smejo policisti uporabljati tehnična sredstva za odkrivanje in dokazovanje prekoračene najvišje dovoljene hitrosti na kontrolnih točkah in prekoračene povprečne hitrosti na cestnih odsekih. Policisti smejo za ugotavljanje drugih prekrškov uporabljati tehnična sredstva, ki jih določa ta zakon ali zakon, ki ureja pravila cestnega prometa." Namreč, to je zelo aktualno določilo, če vemo, kaj se pravkar dogaja v Mariboru in raznorazni pomisleki v zvezi s tem, tako da je čim bolj natančno določilo v zvezi s prometnimi ureditvami, snemanjem prometa pomembno. Še pomembnejši se zdi tako informacijski pooblaščenki kot tudi meni 114. člen predloga zakona. Zelo sporna je lahko široko razumljena uporaba snemanja in fotografiranja. V tekstu se to predvsem nanaša na stalen avdio in video nadzor, če hočem biti natančna. Vprašanje je, kdaj se začne nekaj snemati, v kakšnem primeru naj se snema, ker lahko včasih pride tudi do posnetkov, ki nekomu, ki je samo udeležen v nekem dogodku, pomenijo neprijetnost ali pa kakšne posledice in potem razmisliti o resnosti, na kar opozarja tudi informacijska pooblaščenka, uničenja raznih teh posnetkov, če niso nujno potrebni. Pridružila bi se še pri tem razpravi poslanca Meha, kjer pa mislim, da dejansko bi bilo treba urediti spremljanje medijev pri policijskem delu. Meni se zdi nedopustno, da se pojavljajo pri povabilih medijev pri udeležbi raznoraznih preiskav posnetki, kjer se lahko ogrozi varnost ne samo tistih, ki so preiskovani, njihovih družinskih članov ali drugih, ki so na posnetkih, ampak tudi tistih, ki preiskujejo. Če se je do sedaj mogoče zdelo medijem nepomembno, ali se na posnetku znajde nek kriminalist, za varnost tega kriminalista, če gre recimo za preiskavo kakšnih nevarnih storilcev kaznivih dejanj, da lahko pride tudi do maščevanja. To je zelo občutljiva materija, in jaz bi pozvala policijo, ker ne vidim možnosti, da bi kdorkoli drug kot policija obveščal medije o določenih zanimivih preiskavah, da tega ne počne več. Mediji morajo biti zelo natančno obveščeni o zadevah, ampak da pa snemajo zadeve, ki so stvar policijske preiskave, pa je za mene zelo sporno. Tega v tujini ne boste videli. Od daleč da, z vsemi močmi se trudijo, ampak kot bivša novinarka vam lahko povem, da tudi sama mislim, da je to neetično. Kar zadeva pa športne prireditve, bi prepustila besedo svojim kolegicam in kolegom, ki so bolj delali na našem predlogu zakona, ki je bil, žal, zavrnjen.
Hvala. Gospod Janko Veber. Pripravi se gospod Mirko Brulc.
Hvala za besedo. Tudi sam bi izpostavil predvsem zaradi razprave na Kolegiju pri predsedniku Državnega zbora, ko smo se dogovarjali o poteku seje Državnega zbora, kjer je bila jasna izpostavljena želja, da se v sredo ta dva zakona ne moreta obravnavati, ki sta danes na dnevnem redu, zaradi odsotnosti ministra za notranje zadeve. Takrat sem predlagal, da lahko opravimo to razpravo tudi v sredo, če bi bil eden od dveh sekretarjev takrat na razpolago. Razlage so bile, da v četrtek bo to vendarle lažje, ker bo minister na razpolago. Ampak vidimo, da ministra danes ni v Državnem zboru, tako da res ne vem, zakaj je tako nekorekten odnos do poslancev, pa ne nazadnje tudi do vodij poslanskih skupin, ker smo se morali opredeljevati do tega, ali prestavimo točke s srede na četrtek ali ne. Sedaj pa vidimo, da minister to mirno spregleda in ne upošteva opozoril, ki smo jih dajali. Glede same vsebine zakona bi pa opozoril na 1. člen, ki zelo jasno govori v drugem odstavku, da gre pri tem zakonu za zagotavljanje varnosti posameznikov in skupnosti, spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter krepitev pravne države. Ne dolgo od tega smo se srečali s primerom, ko je pravzaprav delovanje pravne države bilo ogroženo tudi zaradi tega, ker se pri sodelovanju z drugimi mednarodnimi organizacijami na področju dela policije ni odreagiralo v rokih, ki bi bili zaradi varovanja pravne države in vseh postopkov nujni. Spomnil bom samo na Interpolovo depešo, ki je bila poslana oddelku kriminalistične policije v zvezi z dogajanjem pri nakupu patrij. Eno leto je ta depeša stala v predalu in zgolj zaradi pritiska medijev se je ta postopek vendarle začel odvijati in se je ta dokument nekako potegnil iz predala, vendar v tem zakonu ne vidim nikjer nobenih določb, ki bi recimo sankcionirale neizvajanje opozoril, ki jih dobi policija s strani Interpola. Ali je to zaradi tega, ker menite, da ta izkušnja, ki je bila takrat v Sloveniji, je takšne narave, da je ni treba resneje obravnavati, ali pa je kakšen drug razlog? Želel bi pojasnila s strani pristojnih, ki danes zastopajo ministrstvo, kot tiste, ki opravljate vlogo predlagatelja, da nam pojasnite, ali bi vendarle bilo treba v ta zakon vnesti tudi kakšna določila, ki bi takšna ravnanja tudi sankcionirala in bi se Državni zbor potem tudi lahko na to skliceval, če se ne spoštuje mednarodnih oziroma Interpolovih depeš. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Mirko Brulc, pripravi se gospod Franc Pukšič. Izvolite, gospod Jani Möderndorfer, proceduralno.
Spoštovana predsedujoča! Poglejte, ko smo se pripravljali na to sejo, je bila na Kolegiju predsednika Državnega zbora razprava točno o tej premestitvi. Seveda je to zelo nekorektno od ministra za notranje zadeve, da danes na tej točki, kjer se obravnavajo točke, ob katerih je največ pripomb v prejšnjem mandatu imel prav ta aktualni minister, ko je bil še poslanec Državnega zbora, in je zelo zanimivo, da se danes izogiba Državnemu zboru, da bi lahko pojasnil in razložil vse potrebne spremembe, ki jih predlaga v samem zakonu. Še posebej je zanimivo, ker so me na Kolegiju predsednika Državnega zbora prepričevali o zamenjavi, kako je to fajn, da se zamenja dnevni red, ker bo zaradi včerajšnjega sprehoda po Sloveniji slovenske vlade to nemogoče izvesti, danes pa je to prav nasprotno od tistega, o čemer je bilo govora. Zato pričakujem, predsedujoča, da damo na glasovanje, da prekinemo sejo in počakamo na ministra, kajti mislim, da je bila ta sprememba na dnevnem redu narejena njemu v prid in je zato prav, da to naredimo.
Hvala lepa. Glede na to, da sem bila na seji Kolegija, razumem vaš proceduralni predlog, spoštovani gospod Möderndorfer, vendar glede na to in v skladu s tretjim odstavkom 235. člena Poslovnika, kjer je navedeno, da na seji Državnega zbora lahko predstavlja Vlado minister ali predstojnik vladne službe, ki ga določi Vlada, v primeru odsotnosti ali zadržanosti pa lahko nadomešča ministra državni sekretar ali predstojnik organa v sestavi ministrstva, predstojnika vladne službe pa njegov namestnik. Glede na ta člen in odstavek poslovnika in ker je prisoten gospod državni sekretar, nimam tudi sama kot predsedujoča tukaj nobenega poslovniškega argumenta, da ne bi nadaljevali s to točko. Seveda pa je to lahko tudi na nek način sporočilo ministrstvu oziroma tudi gospodu državnemu sekretarju, da tudi gospodu ministru prenese to zadevo za naslednjo obravnavo, da bi takrat bilo izredno zaželeno, da je tudi prisotnost gospoda ministra zagotovljena. Gospod Marolt je prosil za besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Dodatno moram pojasniti, kot sem že prej povedal, gospod minister se udeležuje zasedanja ministrov za notranje zadeve Evropske unije v Luksemburgu in je na zasedanje odpotoval že včeraj, zato ga včeraj ni bilo tukaj. Kolegica, državna sekretarka, je bila na seji Vlade v Zasavju, sam sem bil pa zadržan, ker sem imel obveznosti, ker sem bil zaslišan na sodišču kot priča, zato sem bil tudi na dopustu. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Mirko Brulc. Pripravi naj se gospod Franc Pukšič.
V tem zakonu ni govora o zaščiti policistov. Vedno, ko gre za zelo hude vandalske dogodke, takrat vidimo, da navijači niso poškodovani, cela vrsta policistov pa je poškodovanih. Zato mislim, da bo treba tudi njim zagotoviti človekove pravice. Žal nimam več časa.
Hvala. Vidim, da gospoda Franca Pukšiča ni v dvorani, zato ima besedo gospod Peter Vilfan. Pripravi naj se mag. Ivan Vogrin.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Govoril bom predvsem o tistem delu tega predloga zakona, ki govori o tako imenovani navijaški tematiki. Pa se bom najprej vrnil malo nazaj v zgodovino, če lahko tako rečem. Takoj po novem letu, tam nekje februarja, smo v Pozitivni Sloveniji po tistem prvem incidentu, ki se je zgodil v Mariboru na mednarodni rokometni tekmi, reagirali, sklicali tiskovno konferenco ter izrazili svoje nestrinjanje in ogorčenje nad tistim, kar se je tam zgodilo. Že naslednji dan smo tudi vložili v parlamentarno proceduro predlog novele Zakona o policijskih pooblastilih. Želeli smo hitri postopek, vendar smo bili pri tem onemogočeni, zato smo se potem odločili, da vložimo zakon v redni postopek. Že takrat, zelo zgodaj v tem postopku smo bili deležni številnih kritik, očitkov in celo zmerjanj. Tu je prednjačil pravzaprav gospod minister za notranje zadeve, ki ga danes ni med nami. Mnoge od nas, mene še posebej osebno je imenoval celo za navadnega plagiatorja, imel nas je za ponarejevalce in podobno. Ampak o tem bom kaj več povedal v nadaljevanju, ko bom govoril o tem predlogu, o katerem govorimo danes. Ta naš predlog je potem dobil podporo na prvi obravnavi, dobil je podporo tudi na matičnem odboru, torej na Odboru za notranje zadeve, na veliko presenečenje, prestal je tudi vse ostale preizkušnje ter prišel tako do tretje obravnave in do končnega odločanja. Tam je bil izid, kot veste, 41 : 41. Na mojo žalost je naš predlog takrat padel. Lahko pa rečem, da smo tako jaz kot moje kolegice in kolegi pravzaprav ponosni, da smo dobili tako lepo število glasov. Nisem povsem prepričan, ampak verjetno je to največje število glasov, ki jih je dobil kakšen opozicijski predlog v tem parlamentu. Ves čas tega postopka, to je skoraj 8 mesecev, smo opozarjali in trdili, da se s sprejetjem tega zakona mudi, da zamujamo ne mesec ali dva, ampak zamujamo pravzaprav že nekaj let. Ves čas smo tudi opozarjali in govorili, da v primeru, da ta zakon ne bo dovolj hitro sprejet, nikakor ne moremo sprejeti kakršnekoli odgovornosti za morebitne incidente, neželene in neljube dogodke, ki bi se zgodili v tem vmesnem času. Opozarjal sem tudi, da se jeseni začenjajo vsa pomembna domača in mednarodna tekmovanja tako v nogometu kot košarki, rokometu, odbojki in drugih, in da bo možnost incidentov zelo velika, še posebej na tekmah nogometne evrolige in domače nogometne lige, posebej na derbijih med Mariborom in Olimpijo. Na žalost se je potem ravno to tudi zgodilo. Zgodila sta se dva večja incidenta, oba v Mariboru, prvi v centru mesta pred tekmo proti grškemu predstavniku v evroligi, ki so ga sicer povzročili grški navijači, vendar je imel zelo široke razmere, šlo je za zelo velik incident, v katerem je morala posredovati policija, specialna enota policije, policisti na konjih in celo helikopter je pri tem sodeloval in seveda niso bili ogroženi samo udeleženci tega incidenta, ampak tudi vsi mimoidoči, ki so se tam v Mariboru razbežali v bližnje zgradbe, lokale in se na ta način zaščitili, da se tudi njim ne bi kaj hujšega zgodilo. Drugi incident pa se je zgodil pred nekaj dnevi na tekmi med Mariborom in Olimpijo, ko je neodgovoren navijač preskočil ograjo, pretekel celotno igrišče in potem vrgel gorečo baklo med gostujoče navijače Olimpije, ki so do tedaj, to je treba povedati, mirno in, bi rekel, normalno spremljali dotedanji potek tekme. Seveda pa je ta poteza potem povzročila pravi kaos v Ljudskem vrtu. Začelo se je razbijanje, trganje, metanje stolov, morala je posredovati policija. Policija je potem izpraznila ta del tribune, pri tem pa je prišlo na žalost tudi do nekaterih poškodb, tako na eni kot na drugi, tako med navijači kot tudi med policaji. Dejansko smo spet enkrat, lahko rečem, imeli srečo, da se ni zgodilo kaj hujšega, da ni prišlo tudi do kakšne smrtne žrtve. Zdaj v zadnjih dnevih sem kar nekajkrat slišal, ko se velikokrat govori o tem novem vladnem predlogu, ki ga imamo danes tukaj v proceduri, da tudi, če bi septembra sprejeli naš predlog, ki bi, mimogrede, začel veljati v petnajstih dnevih, tega incidenta ne bi mogli preprečiti. Strinjam se, noben zakon, sprejeti ali pa nesprejeti, ne more preprečiti kakšnemu neodgovornemu prenapetemu navijaču, pod narekovaji, da preskoči ograjo in potem naredi to, kar je on naredil, čeprav bi v temu primeru lahko veliko več naredili tudi varnostniki, ki so zadolženi za tisti del znotraj ograje, ki ograjuje igralno površino. Res pa je, da če bi pa ta zakon bil sprejet septembra in bi že bil uveljavljen, da bi pa se ta navijač verjetno vsaj v podzavesti zavedal, da obstaja zakon, ki mu bo, če bo to naredil, preprečil, da bi za naslednje obdobje, mi smo takrat predlagali od šest mesecev do dveh let, lahko sploh šel na kakšno športno prireditev. Tega bi se zavedal in morda zato tega, kar je naredil, ne bi naredil. To je tisti preventivni moment, o katerem smo tudi ves čas sprejemanja tistega našega predloga govorili in se mi zdi tudi tako zelo pomemben. Govoril sem tudi o tem, da bi bilo hitro sprejetje takšnega zakona lepo znamenje in vsem tistim, ki v Sloveniji obiskujejo športna prizorišča, športne tekme in ostalo. Kar se tiče tega navijača, seveda, ta si je upal to narediti. On je bil sicer tam prijet, priprt, verjetno že čez kakšno uro ali več izpuščen. Ne vemo, ali je v žepu že imel vstopnico za naslednjo tekmo, zagotovo si jo je pa lahko že naslednji dan nabavil, česar pa ne bi mogel, če bi, kot sem že povedal, takrat že bil sprejet naš predlog zakon. Tukaj moramo namreč vedeti, da ti izgredniki, ki to počnejo, velikokrat ali pa v največ primerih že planirajo, načrtujejo vnaprej takšne poteze in je za njih dejansko edina prava kazen to, da se jim onemogoči prihod na te športne tekme oziroma prireditve [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Tako je. Se strinjam. Na začetku sem govoril o odgovornosti in naj se vrnem še k temu [[...]]Zdaj, vsi tisti, ki smo in ste, tu moram povedati, da je naš predlog takrat dobil lepo podporo tudi s strani nekaterih koalicijskih poslancev, za kar se jim še enkrat zahvaljujem. Vsi ti, ki smo podprli ali ki ste, zagotovo ne moremo prevzeti odgovornost za te dogodke; ne za dogodke, ki so se zgodili v času od mogočega sprejema našega zakona pa do danes, kot tudi ne za dogodke, ki se bodo morebiti – iskreno upam, da se ne bodo – zgodili v času sprejema tega vašega predloga. To zagotovo ne bo prej kot v nekaj mesecih, glede na to, da gre za redni postopek; in potem še čas, potreben za implementacijo ukrepov v policijsko delo, priprava računalniških aplikacij, obrazcev, izpeljavo izobraževanja policistov, pa smo praktično že globoko v letu 2013. Razen seveda, če so vse trditve o omenjenih težavah in problemih, o katerih je ves čas postopka sprejemanja našega predloga govoril gospod državni sekretar, so služile morda samo temu, da je nekatere od vas prepričal, da naš predlog ni dober in ni primeren za sprejem. In s tem, ko vas je prepričal, je na vas – tiste, ki ste takrat glasovali proti – prenesel tudi del odgovornosti. Tu mislim na tistih 41 poslancev, ki našega predloga niste podprli in to ne zaradi strokovnih pomislekov, ampak predvsem zaradi političnih, zato ker pač ni bil pravi prvopodpisani, niso bili pravi podpisani, ni bila prava stranka ali pa opcija v tem parlamentu, ki je ta zakon predlagala. Tukaj mislim tudi na nekaj posameznikov, ki pa se glasovanja iz takih ali drugačnih razlogov na žalost niso udeležili. Kar se tiče vsebine vašega in našega predloga, menim, da sta predloga zelo podobna. Nista identična, so jasno določene razlike, ki jih bo pazljivi bralec zagotovo našel in ugotovil, tudi jaz sem videl kakšno. Ampak v osnovi gre za zelo podoben predlog. S tem avtomatično padejo v vodo tudi vsi tisti očitki, ki smo jih bili deležni oziroma jih je bil deležen naš predlog in so se nanašali tako na kršenje človekovih pravic, neusklajenost z zakonodajo, še posebej pa v uvodu tisto omenjeno plagiatorstvo in ponarejanje. Dejstvo je tudi, da sta tako naš predlog kot tudi vladni zelo podobna tistemu, ki je nekoč že bil v tem parlamentu v obravnavi, v neki drugi sestavi v prejšnjem mandatu, pa ni bil zaradi pač določenih razlogov sprejet. Mi v Pozitivni Sloveniji vas zaradi tega, ker je temu tako, ne bomo tudi slučajno obkladali s kakšnimi neprimernimi izrazi ali pa obtožbami. Če odgovorim še na nekatere razprave. Gospod Tonin je rekel, da je bil naš predlog nesistemski. Tudi Zakon o policiji je sistemski zakon, trenutno veljaven, ker naš predlog je bil samo dopolnitev tega zakona. Ta zakon v svojem prvem členu določa položaj policije v nadaljnjih, pa tudi njene naloge in pooblastila, ki morajo vedno biti določena z zakonom. Zato argumenta, da je bil naš predloga zakona glede pooblastil policije v primeru navijaških izgredov nesistemski, pač ne morem sprejeti. Kar se pa tiče razprave gospoda Branislja, ki pravi, da zakona nista identična. Ne, nista identična, sta pa zelo podobna. Res pa bi vse to, kar je različno od našega predloga in je v tem zakonu, lahko mirno z amandmaji vnesli tudi v naš predlog in mi bi to z veseljem sprejeli. Mi smo ves čas to tudi poudarjali. Ne nazadnje smo mi marca meseca na sestanku s predstavnikom ministrstva, ko ste nam predlagali, da naš predlog umaknemo, in ste rekli, da bo vaš predlog na majski seji, dejali, da bomo to storili, če ta predlog pride res na majsko sejo; pa ga ni bilo na majski, ga ni bilo na junijski in tudi ne na septembrski. Na koncu naj povem samo še to, kar smo ves čas v Pozitivni Sloveniji trdili, da nas zanima samo čim prejšnje sprejetje tega, kot mu zdaj pravijo navijaškega zakona, gre pa za zakon o policijskih pooblastilih. In to ne glede na to, kdo je njegov pobudnik, kdo je pod njim podpisan. Zato bom jaz sam in verjamem, da tudi moje kolegice in kolegi, za to, da gre ta vaš predlog v nadaljnjo proceduro.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Ivan Vogrin. Vidim, da ni prisoten v dvorani. Mag. Borut Ambrožič, za njim gospod Jani Möderndorfer.
Hvala za besedo, predsedujoča. Bom kratek. Ob pomisleku, da bi sicer predlagane spremembe, ki jih je poslanski kolega Vilfan takrat predlagal, že lahko bile sprejete, bom kljub temu za predlog, ki je sedaj na mizi, glasoval pozitivno in bom predlagano novelo oziroma zakon potrdil. Hvala.
Hvala. Gospod Jani Möderndorfer. Pripravi se gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Hvala lepa. Še enkrat moram reči, da obžalujem, da ministra ni, predvsem pa zaradi tega, ker je bilo toliko igranja in sprenevedanja na kolegiju glede te premestitve dnevnega reda. Še danes ne razumem, zakaj so to prestavljali. Ne vem, ali to predsednik Državnega zbora počne na svojo roko glede na to, da je zagovarjal, da on lahko počne z dnevnim redom, kar hoče, in glede na to, predvidevam, da je bil ta predlog dan s strani Vlade – enostavno leva roka več ne ve, kaj dela desna. Pa dobro, tega smo že tako ali tako navajeni. Če grem pa k sami razpravi, naj rečem, da predlog zakona, ki je pred nami, predvsem v tistem delu poglavja, kjer govorimo o nadzoru nad izvajanjem policijskih pooblastilin o pritožbenem postopku, ureja tudi ta del, ki ga po svoje tudi pozdravljamo, da lahko znotraj tega, ko je do danes policist na terenu, kadar koli se je zgodila kakšna pritožba, moral vedno poročati, v tem delu nastane neke vrste mini mediacijski postopek, kjer gre lahko za neke vrste pomiritveno fazo, ki tisti, ki ureja v tistem delu ta pritožbeni del postopka, poskuša videti, kaj se je in kaj se ni zgodilo, in potem tudi navzgor poroča. Vendar, dve dilemi se pri meni odpirata; ena je ta, v kakšnem sorazmerju je, ko v tem delu govorimo, da gre za neke vrste pritožbe – postopek izvaja ministrstvo, ampak ta lahko tudi pooblasti predstojnika, ki je na samem terenu, da vodi ta del postopka. In kakšna dilema lahko nastane? Da je direktor na nek način tudi podrejen ministru in lahko pride do nekega prijateljskega odnosa, ker ga je on tudi imenoval na ta položaj. Kako to vprašanje urediti, da bi bilo bolj čisto ali konsistentno, da ne bi prihajalo do kakšne kolizije interesov ali kakor koli? Drugi problem, ki nastane, je, kako sploh izvajati ta nadzor. Vi veste, da vedno nastane problem, ko pride do pritožbenega postopka. Vsaj v tistem delu, kadar se prijave dogodkov odvijajo preko klicnega centra 112, 113, kjer so vsi pogovori tudi posneti in je vse mogoče preveriti, ne nastane noben problem, ker je mogoče delati tudi rekonstrukcijo samega dogodka, prijave in vse ostalo. Resen problem pa nastane, kadar tisti, ki misli, da mu je bila storjena krivica – bom navedel primer, ki sem ga poslušal v soboto na Radiu hit, in si ga na ministrstvu lahko sami poslušate, še enkrat pregledate, kaj se je v resnici v tem primeru dogajalo –, ko oškodovanec kliče na policijsko postajo, na telefonsko številko, kjer pa ta pogovor ni bil posnet in nimamo dokaznega materiala, kaj v resnici je potekalo v tem pogovoru. Ta primer Radia hit je bil v soboto objavljen, kjer oškodovanec pravi, da je prišlo do prometne nesreče. Zgrožen sem bil, ko sem to poslušal, ne vem pa, ali je to res, zaradi tega, ker lahko samo s skepso ugibam, da ali ne, ker niti ne vem, kakšen je bil epilog. Tudi ne bi rad delal vnaprej krivice ministrstvu oziroma policiji, vendar pa bom zelo vesel, če boste znali to razložiti, kako ste ta primer v tem primeru reševali – ne konkretno tega, ampak kako rešujete takšne primere. Namreč, oškodovanec je klical na policijsko postajo, da se je zgodila prometna nesreča, tudi s telesnimi poškodbami. Več kot 20 minut ni bilo nobenega, na policijsko postajo je ponovno klical in dobil je nesramen odgovor, da naj ne teži in naj počaka, skratka v smislu, da ni edini na tem svetu. Seveda, ker se to še vedno ni zgodilo, se je zgodil še tretji klic in na koncu je res prišla policija z druge policijske postaje, to je Bežigrad, in so zadevo tudi izpeljali in zadevo peljali po postopku, tako kot je treba. Vendar se zadeva ni končala na tej točki. Končala se je s pritožbo. In tukaj imamo zdaj problem. Čigava beseda velja, ko nimamo ne dokaznega materiala, imamo samo moč uradne besede in na koncu je cela zadeva izpadla tako, in oškodovanec sam pove v izjavi, da tega itak ne more nikoli dokazati, in policist, ki je takrat govoril po telefonu, trdi, da se to nikoli ni zgodilo in da vsemu temu ni tako. Torej, kako bomo znotraj pritožbenega postopka lahko sploh takšno vprašanje reševali, ko pa nimamo nobenega dokaznega materiala; imamo samo moč uradne besede proti fizični osebi, ki v takšnem postopku postane nemočna, ker je ostal dialog, prič pa ni. Zato bi bilo zelo zanimivo videti, kako bomo znotraj zakona to vprašanje tudi reševali. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Gašpar Gašpar Mišič, pripravi se [[...]] Proceduralno, gospa Maša Kociper, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Imam predlog, ki sicer ni vezan na proceduro, ampak ga ne morem izreči sicer kot proceduralno. Opažam, in danes bo seja še kar dolga, da nekateri mikrofoni izjemno donijo in piskajo. To se je zgodilo sedaj pri gospodu Möderndorferju, to sem opazila pri svojem mikrofonu. Glede na, kot rečeno, dolgo sejo, lepo prosim, če lahko nas slišijo vzdrževalci in to nekako uredijo, ker je za nas, ki smo tukaj, zelo moteče, ne vem pa, kako tam slišite.
Hvala lepa, gospa Kociper, za vaš predlog. Takoj smo že zadevo posredovali strokovnim službam, da to zadevo odpravijo. Besedo ima gospod Gašpar Gašpar Mišič, pripravi se gospod Ivan Pišek.
Hvala, podpredsednica. Ko govorimo o zakonu o nalogah policije, ne moremo mimo zelo pomembne besede "zaupanje". Zaupanje je tisto, kar je največ vredno in kar največ šteje. V preteklosti, žal, se je velikokrat dogajalo to, da smo imeli pomisleke, da se vsi nekako vmešavamo v delo policije. S tem, normalno, je policija samo izgubljala na ugledu in svoji integriteti. Zato bi pričakoval, da se tudi s tem zakonom, ki je končno eden izmed redkih zakonov, vložen v parlamentarno proceduro po rednem postopku, da se uredijo vse potrebne malenkosti in podrobnosti, ki bodo onemogočile kakršno koli vmešavanje v avtonomijo in neodvisnost naše policije. To si želimo vsi. Včasih teče zajec, včasih pa lisica. Zato ne smemo prilagajati zakone kakršni koli politični opciji, enkrat prej ali slej bomo vsi na vrsti. Zato je prav, da pustimo naši policiji, da opravlja svoje naloge absolutno neodvisno in samostojno in s popolno absolutno avtonomijo. Kar me je zmotilo v preteklosti, je bilo to, da so se številne akcije, ki niso potekale v absolutni tajnosti, da se vlečejo in vlečejo oziroma iz njih pač se ne zgodi nič. Vsaka akcija, ki so jo peljali naši policisti, tudi v mednarodnem sodelovanju, so bile uspešne. Po nekaj letih, po osmih, desetih in dvanajstih letih celo, se je zgodilo. Kar koli se pa zgodi, ko pospremijo televizijske kamere, se potem trese gora, rodi se miš. Potem je normalno, da državljanke in državljani imajo občutek, kot da je vse skupaj, bom rekel, podkrepljeno in potem so napadeni, kdo drug kot politiki oziroma politika. Tega ne bi smeli dopustiti. Potem v zakonu imamo izjemno priložnost, da zaščitimo tudi policiste. Mi vemo, da so v številnih akcijah ravno policisti žrtve, ker vemo, s kom imajo opravka. Policijo pokličemo takrat, kadar smo v stiski, kadar nas nadlegujejo agresivne osebe oziroma osebe, ki so v nekem, bom rekel, nekako motenem ali pa neprištevnem stanju. Takrat je seveda policist zelo zelo ogrožen. Tukaj imamo sedaj in danes priložnost, da zaščitimo naše policiste, ker se preveč oziroma premalo govori o pravicah, ki jih imajo tudi policisti. Največkrat takrat, kadar se izpostavijo, so potem obsojeni oziroma obdolženi, da so ukrepali tako ali drugače oziroma da so prekoračili svoja pooblastila v nekem trenutku. Videl bi rad tiste, ki obsojajo policiste, kako bi se oni obnašali v nekem trenutku, ko morajo presoditi, ali nek agresivnež ima takšno ali drugačno orožje in ga bo uporabil ali ga ne bo uporabil, ali ima plastično pištolo ali pa ima pravo pištolo in grozi kar tako. Vživeti se je treba v položaj policista. Na srečo sem imel kar dobre izkušnje s policisti in imam kar nekaj prijateljev, ki so zaposleni v naši policiji. Z njimi sem se pogovarjal kar nekajkrat o teh razno raznih situacijah in vem, da so velikokrat, glede na to, koliko so plačani, da so premalo plačani za to, kolikor dajo v svojo službo oziroma koliko tudi riskirajo. Tudi njihove družine so v skrbeh, ko se po razno raznih akcijah, nočnih akcijah, in razno raznih nepriljubljenih situacijah. Torej, načelo enake obravnave, načelo zakonitosti pri izvajanju pooblastil policistov, načelo sorazmernosti, načelo strokovnosti in integritete v smislu krepitve integritete naše policije je zelo zelo dobrodošlo. Kar pa se tiče tega, ker je tudi naš kolega Peter Vilfan izpostavil, sem zelo vesel, da je ta zakon tudi upošteval in vključil vse tisto, kar je tudi zakon, katerega je on kot prvopodpisani vložil, tako da bomo tudi to nerešeno stanje dobili urejeno, upam, da kmalu. Zakon s takimi popravki tudi v tej smeri, kot sem jaz seveda izvajal danes, bi predvideval, da se bo do zaključka do sprejema uredilo, tako da bo res sistemski zakon sistemski zakon in da ga ne bomo spreminjali vsako leto, ampak da bo držal vsaj toliko dolgo, kot je držal ta zakon, ki ga s tem spreminjamo oziroma nadgrajujemo, bom rekel. In seveda, zakon kot tak bom tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ivan Pišek, pripravi naj se gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, predsedujoča. Končno je pred nami zakon, s katerim se vsi strinjamo, da je primeren za nadaljnjo obravnavo in v katerem ni nekih nasprotovanj po posameznih členih. To, razen da se ne strinjamo v tem, ali je prisotnost ministra potrebna ali ne. Mislim, da ne, zaradi tega, ker imamo državnega sekretarja tu in ostale njegove sodelavce in dobro poznajo problematiko. Ta zakon kar precej točno definira policijska pooblastila in njihove naloge. Eno izmed teh so tudi določbe, ki govorijo o tehničnem varovanju in spremljanju zadev. Smiselno je, da v današnjem času razvoja tehnologije te zadeve uporabljamo, tudi če na ta način, kot meni informacijska pooblaščenka, kje točno ne moremo določiti in specificirati postopkov. V praksi se dogajajo takšne in drugačne reči, zaradi tega ne moreš vsega predvideti. In je smiselno in tudi normalno, da so nekatere stvari zapisane bolj na splošno. Osebno se za to ne sekiram preveč, ker imam včasih raje kakšno človekovo pravico manj pri sebi in za radi tega na drugi strani neke varnosti več. Mislim, da je to smiselno za večino državljanov. Tega se bojijo predvsem tisti, ki pač kršijo zakon. Za tiste bom konec koncev rekel, da se ne bomo preveč obremenjevali, če bo kakšno pritožbo vložili. Pomembno je tudi to, da zakon točno določa, da se tehnična sredstva lahko uporabljajo samo tista, ki so v lasti policije oziroma uradnih organov. To pomeni, da ne more prihajati do zlorab, nekih nepooblaščenih snemanj s svojimi privatnimi telefoni, kamerami in tako naprej. In seveda ta distribucija potem na spletu. Všeč mi je pri tem tudi določba oziroma en del, ki govori o izmenjavi podatkov oziroma kriminalistično zbiranje in posredovanje podatkov oziroma kriminalistično zbiranje in posredovanje podatkov. Prej se je dogajalo, da so policaji na enem koncu delali oziroma pregledovali neke zadeve, po drugi strani niso bili pristojni za neko drugo področje in so drugi kriminalisti iskali ali pregledovali iste zadeve pri istem storilcu in tako porabljali čas in denar. Zaradi tega je izmenjava podatkov nujna, potrebna, tudi, ponovno pravim, če bo zaradi tega prišlo mogoče do kakšnega nepooblaščenega pogleda kakšnega kriminalista v zadevo, ki se ga ne tiče. Vsak je zavezan k spoštovanju zakonov in se tudi zaveda, da tega ne bo smel posredovati naprej pred njegovo obravnavo. Osebno bi si želel mogoče še definirati eno področje malo bolj, ki pa tudi v svetu ni nekako ni še preveč raziskano in priznano, in sicer to je poligraf. Po nekih raziskavah je sicer stopnja točnosti precej visoka, ampak ker zunaj ni priznano, tudi pri nas ne more biti in ne bo. Ampak mislim, da bo slej ko prej tehnologija omogočila tudi to in ne samo prostovoljno testiranje s poligrafom, ampak tudi na ročno testiranje. Seveda tudi mi in jaz sem za to, da gre zakon v nadaljnjo obravnavo.
