Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 14. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti gospa mag. Katarina Hočevar in gospod Roberto Battelli. Vse prisotne lepo pozdravljam. Hkrati se opravičujem za majhen zamik pri začetku seje zaradi neposrednega dogajanja s 5. obletnico tretjega parlamentarnega programa. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE POSEBNO POROČILO VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC ZAGOVORNIK – GLAS OTROKA. Posebno poročilo je v obravnavo zboru predložil Varuh človekovih pravic. V uvodu besedo dajem varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer za dopolnilno obrazložitev poročila.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, cenjene poslanke in poslanci! Danes so točno trije meseci, od kar sem prevzela varovanje človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Vesela sem, da lahko stopim pred vas z nečim zelo pozitivnim, kajti zagotovo je poročilo o Zagovorniku – glasu otroka nekaj, kar prinaša pozitivne novice, sporočila in tudi lepo vizijo bodočnosti. Pravijo, biti otrok ne bi smelo biti boleče. Sprašujem se in zagotovo tudi vi, ali je to res, ali se to danes sploh dogaja, da naši otroci ne bi trpeli. Okoli pet tisoč jih je letno žrtevv različnih kaznivih dejanj, bodisi zanemarjanja v družinah, bodisi surovega ravnanja. Govorimo pa lahko tudi o tistih, ki zelo tiho trpijo v družinah, ki se razhajajo, kajti njihovi starši v imenu velike ljubezni do lastnih otrok pravijo, da bodo stopili na vsa pravna pota, da bodo zmagali, vendar ta boj, ki včasih ne ostane samo v Sloveniji, pač pa vodi tudi na Evropsko sodišče za človekove pravice, je dolg, travmatičen in otrokom pušča velike posledice. Govorimo lahko celo o samomorih mladih, pa tudi o njihovem zelo težkem življenju v okolju, medvrstniškem nasilju in številnih problemih, tudi tistih, ki se nahajajo v zavodih. In zato je tu pred vami posebno poročilo varuha človekovih pravic o zagovorništvu, o glasu otroka, kajti želimo opozoriti, da je otrok bitje, ki rabi našo pozornost, ki ga je treba slišati, mu dati veljavo in pomagati. Projekt je nastal že v letu 2006. Vesela sem, da sem bila ena izmed treh babic, ki smo bile takrat pri porodu tega deteta, ki je sedaj postal kar dolgoletni projekt varuha človekovih pravic, in da sem do prevzema funkcije varuhinje sodelovala tudi v posebni skupini, sicer še vedno pilotski. Seveda nismo dobili uradnega zagovorništva, torej takega, da bi predstavljalo posebno institucijo. Namen projekta je bil postaviti, in je še vedno, temelje zagovorništva pri nas. Spodbuditi torej, da bi otrok postal subjekt, da bi se slišal njegov glas in da bi v primerih, ko mu starši ne morejo, celo nočejo ali ne znajo pomagati, dobil nekoga, ki bi stal ob njem in slišal, kaj on meni in kaj sporoča. Seveda pa je namen tudi v tem, da dobimo neko formalno ureditev zagovorništva. Cilji so bili jasni že v začetku in so tudi danes – iz tega modela preiti v tako dobro prakso, da najdemo uradno institucijo, ki bi prevzela zagovorništvo. Da se oblikujejo protokoli, da se vzpostavi mrežo koordinatorjev, ki so strokovno usposobljeni in bodo lahko otrokom nudili vso možno pomoč. Da se umesti v zakonodajo – bil je umeščen v Družinski zakonik, ki je na referendumu padel – ali pa, da se sprejme zanj posebni zakon. Prvotno je bilo mišljeno, da bo izveden projekt zgolj na petih območjih v Republiki Sloveniji, vendar je bilo toliko želja in potreb tudi od drugod, da smo ga razširili, izobraževali zagovornike tudi drugod, in sedaj ta mreža vsebuje kar 88 zagovornikov. Lahko bi rekli, malo, lahko veliko, 9 je koordinatorjev. In če se vprašamo, kolikim otrokom je bil postavljen, slišimo številko 250, a vendar lahko takoj ugotovimo, da bi lahko bil še mnogim drugim. A težko ga je postaviti v primerih, ko starši niso soglasni, kajti takrat je treba poiskati soglasje, ga nadomestiti s strani Centra za socialno delo. Včasih to traja predolgo. Postopki tečejo in nekega dne ugotovimo, da ga ta otrok ne rabi več, ker je sodišče prve stopnje ali druge že sprejelo odločitev, ker je otrok že v fazi, ko se mu postavljajo številni izvedenci, ki ga tudi zaznamujejo. Od kod prihajajo pobude? Predvsem s strani centrov za socialno delo, kar je pozitivno. To pomeni, da centri zaznajo potrebo, da otrok rabi še nekoga, da ni sam. Pozitivno je tudi to, da se lahko zgodi, da začuti pediater potrebo po tem, da otrok rabi nekoga, ker ugotovi, da zboleva, zboleva tudi na psihičnem področju zaradi težav, ki jih ima. Največkrat ga želijo matere, tu in tam tudi očetje. Prav očetje so v zadnjem času na nekem premiku, torej v pozitivno smer, ko se začnejo zelo zanimati za otroka ob razhodu in če so njihove ideje, cilji in želje po tem, da pomagajo otroku, pozitivne in ne razdiralne, je to zagotovo zelo pozitivno. Postavi se približno v enem tednu, včasih rabimo tudi več. Najmlajši otrok je bila triletna deklica. Čeprav si težko predstavljamo, da bo projekt uspešen pri triletnih otrocih, kajti otroci komaj začnejo govoriti in težko sporočajo to, kar mislijo. A vendar smo poskusili in bili uspešni. Tudi seveda pri 18-letniku, povprečna starost pa je tam okoli 10 let. Koliko je srečanj? Najmanj dve in največ jih je bilo 23, v povprečju 10. Problem je tam, kjer starši ne dajo soglasja, kot sem že omenila. Vedno je neko uvodno srečanja in vedno tudi zaključno. V uvodu se spoznavaš s tem, kaj projekt, kaj zagovornik prinaša, v zaključnem srečanju spregovoriš o rezultatih. O tem, kaj pravijo otroci, kaj pravijo udeleženci, ste si zagotovo v poročilu, ki ima sicer samo 47 strani s prilogami, prebrali. In zagotovo ste videli, da ga pozitivno ocenjujejo vsi, ki so vanj vstopili, bodisi kot zagovorniki otrok bodisi kot tisti, ki smo nastopali v neki mreži pomoči in vzpostavitve projekta, in to je zagotovo nekaj pozitivnega. Dodala bi še to, da smo sočasno s tem po Sloveniji opremili tudi prijazne sobe, ki nudijo kraje tudi za srečanje, bodisi z zagovorniki ali s tistimi starši, ki se ne morejo prosto srečevati s svojimi otroki, ampak je potrebna neka kontrola zunanje, torej tretje osebe. Povedati je treba, da je izjemno uspešno, če dober zagovornik nadaljuje in preda svoja sporočila, ki jih je dobil od otroka, dobremu pooblaščencu, to je odvetnik. Dobremu sem rekla zato, ker nismo imeli vedno te sreče – in je tudi danes ni, da bi odvetniki, ki postanejo na enkrat pooblaščenci žrtve, in to otroka, dojemali to situacijo tako resno. Ker običajno so navajeni stati na nasprotni strani in ne na strani žrtve. In če kdo, rabi otrok v kazenskem in v civilnem postopku izjemno dobro usposobljenega zagovornika, in na drugi strani, če stopa po sodni poti z njim, tudi izjemnega pooblaščenca. V zadnjih letih pooblaščenci uveljavlja tudi odškodnino za škodo, ki je povzročena otroku. Denar ni vse, a vendar včasih v teh primerih prinaša možnost tudi za šolanje teh žrtev kaznivih dejanj. Ustava je jasna, konvencija je jasna, tu ni nobene dileme več, da bi se spraševali zagovornik da ali ne. Toliko let je prehojenih, toliko uspehov. Edina ta hip močna dilema je, kako po tej poti naprej. Ali še vedno v okviru varuha človekovih pravic ali tako, kot smo zapisali, v okviru samostojne institucije? Pri varuhu se zavedamo, da bo treba stopiti na to, čeprav za težke čase še težjo pot samostojnosti, ustanovitve neke institucije, ki bo zagovarjala prav otrokov glas. A vendar hkrati vemo, da je država v situaciji, ki je težka in zato tudi ni denarja za samostojne institucije. In zato, in s tem bi tudi zaključila, bomo pri varuhu veseli, če bomo lahko, in zagotovo bomo, nadaljevali z nečim, kar je tako zelo uspešno. Zaključila bi z mislijo nekoga, šlo je za taboriščnega otroka, ki je zapisal: "Če ne premoreš spominov na otroštvo, je kot bi bil obsojen, da boš nenehno vlekel za seboj zaboj, ki bo postajal čedalje težji, vedno pa se boš spraševal, kaj je v njem. In tam bodo najbrž spomini na težko otroštvo." Hvala da ste mi prisluhnili in pričakujem, da boste poročilo podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi varuhinji za dopolnilno obrazložitev posebnega poročila. Poročilo je obravnavala tudi Komisija za peticije ter človekove pravice in enake možnosti kot matično delovno telo in pripravila predlog priporočila Državnega zbora. Besedo dajem predsednici gospe Evi Irgl za predstavitev poročila komisije.