Hvala. Besedo ima mag. Matej Tonin – ne boste razpravljali? Hvala. Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Lep pozdrav! Dovolite, da v razpravi dodam še nekaj misli o predlog zakona, ne bom šel v podrobnosti, za katere mislim, da bo v nadaljnji proceduri še dovolj govora, če so kakšne nejavnosti ali pomembne razlike, da jih znotraj zakona vkomponiramo. Policist mora poznati predpise, ki določajo njegove pristojnosti oziroma pooblastila, hkrati pa državljani pričakujejo njegovo pomoč ter tudi predvidevajo njegovo prisilno ukrepanje, ko ravnajo v nasprotju z zakonom. Vsi se verjetno lahko strinjamo, da je najlažje, če imamo en zakon glede nalog in pooblastil policije, ne pa 10 različnih zakonov in eno tono podzakonskih predpisov kot tudi je s tega stališča verjetno predvsem za delo policistov ta zakon nujno potrebno. Kot že večkrat rečeno, se danes policije vsakodnevno neposredno srečuje s pravicami in dolžnostmi oseb in njihovih organizacij, s svojim delovanjem posega na občutljivo področje svobod in zasebnosti, kar je s pravnimi normami urejeno na splošno načelno. V konfliktnih razmerah je prav policija tisti prvi dejavnik, ki stopi na tako imenovano prizorišče zločina in takrat se dogaja vse v nekaj sekundah. Čeprav ima končno besedo sodišče, ampak takrat traja, saj pravim, na začetku postopka se po navadi zgodi zelo na hitro, nekaj nujnega, da se zavaruje ali varnost ljudi ali pa verjetno premoženja. Zato mora biti policija dobro opremljena, pa ne le z materialno-tehničnimi sredstvi, o čemer bo verjetno razprava predvsem pri nadaljnjem, drugem zakonu, temveč tudi s pravnim znanjem. Ta zakon, kot sem že rekel, prinaša pridobitve na tem področju. Po mojem mnenju se bistvo zakona skriva v 1. členu predloga zakona, pa če dovolite, da ga citiram: "Policija opravlja naloge in pooblastila po določbah tega zakona zaradi zagotavljanja temeljnih dolžnosti policije, ki obsegajo: zagotavljanje varnosti posameznikom in skupnosti, spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter krepitev pravne države." Torej je pri opravljanju svojega dela policist vpet, tako kot sem že prej v stališču poslanske skupine rekel, med kladivo in nakovalo oziroma tanka je meja pri njihovem delovanju, medtem ko postanejo junaki ali pa na drugi strani lahko postanejo celo krivci oziroma bedaki zaradi svojega delovanja. Večina policijskih pooblastil in nalog je sicer prenesena iz podzakonskih predpisov, kar pomeni, da se posamezni standardi določb pravilnika vnašajo v sam zakon in to je treba absolutno podpreti, s tem se tudi posledično zmanjšujejo podzakonski predpisi. Morda samo nekaj glavnih načel, zakaj bom podprl zakon. Predlog zakona prinaša jasnejšo in preglednejšo ureditev, s tem ko uvaja temeljne pojme pri obravnavi policijskih pooblastil. Prvič v zgodovini Slovenije se opredeljuje policijski postopek, postavlja se jasne pogoje za uporabo splošnega pooblastila. Prvič se opredeljujejo splošna načela za opravljanje policijskih nalog. Natančneje se določa opravljanje nalog naših policistov v tujini in njihovo delovanje znotraj Evropske unije. Teh nalog je veliko, pomembno pa je tudi, da pri določenih policijskih pooblastilih rešitve strmijo k večji učinkovitosti policije, kar mislim, da je naloga oziroma prizadevanje vseh nas, da so policisti pri svojem delu čim bolj učinkoviti, pa najsibo pri zmanjšanju vseh kaznivih oziroma kriminalnih dejanj v naši državi. Predlog zakona tudi opredeljuje ukrepe policije v zvezi s prepovedjo približevanja, ker smo večkrat imeli, vsaj na področju sociale, te primere, ko smo se večkrat znašli na neki meji, kaj sploh pomeni prepoved približevanja. Natančneje se ukrepa glede nasilja v družini, uvajajo se nova policijska pooblastila za preprečevanje nasilja na športnih prireditvah, ureja varovanje določenih oseb in objektov ter natančneje opredeljuje zbiranje in posredovanje podatkov. Sam sem pri prebiranju predloga zakona s posebnim zanimanjem prebral prav ta določila glede preprečevanja nasilja na športnih prizoriščih, tako imenovana prepoved udeležbe na športnih prireditvah in prekinitev potovanja, o čemer je bilo danes že veliko govora. Mislim, da se bomo vsi strinjali, da se uresničujejo naša zagotovila – pa tukaj ne gledamo na politično pripadnost –, da bo to področje urejeno in to tako, da so – kar je razlika s predlogom gospoda Vilfana –, v temu predlogu že vnesene pripombe Zakonodajno-pravne službe, kar v predhodnem predlogu ni bilo upoštevano. Je pa tudi razveseljivo, da v našem pravnem redu končno dobimo nek zakon, ki se ukvarja z nasiljem na športnih prireditvah. Vemo, da marsikateri navijač verjetno ne bo zadovoljen s tem zakonom, tudi transparentni jasno kažejo njihovo – ampak pravim, da to niso pravi navijači, to so huligani. Pa ne bom govoril samo o zadnjem primeru ,ki je bil večkrat že izrečen, ko je bila tekma dveh največjih rivalov – tudi v tujini se to pogosto dogaja. Morda še en stavek. Ta zakon ima 167 členov, za predlog gospoda Vilfana mislim, da je imel štiri člene vse skupaj, pa dva sta bila tista, ki morata biti sestavni del vsakega zakona. Tako je razlika kar očitna, zato lahko res rečemo, da tukaj gre za sistemsko rešitev, tam pa je šlo za neko minimalno oziroma parcialno rešitev. Pa še enkrat povem, kar sem povedal že pri predlogu zakona gospoda Vilfana: niti najboljši zakon na svetu ne more rešiti oziroma preprečiti kakršen koli incident. Imamo redarja, imamo policiste, potem pa že ko imamo policiste, ki hočejo ukrepati, imamo pa na drugi strani takoj to določbo o človekovih pravicah in tukaj so po navadi policisti, bom rekel, neke žrtve, ne pa tisti, ki bi morali preprečevati žrtve. Verjetno bo zbudilo vsaj kakšno domišljijo novo policijsko pooblastilo, ki sem ga z zanimanjem prebral, to je cestna zapora z blokadno točko. Priznam, nisem vedel, da to pooblastilo ne obstaja v naši zakonodaji, pa tudi upam, da ne bo prevečkrat prišlo do njegove uporabe; naj se s tem ukvarjajo raje filmski producenti. S tem pooblastilom je policiji dano pooblastilo, da lahko postavi cestno zaporo z blokadno točko zaradi popolne ali selektivne kontrole nad vozili in osebami ob točno določenih pogojih. Zelo zanimivo pooblastilo, upam, da do njega ne bo velikokrat prišlo, ampak v tistih kriznih trenutkih pa je le prav, da imajo policisti neko pooblastilo, s katerim lahko preprečijo morebitne kriminalne ali pa kakšne druge slabe zgodbe v Sloveniji. Lahko bi govoril še o kakšnih drugih pooblastilih, predvsem imam občutek, da smo premalo ob tem zakonu govorili o pooblastilih in nalogah policije, ko prihaja do nasilja, predvsem nasilja v družini. Tem je treba dati poleg tega zakona tudi na drugih področjih veliko pozornost, tako da sem zelo vesel, da ta zakon zelo natančno opredeljuje, kaj je nasilje v družini oziroma kako lahko policisti postopajo v teh primerih. Mogoče še glede začetka postopka. Kot vsi vemo, postopek se je začel, o njem smo začeli govoriti leta 2010 – torej bivša vlada. Zakona je izpeljanka tistega predloga zakona, po mojih informacijah tam okoli 80, 90 %, ampak kot vedno in v praksi, hudič je v podrobnostih. Verjamem, da so se v teh dveh letih te podrobnosti tako izkristalizirale, da bo z zakonom v dani obravnavi res deležen minimalnih popravkov, če sploh kakšnih, ker je vsebina zelo dobra. Morda za zaključek, strinjam se z navedbami nekaterih kolegov, mislim, da je gospod Mišič govoril, ali gospod Brulc, glede varnosti policistov. Vedno govorimo o varnosti vseh naših državljanov, pozabljamo pa na varnost naših policistov, ki so tisti, ki bi morali varovati, ampak marsikdaj se pozablja, da je njihova varnost zapostavljena. Policiste se predstavlja kot neke inkasante, hudiče v modrem in tako naprej, v bistvu pa so njihove naloge v treh četrtinah čisto drugačne, zato je njihova varnost pomemben aspekt, ko razmišljamo o tej varnosti. Pri njih se pogosto zgodi, da se pozabi na njihove človekove pravice in postanejo sami šibkejša stranka v postopkih. Zato je prav, da ta zakon daje tudi policistom, bom rekel, neke naloge, da lahko zaščitijo poleg vseh ostalih državljanov tudi sebe. In tudi to je en pomemben aspekt, zakaj bom ta predlog v prvi obravnavi podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, torej Vlada. Gospod državni sekretar, boste odgovorili na nekatera vprašanja? Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Uvodoma bi poudaril, da me zelo veseli, kajti če sem pravilno razumel, dejansko vsi, tako koalicija kot opozicija, podpirate to policijsko zakonodajo in jo boste soglasno potrdili, če sem pravilno razumel to razpravo. Kar se tiče posameznih vprašanj, bom poskušal odgovoriti; se opravičujem, če bom koga pozabil. Začel bi z vprašanji spoštovane gospe poslanke mag. Potrate. Tu bi poudaril, da zakon o nalogah in pooblastilih policije prinaša večjo varnost in večje spoštovanje človekovih pravic, saj določa, da minister za notranje zadeve izda Pravilnik o policijskih pooblastilih po pridobitvi predhodnega soglasja varuha človekovih pravic, kar je pomembna novost, ki je do sedaj ni bilo, in sem to tudi uvodoma že predstavil. V zvezi z vprašanjem spoštovanega gospoda poslanca Čehovina glede obveščevalne dejavnosti moram poudariti, da dosedanja praksa na policiji kaže, da kriminalistično pridobivanje in vrednotenje informacij normativno ni urejeno tako optimalno, da bi omogočalo učinkovito delo na tem področju. Zato je predlagana ta rešitev, ki prinaša jasno vedenje, da bo policija pridobivala in vrednotila ustrezne informacije, in je tudi v zakonu ustrezno obrazloženo, kaj je kriminalistično-obveščevalna dejavnost, da se pri tem ne sme izzivati kriminalne dejavnosti in drugo, torej je to nekako v zakonu sedaj ustrezno urejeno. Izpostavljeno je bilo vprašanje glede hišnih preiskav in obveščanja medijev tekom hišnih preiskav. Pri tem moram odločno poudariti, da policija medijev ne obvešča o načrtovanih aktivnostih. Medijev ne obvešča policija o konkretnih operativnih aktivnostih, kajti policija dela strokovno in celo v interesu dela policije je, da se medijev ne obvešča, da se ne izpostavlja policistk in policistov, da se ne izpostavlja kriminalistk in kriminalistov, ki svoje delo opravljajo strogo profesionalno, skrbno, vestno in odgovorno. Kdo medije obvešča – tega pač s strani policije ni. Tu lahko samo domnevamo ali špekuliramo, da medije obveščajo stranke oziroma tisti, ki so v postopku, ali mogoče odvetniki oziroma drugi občani ali ne vem kdo, ko domnevno vidijo določene aktivnosti. Kajti, še enkrat poudarjam, policija predhodno medijev ne obvešča. Res pa je, da policija po končani konkretni akciji, po konkretni operaciji potem tudi obvesti medije, vendar po končanih postopkih. Kajti, kot je omenil spoštovani gospod poslanec Gašpar Gašpar Mišič, naš interes je, da se varuje identiteto policistk in policistov ter kriminalistk in kriminalistov, ki opravljajo konkretno delo. V zvezi z vprašanjem spoštovanega gospoda poslanca Vebra glede mednarodnega sodelovanja, sodelovanja v okviru Europola, Interpola, moram poudariti, da se na Ministrstvu za notranje zadeve zelo zavedamo potrebnosti kvalitetnega in učinkovitega mednarodnega sodelovanja v okviru mednarodnih policijskih organizacij. Zato tudi v zakonu o organizaciji in delu policije določamo nacionalno enoto Europola in dajemo torej temu poseben poudarek. Glede nekih konkretnih postopkov, kot ste omenili, glede depeš, založitve depeš, ne vem, kaj točno ste mislili glede konkretnih postopkov. Seveda, to je pa stvar tako disciplinske kot kazenske odgovornosti zaposlenih v policiji. Vendar je to zdaj že normativno ustrezno urejeno v obstoječi zakonodaji. Glede vprašanja spoštovanega gospoda poslanca Brulca o zaščiti policistov in policistk, bi tukaj želel poudariti, da to bolj sistemsko določa Zakon o organizaciji in delu policije tako glede varovanja, glede ogroženih policistov, pravne pomoči, psihološke pomoči, izplačilo odškodnin po poškodbah in tako naprej, kar bo predstavljeno potem pri drugem zakonu. Pomisleki so bili izraženi glede 113. in 114. člena predloga zakonov in glede mnenja informacijske pooblaščenke. Po našem mnenju in po mnenju stroke, govorim o stroki na Ministrstvu za notranje zadeve in še posebej o stroki v slovenski policiji, torej tista, ki operativno dela v teh policijskih postopkih, obstajajo tehtni in zakoniti razlogi, da vsebina 113. in 114. člena ostaneta v predlagani dikciji. Pa bi tukaj, če dovolite, kar malo več vam pojasnil. V prvem odstavku 113. člena tega zakona gre večinoma za prepis sedaj veljavnega sedmega odstavka 54. člena Zakona o policiji, dodana pa je pomembna obveznost, da gre za sredstva, ki so v uporabi v policiji. V tretjem odstavku gre za prepis osmega odstavka 54. člena Zakona o policiji, zaradi večje pravne varnosti pa je dodan skrajni rok brisanja podatkov, ki prej ni bil določen. Dejstvo tudi je, da je uporaba avdio in video snemanja vezana na izključno na konkretno izvajanje policijskih nalog, dokazovanju prekrškov in kaznivih dejanj ter identificiranju kršiteljev in storilcev, kot to izhaja iz prvega in tretjega odstavka 113. člena in nikakor nima generalno preventivnega značaja. Torej gre za izključno izvajanje nalog, katere je policija dolžna izvajati na podlagi zakona. Nadzor nad delovanjem teh določb po obstoječi ureditvi je že vzpostavljen in deluje in zlorabe zaenkrat niso bile zaznane. Zato menimo, da dodatno določanje sredstev, kot to predlaga informacijska pooblaščenka, ni potrebo, saj iz predloga zakona izhaja, da gre za tehnična sredstva, za fotografiranje ter avdio in video snemanje ter tehnična sredstva za označevanje ali identifikacijo oseb, vozil in predmetov, ki so v uporabi v policiji. Tukaj moram poudariti, da ima enako ureditev večina evropskih policij. Glede 114. člena predloga zakona, gre pri prvem odstavku tega člena za prepis sedaj veljavnega devetega odstavka 54. člena Zakona o policiji, je pa enako kot v 113. členu predloga zakona dodana varovalka, da smejo policisti uporabljati le tista sredstva, ki so v uporabi v policiji, s čimer pa želimo preprečiti, da bi policisti izvajanje policijskih pooblastil snemali bodisi s svojimi zasebnimi mobilnimi telefoni in drugo zasebno avdio in video opremo. Ni zanemarljivo dejstvo, da se s snemanjem izvajanja policijskih pooblastil zagotavlja tudi večja pravna varnost oseb v policijskih postopkih. Z njihovo pomočjo je namreč lažje ugotoviti dejansko stanje v primeru nestrinjanja državljana s postopkom policista, kot je omenil spoštovani gospod poslanec Möderndorfer. Policist je odgovoren za varnost pridržane in zadržane osebe od njene namestitve v prostor za pridržanje do izpustitve, ravno s pomočjo video nadzora pa so policisti v preteklosti že večkrat uspešno preprečili poskuse samomorov oseb v prostorih za pridržanje. Video nadzor omogoča tudi preverljivost domnevno grdega ravnanja s pridržano oziroma zadržano osebo. Poleg tega je pomembno tudi to, da je varuh človekovih pravic že večkrat priporočil, da bi zaradi učinkovitejšega preverjanja domnevnega grdega ali nehumanega ravnanja s pridržanimi osebami čim prej vse prostore za pridržanje opremili z napravami, ki omogočajo video nadzor. V drugem odstavku je dodana uporaba navedenih tehničnih sredstev zaradi učinkovitega zagotavljanja varnosti ljudi in premoženja pri spremljanju javnih zbiranj, če na podlagi okoliščin mogoče pričakovati množične kršitve javnega reda ali kaznivih dejanj. Gre torej za tista javna zbiranja, kjer obstaja možnost za nastanek škode ali ogrožanja dobrine, ki se varuje z opravljanjem policijske naloge. Poudariti moram tudi to, da je določen rok hrambe videoposnetka iz 128. člena potreben prav zaradi preverjanja zakonitosti in strokovnosti ravnanja ali opustitev ravnanja policistov v pritožbenih, kazenskih, odškodninskih in drugih postopkih. Prepričani smo in stroka je prepričana, da so to tehtni razlogi, zaradi česar predloge informacijske pooblaščenke o črtanju prvega odstavka 114. člena zakona ne moremo sprejeti, kar je bilo informacijski pooblaščenki tudi že obrazloženo in pojasnjeno. Zdaj, glede še dodatnega vprašanja spoštovanega gospoda poslanca Mišiča, Gašpar Gašpar Mišiča, bi poudaril še to, da zakon o organizaciji in delu policije in zakon o nalogah in pooblastilih policije smo pisali – če govorim zdaj kar o obeh zakonih tudi, ker je izpostavil oba zakona –, tudi s ciljem večje zaščite policistov. Zato je ta pozornost za zaščito policistov še posebej dana tudi z določbo o uporabi maskirnega pokrivala med opravljanjem policijskih nalog v tistih primerih, ko bi bili policisti lahko ogroženi. Torej, izključno v interesu zaščite policistk, policistov, kriminalistov in kriminalistk. In seveda smo temu segmentu tudi prisluhnili in tudi v praksi prisluhnemo predlogom in pobudam pristojnih sindikatov. Izpostavljeno je bilo tudi to, da se v kakšnih primerih ali pa v posameznih primerih nič ne zgodi po policijskih akcijah več let, kot je izpostavil spoštovani gospod poslanec. Poudariti je treba, da je policija prva stopnja v predkazenskem postopku in torej policija veliko pozornost namenja strokovnemu usposabljanju, izobraževanju, s posebnim poudarkom na preiskovanju gospodarske kriminalitete, na področju česar bodo potrebne in bodo zagotovo še dodatne aktivnosti za usposabljanje in izobraževanje postorjene. Seveda je pa nadaljnji problem sodstvo, tako postopki na tožilstvo, predvsem pa na sodišču, ko se v številnih primerih vlečejo nerazumno dolgo in ne dosežejo sodnega epiloga v razumnem roku. Tukaj bi poudaril to, da lahko rečemo, da slovenska policija dela dobro, kvalitetno; da policistke in policisti, kriminalistke in kriminalisti in ostali zaposleni opravljajo delo strokovno in odgovorno, seveda pa bo še za bolj učinkovite postopke, torej od policijskih aktivnosti, policijskih akcij do pravnomočnosti, treba spremeniti tudi zakon o kazenskem postopku in pripraviti nov, sodoben zakon o kazenskem postopku, da bodo ti postopki krajši, učinkovitejši in da bodo zadeve tudi v razumnem roku dobile sodni epilog. Še glede primera, ki ga je izpostavil spoštovani gospod poslanec Möderndorfer, ko je omenil nek primer, ki je bil na radiu. Strokovne službe bodo ta primer proučile, tako da se vam zahvaljujem za to opozorilo. Če sem razumel, se je nanašalo na vprašanje dokazovanja oziroma uveljavljanja pravic tega državljana, da ni dobil ustrezni odziv in tako naprej. To je pa prav tista rešitev, kot sem že prej omenil, v predlaganem 114. členu predloga zakona, ki ga je pooblaščenka predlaga v črtanje, in sicer ta člen določa, da za spremljanje zakonitosti izvajanja policijskih pooblastil smejo policisti uporabljati tehnična sredstva za fotografiranje ter avdio in video snemanja, ki so v uporabi v policiji. Torej gre za večanje pravne varnosti tako zaposlenih na policiji in pa tudi večanje pravne varnosti oseb, ki so v policijskih postopkih, oziroma oseb, ki so potrebovale pomoč ali asistenco policije. Prav na ta način se lahko zagotovi večja pravna varnost vseh udeležencev v postopku. Za konec mogoče še, je bilo izpostavljeno, domnevno drugačen pogled na spremenjeno policijsko zakonodajo, ker je bilo očitano, da spoštovani gospod minister, dr. Gorenak, ima drugačen pogled, kot ga je imel v prejšnjem mandatu kot opozicijski poslanec. Dovolite, da bi predlagal, da preverite magnetogram, kakšno je bilo njegovo stališče kot opozicijskega poslanca v preteklem mandatu pri obravnavanju policijske zakonodaje, kajti takratni minister, pardon, sedanji minister za notranje zadeve in takratni opozicijski poslanec ni imel bistvenih pripomb na vsebino predloga zakona o nalogah in pooblastilih policije, temveč predvsem na vsebino drugega zakona, organiziranost in delo policije, ki ga bomo obravnavali v nadaljevanju. Kar se pa tiče, samo še tole za zaključek, glede predloga zakona spoštovanega gospoda poslanca Vilfana, pa mislim, da je že gospod poslanec Braniselj utemeljeno in argumentirano odgovoril, zakaj so bile rešitve v njegovemu zakonu drugačne, da rešitve niso bile ustrezno amandmirane glede na mnenje Zakonodajno-pravne službe. V tem tekstu zakona pa je besedilo ustrezno izboljšano, kvaliteto, in če še enkrat za zaključek, se vam vsem zahvaljujem za izraženo podporo temu zakonu. Hvala.
Hvala lepa, gospod državni sekretar, za odgovore. S tem ugotavljam, da so vsi razpravljavci, ki ste to želeli, tudi dobili besedo. Gospod Gašpar Gašpar Mišič, prosim? Imate repliko ali kaj? Sicer bo zdajle delitev časa. Replika. Gašpar Gašpar Mišič, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Torej želel bi samo komentirati začetno izvajanje spoštovanega gospoda Marolta glede uhajanj informacij o obveščenosti medijev, ko se odpravi policija na neko hišno preiskavo. Veste, verjamem, da so o določenih akcijah seznanjeni natančno določeni policisti oziroma policistke in da se natančno ve, kdo razpolaga z določenimi informacijami. Ampak zanimivo je, da mediji in kamere so postavljene na stojalih fiksno, še preden pride policija na kraj preiskave. To je nekoliko moteče, ampak to, poglejte, to meče slabo luč in zmanjšuje kredibilnost policije in vse, kar si želim kot državljan in danes kot poslanec, je to, da dvignemo ugled naše policije. Ne nazadnje je od ugleda naše policije in kredibilnosti odvisen tudi ugled naše države v mednarodnem prostoru. Zato si želim, da se v bodoče, če je to le mogoče, ta vpliv in ta poseg v informacije, s katerimi lahko razpolagajo izključno samo policisti, ki vodijo določeno preiskavo, določen primer –, da se to več ne dogaja, da se da večja pozornost oziroma večji nadzor nad posameznimi akcijami, ki se bodo izvedle. Če ne, veste, stvar zvodeni. Celotna akcija je nekako podkrepljena – in potem vržemo kost v javnost, da naj javnost dobesedno obdeluje in se ukvarja s tem, ali je to ta politična opcija, ali je druga politična opcija, ali kdo je komu kaj serviral oziroma podtaknil. Slovenska policija si tega ne sme dovoliti. Slovenska policija, jaz si samo želim, da je naša policija spoštovana, da ima ugled. Spomnim se časov, ko sem bil še na Srednji pomorski šoli, ko si videl uniformiranega policista, si imel res nek odnos in spoštovanje. Danes, žal, mladi, ko jih opazujete in odnos do policistov ni več takšen, kot je bil nekoč. Policist je bil spoštovan in mora biti tudi danes spoštovana oseba. Vsaka oseba v tej državi, ki nosi uniformo, mora biti spoštovana, še posebej policisti, ki v svojih akcijah velikokrat zastavljajo svoje življenje za rešitev državljank in državljanov in za zaščito. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ugotavljam, da ste vsi razpravljavci, ki ste to želeli, dobili besedo. Glede na to, da je ostal čas na razpolago, čas, ki je določen za to točko, sprašujem, ali se bo še kdo pri delitvi časa, ki je preostal, še prijavil k besedi. Ocenjujem, da ne. Gospod državni sekretar, seveda vam dam besedo. Očitno ni nobene druge želje po razpravi. Želite vi odgovoriti? Mag. Robert Marolt, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Odgovoril bi spoštovanemu gospodu poslancu Gašparju Gašpar Mišiču. Še enkrat bi poudaril, da policija nikoli ne izda lokacij o opravljanju hišnih preiskav. To mi zagotavljata kolegica in kolega, ki sta tukaj, da o tem ti podatki iz policije ne gredo. Vemo pa, da o odredbi o hišni preiskavi in o drugih ukrepih, o tem odloča preiskovalni sodnik na predlog tožilca. Torej, je seznanjen tudi preiskovalni sodnik, potem je seznanjen tudi tožilec, ki vodi in usmerja predkazenski postopek. Zato lahko poudarim samo to, da policija o tem ne obvešča javnosti. Še enkrat poudarjam, policija po končani akciji ali da sporočilo za javnost ali skliče tiskovno konferenco. O tem pa v okviru policije podatki ne gredo medijem. Hvala.
Hvala lepa. Kljub temu da sem prej vprašal, bom pa kljub temu dal še čas na razpolago in bom odprl listo in potem se prijavite, ker enkrat se javi en, drugič drugi. Odpiram listo in prosim, da se prijavite. Prijavite se. Gospod Srečko Meh.
Z odgovorom državnega sekretarja sem zadovoljen, kar zadeva policijo in javno in medije, ki so tam. Na vsak način pa to priložnost izrabljam kot protest, da kadar se v dokaznem postopku preiskujejo posamezni primeri, da se takrat zgodi to, da mediji že čakajo, ko preiskovalci pridejo tja. Se pravi, ne zdi se mi prav, ni dobro in tudi ni dobro za samega duha, ker na ta način potem mediji dobijo material. Seveda s tem ne mislim, da mediji ne smejo biti obveščeni, ampak naj bodo obveščeni takrat, ko bodo postopki v pravem trenutku oziroma v pravem zaporedju. Hvala lepa.
Res, priznam, da nisem prej čisto cel čas spremljal seje, ker sem bil tudi zunaj, ampak če menite, da rabite repliko [[...]] Izvolite, gospa Maša Kociper.
Hvala lepa. Ravnokar sem se nameravala proceduralno pritožiti, kajti resnično sem želela samo replicirati gospodu državnemu sekretarju, svojo razpravo sem namreč že opravila. Skratka, gospod državni sekretar, tema, ki sta jo odprla z gospodom Mišičem, je zelo relevantna. Tudi mene moti, kaj se v zadnjih časih dogaja, in ne zdi se mi korektno, da ste kar tako, z levo roko zamahnili in krivdo za to, da se to dogaja, naprtili tožilstvu in sodišču. Kdor koli je kriv za to, da prihaja do teh kršitev, to ni prav, tudi če je to na sodišču, ali tožilstvu, ali na policiji, veljajo enaka merila. Je pa verjetno dejstvo, da je na policiji seznanjeno veliko več ljudi s tem, kdaj se bodo posamezna preiskovalna dejanja opravljala, kot pa na tožilstvu in sodišču. O tem ni nobenega dvoma. O velikih preiskovalnih dejanjih je lahko obveščenih tudi po 100 ali več policistov. Tako mislim, da kar tako reči, da sigurno to ne prihaja s policije, ampak s tožilstva ali sodišča, ni korektno. Z vami zdaj ne želim parlamentirati, to nima nobenega smisla. Prosila bi samo, da se pač na vseh nivojih spoštujejo te osnovne človekove pravice in da se v primerih, ko do kršitev prihaja, kjer koli že, naredi vse za to, da se kršitelje najde in da se na ta način prepreči zlorabe za v bodoče, samo to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Patricija Šulin. Prosim.
Predsedujoči, hvala za besedo. Pozdrav vsem prisotnim! V svoji razpravi bom kratka, želim izpostaviti samo nekaj stvari. Povem, da bom ta zakon o nalogah in pooblastilih policije podprla, predvsem iz več razlogov. Prvi razlog je ta, ker je sedanji veljavni Zakon o policiji še iz leta 1998, sicer je bil večkrat dopolnjen in spremenjen, vendar je glede na vse spremembe v naši družbi, predvsem, ko so še vedno ogrožene človekove pravice in temeljne svoboščine, v nekaterih delih tog in ga je treba prevetriti. Tako imamo sedaj pred seboj ta predlog o zakonu o nalogah in pooblastilih policije, ki zajema kompleksno vsebino policijskih pooblastil. Vsi vemo, da je temeljna naloga policije zagotoviti spoštovanje pravnega reda, ob spoštovanju človekovih pravic, seveda. Osnovni cilj policije je preverjanje spoštovanja predpisov in navodil, vendar je skozi nadzorno dejavnost treba zasledovati tudi uspešnost organizacije in posameznika, kar nas je danes tukaj večkrat skrbelo. Policija tudi svojo dejavnost usmerja v prizadevanje, da bi državljanom zagotovila kakovostne varnostne storitve. Toda zelo hitro se lahko zgodi, da nenadzorovana uporaba policijskih metod ogrozi človekove pravice in temeljne svoboščine, ki so neločljivo povezane z demokracijo in s pravno državo in zaradi česar pogostokrat utemeljeno jamramo in se zavzemamo za to našo pravno državo. Zame je med poglavitnimi rešitvami, ki jih zakon ureja v zvezi s policijskimi nalogami, tudi ta nova uredba, ki ureja tudi kriminalistično pridobivanje in vrednotenje informacij kot proces zbiranja, vrednotenja in analiziranja osebnih in drugih podatkov o kriminalni dejavnosti fizičnih in pravnih oseb ter hudodelskih združb v zvezi s preprečevanjem, odkrivanje in preiskovanjem kaznivih dejanj s področja terorizma, čezmejne organizirane ali gospodarske kriminalitete z veliko premoženjsko škodo ter kaznivih dejanj z elementi nasilja in korupcije, česar je pri nas veliko in je sedaj to določeno v 11. členu predloga tega zakona, ki ga imamo pred seboj. Policija je, kot vemo, že sedaj zagotavljala pomoč tudi državnim organom pri opravljanju njihovih nalog, kar je v novem predlogu določeno v 12. členu predloga zakona. Naj samo primeroma povem iz prakse, da se je pomoči policije posluževalo in se jo še vedno poslužujejo tudi državni organi in inšpekcijske službe, druge inšpekcijske službe v naši državi. Tako smo tudi davčni inšpektorji, ko smo inšpicirali sivo ekonomijo in delo na črno predvsem v gradbeni stroki, ko se je začelo opažati, da so na teh gradbiščih zaposleni delavci na črno predvsem iz bivših jugoslovanskih republik, skupaj z delovno in tržno inšpekcijo, v nekaterih primerih zaprosili za pomoč policije v smislu, če bi prišlo do upiranja teh ljudi ali pa če bi bili morebiti tudi sami ogroženi kot pooblaščene osebe pri izvajanju tega inšpekcijskega nadzora. Tako pozdravljam natančnejšo ureditev tudi tega področja, saj vemo, da je uporaba strelnega orožja kot najhujšega prisilnega sredstva omogočena le policistu. Drugim inšpekcijskim organom, državnim inšpekcijskim organom po zdajšnji zakonodaji strelno orožje ni dovoljeno oziroma ni zakonsko urejeno tako, da ga lahko pooblaščena oseba nosi. Moram povedati tudi, da smo v takih akcijah s policisti vedno dobro sodelovali in tudi je bilo njihovo delo strokovno opravljeno. Za konec naj povem, da tudi jaz kot vsi pričakujem, da bo zakonitost in strokovnost ravnanja policistov še boljše zagotovljena. Da naši policisti opravljajo delo odgovorno in dobro ter da je treba pravzaprav spremeniti kazenski postopek tudi v delu, da se bodo postopki reševali v razumnem roku in da bodo dobili sodni epilog. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Tamara Vonta.
Hvala lepa. Tudi sama bi izrazila najprej skrb nad tistim delom, o katerem je že nekaj mojih predhodnikov izrazilo mnenje, in sicer gre za snemanje na določenih dogodkih. Gre samo za to, da moram to tudi jasno in glasno povedati, da sem in bom vedno proti takšnim načinom nadzora in tudi tako odprto možnosti zlorab tega nadzora. Druga zadeva, ki pa bi jo želela omeniti, je pa prav ta, o kateri smo govorili in ki se mi ne zdi niti malo smešna, in sicer zavedati se moramo, da noben od medijev nima svoje obveščevalne službe. Kar pomeni, da vse informacije o postopkih, ki se dogajajo, o hišnih preiskavah in podobno, uhajajo tam, kjer se začne ta klopčič, ta proces odvajati. Se pravi, da informacije uhajajo od tam. Jaz ne bi bila tako nezaskrbljena nad tem dejstvom in si tudi ne bi upala trditi, da to ne prihaja iz policijskih vrst, ampak preprosto, če bi zelo grobo rekla, tisto, kar ste dejali, gospod Marolt, v bistvu ste na nek način celo prevrnili odgovornost na tožilstvo ali pa na preiskovalnega sodnika. Skratka, dejstvo je, da uhajajo informacije, in dejstvo je, da te informacije uhajajo z namenom in da so vedno povezane z določenimi osebami, tako kot veljajo tudi v novinarstvu določena pravila, kdaj je kakšen dogodek zanimiv. Se pravi, tisto, kar je novičarsko vredno objaviti, pa itak vemo, kaj je. Če bi cvetlični lonček padel na glavo nekemu xy, seveda to ne bi bilo tako zanimivo, kot če bi padel nekemu ministru ali pa poslancu. Enako lahko potem rečemo, če je hišna preiskava pri nekemu anonimnežu, je to zagotovo povsem druga zgodba kot pa, če je hišna preiskava pri komer koli drugem, ki ga javnost zelo dobro pozna in morda igra celo kakšno politično vlogo ali pa celo kakšno vlogo v političnih obračunih. Pa da se razumemo, ker pričakujem po tem svojem govoru, seveda, tudi gospoda Jerovška, ki se bo oglasil z znano temo, to bomo sicer seveda poslušali, ampak tukaj so bili tudi drugi gospodje, od gospoda Zidarja do gospoda Bavčarja in tako naprej. Skratka, meni osebno se to resnično zdi neprimerno. Mislim, da bi policija morala narediti več, da bi se odkrilo, od kod uhajajo informacije in kako prihaja do tega. Zato ker mediji imajo res veliko moč, ampak, zaboga, take pa spet ne! Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Hvala, podpredsednik. Osnovno poslanstvo policije je varovanje državljank in državljanov Republike Slovenije in prav je, da so vsi tisti, ki nas varujejo, tudi deležni našega spoštovanja. Da bi pa bili spoštovani in kredibilni in da bi imeli še večje zaupanje, morate razumeti – vsaj moja razprava je bila temu namenjena –, da se dejansko zavaruje ugled policije. To, kar se dogaja, to uhajanje informacij, ali to uhaja iz policijskih vrst, ali prihaja s strani tožilstva ali sodišča, je manj pomembno. Pomembno je to, da vse breme pade na ugled policije. Ministrstvo za notranje zadeve mora v prvi vrsti zaščititi ugled policije. Kako boste to dosegli – verjamem, da imate metode, kako se lahko zaščiti. Nadzor, nadzor in še enkrat pravilen nadzor. Ne smemo dopustiti, da se nam to dogaja v državi, da vse skupaj izzveni kot neka politična uprizoritev, zdaj se je zgodilo, tako ali drugače, in potem, normalno, je tudi ugled države zelo okrnjen. Moramo biti, tako kot je v današnjem članku zapisal gospod novi generalni direktor policije Stanislav Veniger, da želi imeti na ključnih mestih v policiji sodelavce, ki jim zaupa. Mi, državljanke in državljani Republike Slovenije pa želimo zaupati v slehernega policista in policistko, v našo policijo, v vse, na čelu z generalnim direktorjem policije in vsemi, ki so v njegovi službi, pa tudi v druge, s policijo povezanimi državnimi organi, pravosodje, tožilstvo in tako naprej. Če ne bomo zaupali v pravno državo, v pravosodje, potem ne vem, kam bomo prišli. Zato dajte, gospod sekretar, spoštovani gospod Marolt, razumeti. Ta razprava se je prav zaradi tega tudi nekoliko zavlekla, ampak mislim, da je to dobronamerno. Tokrat opozicija nima slabih namenov in jih tudi sicer nikoli nima. Vedno so opozicijski nameni pozitivni in dobri, vendar jih, na žalost, določeni ne razumejo in ne slišijo na pravilen način. Tokrat si želim, da razumete to kot pozitivno sporočilo. Mi, politiki, smo dolžni zavarovati suverenost države, zavarovati ugled naše policije. Če se bomo mi tako obnašali, potem se bo zagotovo tako tudi v praksi zgodilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še zadnji, ki mu dajem besedo, to je mag. Robert Marolt, državni sekretar.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Se opravičujem, če ste me mogoče napačno razumeli. Želel sem samo odgovoriti na namige spoštovanega gospoda poslanca Meha, ker sem ga razumel, da je mislil, da policija obvešča medije o hišnih preiskavah. Odgovoril sem samo na to in opozoril samo to, da o hišnih preiskavah lahko podatki ali informacije curljajo v javnost oziroma do medijev od vseh treh deležnikov. Samo pojasnil sem postopek, da policija sama ne more kar tako, ad hoc, opraviti hišne preiskave, dokler nima odredbe preiskovalnega sodnika. Za odredbo preiskovalnega sodnika pa mora preiskovalnemu sodniku dati predlog državni tožilec, ki usmerja in vodi predkazenski postopek. Torej sem povedal samo to, da je policija samo eden izmed treh deležnikov v tem postopku. Bi pa čisto konkretno podkrepil s tem, da obstaja nevarnost, da uhajajo informacije tudi iz vrst sodstva, iz vrst tožilstva. Kolegi so me zdaj seznanili, da imamo celo odprt sodni postopek oziroma konkreten sodni primer, kjer je uslužbenka oziroma zaposlena na enem izmed sodišč v Sloveniji storilcem izdajala načrtovane policijske aktivnosti. Glejte, ta sum pa kaže na to, da ni vsega kriva policija oziroma policistke in policisti ter kriminalisti, ne glede na to, koliko je seznanjenih. Zato sem želel samo, kot je spoštovani gospod poslanec Gašpar Gašpar Mišič rekel, ubraniti ugled policije, ubraniti ugled policistk in policistov, zato ker je nekako nelagodno poslušati očitek, češ, zdaj je pa policija kriva, policistke, kriminalisti, če je bila neka novinarska hiša nekje prisotna. Še enkrat poudarjam, slovenska policija si ne želi medijev, si ne želi kamer pri njihovem konkretnem operativnem delu, oni želijo v miru opraviti svoje delo, v miru opraviti svojo nalogo, svoje akcije in seveda potem po končani akciji obveščati medije. Res se opravičujem, če je bilo kaj narobe razumljeno, ampak policija ni edini deležnik v tem postopku pred izvajanjem konkretnih nalog hišne preiskave ali drugih ukrepov. Hvala.
Hvala lepa. Ne, na to ni replike in ni več delitve časa, ni replike in ni več delitve časa, zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj oziroma pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ORGANIZIRANOSTI IN DELU V POLICIJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina desetih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jankom Vebrom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Robert Marolt, državni sekretar z Ministrstva za notranje zadeve. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Cilj Predloga zakona o organiziranosti in delu v policiji je ureditev normativne podlage za sodobno policijsko organizacijo, njeno vodenje in usmerjanje ter jasno razmejitev pristojnosti med ministrstvom in policijo, urediti specifična delovnopravna razmerja v policiji, status in zaščito policista, usposabljanje, izobraževanje in raziskovalno dejavnost ter zagotoviti tesnejšo vpetost policije v delovanje lokalne skupnosti in tesnejše sodelovanje policije z drugimi subjekti ter s tem še boljšo organiziranost in boljšo učinkovitost delovanja policije. Poglavitne rešitve predloga zakona so sledeče. Prvič, natančna, jasna opredelitev razmerja med ministrstvom in policijo ter določitev nalog, ki jih ministrstvo opravlja za policijo. Drugič, podrobnejša opredelitev usmerjanja in nadzora ministrstva nad policijo, pooblastil nadzornikov Direktorata za policijo in druge varnostne naloge ministrstva in omejitev pri opravljanju nadzora, ko usmerjanje prevzame državni tožilec. Tretjič, krepitev decentralizacije ter avtonomnosti in samostojnosti policijskih uprav. V primerjavi s sedanjo ureditvijo je v predlogu zakona dan poseben poudarek večji samostojnosti delovanja policijskih uprav in s tem decentralizacij policije ob jasnih strateških usmeritvah in izhodiščih Generalne policijske uprave. Pri opredeljevanju pristojnosti posameznih organizacijskih enot je upoštevano načelo subsidiarnosti, ki omogoča, da se pravo delo izvede na pravem mestu. Konkretno to pomeni, da Generalna policijska uprava opravlja predvsem strateške naloge, razen operativnih enot, kot so specialna enota, letalska policijska enota in nekatere druge enote; policijska uprava zlasti naloge, usmerjene v usklajevanje na ravni regije in policijske postaje neposredno izvajajo naloge in pooblastila policije. Četrtič, ponovno se uvaja sistem imenovanja generalnega direktorja policije, ki se izenačuje s sistemom imenovanja ostalih generalnih direktorjev na najvišjih položajnih delovnih mestih v javni upravi. Petič, obveščanje javnosti o delu policije je v predlogu zakona razširjeno tudi na direktorje policijskih uprav in komandirje območnih policijskih postaj, ki javnost obveščajo o varnostnih dogodkih na svojem območju. Šestič, usmerjenost policije k uporabnikom njenih storitev in učinkovito sodelovanje z drugimi organi in institucijami ter subjekti. Tukaj moram posebej poudariti, da gre za okrepitev sodelovanja z lokalno skupnostjo, z določitvijo obveznosti poročanja na zahtevo občinskega sveta ter uskladitev letnega načrta dela območne policijske postaje s prioritetami lokalne skupnosti. Torej, tako imenovana prednostna naloga modernih policijskih organizacij, kakršna je tudi slovenska policija, je v skupnost usmerjena v policijsko delo. Policijska organizacija je namreč namenjena uporabnikom storitev, torej tudi samoupravni lokalni skupnosti. Sedmič, okrepljeno partnersko sodelovanje pri zagotavljanju varnosti z ustanavljanjem svetov, sosvetov komisij ali drugih dogovorjenih oblik partnerskega sodelovanja. Osmič, poseben poudarek dajemo posebnosti ureditve delovnopravnih razmerij, ki omogoča nemoteno izvajanje operativnih nalog, opravljanje nalog v posebnih delovnih pogojih, nadurno delo, začasne premestitve in poseben poudarek in skrb za zaposlene, pravna pomoč in druge oblike. In še zadnje. Gre za nadgradnjo sistema izobraževanja in postopen prehod na višjo stopnjo izobrazbe za opravljanje nalog policista za večino delovnih mest v policiji. Predlog zakona o organiziranosti in delu policije tvori zaokroženo celoto s Predlogom zakona o nalogah in pooblastilih policije, ki smo ga ravno pri tem zaključili. Oba predpisa bosta tvorila temelj policijske organiziranosti in [[...]] [[znak za konec razprave.]] Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Dr. László Göncz v imenu Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik! Vsem skupaj še enkrat lep pozdrav! Predlog tega zakona, kot smo slišali, določa organiziranost policije in posebnosti delovnopravne ureditve. Njegov cilj je visoka raven pravne in osebne varnosti ljudi, varnosti njihovega premoženja, krepitev pravne države, okrepitev sodelovanja z lokalno skupnostjo, decentralizacija policije kot tudi uresničevanje obveznosti pri zagotavljanju mednarodne varnosti, ki jih je Republika Slovenija sprejela na policijskem področju, da poenostavim. Z omenjenimi navedbami in pa določbami se strinjamo, zato tudi najavljam najino podporo predlogu zakona v prvem branju. Sedaj pa še stališče z vidika narodnih skupnosti. V predlogu zakona in pa podzakonskih aktov, ki so priloženi predlogu, ni določena vidna javna in uradna raba jezika avtohtonih narodnih skupnosti na narodnostno mešanem območju ter raba simbolov avtohtonih narodnih skupnosti na teh območjih, kar pomeni, da veljajo vse določbe v zvezi s tem, tako,kot jih urejajo drugi zakoni oziroma podzakonski akti. Ker pa se v zvezi s tem pojavljajo določene nedoslednosti, na katere sproti opozarjamo, pa našo opazko oziroma pripombo izrazimo tudi v tej razpravi v okviru prve obravnave zakona. Treba je opozoriti na nujnost zagotavljanja dosledne dvojezičnosti na tablah, ki označujejo objekte policijske uprave in policijskih postaj s sedežem na narodnostno mešanem območju. In še posebej tudi na izobešanje zastave narodnih skupnosti skupaj z zastavo Republike Slovenije in ostalimi predpisanimi simboli na objektih policijske uprave in policijskih postaj s sedežem na narodnostno mešanem območju. Temu žal ni vedno tako. Naj zgolj za ilustracijo navajam, da v primeru narodnostno mešanega območja v Prekmurju je uporaba simbolov madžarske narodne skupnosti sicer dokaj dosledna, vendar negativne primere kljub našim opozorilom pa zasledimo prav na objektih policije in sodišč, kar je, milo rečeno, precej čudno in tudi nerazumljivo glede na visok standard pravne zaščite avtohtone narodne skupnosti. V podkrepitev naj še poudarim, da javna in uradna raba jezika avtohtonih narodnih skupnosti na narodnostno mešanih območjih sodi med temeljne posebne pravice narodnih skupnosti, ki omogoča obstoj in razvoj omenjenih skupnosti. Med posebnimi pravicami narodnih skupnosti je tudi raba simbolov narodnih skupnostih, ki se jih na omenjenih območjih uporabi skupaj s simboli Republike Slovenije in Evropske unije. To je opredeljeno, kot vsi vemo, v 11. členu in pa v 64. členu Ustave Republike Slovenije, v odločbah Ustavnega sodišča in tudi v določilih podzakonskih aktov, ki urejajo obe področji. Torej, še enkrat, zakon bova podprla, vendar upam, da bodo ta opozorila upoštevana. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerko Čehovin v imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija. Prosim.
Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani podpredsednik, državni sekretar in ostali prisotni! Žal Predlog zakona o organiziranosti in delu policiji vsebuje več pomislekov Pozitivne Slovenije kot pa zakon, katerega prvo obravnavo smo ravnokar zaključili. Sporno izhodišča, ki jih je vseboval prvi predlog zakona, organiziranost in delo v policiji, so bila sicer v medresorskem usklajevanju trikrat popravljena, kar nas v Pozitivni Sloveniji veseli, saj smo na te sporne rešitve tudi sami opozarjali. Z vsakim popravkom je ministrstvo blažilo sporne člene, nekaj nesprejemljivih rešitev pa je kljub temu v predlogu zakona le ostalo. Tako v Pozitivni Sloveniji ne moremo podpreti zakona zaradi naslednjih določb: prvič, imenovanja in razrešitve generalnega direktorja policije ter direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada, ki po predlogu zakona potekata po Zakonu o javnih uslužbencih, to je 48. in 5. členu predloga zakona. Smo namreč zagovorniki avtonomne strokovne komisije, ki je neke vrste varovalka proti političnemu kadrovanju in je bila v postopek izbire generalnega direktorja policije vpeljana z novelo g Zakona o policiji. Prednost te komisije je po našem mnenju predvsem v tem, da ministrovega kandidata lahko zavrne, kar pomeni, da minister ne more predlagati vladi in mora poiskati alternativo. Sprememba načina imenovanja generalnega direktorja policije po predlogu zakona pa pomeni velik korak nazaj pri zagotavljanju neodvisnosti operativnega delovanja policije. Na ta način se ministru za notranje zadeve omogoči popolnoma proste roke glede imenovanja generalnega direktorja policije. Kar pa je še slabše, generalni direktor policije nima več nobene zaščite pred samovoljo ministra niti, kadar gre za njegovo razrešitev. Drugič, degradacija Nacionalnega preiskovalnega urada v običajni sektor na kriminalistični policiji. Kot izhodišče je v predlogu zakona upoštevano dejstvo, da je Nacionalni preiskovalni urad notranja organizacijska enota Uprave kriminalistične policije Generalne policijske uprave, specializirana za obravnavo posameznih kaznivih dejanj in v organizacijskem smislu del Uprave kriminalistične policije. Tako Nacionalni preiskovalni urad postaja le ena od notranje organizacijskih enot uprave policije, čeprav so analize nesporno pokazale, da obstoječa organiziranost organov odkrivanja in pregona pa tudi njihova usposobljenost, metodologija dela, strategije in prioritete niso sistemsko ustrezne za odzivanje na nove zahtevne oblike kriminalitete. Da Nacionalni preiskovalni urad z novo ureditvijo izgublja svojo operativno avtonomijo, se kaže tudi skozi določilo o načinu izbora direktorja NPU, ki ga bo generalni direktor policije imenoval in razrešil po Zakonu o javnih uslužbencih. Po sedaj veljavni zakonodaji tudi za imenovanje direktorja NPU veljajo ista določila kot za imenovanje generalnega direktorja policije in skozi določila, kdo določa, katere preiskave sumov kaznivih dejanj bo prevzel Nacionalni preiskovalni urad – nič več direktor Nacionalnega preiskovalnega urada ampak generalni direktor policije z internim aktom na predlog direktorja! Tako bo odslej tudi Nacionalni preiskovalni urad podrejen politično imenovanemu generalnemu direktorju policije in posledično ministru. Naši pomisleki glede ukinjanja avtonomne strokovne komisije tudi pri imenovanju in razreševanju direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada pa so včeraj dobili tudi prezentacijo v praksi in se izkazujejo kot popolnoma utemeljeni in prav nič pretirani. In tretjič, ohlapnost določbe o vpoklicu tako imenovane pomožne policije, 103. člen predloga zakona. Trenutno še veljavni Zakon o policiji predvideva med drugim vpoklic pomožne policije zaradi nadomestitve angažiranja velikega števila aktivnih policistov pri izvajanju nalog velikega varnostnega rizika. Predlog 103. člena Zakona o organizaciji in delu v policiji pa je zelo ohlapen in predvideva vpoklic pomožnih policistov zgolj zaradi nadomestitve odsotnosti večjega številka policistov. Takšna dikcija tako omogoča vpoklic pomožnih policistov na primer tudi v primeru stavke policistov, kar pa je z našega vidika zelo sporno. Še sploh, če se spomnimo spomladanske stavke policistov in ministrove grožnje, da je na zavodih za zaposlovanje prijavljenih veliko ljudi, ki bi delali za 600 evrov. Taka ohlapna dikcija omogoča nadomeščanje policistov, ki izvajajo zakonsko določene oblike sindikalnega boja. Med drugim pomožni policisti praviloma niso strokovno usposobljeni za samostojno opravljanje policijskih nalog, ampak to počnejo z aktivnimi policisti in so jim bolj v pomoč ter delujejo po ukazu aktivnega policista in tako s samostojnim izvajanjem policijskih nalog s strani pomožnih policistov izzivamo večjo možnost poškodb pri delu pa tudi večjo verjetnost prekoračitve policijskih pooblastil. Poraja pa se nam tudi vprašanje, ali minister za notranje zadeve kuje neke vrste vzporedno policijo. To so glavni pomisleki Pozitivne Slovenije, za katere upamo, da se bodo tekom zakonodajnega postopka še odpravili oziroma da se bodo določbe zapisale bolj jasno, zato bomo sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, podprli, podporo zakonu kot celoti pa pogojevali predvsem z zahtevo po avtonomni strokovni komisiji pri imenovanju in razreševanju generalnega direktorja komisije in direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada. Za konec pa zgolj še en razmislek. Republika Slovenija je ena redkih držav, ki nima službe za zaščito pred obveščevalnimi dejavnostmi tujih držav. Sova je namreč izključno obveščevalna služba. V sedanjem času gre seveda bolj za zaščito poslovnih oziroma gospodarskih interesov kot tipično državnih interesov, a tudi slednji niso zanemarljivi, celo vedno bolj aktualni so. O nekaterih državah, po katerih se radi zgledujemo, kot na primer v Nemčiji je protiobveščevalna služba Verfassungsschutz del ministrstva za notranje zadeve. Glede na to, da danes ne govorimo samo o organiziranost policije, ampak tudi Ministrstva za notranje zadeve, saj se s predlogom zakona na Ministrstvu za notranje zadeve na novo uvaja notranja organizacijska enota, pristojna za usmerjanje in nadzor, nas v Pozitivni Sloveniji zanima, ali ste na Ministrstvu za notranje zadeve razmišljali tudi o kakšni dodatni službi, pristojni za protiobveščevalno dejavnost znotraj ministrstva. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Jerovšek v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Državni sekretar in spoštovane kolegice in kolegi! Tudi Predlog zakona o organiziranosti in delu v policiji je zakon dvojček, ki nadomešča Zakon o policiji iz leta 1998. V Poslanski skupini SDS se zavedamo, da je Predlog zakona o organiziranosti in delu v policiji eden od pomembnejših zakonov s področja notranjih zadev. Zakon posodablja in ureja delovanje policije. Glede na to, da je policijska dejavnost predvsem dejavnost varovanja življenja in premoženja ljudi ter zagotavljanja reda, so naloge policije eden od vitalnih delov skrbi za ljudi in za zagotavljanje nacionalne varnosti, saj vemo, da policija nadzoruje državne meje, v današnjem času je to zunanja meja Evropske unije. Zakon se odziva na moderna prizadevanja po prilagajanju policije spremenjenim razmeram v družbi. Policijo je treba vedno približevati potrebam ljudi in njihove varnosti, zato so se iz strogo hierarhičnega in centralizirano vodenega organa v modernem času uveljavlja več [[nerazumljivo]] , kar je tudi intenca tega zakona. Iz teh osnov izhajajo tudi cilji predloga zakona, ki z normativno ureditvijo omogočajo sodobno policijsko organizacijo, njeno vodenje in usmerjanje. Za demokratične politične sisteme je še posebej pomembna jasna razmejitev pristojnosti med ministrstvom in policijo, kakor tudi zelo jasno predvideno in limitirano usmerjanje ter nadzor ministrstva nad policijo. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo, da je v to materijo z odločbo poseglo tudi Ustavno sodišče leta 2003, zato menimo, da predlog zakona prinaša jasne rešitve, ki so že bile ustavno-sodno preverjene. V tem sklopu so seveda pomembne tudi omejitve, ki veljajo za ministrstvo pri usmerjanju in upravljanju nadzora nad policijo takrat, ko usmerjanje policije prevzame tožilec. Minister ima že po Zakonu o državni upravi določene pristojnosti v smeri do organa v sestavi, predlog zakona konkretneje določa vrsto usmeritev, kaj se šteje za usmerjanje in na kakšen način se izvaja. Določena so tudi pooblastila, ki jih za učinkovito opravljanje svojih nalog potrebujejo uslužbenci, ki nadzirajo delo policije. Prav tako je v 12. in 13. členu določen način in obseg obveščanja ministra in poročanja policije. V javnosti je največ zanimanja za rešitve na področju kadrovanja ključnih policijskih kadrov. V prejšnjem mandatu, pod ministrovanjem ministrice Kresalove, je bil uveden precej unikaten sistem imenovanja generalnega direktorja policije glede na prakso v javni upravi. Novela zakona to posebnost odpravlja in imenovanje generalnega direktorja policije izenačuje z imenovanjem ostalih generalnih direktorjev. Ob ustanovitvi Nacionalnega preiskovalnega urada je bil uveden tudi nekonvencionalen način imenovanja in odgovornosti predstojnika Nacionalnega preiskovalnega urada, saj predstojnik NPU hierarhično ni bil umeščen v urad in pristojnosti generalnega direktorja policije in direktorja kriminalistične policije. Tudi pri tem osnutek zakona normalizira in evropeizira položaj Nacionalnega preiskovalnega urada. V poslanski skupini smo seveda prepričani, da je povečevanje decentralizacije ter avtonomnosti in samostojnosti policijskih uprav pravilna usmeritev in da načelo subsidiarnosti omogoča racionalno delitev nalog, če se seveda upoštevajo strateška izhodišča Generalne policijske uprave. Zavedamo se, da se je v zadnjih letih število uniformiranih pripadnikov policije zmanjšalo, zato je treba iskati nove rešitve, ki omogočajo racionalnejšo rabo kadrovskih in materialnih virov. Rešitev, ki za zagotavljanje policijske podporne dejavnosti nemotenega opravljanja nalog policije omogoča tudi premestitev drugih delavcev in uslužbencev policije, med njimi tudi strokovno-tehničnih javnih uslužbencev, je eden izmed korakov v tej smeri in takšno usmeritev v poslanski skupini podpiramo. Kot je pokazala razprava pri prejšnjem zakonu dvojčku, je jasno, da je Vlada ta zakon pripravila z veliko skrbnostjo, da se je temeljito razmislilo o pozitivnih rešitvah in pomembnosti te materije za stanje v družbi in državi. Zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ocenjujemo, da so rešitve v tem predlogu zakona pozitivne in bomo Predlog zakona o organizaciji in delu v policiji podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. No, naj uvodoma povem, da je v uvodnem delu k zakonu o delu in organiziranosti policije mogoče tudi prebrati, pod naslovom Povzetek poročila o sodelovanju javnosti pri pripravi predloga zakona, "Predlog obravnavanega zakona se le malenkost razlikuje od Predloga zakona o organiziranosti in delu policije, ki ga je po obsežni javni razpravi v prvi obravnavi Državni zbor Republike Slovenije obravnaval na 31. seji dne 22. 9. 2011, zato posebna predstavitev novega predloga zakona ni bila opravljena. Predlog zakona je bil objavljen na spletni strani Ministrstva za notranje zadeve 23. marca 2012." Ker je Poslanska skupina Socialnih demokratov vložila predlog za splošno obravnavo zakona, naj na tem mestu povem, da se to zelo lepo sliši, da je bilo že vse opravljeno in zato ni treba kakšne posebne javne razprave, je pa vendarle razlika med 304 člene obsegajočem prvotnim predlogom in 119 členov obsegajočim sedanjim predlogom zakona, ima pa s seboj še nekako negativno popotnico, ki se ji reče opozorilo policijskega sindikata, da je predlog zakona neusklajen s socialnimi partnerji, in je to zvezano tudi s tistimi zavezami, ki jih je Ministrstvo za notranje zadeve sprejelo takrat, ko smo imeli opraviti s stavko in nesporazumi. Opozorila bi še na nekaj. Prej je gospod državni sekretar omenil, da naj si pogledamo magnetogram, čemu je poslanec Gorenak nasprotoval. No, saj ravno zaradi tega, ker smo si ogledali v poslanski skupini, čemu je nasprotoval, se sprašujemo, kako je mogoče sedaj tako zelo spremeniti stališče. Kajti, jaz vam bom prizanesla s tem, da bi vam brala 6 strani magnetograma z obravnave iz prejšnjega mandata in vse pripombe na posamične člene. Je pa zanimivo nekaj drugega, da smo se potrudili in tudi pogledali, kako so sedaj tiste pripombe upoštevane v sedanjem zakonu; in zelo zanimivo! Tisto, kar je motilo poslanca Gorenaka, marsikdaj ne moti več ministra Gorenaka, je pa dejstvo, da Poslansko skupino Socialnih demokratov pa nekatere nove rešitve, ki so v tem zakonu, motijo, zato že kar sedaj napovedujem, da predlaganega sklepa o primernosti zakona za nadaljnjo obravnavo ne bomo podprli. Treba je namreč povedati, da je zmanjšanje obseg zakona zvezan s črtanjem tistih členov, ki se nanašajo na imenovanje generalnega direktorja policije, gre za pogoje in postopek ter predčasno razrešitev, posebno komisijo v postopku imenovanja, imenovanje vršilca dolžnosti generalnega direktorja policije, pogoje za imenovanje direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada, imenovanje komandirjev območnih policijskih postaj in podobno. Ponovno opozarjam na to, da Policijski sindikat Slovenije vladi očita kršitev stavkovnega sporazuma. Menijo, da namerava vlada ravno z obravnavo obiti dogovorjene obveznosti iz kolektivne pogodbe, in sindikati so zahtevali, da se predlog zakona z vlade vrne v fazo usklajevanja. Zanimiv je odgovor ministra Gorenaka, da "če bi čakali sindikate, bi se verjetno nikoli ne uskladili". Tukaj bi kazalo omeniti nekaj drugega. Večkrat smo se že sklicevali na to, da sedanja vlada prisega na take postulate kot so transparentnost, strokovnost, ampak ko je govora o notranjem ministrstvu, je pa ključna beseda zaupanje. Zaupanje uživa novi generalni direktor policije, tisti, ki ga on imenuje, mora znova zaupanje uživati in tako je ta veriga zaupanja sklenjena znova pri ministru Gorenaku. Sprašujemo se, če ne bomo dobili v okviru notranjega ministrstva morebiti še Gorenakov preiskovalni urad namesto nacionalnega ali ob njem. Zelo lepo se berejo načela zakona. Da ta zakon ne odstopa od načel, ki so bila upoštevana že pri pripravi Zakona o policiji, še posebej pa so izražena naslednja načela: operativna avtonomnost in strokovna neodvisnost delovanja organov, ekonomičnost in učinkovitost delovanja organa ter ravnotežje med stroški in prihodki državnega proračuna. Zastavlja se nekaj zelo jasnih vprašanj. Kako bo glede na pristojnosti, na pooblastila, na naloge in na vse, kar je urejeno, korektno nagrajevanje dela policistov ob upoštevanju kolektivne pogodbe? Če gledate finančne posledice, ki so v zakonu predvidene, so te zanemarljive, da tako rečem. Res je, da smo ob nekem prejšnjem zakonu postavljali merila, kaj pomeni 10 ali 11 tisoč evrov, ampak poglejte, predlog zakona predvideva povečanje finančnih odhodkov državnega proračuna v letu 2013 za 50 tisoč 538 evrov. V letu 2014 pa še za dodatnih30 tisoč, pa potem zaradi prenosa nekih postavk, 80 tisoč 538, res pa je, da se strošek 4 milijonov in 200 tisoč evrov pomika v čas, ko bomo verjetno že premagali krizo. Kakor koli že, ne ve se niti, kako, bo s stroški selitve, in še marsikaj je nejasnega, ko govorimo o finančnih posledicah, gre pa vendarle za to, da pri natančnejši opredelitvi razmerij med ministrstvom in policijo, pooblastili, ki jih izvajajo uradniki ob nadzoru nad delom policije in usmerjanjem policije ter obveščanjem ministra – tukaj piše sicer, da se zagotavlja jasnost razmerij med ministrstvom in organom v sestavi, pa vendar ostajajo številna vprašanja, ki jih lahko ilustriramo tudi z dosedanjo prakso in tudi z dosedanjimi ravnanji, ki nimajo z nekimi načelnimi opredelitvami nič skupnega. Dva visoka funkcionarja sta bila v oktobru imenovana na funkciji, ob tem da po predpisih že oba izpolnjujeta pogoje za upokojitev. Neenotnost kriterijev je zelo opazna značilnost. In zdaj bi rada opozorila samo še na nekaj, da se enako lepo kot ta načela bere tudi vse tisto, kar je zapisano v uvodu, kakšen je interes Republike Slovenije, da se zagotavlja visoka stopnja varnosti in s tem kakovosti življenja za vse prebivalce. Predpogoj za to pa je dosledno spoštovanje temeljnih človekovih pravic in svoboščin ter sistemsko preprečevanje nezakonitega poseganja v človekovo zasebnost in pravice. Kako potem razumeti stališča predstavnikov političnih strank, ki pravijo, da bi zlahka žrtvovali kak del človekovih pravic na račun varnosti?! Vidite, to so številna odprta vprašanja in poslanke in poslanci Socialnih demokratov bomo počakali do končne podobe tega zakona zaradi tega, ker nas je praksa naučila, da se lahko marsikaj, kar je prvotno zapisano v zakonu, do končne podobe zakona bistveno spremeni. Koliko bo pa vse to, kar je kot pozitiven prispevek k spreminjanju zakonodaje o delu in organiziranosti policije, res izpeljano, še enkrat pravim, bomo pogledali. Samo kot pikanterijo pa omenim; v uvodu tega zakona je kar pohvaljena reorganizacija policijskih uprav. Nedavno tega smo ob nekih poročilih slišali čisto drugačna stališča. Obstaja torej bistvena razlika med govorjeno in zapisano besedo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Rihard Braniselj v imenu Poslanske skupine Državljanske liste. Prosim.
Hvala, podpredsednik. Slovenska policija je organ sui generis, organ posebne vrste in je največji organ državne uprave v Republiki Sloveniji. Prav njen specifični organizacijsko-funkcionalni status je tudi okoliščina, ki zahteva iskanje optimalnih oblik notranje organiziranosti in urejenosti delovnopravnih razmerij. Predlog zakona o organizaciji in delu policiji nadomešča in nadgrajuje obstoječi Zakon o policiji v tistem delu, ki se nanaša na normativne podlage za sodobno policijsko organizacijo, njeno vodenje in usmerjanje ter jasno razmejitev pristojnosti med Ministrstvom za notranje zadeve in policijo, ureditev specifičnih delovnopravnih razmerij v policiji, status in zaščito policista, usposabljanje in izobraževanje. Posebej bistveno pa je, da predlog zakona vrača večjo vlogo lokalni skupnosti pri določanju prioritetnih nalog, predpripravo letnega načrta dela policijske postaje in poročanja komandiranja policijske postaje o varnostnih razmerjih na območju lokalne skupnosti. To bo zagotovo prispevalo k večjemu sodelovanju policije z lokalno skupnostjo, s tem pa izboljšalo javno varnost in zmanjšalo strah pred kriminaliteto ter posledično izboljšalo učinkovitost policijskega dela. V konkretnem primeru to pomeni, da vrača zakon določena razmerja, ki so na področju Zakona o policiji bila že v preteklosti v zakonu, vendar pa v zadnjem času tega zakon ni urejal niti predpisoval. Prav tako je pomembno, da bo zakon omogočil diferenciacijo različnih delovnih mest policijskega dela. Tako bo ministrstvo v petih letih po uveljavitvi zakona sistemiziralo tista posebej zahtevna delovna mesta policistov operativcev, ki zahtevajo rang višje strokovne izobrazbe. S tem se bodo pripravile podlage za to, da bodo najbolj izpostavljeni, ključni in sposobni operativci tudi bolje rangirani in bolje plačani. Ne spreminja se imenovanje in razrešitev komandirjev policijskih postaj in načelnikov policijskih uprav, primerne kandidate za direktorja policije pa preverja, tako kot v vseh primerih kadrovanja v državni upravi, uradniški svet. Nacionalni preiskovalni urad ohranja pozicijo in poseben status znotraj policije, s tem da je delokrog jasneje določen oziroma določljiv; imenovanje direktorja NPU pa je primerljivo imenovanju direktorja policije. Predlog zakona je pretežno medresorsko usklajen, posebej pa že dve leti tudi usklajevan z zainteresirano javnostjo, notranjo in zunanjo, saj gradivo je bilo prvič objavljeno že 13. decembra 2010. Poslanska skupina Državljanska lista meni, da je Predlog zakona o organiziranosti in delu v policiji primeren za nadaljnjo obravnavo v Državnem zboru.
Hvala lepa. Gospa Jasmina Opec v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. S Predlogom zakona o organiziranosti in delu v policiji se dopolnjuje tako imenovana policijska reforma, ki poleg obravnavanega zakonskega predloga predstavlja še Predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije, ki smo ga obravnavali pri prejšnji točki. Vsekakor gre podpreti enega najpomembnejših ciljev predlaganega zakona, to je vzpostavitev pogojev za oblikovanje sodobne policijske organizacije, izboljšanje njenega vodenja in usmerjanja. K temu bo zagotovo pripomogla jasnejša razmejitev pristojnosti med pristojnim ministrstvom in policijo, ureditev delovnopravnih razmerij v policiji ter v zvezi s tem statusa in zaščite policista ter njegovo izobraževanje. Pozitivna sprememba je tudi tesnejše sodelovanje policije z drugimi subjekti in njena boljša vpetost v delovanje lokalne skupnosti. Predlog zakona torej prinaša bolj strokovno, učinkovito in racionalno delovanje ter sistemski razvoj policije. To bo doseženo s sprejemom strateškega dokumenta resolucije o dolgoročnem razvojnem programu policije Republike Slovenije. S tem bo lažje načrtovanje in razporejanje finančnih obveznosti v proračunu, kot tudi dana zaveza policiji, da svojih prioritet ne spreminja vsako leto. Krepi se tudi raziskovalna dejavnost, izobraževanje in usposabljanje v policiji, saj je to ključnega pomena za njen nadaljnji razvoj in kakovostno sodelovanje z drugimi izobraževalnimi in raziskovalnimi institucijami. Namen spremembe zakonodaje je tudi v krepitvi decentralizacije ter samostojnosti policijskih uprav, predvsem v usmerjenosti k varnostnim problemom, specifičnim za območje vsake policijske uprave posebej, ki pa morajo biti v skladu s strateškimi izhodišči Generalne policijske uprave. Usmerjenost k večji decentralizaciji je določbe zakona o večji povezanosti z lokalnimi skupnostmi, saj je neposreden in partnerski stik med policijo in državljani najboljša garancija za večje zaupanje v delo policije ter za izboljšanje njenega ugleda. Glede združevanja policijskih uprav smo imeli nekatere pomisleke, zagotovljeno pa nam je bilo, da je šlo predvsem za racionalizacijo upravno-administrativnih funkcij in da nobenemu delavcu zaradi reorganizacije ni prenehalo delovno razmerje, skupni stroški poslovanja pa se bodo vseeno znižali. Na področju ureditve delovnopravnih razmerij predlagani zakon sicer odstopa od nekaterih določb Zakona o javnih uslužbencih, kar pa se nam zdi sprejemljivo zaradi posebnosti dela poklica policista in zaradi primerljivosti z ureditvijo v nekaterih drugih področnih zakonih, kot je na primer Zakon o obrambi ali Zakon o službi v Slovenski vojski. Največ polemik o predlogu zakona se je javnosti pojavilo glede načina imenovanja direktorja policije in nalog oziroma statusa Nacionalnega preiskovalnega urada. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke vidimo vlogo NPU v krepitvi NPU ter vzpostavitvi jasne linije odgovornosti znotraj sistema policije. Zato mora Nacionalni preiskovalni urad delovati kot neke vrste vrh kriminalistične policije, ki deluje učinkovito v povezavi z ostalimi preiskovalnimi organi z namen hitrega odkrivanja in preganjanja ter preprečevanja najhujših kriminalnih dejanj. Če bi ta urad v preteklosti deloval tako, kot bi moral in kot se je od njega pričakovalo, bi zagotovo roka pravice dosegla marsikaterega tako imenovanega tajkuna in bi bilo odkrivanje gospodarskega kriminala uspešno in pravočasno. Glede pomislekov, ki jih nekateri izražajo o načinu imenovanja direktorja policije, pa je treba poudariti, da se postopek vrača nazaj pred čas, ko je ministrica v prejšnjem mandatu postopek prilagodila po svoji meri. Minister mora imeti možnost predlagati kandidata in komisija možnost, da kandidata zvarne, če meni, da ni ustrezen, kar je primerljivo z evropskimi predpisi. Slabša rešitev tega je zagotovo sedanja ureditev, ko je direktor policije praktično nezamenljiv. S tem ne zagovarjamo, da bi morala biti policija podrejena ali odvisna od vlada ali ministra, vsekakor pa mora pristojni minister, ki objektivno odgovarja tudi za delo policije, imeti možnost imenovati na mesto direktorja človeka, za katerega oceni, da bo strokovno in odgovorno vodil delo policije v korist in varnost slehernega, ki se znajde na ozemlju Republike Slovenije. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da predlagane spremembe pomenijo optimalnejšo organizacijo policije, ki bo lahko tako opravljalo svojo funkcijo bolj učinkovito in bolj odgovorno v še večjo korist in varnost državljank in državljanov. Zato ocenjujemo, da je predlagani zakon primeren za nadaljnji obravnavo in ga bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ivan Hršak v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Predstavil bom stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o organiziranosti in delu v policiji. Predlog novele zakona o organiziranosti in delu v policiji je drugi od obeh zakonov, ki izhajata iz veljavnega Zakona o policiji. Tako lahko po veljavnem Zakonu o policiji minister za notranje zadeve kandidata za generalnega direktorja policije išče preko javnega ali internega razpisa oziroma poziva, še pred vložitvijo predloga vladi pa je minister dolžan pridobiti mnenje posebne avtonomne strokovne komisije o ustreznosti kandidata. Predlog zakona o organiziranosti in delu v policiji pa predvideva, da generalnega direktorja policije imenuje in razrešuje vlada na predlog ministra. Za postopek se uporabljajo določbe zakona, ki urejajo sistem javnih uslužbencev. Po tem zakonu javni natečaj izvaja posebna natečajna komisija, ki jo imenuje uradniški svet. S predlogom se nazaj uvaja sistem, kakršen je veljal do leta 2009, je evropsko primerljiv in že velja za imenovanje ostalih generalnih direktorjev. Prav na tej točki in na točki redefinicije delovanja Nacionalnega preiskovalnega urada poslanci Poslanske skupine DeSUS pričakujemo največ razprave v javnosti glede tega predloga zakona. Posebna avtonomna strokovna komisija prav tako ne bo več potrebna za imenovanje direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada. Direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada bo imenoval in razreševal generalni direktor policije. Sedanji zakon predvideva, da Nacionalni preiskovalni urad deluje zunaj kriminalistične policije, ta predlog zakona pa ga postavlja v okvir kriminalistične policije, kamor tudi sodi. Nalog si Nacionalni preiskovalni urad ne bo več določal sam, kot je to bilo do sedaj, ampak jih bo določal generalni direktor policije. Sicer pa je temeljni cilj predloga zakona visoka raven pravne in osebne varnosti ljudi, varnosti njihovega premoženja, krepitev pravne države, okrepitev sodelovanja z lokalno skupnostjo ter decentralizacija policije. S tem besedilo zakona sledi ciljem, zapisanim v koalicijski pogodbi. Ena od novosti zakona je tako tudi zagotavljanje večje avtonomnosti in samostojnosti delovanja policijskih uprav. V ta namen je pristojnost za odločanje o pravici do plačane pravne pomoči policistov prenesena na direktorje policijskih uprav. S predlogom se tudi natančneje razmejujejo pooblastila med ministrstvom in policijo, pri tem pa minister ne bo mogel usmerjati dela policije, ko postopek prevzame tožilec. Novost, ki vodi k racionalnejšemu delovanju organa, je dolgoročen razvojni program za nemoteno delovanje policije, ki bo omogočal njen trajnostni razvoj. Gre za strateški dokument, ki vsebuje različna področja, kot so na primer kadri, opremljanje, izobraževanje in podobno. V Poslanski skupini DeSUS upamo, da bo s tem dokumentom omogočeno strateško planiranje virov in delovnih kapacitet, ki bodo omogočale policiji nemoteno in kakovostno delo, z opremo, ki ne bo dotrajana in pomanjkljiva, s čimer bi se povečala tudi stopnja zadovoljstva z delom med samimi policisti. Obenem pričakujemo, da bo ta dokument doprinesel tudi k razvoju novih metod, taktik in tehnik policijskega dela. Policija bo vsako leto posredovala poročilo o svojem delu ministru, ki ga bo posredoval Vladi Republike Slovenije v seznanitev. Vlada Republike Slovenije pa ga bo posredovala Državnemu zboru Republike Slovenije. V Poslanski skupini DeSUS prav tako pričakujemo, da bo predlog zakona doprinesel h krepitvi decentralizacije ter avtonomnosti in samostojnosti policijskih uprav. Prav tako pa se nadejamo, da bo predlog zakona dejansko povečal usmerjenost policije k uporabnikom njenih storitev in omogočil učinkovito sodelovanje z drugimi organi in institucijami ter subjekti. Pri tem mislimo predvsem na krepitev sodelovanja z lokalno skupnostjo, ki naj bi se doseglo z uskladitvijo letnega načrta dela območne policijske postaje s prioritetami lokalne skupnosti ter z okrepitvijo partnerskega sodelovanja pri zagotavljanju varnosti z ustanavljanjem svetov, sosvetov, komisij ali drugih dogovorjenih oblik partnerskega sodelovanja. Poslanska skupina DeSUS ocenjuje, da predlog zakona prinaša dobre rešitve, ki bodo pripomogle k bolj učinkovitemu delu slovenske policije, zato bomo podprli sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Mag. Matej Tonin v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo obravnavani predlog zakona podprli zaradi treh razlogov. Prvič, ker jasneje opredeljuje razmerja med Ministrstvom za notranje zadeve in policijo; drugič zaradi tega, ker v večji meri omogoča razvoj policije, in tretjič, ker omogoča decentralizacijo policije. Kar zadeva razmerja med ministrstvom in policijo, omenjeni zakon podrobneje opredeljuje usmerjanje in nadzor ministrstva nad policijo. Naj bom zelo jasen, tu ne gre za usmerjanje in nadzor nad konkretnimi kazenskimi postopki, na kar se v zadnjem času v številnih primerih, zlasti s strani opozicije, namiguje in najverjetneje bodo s temi določili, ker so te stvari jasnejše in bolj temeljito opredeljene, zadovoljni zlasti tisti, ki so imeli v preteklih dneh in mesecih povedati marsikatero krepko na račun ministra Gorenaka. Ta zakon tudi omogoča boljši razvoj policije, več poudarka bo na raziskovalni dejavnosti, izobraževanju in usposabljanju policistov. Zakon bo tudi uredil status forenzičnega laboratorija in ga nadgradil v nacionalni forenzični laboratorij, ki bo izvajal ta dela za policijo, državno tožilstvo in sodišče. Kar zadeva še decentralizacijo, naj rečem še naslednje, da ta zakon omogoča večjo samostojnost in avtonomnost policijskih uprav. In še zadnja stvar, ki nas v Novi Sloveniji veseli, da ta zakon omogoča tudi večjo povezanost policije s slovenskimi občinami. Možnost, ki jo daje zakon, je tudi ta, da občinski sveti od lokalnih policijskih postaj zahtevajo obvezno poročanje o stanju v določeni občini. To so vsi razlogi, zaradi katerih bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije omenjeni zakon podprli.
Hvala lepa. Tako smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospa Janja Klasinc, pripravi naj se dr. Gregor Virant. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani predstavniki ministrstva, spoštovane kolegice in kolegi! Tudi v Pozitivni Sloveniji bomo podprli nadaljnjo obravnavo tega zakona, čeprav nismo zadovoljni z vsemi rešitvami, ki so zapisane v zakonu. Omejila se bom na nekaj razmišljanj, ki so povsem moje stališče, in sicer, prvo je Nacionalni preiskovalni urad. Celotna stranka ima tukaj pomisleke, ampak jaz razmišljam predvsem v nekem mednarodnem kontekstu. Nacionalni preiskovalni urad je bil, kot vem, ustanovljen ravno zaradi tega, da bi se izločil iz neposredne povezanosti z ostalimi deli policije oziroma Uprave kriminalistične policije in se specializiral za najzahtevnejše oblike kriminalitete, za gospodarsko kriminaliteto, za finančno kriminaliteto. Zato je prejšnje vodstvo policije in ministrstva tam zaposlilo tudi strokovnjake, ki niso tipični kriminalisti, ekonomiste, pravnike, skratka ljudi, ki dejansko lahko bolj učinkovito ugotovijo, ali gre pri posameznem primeru za kriminalno dejanje ali ne. Zdaj se seli ta nacionalni urad že spet pod okrilje Uprave kriminalistične policije in postaja samo ena organizacijska enota. Bojim se, da bo izgubila na veljavi. Vi veste, da ob sami ustanovitvi se tako v medijih in v javnosti prepoznal kot slovenski FBI, kar pravzaprav ni, zato ker bi potem FBI moral biti pod tožilstvom, skratka ta NPU. Mislim, da sploh ne bi bilo slabo, da bi se združilo preiskovanje na tem področju tudi s tožilstvom in da bi dali več neodvisnosti v tej smeri. Druga zadeva, ki mene osebno tudi zanima, je nadzor nad policijo. Pozdravljam to, kar je sicer že bilo začeto pred približno desetimi leti, da se nadaljujejo prizadevanja, da nadzor nad policijo poteka na ministrstvu. Zdaj je ustanovljena posebna organizacijska enota, ki bo to počela, ampak pričakovala bi, da bi pa v Sloveniji končno začeli razmišljati tudi malce širše, da bi nadzor nad policijo postal veliko bolj neodvisen. V Sloveniji sta policija in Ministrstvo za notranje zadeve še vedno razumljena precej kot nekaj skupnega, nekaj enotnega. Tudi kadri se pretakajo iz ministrstva v policijo in obratno. Mislim, da ne bi škodilo, če bi se zgledovali po nekaterih starih demokracijah, kot je, recimo, Velika Britanija, ki ima Inšpektorat Njenega veličanstva za policijo. To je neka popolna neodvisna organizacija, ki nadzoruje delo v policiji z inšpekcijami in teh inšpekcij si v samem ministrstvu v tem smislu sigurno ne moremo privoščiti; ni niti kadrovske baze za to, mislim po številčnosti in po izobraženosti, predvsem pa ne po neodvisnosti. Če bi bil nek tak organ postavljen, to dajem bolj v razmišljanje za naslednje ureditve in nadgrajevanja, ki jih mogoče celo v okviru tega zakona že lahko trasiramo. Ta angleška organizacija tudi svoje ministrstvo in policiji. Spomnim se, da je v času, ko sem bila tam zaposlena, to se pravi, približno deset let nazaj, minister za notranje zadeve takrat oblikoval poseben svetovalni organ za te zadeve, ki so ga sestavljali eminentni pravni strokovnjaki s področja kriminalitete in sploh tega področja policije. Nekaj takšnega bi lahko ne samo imenovali v ministrstvu, ampak formirali kot nekega varuha v tem pomenu v Sloveniji. To so moja skromna razmišljanja, kaj več pa [[...]]Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Gregor Virant, pripravi naj se gospod Mirko Brulc.
Hvala lepa. Najprej naj zelo jasno povem, da ta zakon podpiram in ga tudi naša poslanska skupina podpira. Imamo pa v naši poslanski skupini vedno ceterum censeo, ki ga tudi naš vodja poudarja – namreč, da eno je zakon, drugo je pa potem implementacija – in da je dejansko dobro delo policije odvisno predvsem od dobrega vodenja, od direktorjev, od vodij posameznih organizacijskih enot in od policistov in kriminalistov, ki opravljajo konkretno delo. Mislim, da je ta zakon o organizaciji policiji lepa priložnost za malo širšo razpravo o tem, kaj pravzaprav od slovenske policije pričakujemo, kaj si od nje želimo, in mislim, da je tukaj mnenje naših ljudi, državljank in državljanov enotno. Na eni strani pričakujemo od policije, da bo ostro preiskovala in zatirala kriminal, zlasti tisti del kriminalitete, ki se najbolj zažira, ki najbolj razžira slovensko družbo v moralnem smislu, v vrednostnem smislu in ustvarja nek vtis nepravičnosti v družbi. Kar naprej poslušamo, da je nesprejemljivo, in to imajo ljudje prav, da je nesprejemljivo, da na eni strani se znižujejo pravice na različnih področjih, ker moramo zniževati javno porabo, na drugi strani pa neki eklatantni primeri kriminala ostajajo neizčiščeni, ne dobijo epiloga na sodišču. Torej, izjemno pomemben je pregon kriminala in bi glede NPU tukaj razmišljal tako. Na eni strani bi NPU dal priznanje in pohvalo za tisto, kar je bilo narejeno, ker določene stvari so pa vendar bile storjene. Prišlo je do prve, zaenkrat sicer na prvi stopnji, ne še pravnomočne, obsodilne sodbe v zadevi Merkur, kar je lahko neka lastovka, ki sicer še ni prinesla pomadi, ali pa žarek upanja, luč na koncu tunela. Tu je NPU treba priznati, da je ta težek primer očitno zelo dobro raziskal, pripravil dobre dokaze, dobro sodeloval s tožilstvom in zadeva se je tudi kvalitetno končala na sodišču. Bili so tudi drugi primeri, ki jih je NPU raziskal in so še v procesih pred sodišči ali pri tožilstvu: zadeva NKBM, sklad Nuklearne elektrarne Krško, zadeva Hippo, zadeva Thaler, zadeva TEŠ 6, Mestna občina Koper itn. Torej veliko dela je bilo opravljenega in zato NPU vsaka čast. Seveda, je pa treba delo še izboljšati. Treba je še bolj odločno preganjati gospodarski kriminal in korupcijo. Treba je delati še bolj profesionalno in še boljše mora biti sodelovanje med tožilstvom in policijo, NPU in drugimi segmenti kriminalistične policije. Pri tem bi posebej poudaril, da je to delo preiskovanje kazniv dejanj zelo zahtevno, strokovno delo, to ni nekaj enostavnega, to je delo, ki – zlasti, če so primeri zahtevni, zapleteni – traja kar nekaj časa. Tisto, kar potrebujemo v tej družbi, niso medijski spektakli, od tega ne bomo imeli nič, od medijsko pokritih aretacij nimamo nič. Mi potrebujemo dobro opravljeno delo NPU in kriminalistične policije sploh, potrebujemo močne dokaze, ki bodo opremili tožilstva za to, da lahko pred sodiščem dobro zagovarja primer, zahteva kazen, zahteva sankcijo in da se zadeve potem tudi zaključijo kvalitetno, s kvalitetnimi sodbami na sodišču. Ni nujno merilo uspešnosti kriminalistične policije, koliko obsodilnih sodb nastane iz ovadb, kajti nivo stopnje, s katero mora biti neko dejanje dokazano, je različen za začetek preiskave, za vložitev obtožnice in na koncu za obsodilno sodbo. Tako ne smemo vedno reči, da je policija slabo opravila delo, če se v vseh primerih ne konča z obsodilno sodbo; pač, kaznivo dejanje v tem primeru ni bilo dokazano. In o tem, kaj je kaznivo dejanje, na koncu lahko odloča samo sodišče; ne politiki, ne poslanci, ne mediji in nihče drug kot sodišča. Drugo, kar od policije pričakujemo, je javni red in varnost. Tukaj bi predvsem opozoril in pravim, do bo policija uspešna, če se bomo ljudje v tej državi počutili varne. Pri tem bi rad opozoril na to, da imajo včasih, žal, nekatere vodje v policiji birokratski odnos do javnega reda in varnosti in da ne razumejo poslanstva policije, kajti poslanstvo policije je, da smo varni. Ni poslanstvo policije, da kaznuje čim več prekrškov, da napiše čim več glob, da čim večkrat kaznuje, da čim večkrat opozori itd. Policija bo uspešna, če bomo varni, če bo malo prometnih nesreč, če bo malo kršitev javnega reda in miru. Kaj hočem s tem povedati? Če je to jasno, če to poslanstvo razumejo šefi, če ga razume generalni direktor policije, če ga razume direktor policijske uprave, če ga razume komandir policijske postaje, potem bodo vsi policisti v to usmerjeni in se ne bodo postavili na tiste točke, kjer pač ljudje najpogosteje delajo formalne prekrške, ker vozijo 5 kilometrov čez omejitev, pa nesreč na tistem območju ni, ni nekih negativnih pojavov, ampak tam bodo "naštancali" zelo veliko kazni – skratka, če bodo delali po normi, toliko in toliko kazni vsak mesec, pa boš dobil pozitivno oceno delovne uspešnosti –, ampak bo policija uspešna, če bo na terenu tam, kjer so nevralgične točke, tam, kjer se dogajajo nesreče; tam, kjer so žrtve, kjer je materialna škoda; kjer so kršitve javnega reda in miru. Tam mora biti policija, pa četudi kaznuje manj in prinese manj glob v državni proračun. Torej, odpade birokratski pristop in bi rekel "fiskokratski" pristop, da je uspešna policija tista, ki pripelje čim več denarja v proračun. To je birokratski način razmišljanja, tudi nekateri župani včasih na ta način razmišljajo in to je narobe, to ni smisel organov, ki skrbijo za javni red in varnost. Pred leti še sem kot minister sodeloval na eni konferenci o kakovosti v javnem sektorju in tam je švedska policija prikazovala svoj primer razvoja modela kakovosti. Se pravi modeli kakovosti, ki so sicer doma v gospodarstvu, v firmah, v zasebnem sektorju, se v nekaterih državah uveljavljajo tudi v policiji. Sliši se neverjetno, ampak tako je. Tudi slovenska policija ima nekaj poskusov v to smer. Tam so merilo uspešnosti razvili čisto drugače, kot se mi zdi, da se to dogaja pri nas. Ali je en direktor policijske postaje, en komandir policijske postaje uspešen ali ne, je na Švedskem odvisno od tega, kakšen občutek varnosti imajo ljudje v lokalnem okolju, ali se ljudje počutijo varne ali ne. Če se počutijo varne, potem je policija uspešna in direktor policijske uprave ali komandir policijske postaje je visoko ocenjen in se mu to pozna tudi pri plači. Glede zakona moram reči, da je Državljanska lista kar krepko in intenzivno sodelovala v usklajevanjih in pri pripravi tega zakona oziroma ne bom rekel ravno pri pripravi, to je stroka svoje oddelala, ampak v fazi koalicijskega usklajevanja smo dali kar precej pripomb in moram reči zelo odkrito, da so bile te pripombe upoštevane. Torej, vsa pohvala z naše strani ministrstvu, ministru Gorenaku, državni sekretarki, državnemu sekretarju v ekipi. Skratka, mi smo zadovoljni, nekatere stvari, s katerimi v prvem osnutku zakona nismo bili zadovoljni, so bile spremenjene, dopolnjene in zdaj je zakon po našem mnenju v redu. Imenovanje generalnega direktorja je urejeno tako, kot velja za ostale predstojnike v državni upravi, torej top menedžment v državni upravi, skladno z Zakonom o javnih uslužbencih. In tako je prav! Gre za dvofazni postopek, v prvi fazi je filter strokovni, torej skozi ta filter lahko pridejo res samo vrhunski kompetentni kandidati, tudi pogoji v zakonu so zelo ostri, in v drugi fazi si minister lahko izbere tistega sposobnega in strokovnega in kompetentnega kandidata, s katerim bo lahko sodeloval in ki mu bo zaupal. Novega generalnega direktorja policije poznam še iz časov, ko sem tudi sam, takrat kot kolegica Janja Klasinc, delal na Ministru za notranje zadeve, in moram čestitati ministru Gorenaku za izbiro generalnega direktorja policije. Novi generalni direktor policije je profesionalec in policist od glave do pete; torej nimam čisto nobenega strahu, da bi si ta človek upal vplivati od politike, da bi si upal dajati komande, navodila, kaj naj se preiskuje in kaj ne. Torej imam veliko zaupanje, kajti delovanje sistemov je najbolj odvisno od ljudi, bolj kot od zakona. Meni je bolj kot to, kakšen bo ta zakon o policiji, pomembno, da je Stanislav Veniger postal generalni direktor policije. NPU ohranja določeno samostojnost, kar je odlično, dobro, to zelo podpiram in pravim na temu delu, ki so ga do zdaj opravili, morajo zdaj nadgraditi in biti tisti steber in tista točka in tista institucija, v katero bodo imeli ljudje zaupanje, da res dela na pregonu gospodarskega kriminala in korupcije. Seveda smo precej pogledali tudi plačne zadeve, všeč nam je to, da zakon ohranja, torej da ne posega v enotni plačni sistem javnega sektorja. Vsakič, kadar se zakonodaja spreminja, ali policijska, ali vojaška, ali davčna ali katera koli, so poskusi, da bi razsuli enoten plačni sistem javnega sektorja. Sam vem, ker sem se dolga leta s tem ukvarjal, kako težko je takšen sistem držati skupaj in kako nevarno je, če ti en del iz tega sistema uide. Potem se začne podirati kot domine in ni več mogoče ustaviti. Kljub temu da je ta plačni sistem – tako imenovani Virantov, čeprav je v resnici Drnovškov-Ropov-Bohinčev-Janšev-Virantov; se pravi, to je projekt več zaporednih vlad –, čeprav je dostikrat priročen izgovor za marsikaj, je ta plačni sistem tisti, ki nam je omogočil, da smo v krizo vstopili z bistveno nižjo maso za plače, kot bi sicer. Za to, da bi to pojasnil, bi si moral vedno vzeti deset, petnajst minut, ampak meni in poznavalcem je stvar popolnoma jasna: če bi imeli po letu 2002 plačni stampedo, kot smo ga imeli od leta 1994 do 2002, bi bile na začetku krize plače v javnem sektorju za približno 15 % višje. To lahko strokovno dokažem komur koli kadar koli. Zato branim ta enotni plačni sistem, ker je dobro orodje in je garancija, da se plače ne povišujejo nekontrolirano, in je dobro, da Zakon o policiji tega ne sesuva. Na eno malo stvar bi opozoril, mogoče še en razmislek pred drugo obravnavo, še je možnost, priložnost za kakšen amandma. V eni točki mislim, da bi se dalo zadeve izboljšati. Namreč že leta nazaj je prišlo do spremembe, da so se logistične službe, kadrovska, finančna, računovodska in tako naprej, s policije preselile na ministrstvo za notranje zadeve. Ta poteza je bila po mojem mnenju slaba, policija je velik sistem, ima svojo menedžersko samostojnost, ima svojega generalnega direktorja, je samostojna in logično bi bilo, da ima ta generalni direktor v oporo tudi strokovne službe na področju kadrov, financ, računovodstva in tako naprej, ki so mu pri roki, ki jim lahko naroča stvari in ki ga strokovno suportirajo. Nelogično je, da se mora predstojnik enega tako velikega močnega in samostojnega organa po strokovni suport za svoje menedžerske odločitve obračati na ministrstvo. In predstavljajte si, ista kadrovska služba dela za ministrstvo, ki je bistveno manjše po številu zaposlenih, in za celo policijo, ki je bistveno večja po številu zaposlenih. In to je problem. Od nekdaj so imeli ministri meni popolnoma nerazumljivo ambicijo, da bi te službe potegnili na ministrstvo, ne vem, zakaj, da bi, ne vem, na ta način zmanjšali avtonomijo, imeli stvari bolj pod kontrolo, ne vem; ampak ni praktično, ni pametno, ni racionalno in zagotovo otežuje delovanje policije. Tako tu razmislite še do druge obravnave, če je to mogoče še popraviti. Zaključujem. Državljanska lista zakon podpira. Pričakuje še kakšno izboljšavo do druge obravnave in poudarja, da je predvsem daleč največ odvisno od vodij, kriminalistov in policistov. Bistveno več kot od zakona je odvisno od Stanislava Venigerja in njegove ekipe na policiji. Trdno sem prepričan, da lahko slovenski policiji zaupamo, da je to kvalitetna, zaupanja vredna institucija, da pa tako kot v drugih institucijah javnega sektorja vedno obstajajo možnosti za izboljšave.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rihard Braniselj, pripravi se gospa Eva Irgl. Prosim.
Hvala, podpredsednik. V začetku bi se dotaknil Nacionalnega preiskovalnega urada. Dobra stvar, da ta urad imamo, ne bi se strinjal s tem, da ima poseben status zaradi tega, da je bolj neodvisen, ampak mislim, da ima poseben status zaradi tega, ker je bolj specializiran in združuje nekako vse znanje s strani financ in preganjanja organiziranega kriminala ter gospodarskega kriminala. Ker sicer bi to lahko pomenilo tudi to, da ostala policija ni samostojna, ni avtonomna in tako dalje. Do določene mere sem analiziral rezultate, ki izhajajo iz poročila o delovanju Nacionalnega preiskovalnega urada v letu 2011 in moram reči tako. Iz nekih podatkov je razvidno, da je tožilstvo prejelo v letu 2011 94 tisoč 525 kazenski ovadb. Predvidevamo, da jih je 95 % ali še več prišlo s strani policije. Od tega je bilo 36 tisoč 203 ovadenih storilcev kaznivih dejanj. Če pogledam Nacionalni preiskovalni urad, je v letu 2011 državnemu tožilstvu poslal 47 kazenskih ovadb ob zasedenosti delovnih mest – to se pravi pri 58 zaposlenih. Pa recimo temu, da je sigurno 55 operativcev. Kaj nam to pomeni? To pomeni, da je vsak zaposlen v Nacionalnem preiskovalnem uradu napisal eno samo kazensko ovadbo v celem letu. Res je, lahko boste rekli, da so to bili zahtevni primeri, dolgo časa je bilo treba delati na teh zadevah in tako naprej, vendar poročilo, tudi takšne podlage ne daje. Oni se v poročilu izgovarjajo, da imajo probleme, da niso uspeli s predlaganjem protipravne premoženjske koristi, sodišče jim ni sledilo. Niti v enem primeru niso uspeli z odreditvijo pripora. To kaže na to, da ni šlo za posebej zahtevne zadeve, to kaže na to, da so bile te zadeve mogoče zamujene, da so bile to zadeve, ki bi morale biti odreagirane že davno prej. Predvidevam, da tudi ni šlo za uporabo posebnih operativnih metod in sredstev, ki zahtevajo posebne vrste napor in tudi posebne vrste angažma. Omenjen je bil primer Merkur, za katerega lahko rečemo: dobro, da se je zgodil, dobro, da je prišlo do prvostopne sodbe. Vendar pa, kolikor iz medijev poznamo to zadevo, vemo, da je bilo to praktično zreducirano na presojo treh pogodb gospodarskega prava, ki o vsem tem povedo vse. Samo upamo lahko, da bo ta sodba zdržala tudi test na Višjem sodišču in da je to pravzaprav pokazatelj nekega trenda, ki bo tovrsten kriminal dosledno preganjal in procesiral. Skratka, ne želim kritizirati, želim opozoriti, da je Nacionalni preiskovalni urad pravzaprav velik dolžnik te države in od Nacionalnega preiskovalnega urada pričakujemo bistveno boljše rezultate. Naslednja točka, ki kaže na to, da je zakon, ki ga obravnavamo, bistven korak naprej, prinaša določene osvežitve, novosti. in na tej točki uvaja večjo povezanost policije z lokalnim okoljem. Policija je to povezanost včasih že imela, kasneje je bila odpravljena in se je to pokazalo kot velika slabost policijskega dela. Policija s tem zakonom vstopa v lokalno okolje kot partner lokalnega okolja, kjer skupaj določijo prioritete, pa tudi poroča. Občinski svetniki se bodo lahko s komandirjem seznanili, lahko se bodo seznanili z delom policijske uprave, vse skupaj pa bo pomenilo večji občutek varnosti, večjo izmenjavo informacij med lokalnim okoljem in policijo in ljudje bodo ponovno v največji meri vzeli za svoje lokalne policiste in bodo tudi lahko vplivali na ta občutek varnosti. Naslednja dobra stvar, ki jo zakon prinaša in za katero smo potrebovali verjetno predolgo časa, je ta, da se uvajajo oziroma nastavljajo pogoji za novo sistemizacijo, ki pomeni diferenciacijo delovnih mest, diferenciacijo poklica policist. Ta trenutek vemo, da imamo različne vrste policistov, pri čemer pa med njimi kakšne velike diferenciacije ni: imamo policista na schengenski meji, z vsem, kar gre zraven, imamo dežurnega na policijskih postajah in imamo seveda tudi vodjo intervencijske skupine na Policijski postaji Ljubljana-center. Seveda to ni enaka kvaliteta, to ni enaka zahtevnost, ni enaka obremenjenost dela. Sedanji zakon prinaša diferenciacijo v tem delu, da se vrhunskim, najbolj izpostavljenim operativcem prizna bodisi po določenem stažu, 20-letnem stažu, 6. stopnja izobrazbe oziroma sistemizacija po 6. stopnji ter status in plačo, kot jim gre, oziroma se te ljudi dodatno usposobi, da to izobrazbo tudi formalno dosežejo. To je velik napredek in mislim, da bo to tudi stimuliralo policiste k še boljšemu delu. Za konec bi se dotaknil še projekta Libra. Dobro je, da je policija kot sistem podvržena spremembam, je podvržena prilagoditvam, organizacijskim težavam, vendar pa ima ta projekt Libra, ki zdaj že kaže neke rezultate, tudi določene pomanjkljivosti, ki jih nadaljnja reorganizacija naj ne bi ponovila. Govorim za Policijsko upravo Postojna, kjer se je izkazala velika pomanjkljivost – potni stroški na mesečnem nivoju znašajo 15 tisoč evrov za prihod na in odhod z dela v Koper ali v Ljubljano. Samo na tem delu. Pri tem da niti eden operativec ni več na terenu po ukinitvi Policijske uprave Postojna. To se pravi, niti Policijska uprava Koper niti Policijska uprava Ljubljana iz Postojne ni dobila niti enega operativca več. Vsi ti so se verjetno zaposlili v režiji ali pa so bili upokojeni, vendar upokojeni so s tem na podlagi ZUJF. Tudi določene nedoslednosti. Na Policijski upravi Postojna so pozabili pravočasno odpovedati najemno razmerje in so odplačevali, mislim, da še pol leta, najemnino. Če bi bil ta projekt voden pravočasno, koordinirano, verjetno tega dodatnega stroška ne bi bilo. Govorim o tem, da se te napake ne bi smelo več ponoviti. Seveda, reorganizacije morajo biti in upam, da bodo tudi izvedene, vendar na malo boljši nivo. Kot rečeno, zakon je primeren za nadaljnjo obravnavo, če bo kakšna boljša rešitev, ki se bo potem pojavila, jo bomo tudi podprli, zato da temu zakonu želimo srečno pot in ga podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred seboj imamo torej zakon o organiziranosti in delu v policiji, kjer se želi v prvi vrsti vzpostaviti takšno pravno podlago, ki bo lahko pripeljala do sodobno urejene policijske organizacije in preko učinkovitejšega in dobrega dela tudi do večjega ugleda, o katerem je prej na dolgo in široko večkrat razpravljal kolega Mišič. No, z razliko od njega sama menim, da ima v javnosti policija vendar dovolj dober ugled in da tudi med državljankami in državljani so policisti tisti, ki so dovolj dobro zapisani. Imajo pa večje problem z nekaterimi drugimi institucijami, bolj zaradi sodišč pa tudi tožilstva, ki ne opravlja svoje vloge v tako učinkoviti meri, kot bi od njega pričakovali. Ampak upam, da se bo v nadaljevanju tudi ta zadeva premaknila na bolje. Ne nazadnje, tudi predsednik Pozitivne Slovenije gospod Zoran Janković je takrat, ko so ga policisti obiskali na domu, ko je bil osumljen več kaznivih dejanj, od pranja denarja do utaje davkov in tako naprej, je sam dejal, da policija dela dobro in korektno. Se pravi, če že iz tega izhajamo, lahko vidimo, da policija ugled ima. Na eni izmed sej Odbora za notranjo politiko so bili prisotni tudi predstavniki iz vrst strokovnjakov v policiji, predvsem iz vrst kriminalistov, ki so izpostavili eno zelo pomembno zadevo in to je ta, da podpirajo zakonodajo, ki je trenutno v proceduri. Vsi so se strinjali, da jo je treba prevetriti in spremeniti točno v tistih delih, kjer pričakujemo od policije bolj učinkovito in hitrejše delovanje. Ampak še nekaj drugega bi želela poudariti. Tudi na odboru je minister za notranje zadeve gospod Vinko Gorenak povedal, da je celo pri sami zakonodaji upošteval dobre predloge in rešitve, ki jih je pripravila opozicija. Skratka, tukaj je pokazal dobro voljo in predvsem to, da želi sodelovati tudi z opozicijo pri tako pomembnih vprašanjih, kot je današnji zakon. Cilj predloga zakona je v prvi vrsti jasno razmejiti pristojnost med ministrstvom in policijo. Tukaj pomeni, da zakon natančno določa naloge, ki jih ministrstvo opravlja za policijo. Treba je urediti specifična delovnopravna razmerja v policiji, kar pomeni, da ta zakon ureja status in zaščito policista, tudi usposabljanje, izobraževanje in raziskovalno dejavnost, predvsem pa tisto, kar se zdi tudi meni zelo pomembno in je na to opozoril že kolega Braniselj pred menoj. Gre za to, da ta zakon zagotavlja tesnejšo vpetost policije v delovanje lokalnih skupnosti in tesnejše sodelovanje policije z drugimi subjekti, kar seveda predstavlja še boljšo organiziranost in delovanje policije. Kljub temu, kar sem sedaj naštela, se pravi, kaj so ključni cilji predlaganega zakona oziroma rešitve, pa je bistvenega pomena, da se tudi skozi zakonodajo v prvi vrsti zagotovi, da bo policija delovala: prvič, strokovno, da bo policija delovala učinkovito in predvsem hitro. Zakaj to govorim? V prejšnjem mandatu smo imeli izkušnje z notranjo ministrico, ki je počela marsikaj, zato si je prislužila tudi dve interpelaciji z naše strani, na koncu je seveda tudi odstopila, zaradi koruptivnega ravnanja v zadevi Nacionalnega preiskovalnega urada. Skratka, takrat smo imeli eno težavo, da se stvari niso hitro odvijale; ampak ne zato, ker policija ne bi želela hitro delati ali pa učinkovito; tudi ne zaradi tega, ker bi policija ne želela svojega dela dobro opraviti; ampak hitro se niso nekateri postopki odvijali zaradi tega, ker je bil izjemno selektiven pristop pri obravnavi posameznih vlog. To je bil problem, to je bil problem! Zato danes, kot je že generalni direktor policije, sem zasledila v medijih, povedal, da nekatere stvari tudi na Nacionalnem preiskovalnem uradu stojijo že kar nekaj let. Zakaj? Zakaj? Se pravi, delovalo se je izključno politično, izključno politično. Nekatere stvari se je prednostno obravnavalo, nekatere stvari pa nikakor niso našle poti, da bi se umestile na neko agendo in bi se pač o njih razpravljalo oziroma da bi policija te zadeve reševala. Ta država sploh glede na velik porast korupcije in klientelizma, ki nedvomno, očitno – glede na zadnje dogodke – sega v najvišje vrhove politike, ko se nekatere sumi vse od utaje davkov do pranja denarja, do okoriščanja na račun davkoplačevalcev, pa do oškodovanja upnikov, ta država zaradi takih zadev resnično potrebuje – kot sem že prej povedala – hitro, učinkovito in strokovno delovanje tako policije kot tudi ostalih subjektov, ki so udeleženi pri tem, da se preganja gospodarski kriminal. V prejšnjem mandatu smo mi že sprejeli zelo pomemben zakon, zakon o odvzemu premoženja nezakonitega izvora. Že zadnjič sem državnega sekretarja na Odboru za notranjo politiko spraševala, koliko pa je bilo primerov do sedaj, kjer je bilo odvzeto to nezakonito pridobljeno premoženje. In gospod državni sekretar je seveda korektno odgovoril, ker drugega ni mogel: samo dva primera. Samo dva primera! Ampak, zanimivo je, da situacija, kot jo lahko spremljajo, je pa bistveno drugačna in ne odseva te številke. Resno me zanima, kdaj bodo ljudje, ki so nezakonito prišli do tega premoženja, ki ne morejo dokazati, od kje jim to premoženje, kdaj bodo prvič kaznovani za to, ker navsezadnje smo vsi bili oškodovani zaradi tega, večkrat se govori o ropu, in seveda, da jim bodo tudi to premoženje odvzeli. Nekateri so očitno še vedno nedotakljivi, pa čeprav se neki postopki odvijajo. Da pa se vrnem še na tisti del zakona, ki govori o imenovanju direktorja policije. Mi smo v prejšnjem mandatu bili priča zelo zanimivi praksi, ki se je vlekla potem skozi celoten mandat notranje ministrice. Ampak nekdanja ministrica je direktorja policije postavila brez razpisa in šele potem, ko ga je že imenovala izključno po svoji volji, šele potem je izpeljala tudi ustrezno pravno podlago. Potem smo na Odboru za notranje zadeve venomer in vedno znova poslušali s strani predvsem poslancev Pozitivne Slovenije, kako bo minister Gorenak imenoval novega direktorja policije, potem ko je gospod Goršek ponudil odstop. Moram reči, da je minister Gorenak deloval po zakonu. Minister Gorenak je deloval po tistem zakonu, ki ga je, sicer šele kasneje, kar je tudi protizakonito, vpeljala notranja ministrica Katarina Kresal. Danes ta zakon ureja, da bosta lahko tako generalni direktor policije kot tudi direktor Nacionalnega preiskovalnega urada imenovana v skladu z Zakonom o javnih uslužbencih. Tukaj ne vidim popolnoma nič spornega! Je bilo prej sporno to imenovanje direktorja policije. Tisto pa je bilo sporno. Po mojem mnenju in tudi po oceni takrat Slovenske demokratske stranke je nedvomno šlo za zlorabo policije v zasebne namene. Potem veste, kaj vse se je odvijalo še zaradi tega. Nekatere stvari so bile potisnjene v predal globoko, in to je problem danes, da se v prejšnjem mandatu o nekaterih stvareh pač ni smelo niti govoriti, kaj šele, da bi tisti, ki so pristojni za to, odreagirali tako, kot bi morali. Upam, da bo zakon, ki ga imamo danes pred seboj, in glede na to, kot imam informacijo, boste v Pozitivni Sloveniji in tudi Socialni demokrati glasovali za podporo temu zakonu [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Dobro, gospa Potrata, potem očitno ne boste glasovali, čeprav sama menim, da je ta zakon dober. Zakaj ne boste glasovali, boste verjetno sami pojasnili v nadaljevanju. Menim pa, da zakon vsekakor daje dobro podlago za sodobno urejeno policijsko organizacijo, predvsem pa daje podlago za to, da se bodo v tej državi končno uredile nekatere stvari in postavile na svoje mesto. Se pravi, da bo policija delovala učinkovito, hitro in strokovno. Predvsem pa, da bomo končno naredili nekaj pri pregonu gospodarskega kriminala, in to ne glede na to, kakšne politične barve je nekdo, ki je kaznivo dejanje storil. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ivan Hršak. V nadaljevanju je nekaj odpovedanih, zato se naj naslednji pripravi mag. Ivan Vogrin, ki ga pa ne vidim tu. Če njega ne bo, mag. Barbara Žgajner Tavš, ki jo tudi ni tu. Potem bi bil na vrsti gospod Gašpar Gašpr Mišič. Izvolite, gospod Hršak.
Hvala za besedo. Sam bi se osredotočil na dve določili iz predloga novega zakona o organiziranosti in delu v policije, ki se mi zdita izjemno pomembni, čemur pa opozicija nekako oporeka. Pod ena, Nacionalni preiskovalni urad bo po novem deloval v okviru kriminalistične policije in ne več zunaj nje, kot je bil slučaj v sedanj veljavnem zakonu, in tako se mi zdi tudi edino prav. Pod dve. Po novem si Nacionalni preiskovalni urad ne bo sam več izbiral, kaj bo delal in česa ne bo delal, ampak mu bo naloge določal generalni direktor policije. To se zdi meni kot tudi poslancem, poslankam Poslanske skupine DeSUS edini pravilni način delovanja Nacionalnega preiskovalnega urada. Točno tako razmišljajo tudi preprosti ljudje na terenu, s katerimi se dnevno srečujem in na takšen način tudi to zadevo pričakujejo. Opozicija hoče sicer prikazati, da bo ta nov način omogoča vplivanje na Nacionalni preiskovalni urad, kaj bo delal in kdaj bo kaj delal, jaz pa sem prepričan, da bo to sedaj ravno nasprotno kot do sedaj. Po do sedaj veljavnem zakonu je lahko marsikdo nepooblaščen vplival na vodstvo NPU, da se najbolj perečih, v nebo vpijajočih nezakonitih primerov predvsem gospodarskega kriminala, tako imenovanih tajkunskih nepravilnosti, ni loteval, loteval pa se je manj pomembnih zadev. Javnost, preprosti ljudje, kot tudi sam, kot tudi stranka DeSUS upravičeno pričakujemo oziroma pravzaprav zahtevamo, da tako Nacionalni preiskovalni urad, kriminalistična policija, tožilstvo in sodstvo končno rešijo vse te najbolj odmevne nepravilnosti v naši državi, da odgovorni za nepravilnosti ustrezno odgovarjajo pred roko pravice in da vrnejo družbi vsa ta, na nezakonit način pridobljena sredstva. Hvala.
Hvala lepa. Čeprav se nam je mag. Barbara Žgajnar Tavš pridružila, se je odpovedala razpravi in zato dajem besedo Gašpar Gašpar Mišiču.
Spoštovana podpredsednica, gospe in gospodje! Torej, ob zapisanem, da so učinkovitost, strokovnost in zakonitost policijskega dela življenjsko povezave, med drugim, z ustreznim materialnim in moralnim vrednotenjem policijskega dela, s kakovostjo opreme in delovnih sredstev, z notranjo organizacijsko kulturo in ustreznim vodenjem, s človeškimi medsebojnimi odnosi in z občutkom pripadnosti organizaciji, ki zna zaščititi policistke in policiste pred grožnjami in neutemeljenimi obtožbami, vendar obenem od njih zahteva dosledno spoštovanje zakonitosti in človekovih pravic, si želim, da bi Predlog zakona o organiziranosti in delu policije izboljšal pogoje in omogočil še večjo učinkovitost naše policije, kajti ravno dejavnost policije predstavlja pomembno podstat vsem ostalim institucijam pravne države in svobode ter varnosti vseh državljank in državljanov. Učinkovit pregon organiziranega kriminala je ključnega pomena pri zagotavljanju ne le varnosti, temveč predvsem pri pravilnem razvoju celotne družbe in seveda gospodarske stabilnosti naše družbe. Želim si, da bi naša policija bila bolj uspešna pri pregonu predvsem gospodarskega kriminala, o katerem se pri nas toliko govori, vendar nič se ne zgodi oziroma premalo se zgodi, ker naj bi bili nekateri posamezniki, ki naj bi zagrešili tako imenovani gospodarski kriminal, v skupini nedotakljivih. Torej, v državi Sloveniji nimamo le izbrisane in takšne in drugačne, ampak imam tudi nedotakljive, ki so zaradi svojega pohlepa močno oškodovali državno premoženje, oškodovali vse državljanke in državljane Republike Slovenije in prav je, da tudi s tem zakonom prispevamo k bolj učinkovitemu delu policije. To je naš namen in to je tudi naša naloga v Državnem zboru in osebno bom ta zakon podprl in pričakujem, da boste tisti, ki ste pripravili ta zakon, da boste dodelali s tistimi dodatki, ki so nujno potrebni, predvsem pri pravilnem kadrovanju, predvsem pri pravilnem nadzoru, tako da ja ne bo politika imela toliko vpliva, kot se je govorilo v preteklosti, da ne bomo razočarani tudi v prihodnosti zaradi raznoraznih takšnih in drugačnih političnih spletk. Policija in mi, poslanke in poslanci, se moramo zavarovati pred vsemi neželenimi vplivi in učinki, ki nam jih očitajo, da ne znamo, da ne zmoremo oziroma da smo vsi skupaj, če hočete, skorumpirani; pa nismo! Tukaj in zdaj smo zato, da prispevamo k boljši zakonodaji. Mi v parlamentu moramo sprejemati zakone, ki bodo spodbujali pravilno delovanje celotnega sistema in pravilen razvoj gospodarstva. Ključnega pomena je, da v tej državi izkoreninimo ta gospodarski kriminal, o katerem resnično govorimo že dve desetletji, še posebej v zadnjem obdobju. Ne želimo si tega in naša policija in vsi, ki so z njo povezani, tudi politiki predvsem, moramo prispevati in omogočiti, da se to tudi zgodi. V naši državi so dobrodošli vsi, ki imajo poštene namene; in to mora biti sporočilo, ki ga pošiljamo kot signal čez mejo. Banditizem in ostali, ki so se nekako uspeli tako ali drugače kot pijavke zariniti v vse pore našega sistema, pa niso dobrodošli v tej državi. Policiji bi, ko tukaj govorim, da je zelo pomembno, da imamo tudi ustrezno opremljenost, priporočil, da v svojo opremo vštejejo tudi kakšen močan kompresor sistema vap, ki bo prepihal in pregnal dobesedno, prečistil vse te pore, v katere so se dobesedno zarinili raznorazni nepridipravi. Ne želimo si v tej državi več, da se govori o nas, kot da smo res kriminalna država in tako naprej. Bodimo uspešni, pokažimo sebi in svetu, da to zmoremo, in ne vmešavajmo se politično v delo naše policije. Naj opravijo to svoje delo strokovno, tako kot se učili od Tacna naprej. Ne smejo si policisti dovoliti, da so podložni kakršnim koli vplivom kakršne koli politike s kakršne koli smeri. z leve, desne, spodnje, zgornje, notranje ali pa zunanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Srečko Meh, za njim bi bila gospa Iva Dimic, potem mag. Borut Ambrožič, gospod Jani Möderndorfer, ker vseh teh ni in če se nam ne bodo pridružili, je naslednji Jerko Čehovin. Izvolite.
Hvala. Gospe in gospodje, verjetno vam moja razprava ne bo všeč, ampak odgovoril bom na nekaj vprašanj, postavil bom tudi nekaj vprašanj. Sprejemati moramo zakon, ki bo, ki mora pospešiti in izboljšati učinkovitost in delo policije. Gospo Irgl sem zelo pazljivo poslušal, rekla je, da mora biti policija strokovna, učinkovita, uspešna, ni pa povedala, da mora biti apolitična; in to me skrbi. Apolitična mora biti, ne more biti pod prav nobenim vplivom in ne sme biti pod vplivom. To naše govorjenje, ko kažemo na prejšnjo vlado, nisem razumel, ali mi zdaj obračunavamo z bivšo ministrico ali danes govorim o novem zakonu. Mi govorimo danes o novem zakonu, ki mora postaviti okvir, v katerem bo policija lahko še bolj učinkovita in tudi jaz mislim, da je. Seveda se ne strinjam, da je plačni sistem bil dober, o čemer je govoril poslanec gospod Virant. Plačni sistem je naredil veliko slabega, vprašanje pa je, ali je policija učinkovito nagrajena za svoje delo, zato ker nosi glavo naprodaj. To je bistveno vprašanje in to je treba znotraj sistema zelo dobro urediti. Mislim, da je gospod Veniger dober šef policije in da je še kdo drug tudi primeren za to, da je torej bila dobra izbira, saj je bila izbrana iz vrst policije. Ampak to je stvar seveda tistih, ki bi naj to urejali, pri tem pa ne bi bilo prav – in to smo poudarjali pri sprejemu tega zakona –, da ima politika vpliv v tistem smislu, ki bi lahko prinesel nekoga, ki bi bil političen. Povedal bom, zakaj tako mislim. Povezanost policije, gospe in gospodje, je že danes bila z občinskimi sveti zelo dobra, lahko trdim vsaj za občino, v kateri sem vrsto let delal in delam tudi danes. Mi smo imeli najmanj enkrat na leto poročilo policijske postaje na občinskem svetu, potem smo na sosvetu za varnost občanov redno imeli tudi vprašanje policijske postaje oziroma policistov in trdim, da je to delo teklo dobro, da lahko teče tudi boljše. Osnovni problem dela na terenu je pravzaprav ta, da na terenu imamo premalo policistov, da bi bilo treba na terenu imeti več policistov. Ponudba bivšega župana v Velenju policistom je bila, da naj bi Mestna občina Velenje iz proračuna plačala, recimo, tri policiste, ki bi bili v policijski postaji in bi delali na območju naše občine. Imeli smo tudi soglasje občinskega sveta, pa to ni bilo sprejeto. Se pravi, da morajo biti policisti na terenu in da občanke in občani čutimo to potrebo in da smo varni takrat, kadar je občutek varnosti dober. V resnici je lahko dejansko stanje drugačno, občutek varnosti pa je izjemno pomemben. Če sem prav razumel zakon, potem bomo zamenjali, takoj ko bomo sprejeli ta zakon, vse komandirje v Sloveniji, vse komandirje policijskih postaj. Če to ni res, prosim za odgovor. Moje vprašanje pa je tako. Policijski sindikat, tako sem dobil obvestilo, sploh ni dobil predloga zakona – tega, ki je v proceduri. Dopis policijskega sindikata pravi, da je to tako. Če torej ni bilo usklajeno med ministrstvom in policijskimi sindikati – zakon –, potem je to grobo narobe. Ponudba, ki sem jo slišal, ministra Gorenaka k sodelovanju opozicije, je pa sprenevedanje, razen če je gospod Vinko Gorenak kot opozicijski poslanec iz septembra leta 2011 uskladil stališče s policijskim ministrom Vinkom Gorenakom opozicijska in koalicijska razhajanja, ki jih je sam povedal v Državnem zboru in sem jih prebral. Tudi jaz vam jih lahko preberem, ker jih imam tukaj, in kaj vse je, recimo, minister Gorenak povedal v zakonu, tudi v tistih pasusih, ki popolnoma nič niso spremenjeni. Takrat je imel razlage prav na vsak člen in pri vsakem členu je povedal, kaj je narobe, danes je veliko teh členov popolnoma enakih. Pa še nekaj bi vas rad vprašal. Kadar mi tukaj, v Državnem zboru govorimo o korupciji, ne povemo pa imen, vnašamo sami nezaupanje med slovensko ljudstvo, zato ker mislijo, oni bodo pa že vedeli. Ni prav, da se tako obnašamo, gospe in gospodje! Ampak predvsem tisti, ki imate v svojih vrstah človeka, ki ne spoštuje zakonov – vi ne govorite o pravni državi! Vi ne obmetavajte drugih s tem, da se kdo ne drži zakona, da jih ne spoštuje, da je nedotakljiv. Gospe in gospodje, dokler policija ne bo Janeza Ivana Janše pripeljala pred sodišče, tako dolgo ne govorite o tem, da smo pravna država in da to izpolnjujemo in da lahko to naredimo, kar zahtevamo od nekoga drugega. Pravni sistem, policija, tožilstvo je sistem, ki mora delovati, ampak mi, gospodje in gospe, za katere pravimo, da smo izvoljeni, da smo najvišji predstavniki, mi se teh sistemov moramo držati. Tako dolgo, dokler pa niti obtoženega predloga ni, pa ne uporabljajmo tega tukaj v parlamentu. Ivan Janez Janša je pred sodiščem in se zasedanj sodišča ne udeležuje. To je slab signal. Mi pa moramo dati dober signal, da je pravo, da je pravica, da je nepolitična in da tudi policija, sodstvo in tožilstvo delajo nepolitično. Tako dolgo, dokler to ne bo, ne govorite o nekaterih, za katere niti obtožnega predloga ni.
Hvala lepa. Se opravičujem kolegu Jerovšku, ker sem ga izpustila z dnevnega reda. Izvolite, imate besedo. Za njim pa res, gospod Jerko Čehovin.