Najlepša hvala za besedo, gospod predsednik. Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je na 12. seji obravnavala Posebno poročilo varuha človekovih pravic Zagovornik – glas otroka. Predstavnik predlagatelja posebnega poročila, namestnik varuha človekovih pravic gospod Tone Dolčič, je poudaril, da je po šestih letih izvajanja zagovornika – glasu otroka kot projekta čas za korak naprej k temu, da zagovornika institucionaliziramo, ga vzpostavimo kot dosežek naše družbe pri zagotavljanju otrokovih pravic iz konvencije o otrokovih pravicah. Torej pravico do tega, da je slišan, da se njegov glas sliši povsod, kjer ga to zadeva. Prav tako je izpostavil veliko podporo pri projektu Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti in tudi nevladnih organizacij, ki so sodelovale v projektni skupini. Čeprav v smislu financiranja projekta niso imeli posebnih težav, pa je Računsko sodišče opozorilo na problem, da se projekt pravzaprav podaljšuje iz leta v leto. Tako je tudi Računsko sodišče vztrajalo pri tem, da je treba ta projekt bolj institucionalno urediti. Projektni vodja gospa Martina Jenkole, predstavnica Varuha človekovih pravic, je povedala, da želi s tem poročilom opozoriti na pravico otroka do izražanja lastnega mnenja v vseh zadevah, ki se ga tičejo, in obveznost države, da jim to pravico realizira. Namen projekta je postaviti temelje zagovorništva in spodbuditi, da se otroka postavi v vlogo subjektov v vseh postopkih, ki ga zadevajo, da se sliši njegov glas v pravem pomenu besede in se mu omogoči aktivno sodelovanje. V primerih, ko starši ne morejo ustrezno zastopati koristi otroka za krepitev njegovega položaja in dopolnitev njegovih zmožnosti, se omogoči zastopanje zagovornika. Prav tako je poudarila pomen umestitve zagovorništva v zakonodajo. Sprva so to želeli uzakoniti v družinskem zakoniku, kasneje pa so tudi sami pripravili predlog posebnega zakona in ustanovitev neodvisnega instituta zagovorništva. Predstavnik Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve in enake možnosti, državni sekretar gospod Dejan Levanič, je takoj na začetku povedal, da je stališče ministrstva enako varuhovemu in izrazil zadovoljstvo nad tem projektom. Podpirajo tudi stališče varuha, da bi v prihodnje morali narediti korak naprej in sicer, ga institucionalizirati, saj je zdaj že šest let pilotski projekt. Prav tako je državni sekretar opozoril na finančni položaj v Sloveniji in dal zavezo, da bodo projekt zagovornika podpirali še naprej. Predstavnik Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, zagovornik načela enakosti gospod Boštjan Vernik Šetinc, je poudaril, da v celoti podpirajo pobudo pilotskega projekta Zagovornik – glas otroka. Izpostavil je vprašanja pravice iz 12. člena Konvencije o otrokovih pravicah. Gre za pravico do celostnega sistema, ki omogoča učinkovito izražanje stališč otrok. Če na primer otrokom določenih skupin ne zagotovimo možnosti, da bi lahko učinkovito izrazili svoje mnenje v postopkih, bodisi zaradi tega, ker je ovira jezik, ki ga ne znajo, bodisi zato, ker imajo kakšno drugo oviro, lahko tudi to pomeni diskriminacijo otrok. Predstavnica Zveze prijateljev mladine Slovenije Karin Elena Sanchez, podpira prizadevanje varuha, da se ohrani institut zagovornika in poudarja, da je država tista, ki mora še v tem letu poiskati zakonsko, sistemsko in dolgoročno rešitev. Na začetku je spomnila na to, da smo že leta 2004 dobili priporočilo Odbora OZN za otrokove pravice, da bi otroci potrebovali varuha otrokovih pravic ali pa vsaj osebo, ki bi se znotraj varuha človekovih pravic ukvarjala samo z otroki. Na koncu je spregovorila še Varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nusdorfer in se zahvalila najprej za vse pohvale in razumevanje ter dejstvo, da so se poslanci soočili s tem poročilom in ga dobro proučili. Povedala je, da je sama kot dolgoletna tožilka opažala nujnost, da otroci potrebujejo zagovornike in na to tudi opozarjala. Ugotavljala je, da zagovorniki bolje razumejo otroke kot na primer odvetniki. Kot nova varuhinja pa je poudarila, da v zadnjih dveh mesecih, od kar je varuhinja, opaža zelo velik porast klicev, pobud in želja po zagovornikih. Prav tako je dodala, da meni, da bo tudi potreb po zagovornikih iz dneva v dan več. Po končani razpravi so članice in člani komisije sprejeli predlog priporočila, ki je sestavni del tega poročila in ga bo danes obravnaval Državni zbor.