Hvala lepa. Spoštovani! Moji predhodniki so mi dali toliko iztočnic glede tega zakona, ki ga danes obravnavamo, ki je zakon dvojček, je nastal po bivšem Zakonu o policiji in obravnava eno najpomembnejših področij. Policija v vsaki državi skrbi za varnost države in premoženja in varnosti ljudi, je pa vedno prisotna tudi neka skepsa, nek razmislek, neka bojazen, da če policija zlorabi svoja pooblastila, pa se lahko spremeni v odnosu do državljanov v svoje nasprotje. Mislim, da imamo ministra, ki je šel skozi celoten sistem policije in sem prepričan, da nam njegovo osebnost jamči, da bo policijo držal strogo znotraj zakonskih meja in da bo, kot je rekel moj predhodnik in s čimer se strinjam, policija apolitična. Policija mora biti sicer lojalna vsakršni takratni oblasti, ne sme se osamosvojiti in osvoboditi, da bi ne bila lojalna državi, mora pa biti tudi, po mojem mnenju, apolitična. Prepričan sem, da slovenski policisti generalno ali pa v veliki večini vedno to spoštujejo in so tako – upam da – vzgojeni in da je bilo tako med policisti tudi v prejšnjem mandatu, pa kljub temu je policija večkrat delovala politično. Ampak, za to ne krivim policistov, policija je bila zlorabljena politično tudi s strani ministrice Kresalove in njenih ali pa in interesov strank trojčka KGP. Namreč, eden od dokazov za to mi je tudi v tem, da je ministričin državni sekretar gospod Goran Klemenčič pravzaprav demonstrativno odstopil, ker se s takimi metodami politične instrumentalizacije policije in tudi Nacionalnega preiskovalnega urada ni strinjal, in da je, po mojem mnenju, izjemno nevtralen in učinkovit kot vodja urada za boj proti korupciji. Tam je nastala največja sprememba. S kolegom Mehom – ne vem, ali se lahko strinjam oziroma ne vem, kam je ciljala njegova zahteva, da se o korupciji brez imen ne smemo pogovarjati v državnem zboru. Poglejte, potem je bilo to plediranje za to, da se o korupciji v tem državnem zboru sploh ne bi pogovarjali. Jaz pa mislim, da če policija v svojih preiskavah, recimo, govori o utemeljenem sumu storitve kaznivega dejanja korupcije in drugih kaznivih dejanj gospodarskega kriminala, da če to mediji omenjajo, da poslanci tudi lahko to omenjajo. Drugače si mi pa res odrežemo mandat in pristojnost, ki nam tukaj gre. Mislim, da smo prvi poklicani za to, da se z vsemi sredstvi borimo proti korupciji in gospodarskemu kriminalu, kajti to je tudi rak rana naše družbe in nas je v preteklih mandatih pripeljala v stanje, v katerem smo. Ne znam si zamišljati, kako naj izpolnjujemo to svojo sveto dolžnost brez tega da – se pravi, predlagate, da bi se lahko govorilo samo o tistih, ki so v kazenskem postopku na sodišču. Poglejte, za trgovanje z zemljišči v Ljubljani si upam reči, da je šlo, pa še marsikje, za koruptivna dejanja, toliko jasne govorice je potrebno iz poslanskih ust. Pravzaprav me zanima oziroma upam, da ne bo neke koincidence, da se danes zopet kaj dogaja velikega, ker vidim, da je prva vrsta bojevnikov iz Poslanske skupine Pozitivne Slovenije odsotna. Bojim se, da se ne dogaja na magistratu kaj podobnega, kot se je drugi dan v policijskih preiskavah, ko so morali skupaj z ravnatelji in direktorji javnih zavodov odvihrati na magistrat in tam izjavljati: Druže Zoki, mi ti se kunemo in opravičevati vsa ravnanja in dejanja župana. Njegovi poslanci so lahko njegovi vojščaki, je pa bila strašna zloraba ravnateljev in direktorjev zavodov, strašna zloraba, ki bi morala v normalni družbi takoj pomeniti odstop funkcionarja, ki prisiljuje ravnatelje javnih zavodov k podpori tistega, kar policija in organi pregona govorijo, da so utemeljeni sumi kaznivih in koruptivnih dejanj. Vsa ta naša javnost, akademska in druga in kolumnisti – nisem zasledil enega, ki bi tu povzdignil svoj glas. To je zaskrbljujoče v tej družbi, da niti kvalificirana javnost oziroma da je tako odvisna od teh mogočnežev, ki imajo v rokah ogromno denarja, ki je vzet iz naših bank in od drugod, in da so instrumentalizirani za to, da ne morejo braniti, po mojem mnenju, kazniva dejanja. To je, kolegice in kolegi, grozljivo dejstvo, do katerega bi se moral opredeliti vsak poslanec in poslanka tega državnega zbora. Prej je bilo tudi rečeno, če prav razume kolega Meha, da bodo po tem zakonu vsi komandirji policijskih postaj zamenjani v doglednem času. Ne, to je bilo v nekem osnutku, baje na zahtevo ne vem katerega sindikata, ampak se je to umaknilo, tega ni več v zakonu. Zdi se mi, da je prav, ker imamo zelo dobre vodje ali komandirje, za katere bi si nekateri celo želeli, da bi jih čim prej umaknili, da ne bi izpolnjevali svojega poslanstva pošteno in nediskriminatorno in profesionalno. Prej je bilo povedano, gospod Mišič, da se je ta gospodarski kriminal zaril v vse pore naše družbe in da ne se vmešavati politično – v delo policije, seveda. Mislim, da je ta zakon korak naprej, da ne bo političnih vmešavanj. Kajti, prejšnja ministrica je eksotično merila za izbiro direktorjev generalne policijske peljala ravno zaradi tega, da je imela direktne vzvode za vplivanje in pritiske in izbiro direktorja. Mislim, da je prav, da je minister Gorenak pristopil k ponovni evropeizaciji imenovanja direktorja policije in tudi predstojnika NPU in da je neka hierarhična povezava NPU nujno potrebna. Moram tudi reči, da razumem razmišljanje gospoda Čehovina, ki je govoril o potrebi protiobveščevalne službe znotraj policije ali kriminalistične službe. Samo sem pa hvaležen, da do česa takšnega v času naše vlade ni prišlo, kajti bojim se, pri vas je to verjetno iskrena želja ali poznavanje zadev, da je nekaj takšnega potrebno. Ampak, kakor hitro bi ta vlada to sprejela ali zagrabila, bi to jemali za past, ki je bila nastavljena, kajti vpitje bi bilo tako neznansko, da se bo prisluškovalo, zalezovalo s strani sedanje oblasti, vsesplošno in na vse načine in vsakemu. Zavedajmo se, stanje duha v tej državi je trenutno takšno, da si sedanja oblast, tudi če je 100-krat utemeljeno, strokovno, tega ne more privoščiti. Kajti napadena je, ko migne z mezincem v tej smeri. Zato jaz sicer jemljem to benevolentno, iskreno in sem celo prepričan, da ima gospod Čehovin v veliki meri prav, kajti vse to bi verjetno v tej državi že bilo, ampak moram iti malo tudi v zgodovino razvoja ali pa geneze tega resorja, ministrstva za notranje zadeve. Namreč, še pod prvo Demosovo vlado je bila obveščevalna služba Sova, ki ima kontakt s tujino in pristojnosti, v sklopu notranjega ministrstva, potem pa je postal v drugi Drnovškovi vladi notranji minister gospod Bizjak. On je pa takrat bil krščanski demokrat in leva opcija si niti slučajno ni mogla zamišljati, da bi predstojnik Sove lahko bil nekdo iz strank demokratičnega izvora, brez dediščine v kontinuiteti, in je Sovo prenesla tja, kjer je danes, direktno pod predsednika vlade. Enako so storili tudi z ekonomskimi odnosi, ki bi morali priti pod Peterleta kot zunanjega ministra, zato so ustanovili posebno ministrstvo, da je bila tujina strogo ločena in ekonomski odnosi od ministra, ki je takrat tudi bil krščanski demokrat. Seveda če bi ostalo, če ne bi bilo tega prastrahu pred demokrati s strani strank kontinuitete, potem bi verjetno do te normalne geneze, da bi bile bolj smiselno razmejene protiobveščevalna in te službe, da bi se del teh funkcij opravljalo tudi znotraj notranjega ministrstva – in zakonito, seveda –, prišlo. Ampak to je takratna levica, kateri nasledniki sedite tukaj, zavestno preprečila in odklopila ministra Bizjaka od tega. Tu so bili podani tudi očitki, da minister snuje vzporedno policijo. Glejte, kolege poslance bi prosil, da naj ostanejo razumni oziroma da ne prepisujete ničesar, kar ni mogoče videti in ni nikakor prisotno. Oziroma če bi se vprašal, zakaj pri tem zakonu – enako, kot je pri prejšnjem – ni kolega Mišič rekel, da "tokrat mi nimamo slabih namenov". Pri prejšnjem zakonu, ki je tudi policijski zakon, je rekel: "Tokrat opozicija nima slabih namenov." To je izjemno nezavedno bruhnilo iz njega, da je povedal, da dostikrat pa so slabi nameni prisotni v opoziciji. Bojim se, da je govorjenje o kovanju vzporedne policije tudi del slabih namenov. Sem pričakoval, da bo rekel tudi pri tem zakonu, da tudi pri tem zakonu opozicija nima slabih namenov, pa tega ni več ponovil. Nekaj bi rekel tudi o obveščanju javnosti, ki je zajeto v 35. členu predloga zakona. Mislim, da omogoča korektno obveščanje javnosti, seveda si pa tudi želim, da bi bilo vedno in povsod obveščanje zelo korektno in da naj bi bila policija in seveda kriminalistična služba znotraj prestreljena z nekaterimi kadri, ki so – vsaj v preteklosti so – dali več na močne eminence v ozadju, na centre moči izven aktualne oblasti in so po njihovih navodilih delali in niso bili lojalni do resornih ministrov in do vlade. Zaradi tega so curljale informacije. Ogromno zamišljenih, pripravljenih in izvedenih akcij policije je bilo vnaprej kompromitiranih; in to se še dogaja! Celo veliko jih govori, tudi pri zadnjih preiskavah ljubljanskega župana, da je bil pravočasno obveščen, da je odigral tisto pozo nepresenečenosti. To je pa kompromitiranje policijskih akcij, na podlagi česar je potem izjemno majhna možnost, da policijska akcija uspe. Spomnite se, pred leti, že v samostojni Sloveniji, ko je bila akcija posebne policijske enote na Koroškem, mislim, da proti Kunu ali kako se je imenoval, vodji neke skupine. Ko so policisti prišli gor, so sicer vdrli v nek njegov lokal, vendar tistim, za katere so imeli relativno zanesljive informacije glede nedovoljenega ravnanja, mamil in podobno, tistim niso mogli ničesar dokazati, ker je bila akcija kompromitirana iz notranjosti kriminalistične policije. To se še pogosto dogaja. To je tisto, o čemer je govoril gospod Mišič, da so posvečeni ljudje. Še vedno so posvečeni ljudje, ampak ne od te oblasti posvečeni, temveč od mogotcev, ki sedijo na denarju, ki je bil last ljudstva in je odšel iz naših podjetij, iz naših bank. Policijo čaka izjemen napor in izjemno delo, pa tudi izjemna notranja konsolidacija politike, da bodo popkovine s temi ljudmi iz kontinuitete, iz stare levice, kot pravi Lukšič, v povezavi z novo levico, da bodo končno te popkovine enkrat prerezane. To se v tej državi enostavno mora zgoditi, sicer te države ne bomo ozdravili. Na mizi imamo dober zakon, ki to omogoča, moramo pa imeti tudi zavest in pripravljenost, da, recimo, takšne – kot sem že enkrat omenil – absurdne, nezaslišane zadeve, kot je bilo to, da so bili ravnatelji klicani v podporo sumov kaznivih dejanj, ki so se očitali nekomu ali pa županu, da se to ne bo zgodilo. Da boste vsi vpili! Kajti, da morajo ravnatelji pod to pezo, da so podprli kazniva dejanja, vzgajati otroke – ali si predstavljate, kaj se je storilo? Vso kredibilnost so izgubili! In so mnogi žrtve. Saj nekateri so verjetno zavestno to naredili. Našel se pa je junak, ki je to odklonil – ravnatelj Merc! Našel se je – pa je dostikrat kritičen do naših oblasti, sedanje oblasti –, vendar na tem področju je svetel vzor. Pa nisem zasledil nikogar iz politike, z levice, ki bi to jasno poudaril in se ogradil od ravnanj župana, dal na občinski svet in na Državni zbor - tudi mi moramo to obravnavati, gospod predsednik. To je nekaj najbolj nezaslišanega, kar se je v državi zgodilo! In da bomo na takšnih osnovah gradili ne samo zakonodajo, ampak tudi dejavnost policije! Hvala lepa.
Hvala lepa. Za repliko je prosil gospod Meh.
Kadar gospe in gospodje poslanci govorimo kar tako, na pamet, recimo o kriminalu, o gospodarskem kriminalu. To sem mislil, ko sem prej govoril, da ne moremo kar tako, na pamet govoriti, da je v vseh porah gospodarski kriminal – oprostite, ni! Da je v vseh sredinah gospodarski kriminal – ni! Tako na pamet se govoriti ne sme, ne more se tako govoriti! Lahko pa govorimo zelo eksaktno, pa rečemo ta in ta, imenujte tega človeka, imenujmo ga! Mi pa imamo, gospa podpredsednica, gospod podpredsednik, možnost oblikovati našo preiskovalno komisijo. To se pravi, to lahko naredimo. Pa naredimo! Da bomo enkrat kraj naredili, kadar mislimo, da je nekdo nekaj narobe naredil! Saj imate priložnost, da lahko to naredimo. Zato se mi zdi, da nezakonito pridobljeno premoženje mora biti zakonito odvzeto. Četudi je bilo nezakonito, ampak je treba to dokazati. In ti dokazni postopki so v policiji, tožilstvu, ne pri nas v parlamentu. Mi moramo ustvarjati pozitivno energijo. Jaz sem vedno imenoval tistega z imenom, za katerega vem, da je v kazenskem postopku. Imenujte z imenom.
Hvala lepa. Gospod Jerko Čehovin, za njim gospod Janko Veber.
Hvala, gospa podpredsednica, za besedo. Če bi sprejel izziv gospoda Jerovška, bi začel govoriti o trgovini z orožjem in o najbolj transparentnih poslih okoli nabave Patrie in tako naprej. Ampak ne bom. Govoril bom o zakonu. Edino, kar si bom dovolil, bom malo hudomušno rekel, da edino v tem zakonu nečesa ne piše. Namreč, da bi pisalo notri, da je Policijska uprava Celje naša policijska akademija, ker vsi pomembni kadri prihajajo s te policijske uprave; od ministra, do prejšnjega generalnega direktorja, do v. d., do sedanjega. Ampak to ni mišljeno kot slabo, ampak dejstvo pa je, da je to nekako porazdeljeno na ta način. Zdaj pa, če gremo na sam zakon. Že uvodoma sem [[...]]Ne bom ponavljal stvari, ki sem jih v imenu poslanske skupine povedal, bom pa rekel, da je zakon v marsičem precej izboljšana verzija prvotnega osnutka. Mislim, da ga je treba v nadaljnjem postopku še izboljšati. Sam imam precej pripomb, ki jih pa ne mislim v tej fazi navajati, recimo, pri 25. členu glede nalog policijskih uprav bi morali določiti, katere so te naloge, ker z izjemo 7. točke, Izvajanja postopkov s tujci, povsod drugje ni nikjer napisano, kje so te določbe. Glede 38. člena bi samo to rekel, da ne razumem, zakaj se je v temu členu, ki sicer govori o sodelovanju z veteranskimi in drugimi stanovskimi organizacijami, dikcija, ki je bila v starem zakonu kar primerna, spremenila, tako da po mojem je slabša. Tudi če bi uporabili dikcijo, ki je v Zakonu o službi v Slovenski vojski, v 92. členu, bi bilo po mojem boljša, kot je ta v 38. členu sedanjega zakona. Zato bi predlagal, da bi ostalo staro določilo, ker se mi zdi, da kar ustrezno rešuje to sodelovanje. Imam polno pripomb, ampak recimo pri 62. členu. Tukaj imam največ pripomb in se mi zdi, da je bistvena pomanjkljivost vsebine predloga tega zakona imenovanje v naziv, da ne definira pogojev za imenovanje policista oziroma kriminalista, pa tudi policijskega inšpektorja v naziv delovnega mesta, vodja policijskega okoliša, višji kriminalistični inšpektor in podobno, ki sicer naj bo natančno opredeljeno v aktu o organizaciji in sistemizaciji. Predvsem je treba na vseh nivojih delovnih mest znotraj policije, znotraj kariernega sistema zagotoviti dodano spodbujanje h kvaliteti dela in predanosti poklicu za doseganje delovnih rezultatov kot pogoj za opravljanje dela v višjih nazivih in zahtevnejših delovnih mestih, pa tudi razrešitev s takega delovnega mesta, če ni pričakovanih rezultatov, kot se to ureja za direktorja in komandirja v enem od osnutkov, ki pa je bil kasneje umaknjen iz materije. Jasno definirane naloge, realno zastavljeni cilji, konkretno definirana odgovornost posameznika in možnost primerjanja s kompatibilnim okolje zagotavlja po moji oceni pričakovane rezultate. Pri 65. členu: odvzem policijskih pooblastil. Mislim, da bi morali ohraniti eno dikcijo. Namreč, generalni direktor, piše tu, lahko z odločbo odvzame policistu in kriminalistu pravico izvajati policijska pooblastila. Mislim, da bi morali dodati "delno ali v celoti". Kajti, zgodi se lahko, da je nekdo, recimo, ki zaradi zdravstvenih razlogov ne more opravljati več nekega delovnega mesta s pooblastili, je pa sposoben še zmeraj opravljati neko drugo delovno mesto, kjer so ravno tako prisotna pooblastila, recimo, v administraciji ali kje drugje. Zdi se mi, da bi bilo prav, čeprav imamo napisano v ustavi, da ne smejo biti policisti člani političnih strank. Mislim, da bi tudi v tem 65. členu bilo dobro, da bi dodali "generalni direktor policije z odločbo odvzame policistu, kriminalistu pravico izvajati policijska pooblastila, če ugotovi, da je ta član politične stranke." Sicer je res, da morajo pri sklenitvi delovnega razmerja vsi podpisati izjavo, s katero se zavežejo oziroma izjavijo, da niso člani nobene politične stranke. Samo mislim, da nič ne škodi, če bi tudi v tem 65. členu ta pooblastila bila podana. Glede 72. člena, Premestitev na specifična delovna mesta. Zdi se mi, da je ta dikcija, da se lahko nekoga s soglasjem premesti največ za tri leta, z možnostjo sporazumnega podaljšanja, premestitev pa lahko skupno traja največ devet let, se mi zdi, da je skupno trajanje devet let malo predolgo. Če neko specifično delo traja dalj časa, je treba to rešiti v okviru sistemizacije, v aktu organizacije in sistemizacije konkretnega specifičnega delovnega mesta, in ne z začasno premestitvijo za dobo največ devet let. Sedaj pa tisto, kar je bilo – pa ne zaradi tega, ker je gospod Jerovšek govoril, ampak očitno v tej dvorani ne razumemo vsi, kaj pomeni protiobveščevalna dejavnost. Protiobveščevalna dejavnost ni to, da bomo mi vzpostavili sistem vohunjenja, denucianstva drug za drugim, ampak gre za to, da smo ena redkih držav na svetu, ki nima uradno rešene protiobveščevalne dejavnosti. Domnevam sicer, vsaj iz nekaterih obiskov kot pooblaščenec komisije za kontrolo varnostnih in obveščevalnih služb, da se to sicer počne, vendar če se počne, se počne nezakonito. Sova je izrazito – oziroma njena naloga je obveščevalna dejavnost. Kriminalistična policija to sicer morda kaj počne, morda kaj spremlja kakšne zadeve, vendar to ni sistematično in ni organizirano. Zato menim, da ni prav, da v tej državi te samozaščitne dejavnosti nimamo organizirane. Vendar to pomeni, da mi spremljamo delo tujih agentov, ki delujejo v naši državi, da lahko kontroliramo delo industrijske špijonaže, delo nekaterih drugih služb in tako dalje. Da ne govorim o delu, ki se lahko dogaja znotraj, pa Sova za to nima pooblastila, ki se izvajajo s strani naših državljanov za tuje države. Namreč, vse te zadeve so prisotne. Mislim, da je Slovenija kar dobro prestreljena s temi zadevami in menim, da bi bilo prav, da bi resno razmišljali v tej državi tudi o tem. Pa ne zato, ker je predlagal Jerko Čehovin in tako naprej, ker ne mislim delati nobene policijske kariere, niti ne protiobveščevalne ali kaj drugega. Meni kar zadošča, da sem že dosegel tisto starost, ko se lahko jutri umaknem v pokoj in si ne rabim delati reklame za to. Vendar kot državljan in kot poslanec tega parlamenta smatram, da je to v tej državi problem. Zato je ob tej priložnosti tudi ta problem izpostavljen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite, replika.
Hvala lepa. Gospod Čehovin, pravzaprav ne bom polemiziral z vami, kajti o tem glede protiobveščevalne službe, dejavnosti se veliko ali pa večinoma strinjam. Te pomanjkljivosti se zavedam, samo sem prej razložil, kje so politični vzroki, da tega nimamo in na tak način, kajti levica ni zaupala, da bi, čeprav je bil minister iz take stranke, lahko tak minister imel pristojnosti in je prenesla cel VIS na drugo lokacijo in s čisto drugačnimi pristojnostmi. Strinjam se, da te protiobveščevalne dejavnosti nimamo, tudi preprečevanje industrijske špijonaže in tega, ampak moram pa reči, da je delno to v interesu teh velikih rib, ki so delale malverzacije, domačih, in ki so soudeležene, recimo, v zadnjih letih pri bančnem ropu. Kajti, če bi policija to pristojnost imela, bi bilo to čisto, skozi noč pa tega ne moreš narediti, bi se katera od teh velikih rib, ki v glavnem pripadajo tej stari levici oziroma levici, ujela. Drugo pa, kolega Čehovin, ko ste na začetku rekli, o čem ne boste govorili, da ne boste govorili kot jaz, jaz bi bil celo vesel, če bi vi govorili v zvezi s predsednikom Vlade o tisti zadevi, da je neznanega dne na neznanem kraju od neznane osebe prejel neznano vsoto denarja. Ali ne opažate, da se je ta del procesa, absolutno, ki se veže na predsednika Vlade, že zrušil, diskreditiral, zaradi tega več tega ne govorite. Sem pa tukaj poslušal tisoč in tisočkrat, predvsem s strani stare levice, te očitke, in enkrat nisem rekel, da o tem ne smete govoriti, ker so postali kontraproduktivni za raznašalce teh novic in tega konstrukta. Ampak vi brez skrbi govorite, meni je žal, da ne govorite o tem. Mi moramo biti toliko jasni, da se proti pojavom, ki jih ne bi smelo biti, borimo, ampak v tem slučaju, ko je sodišče ali pa tožilstvo zagrabilo: neznanega dne, v neznanem kraju, neznano količino, to pa je res smešno in bo šlo v anale tožilskih fopajev.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber, za njim Tomaž Lisec.
Hvala za besedo. Ko se pogovarjamo o organiziranosti in delu o policiji, bi bilo najbrž zanimivo vprašanje oziroma še zanimivejši odgovor s strani predstavnikov ministrstva, kako ocenjujejo, na kakšen način bo Zakon o uravnoteženju javnih financ, ki je tudi drastično posegel v status upokojenih delavcev v organih za notranje zadeve in tudi policistov, vplival na bodoče kadre, ki se želijo vključiti v delo policije in tudi izpostavil svoje življenje za varnost in red v naši državi. To vprašanje je tudi bilo pri zadnji spremembi zakona, ki smo ga predlagali, za vlado povsem nesprejemljivo in daleč od tega, da bi nekomu, ki izpostavlja v svoji profesionalni karieri tudi svoje življenje – ne želite prisluhniti. Tako me predvsem zanima stališče, kako gledate na te posledice tudi dolgoročno, kajti v tem zakonu imate novost, za katero pravite, da bo pripomogla k racionalnejšemu delovanju. Gre za temeljni razvojni program, gre za dolgoročni razvojni program, za nemoteno delovanje policije in ta temeljni razvojni program bo vseboval tudi, na primer, kadre, opremljanje, izobraževanje. Državni zbor bo ta dokument sprejel, pozdravljam, da vendar ne izključujete Državnega zbora iz tega postopka, ampak vendar. Ko boste opredeljevali kadre in animacijo ljudi v teh dolgoročnih aktivnostih, bi bilo zelo zanimivo slišati, kakšno bi bilo stališče tudi potem, ko se za njih preneha profesionalna kariera, in ali bodo potem deležni zmanjševanja pravic, kot so deležni zdajšnji upravičenci, ki so upokojeni. Še posebej bi ob tej priložnosti izpostavil dejstvo, da nekako želite tudi organizirati tako delo v Generalni policijski upravi, ki naj bi imela strateške naloge, kot tudi policijska uprava, ki usmerja in usklajuje delo na ravni regije, in policijske postaje, ki neposredno izvajajo naloge in pooblastila policije na terenu, ne zasledim tudi nekaterih zelo pomembnih lokacij, ki jih v zgodovini razvoja policije v slovenski državi zagotovo imajo vsi, ki se ukvarjajo s policijsko dejavnostjo v zelo globokem spominu in zelo spoštujejo lokacijo Gotenice, ki je bila vedno namenjena temu, da usposablja kadre za varnost v državi. Nikjer ne zasledim v teh dokumentih, da bi tudi pri nadaljnjem načrtovanju ta lokacija imela poseben status za nadaljnje usposabljanje in razvoj tako posebnih policijskih enot kot tudi sicer izobraževanje policistov. Gre pa po mojem mnenju za izjemno pomembno lokacijo, tudi iz tega razloga, ker mnogim generacijam, ki so se že usposabljale na tej lokaciji, je to izjemno pomembno doživetje, in prav je, da bi se tako pozitivne vrednote pri usposabljanju policistov prenašale tudi v bodoče generacije. Nikjer ni v teh dokumentih opredeljeno, da bi bil tak vadbeni poligon, kot ga predstavlja Gotenica, v vaših dokumentih zapisan kot neka lokacija, ki je tudi strateškega pomena za razvoj policijske dejavnosti, še posebej specialnih policijskih enot. Sprašujem tudi, kakšen status sploh ta hip ima sama Gotenica oziroma poligon v Gotenici, poleg tega pa bi tudi opozoril, da razvoj kadrov, in sicer usposabljanje policistov v teh vse zahtevnejših razmerah, je velikokrat odvisen tudi od tega, koliko sredstev vlagamo v opremo in prostore, kjer se lahko tudi usposabljajo. Vem, da je izdelan zelo konkreten načrt, program opremljanja te lokacije, pa vendar razen nekih minimalnih standardov in pogojev, ki so potrebni, da se lahko izvaja ta dejavnost, ni bil nadaljevan projekt, ki je izjemno pomemben, po mojem mnenju tudi zaradi varnosti državljank in državljanov, ki je v veliki meri odvisna od usposobljenosti policistov. Postavil bi tudi vprašanje glede odnosa policistov oziroma njihovega delovanja v območju schengenske meje. Mislim, da ni treba posebej razlagati, da če policisti ohranjajo zelo dober odnos do ljudi, ki živijo v obmejnih območjih, je njihovo delo lahko bistveno uspešnejše, kot da izvajajo policisti svoje naloge na način, da pregledujejo in spremljajo, kaj počnejo domačini ob meji, in jim s tem velikokrat tudi delajo po nepotrebnem več problemov, kot pa dajejo občutek neke varnosti. Zakaj se tudi pri tem delovanju in organiziranosti policije nekako ne spremeni in jasneje opredeli sodelovanje policije z lokalnim prebivalstvom? Sicer je en člen, ki govori nekako pavšalno, da nek odnos z lokalno skupnostjo mora biti in da se nek sosvet lahko imenuje in podobno, vendar to so takšne oblike sodelovanja, ki niso ne vem kako zavezujoče in so bolj vljudnostne. Vendar, če gledamo praktično delo na terenu, bi bilo izjemno pomembno, da se resnično vzpostavi pristen kontakt predvsem s prebivalci ob schengenski meji in se s tem zagotovo doseže večja učinkovitost in ne nazadnje tudi racionalnejše delovanje samih policistov oziroma celotne organiziranosti kot pa, če za vsako zadevo nekoga plačaš, pošlješ in si s tem ustvarjaš dodatne stroške. To pogrešamo v dosedanjem delu pa tudi v temu dokumentu, ki ga imamo danes oziroma v temu zakonu, tega ne zasledim, da bi bil kakšen vidnejši premik narejen. Še posebej me pa skrbi dejansko tudi odnos do veteranskih organizacij. Zelo jasno ste zapisali v temu zakonu, da je sicer lepo in prav, da obstaja tudi policijska veteranska organizacija, vendar ji ne želite omogočati nobenih finančnih sredstev, da bi lahko ta veteranska organizacija tudi dostojno opravljala svoje naloge. In zopet smo pri tistem vprašanju odnosa do vseh tistih, ki so svojo poklicno kariero mogoče že končali ali pa se še aktivno ukvarjajo s policijsko dejavnostjo, vendar pa jim v temu zakonu zelo jasno zapišete, da če se želijo organizirati, naj za to tudi sami prispevajo, zbirajo sredstva, in je za vas problem rešen. Mislim, da je tudi po tej plati zelo nekorekten odnos do veteranskih organizacij, in res ne vem, kako si predstavljate uspešno delo in da bi bil nekod pripaden tej svoji dejavnosti na način, kot si upam reči, da je vedno veljalo tudi v dosedanjem obdobju ali pa tudi v prejšnjih sistemih, da je bilo to nekaj ključnega, če si želel zagotavljati uspešen red, mir v svoji državi. Torej cela vrsta rešitev, ki jih predvidevate, se odmika od tega, da bi resnično izboljšali pogoje za delovanje policistov in s tem tudi varnosti in miru. Res želim nekaj odgovorov na ta vprašanja, videnja. Ali resnično lahko pričakujemo v prihodnosti, da se bo ta odnos spremenil? Hvala.
Hvala lepa. Tomaž Lisec, za njim Franc Pukšič.
Hvala lepa. Spoštovana podpredsednica, državni sekretar z ekipo, kolegi in kolegice! Gre za zakon, ki je v pripravi že od leta 2010, torej je vsaj del vsebine oziroma osnutek zakona še ostanek prejšnjega mandata in takrat se je predlagateljem zapisalo to: "Za vse policije sveta velja, da so togi organi, saj je njihova ureditev tipična hierarhična in sterilizirano vodena." V to sodbo se ne bom spuščal, verjamem pa, da bo ta zakon tudi s temi popravki, ki so izhajali od leta 2010 pa do te obravnave, dokazal, da ta policija, vsaj slovenska, da ni toga, ampak hudirjevo živa organizacija, kjer je zelo aktivna interakcija tako znotraj same organizacije kot pa tudi interakcija organizacije z državljani in državljankami. Verjetno so redki državljani, ki s policijo v takšnih ali drugačnih okoliščinah še niso imeli srečanja. Zanimivo je, da državljani želimo pomoč policije, ko smo v stiski, če pa kaj naredimo narobe, pa bom tukaj izhajal predvsem iz tega prometnovarnostnega sistema oziroma prometnih prekrškov pa vedno vsaj zardimo, če ne še kaj drugega. Torej je v bistvu v vsakdanjem življenju policija nek nebodigatreba, brez katerega pa ne gre. Kot smo že pri prejšnjem zakonu ugotavljali, se je sedanji zakon skoraj letno spreminjal, zato tukaj še enkrat izražam podporo ministrstvu oziroma uradnikom na ministrstvu, ki so naredili ta napor, da se pripravljata dva zakonska predloga, ki ju bomo verjetno še v temu letu sprejeli. V preteklosti so bili uspešno izpeljani kar nekateri projekti, predvsem ta vstop v tako imenovan schengenski prostor, pa vam moram reči, da na žalost tudi v zadnjem času nekatere nepremišljene in slabo dodelane rešitve, predvsem glede NPU in regijske organiziranosti policije, o čemur še nekaj kasneje. Tudi v razpravi je bilo že danes rečeno, da slovenska policija deluje relativno dobro, vedno se najdejo neke deviacije, ampak mislim, da to ni namen zakona, ker z najboljšim zakonom na svetu ne moremo rešiti vsega, ker praksa prinese svoje. Dovolite, da se predvsem osredotočim na dve zadevi; eno je razmerje ministrstva in policije, druga pa je stvar glede decentralizacije policije. Razmerju med ministrstvom in policijo je namenjeno drugo poglavje zakona. Po mojem mnenju, ko sem to določilo prebral, ni nič spornega, le pri nekaterih gre za določen bavbav, ki pa ga v praksi ne bomo zasledili, saj zakon lepo določa, kako je policija organ v sestavi ministrstva in da ima minister že po zakonu o državni upravi določene pristojnosti v razmerju do organa v sestavi. Predlog zakona tudi konkretneje določa vrsto usmeritev – te so tako temeljne, letne in posamične usmeritve –, kaj se sploh šteje za usmerjene ter na kakšen način se to izvaja. Po predlogu zakona usmerjanje policije pomeni sistematično in načrtna dejanje navodil in obveznih usmeritev za opravljanje nalog policije s ciljem izpolnjevanja temeljnega poslanstva policije in se izvaja s pisnimi usmeritvami in navodili, ki jih izdaja minister. To je tudi minister že večkrat v svojih izvajanjih poudaril, ampak očitno je naletel marsikje na gluha ušesa in se ga skuša vpletati v neke zgodbe, ki jih ni. Zakaj? Zato ker predlog zakona lepo določa, da pristojnosti ministra ne veljajo za policijske postopke, katerih usmerjanje je na podlagi zakona, ki ureja kazenski postopek, prevzel pristojni državni tožilec. V nadaljevanju zelo jasno napiše, da ne glede na zakon, ki ureja kazenski postopek, in podzakonski predpis, ki ureja sodelovanje med policijami in tožilstvom, se šteje, da je državni tožilec prevzel usmerjanje dela policije v predkazenskem postopku od trenutka, ko je bil obveščen o kaznivem dejanju. Takrat se tako velikokrat omenjeno vtikanje ministra v delo policije tudi konča. Zelo jasno je tudi omejeno, kdaj lahko minister odreja nadzor. Lahko določi vodjo nadzora in druge uradnike. Pomembno je tudi, kdaj generalni direktor policije obvesti ministra o vseh dogodkih, ki so pomembni za varnost življenja ali varovanih oseb ali objektov, kdaj mu mora poročati o dogodkih, v katerih je več oseb izgubilo življenje ali je nastala večja materialna škoda. Zakaj o tem govorim? Ker imam občutek, da se je v prejšnjem mandatu v bistvu ta zgodba bolj dogajala na neki napol družinski ravni kot pa na neki strokovni ravni. Torej, pozdravljam te namere predlagateljev zakona, da so te zadeve zelo jasno opredeljene v zakonu. Minister lahko zahteva poročila, podatke in druge dokument v zvezi z opravljanjem dela policije. Tu mislim, da je zadeva kristalno jasna in ni potrebno nekih zgodb. Glede neodvisnosti policije oziroma novega imenovanja direktorja [[...]]Hvala bogu, da dobimo ta zakon! Ne bo več prihajalo do imenovanja generalnega državnega policija v tem smislu, kot je bilo v prejšnjem mandatu: jaz sem te nastavila oziroma politika te je nastavila oziroma nastavili smo te na lepe oči. Tako vse člene v tem zakonu zelo močno podpiram. Sedaj pa še nekaj besed glede krepitve decentralizacije in samostojnosti policijskih uprav. Kot vsi vemo, je policija organizirana na treh ravneh: na ravni države, regijski ravni in lokalni ravni. To organiziranost določi Vlada Republike Slovenije. Naj poudarim, da je v primerjavi s sedanjo ureditvijo v predlogu zakona dan poseben poudarek na večji samostojnosti delovanja policijskih uprav in s tem decentralizacijo policije, ob jasnih strateških izhodiščih Generalne policijske uprave. To je to, kar je v prejšnjem mandatu bila narejena velika napaka. Pozdravljam tudi to dejstvo, da gre za okrepitev sodelovanja z lokalno skupnostjo z določitvijo obveznosti poročanja na zahtevo občinskega sveta. Marsikatera lokalna skupnost je to imela, marsikatera lokalna skupnost ni imela in mislim, da je prav, da tudi v zakonu določimo neke usmeritve, da je to delo policije in lokalne skupnosti povezano, ne pa, da so drug drugemu včasih tudi kamen spotike. Zato mislim, da moramo rešitve na tem področju tudi soglasno potrditi in jih sprejeti. Na žalost, vsaj tisti, ki prihajamo iz Posavja, pa verjetno še iz nekaterih drugih območij, ugotavljamo neko nerazsodnost prejšnjega garniture na ministrstvu, ko je zgrešila namen reorganizacije policije na regijski ravni. To je jasno pokazalo že tisto poročilo, ki smo ga obravnavali na odboru, o preprečevanju in zatiranju kriminalitete za leto 2011, ki kaže na komaj še mogoče delo na terenu tam, kjer se je bivša ministrica odločila, da ukine te policijske uprave na regijski ravni. Torej, v Slovenj Gradcu, Postojni in Krškem. Morda ob tej priložnosti nek razmislek ministrstvu, da ta, v prejšnjem mandatu pripravljen projekt, obrne v drugo smer oziroma da neko vzvratno idejo. Če smo ukinjali regijske policijske uprave, smo s to reorganizacijo dobili višje stroške in pa manjši učinek, zato morda razmislek, da v neki prihodnosti se to nazaj povrne in tako omogočimo tudi delom Slovenije, kjer sedaj v bistvu opažamo porast kriminala, manjše število policistov, da se to delo tudi tam nazaj okrepi. Morda je bilo danes zelo malo govora glede te podhranjenosti policije z opremo. Že pogled na avtomobilski park pri posameznih policijskih postajah daje občutek, da je zanemarjanje policije oziroma njihovega dela v preteklosti šla v napačno smer, tako da se morajo policisti večkrat bolj ukvarjati s svojo varnostjo kot pa varnostjo ostalih udeležencev, kajti njihov vozni park je zelo dotrajan. Verjamem, da sedaj ni najboljši čas za razmislek o novih avtomobilih, ampak ko se bo nekoč našel nek finančni vir, upam, da bo policija tista, ki bo med prvimi pridobila nova vozila, kajti s tem bodo varovali tako sebe kot tudi vse državljane. Mislil sem razpravljati tudi o NPU, ampak so kolegi že kar veliko o tem povedali, tako da se v to ne bi spuščal. Mogoče še dve zadevi. S strani nekaterih razpravljavcev je bilo govora o tej tako imenovani policiji znotraj policije, zato me je strah, da se javnosti daje napačen vtis. Imam občutek, da bo javnost dobila vtis, da se vračamo v neke svinčene železne čase. Jaz moram jasno zanikati; v predlogu zakona tega ni nikjer niti s črko niti z vejico omenjeno. Zato so le prazni strahovi. Kar sem pa s strani Poslanske skupine SDS rekel že pri prejšnjem zakonu, ponavljam tudi pri tem zakonu: če se bo našla kakšna tehtna pripomba tudi v današnji razpravi ali pa s pomočjo javnosti in stroke, verjamem, da smo vsi pripravljeni tem strokam prisluhniti in v nadaljnjih fazah ta zakon še korigirati oziroma izbrusiti, da bo res dobra materija tako za policijo kot tudi za državljane in državljanke. Sam izrekam podporo temu zakonu v prvi obravnavi. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Pukšič. Za njim mag. Tonin in potem mag. Potrata.
Hvala lepa, podpredsednica. Kolegice in kolegi, predstavniki, državni sekretar z ministrstva! Danes je kar pomemben dan in dva pomembna zakona, ki se spreminjata tukaj v Državnem zboru, in sicer o nalogah policije, kar je bilo v prejšnji točki, ter ta glede organiziranost in o delu policije. Prej je eden v razpravi povedal, da je pomembno, da so državljanke in državljani počutijo varne in to je naloga policije. Varnost, na katero varnost gledamo? Torej, na celotnem področju varni, tako pri svojem lastnem premoženju, varni na delovnem mestu, varni v službi in seveda varni pred raznimi malverzacijami, korupcijo, klientelizmom, pred vsemi temi nečednimi posli, varni tudi pred odtujitvijo v davčne oaze itd. Odgovornost ministra. Ja, seveda odgovornost vlade za stanje v državi; odgovornost ministra, vsakega na svojem področju in v celoti kot vlade. Za to morajo biti razmerja med ministrom in policijo določena tako, da bo lahko stvar tekla v smeri čim večjega zagotavljanja varnosti na tem celotnem področju. Ali je to bilo do sedaj dovolj dobro ali ne? Očitno ne, ker če bi bilo, potem danes ne bi imeli toliko tega kriminala, ki ni v veliki meri niti raziskan, če je raziskan, ne najde poti iz tožilstva ali pa ni našel poti iz tožilstva, da bi dobili ovadbe na sodišča, kaj šele pravnomočne obsodbe. Mogoče do kakšne prvostopenjske še pride, potem pa žal ne naprej. Tudi po statističnih podatkih, če pogledamo število opravljenih določenih zadev gospodarskega kriminala v letu 2011, 8 tisoč 800, skoraj 9 tisoč, in v letu 2012 za prvega pol leta skoraj 7 tisoč 500. Če bo ta trend šel naprej, potem bo bistveno več narejeno v letu 2012, intenziteta že s to organizacijo oziroma z zamenjavo ljudi, ker vedno je pomembno, kdo je na kakšnem mestu, ne ime določene organizacije. S spremembo teh dveh zakonov, tako o nalogah in sedaj o organiziranosti policije, pa lahko pričakujemo, da bo razrešenih še več kriminalnih dejanj na vseh področjih, ne samo na gospodarskem področju. Pomisleke, ki jih imajo nekateri v zvezi z NPU, ki bo sedaj v okviru kriminalistične policije – če njihove statistične podatke pogledamo, so bili resnično zelo skromni. Pa sicer je to težko kar tako, pavšalno ocenjevati, pa vendar. Toliko, kolikor je bilo njih, ki jih je delalo na teh primerih, toliko je bilo narejenih tudi ovadb; verjetno je bil to tudi eden od razlogov, zakaj se je minister odločil pripraviti to spremembo zakonodaje. Sedaj lahko rečemo, da bo na ministrstvu na eni strani torej policija, na drugi strani tožilstvo, direktor policije, ki bo nadzoroval celoten segment policije, od kriminalistične do vseh ostalih, v tem okviru tudi NPU; na drugi strani tožilstvo. Upam in sem prepričan, da bo ta sinergija pripeljala tudi do tega, o čemer mi vsi tukaj govorimo, da se mora odvzem nezakonito pridobljenega premoženja začeti izvajati – oziroma je, kot so mi povedali, po veljavni zakonodaji, ki jo imamo, skoraj nemogoče po Zakonu o kazenskem postopku – in se pričakuje tudi ta sinergija, da bodo prišli s spremembo te zakonodaje, da bo to enkrat začelo teči tako, kot je to treba. Če se spomnite, sem že prejšnji mesec javno, tukaj obema ministroma, tako Pličaniču kot Gorenaku, postavil poslansko vprašanje in sem rekel, da bom začel šteti, koliko tega premoženja bo odvzetega, in to premoženje, ki bo odvzeto, prodano, naj gre v ustvarjanje boljših pogojev v slovenskih bolnišnicah. To sem obljubil, da bom naslednje tri leta nad tem bdel in tudi bom. Do danes še en cent tega premoženje ni šlo za bolnike v slovenskih bolnišnicah za ustvarjanje boljših pogojev. S to spremembo pričakujem, da se bo tudi končalo ukvarjanje s kurjimi tatovi in da se bo začelo ukvarjati z bistvi gospodarskega, bančnega, davčnega in tega kriminala, da ne bo ostalo tako, kot je. Tam, kjer vlada mafija, so tisti, ki na vrhu, so seveda nedotakljivi in si upajo vse. Torej, na vseh nivojih vse narediti, ker jim nihče nič ne more. Tam, kjer pa bi naj vladala pravna država – in žal, pri nas tega ni, ker če bi bilo, ne bi sedaj bili v takšnem stanju, v taki slabi kondiciji, kot smo –, pa mora vsak za svoja dejanja tudi odgovarjati. Ne samo politično odgovarjati, na način, da nekateri izginejo s političnega zemljevida te države, ampak tudi za opravljena dejanja. Seveda bom – ne sicer ob tej priložnosti, ampak zelo hitro – povprašal tudi ministra, kaj je z naznanitvijo suma storitve kaznivega dejanja, ki ga je v prejšnjem mandatu naredila naša preiskovalna komisija in ga oddala na okrožno državno tožilstvo. Ali je ta zadeva že šla naprej ali ne? Sam se sicer ne strinjam velikokrat z Gašpar Gašpar Mišičem, tokrat pa se zelo strinjam z delom njegove razprave, ko je opozarjal na to, in z nekaterimi, ki so – gospod Meh, recimo – govorili, da ne pavšalno, ampak konkretno, o konkretnih zadevah. Seveda to ni čisto naša naloga, naša naloga je opozarjati, če pa vendar imamo kakšne takšne dokumente, pa je tudi prav, če konkretno opozorimo – ne glede na to barvo, ker tu barva ne igra, po mojem igrata samo poštenje in nepoštenje, torej si bil del tega koruptivnega sistema ali ne –, kaj se tukaj dogaja. Naše ministre bom zelo hitro povprašal, ali so že napisane ovadbe, ko sem izpred enega leta prebral, da je bila davčna preiskava prijave premoženja za neko obdobje zaključena. Več kot leto dni je ta dokument – kaj je, kje se stvari nahajajo? Skratka, to je bilo delo NPU in je med tistimi, ki ima številko ena, torej samo eno takšno ovadbo narejeno in tako dalje. Skratka, z ministrstvom se strinjam, da so te spremembe zakonodaje tukaj in vsi, tako poslanci kot državljanke in državljani, pričakujemo uspešno in hitrejšo delo vseh teh organov. Namreč, tega se je enostavno preveč navleklo. Neke takšne konkretne zadeve, ko so preiskave končane, ugotavljajo, da je nekdo za več kot dvajsetkratnik – gredo pa številke v milijone evrov – poneveril podatke in – o čem govorim, govorim o davčnih podatkih – in se nič ne zgodi. Ljudem enostavno zmanjkuje potrpljenja, ker rečejo, da velike ribe ostajajo na suhem, ukvarjajo se pa [[...]]In velikokrat se je dogajalo, da se je res ukvarjalo s kurjimi tatovi. Kaj vse se je dogajalo v prejšnjem mandatu in kako neslavno je končala ministrica za notranje zadeve, je svoja zgodba, ki pa še zdaleč v slovenskem prostoru ni razčiščena, je tudi zgodba okoli bulmastifov, kaj vse se je tam dogajalo, kdo in česa vsega ni naredil [[...]]O tem smo veliko govorili, ampak ni sedaj to tema. Je pa tema, če ta sprememba zakonodaje o organiziranosti in delu policije več ne bo mogla kaj takšnega provocirati, da ne bodo odgovorni, bom rekel, politikom. Ker takrat je bilo očitno, tako kot je enkrat Rop rekel Jankoviću: "Jaz sem te nastavil in jaz te lahko tudi odstavim." Tu je bilo isto, Kresalova je tudi nastavila direktorja policije, očitno mu je za zaprtimi vrati tudi povedala, da če ne bo priden in delal po navodilih, ga bo potem tudi odstavila. Seveda, to možnost je tudi imela. Zato bom ta zakon z veseljem podprl.