Hvala. Sledi še predstavitev mnenja Vlade. Mnenje bo predstavila predstavnica Vlade dr. Anka Kopač Mrak, ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Gospa varuhinja Vlasta Nusdorfer, poslanci in poslanke! Jaz bi na tem mestu prav tako pozdravila to poročilo. Dejansko prikazuje zelo dober projekt v Sloveniji, to je Zagovornik – glas otroka, ki ga je vodil Urad varuha vse to obdobje. Opravljeno je bilo veliko delo. Predvsem je pomembno to, da ima v ospredju otroka, torej kategorijo, ki je med najranljivejšimi in ki potrebuje našo posebno skrb. Na žalost odrasli ne zmoremo vedno ravnati zgolj v interesu otroka in tukaj mora vstopiti država s svojimi mehanizmi, da zagotovi otrokove pravice. In ta Zagovornik – glas otroka je gotovo eden izmed elementov, ki vodi k temu, da se lahko sliši otrok, da se upošteva ob vseh teh interesih tudi njegov interes in da se zagotovi, da se čim boljše izpeljejo vsi postopki. Na žalost, lahko rečem, da v danem trenutku ne morem na tem mestu reči, da bomo ustanovili poseben institut, posebno samostojno institucijo, kjer bo zagovornik otrokovih pravic, vsekakor pa si bomo še nadalje prizadevali, da se bo ta pilotni projekt nadaljeval, hkrati bi želeli tudi vzpostaviti zakonsko podlago za zagovornika, kot je bila postavljena v družinskem zakoniku. Pri iskanju sistemske rešitve tega vprašanja bomo tudi s strokovnimi skupinami pregledali možnost, da ko bomo to institucijo institucionalizirali, da bo pokrival ta zagovornik tudi pravice drugih ranljivih skupin, tako starejših otrok kot tudi drugih. Želeli bi celovito rešitev, vsekakor bomo še nadalje, tako kot je bilo tudi izpostavljeno, podpirali ta projekt, ki je dober. Dober je za otroke in naša naloga je, da najdemo finančna sredstva, da za tiste, ki so najranljivejši med nami, zagotovimo pomoč, ki jo potrebujejo in jim na nek način tudi po konvencijah pripada. Hvala.
Hvala tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije bo gospa Iva Dimic predstavila stališče njihove poslanske skupine.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovana varuhinja, ministrica, kolegi in kolegice poslanci! Pilotski projekt Zagovornik – glas otroka, ki ga že šesto leto izvaja Urad varuha za človekove pravice in se bo predvidoma na podlagi sprejetega priporočila Državnega zbora še nadaljeval, v Novi Sloveniji podpiramo. V 53. členu Ustave piše, da država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, otroke in mladino ter ustvarja za to varstvo potrebne razmere. Številni problemi v naši državi so povezani z razpadom zakonskega in družinskega življenja in se posledično odražajo v vedno bolj zaskrbljujočih stiskah otrok. Otroci se tako pogosto znajdejo v postopkih, v katerih se sprejemajo zanje pomembne, usodne odločitve, vendar jim lahko brez ustrezne pomoči ostajajo nerazumljive. Poročilo opozarja, da so otroci pogosto le predmet obravnave, ne pa tudi ustrezno slišani, čeprav so opozarjali nase in poskušali povedati svoje mnenje. Varuhinja utemeljuje odločitev po ustrezni institucionalizaciji področja zagovorništva otrok tudi zaradi nesprejetja družinskega zakonika. Po skrbnem pregledu posebnega poročila za pilotski projekt 2007–2012 pa smo v njem zaman iskali vsaj kakšno stališče navedenih institucij, ki bi ob obravnavi družinskega zakonika opozorile na novo rabo pojma družina. Naj ob tem citiram izjavo, ki jo je ob obravnavi družinskega zakonika podala Komisija Republike Slovenije za medicinsko etiko. Citiram: "Menimo pa, da že nova raba pojma "družina" lahko pomeni daljnosežne posledice za pravni, socialni in zasebni položaj posameznikov, odraslih in otrok. Mislimo, da bodo te posledice segle na števila področja, da niso v celoti predvidljive in da ni verjetno, da bodo vse otrokom v prid. Nimamo dokazov, da so vse raznovrstne skupnosti odraslih in otrok enako uspešne, enako varne in za otrokov razvoj enako ugodne. Opozoriti želimo predvsem na eno od možnih posledic takega razumevanja zakonika, ki nas skrbi. Družinsko življenje in še zlasti rojevanje in vzgoja otrok so povezani z dogajanji in doživetji, ki imajo velik vpliv na človeško usodo, na srečo in na druge bistvene stvari za več kot le neposredno prizadeti rod staršev in otrok. Gotovo želimo družinsko srečo prav vsem. Ob vseh simpatijah do pravic odraslih in odločenosti, da ne dopustimo krivične diskriminacije niti nezakonitega poseganja v zasebno življenje, pa moramo imeti pred očmi predvsem najboljši interes otroka." [[Konec citata.]] Zagovorništvo otrok je izredno občutljivo področje, ki zahteva ustrezno usposobljene in čuteče osebe. V poplavi zakonov in drugih podzakonskih predpisov dodaten specialni predpis za zagovorništvo otrok ne bi bistveno doprinesel k ureditvi tega področja. V Novi Sloveniji predlagamo, da se zagovorništvo otrok uredi v dopolnitvah že sprejete zakonodaje in z izboljšanjem sodelovanja med institucijami. Z ustrezno družinsko politiko pa lahko probleme, povezane z demografsko zimo, asocialnim vedenjem, revščino in še s čim, olajšamo.
Hvala. Mag. Lejla Hercegovac bo predstavila stališče Poslanske skupine Pozitivne Slovenije.
Spoštovani predsednik, spoštovana varuhinja človekovih pravic, spoštovane poslanke in poslanci! Po šestih letih izvajanja pilotskega projekta Zagovornik otrokovih pravic – glas otroka v Državnem zboru obravnavamo posebno poročilo o do sedaj opravljenem delu vseh sodelujočih na tem področju. Namen projekta je bil postaviti temelje zagovorništva otrokovih pravic oziroma omogočiti opolnomočenje otrok. Preteklost nam, žal, nudi veliko primerov, ko so se za otroke pomembne odločitve sprejemale mimo njih, ne da bi se jih karkoli vprašalo. Pravica otroka, da je slišan, je ena izmed temeljnih pravic in vrednot Konvencije o otrokovih pravicah. Otrok je šibkejša oseba, ki jo v pravnih razmerjih vedno zastopajo drugi, najpogosteje seveda starši oziroma skrbniki. Se pa zgodi, da jih starši ne morejo ustrezno zastopati in v takih primerih otrok potrebuje zagovornika. Samo tako se lahko sliši njihov glas in samo tako se lahko njihove pravice uresničujejo. In njihov glas se danes lahko sliši, saj imamo po zaslugi vseh vpletenih v projekt 88 zagovornikov in 9 koordinatorjev, ki pokrivajo določena območja. Med delovanjem projekta se je pokazalo, da je zagovorništvo za otroke upravičeno, saj je doseglo želene rezultate. Ti rezultati kažejo, da delovanje zagovorništva ne bi smelo biti v nedogled odvisno zgolj od pilotskih projektov, vezanih na posamezna območja. Urediti moramo trajno zagotavljanje otrokovih pravic. Žal nam to ni uspelo z družinskim zakonikom, ki bi, če bi bil uveljavljen, uvedel nekatere pomembne novosti in izboljšave na področju varstva otrokovih pravic. Med temi je bila tudi pravica otrok do svobodnega izražanja svojih mnenj, ki naj bi jo podrobneje uredil poseben zakon o zagovorništvu otrokovih pravic. Verjetno bi težko dandanes našli nekoga, ki bi nasprotoval umestitvi zagovorništva v zakonodajo in postavitvi neodvisnega inštituta. Ob obravnavi poročila na Komisiji za peticije ter človekove pravice in enake možnosti smo bili prav vsi enakega mnenja. Nismo mogli mimo mnenja Vlade, da bi glede na trenutno finančno sliko področje lahko optimalno uredili. Zato smo se vsi strinjali, da do sprejetja oziroma uveljavitve posebnega zakona, ki bi zagovorništvo otrok institucionaliziral v samostojni in neodvisni pravni obliki, projekt ob sodelovanju in podpori države v enaki obliki, kot je zdaj, še naprej izvaja varuh človekovih pravic, ob nenehnem zavedanju končnega cilja: formalnopravne ureditve zagovorništva otrokovih pravic. Naj se ob koncu zahvalim še vsem sodelujočim pri projektu za požrtvovalno delo in odlične rezultate.