Hvala lepa. Mag. Tonin.
Sam bi se rad v razpravi dotaknil predvsem Nacionalnega preiskovalnega urada in njegovega, recimo temu, premeščanja pod okrilje kriminalistične policije. Nekateri ste iz tega delali veliko zgodbo, češ do zdaj je bil Nacionalni preiskovalni urad samostojen, neodvisen, sam je o vsem odločil, zdaj bo pa neka izpostava kriminalistične policije, neka podaljšana roka ministra, celo tako daleč ste šli nekateri v pretiravanju. Ampak prav je, da zgodbo pogledamo v celoti in jo tudi pošteno predstavimo. Vsekakor v slovenskem prostoru Nacionalni preiskovalni urad velja za zelo ugledno institucijo. O njem se več ali manj lepo poroča, predstavlja se tudi njihove uspehe in podobno. Ampak zelo jasno je treba povedati, da naj bi bili na Nacionalnem preiskovalnem uradu zaposleni najbolj usposobljeni kriminalisti in ostali uslužbenci in da so ti ljudje tam tudi najbolje plačani. Ključno pri celi stvari pa je, da je po sedaj veljavnem zakonu Nacionalni preiskovalni urad sam izbiral, katere primere bo obravnaval. Ta možnost se mi pa zdi rahlo nevarna. Zakaj bi se za nek primer odločili in zakaj za drugega ne? Ne vem, kakšne kriterije so uporabljali. Lahko so uporabljali kriterij, da je določen primer lahko rešljiv. Posledica tega je, da so bili vsi primeri, ki so se jih lotili, jih obravnavali, več ali manj uspešni. In na koncu, ko so predstavljali svoje rezultate, je bila realizacija zelo velika in uspešna. Ampak, če si sami izbirajo, se lahko tudi zgodi, da se pa tistih najbolj perečih in najtežjih primerov ravno ne lotijo. Zato ocenjujem, da zdajšnji popravek zakona to situacijo definitivno izboljšuje. V ničemer ne jemlje pristojnosti NPU, da še naprej dela kvalitetno in neodvisno – ne zmanjšuje plač tistim uslužbencem, če sem zelo natančen –, ampak, kar je pa bistveno, omogoča, da Nacionalni preiskovalni urad dobi s strani kriminalistične službe, na primer, tudi usmeritev, katerih primerov naj se loti. To se mi zdi pa zelo smiselno, še posebej, če v javnosti nastaja občutek in vtis, da so majhne ribe vedno prijete, medtem ko velike ribe odplavajo stran v širne globine Tihega oceana, če se malo pošalim. Skratka, mislim, da je pred nami dobra rešitev, zato v takšnih določilih ne vidim popolnoma nič spornega in se mi zdijo celo smiselne, in mislim, da bodo lahko delo Nacionalnega preiskovalnega urada okrepile, da bo Nacionalni preiskovalni urad celo dobil večjo težo, kar pa je v korist vseh nas.
Hvala lepa. Mag. Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. V tem času, ki mi je še ostal na voljo, naj samo znova zatrdim, da podpore sklepu o primernosti tega zakona s strani Poslanske skupine Socialnih demokratov ta zakon ne bo dobil. Znova utemeljujem tudi tisto, da smo z današnjim datumom dobili dopis Policijskega sindikata Slovenije, da vsaj v dveh elementih zakon ni usklajen s partnerji, so pa to tista temeljna določila, ki so bila takrat, konec maja, postavljena kot tista, katerih uresničitev je uredila, navidezno uredila, zelo turbulentne razmere med ministrom za notranje zadeve oziroma ministrstvom in sindikatom. Gre za pravice sindikata, veljavnost pogodbe in podobne zadeve – 88. in 116. člen predlaganega zakona sta tista, o katerih govorim. V nadaljevanju pa bi kljub vsemu imela še nekaj vprašanj, zaradi tega ker je bilo govora ob prejšnjem zakonu o pooblastilih in tudi o delu policije; ta določila, ki so zvezana z varovanjem športnih prireditev in drugih oblik množičnega zbiranja javnosti. 10. oktobra je bilo v občilih mogoče zaslediti napoved, da bodo organizatorji morali dodatno delo policistov plačati. Policijska ura je predvidena tako od 16 do 27 evrov. Ne utegnem sedaj naštevati, katere priložnosti vse so bile naštete. Vem sicer, da, recimo, na javnih zbiranjih morajo organizatorji zagotoviti tudi zdravniško varstvo, pa morajo tisto posebej plačati. Ampak plačilo policistov do sedaj ni bilo v navadi, organizatorji pa zatrjujejo, da jim bo ta dodatni strošek zelo omejil možnosti organiziranja množičnih prireditev, pa naj gre za pridobitne ali nepridobitne narave. Zanima me, ali je usklajen z zainteresirano javnostjo 45. člen, ki v 7. točki prvega odstavka določa, da policist ne sme biti član politične stranke in mora o tem izdati pisno izjavo. To sprašujem zaradi tega, ker je bila zahteva policistov že večkrat posredovana v Državni zbor, ker so šteli to določbo kot kršitev človekovih pravic. Torej, te pravice do svobodnega združevanja. Toliko v tem delu. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Mogoče najprej kakšen odgovor tistim, ki ste nam očitali, da je bila ena izmed novel, ki je bila vložena v postopek pred tem zakonom, zavrnjena samo zato, ker je šlo za napačnega predlagatelja. Rad bi vas opozoril, da smo v tem mandatu sprejeli skoraj deset opozicijskih zakonov. Večinoma vse po skrajšanem postopku, to se pravi po posebnem postopku. Sprejeli smo tudi zakon enega izmed poslancev, ki prinaša tej državi potencialno daleč najhujše, najtežje finančne posledice, to je zakon o TEŠ, med drugim. Tako da so ti očitki o tem, da selekcioniramo po tem, ali je predlagatelj koalicija ali opozicija, ti očitki ne zdržijo in so nekako privlečeni za lase. So pa priročni, to pa moram reči. V tem mandatu smo sprejeli več zakonov prejšnje vlade in sedanje opozicije kot cel prejšnji mandat. Samo v tem letu, pa se še ni zaključilo. Drugo, kar je, je to, da ne selekcioniramo po tem, kdo je predlagatelj, tudi to, da je minister Gorenak oba zakona, ki sta v postopku, povzel po prejšnjem predlagatelju, po ministrici iz prejšnjega mandata, ki je pač prihajala iz povsem druge politične opcije. Drži, da je takrat minister, tedanji poslanec Gorenak, naredil obširno analizo rešitev, ki sta jih prinašala tista zakona. Ampak če smo korektni, je v teh zakonih marsikaj iz tiste analize vgrajeno v rešitve, ki so v tem zakonu, ki ga imamo sedaj pred seboj. Med drugim ste to ugotovili nekateri poslanci iz opozicijskih strank. Sem in tja je kakšen člen, ki je podoben ali identičen, večina členov pa je ustrezno predelanih in prinašajo pač rešitve, ki so bile v veliki meri skladne s pripombami, ki jih je takrat dal poslanec Gorenak, sedaj pa jih je minister Gorenak upošteval in vgradil v zakon. Mimogrede, ta dva zakona se v prejšnjem mandatu nista končala s končno obravnavo, vendar ne zaradi nasprotovanja opozicije, ki je imela približno podobno težo, kot jo ima sedanja opozicija v temu mandatu, ampak predvsem zaradi nerodnosti prejšnje vladne koalicije, ki ni bila sposobna procesirati teh zakonov in so klavrno končali. Zdi se mi, da rešitev, ki jo prinaša zakon, kar zadeva imenovanje generalnega direktorja policije, je ustrezna. Se pravi, da se postopek na temu delu spreminja in po tej rešitvi ne bomo več imeli direktorja, ki bo osebna izbira konkretnega ministra. Mi smo v prejšnjem mandatu, spoštovani kolegi poslanci, ki ste prišli iz prejšnjega mandata v ta mandat, v skupini SD ali pa v skupini Pozitivne Slovenije, ste specialno spremenili to določbo zakona samo zato, da je bila na konkretno delovno mesto generalnega direktorja policije imenovana konkretna oseba. In takrat nihče od vas, ki ste prišli sedaj v ta mandat, ni govoril o tem, da gre za politizacijo policije, ali za politični pritisk na policijo, ali za politično kadriranje v policiji. Kar je zanimivo. Sedaj, ko se ta postopek bistveno spreminja, ko se bistveno zmanjšuje vloga ministra v temu postopku, pa kar slišimo, da se poskuša uveljaviti nek politični pritisk, neko politično šablono, nek politični model, neko politično izbiro na to, kdo bo generalni direktor policije. Mislim, da je to pravzaprav slab signal vsem tistim, ki tako razumejo zakon. Če bi naredili pošteno analizo rešitev prejšnjega zakona in tega, bi najbrž to bistveno spremembo, bistveno razliko zlahka ugotovili. Tudi zdi se mi smiselno, da se spreminjajo določbe o tem, kakšne so pristojnosti oziroma naloge in kako izvaja naloge Nacionalni preiskovalni urad. Tudi ta rešitev, da je Nacionalni preiskovalni urad do sedaj sam izbiral, kaj bo preiskoval, oziroma izbiral, kaj in koga ne bo preiskoval, je morda z vidika neodvisnosti organa dobro. Morda je dobro, vendar z vidika kriminala, reševanja kriminala, z vidika, da gre tukaj v temu primeru, pri temu uradu za najtežja kriminalna dejanja, pa ni dobro. Če bi mi naredili takšno rešitev, ne vem, za policijsko upravo, da bi izbirala, kateri prometni prekršek bo sankcionirala in katerega ne, potem bi to še razumel. Ne razumem pa tega za najtežja kazniva dejanja, organiziranja kriminala, kriminala belih ovratnikov in tako naprej. Tu pa morajo biti postopki dosledni; tu se ne bomo zdaj ukvarjali s tem, ali je nekdo vzel eno ali dve pašteti v trgovini, tam bi razumel, da bi imeli takšno rešitev. Tukaj se ukvarjamo z drogami, tukaj se ukvarjamo s trgovino z belim blagom, tukaj se ukvarjamo s tem, ali je nekdo ukradel podjetje ali ne, ali je nekdo opral denar ali ga ni; in rešitve na temu področju in hitrost in kvaliteta reševanja postopkov tukaj mora biti na dovolj visoki ravni in predvsem dosledna. Kolegi, tudi ne more biti kriterij pravne države, ali je neka država pravna ali ne, ali pride Janez Janša vsak ponedeljek na sodišče ali ne; in to celo v primerih, ko mu ni potrebno priti na sodišče. Kriterij pravne države je, da pridejo vsi tisti na sodišče, ki si to zaslužijo. Vsi tisti, ki si to zaslužijo, tudi gospod Janković, tudi tisti, ki so v TEŠ, gospod Meh, ki so še kje drugje in tako naprej. Pač vsi tisti, za katere se v preiskavi ugotovi, da je to. Ampak, da pridejo in da so pozvani sploh. Ni pa merilo pravne države to, da nekateri postopki ležijo nekje v predalih po pet let za neko znano osebo, da bodo skoraj zastarali. To najbrž ni kriterij. To najbrž ni merilo oziroma je merilo in kaže na to, da pravna država ne funkcionira. Gospa podpredsednica, prosil bi, če gospo Bratušek, ki se tako nevljudno obnaša do kolegov poslancev, poskušate umiriti, da bom pač lahko zaključil svojo razpravo. Jaz ji nisem dal nobenega pooblastila, da mi kar koli sugerira, da me kar koli usmerja v razpravi. Bo vzela besedo takrat, ko bo imela, in to naj stori. Prosil bi za malo vljudnosti, kolegica. Prosim za malo vljudnosti.
Dobro. Kolegica Bratušek!
Mislim, da je to problem. Problem še posebej zato, ker ne vem, kaj bi se zgodilo, če bi kogar koli izmed nas ustavila policija in bi rekla: "Gospod ta in ta, vi ste nekega dne na nekem kraju storil prometni prekršek, za ta prometni prekršek je predvidenih tisoč evrov kazni in, recimo, 15 pik. Če takoj priznate, dobite bonus 50 %!" Kako bi se vi počutili v tej pravni državi, da se vam to zgodi, recimo, na neki cesti z obrazložitvijo, ki sem jo sedaj povedal? Kaj se zgodi, če se sproži taki podmeni kazenski postopek, vidimo, recimo, na primeru Janše. Pravna država funkcionira takrat, kadar se lahko z dokumenti argumentirano začne nek kazenski postopek, ne pa z neko domnevo brez dokazov. Tako kot bi, recimo, gospo Kociper ustavila policija nekje v Šiški in bi rekla: "Gospa Kociper, nekega dne ste na neki cesti prekoračili hitrost za 100 %, za to je predvidena kazen tisoč evrov in 15 kazenskih pik." Kako bi gospa Kociper reagirala v tej pravni državi? Najbrž zelo veselo podpisala nalog in bi bila vsa srečna, da bo dobila 50 % bonus. Torej, ko govorimo o pravni državi, pravni varnosti, potem moramo vse meriti z enakimi vatli – postopke, prekrške, kazniva dejanja, kriminalna dejanja. Potem moramo tudi zagotoviti, da bodo osebe v sorodnih postopkih obravnavane v teh procesih v neki primerni časovni dinamiki. Da ne bo takrat, kadar je tožnik uradnik iz predsednikovega urada, postopek končan v mesecu in pol ali treh mesecih, ko pa nekdo toži nekoga iz predsednikovega urada, pa v štirih letih. To je pravna država. Imamo vsi zagotovljeno varnost in zagotovljeno hitrost sojenja, učinkovitost sojenja pod enakimi pogoji. Upam, da bo ta del zakonodaje, ki se sedaj spreminja, pač omogočil eden korak bližje k tej pravni varnosti in pravni državi, predvsem zato, ker ne bo več omogočena selekcija, koga in kaj se bo obravnavalo izmed najhujših kriminalnih dejanj, ampak da se bo vse obravnavalo izmed teh najhujših preiskovalnih dejanj. Glede na to, da imamo sedaj pred seboj samo odločitev o tem, da govorimo o tem, ali je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, ocenjujem, da je primer in da se bo marsikaj dalo morda še vključiti, kar bo izboljšalo posamične rešitve; tudi glede organiziranosti, vsebinskih rešitev, kakšne boljše pozicije kakšnega izmed uradov znotraj policije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še državni sekretar Robert Marolt v imenu predlagatelja. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Zahvaljujem se vam za to vašo zelo zanimivo razpravo, ki sem jo zelo pozorno poslušal. Poskušal bom odgovoriti že kar takoj na nekatera vaša razmišljanja, vaša mnenja, vaša vprašanja, ostalo bo pa potem v nadaljnjem zakonodajnem postopku. Uvodoma, kar se tiče usklajevanja tega zakona s sindikati. Izpostavljen je bil pomislek, češ da zakon v določenih členih ali pa posameznih členih ni usklajen s sindikati. Tukaj bi vam, če dovolite, pojasnil, da tako imenovani sporazum med policijskima sindikatoma in Vlado Republike Slovenije z dne 30. maja letošnjega leta ne določa, da bo policijska zakonodaja oziroma ne določa, da mora biti usklajena. Ta sporazum v 18. členu določa, da Vlada Republike Slovenije brez socialnega dialoga in iskanja soglasja s sindikati ne bo predlagala teh dveh zakonov. Tukaj vam moram takoj pojasniti, da smo s sindikati zelo korektno, zelo profesionalno imeli socialni dialog, kar je nesporno tudi razvidno iz stališč policijskih sindikatov, ki so javno objavljena na njihovih spletnih straneh, kot tudi iz drugih javno dostopnih dokumentov. Socialni dialog je potekal in hkrati je potekalo tudi iskanje soglasja. Seveda, iskanje soglasja ne pomeni soglasje oziroma soglasni sporazum, ampak prizadevni napor za dosego v čim večji mogoči meri, v čim večjem številu členov doseči soglasje. Seveda iskanje soglasja ne pomeni in tudi ni mogoče doseči soglasja čisto 100 %, do zadnje pike in do zadnje vejice. Izpostavljen je bil Policijski sindikat Slovenije. Res je, da Policijski sindikat Slovenije se zadnjega vabila na usklajevanje ni udeležil, seveda smo pa na vse njihove pobude in predloge tudi sproti in ažurno odgovarjali. Tako je socialni dialog potekal in potekalo je tudi iskanje soglasja. Lahko vam povem tudi konkretno, s predstavniki obeh sindikatov so bili izvedeni usklajevalni sestanki že 11. junija ter 13. in 20. avgusta, tega zadnjega usklajevalnega sestanka 20. avgusta se predstavniki Policijskega sindikata Slovenije niso udeležili, medtem ko drugi sindikat ni imel nobenih težav in se je udeležil tega sestanka. Tako sta tukaj vlada, ministrstvo v celoti opravila svojo nalogo. Izpostavljen je bil Nacionalni preiskovalni urad. Dovolite, da vam pojasnim, da drugi odstavek 21. člena Zakona o organizaciji in delu policije določa, da je Nacionalni preiskovalni urad pri izvajanju svojih nalog avtonomen. S to spremembo se poskuša zagotoviti ustrezen organizacijski, zakonodajni, materialni in kadrovski okvir za dolgoročno strokovno in učinkovito, predvsem pa operativno avtonomno delovanje organov pregona in odkrivanja. Ta predlagana ureditev omogoča vključitev strokovnjakov različnih področji v obravnavo primerov v vseh fazah obravnave. Na ta način je zagotovljena multidisciplinarnost preiskovanja in samo na ta način se lahko zagotovi učinkovito, ažurno in kvalitetno delo. Glavni cilj tega urada oziroma takšnega načina dela je specializacija organov za odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj, kar pomeni, da je Nacionalni preiskovalni urad specializiran za tista kazniva dejanja, ki so najbolj specifična v Sloveniji, zlasti gospodarskega, finančnega, javnofinančnega in kibernetskega kriminala in korupcije. Torej s področij, ki najbolj ogrožajo, kot je bilo že izpostavljeno, socialno in ekonomsko ureditev in temelji države in sledijo vsem tehnološkim novostim. NPU bo z znanji specifičnih strokovnjakov in primerno tehnično in ustrezno informacijsko podporo in – kar je zelo pomembno – s permanentnim izobraževanjem in usposabljanjem zagotavljal uspešnejše odkrivanje in preiskovanje tovrstne kriminalitete. Kar se tiče imenovanja direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada. Kot je že omenil spoštovani gospod predsednik Državnega zbora dr. Gregor Virant, je ta zakon plod in rezultat kvalitetnega koalicijskega usklajevanja zakona in številne rešitve v zakonu so bile izboljšane z intenzivnim sodelovanjem članov koalicije. Za direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada se bo popolnoma javno in transparentno vodilo postopek in izbralo na javno pregleden način v skladu z Zakonom o javnih uslužbencih. Se pravi, bo objavljen javni razpis, postopek bo tekel preko Uradniškega sveta, Uradniški svet bo imenoval posebno tričlansko komisijo, posebna tričlanska komisija bo opravila izbirni postopek izmed prijavljenih kandidatov in generalni direktor policije se bo potem izmed prijavljenih kandidatov odločil, koga bo imenovala za direktorja. Torej gre za popolnoma sistemsko ureditev, kot velja za druge najvišje položaje na delovna mesta v državni upravi. Kar se tiče Nacionalnega preiskovalnega urada, menim, da je to najbolj optimalna rešitev, da bo lahko resnično delo potekalo nemoteno, učinkovito in z vsemi razpoložljivimi kadrovskimi in finančnimi viri ter z materialnimi sredstvi. Tukaj bi še poudaril to, da je v Ministrstvu za notranje zadeve oziroma v policiji ustanovljen tudi svet za policijsko pravo in pooblastila, ki je sestavljen iz eminentnih notranjih in zunanjih strokovnjakov in obravnava različna strokovna vprašanja in dileme s področja uporabe policijskih pooblastil oziroma policijskega prava. To je zelo pomembno, ker je bilo tudi to izpostavljeno glede teh pooblastil, ki so na novo urejena v tem zakonu oziroma določena pooblastila, ki so bila že sedaj, so sedaj ustrezno dodelana. Popolnoma se strinjam s predsednikom Državnega zbora, ki je povedal, da po eni strani zakonodaja je le zakonska podlaga, ki določa pogoje za delo policije oziroma policistov, kriminalistov in drugih zaposlenih, drugo pa je stvar učinkovitega vodenja, učinkovite notranje organizacijskega strukture in na koncu učinkovitega dela posameznih policistov in kriminalistov. Kar se tiče izpostavljenega ciljnega raziskovalnega projekta, bi tukaj poudaril, da se ravnokar končuje ta ciljni raziskovalni projekt o merjenju učinkovitosti dela v policiji, ki bo v zaključku ponudil optimalen model vodenja in organiziranja dela policije na terenu. Tako to bo v bližnji prihodnosti ustrezno sprejeto. Kar se tiče še imenovanja generalnega direktorja policije, torej tudi za generalnega direktorja policije so določeni v zakonu enaki pogoji kot za druga najvišja položaj na uradniška delovna mesta v državni upravi oziroma javnem sektorju. Tukaj zakon določa še dodaten pogoj, da ima 15 let delovnih izkušenj, ne kjer koli v državni upravi, ampak izključno samo v policiji. Torej, da bo imenovan za generalnega direktorja policija in direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada izključno samo karierni policist. Kar se tiče umestitve Nacionalnega preiskovalnega urada, je Nacionalni preiskovalni urad zdaj, s tem predlogom zakona, organizacijsko bolj jasno vpet v Upravo kriminalistične policije. In še enkrat poudarjam, Nacionalni preiskovalni urad bo pri svojem delu popolnoma avtonomen tako kot celotna policija. Izpostavljeno je bilo tudi vprašanje o pomožni policiji. Dovolite, da vam tukaj pojasnim, da sindikalna svoboda je že ustavna kategorija in že zakon jasno določa, kdaj morajo policisti opravljati naloge tudi v času stavke. Torej, imajo policisti že v zakonu omejeno pravico do stavke, in je kakršna koli bojazen, da se bo vpoklicevalo pomožno policijo, popolnoma odveč. Izpostavljene so bile tudi finančne posledice, ki jih prinaša nova policijska zakonodaja. Finančne posledice so resnično ovrednotene na 50 tisoč 500 evrov, gre pa za izplačilo dnevne odškodnine za poškodovane policiste, do česar policisti do zdaj niso bili upravičeni. To je pa tudi ena izmed posledic stavkovnega sporazuma med Vlado in policijskima sindikatoma. Izpostavljeno je bilo tudi vprašanje ali pomislek, češ da bi morali v člene vnesti tudi določene zahteve policijskih sindikatov, ki se nanašajo na plače in druge pravice iz delovnopravnega in uslužbenskega razmerja. Tukaj bi poudaril isto, kar je povedal že gospoda predsednik Državnega zbora, da s tem zakonom ne rušimo in ne moremo rušiti enotnega plačnega sistema, ki velja za cel javni sektor. Glede izpostavljenega vprašanja oziroma članstva policistov v politični stranki. Tukaj vemo, da že ustava prepoveduje članstvo v političnih strankah, tako za policiste kot tudi za poklicne pripadnike obrambnih sil. V zakonu je zdaj jasno določena sankcija v 61. členu, in sicer se policistu policijska pooblastila odvzamejo, in ne le začasno odvzamejo, kot je bilo prej izpostavljeno. Torej, tukaj na novo prepovedujemo članstva v političnih strankah, ker je to ustavna kategorija, ampak se samo določa sankcije za kršitve. Hvala zaenkrat.
Hvala lepa. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Prosim za prijavo, vidim, da je interes za razpravo. Odpiram prijavo. Prijava poteka. Prijavljeni sta dve poslanki in poslanec. Prva ima besedo gospa Maša Kociper.
Hvala lepa, predsedujoča. Danes se v razpravi o organiziranosti in delu policije pogovarjamo o izjemno pomembnem področju, področju, ki posega v delovanje tako imenovanih represivnih organov. Po tej standardni klasifikaciji med represivne organe spadata policija in vojska. Vojska v modernem času izgublja na pomenu in ni več tako pomemben faktor tudi v političnem kontekstu. Zato je toliko pomembnejša vloga policije. Policija ne samo, da zagotavlja varnost in red in tako naprej, ostale naloge, s katerimi smo državljani seznanjeni, ampak v nekem sodelovanju s tožilstvom in sodstvom lahko tudi zelo celovito in globoko posega v človekove pravice. V preteklosti so bila ta razmerja relativno enostavna: na eni strani je bila močna država, včasih Cerkev, ki je imela veliko moč in ki je kar v eni osebi obtoževala, obsojala in zažigala osebe, ki so kar koli narobe storile ali pa ji niso bile po volji. Z razvojem demokracije so se ta razmerja bistveno spremenila in spremenila so se tako, da se je odgovornost za posamezna področja in za varovanje človekovih pravic, ki jih zagotavljajo ustave in različne konvencije, porazdelila na različne organe. V Pozitivni Sloveniji se nam zdi, da v ozadju reševanja gospodarske krize poteka drugo zelo pomembno dogajanje; dogajanje, ki lahko globoko poseže v temeljne naše državnosti in v temelje naše demokracije. Nekaj pomembnega se dogaja na področju tako imenovanih represivnih organov in organov pregona. Sem, poleg policije, ki jo imenujemo organ odkrivanja, spada zlasti tožilstvo, na vrhu te veje je pa seveda sodstvo in tudi tam se pričakujejo zelo podobne spremembe, ki smo jim priča doslej. Osnovni greh je bil storjen z Zakonom o vladi že takoj na začetku tega mandata, ko je eno od področji, ki bi moralo biti po vseh demokratičnih standardih ločeno od organov pregona, od organov odkrivanja, prešlo pod Ministrstvo za notranje zadeve. Ker je bilo tukaj že veliko povedano in ker imam malo časa, ne bi izgubljala besed. Ostaja nam zdaj področje policije, področje sodstva, baje, se tudi namerava spreminjati in tudi tam se kažejo podobne tendence. Ko smo dobili prvi predlog osnutka zakona o policiji, smo bili v Pozitivni Sloveniji zgroženi. Ukinjala se je tričlanska komisija, ki bi naj imenovala direktorja policije, pristojnost imenovanja in razreševanja direktorja policije je bila prepuščena edino in samo direktorju policije. Ukinjale so se pristojnosti Nacionalnega preiskovalnega urada, ki se ga je hotelo spustiti na nivo neke organizacijske enote znotraj Direktorata policije, in kar je tudi zelo pomembno, kar z enim zamahom, z eno prehodno odločbo je imela ta koalicija namen zamenjati vse komandirje in direktorje policijskih postaj, načelnike in tudi direktorja notranjih organizacijskih enot policije. Ali je bila glasna in učinkovita opozicija razlog, da je do sprememb zakonodaje v nadaljevanju prišlo, ali so tukaj pomagali mediji, ali pa je bilo kaj drugega, sploh ni pomembno. Zadovoljni smo lahko, da imamo pred seboj zdaj zakon, ki ni več tako restriktiven v tem delu in ne predstavlja več takšen korak nazaj, kot je bil prejšnji. Še vedno pa s tem zakonom nismo zadovoljni. Še vedno nismo zadovoljni s tem, da se niža standard pri imenovanju direktorja policije. Prejšnja ureditev je temeljila na treh neodvisnih strokovnjakih, ki so lahko tudi zavrnili predlog ministra za notranje zadeve za direktorja policije. Sedanja ureditev je nek kompromis, ki imenovanje direktorja policije niža na nivo imenovanja nekega drugega uradnika in pripelje v to imenovanje Uradniški svet. Kar nas pri tem najbolj moti, ni to, kako se bo ta direktor imenoval, ampak s kakšno lahkoto bo minister lahko direktorja policije razrešil. Rada bi videla strokovnjaka, kariernega policista, ki si bo upal nasprotovati direktorju, ki bo ga nato lahko kadar koli razrešil. Isto se dogaja tudi pri Nacionalnem preiskovalnem uradu. Tudi tukaj se pristojnosti manjšajo, pa šele dve leti je star ta urad. Še možnosti ni imel, da bi začel s konkretnim delom! Vsi strokovnjaki, pred seboj imam članek, za katerega nimam sedaj časa, gospod dr. Meško, dekan Fakultete za varnostne vede, opozarja, da dve leti za delovanje NPU ni dovolj in kdor je mislil, da bodo v dveh letih kaj naredili, se je zmotil. Prosim, s premislekom sprejmimo to zakonodajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Vasle, izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! Da se še jaz enkrat malo oglasim. Sicer se na organizacijo policije ne razumem veliko, posebno na teh zgornjih dveh nivojih, kot je na ravni države, Generalne policijske uprave in niti na regijski ravni, ampak se pa srečujem ali pa bi se rad češče srečal s policijo na lokalni ravni. Kot najbrž opažate, recimo, mi policista nekako v domačih okoljih ne vidimo prav pogosto, da bi bil tako, kot je, recimo, angleški policaj, ki je prisoten v neki občinski, krajevni skupnosti, na ulici ga poznajo, ga smatrajo kot nekega znance, pozna osebe, pozna problematiko. Tukaj bil bi kar pristaš tega, da se ta decentralizacija policije razširi tudi na te lokalne, območne policijske postaje. Tudi več sodelovanja bi bilo dobro; ta krepitev sodelovanja z lokalnimi skupnostmi recimo. Spomnim se, ko sem bil še občinski svetnik, da smo vsaj enkrat letno dobili poročilo komandirja policijske postaje o problematiki v posamezni občini, kriminaliteti. To smo dobili vsaj enkrat na leto, če je bila pa kakšna potreba, smo pa lahko tudi to zahtevali dodatno. Zdaj ne vem, če je to še, ker že nekaj časa tega ne poznam več, ne spremljam več. S temi pooblastili, malo razširjenimi, bi kar se strinjal. Tudi v temu primeru, če lahko povem malo za nazaj, se lahko strinjam tudi s predlogom tako imenovanega Vilfanovega zakona, da ima policija nekaj več po televiziji. Zdaj imamo ta primer s temi radarji v Mariboru, ko so se kršilci, tisti, ki so kršili, so se izrazili, kot da se jim kršijo človekove pravice. To je kot nek dokaz, kakor da mi še te naše države nekako ne priznamo za svoje, da je to še vedno nek tujek, da je še vedno neka dediščina iz otomanskih časov, ko je treba to državo prinesti okoli, ogoljufati, se ji zlagati in tako naprej. In so to predstavili kot kršenje človekovih pravic. Ko sem se zjutraj peljal v Državni zbor, je bila ta četrtkova anketa, ampak mislim, da ti poslušalci, ki so to spremljali, so te vandalizme po Mariboru zelo obsojali. Rekel bi, da je bila tukaj mogoče narejena napaka, ker tega ne izvaja policija ali neko mestno redarstvo, da je bilo to tako imenovano javno-zasebno partnerstvo. Nekaj nas, ki smo bolj bele glave, se spomnimo tudi tako imenovane milice v prejšnjih časih, kakšen rešpekt je imela. Recimo, ko smo bili študentje, pa se je kje kakšna veselica malo preveč razživela in je prišel miličnik takrat naokoli. Ampak to bil je možakar v usnjenem suknjiču in je takoj postal mir, ker je imel neka pooblastila in je imel neko pripadnost temu krajevnemu delu. Tako bi bilo ta predlog kar za podpreti. Če se še samo obrnem na pripombe gospe Potrata, mislim okoli tega članstva policista v političnih strankah pa vojske [[...]]No, gospod Marolt je to pojasnil, da je to zapisano v ustavi, ampak sam imam potem en pomislek [[...]]Potem, recimo tudi uslužbenci ministrstev, ki so stalno prisotni, ko se minister menja, ko se menja državni sekretar in tako naprej, da bi potem tudi ti uslužbenci ministrstev ne bi smeli biti člani političnih strank ali pa bi bilo treba misliti potem na neko spremembo ustave. Toliko bi bilo zaenkrat, hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata, potem pa je zaprosil za besedo še predstavnik Vlade in zaključujemo s to točko.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Saj bom kar tukaj nadaljevala, kjer je kolega Vasle končal. Seveda je to ustavna materija, da pripadnik vojske in policije ne smejo biti člani političnih strank. Njihovo stališče pa je drugačno. Ampak jaz sem opozorila na to, in zanimalo me je, če je to usklajeno, zaradi tega, ker je gospod državni sekretar pa opozoril na nasledek. Nasledek je, da je sankcija, če nekdo napačno, krivo izjavo zapiše. In to se mi zdi v teh časih, ko smo priča številnim nespoštovanjem dane besede, izjave ali česa drugega, zelo pomembno, da je to sedaj zaostritev pravzaprav po tistem, ker je določena še sankcija. Same razprave o teh dveh zakonih nisem videla kot svoje osebno opredeljevanje do policije zaradi tega, ker imam do policije ambivalenten odnos. Po eni strani je to represiven organ, po drugi strani mi pa zagotavlja varnost. In ko me je oglobil policist za prekršek v prometu, mu tega nisem zamerila, ampak sem štela, da je opravil svojo obveznost in me opozoril, da drugič take neumnosti – prehod čez cesto zunaj prehoda za pešce – ne smem več narediti. Ampak to je bilo za časa ministra Bohinca, tako da boste vedeli, koliko je. In tu bi sedaj nadaljevala. Ko gradimo neko zadevo samo na zaupanju, je zelo odvisno od tega znova, s katere točke gledamo. Sedaj novega generalnega direktorja policije sploh ne poznam, do si njega zaupanja ne morem ustvariti. Sem pa imela možnost v prejšnjem sklicu se kdaj v Državnem zboru po službeni dolžnosti srečati s prejšnjim generalnim direktorjem policije. Njegovi nastopi mi niso vzbujali nezaupanja in nisem imela občutka, da je bilo njegovo delo nestrokovno. Tu gre sedaj za ta problem: kdaj se lahko zanesemo in gradimo na občutku in kdaj moramo za to imeti postopke, merila, kriterije, ki ne bodo gradili samo na nečem, kar se lahko tudi spreminja, ampak bo veljalo za daljši čas. Tako tudi vidim, če govorimo o togosti policije, da je ta togost pravzaprav v tem primeru zagotovilo, da se stvari hitro ne spreminjajo, ampak se obravnavajo po neki ustaljeni praksi. Tisto, kar bi bilo mogoče še v zvezi z izobraževanjem poudariti. Meni se zdi silno pomembno izobraževanje, ampak po drugih delih javne uprave smo zelo zarezali v sredstva, namenjena za izobraževanje. Zavedam se, da je v policiji situacija drugačna. Ker ni sedaj nobene specialne policijske šole na sekundarni ravni, je treba zagotavljati doizobraževanja za usposobitev za opravljanje teh nalog in se mi zdi, da se temu res ne moremo odreči. Bi pa seveda imela malo pomislekov pri dodeljevanjem sredstev, to je v tistem zadnjem poglavju za izobraževanje, za raziskovanje in tako naprej, če bi vse gradili samo na javnih anketah. Ankete so zelo pogosto odsev trenutnega razpoloženja. Če mene vprašate, jaz tudi obsojam zažiganje postavljenih naprav na križiščih v Mariboru. Če me pa vprašate, ali soglašam s tem, da jih je 63 v Mariboru treba, da ni bila javnost obveščena, da je zelo dvomljivo javno-zasebno partnerstvo pri tem, ko gre 92 % od pobrane globe v zasebne roke, imam pa sto in en razlog za to, da temu ukrepu v mariborski občini nasprotujem. In vedno so odgovori povezani z vprašanjem. Jaz soglašam, da je pri policiji zelo pomembno to, kako se ljudje varne počutijo. Ampak to mora biti potem z nekimi jasnejšimi merili biti zvezano, ko to ugotavljamo, ali je ta varnost dosežena [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo dajem še predstavniku Vlade gospodu Robertu Maroltu, državnemu sekretarju. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Tukaj bi uvodoma odgovoril še na postavljen dvom ali očitek spoštovanega poslanca gospoda Meha. Dejstvo je, da s tem zakonom ne bodo – ni nobene pravne podlage, da bi bili zamenjani vsi direktorji policijskih uprav ali komandirji policijskih postaj. Tega v zakonu ni, te pravne podlage ni, zato je vsakršen strah v tej smeri popolnoma odveč. Izpostavljeno je bilo prej tudi vprašanje plačljivosti policijskega dela za javne prireditve. Dejstvo je, da je plačljivost policijskega dela za javne prireditve določena že sedaj v Zakonu o javnih zbiranjih. Seveda pa ta Predlog zakona o organiziranosti in delu policije te določbe še bolj dodatno razčlenjuje, da ne bi prihajalo do kakršnih koli dvomov v praksi. Glede vloge pomena NPU, Nacionalnega preiskovalnega urada, s tem zakonom se daje Nacionalnemu preiskovalnemu uradu še večja vloga, pričakuje se še večja učinkovitost in daje se mu večja avtonomnost in odgovornost – izključno samo stroki in ne politiki. S tem zakonom se daje torej izključno odgovornost stroki. Izpostavljeno je bilo prej tudi vprašanje glede dolgoročnih razvojnih programov. Ta je že v pripravi. V tem razvojnem programu je vključen tudi objekt Gotenica, v kateri naj bi bil tudi v nadaljevanju tudi v prihodnje namenjen ta objekt oziroma namenjeno to območje usposabljanju in izobraževanju policije in posebne policijske enote. Tako bo to izobraževanje, usposabljanje tudi naprej potekalo na območju Gotenice. Še enkrat bi poudaril, da je sodelovanje, okrepitev sodelovanja z lokalno skupnostjo, eden izmed ciljev zakona, zato je temu namenjeno tudi celotno peto poglavje. Policijska postaja bo pri pripravi letnega načrta dela sodelovala z lokalnimi skupnostmi in vključila tudi prioritete lokalne skupnosti v načrt dela. Dolžna bo, kot sem že omenil prej, tudi poročati občinskemu svetu, kar bo izboljšalo oziroma dalo podlago za še bolj kvalitetno, bolj učinkovito sodelovanje policije in lokalne skupnosti. In še nekaj bi želel poudariti za zaključek: v predlogu zakona je dan tudi večji poudarek sodelovanju s civilno družbo. Poleg teh dveh zakonov bi samo še nekaj pojasnil, da je Vlada pripravila tudi strategijo obravnave gospodarske kriminalitete, ker ste to področje gospodarske kriminalitete tekom razprave zelo izpostavili. V tej strategiji obravnave gospodarske kriminalitete je podan še poseben poudarek "hitro, učinkovito in ažurno delo vseh pristojnih državnih organov". Torej ne samo policije, ampak tudi tožilstva, sodstva in predvsem drugih državnih organov, ki sodelujejo pri odkrivanju kaznivih dejanj. V okviru tega je pripravljena tudi nova strategija dela policije v skupnosti, ravno s poudarkom na odpravljanju varnostne problematike, skupaj z lokalno skupnostjo, in ta strategija prinaša merjenje učinkovitosti tudi glede zadovoljstva lokalne skupnosti, zadovoljstva ljudi in državljanov z delom policije in občutkom varnosti, kot je izpostavil gospod predsednik Državnega zbora. Seveda je v tej strategiji dan tudi velik poudarek uvajanju poslanstva poklica policista, policistke in v prvi vrsti z ustrezno komunikacijo in promocijo. Poseben poudarek se daje v policiji tudi odpravi administrativnih ovir in poenostavitev in razbremenitev dela policistov in policistk z nepotrebno birokracijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. PREHAJAMO NA 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU PREPREČEVANJA IN ZATIRANJA KRIMINALITETE ZA OBDOBJE 2012–2016. Predlog resolucije je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije. Mag. Robert Marolt, državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Po zaključku izvajanja Resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2007–2011 je medresorska delovna skupina, v kateri je sodelovalo 21 predstavnikov ministrstev in predstavnika dveh akademskih institucij, pripravila resolucijo za novo obdobje. Z novo resolucijo nadaljujemo prizadevanja za ohranjanje že sprejetih zavez in standardov na področju varnostne politike ter nadgrajujemo do sedaj veljavno resolucijo. Temeljni cilj Resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2012–2016 je stalno in dolgotrajno zagotavljanje varnosti vseh prebivalcev v Sloveniji. Temeljno načelo resolucije temelji na preventivnem delovanju in ne na represiji. Izhajajoč iz tega dejstva zato policija ni edini organ, ki se ukvarja s področjem kriminalitete, zato so kot nosilci posameznih nalog v resoluciji zajeti vsi tisti deležniki, ki lahko na kakršen koli način pomagajo pri preprečevanju kriminalitete na posameznih področjih. Resolucija izpostavlja 13 področij preprečevanja in zatiranja kriminalitete, in sicer področje premoženjske, gospodarske, kibernetske in organizirane kriminalitete ter boja proti terorizmu; področje prepovedanih drog, mladoletniškega nasilja, nasilja v družini, pomoči žrtvam kaznivih dejanj; področje izvrševanja kazenskih sankcij, varovanje okolja in preprečevanje okoljske kriminalitete. Poseben poudarek resolucija daje tudi odvzemu premoženjske koristi in opredeljuje koncept obveščevalno vodene policijske dejavnosti. Ob vseh teh pojavih kriminalitete ne smemo pozabiti tudi na strah pred kriminaliteto. Pomembno je, da se ljudje počutijo varne, kar je tudi temeljni cilj te resolucije. Za koordinacijo in nadzor nad izvajanjem resolucije je predvidena ustanovitev medresorske delovne skupine, ki jo bodo sestavljali strokovnjaki z različnih ministrstev in drugih organov, ki delujejo na področju preprečevanja in zatiranja kriminalitete. Za izvajanje posameznih nalog iz resolucije niso planirana posebna finančna sredstva, temveč se bodo le-ta planirala v okviru programsko usmerjenega proračuna za posamezne resorje. Pretežni del sredstev bomo črpali tudi iz evropskih skladov. Pri obravnavi predloga resolucije so bili na matičnem odboru sprejeti amandmaji, ki so večinoma sledili pripombam Zakonodajno-pravne službe in so redakcijske narave. Poleg tega pa je bil na matičnem odboru sprejet tudi amandma vsebinske narave, in sicer v poglavju 6.11.4.2 Strategija/program – Spremljanje izvajanja Zakona o odvzemu premoženja nezakonitega izvora. Poglavje se je spremenilo tako, da se sedaj glasi: Odvzem premoženja nezakonitega izvora. Glavna sprememba je v tem, da se do decembra letošnjega leta, torej do konca leta, pripravi analiza izvajanja Zakona o odvzemu premoženja nezakonitega izvora, do konca meseca januarja naslednje leto pa pripravijo potrebne spremembe zakona s ciljem občutnega povečanja učinkovitosti na temu področju. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, predlagam, da sprejmete predmetno Resolucijo o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2012–2016. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za notranje zadeve kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Maši Kociper.