Hvala. Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa varuhinja in njena sodelavka, nosilka projekta, poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Socialnih demokratov vedno zelo skrbno preberemo vsako varuhovo poročilo. To je bilo naše pozornosti še posebej deležno, zlasti zaradi tega, ker to pot poroča varuh o nekem projektu, ki ima srečen izid, ki se lahko pohvali z dobrimi dosežki, ima pa to smolo, da pada v čas krize, v kateri je načrtovanje novih inštitucij vedno opremljeno s težavo, ki se ji reče načrtovanje sredstev in novo zaposlovanje. Tega pa menda ne sme v tej državi biti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da si inštitucija zagovorništva zasluži ustrezno zakonsko podlago, zato smo tudi podpirali družinski zakonik in v njem 186. člen, ki je posebej določal, da je za zagovorništvo treba zagotoviti poseben zakon. Posebej poudarjam, da je zagovorništvo oprto na 12. člen Konvencije o otrokovih pravicah, ki terja, da je otroka treba obravnavati kot polnovredno človeško bitje, ne kot del družine ali kot žrtev med dvema ognjema, ampak kot polnovredno človeško bitje in otrok mora dobiti priložnost, da se sliši njegov glas. In to je pravzaprav bistvo zagovorništva, kajti zagovornik zastopa otroka, zagovornik govori v imenu otroka, zato si pridobi posebna znanja, da lahko v več stikih z otrokom spozna njegovo mnenje, posebej poudarjam, njegovo mnenje. Zagovornik ne nastopa prvenstveno s stališča tega, kaj je njemu v korist, ampak njegova prva naloga je ojačati otrokov glas. Otroka je treba pripraviti do tega, da bo povedal, kaj pravzaprav misli. Zato pri zagovorništvu ni mogoče postavljati časovnih meja, kdaj je otrok sposoben v polni meri izreči tisto, kar je njegova pravica izreči: izreči svoje mnenje. Slišali smo, da je lahko to pri treh letih, nekateri pa tudi v zrelosti ne znajo jasno formulirati svojih stališč. Kakorkoli že, v Poslanski skupini Socialnih demokratov presojamo projekt tudi s stališča, kako je projekt uspel uresničiti cilje. Če gledamo s tega stališča, da bi dosegel projekt tudi pravnoformalno ureditev položaja zagovorništva, smo na pol poti do cilja. Za enkrat bo tako, kot je vlada poročala, projektu zagotovljeno podaljšanje. Ni več pilotski projekt zaradi tega, ker je z 88 zagovorniki pokrito celotno področje Slovenije, in to je tisto sporočilo, ki nas vendarle opogumlja, da ne bomo tega projekta zagovorništva – glasu otroka zamenjevali s kakšno drugo možnostjo, v kateri se spopadamo z diskriminacijo otrok ali drugih prebivalcev. To je pravzaprav naloga zagovornika načela enakosti, ta je antidiskriminacijski organ in prav tako svojo funkcijo nujno opravlja tudi varuh človekovih pravic in v njegovem okviru prav posebej eden od namestnikov varuha človekovih pravic, ki posebej varuje otrokove pravice. Naj omenim samo še eno stvar, ki se Socialnim demokratom zdi ob tem posebnem varuhovem poročilu vredna posebnega poudarka. Poročilo je zelo skrbno strukturirano. Posebej dragocen je tisti del, ki poudarja teoretične osnove za ta projekt. Meni se pa zdi še posebej potrebno opozoriti na to, da se pred posebnimi ali posamičnimi primeri dela zagovornikov glasu otroka pojavlja tudi še evalvacijska študija o zagovorništvu. To je elaborat Pedagoškega inštituta. Se pravi, da je napravil elaborat nek zunanji organ, ki ni bil vključen v projekt in ima zato za Socialne demokrate posebno težo. In kaj ta elaborat v glavnih točkah pove? Pove, da je pilotski projekt Zagovornik – glas otroka vplival na delo zagovornikov, na čisto konkretne spremembe, da so se zagovorniki soočili z novimi nalogami in novimi metodami, novimi pristopi, prispeval je k boljšemu poznavanju obravnavane tematike in spodbudil h kakovostnejšemu delu, pa tudi pridobil za sprejemanje novih nalog. Največjo korist od tega projekta pa imajo prizadeti otroci. Pri tem gre predvsem za ozaveščanje javnosti o širini in globini tem, povezanih z ogroženostjo otrok. Ta projekt pomaga vzgajati javnost glede otrokovih pravic in njihovega varovanja in pomaga, da bi prizadeti otroci vendarle lahko zaživeli otroštvo. Tisto, kar sem sama spoznala ob zagovorništvu, je to, da moramo odrasli spoznati, da so otroci v teh primerih žrtve odraslih, so vključeni v zagovorništvo zaradi tistega položaja, v kakršnega so jih spravili odrasli. Niso se spravili sami. Lahko pa so kdaj tudi sami v pravnih postopkih in takrat potrebujejo zagovornika, da bodo dobili ustrezno pravno varnost. Vsekakor je pa najbolj dragoceno za otroke to, da dobijo občutek, da niso sami, da jih nekdo razume in da jih je kdo pripravljen tudi zastopati v stikih z odraslimi. Otrok z zagovornikom pridobi zaupanja vredno osebo. In kaj dobi javnost, kaj dobi okolje s tem projektom? Zagotovo so ti učinki bolj posredni, zagotovo je to prispevek k zmanjšanju nasilja in kriminalitete, prispeva pa tudi k povečanju skrbi za družino, pripomore k splošnemu ozaveščanju o tem, kaj je prav in ne, torej vpliva na oblikovanje vrednot, in škoda, da ni v družinskem zakoniku zaživel ta člen, ki bi tudi dal priložnost ali zavezo za oblikovanje zakona. Najbolj pa dejavnost zagovornikov vpliva na starše, ki jim pomaga biti dobri starši. Menim, da tak projekt od nas terja vse čestitke in želje, da bi se v prihodnje razvijal tako, da bi lahko v polni meri zaživel. Mi bomo priporočilo, ki je bilo sprejeto na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Branko Kurnjek bo predstavil stališče Poslanske Državljanske liste.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa varuhinja s sodelavko, spoštovana gospa ministrica, spoštovane kolegice, kolegi. Poznamo rek, da so otroci naše največje bogastvo. Žal pa je tako, da ljudje z bogastvom po večini ne znamo delati najbolje. Radi ga prehitro zapravimo, včasih pa predstavlja tako veliko breme, da ga samostojno ne moremo nadzorovati oziroma obvladati. In ko sami ne znamo ali zmoremo delati z našim največjim bogastvom, pokličemo ali počakamo na pomoč. Eno izmed takšnih pomoči lahko najdemo tudi v projektu Zagovornik – glas otroka. O nastanku, delu in vseh prednostih ter tudi vseh težavah, s katerimi se srečujejo vsi, ki v tem projektu sodelujejo, smo bili na komisiji seznanjeni s Posebnim poročilom varuha človekovih pravic. Iz poročila izhaja, da je bil namen projekta, zasnovanega pod okriljem varuha človekovih pravic leta 2006 in z začetkom izvajanja 2007, zagotoviti, da se otroka postavi v vlogo subjekta v vodenih postopkih, da se preko zagovornika sliši njegov glas v pravem pomenu besede, da se mu za krepitev njegovega položaja v postopkih omogoči zastopanje, ki bi dejansko omogočilo uresničitev njegovih pravic in tudi to, da država izpolni svojo zavezo za pravnoformalno ureditev zagovorništva za otroke. To je nekaj temeljnih ciljev zagovorništva kako pomagati otrokom, ki so žrtve nasilja ali živijo z nasiljem v družini. Uradne številke kažejo, da je število otrok, ki živijo v takšnih okoliščinah, v nebo vpijoče. Žrtev nasilja naj bi bilo po podatkih skoraj 5 tisoč letno, otrok z nasiljem v družini pa več kot 7 tisoč letno. In seveda si ne smemo zatiskati oči, da so dejanske številke veliko večje. Do maja 2012 je bil po podatkih iz poročila zagovornik dodeljen 237 otrokom, katerih starost je segala vse od 3 let do 18 let, kakor smo že slišali danes. V tistem obdobju, torej do maja 2012, je bilo 88 zagovornikov, od katerih je bilo v tistem času 56 aktivnih. Povedati je treba, da je za postavitev zagovornika potrebno soglasje obeh staršev ali pa odločba centra za socialno delo, ki lahko presodi, da je nastop zagovornika potreben. In ko je zagovornik otroku postavljen, njegovo delo ni le-to, da govori namesto njega, temveč da skozi določeno obdobje spremlja njegovo vedenje in izgovorjene besede, ki jih lahko potem strokovno tolmači. Torej ne govori namesto njega, temveč govori zanj, je njegov glas, razlaga njegovo voljo in mnenje v jeziku odraslih. Pri svojem delu mora biti neodvisen, objektiven, tenkočuten in ustrezno usposobljen. Tega dela resnično ne more in zmore početi vsak. Sicer le kratek izvleček podatkov in dejstev nas prepriča, da moramo trdno stati na stališču, da je zagovorništvo otrok nujno potrebno, zato v Državljanski listi tudi javno izrekamo zahvalo pobudnikom in izvajalcem projekta Zagovornik – glas otroka. Zagovarjamo seveda tudi institucionalizacijo, ki pa jo vidimo bolj v okviru delujoče institucije varuha človekovih pravic. Ker sodimo, da institucija Varuha človekovih pravic korektno opravlja svoje poslanstvo, bi lahko v prihodnosti zagovorništvo otrok postalo eno izmed področij dela varuha. V tem primeru ne dvomimo v sinergijske učinke pri delu na področjih, ki jih varuh že pokriva, s samim področjem zagovorništva otrok. Kljub temu da smatramo, da bi bilo smiselno zagovorništvo otrok urediti v sklopu Varuha človekovih pravic, pa v Državljanski listi seveda podpiramo priporočilo Vladi Republike Slovenije, da pripravi poseben zakon, ki bo zagovorništvo otrok institucionaliziral v samostojni in neodvisni pravni osebi, ki bo zagovarjala enake storitve vsem otrokom v Sloveniji, ne glede na kraj njihovega bivanja. Ker pa se hkrati zavedamo, da je predvsem z vidika javnofinančne zmožnosti in situacije rok za institucionalizacijo v tem trenutku težko določiti, prav tako podpiramo nadaljnji del priporočila Vladi, da do sprejetja oziroma uveljavitve nove ureditve tega področja projekt Zagovornik – glas otroka podaljša. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Jakob Presečnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovana gospa varuhinja s sodelavko, spoštovane kolegice in kolegi! Najprej zahvala vsem, ki se ukvarjate z otroki, še posebno z njihovimi težavami. Samo to nam seveda zagotavlja tudi v prihodnosti več dobrih in srečnih družin, kar je zagotovo eden od pogojev za zdravo državo in zdravo nacijo. Spoštovani, dovolite mi, da takoj v uvodu poudarim, da smo poslanci Slovenske ljudske stranke že ob razpravah ob obravnavi družinskega zakonika, ki sicer zaradi nekaterih spornih določb ni dobil podpore poslancev SLS in ki je kasneje tudi padel na referendumu, opozarjali na potrebo po posebnem zagovorniku oziroma varuhu otrokovih pravic. Postavitev neodvisnega instituta zagovornika kot glas otroka je tudi v skladu z Ustavo Republike Slovenije, Konvencijo o otrokovih pravicah, Evropsko konvencijo o uresničevanju otrokovih pravic in še veljavnim Zakonom o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. V Poslanski skupini SLS želimo pohvaliti dobro pripravljeno poročilo in delo, ki je bilo zasnovano pri Varuhu človekovih pravic kot pilotski projekt leta 2006. Problematika, ki jo Posebno poročilo Zagovornik – glas otroka obravnava, je smiselno strukturirana, vsebinsko obrazložena in ponazorjena s konkretnimi primeri. Projekt omogoča, da se pridobi mnenje otroka v posameznem postopku, da se sliši tudi glas otroka v postopkih, ki neposredno vplivajo na otrokov nadaljnji razvoj, in je eden od najpomembnejših elementov pri ugotavljanju in zagotavljanju koristi otroka. Tudi namen posebnega poročila je vreden podpore, zato bomo podprli tudi priporočila in zavezo, da po razpravi v Državnem zboru Vlada podaljša projekt in pripravi ustrezno zakonsko ureditev za vzpostavitev neodvisnega inštituta zagovorništva, kar bi sedanje aktivnosti pilotskega projekta dvignilo na višji nivo in za vse otroke enako, ne glede na kraj njihovega bivanja. Tudi Računsko sodišče vztraja pri tem, da je treba ta projekt bolj institucionalno urediti. Predvsem se je mogoče strinjati tudi z izrečenimi usmeritvami, da je nujno usposobiti zagovornike, ki bodo znali razumeti težave otroka, ko bo ta o njih spregovoril ali ko bodo obstajali znaki, da težave ima, slediti njegovim potrebam in interesom in ga ustrezno zastopati, da bo slišan njegov glas, kar narekuje Konvencija o otrokovih pravicah. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bomo podprli poročilo in priporočila Posebnega poročila Zagovornik – glas otroka. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Mag. Jana Jenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Vsem prav lep pozdrav, predvsem varuhinji človekovih pravic in ministrici za delo! V predgovoru posebnega poročila je zapisano, da varuhinja človekovih pravic ocenjuje, da so otrokove pravice, ki jih določa Konvencija o otrokovih pravicah, v Republiki Sloveniji zagotovljene na zadovoljivi ravni. Hkrati pa varuhinja ugotavlja tudi, da ostajajo otroci v sodnih postopkih še vedno prevečkrat prezrti, zapostavljeni ali ustrahovani. Njihova resnična volja tako pogosto ostaja neprepoznavna ali celo namenoma izključena iz procesa odločanja, otroku pa je odvzet še tisti kanček moči vpliva na lastno življenje. Otroku, ki se znajde v stiski, morajo v prvi vrsti pomagati in ga ustrezno zastopati njegovi starši. To je tako pravica kot tudi dolžnost vsakega starša. Pri tem morajo biti koristi otroka glavno vodilo njihovih aktivnosti, seveda ob upoštevanju otrokovega mnenja, v skladu z njegovo starostjo in zrelostjo. Kadar pa starši te vloge ne morejo opravljati, jo opravljajo neustrezno ali pomanjkljivo, potrebuje otrok zagovornika. Žalostno, a resnično je dejstvo, da največkrat otroka ne slišijo prav tisti, ki so za to poklicani, starši, skrbniki, strokovni delavci, učitelji. Sprašujem se, kako težka je takrat otrokova osamljenost. Kako globok je občutek nepomembnosti, ko otroka spregledajo vsi, ki bi morali slišati še tako droben glasek? Odrasli smo pogosto sebična bitja, naši otroci so tako vse prevečkrat pozabljeni v velikih čustvenih stiskah, ki jih odrasli doživljamo v teh izjemno stresnih situacijah. Prav upoštevanje glasu otroka je bistvo zagovorništva otrok. Otrokov zagovornik zagotavlja, da otrok ob kršenju