Hvala lepa, predsedujoča. Odbor za notranje zadeve je na 5. seji dne 10. 10. 2012 kot matično delovno telo obravnaval Predlog resolucije o nacionalnem programu, preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2013–2013, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije. Predstavnica predlagatelja, državna sekretarka na Ministrstvu za notranje zadeve gospa Barbara Brezigar, je v dopolnilni obrazložitvi povedala, da je cilji resolucije zagotavljanje trajne varnosti na območju Republike Slovenije. Pojasnila je, da je premoženjske in gospodarske kriminalitete, aktivnosti na področju organiziranega kriminala, boja proti terorizmu, kibernetske kriminalitete, kriminalitete na področju prepovedanih drog, mladoletniškega nasilja, nasilja v družini, kriminalitete na področju varstva okolja in dejavnosti na področju žrtvam kaznivih dejanj in strahu pred kriminaliteto ter obveščevalnih področjih treba ves čas spremljati in nadgrajevati. Posebno skrb resolucija namenja izvrševanju kazenskih sankcij ter odvzemu premoženjskih koristih, kot je poudaril že gospod državni sekretar. Gospa državna sekretarka je še dodala, da je za koordinacijo predloga resolucije določena posebna medresorska skupina, izvajanje resolucije pa naj ne bi zahtevalo posebnih sredstev, saj so ta že zagotovljena v okviru proračuna. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je njihova služba k predlogu resolucije podala pripombe nomotehnične narave, ki so ustrezno upoštevane v vloženih amandmajih koalicijskih skupin. Na seji odbora je sodeloval tudi predstavnik Inštituta za kriminologijo pri Pravni fakulteti dr. Dragan Petrovec. Dejal je, da posebnih pomislekov glede resolucije nima, predlagal pa je, da bi bilo v podpoglavju 6.13 Reševanje kazenskih sankcij bolj smotrno intenzivirati že obstoječe sodelovanje med službami ministrstva in ne ustanavljati novo probacijsko službo. Ob koncu je opozoril, da bi se moral predlog resolucije bolj opredeliti tudi do odprave kontraproduktivnih učinkov programov preprečevanja in zatiranja kriminalitete. Ob tem je omenil institut odklonilnega zapora za manjše prekrške, ki je po njegovem mnenju ustavno sporen. V razpravi je poslanka gospa Majda Potrata podprla pomisleke dr. Petrovca v zvezi z uvedbo probacijske službe in odboru predlagala amandma, a ga ta žal ni sprejel. Poslanec Poslanske skupine DeSUS pa je opozoril na naraščajoč pojav nasilja nad starejšimi osebami v družini. Odbor je po opravljeni razpravi o posameznih poglavjih resolucije ter po opravljeni razpravi in glasovanju o amandmajih glasoval še o vseh poglavjih predloga resolucije skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Pozitivna Slovenija, gospa Maša Kociper.
Hvala lepa. Po tem, ko sem prebrala poročilo Odbora za notranje zadeve, bi pravzaprav nadaljevala s tem, kar je začel tudi gospod državni sekretar. Najprej glede resolucije; resolucija je seveda dobronamerna, polna številnih dobrih predlogov, ukrepov in dobrohotnih ciljev. Žal pa se v Pozitivni Sloveniji sprašujem, ali se nekateri ukrepi in cilji ne vlečejo skozi resolucijo že dolga leta, brez da bi sploh dosegli kakršne koli učinke v praksi. Tako lahko vsako leto, tudi po tem, ko pregledujemo poročila o izvrševanju resolucij, beremo o ciljih, na področjih kot so: povečati medsebojno sodelovanje pri odkrivanju, preiskovanju in pregonu gospodarskih kaznivih dejanj, zagotoviti konstantno izobraževanje vseh državnih organov, ki se ukvarjajo s problematiko gospodarske kriminalitete, izboljšati učinkovitost odkrivanja preiskovanja in pregona gospodarske kriminalitete, pospešitev kazenskih postopkov in še in še bi lahko naštevali. Nosilec strategije in programa za področje gospodarske kriminalitete je po predlogu resolucije Vrhovno državno tožilstvo, ki ga je, kot vemo, dolga leta vodila prav državna sekretarka pri tej vladi in želeli bi si, da bi mnogi cilji bili izpolnjeni že v tem času. Sicer pa v imenu poslanske skupine nekaj razlogov, zakaj ti cilji do sedaj še niso bili izpolnjeni. Prvo, kar nas moti in na kar neprenehoma opozarjamo, je nenehno spreminjanje zakonodaje. Spreminjajo se celo najpomembnejši procesni predpisi, to so tisti predpisi, ki opredeljujejo postopke delovanja posameznih organov. Najpomembnejši je v tem Zakon o kazenskem postopku. Izjemno kompleksen zakon, ki se spreminja tako pogosto, da niti strokovnjaki, tožilci in sodniki ne morejo spremljati teh sprememb in se učinkovito potem odzvati na to in jih ponotranjiti ter izvajati v praksi. Šele ko nekdo ponotranji zakonodajno spremembo, jo nekaj časa izvaja, res potem ta sprememba v praksi zaživi in lahko ima pozitivne učinke. Povezano s spreminjanjem zakonodaje na procesnem področju je tudi nenehno spreminjanje organizacije. Ena takšnih zadev je prej omenjena sprememba organizacije NPU. Če res mislimo resno s tem, ko govorimo, da moramo zajeziti organizirani kriminal, gospodarski kriminal in drugo nevarno kriminaliteto, zakaj potem kar naprej spreminjamo organizacijo dela teh organov? Tudi s tem posegamo v njihovo možnost in moč, da bi učinkovito delovali. Sam državni sekretar gospod Marolt je na seji odbora izpostavil, da nekatere rešitve, zlasti tako kompleksne, potrebujejo leto ali več, da zaživijo. Ko vaša vlada vedno znova spreminja zakone, ki niti niso veljali leto ali dve, se res lahko vprašamo, kakšni so nameni. Povezano s temi spremembami so seveda tudi kadrovske menjave; ali je prvo zaradi drugega ali drugo zaradi prvega, tukaj ne bom razpravljala in prepuščam presoji vsakega posameznika. Ampak sistem je narejen tako, da sistemi, se pravi tožilstvo, policija in sodstvo in tudi organ znotraj njih, delujejo v nekem smislu kot zavora in ravnovesje, "check and balances", kot rečejo v angleščini. V tem smislu je smiselno, da imajo organi policije, recimo direktor policije, nato organi tožilstva, recimo generalni državni tožilec, in organi sodstva neke mandate, ki se med seboj delno tudi ne pokrivajo. Sicer prihaja do situacije, kakršna je sedaj, da se v vsakem mandatu zamenja ves vodstveni kader na teh organih in potem resnično ena politična stranka ali politična struja obvladuje to celotno področje delovanja. In to je to, kar včasih resda malo lahkotno rečemo: policijska država ali represivna država. Smisel teh raznolikih mandatov, ki so včasih pet, včasih šest let, je prav ravno v tej koabitaciji posameznih političnih struj za drugo, da je direktor iz enega političnega področja na policiji, tožilec pa iz drugega. To omogoča to sodelovanje in sokontrolo. S tem povezan pa je potem tudi pogoj za kvalitetno delo. Želimo si, da bi vsi ti organi vedno bolj učinkovito delovali, hkrati pa jim namenjamo vedno manj denarnih sredstev; tudi drugih, pisarniških in ostalih. Ampak, kako naj ljudje, ki želijo delati in ki za katere želimo, da preganjajo najhujše kriminalce, ki so varovani, ki jim varujejo po leto in več njihove otroke, dobro in učinkovito delajo, če jim nismo za to pripravljeni nameniti niti poštenega plačila? Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, gospod Tomaž Lisec.
Hvala za besedo. Spoštovani, spoštovane! Se bom skušal čim bolj držati teme, brez nekih vrednostnih obsodb, kompleksov in strahov. Kot je že večkrat omenjeno, je pred nami resolucija, ki govori oziroma daje pomemben signal delovanja na tem področju, posebej v luči, da smo le nekaj dni nazaj na matičnem odboru obravnavali tudi poročili za leto 2010 in 2011. Cilj oziroma želja resolucije je konstantno in dolgotrajno dejansko zagotavljati varnost ljudi v naši državi ter na podlagi predlaganih ukrepov v resoluciji, ki je kar obsežna, in vseh dejanj, ki jih ta predvideva, posledično doseči tako družbeno stanje, da bi se ljudje v naši državi počutili varne. V Poslanski skupini SDS nimamo nobenih zadržkov do sprejetja resolucije. Še več! Aktivno smo sodelovali pri njeni izboljšavi, predvsem na področju zatiranja gospodarskega kriminala in odvzema premoženjske koristi. Gospodarski kriminal očitno postaja rakrana naše države in tu je v prvi vrsti potrebna ničelna toleranca. Splošni cilji resolucije se sicer lepo berejo, a šele po letu 2016 bomo lahko natančno in dokončno vedeli, ali so bili uresničeni. Če bodo, bomo v Sloveniji bolj ponosno govorili, da smo resnično pravna država, a za uresničitev teh ciljev smo zadolženi vsi. Preprečevanje kriminala je naloga vsakega državljana, seveda ob ustrezni pomoči vseh institucij. Tudi poslanci imamo pomembno vlogo. Poleg sprejemanja ustrezne zakonodaje na teh posameznih področjih, predvsem pa s svojim življenjem lahko damo zgled, da nas o preprečevanju in zatiranju kriminalitete niso samo polna usta besed, ampak tudi dejanj. Kot že večkrat omenjeno, kdo se ne bi strinjal in ne podpiral cilje, kot so na primer: izboljšati sodelovanje med organi odkrivanja in pregona kaznih dejanj, ustvariti okoliščine, v katerih se bodo prebivalci lahko počutili bolj varne pred kriminaliteto in bodo bolj zadovoljni z delom policije, tožilstev in sodišč, o čemer smo danes razpravljali skoraj že cel dan. Kdo se ne bi strinjal, da je naša želja povečati obseg preventivnih dejavnosti na področju dela z otroki, mladostniki in družinami? Da je naša želja ustvariti razmere, da bodo ljudje lahko bolj zaupali v delovanje pravne države in posebej delu organov odkrivanja in pregona kaznivih dejanj, delu kazenskih sodišč in organov za izvrševanje sankcij itd. Zato v Poslanski skupini SDS verjamemo, da bo podpora k resoluciji soglasna. Posebno pozornost bomo tako pri sprejemanju zakonodaje kot tudi ostalih predpisov, predvsem pa delovanju v praksi v Poslanski skupini SDS namenili področje obravnave gospodarske kriminalitete in korupcijskih kaznivih dejanj, saj je treba vzpostaviti take mehanizme, ki bodo sposobni preprečevati, prepoznati in v najkrajšem času tudi obravnavati in sankcionirati tudi te nove pojavne oblike, posebej z učinkovitim institutom odkrivanja in odvzemanja protipravno pridobljenega premoženja. Z ničelno toleranco in učinkovitim izrekom varnostnih ukrepov ter kazenskih sankcij pa je treba krepiti prepričanje in zavedanje glede delovanja pravne države. Tukaj verjamemo, da bo z novo policijsko zakonodajo predvsem ta naš NPU bolj učinkovit, bolj avtonomen in bolj odgovoren, zato od njega pričakujemo nadalje večje uspehe. Poleg tega pa v Poslanski skupini SDS podpiramo tudi vse tiste ukrepe in cilje v resoluciji, ki se dotikajo predvsem področij mladostniškega nasilja in nasilja v družini. To bosta naše vrednote in poleg pravic v zadnjem času skoraj pozabljene dolžnosti v vseh segmentih odigrale pomembno vlogo, posebej ker med mladimi oziroma v družini in v družbi na splošno še posebej velja: kar se Janezek nauči, to Janez zna. Skratka, v Poslanski skupini SDS bomo dali soglasno podporo resoluciji. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Socialnih demokratov, mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. 107. člen Poslovnika Državnega zbora definira, kakšna je naloga resolucije oziroma nacionalnega programa na posameznih področjih. Naloga je oceniti stanje in določiti politiko na posameznih področjih, zato resolucija drugačna kot načelne narave in zarisovanja temeljnih usmeritev niti ne more biti. Je pa seveda zelo zanimivo gledati potem, kaj govore poročila o izvajanju resolucij. Tudi metodologija priprave resolucij je za različna področja več ali manj ustaljena tako, da so področja določena, nosilci, ukrepi, kazalniki, in po vsem tem tudi merimo učinkovitost. Naključje je hotelo, ali pa tudi ni naključje, da smo zelo blizu skupaj obravnavali novo resolucijo 2012–2016 in hkrati tudi poročilo o dveh letih izvajanja prejšnje resolucije. Tam bi lahko govorili o tem, da pa slika ni tako več panoramično izenačena, kot je v resoluciji, in da se pri izvajanju kaže tudi to, koliko je kdo s kakšnega področja bil pripravljen poročati in sporočati, kaj je v resnici uresničeno ali ne. In prav zaradi tega v zvezi s poročili bi opozorila na dve stvari. Tam se je ob poročilih posebej pokazalo, kako umestna je bila pripomba dr. Petrovca v zvezi s probacijsko službo. Žal, kot je bilo že povedano, amandma, ki sem ga predlagala, da bi bil odprt člen, ni bil sprejet, se pa lahko tu odpira ravno vprašanje smiselnosti ustanavljanja neke nove službe, nekega novega telesa, če ima stroka v zvezi s to službo, s tako ureditvijo toliko pomislekov. Kar zadeva drugo ugotovitev, povezano s poročili, je strah pred kriminaliteto. Slišati je bilo, da bi bilo treba celo spodbujati strah pred kriminaliteto. Očitno tisti, ki so se tako izrekali, niso prebrali resolucije, ker to poglavje, ki govori o strahu pred kriminaliteto, je pravzaprav usmerjeno ravno v zmanjševanje strahu pred njo, v spodbujanje preventivnih ukrepov za to, da bi se ljudje v življenju čutili varne. To pa je bilo tako ali tako rečeno, da je želja naloge resolucije zagotavljati trajno varnost. Tudi meritve javnega mnenja, raziskave Eurobarometra kažejo, da štejejo prebivalci Evropske unije občutek varnosti za posebej pomembno pridobitev, pa naj gre to za druge države ali za državo Slovenijo, zato se mi zdi to še toliko pomembneje, da je v tej resoluciji tako jasno zapisano, kako pomembne so naloge in da bi ne glede na varčevalne ukrepe bila v letu 2013 tudi izpeljana napovedana raziskava, ki naj bi jo opravil Statistični urad Republike Slovenije o tem, o čemer zdaj govorimo, kako se v svojih lokalnih okoljih počutimo varne. V zvezi s strahom pred kriminaliteto bi rada opozorila še na eno značilnost. Tudi viktimizacija žrtev je velik problem, ga pa povezujem s področjem preprečevanja nasilja v družini. Zlasti pri nasilju na tej osebni ravni je viktimizacija zelo pogosta. Ker v Sloveniji še nismo uspeli recimo do kraja zakonsko regulirati ničelne tolerance do nasilnih ravnanj do otrok, do nespoštljivega ravnanja do otrok, se mi zdi ta resolucija zelo pomembna, lahko pa ugotavljamo po drugi strani, da je zlasti policija v okviru preprečevanja nasilja v družini dosegla opazen napredek. Mi jo bomo, kot rečeno, podprli. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Državljanske liste in gospod Rihard Braniselj.
Hvala, podpredsednica. V razvitih in sodobnih družbah ima varnost zelo pomembno mesto med vrednotami in je ena od najpomembnejših pokazateljev kvalitete bivanja oziroma življenja. Čas, v katerem je nastajala resolucija o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete, ki jo imamo danes pred seboj, in čas, v katerem jo sprejemamo, pa varnosti kot dobrini ni najbolj naklonjen. Deloma je to posledica globalne gospodarske krize, ki povzroča rast brezposelnosti, ta pa je že sama po sebi eden izmed primarnih in najbolj prepoznavnih dejavnikov ogrožanja varnosti, po drugi strani pa se že nekaj let srečujemo s porastom tistih pojavnih oblik kaznivih dejanj, ki najbolj negativno vplivajo na subjektivno doživljanje varnosti, kot izhaja že iz samega teksta resolucije. Predvsem so v porastu kazniva dejanja z elementi nasilja, hujše oblike premoženjske kriminalitete, zlorabe prepovedanih drog kot tudi pojavne oblike organiziranega kriminala ter gospodarskega kriminala. Predvsem slednja sega in tudi spodjeda gospodarske in finančne temelje naše družbe ter med državljane v najširši meri ustvarja slabo mnenje in dvom v delovanje pravne države. Resolucija omenjene trende upošteva in izpostavljeni problematiki namenja potrebno pozornost in težo. Pri tem pravilno izhaja iz ugotovitev, da zagotavljanje varnosti ni stvar vsakega posameznika za sebe in ni stvar samo ene državne institucije oziroma zgolj policije. Hkrati izhaja iz dejstva, da je za uspešno delo na tem področju potrebno in nujno tvorno sodelovanje vseh tistih subjektov, ki se, vsak v svojem okviru delokroga, s to problematiko ukvarjajo. Resolucija smelo in ambiciozno določa cilje, naloge in nosilce preprečevanja in zatiranja kriminalitete za štiriletno obdobje. Resolucijo imamo tukaj in lahko trdimo, da je po vsebini ustrezna in času primerna ter aktualna. Celo več, lahko rečemo, da je dobra. Vendar to ni dovolj. Sama po sebi ne rešuje še ničesar, je šele izhodišče za vse nosilce nalog, da opravičijo svoje poslanstvo in izpolnijo naša pričakovanja. Naj le primeroma navedem, da resolucija veliko vsebine namenja boju proti gospodarski kriminaliteti, ker je ta prisotna, je v porastu, njeno preiskovanje je zahtevo in je nam vsem škodljiva. Za preiskovanje ravno tovrstnih oblik kriminalitete je bil nedavno nazaj ustanovljen Nacionalni preiskovalni urad, elitna enota, s specifičnim statusom, ki ga ohranja tudi v novi policijski zakonodaji, o kateri je danes že bilo govora. Omenjeni urad ima tudi skozi izvajanje resolucije priložnost in obveznost, da upraviči svojo ustanovitev in status ter izpolni naša pričakovanja oziroma pričakovanja vseh poštenih državljanov Republike Slovenije. V Poslanski skupini Državljanske liste bomo na podlagi argumentov s pravkar omenjenimi pričakovanji sprejetje te resolucije podprli.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospa Jasmina Opec.
Hvala za besedo. Resolucija o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2012–2016. Dokument, ki nam na eni strani razgalja stanje naše družbe, na drugi strani pa opozarja na tiste segmente, na katere moramo biti še posebej pozorni in ki zahtevajo našo poglobljeno obravnavo, in nakazuje naše delovanje, kako se uspešno spopasti s težavami, ki obstajajo. Kriminaliteta ni pojav sam zase, njena pojavnost v določeni obliki in določenih segmentih je posledica dejstva, da nekje in na določen način naša država in družba v širšem smislu ne delujeta, kot bi morali delovati, zaradi takšnih ali drugačnih razlogov. Spremljanje, analiziranje in obravnavanje različnih oblik kriminalitete skozi določeno obdobje predstavlja okvir tistih področij, ki jim bomo v naslednjih štirih letih namenili večino svojega prizadevanja ter stremeli k temu, da bomo po koncu veljavnosti te resolucije ob sprejemanju nove govorili o uspešnem boju s kriminaliteto. Resolucija o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2012–2016 se osredotoča na trinajst perečih področij, katere značilnosti lahko strnemo v nekaj stavkih. Zaradi gospodarske krize in manjšega razpoložljivega dohodka sta se povečali premoženjska in gospodarska kriminaliteta, ki postajata vse bolj nasilni, domiselni, izpeljani v organizirani združbi, velikokrat vpeti v mednarodno razsežnost. Kot izredno donosen kriminalni posel so se jima pridružile prepovedane droge in kibernetska kriminaliteta. Posebna pozornost bo namenjena žrtvam kaznivih dejanj, obveščevalno vodeni policijski dejavnosti in izvrševanju kazenskih sankcij ter odvzemu premoženjskih koristi. Ob vsem tem pa ne smemo pozabiti na izrazito subjektivni element področja kriminalitete, strahu pred samo kriminaliteto. Na tem mestu bi se ustavila pri nečem, kar želimo poslanci Slovenske ljudske stranke še posebej poudariti. Analize, ki so podlaga za resolucijo, nam ne nakazujejo samo posledic dejstva, da smo se znašli v gospodarski in socialni krizi, ampak opozarjajo, da smo se znašli tudi v krizi vrednot. V tako globoki krizi vrednot, da se moramo v strateškem dokumentu države na področju boja s kriminaliteto soočiti tudi z načrti za urejanje in preprečevanje mladoletniškega nasilja, nasilja nad starejšimi in nasilja v družini. Gre za zelo občutljiva področja, saj posegajo v najbolj intimne in zasebne sfere človekovega življenja, v sfere, kjer naj bi se vsak od nas počutil najbolj varnega in najbolj zaščitenega. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zato poleg učinkovitega pregona kriminalitete v resoluciji podpiramo usmeritve k učinkovitejši preventivi. Prepričani smo, da je predvsem učinkovita preventivna pozitivna družinska in demografska politika države. Kot je zapisano tudi v naši ustavi, je država dolžna sprejemati ukrepe, ki pomenijo podporo in vzpostavitev pogojev za starše, da bodo imeli možnost poskrbeti in vzgajati svoje otroke in mladino na način, da bodo mladi imeli v svojih starših in urejenem družinskem življenju najbolj pomemben prvi in najboljši zgled za življenje vrednot, medsebojnega spoštovanja in strpnega reševanja konfliktov. Varnost, tako lepa beseda. Toda varnost ni danost kar sama po sebi. Varnost je dobrina, za katero se moramo boriti vsak dan znova, vsakdo izmed nas, ne glede na položaj, ki ga nekdo zaseda, in ne glede na to, iz katerega konca države prihajamo. Globalizacija, žal, poleg pozitivnih prinaša tudi veliko negativnih stvari v naša življenja. Samo s skupnimi močmi in iskanjem rešitev za odpravo družbenih vzrokov kriminalitete bo naš boj uspešnejši. Poslanci Slovenske ljudske stranke se svoje odgovornosti na tem področju zavedamo, zato bomo Resolucijo o nacionalnem programu, ki je prvi korak k preprečevanju in zatiranju kriminalitete v naslednjem obdobju, podprli. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Predstavil bom stališče Poslanske skupine DeSUS glede Resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2012–2016. Slovenija je relativno varna država, čeprav se po podatkih zadnjega desetletja število prijavljenih kriminalnih dejanj povečuje. Vedno večji problem predstavlja predvsem povečevanje nasilne kriminalitete, nižanje starostne meje mladoletnih storilcev, klasične in nove oblike organiziranega kriminala, sodobne oblike gospodarskih kaznivih dejanj in delovanje tujih kriminalnih združb tako preko ozemlja Republike Slovenije kot na njem. Predlog resolucije, ki je pred nami, stremi k zagotavljanju okoliščin, ki bodo prebivalkam in prebivalcem Republike Slovenije zagotovile bivanje in delo v varnem okolju ter na ta način omogočile kakovostno življenje. Predlog zajema 13 področij preprečevanja in zatiranja kriminalitete, pri čemer v Poslanski skupini DeSUS izpostavljamo predvsem področje premoženjske in gospodarske kriminalitete, odvzema premoženjske koristi, organiziranega kriminala, varstva okolja, mladoletniškega nasilja in nasilja v družini. V Poslanski skupini DeSUS želimo v okviru nasilja v družini dodatno opozoriti na nasilje nad starejšimi osebami. Stroka namreč poudarja, da gre za resen problem, še posebej v času krize, ko je nasilja nad starejšimi dokazano več. Število ljudi, ki so bolj ranljivi in izpostavljeni zlorabam, narašča tudi z demografskimi spremembami, saj se število starejše populacije konstantno povečuje. Na predlog naše poslanske skupine je bilo na Odboru za notranje zadeve dodatno vneseno besedilo glede varstva starejših. Menimo, da je prav, da se pozornost namenja predvsem otrokom in mladim, vendar pa se moramo ob tem zavedati, da so del ranljive kategorije prebivalstva tudi starostniki. Starejši so najpogosteje žrtve nasilja v domačem okolju s strani svojih odraslih otrok, zaradi česar se le redko odločajo za prijavo in iskanje pomoči. Žrtve pogosto molčijo tudi iz strahu pred maščevanjem in institualizacijo ter v želji, da bi vršilca nasilja zaščitile pred posledicami. Najbolj razširjena oblika zlorabe v Sloveniji je finančna oziroma ekonomska zloraba. Tovrstno zlorabo je utrpela tretjina zlorabljenih starejših oseb. Dobra četrtina je utrpela psihično zlorabo, petina pa zanemarjenje. Nasilje nad starejšimi pa se ne dogaja le v krogu družine, marveč tudi v institucionalem okolju. Gre za področje nasilja nad starejšimi, ki je najmanj raziskano, saj je težko priti do konkretnih podatkov. V institucijah prihaja do zlorab tam, kjer je osebje neustrezno in pomanjkljivo usposobljeno, kjer se pojavlja prevelika delovna obremenitev, pomanjkanje osebja in poklicna izgorelost. Kakršnokoli nasilje pomeni grobo kršenje človekovih pravic in zniževanje kakovosti življenja prizadetih oseb. Da bi starostnike zaščitili pred nasiljem, je potrebno njihovo ozaveščanje in razumevanje pravic, hkrati pa je treba spodbujati njihovo socialno vključenost. Za zmanjšanje tveganja nenamerne zlorabe se mora tiste, ki skrbijo za starejše ljudi, zaščititi pred preobremenjenostjo, hkrati pa se jim mora zagotoviti tudi ustrezno znanje in veščine. Pri reševanju te problematike je ključnega pomena sodelovanje vseh strokovnih služb na lokali ravni in tudi sodelovanje med državnimi institucijami in prostovoljnimi organizacijami, ki se ukvarjajo s starejšo populacijo. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predlog resolucije podprla, saj verjamemo, da nadaljuje prizadevanje za ohranjanje že sprejetih zavez in standardov na področju varnostne politike Republike Slovenije, opredeljuje ključna področja ogrožanja s kriminaliteto, identificira glavne probleme pri omejevanju kriminalitete in nakazuje rešitve za njeno učinkovitejše preprečevanje, obravnavanje in omejevanje. Prepričani smo, da bo resolucija pripomogla k večji ozaveščenosti o nasilju nad starejšimi osebami ter pripravi preventivnih programov, ki bodo temeljili na vzpostavljanju medgeneracijskega sožitja, ključnega pri reševanju omenjene problematike. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Nove Slovenije in mag. Matej Tonin.
Kolegice in kolegi! Resolucija o programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete, ki je pred nami, absolutno zarisuje usmeritve, ki naj bi se jih lotila država v prihodnjih mesecih in letih. Na nek način je pa tudi dober vodnik nalog, ki jih mora opraviti ta državni zbor, da bo sprejel in da bo imel boljšo zakonodajo in bodo ti cilji lahko uresničeni. Področja, ki se jih ta resolucija dotika, ocenjujemo v Novi Sloveniji, da so prava. In če se na nek način dotaknem vsakega posameznega področja. Če se najprej dotaknem najbolj perečega področja, bi rad omenil nekaj konkretnih imen. Spregovorim naj najprej o gospodarski kriminaliteti. V tem hramu demokracije je bilo ogromno govora o tistem slavnem zakonu o odvzemu nezakonito pridobljenega premoženja. Vsi ugotavljamo, da je velika težava. Ljudje, naši državljani po številnih občinah spremljajo, kako nekateri v dragih avtomobilih, tudi več kot 100 tisoč evrov stanejo, svoje otroke vozijo v vrtec, kjer pa imajo brezplačen vrtec. Na prvi pogled se vse zdi relativno lahko in hitro ugotovljivo, ampak ko pride do potrebnih zakonskih rešitev, nekako stvari obstojijo. Zadeva bi morala biti zelo preprosta. Če se pojavi neko nesorazmerje, je jasno potrebna prijava. In tisti, ki je prijavljen, bi moral dokazovati in pokazati, na kakšen način je prišel do tega premoženja. Tudi če ta stvar zdaj na nek način obstaja, je definitivno neučinkovita, če se vprašamo, koliko ljudem je bilo to nezakonito pridobljeno premoženje odvzeto. Druga stvar so slavni menedžerski prevzemi. Menedžerji so te prevzeme podjetij več ali manj financirali s posojil, vemo, kako so do njih prišli, in pa z raznimi nagradami, ki so si jih izplačevali v podjetjih za njihovo uspešno delo tudi po 100 tisoč, 200 tisoč in več tisoč evrov. In ta posojila so seveda tako ali drugače poplačevali z dividendami. Da pa so do visokih dividend prišli, so morali sfrizirati bilance podjetij, da so podjetja izkazovala dobre bilance. Kaj hočem povedati in zakaj to govorim? Da bi morali v naši zakonodaji tudi bolj natančno opredeliti kaznivo dejanje tudi dejanje opustitve. Mi lahko nekaj storimo, lahko pa tudi nekaj opustimo. Pri menedžerskih prevzemih se je največkrat izkazalo, da so se določena dejanja opustila, namesto da bi se vlagalo v razvoj, se je vlagalo v odkupe, dividende in podobno. In to je ena izmed nalog, kako zadeve učinkoviteje rešiti, ki jih mora razrešiti tudi ta državni zbor. Glede premoženjske kriminalitete. Morda je samo okolje, iz katerega izhajam jaz, pod največjim udarom tega, ampak enostavno to, kar se dogaja zdaj na področju kraje kovin, po domače povedano na področju kraje žlebov, je nezaslišano. Pa je lahko to za koga še tako banalen primer, ampak stvari takšne pač so. In tudi tukaj se marsikomu zdijo zadeve relativno enostavne, ko pa pridemo do preprečevanja teh stvari, se pa ponovno zaplete. Po naši oceni bi veliko stvari rešili, če bi že zahtevali od tistih preprodajalcev kovin, ki jih pretapljajo, dokazilo o izvoru teh kovin, pa bi bilo že marsikaj rešenega. Nasilje v družini. Žal policija je tukaj največkrat najbolj izpostavljena in največkrat nastrada, ampak ni pa njena največja odgovornost. Policija je zgolj zadnji stadij, ko že določeni posamezniki padajo pod streli orožja, sekir in še kaj. In ključno se nam tukaj zdi, da bi usklajeno delovale in se povezovale vse državne institucije. Zaključil bi z izvrševanjem kazenskih sankcij. Nesprejemljivo se nam zdi v Novi Sloveniji tudi to, da nek zapornik praktično državo danes stane več, kot pa dobi zaposleni z minimalno plačo. Resno bi morali začeti razmišljati, kako najti način, zdaj se bo slišalo zelo nenavadno, da bi ti zaporniki na nek način sofinancirali svoje prestajanje kazni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. K dopolnjenemu predlogu resolucije ni bilo vloženih amandmajev. Odločanje o predlogu resolucije bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili čez trideset minut v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 7. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 18.45.
Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo s prekinjeno sejo. Prehajamo na glasovanja o predlogih odločitev. Preverite prosim delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti. Nadaljujemo z drugo obravnavo, z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 24. 10. 2012. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 48. [[Za je glasovali 35.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 16. a členu. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 48. [[Za je glasovali 35.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem smo končali odločanje o amandmajih in drugo obravnavo zakona. Ker noben amandma ni bil sprejet, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Zakonodajno-pravna služba in Vlada me nista obvestili o kakršnikoli neusklajenosti, zato glasujemo o zakonu v celoti. Obrazložitve glasu v imenu poslanske skupine. Ali želi kdo obrazložiti svoj glas v imenu poslanske skupine? Če ne, potem odpiram prijavo za obrazložitev glasu v svojem imenu, torej v vašem imenu, osebnem. Gospod Darko Jazbec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Glasoval bom proti in bom tudi razložil, zakaj. Prej sem poslušal o metodah za preverjanje starosti oziroma polnoletnosti. Ta rentgen je daleč od zanesljivosti. Prvih 10 let se da to še nekako na kosteh po rentgenski sliki odčitati približno, kasneje, tam med 15 in 20 let pa ne. Pa tudi sicer zdravniki načeloma že po Hipokratu to ne delamo, če ni v korist pacientov. Od tod tukaj averzija do tega nemških zdravnikov in drugih po Evropi. Na sploh nobena od teh metod po znanstvenem principu ni natančna. Tudi program za otroke brez spremstva v Evropi natančno pove, da to določanje na tak način bi prišlo v poštev šele čisto v zadnji fazi, ko so vse druge možnosti izkoriščene. Če že želite upoštevati stroko, kot ste dejali, bi predlagal, da se recimo upošteva mnenje sociologov, ki pravijo, da je v Sloveniji pravzaprav največja kriza kriza vrednot. Govorimo o dostojanstvu, o vrednoti življenja, o humanosti. Gre za isti problem, kot je bilo to poteptano pri zakonu o osebni asistenci. Kadar imamo neko skupino ljudi, ki so pomoči potrebni, je to v bistvu največje ogledalo in indikator zrelosti neke družbe. Za samopodobo smo odgovorni tudi poslanci v Državnem zboru, če te odgovornosti ne čutite, lahko glasujete tudi za.
Mag. Lejla Hercegovac, izvolite.
Hvala. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti ne morem podpreti iz dveh razlogov. Prvi razlog je tisti, o čemer je govoril kolega. Pregled za določitev starosti mladostnikov je ukrep z neobvezno določbo. Skrbi me plačilo tima, ki bo zaradi teh razlogov, ki jih je kolega navedel, zelo visok. In tim bo moral poznati antropološke karakteristike mladostnikov, za katere želimo dobiti objektiven izvid. Res je, da videz enega iz Afrike, iz Južne Amerike, iz južne republike ali pa kakšnih drugih delov, starost na videz je relativna in genetska in zunanji videz tudi nista usklajeni. Zato so to zelo zelo relativno objektivne metode in je treba biti zelo previden. Drugi razlog je zaradi ukinitve pravice do brezplačne pravne pomoči na prvi stopnji. Tega res ne podpiram, res je, da nevladne organizacije prevzamejo odgovornost, ampak vemo, koliko časa potrebuje nevladna organizacija, da vladi in vladnim uradnikom pokaže ali dokaže, da so ti podatki točni. Hvala.
Besedo ima še gospod Branko Ficko.
Glasoval bom proti, ker se pri tej spremembi zakona ne dogaja nič drugega, kot pod krinko varčevanja se skrivajo cilji vladajoče opcije, predvsem njegovega ožjega dela cekaja temačnega princa, ki ekonomsko situacijo zgolj izrabljajo za druge ideološke cilje. Se pravi, očistiti je treba vse, kar ni njihovega, kar nima čipa, ki razmišlja po načelu vojaškega režima. In se tukaj samo sprašujem, kako dolgo bo še ta buldožer deloval s ciljem razbijanja nečesa.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 34. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 34.]] Zakon je sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o nalogah in pooblastilih policije. Odločali bomo o naslednjem sklepu: Predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 86, za je glasovalo 82 proti 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo matičnemu delovnem telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo z 12. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o organiziranosti in delu v policiji. Odločali bomo o naslednjem sklepu: Predlog zakona o organiziranosti in delu v policiji je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitve glasu. V imenu Poslanske skupine Državljanske liste ima besedo gospod Rihard Braniselj.
Hvala, predsednik. Poslanska skupina Državljanske liste bo podprla, da ta zakon nadaljuje svojo zakonodajno pot. Gre za dobro osnovo, ki upamo, da bo pripeljala tudi do dobrega zakona. V Državljanski listi smo se v usklajevanje glede tega zakona intenzivno vključili, prišli smo do rešitev, kot so ta trenutek pred nami. Gre predvsem za izboljšanje rešitev glede mandatov komandirjev in načelnikov policijskih uprav. Gre za ohranitev samostojnosti in umestitve NPU in pa tudi glede postopka imenovanja direktorja policije. Mislimo, da je ta zakon dober zametek za dokončen zakon, ki bo v ponos tej državi. Hvala lepa.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija ima besedo gospa Maša Kociper.
Hvala lepa, predsedujoči. V Pozitivni Sloveniji nasprotujemo določenim rešitvam v tem zakonu, ker se nam zdi, da odstopajo od uveljavljenih demokratičnih standardov. Te rešitve se na podoben način nakazujejo tudi na področju tožilstva in sodstva ter skupaj z obsežnimi organizacijskimi spremembami in skupaj s kadrovskimi menjavami, ki tem spremembam sledijo, močno rušijo neke ustaljene sisteme zavor in ravnovesij, ki naj bi veljale v sodobnih družbah. V tej zvezi bi se naslonila zopet na mnenje strokovnjakov, tudi oni so mnenja, da pogosto menjavanje načinov imenovanja direktorjev policije zbuja dvome in sume o političnih interesih in političnih povezavah, ki bi lahko bile skrite za tem, rušijo pa tudi moč družbe kot takšne, da te sisteme nadzoruje. Zato v Pozitivni Sloveniji ponovno opozarjamo, da je bila prejšnja rešitev imenovanja direktorja policije zelo korektna. Vsebovala je tri neodvisne strokovnjake, ki so lahko slabega kandidata tudi zavrnile. Sedanja rešitev pomeni odstopanje od uveljavljenih standardov in je za nas problematična zlasti v delu, ko je direktorja policije mogoče zelo,zelo enostavno razrešiti. Če bomo v našo zakonodajo sprejemali takšne določbe, ki bodo najvišjim predstavnikom na najvišjih zelo izpostavljenih mestih omogočale, da se jih zamenja kar tako po hitrem postopku z zamahom roke, se ljudje, ki so uspešni, strokovni in ki bi znali takšne organe dobro voditi, ne bodo več odločali za takšna mesta. Isti pomisleki veljajo za spreminjanje na področju Nacionalnega preiskovalnega urada. Ta urad deluje še ne dve leti in pričakovati od takšnega organa, ki je nastal povsem na novo, rezultate tako hitro, ni korektno. Nenehne spremembe tudi temu organu onemogočajo, da bi opravljal svoje delo in da bi končno zaživel tudi v praksi. V Pozitivni Sloveniji zato tega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo? Ne. Glasujemo o predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 5. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je Državni zbor sprejel sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Tako bo predlog zakona dodeljen Odboru za notranje zadeve kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je Predlog resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2012–2016. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu resolucije. Zakonodajno-pravna služba in Vlada me nista obvestili o kakršnikoli neusklajenosti. Obrazložitev glasu ima gospa Maša Kociper v imenu Poslanske skupine Pozitivne Slovenije.
Hvala lepa, predsedujoči. Samo kratko pojasnilo v imenu naše poslanske skupine. Seveda takšne resolucije ni mogoče ne podpreti. Poslanska skupina Pozitivne Slovenije jo bo podprla. Sem pa že ob predstavitvi stališč opozorila, da se nekatere navedbe v takšnih resolucijah ponavljajo skozi leta in leta, kako je treba več narediti na področju organiziranega kriminala, več na področju gospodarskega kriminala, bolj se povezovati, spreminjati zakonodajo, izobraževati kadre. Vse to so napotki, ki se vlečejo že od začetka prve resolucije. Poudarjamo, če je kdo pozabil, ta koalicija je imela zelo podobno moč in sestavo pred tremi leti, vladali so štiri leta in marsikaj od tega bi lahko že naredili. Pa niso in se zdaj delajo, kot da so se šele zdaj rodili in bodo zdaj na novo vse popravili. Obžalujemo, da niste več naredili že prej, seveda pa resolucijo podpiramo.
Želi še kdo obrazložiti glas? Če ne, prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 86. [[Za je glasovalo 86.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. Zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalnih volitvah. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. V drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 83, proti 1. [[Za je glasovalo 83.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu pred požarom. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Tudi ni nobene neusklajenosti. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti 6. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je tretja obravnava Predloga zakona o fitofarmacevtskih sredstvih. V drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Ni nobene notranje neusklajenosti. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 86. [[Za je glasovalo 86.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem je ta točka dnevnega reda zaključena. Nadaljujemo prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je prva obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu. Glasovali bomo o predlogu sklepa, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitve glasu so najprej v imenu poslanske skupine. V imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija ima besedo gospa Tamara Vonta.
Kratko. Ker smo za ohranitev javnega visokega šolstva in kakovostnih univerz, bo Poslanska skupina Pozitivna Slovenija glasovala proti zakonu.
Gospod Mihael Prevc v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo podprli sklep, da je Predlog zakona o spremembam in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu primeren za nadaljnjo obravnavo. Kot vemo, ta zakon spreminja sestavo sveta visokošolskih zavodov oziroma sestavo sveta NAKVIS na evropsko primerljiv način, podaljšuje roke za akreditacijo visokošolskih zavodov in programov, ureja transnacionalno izobraževanje na podlagi evropske direktive in prepušča določanje osnovne pedagoške obveznosti visokošolskim zavodom. Zdi se nam, da so te novosti tako pomembne, da jih je vendarle treba sprejeti. Mi smo v včerajšnji razpravi opozarjali, več ali manj smo vsi ugotavljali, da situacija v visokošolskem izobraževanju ni rožnata, da je stanje zaskrbljujoče. V Slovenski ljudski stranki smo poleg drugega še posebej opozarjali predvsem na problem šibke povezave med visokim šolstvom in gospodarstvom in predvsem v zvezi s tem neprilagajanje števila študijskih mest glede na potrebe trga dela. Zaradi tega je brezposelnost mladih izjemno visoka in mnogi od njih pri nas ne vidijo več nobene prihodnosti. Seveda ta zakon ne bo rešil teh številnih problemov in bo minister imel še veliko dela na tem področju. Prepričani pa smo, da ta zakon predstavlja majhen korak k izboljšanju kakovosti, neodvisnosti in predvsem odgovornosti vseh deležnikov v visokem šolstvu. V Slovenski ljudski stranki zakon podpiramo. Hvala.
Hvala. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima mag. Branko Grims.
V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo zakon podprli. Sprejetje tega zakona je v interesu študent in študentov, saj rešuje vprašanja zapletov z akreditacijami, kar bi lahko pripeljalo do položaja, ko izdane listine nekaterim, ki končajo študij, ne bi bile več veljavne. Zato se s sprejetjem tega zakona mudi. Sprejetje tega zakona je tudi v interesu davkoplačevalcev, saj je bil v Sloveniji, ker nima dovolj odprt prostor za tujo konkurenco na tem področju, že izrečen opomin s strani Evropske komisije. Če se želimo izogniti naslednji stopnji, ki za seboj potegne tudi kazni, lahko dnevno kazen v višini cene kakšnega avtomobila srednjega razreda, kot je to običajno, je treba ta zakon čim prej sprejeti. S tem bomo tudi uskladili naš pravni red z zahtevami Evropske unije. Ne nazadnje, sprejetje tega zakona je tudi v interesu institucij, ki jih zadeva, saj jim daje več akademske svobode in več odgovornosti. Sedaj bodo rektorji lahko sami razporedili število ur med obveznostmi, ki se dotikajo predavanj, pa seveda raziskovalnim delom in vsem ostalim, kar obsegajo delovne obveznosti posameznih predavateljev na univerzah. Sprejetje tega zakona je v razvojnem interesu države Slovenije, saj je povsem jasno, da samo odprtost konkurenci na dolgi rok krepi kvaliteto, odpira nove razvojne možnosti, sprošča nove ideje in nas pripelje do cilja, ki sem trdno prepričan, si ga vsi želimo: da bi kar največ mladih ne samo šlo študirat, ampak dejansko uspešno dokončalo študij in pridobilo tisto znanje, s katerim bi lahko uspešno konkurirali znotraj meja države Slovenije, znotraj Evropske unije in v globaliziranem svetu na svetovnem trgu delovne sile. Samo v tem primeru bodo ti ljudje sposobni bogatiti sebe, svoje družine in državo Slovenijo kot celoto. S temi argumenti bomo v Poslanski skupini SDS glasovali za to, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima besedo mag. Majda Potrata.
Hvala, gospod predsednik. Socialni demokrati smo kot opozicijska stranka uporabili vse poslovniško možne poti za to, da bi prepričali vladajočo koalicijo in odgovorno ministrstvo, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu zakon, ki nima podpore ne v zainteresirani javnosti, ne v strokovni javnosti, ne v veliki večini političnega prostora. Žal nismo uspeli ne ob Zujfu, ne ob rebalansu proračuna, ne ob nujni seji odbora doseči to, da bi politika prisluhnila stroki. Gre za ignoranco in aroganco posebne vrste in Socialni demokrati pri trajni poškodovanosti slovenskega visokošolskega prostora ne nameravamo sodelovati. Zakon, ki se je pripravljal sprva skoraj v ilegali, dva dni za razpravo in je bil najprej po nujnem postopku predviden, potem po skrajšanem, nato šele na zahtevo opozicije po rednem postopku, ni v ničemer odpravil tistih slabosti, ki so temeljne: neupravičeno in nesorazmerno varčevanje v visokem šolstvu in v znanosti, nesorazmerno in neustrezno politično poseganje v avtonomnost visokošolskega prostora. In z ničimer ni zagotovljena večja kakovost visokega šolstva. Nihče ne govori o tem, da ni v visokem šolstvu moč marsičesa izboljšati. Ampak če upoštevamo resolucijo o visokem šolstvu, potem je popolnoma jasno, da ima prednost javno visoko šolstvo – brez šolnin, da ima možnost sofinanciranja iz javnih sredstev zasebna sfera samo v primerih, ko je to izjemna odličnost ali odpravljanje sivih lis, ki jih javna visokošolska sfera ne pokriva. Tu pa gre sedaj za spodrezano redno ustrezno financiranje visokega šolstva na tudi v svetovnem merilu uveljavljenih univerzah. Mislim seveda zlasti na najstarejšo med njimi, to je na ljubljansko, na drugo mariborsko in tudi na primorsko, novogoriška je pa tako ali tako v delu zasebna univerza. Nismo tudi preslišali klicev po ustanavljanju novih univerz. Hvala.
Glasovali bomo o predlogu sklepa, da je predlog zakona o visokem šolstvu primeren za nadaljnjo obravnavo, vendar imamo prej še nekaj obrazložitev glasu individualno. Gospa Tamara Vonta, izvolite.
Hvala lepa. Situacija v visokem šolstvu ni rožnata, ker ji ministrstvo jemlje denar, največ od vseh postavk. Lestvica kakovosti, ki pa na srečo ni odvisna od koalicije, govori svoje, precej drugačno od tistega, kar tukaj govorijo tisti, ki o tem bolj malo vedo. O povezavah med visokim šolstvom in gospodarstvom, ki naj jih ne bi bilo, pa bi lahko tisti, ki danes najbolj glasno govorijo o tem, poskrbeli za to v vseh letih, ko so bili v vladi. Zgodilo se pa ni očitno nič. Kritizirate sami sebe. Opomin Evrope se zlorablja za opravičevanje samovolje in nepripravljenosti vlade za dialog, saj v ničemer ne določa, kakšne naj bodo spremembe. Še posebej pa ne določa, da naj se sprejemajo tako, kot se. Stroka je bila z izjemo samozadostnega ministra in njegovih nekaj pomočnikov popolnoma spregledana. Hvala.
Želi še kdo obrazložiti glas? Nekaj interesa je še. Odpiram prijavo. Svoj glas bo najprej obrazložil gospod Jožef Kavtičnik.
Hvala lepa. Predloga zakona ne bom podprl, ker takšen, kot je napisan, ni v korist in ni potreben visokemu šolstvu. Prej obratno. Sprejetje in način sprejetja tega zakona je samo odraz, da vladajoča koalicija ne posluša in ni pripravljena prisluhniti strokovnim utemeljitvam ter seveda načinu utemeljevanja, to je akademskemu izražanju. S tem zakonom ne bomo reševali nič drugega kot samo politizirali svet NAKVIS, nad katerim bo Vlada imela vpliv. S tem bo imela vpliv tudi na akreditacijo programov. Zaradi tega seveda ne morem podpreti tega zakona. Hvala.
Gospod Srečko Meh, izvolite.
Tudi sam ne bom podprl tega zakona, pa bi bilo najbrž treba kaj narediti v visokošolskem izobraževanju, ampak tako, da bi spoštovali stroko, da bi njih kaj vprašali, da bi morda naredili analizo obstoječega stanja. Nihče ni povedal, kaj je pa s tistimi visokošolskimi zavodi, ki so bili ustanovljeni pred petimi leti, pred šestimi leti, kakšne rezultate imajo. Jaz se seveda bojim, da bomo dobil plačljivo visokošolsko izobraževanje, da dostopnost ne bo po sposobnostih ampak po denarju in da bomo še povečali razkorak med potrebami in tistim, kar resnično gospodarstvo potrebuje. Ne verjamem, da bodo lahko tujci pri nas organizirali tiste izobraževalne programe, ki bodo potem dobili zaposlitev tukaj. Kadrovali bodo naše kadre za svoje potrebe, to, kar tudi zdaj že delajo na obstoječih univerzah in tudi visokošolskih zavodih. Vsi so proti, visokošolski profesorji, sindikat, strokovna in ostala javnost, edino vlada pravi, da je to v dobro univerz in študentov, pa so vsi ti tudi proti. Ne morem tega podpreti.
Gospa Tina Komel, izvolite.
Hvala za besedo. Novela bo občutno poslabšala kakovost študija, saj bi se vidno zmanjšala raziskovalna konkurenčnost univerz in kakovost slovenskega šolstva. Ob pozornem pregledu in analizi novele Zakona o visokem šolstvu sem prišla do zaključka, da je tudi ta zakon slab in izjemno škodljiv za visoko šolstvo ter povečuje družbeno neenakost, zato ga na žalost nikakor ne morem podpreti. Hvala.
Gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Hvala. Spoštovani, prej smo slišali s strani pozicije, da ta zakon podpirajo vse inštitucije, pa je žal tukaj bila izrečena ena velika laž, gospod Grims. Najprej bom rekel tako. Ker z veliko zaskrbljenostjo ugotavljam, da se danes v Sloveniji soočamo z največjo grožnjo naše prihodnosti, to je revnost uma in enoumja, zakona ne bom podprl. Bom pa prebral, kar so podpisali in zapisali rektor Univerze v Mariboru prof. dr. Daniel Rebolj, rektor Univerze v Ljubljani prof. dr. Stane Pejovnik, predsednik Študentske organizacije Slovenije Mitja Urbanc, predsednik sindikata VIR-a Bojan Hribar, predsednik Visokošolskega sindikata Marko Marinič, predsednik Neodvisnega sindikata dr. Tomaž Sajovic in predsednik SVIZ-a Branimir Štrukelj. Torej: "Visokošolska skupnost z veliko zaskrbljenostjo gleda na zadnje dejanje pristojnega ministra za izobraževanje, znanost, kulturo in šport na področju visokega šolstva in znanosti, s katerimi ruši temeljne učinkovine javnega visokošolskega in raziskovalnega sistema ter v imenu nujnih sprememb, ki terjajo hiter odziv, popolnoma zanemarja ključne udeležence, poleg zaposlenih na univerzah in študentov predvsem predstavnike gospodarstva, državnih in lokalnih inštitucij, kulture, športa in ostalih prizadetih. Torej vseh, brez katerih ni prihodnosti vsem nam skupne in edine Slovenije."
Gospod Mirko Brulc, izvolite.
Hvala lepa. Naša skrb bi morala biti za javne zavode na vseh področjih, zdravstvu, šolstvu, visokem šolstvu, da ne naštevam še naprej. Ampak vsi ti zakoni z majhnimi koraki kažejo na to, da želimo doseči to, da kar je javno, mora biti slabo, kar je privat in še tuje, pa bo dobro. Jaz ne morem podpreti tega zakona tudi iz preprostega razloga, čeprav je bilo rečeno, da bodo rektorji imeli več svobode. Ja, dali jim boste, nekje sem slišal, kot da grem jaz v trgovino, dobim denar za copate, kupim pa naj si zimske gojzarje. In če si jih ne bom kupil, me boste kaznovali z 10 tisoč evri. To je minister včeraj tukaj obljubil, da bodo takšne kazni. Saj se delamo norca iz te države. In kdo bo skrbel za te javne zavode ob takšnih grožnjah, ki so se zalezle v pore vsega našega življenja? Tega zakona ne morem podpreti in upam, da ne bo izglasovan in da bomo porabili kar nekaj pameti, da pridemo na prave poti. Hvala.
Glasovali bomo o predlogu sklepa, da je Predlog zakona o visokem šolstvu primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 34. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen matičnemu delovnemu telesu, to je Odboru za izobraževanje, znanost, kulturo, šport in mladino. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga sklepa o soglasju k spremembam in dopolnitvam Pravilnika o pogojih, merilih in postopku za razporeditev sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji. Glasovali bomo o predlogu sklepa, da Državni zbor daje soglasje k spremembam in dopolnitvam Pravilnika o pogojih, merilih in postopku za razporeditev sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij z dne 20. 9. 2012. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 82, proti nihče. [[Za je glasovalo 82.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je soglasje sprejeto. Zaključujem točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO KRALJEVINE MAROKO O ZNANSTVENEM IN TEHNOLOŠKEM SODELOVANJU. Predlog zakona je v obravnavo vložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je tudi podal pisno poročilo. Prijavljenih k razpravi ni. Matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, zato amandmajev na seji Državnega zbora ni mogoče vlagati. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 85, proti nihče. [[Za je glasovalo 85.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet. Zaključujem točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O VROČITVI SODNIH IN ZUNAJSODNIH LISTIN V CIVILNIH ALI GOSPODARSKIH ZADEVAH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Obravnaval ga je kot matično delovno telo Odbor za zunanjo politiko, ki je Državnemu zboru tudi pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. K dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zato zaključujem drugo obravnavo predloga zakona in prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Zakonodajno-pravna služba in Vlada me nista obvestili o kakršnikoli neusklajenosti, tako da lahko glasujemo o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 83, proti nihče. [[Za je glasovalo 83.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Zaključujem točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda to so Mandatno-volilne zadeve. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o razrešitvi člana državne volilne komisije. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se dolžnosti člana v Državni volilni komisiji razreši gospod Dušan Strnad. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev. Za je glasovalo 83, proti nihče. [[Za je glasovalo 83.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju člana Državne volilne komisije. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člana Državne volilne komisije imenuje gospod Miha Kljun. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev. Za je glasovalo 79, proti nihče. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na Predlog sklepa o imenovanju članov nadzornega sveta RTV Slovenija. Predlog je predložila Mandatno-volilna komisija. Predstavitev stališč poslanskih skupin. Dva sta prijavljena. Gospod Jože Tanko v imenu poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Čez nekaj minut bomo odločali o imenovanju nadzornega sveta RTV, potem ko je Državni zbor prejšnji mesec razrešil dosedanje člane nadzornega sveta RTV iz kvote Državnega zbora. Ključni razlog za razrešitev je bil, če povem na kratko, slabo nadziranje zavoda RTV, kajti napake v poslovanju so ugotovili Računsko sodišče, neodvisna revizijska hiša ABC, kot pooblaščeni revizor, programski svet RTV, torej vsi, ki so pregledovali poslovanje zavoda. Računsko sodišče je pri reviziji ugotovilo za 21 milijonov evrov napak, to je za petino proračuna zavoda RTV. Tisti, ki jim je poverjeno imenovanje nadzornikov, so bili ob teh ugotovitvah dolžni reagirati in razrešiti nadzornike, tako kot mora reagirati vsak odgovoren lastnik, ki zaupa upravljanje in nadziranje tretjim osebam, kajti vsako odlašanje z neukrepanjem posledice samo poveča. Razreševanje starih in imenovanja novih nadzornikov so spremljali oziroma spremljajo zanimivi odzivi in tudi najbrž danes v razpravi ne bo nič bistveno drugače. Tega, da nekateri branijo neučinkovite nadzornike ali upravljavce javnega premoženja na vse pretege, smo navajeni iz prejšnjih mandatov. Tu se ni nič in se najbrž ne bo nič spremenilo. V razpravah pa se je očitalo vse mogoče, tudi to, da so odločitve Mandatno-volilne komisije in Državnega zbora nezakonite ali celo neustavne, kar ne drži in ne zdrži. Nimamo niti ene odločbe ali odločitve Ustavnega sodišča, ki bi se kakorkoli nanašala na predčasne spremembe v nadzornem svetu ali pa programskem svetu RTV, niti ene, pa so mnogi razpravljavci govorili o neustavnosti. Obstajajo pa štiri sodbe Upravnega sodišča na katerega so se pritožili štirje razrešeni člani nadzornega sveta RTV, ki jih je nekaj tednov prej iz podobnih razlogov kot Državni zbor razrešila Vlada. V vsaki od tožb je odločal tričlanski senat sodnikov, ki jim je vsakič predsedoval drug sodnik. In tudi sestava senata je bila pravzaprav vsakič drugačna. Pa vendar so vsi senati odločili enako, tožbe so zavrgli. Tudi Upravno sodišče, ki je presojalo zakonitost, nezakonitosti ni ugotovilo. Trditve o neustavnosti in nezakonitosti ne zdržijo, kar pomeni, da sta se ustava in zakon politično zlorabljala za obrambo nadzornikov, ki so slabo opravljali delo in tudi slabo branili javni interes. In te trditve so primer, kako se lahko zlorabljajo institucije, v tem primeru Ustavno sodišče in Upravno sodišče, v obrambi in zaščiti slabih nadzornikov. Vztrajnost tistih, ki branijo slabe koncepte ali slabe izvajalce konceptov s tovrstnimi zlorabami in interpretacijami, ni presenetljiva. Več ali manj se te metode uporabljajo cela desetletja in zato smo tudi zabredli tja, kamor nismo želeli. Tudi zato imamo toliko težav pri razreševanju problemov v drugih institucijah, na primer v bankah, pri upravljanju z državno srebrnino, pri mnogih službah in družbah v javnem sektorju in državni lastnini. Predvsem zato, ker se v nekatere svetosti ne sme poseči, če se tako nekje ne odloči. Upamo, da se bo nov nadzorni svet odločno spoprijel z odpravo ugotovljenih nepravilnosti, da bo preprečeval nastajanje novih nepravilnosti, da bo proti kršiteljem primerno ukrepal in da se bo pristopilo k izkoriščanju rezerv in potencialov Radiotelevizije, saj je neverjetno, da kaj takega v tako velikem in dolga leta [[...]] [[znak za konec razprave]] sistemu ne bi obstajalo. V poslanski skupini bomo glasovali za oba sklepa Mandatno-volilne komisije za novo sestavno nadzornega sveta RTV. S tem bo pa tudi možno pravočasno pripraviti proračun še pred koncem letošnjega leta.
Hvala. To je bila predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Gospod Janko Veber, se opravičujem, tudi predstavitev stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo. Če povem, da ponavadi, ko predstavljam stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, začnem tako, da vas vse skupaj lepo pozdravljam v imenu Socialnih demokratov. Pri tej točki dnevnega reda tega ne morem storiti, ker smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov zgroženi nad ravnanjem vladajoče koalicije in tudi predsednice Mandatno-volilne komisije kolegice Sonje Ramšak, ki je omogočila, da smo v Državnem zboru začeli postopek, ki je nezakonit. To ni postopek, ki ga je začela Vlada, ni postopek, ki nam bi ga ne vem kdo narekoval, ampak je postopek, ki ga v celoti pelje Državni zbor. Državni zbor kot zakonodajna veja oblasti bi moral biti izjemno pozoren na to, da ne krši zakonov ker s tem daje slab zgled prav vsem, od katerih zahtevamo, da naj bi spoštovali zakonodajo. Danes smo tudi sprejemali dva zakona s področja policije. Tudi tam je zapisano, da naj bi varovali pravno državo. Lepo vas prosim, kako naj zahtevamo tudi od policistov, da delujejo v smer, da varujejo pravno državo, če pa v Državnem zboru prostodušno vladajoča koalicija začne nezakonit postopek razrešitve članov nadzornega sveta Radiotelevizije Slovenija?! To ni samo ugotovitev Poslanske skupine Socialnih demokratov. To izhaja tudi iz ustavnopravne prakse. To je razvidno tudi iz mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je zelo jasno zapisala v svojem mnenju, da je to, kar počnete pri razreševanju nadzornega sveta RTV Slovenija in posledično danes z imenovanjem članov nadzornega sveta RTV Slovenija, nezakonito ravnanje vladajoče koalicije. Izjemno slab zgled in mislim, da res ni čudno, da tako ugled vlade kot tudi vladajoče koalicije v javnosti upada, in mislim, da tudi sicer nimate prav nobenega obraza, da lahko kadar koli komur koli očitate, da je ravnal v nasprotju z zakonom, ker je to ravnanje povsem jasno takšne narave. Glede na postopek, ki poteka v okviru nezakonitega postopka in se nanaša na imenovanje članov nadzornega sveta, smo tudi sami predlagali člane, ker bi sicer, če ne bi bil imenovan nov nadzorni svet, nastala še dodatna zakonitost, ker Radiotelevizija Slovenija ne bi imela organa, ki bi lahko pripravil finančni načrt za naslednje leto. Tako poskušamo v tem postopku vsaj preprečiti še eno dodatno nezakonito dejanje in mogoče tudi s prisotnostjo tako našega člana kot tudi nekaterih drugih članic, ki prihajajo iz različnih strank, vendarle onemogočiti, da bi celotno politiko ali pa pristojnosti, ki jih ima nadzorni svet, izvajala zgolj in samo vladajoča koalicija, za katero vemo, da pravzaprav ni pripravljena prisluhniti niti enemu argumentu, pa naj bo utemeljen z ustavnopravno prakso, naj bo utemeljen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, naj bo utemeljen z najeminentnejšimi pravnimi strokovnjaki v Sloveniji ali pa tudi strokovnjaki na področju financ, gospodarstva. Prav nič ne velja ustava oziroma za vladajočo koalicijo pravna država ne obstaja. Obstaja koalicijska pogodba za vas in slepo sledenje tistemu, kar je ukazano v tej koalicijskih pogodbi. To je nesprejemljivo ravnanje in v Poslanski skupini Socialnih demokratov seveda ne moremo podpreti takšnega načina imenovanja članov nadzornega sveta RTV Slovenija. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Obveščen sem, da so se štiri kolegice odpovedale razpravi, ne pa tudi gospod Jože Tanko. Želite razpravljati? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi! Tukaj se zelo na lahko ponovno govori o neustavnosti predloga ali pa nezakonitosti tega predloga. Ustavno sodišče ni do sedaj nikoli presojalo v primeru predčasne razrešitve nadzornikov ali članov programskega sveta RTV. Še nikoli. Odločba, na katero se sklicujete, je bila izdana leta 1994 in takrat je Ustavno sodišče presojalo primer razrešitve tedanjega generalnega direktorja Radiotelevizije Slovenije gospoda Žarka Petana in ugotovilo, da je bil razrešen po napačni poti, na nepravilen način. O razreševanju, predčasni razrešitvi nadzornikov ali članov programskega sveta pa judikat Ustavnega sodišča ne obstaja. In tisti, ki govorite o neustavnosti, ste zelo korajžni, da tako interpretirate odločbe Ustavnega sodišča. Če nič drugega, bi vsaj zaprosili Ustavno sodišče, da bi v tem času, ko se ukvarjamo z razreševanjem nadzornikov, izdalo neko navodilo, pravilo, dodatno dopolnilno odločbo ali kar koli. Da bi dobili nek dokument Ustavnega sodišča. Nevarno je, da se Državni zbor postavlja v vlogo tistega, ki govori o tem, kaj je ustavno sporno ali pa ustavno nesporno, ne da bi imel o tem kakršno koli podlago. Včeraj je gospa Potrata razpravljala o tem, da Državni zbor ne more biti jezikovno razsodišče. Državni zbor tudi ne more biti in nima vloge ustavnega razsodišča, ne samo jezikovnega, pa tudi Državni zbor nima vloge sodišča v konkretnih primerih. Ko govorite o tem, da so postopki nezakoniti, kolegi, poglejte si, ali pa pridobite si odločbe Upravnega sodišča, ko so se štirje razrešeni člani nadzornega sveta RTV pritožili na Upravno sodišče. Štirje senati so bili ustanovljeni. Vsak senat je imel drugačno sestavo in nihče od senatov v teh postopkih razrešitve ni odločil pozitivno v korist tistih, ki so se pritožili. Zavrgli so njihove pritožbe. V tem primeru je tudi zelo korajžno, da kdorkoli to interpretira, da je šlo za neko nezakonito ravnanje ali dejanje. Mislim, da ni korektno, da poskušamo državni zbor pri izvajanju njegove povsem normalne naloge postaviti v neko situacijo, pod neko podmeno neustavnosti ali pa nezakonitosti. Državni zbor takrat, kadar je tisti, ki v teh zadevah odloča, je tisti, ki mora ravnati ravno tako kot skrben lastnik, kot v drugih primerih. In v primeru ugotovitve, da člani, ki jih je Državni zbor imenoval v določene organe zavodov, institucij in tako naprej ugotovi, niso opravljali naloge, ki jim je bila zaupana, skladno z zakonodajo – in tukaj se spet lahko naslonite na ugotovitev Računskega sodišča, ki je ugotovilo velike nepravilnosti, ali pa revizorja ali pa drugega organa RTV – potem je Državni zbor najbrž tisti, ki je dolžan ukrepati in sprejeti odločitev, ki morda komu ni po godu, ki morda koga prizadene, vendar je to edina logična odločitev, če hočemo, da se bo poslovanje javnega zavoda RTV ali pa kateregakoli drugega zavoda v kakšnem drugem primeru sploh spremenilo na bolje. In tisti, ki branite svoje člane v teh nadzornih svetih, ki ste jih pač imenovali, s temi tezami o neustavnosti, nezakonitosti, pač morate to braniti z dejanskimi dokumenti in odločbami. To je logično, ne pa z nekimi ad hoc privlečenimi mnenji, ki nimajo nobene relevantne teže. Ne moremo govoriti o neustavnosti, če ni presodilo v tem konkretnem primeru Ustavno sodišče, ali pa o nezakonitosti, če je sodišče, ki je odločalo, pritožbe zavrglo. Meni se zdi, da bi še v marsikaterem drugem primeru, ko se ugotovijo določene napake, pomanjkljivosti, slabosti tistih, ki smo jim zaupali upravljanje z našim premoženjem ali pa nadziranje tega premoženja, morali postopati enako. Ne pa, da se branijo osebe, ki imajo določen politični profil, na vse pretege. Samo zato, ker so pač iz neke sredine. Hvala.
Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člane nadzornega sveta RTV Slovenija imenujejo gospod Bogomir Eržen, gospod Damijan Knap in gospa Gordana Višinski. Obrazložitve glasu. Najprej sprašujem, če želi kdo besedo v imenu poslanske skupine. Bom dal kar prijavo, ker ne vem, kdo se je prvi javil, pa naj naključje odloči. Najprej ima besedo mag. Matej Tonin v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije.
Draga in spoštovana opozicija, jaz mislim, da imate pri tej stvari zgolj in samo en problem. Očitate nezakonitost razrešitve prejšnjih članov. Sprašujem vas, zakaj ste potem predlagali nove člane v ta nadzorni svet. Ker za mene je logično, če je neka razrešitev nezakonita, potem je novo imenovanje tudi nezakonito. In če trdite, da je bila razrešitev nezakonita, razložite, zakaj predlagate nove člane. Če bi Nova Slovenija ocenila, da gre za neko nezakonito stvar, pri takih nezakonitih stvareh zagotovo ne bi sodelovala. Verjamem, da boste pojasnili to vašo dvoličnost.
V imenu Poslanske skupine Pozitivne Slovenije ima besedo gospa Maša Kociper.
Hvala lepa. Spoštovana koalicija, res, samo en problem imamo. Ne želimo, da ta državni zbor sprejema nezakonite odločitve. To je naš edini problem. Tudi protiustavne. Gospod Tanko, gospod Krivic, strokovnjak, bivši ustavni sodnik, in gospod Kerševan sta pisala, če nam ne verjamete o tem, da mora to telo, državni zbor, samo zagotavljati, da dela zakonito in ustavno. Šele kadar pride do dvoma, po vsej dobronamernosti državnega zbora, se vključi ustavno sodišče. Ni mišljeno, da ustavno sodišče tam bdi nad vsako našo odločitvijo in jo post festum korigira. In to pa je zavajanje, da nasprotovanje nezakonitosti sprejetega sklepa spremenite v nasprotovanje temu, da se razrešijo ljudje, ki niso dobro delali. Pozitivna Slovenija s temi ljudmi ni imela nič. Kakršnokoli imate vi mišljenje, ali so ti ljudje delali dobro, slabo, zanič, porazno, morate – vsaj v demokratični državi je tako – upoštevati proceduro, po kateri jih je mogoče zamenjati. Samo za to gre. Lahko jih zamenjate kolikor hočete pogosto, če pri tem upoštevate proceduro. In tega vi niste naredili, zato je cela debata o tem, ali so oni bili dobri, slabi ali kakršnikoli, povsem odveč. Zlorabili ste proceduro, to so rekli številni strokovnjaki in to je rekla Zakonodajno-pravna služba. In ko vi pravite, da je sodišče odločalo, sodišče, jaz odločitve ne poznam, ampak vi in že tudi drugi, gospa Ramšak, je zavrglo tožbe, zavrglo, to pomeni, da je odločalo procesno, da nekaj procesno ni bilo v redu, ali sodišče še ni pristojno v tej fazi, ali je bila nepopolna vloga ali kaj podobnega. Ko bo zavrnilo ali potrdilo, takrat bo sodišče odločalo vsebinsko. In do takrat mi ne vemo, kakšna bo odločitev. Zato je vse to govorjenje, da se mi tukaj sprenevedamo, odveč. Tukaj imamo nevaren precedens, na katerega smo mi želeli opozoriti, da sprejemamo odločitve, za katere stroka v naprej reče, da so nezakonite. In še odgovor gospodu Toninu. Ja, ta bi bila pa dobra, vi bi nezakonito razreševali, mi pa bili potem toliko etični, da ne bi imenovali, tako da bi potem tiste, ki bi nezakonito razrešili, potem še svoje imenovali in potem bi bilo pa to sploh najboljše. Res se malo šalimo tukaj. Absolutno je treba imenovati ljudi – ampak zakonito.
Zdaj bomo prešli na obrazložitve. Ni želje po obrazložitvi. Lahko preidemo na glasovanje o predlogu sklepa o imenovanju članov nadzornega sveta. Še nekaj volje za obrazlaganje glasu je. Preden dam besedo za obrazložitev glasu, naj vas opozorim, da gre za obrazložitev glasu, torej ne gre za polemiko, ne gre za razpravo, ne gre za debato in poskusite se tega držati. Najprej ima besedo za obrazložitev gospa Sonja Ramšak. Ste mislili, da glasujete? Čakajte, da vidim. Pa je res nekam dolga lista za obrazložitve. Gospod Matevž Frangež, izvolite.
Jaz bom glasoval proti, naj pa povem, da Maribor vodi 1 : 0.
Dobro. To zlorabo poslovnika vam nekako oprostimo. Gospod Srečko Meh, izvolite.
Naj bi se res zgodilo, naj ne vodi 1 : 0 ne pozicija in ne opozicija, naj bo ta rešitev, ki jo danes predlagamo oziroma jo državni zbor, zakonita. Groza me je, da kadar Zakonodajno-pravna služba, ki nam bi morala biti osnovni zakon pri našem ravnanju, pove, da je postopek nezakonit, da mi naredimo to, kar poskušamo danes narediti. Tako se ne dela. Lahko vseskozi govorimo o tem, da so revizijske hiše, računsko sodišče, da so vse naredili. Izpeljimo zakonit postopek, na to opozarjamo. Govoriti o tem, in pri tem ne skrbeti za to, da bi zavod lahko normalno posloval, istočasno pa ustanavljati še eno televizijo, pa temu javnemu zavodu zmanjšati sredstva, pomeni, da načrtno delamo, da bi ta javni zavod ne bil uspešen, zato bom glasoval absolutno proti tej razrešitvi in nasprotujem, da ne spoštujemo tisto, kar je za nas temelj.
Dobro. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti 6. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Imamo še Predlog sklepa o imenovanju še dveh dodatnih članov nadzornega sveta RTV Slovenija. Ne bom se spuščal v razlago, zakaj je prišlo do tega, da imamo dva različna sklepa. Predstavitev stališča Poslanske skupine Pozitivna Slovenija ima gospod Jani Möderndorfer.
Državni izbor ni Računsko sodišče niti jezikovno razsodišče, še manj kakršna koli druga oblika sodišč. Zagotovo pa je to zakonodajno telo, ki mora delati, že iz imena sledi, zakonito. Vendar v teh postopkih seveda zakonito ne delujemo, in to, če kdo ve najbolje, ve gospod Tanko. Na prejšnji seji je Državni zbor oziroma vladajoča koalicija izglasovala razrešitev članov nadzornega sveta Radiotelevizije, ki jih je ta imenoval na funkcijo v prejšnjem mandatu, čeprav se ta mandat v resnici sploh še ni iztekel. V Pozitivni Sloveniji smo takrat opozarjali, da gre za brutalno prevzemanje javnega servisa Radiotelevizije. Poleg tega je do same razrešitve prišlo kljub temu, da je Inštitut za javno upravo zapisal, da je razrešitev članov nezakonita. Tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je takrat opozorila, da razloga, ki je naveden za njihovo razrešitev, ni mogoče uvrstiti med razloge za prenehanje mandata članov in da je predčasno prenehanje mandata članov nadzornega sveta Radiotelevizije Slovenije dopustno le v okviru zakonsko v naprej določenih ustavno dopustnih razlagov za prenehanje mandata, s čimer pa razlog po njihovi presoji ni skladen. Razrešitev članov nadzornega sveta bi bila možna torej le ob sprejeti spremembi Zakona o Radioteleviziji Slovenije, ki bi določila postopke razrešitve. Tega se koalicija to pot ni poslužila, čeprav se je za vrsto zakonov v državnem zboru tega absolutno poslužila. In če bi to naredili, bi seveda bilo, gospod Tanko, to zakonito. Pa niste naredili. V Pozitivni Sloveniji smo zaradi omenjenih razlogov dolgo kolebali glede tega, ali naj sploh predlagamo svojega kandidata oziroma kandidatko za imenovanje v novo sestavo nadzornega sveta. Ne nazadnje bi lahko s tem predlogom legitimirali nezakonito ravnanje vladajoče koalicije. Gospod Tonin, upam, da me poslušate, kajti navajam vam razloge. Opozorili pa bi, da smo v tem primeru soočeni z dejstvom, da je javni zavod posebnega kulturnega in nacionalnega pomena, ki opravlja javno službo na področju radijske in televizijske dejavnosti z namenom zagotavljanja demokratičnih socialnih in kulturnih potreb, in da je s skladno veljavno zakonodajo dolžnost ustanovitelja zagotoviti institucionalno avtonomijo in uredniško neodvisnost Radiotelevizije Slovenije ter primerno financiranje za izvajanje službe. Za to gre, gospod Tanko, in nič drugega. Opozoril bi tudi na to, da dokler nadzorni svet ni konstituiran v zasedbi, da lahko opravlja svoje naloge, ni moč zagotoviti normalnega financiranja te javne službe, saj svet sprejema finančni načrt. Poleg tega veljavna zakonodajo določa, da državni zbor imenuje pet članov, pri čemer mora upoštevati zastopanost političnih strank v državnemu zboru, zato bomo v Pozitivni Sloveniji ravnali odgovorno in v nadzorni svet predlagamo kandidatko, za katero verjamemo, da bo pri svojem upravljanju funkcije v najboljši meri zastopala javni interes. In to smo tudi opravili. Vendar to še ne pomeni, da je to lahko opravičilo za koalicijo, za njihovo nezakonito dejanje. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člana nadzornega sveta RTV Slovenija imenujeta mag. Marta Kos Marko in Drago Zadergal. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti 1. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Imamo še Obvestilo Okrožnega sodišča v Mariboru, Preiskovalni oddelek, o uvedbi kazenskega postopka zoper poslanca mag. Ivana Vogrina. Obvestilo je v obravnavo Državnemu zboru posredovalo Okrožno sodišče v Mariboru, Preiskovalni oddelek. Obravnavala ga je Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru poročala. Prehajamo na odločanje. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije ter 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrožnega sodišča v Mariboru, Preiskovalni oddelek, z dne 16. 10. 2012 o uvedbi kazenskega postopka zoper poslanca Državnega zbora mag. Ivana Vogrina zaradi suma storitve 19 kaznivih dejanj poslovne goljufije po prvem odstavku 228. člena v zvezi s 54. členom Kazenskega zakonika ne prizna imunitete poslancu Državnega zbora mag. Ivanu Vogrinu in dovoli vodenje kazenskega postopka. Na podlagi prvega odstavka 207. člena Poslovnika Državnega zbora Državni zbor o predlogu tega sklepa odloči brez razprave. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti 1. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Obvestila Okrajnega sodišča v Ljubljani o vloženem obtožnem predlogu zoper poslanca Dragutina Mateja. Obvestilo je v obravnavo Državnemu zboru posredovalo Okrajno sodišče v Ljubljani. Obravnavala ga je Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo in Državnemu zboru tudi pisno poročala. Odločali bomo o predlogu naslednjega sklepa: Državni zbor na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije ter 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrajnega sodišča v Ljubljani, številka III K 21643/2010, z dne 16. 10. 2012 o vloženem obtožnem predlogu zoper poslanca Državnega zbora gospoda Dragutina Mateja zaradi suma storitve kaznivega dejanja zlorabe uradnega položaja ali uradnih pravic po prvem in drugem odstavku 261. člena v zvezi s 25. členom Kazenskega zakonika ne prizna imunitete poslancu Državnega zbora Dragutinu Mateju in dovoli vodenje kazenskega postopka. Glasujemo o predlogu sklepa. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, proti 1. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti 1.]] Sklep, da se imuniteta ne prizna, je sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in tudi 7. redno sejo Državnega zbora. Hvala lepa.