njegovih pravic v družbi odraslih ne ostaja sam in brez moči. Skupaj z otrokom raziskuje njegove želje, potrebe, strahove, se zavzema zanj ter govori zanj v smislu, da se njegovi interesi in pravice slišani in upoštevani s strani posameznikov ali institucij, ki odločajo o njegovem življenju. Psihološke raziskave dokazujejo, da je občutek nadzora nad lastnim življenjem pomemben del posameznikovega blagostanja – tako otrokovega kot odraslega. Ustrezna obrazložitev zadev, ki se ga tičejo, dajanje priložnosti za izražanje mnenja in občutkov ter ustvarjanje priložnosti, da otrok vpliva na to, kar se dogaja, ne vzbuja občutka nadzora in omogoča uspešno delovanje v vsakdanjem življenju. Upoštevanje otrokovega glasu vodi v boljše odločitve o otrokovem življenju in kakovostnejše storitve in oblike skrbi. Ob tem pa ne smemo mimo dejstva, da se pogosto zgodi, da imajo otroci drugačno percepcijo, kaj je v njihovem najboljšem interesu, kot starši ali strokovni delavci. Obstajajo situacije, ko se je treba odločiti med otrokovim mnenjem, željami in mnenjem odraslih o tem, kaj je v otrokovo korist. Ta dilema lahko posega na različna področja otrokovega življenja, na primer pri odločanju o namestitvi otroka, stikih z družino, šolskimi obveznostmi in otrokovim prostim časom. Zavedati se je treba, da vključenost otroka ne pomeni, da morajo biti njegove želje vedno uslišane. Če ni tako, mu je treba razložiti, zakaj in kakšne so skrbi odraslih. Tako se otroku pokaže, da je bilo njegovo mnenje slišano in spoštovano. Poslanska skupina DeSUS podpira predlog priporočila Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Po šestih letih izvajanja Zagovornika – glasu otroka kot projekta je čas za korak naprej v smislu vzpostavitve neodvisnega inštituta zagovornika otrokovih pravic. Še posebej zaradi vse večje socialne stiske, zaradi česar iz dneva v dan narašča tudi potreba po zagovornikih. Do sprejetja oziroma uveljavitve nove ureditve omenjenega področja podpiramo podaljšanje projekta Zagovornik – glas otroka. Prekinitev dobre prakse varovanja otrokovih pravice, da izrazi svoje mnenje, bi za otroke, ki zagovornika potrebujejo, pomenila veliko izgubo. Radi bi dodali še, da podpiramo tudi predlog Vlade Republike Slovenije, da se nadaljuje strokovna razprava glede nadaljevanja projekta tudi za druge ranljive skupine, in sicer predvsem za starejše osebe ter za osebe z motnjami v duševnem zdravju in duševnem razvoju. Naj zaključim z besedami, zapisanimi v deklaraciji o otrokovih pravic, sprejeti leta 1959: Človeštvo dolguje otroku najboljše, kar premore. Hvala.
Hvala tudi vam. S tem smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o posebnem poročilu in o predlogu priporočila. Najprej dajem besedo gospe Mariji Plevčak. Pripravi pa se naj gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo in prisrčen pozdrav vsem prisotnim, še posebej pa varuhinji človekovih pravic oziroma pravic otrok! Izjemno sem vesela, da se v tej smeri aktivno deluje, kajti vemo, da na področju pravic otrok še vedno obstajajo taki otroci, ki so zanemarjeni, ki so zapostavljeni, ki nimajo možnosti poiskati pomoči kjerkoli drugje. Zato me poročilo prav razveseljuje in ta institut zagovornika otrokovih pravic mislim, da je bil izjemen projekt, ki se naj nadaljuje v neskončnost. Vsekakor podpiram, da izvedemo tudi projekt Zagovornik – glas otroka. Imamo zagovornike pravic bolnikov, imamo nastavljene zdravnike, za otroke, ki so pa najbolj ranljiva populacija, pa tega nimamo in zato bi na tem področju res morali, še enkrat pravim, morali takoj ta projekt usposobiti in ga začeti uporabljati. Vsekakor se je pri reševanju otrokovih pravic nujno treba držati načela enakosti in enake obravnave. Vendar pa iz prakse tudi vidimo, da so nekateri zagovorniki delovali neodgovorno do otrok. Poznamo nekaj takih primerov, poznamo primere, ki se predolgo vlečejo pri reševanju teh pravic, in mislim, da bo tukaj Zagovornik – glas otroka lahko dosti pripomogel. Vsekakor bom poročilo z velikim veseljem podprla.
Hvala. Besedo dajem gospe Ljudmili Novak, pripravi pa naj se gospod Dragan Bosnić.
Spoštovani gospod predsednik, ministrica, varuhinja, spoštovani kolegi poslanci! Večkrat pravimo, in smo že danes tudi slišali, da so otroci naše bogastvo. Žal je v Sloveniji čedalje manj tega bogastva, pa očitno s tem bogastvom tudi slabo ravnamo, večkrat. Takšno stanje je zato, ker pač vsi ugotavljamo, da je v Sloveniji pomanjkanje vrednot in tudi takšno stanje je odraz stanja družbe, v kateri smo se znašli. Tako lahko rečem, da bi potrebovali poleg zagovornika otrok včasih tudi zagovornika pred otročjimi poslanci, tako kot smo se včeraj obnašali, se mi zdi, da je bila razprava že precej otročja. Žalostno je, zakaj potrebujemo varuha otrokovih pravic. Pravite, da bo potreba še večja. Tudi inštitucija oziroma inštitut, ki naj bi ga ustanovili, mislim, da tega problema ne more rešiti. Seveda sem pa zadovoljna, da imamo ta projekt, da ga bomo verjetno nadaljevali, kajti otroci so res izpostavljeni hudim pritiskom, žal tudi velikokrat zlorabljeni s strani staršev, ki se ločujejo. Tudi to je odraz družbe, v kateri živimo. Mislim pa, da s tem projektom mi sicer zdravimo rane, premalo pa naredimo na tem, da do takih ran, do takšnih problemov ne bi prišlo oziroma bi prihajalo poredkeje. Sama tudi poznam primer družine, ločene družine, kjer so starši bili materi celo ukradeni, pa nikoli vrnjeni, prej bodo odrasli, ker pač sodišča ne delajo učinkovito. Vmes so se nekajkrat zamenjali sodniki, proces se vleče. Med tem časom bodo otroci odrasli. Vse to bo pustilo na njih zelo velike rane. Po drugi strani pa vedno govorimo o pravicah otrok. Čedalje pogosteje pa ugotavljamo, da premalo govorimo tudi o dolžnostih otrok, o dolžnostih staršev, o dolžnostih otrok. In tudi zaradi tega imamo v naši družbi čedalje več problemov. Ampak za to seveda niso krivi otroci. Krivi smo mi, krivi so odrasli, najprej starši, šola, družba, v kateri živimo. Ko preveč varujemo otroke, da ne bi bili obremenjeni z nekim fizičnim delom ali z domačimi opravili in podobno, mislim, da je to napačen pristop in tudi zaradi tega ugotavljajo nekateri delodajalci, da je iz generacije v generacijo manj delovnih navad pri otrocih oziroma pri mladih zaposlenih. Žal sedaj tudi nimajo delovnih mest, to je pa še drug žalosten primer. Nekdo je rekel, da je to velik dosežek, da imamo zagovornika otrokovih pravic. Žal je to tudi žalosten rezultat naše družbe. In naš cilj mora biti, da bomo imeli sicer urejeno mrežo zagovornikov otrokovih pravic, vendar da ti zagovorniki ne bodo imeli veliko dela. Naš cilj mora biti več zdravih družin, potem bo tudi naša družba bolj zdrava, bolj srečna. Podprla bom nadaljevanje tega projekta, vendar kot sem dejala, naš cilj mora biti odprava vzrokov za takšno stanje in to, da bodo ti zagovorniki imeli čim manj dela.
Hvala. Besedo dajem gospodu Draganu Bosniću, pripravi pa se naj gospod Mirko Brulc.
Hvala za besedo. Lep pozdrav gospa varuhinja, ministrica, kolegi in kolegice! Težko je ne podpirati tega poročila in nadaljevanja projekta, s tem da bi jaz začel nekoliko drugače, z mislijo, da me poročilo ne razveseljuje. Jaz bi rad, da teh poročil ni. In to, da se projekt ne nadaljuje v neskončnost, ampak da se konča. To pomeni čim prej in sicer zaradi odprave vzrokov, ki vodijo v ta poročila in v institucijo, ki je žal ni. Mogoče je bil čas leta 2006 bolj primeren za institucionalizacijo tega zagovornika, kot je današnji, zaradi prej omenjenih vzrokov, o katerih je tudi kolegica Potrata govorila. Bi pa debatiral nekoliko v drugo smer. Se pravi, da še enkrat ponovim, podpiram nadaljevanje projekta, čeprav bi raje videl, da institucija, ki se ustanovi, nadaljuje, že iz tiste logike, da ne nadomešča nobenega. Namreč ta, ki zdaj to opravlja in šest let to vleči, je dolgo obdobje. Mogoče projekt in delo za določen čas, pride potem neko delo za nedoločen čas, kar bi bilo smiselno in v skladu. Debatiral bi pa malo o tem liku zagovornika. Mi zdaj govorimo o težavah otrok, ki so s stopnjevanjem revščine vedno večje. O liku – namreč zakaj? Enkrat sem se z vnukom pogovarjal, nekaj ga je razjezilo in sem rekel: "Ja, komu bi pa ti zdaj zatožil?" In je rekel: "Hulku." Tisti, ki berete stripe, poznate Hulka. To je človek, ki se razjezi, postane zelen in obračuna z vsemi, ki ga jezijo. In potem sem malo razmišljal o tem. Namreč otroci iščejo neke stripovske junake, ki jim lahko zaupajo oziroma na katere se lahko obrnejo. Seveda Hulk je prezaposlen, da bi reševal stiske otrok še v Sloveniji, ampak bi pač iskali njegove ambasadorje, neke kombinacije teh lastnosti. In kaj mene moti pri vsem skupaj? Moti me to, da dostikrat ljudi, ki so na tem mestu, selekcioniramo nekoliko napačno. Prioriteta bi morala biti neka empatija. Moja someščanka, pediatrinja Mičič Turkova, ki je bila marca sprejeta v Evropsko akademijo znanosti in umetnosti, je tudi razmišljala v tej smeri. Pri specializacijah pediatrov, pri tovrstnih specializacijah, ne gre vedno za nek točkovni sistem. Ona je opozarjala na primer Harvarda. Tri dni traja preverjanje oziroma testiranje primernih kandidatov. Pri nas se pogledajo točke. Pač pogledaš, ustreza, ali ima več točk kot drugi in gre naprej. Ampak problem je to, da so ljudje, ki opravljajo detekcijo, ti, ki morajo biti subtilni do teh problemov, to so v glavnem, kot ste sami povedali, ljudje ki so zaposleni v vzgojno-varstvenih ustanovah, šolah, v bolnišnicah. In ta občutek, če vzamete primer žal pokojne, če si 1910. leta rojen, si težko še živ, Agnes Gonxha Bojaxhio, vsi jo poznamo pod imenom Mati Tereza, koliko je bila težka, toliko je bilo te empatije. Otroci rabijo nekoga, ki mu v startu zaupajo, in to pomeni, imajo v glavi poligraf in zdaj jaz ne vem, če bi jaz, tak, kot sem, stopil pred enega triletnega otroka in bi mu rekel: "Mali, imaš kakšne težave?" Ne vem, če bi se ravno ustrezno odzval. Se pravi, pri tem iskanju teh ljudi, jaz sem si zapomnil številko 88 je aktivnih, bi mogoče te lastnosti dali v ospredje. Bi pa opozoril na eno zadevo. Jaz sem se zdaj zelo ukvarjal s to Konvencijo o otrokovih pravicah. Nekaj členov je zelo nelogičnih, milo rečeno nelogičnih. Mislim, da bi tudi bili vredni, da se jih malo prevrednoti. Opozoril bi zlasti na 34. člen, ki prepoveduje nedovoljene spolne prakse z otrokom. Ko sem to prebral prvič, sem bil šokiran, drugič sem bil še bolj, ker namreč si ne znam predstavljati, kaj pa so dovoljene prakse. In mi to podpisujemo. To pomeni, da bi bilo dobro neko evalvacijo, v končni fazi gre za nek dokument, ki je nastajal pred leti, ima tudi neko svojo zgodovino, iz njega izhaja tudi evropska opcija. To je samo en izmed členov. Mislim, da bi to konvencijo tudi kazalo malo prevetriti oziroma kot otroci rečejo "apdejtat". Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospod Mirko Brulc, pripravi pa se mag. Ivan Vogrin. Izvolite, gospod Brulc.
Spoštovani vsi prisotni! Danes je bilo že kar nekaj rečeno o institucionalizaciji tega projekta. Vemo, da do tega ne bo prišlo zaradi gospodarske krize. Če se obrnem tudi na sinočnjo razpravo v Državnem zboru, nima smisla da posegamo v ta način, da bi organizirali ta projekt, tako kot bi si v Socialni demokraciji tudi želeli. Meni je zelo žal, da je bil družinski zakonik zavrnjen. To je neka moja politična bolečina, ker je bilo ogromno truda vloženega, in v tem zakoniku je cela vrsta členov, ki ščitijo otroka in otrokove pravice. Mislim, da je zagovorništvu treba dati tudi zakonsko podlago in ne nazadnje zagotoviti tudi sredstva. To je odvisno od nas in vlade. Vedno smo priča zanemarjanju otrok, ali v družini, v okolju, šoli in še kje. Jaz mislim, da je grobosti v družini, v okolju, v šoli, na igriščih in tako dalje, žal, vedno več, da je veliko težkih situacij med vrstniki. Mi moramo vedeti, da je tudi neverbalni pritisk na otroka od sošolcev, prijateljev lahko hujši, kot je tisti, ko kdo koga uščipne ali se mu kako drugače maščuje. Zaradi gospodarske krize je tega veliko in bo še več. Včeraj sem bral v časopisu, da se je v Grčiji povečala samomorilnost nekaj čez 26 %. Si predstavljamo, kaj v tej krizi pomeni, ko starš ne more otroku dati denarja za malico, za nove copate, za kaj drugega, ga peljati na dopust. Sindikati se ne ukvarjajo več s sindikalnim turizmom v tem pozitivnem pomenu besede, saj so bile kapacitete na morju prodane, tako da reveži ne bodo deležni nekega ugodja, ki so ga v nekem prejšnjem sistemu, ki je stalno omenjan kot negativen, bili. Jaz mislim, da bi morali tukaj v družbi nekaj narediti več, kajti Društvo prijateljev mladine organizira kolonije in podobno, ampak tudi tega bo vedno manj. Moram povedati, da nekateri otroci prinašajo vzorce obnašanja tudi v svoje okolje; to vidijo v družini, tako se obnašajo potem v šoli. In zopet se vračam na včerajšnje razprave, v nekem segmentu sem to povedal, v šolah, kjer imamo psihologe, pedagoge, socialne delavke in delavce, nekateri mislijo, da je to nek nadstandard, nepotreben, da to stane. Danes pa govorimo povsem drugače – to ni nadstandard, to je nuja, to je potreba, to je v vseh organiziranih družbah tako urejeno. In v Sloveniji je to zelo dobro urejeno. Gospodarska kriza ne sme biti razlog, da bomo posegali prav v te segmente našega šolstva ali pa izobraževanja, kajti potem prihaja otrok v krog, iz katerega ne more izstopiti – doma je tako, ta vzorec prinaša v šolo, v razred, je neuspešen. In stvar se vrti in nadaljuje. Ne zavedamo se, koliko je v družinah alkoholizma in drugih težkih situacij. Če jih ne bo družba poskušala reševati, potem pač tudi sam ne vidim rešitve. To je samo en segment otrokovega bivanja, življenja, o katerem govorim, ostaja pa še cela vrsta drugih. Ko smo obravnavali družinski zakonik, pa tudi danes sem slišal problem raznovrstnih skupnosti, družinskih skupnosti – ali ne more politika reči, ta družina je srečna in bo srečna, ta družina pa ni srečna in ne bo srečna in v tej družini otrok ne more biti srečen. Pustimo to! V takratni razpravi o družinskem zakoniku smo od podpredsednika Državnega zbora slišali, "kakšna klofuta pa ne škodi." Kakšna klofuta? Koliko prstov se mora poznati, da ni to grobost, da to ni nekaj prepovedanega? Koliko je to dovoljeno? Teh razprav je bilo tu ogromno, žal nismo bili uspešni, pa bi lahko rešili marsikateri problem. Sam mislim, da je zadeva na pravi poti. Ne moremo biti taki optimisti, da bomo rekli, teh težav pa ne bo več, če bomo uredili vse, kar se urediti da. Vedno bomo imeli toliko takih in toliko drugačnih težav. In tisti, ki rabijo našo pomoč, so prav ti, najbolj ranljivi, to so otroci, mladoletniki, srednješolci. Tudi te moramo vzeti v bran, kajti tudi tam se dogaja marsikaj. Mislim, da je varuhinja s svojo ekipo na pravi poti, da pa bo verjetno prišel enkrat čas, ko bomo to uredili drugače in peljali stvari tako, kot je naša želja že danes, pa ni uresničljiva, ker pač ni denarja. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Mag. Ivana Vogrina ta hip ne vidim v dvorani, zato dajem besedo gospodu Jožefu Horvatu. Pripravi pa naj se gospod Branko Kurnjek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica, spoštovana gospa varuhinja s sodelavko, vsem prav lep pozdrav! Moja iskrena zahvala vsem aktivnim udeležencem v tem projektu Zagovornik – glas otroka. Živo se spomnim, ko se je ta projekt rodil v letu 2006, njegovo rojstvo sem opazoval kot poslanec. Seveda tudi pohvala za resnično zgledno izdelano poročilo. Mislim, da bi se o otrocih, o tem najžlahtnejšem delu slovenske družbe, morali veliko več pogovarjati kot, recimo, o dvigu RTV-prispevka ali pa o dvigu DDV. Razumem, da se je seja zaključila po polnoči in da so nekateri zelo izmučeni, ampak razočaran sem nad prisotnostjo poslancev ob tako eminentni temi, ki jo v tem trenutku obravnavamo. Če pogledamo konvencijo Združenih narodov o otrokovih pravicah in primerjamo situacijo v Sloveniji, lahko rečemo, "ja, smo zadovoljni". Ali je ocena tri ali je pet, zdaj to niti ni pomembno, pomembno pa je to, da si moramo postaviti visoke cilje, da nikoli ne smemo biti zadovoljni s trenutno situacijo in vedno nas mora nekaj gnati naprej, da resnično, kar je bilo danes že večkrat povedano, da so otroci naše največje bogastvo, da to ne bo samo fraza ampak, da bo to naša življenjska praksa, da bomo tako tudi politiki ravnali. Ko je kolega Brulc razpravljal, sem si zelo zapomnil besedno zvezo "srečna družina". Ko se vozim od službe pa do doma, dvesto kilometrov, vidim razno razne plakate, jumbo plakate ob avtocesti in drugih cestah, jaz v Sloveniji ne najdem enega plakata, kjer bi lahko videl srečno družino. Pa ne samo zaradi mene, sploh ne zaradi mene, najbrž in predvsem zaradi otrok, da bi se, upam, identificirali, pa bi rekli: "Ej, tudi mi smo tako srečna družina!" Nadaljujem z ugotovitvijo, ki jo je v svojem članku pred kratkim zapisal predsednik Slovenske akademije znanosti in umetnosti dr. Jože Trontelj, pravi tako: "Uresničila se je napoved izpred trideset let, da bosta v našem stoletju, ki ga sedaj živimo, pogosteje kot kadar koli prej izrečeni besedi etika in vrednote. Ljudje vidijo, da je marsikaj narobe in čutijo, da je treba nekaj storiti. O tem se govori na mnogih ravneh in mnogih krajih sveta. V Unescovem odboru za bioetiko so zaradi varčevanja začeli ukinjati številne programe in celo oddelke. Etiki so namenili več denarja kot prej. Vzeli so ga celo iz kriznega fonda. Mislim, da moram s tega mesta tudi pozdraviti odločitev Slovenske akademije znanosti in umetnosti, ki je soustanoviteljica Inštituta za preučevanje etike in vrednot, ki bo podpiral prizadevanja, da v Sloveniji okrepimo vzgojne prvine. Vzgojne prvine v šolah, in to na vseh stopnjah – od vrtca do univerze. V slovenskih šolskih programih je, gospe in gospodje, osupljivo malokrat omenjena beseda vrednote. Celo beseda vzgoja se je morala posloviti iz marsikaterega teksta. Jaz pa trdim in soglašam s tistimi, ki pravijo, da je vzgoja pristno dejanje ljubezni za vse človeštvo. Zelo pomenljiva izjava. Raziskava, še to omenjam, ki jo je opravil dr. Janez Musek med pedagogi, je pokazala, da jih velika večina čuti potrebo po vnovični vključitvi vzgojnih vsebin. Seveda, kolegice in kolegi, mi vsi si želimo zadovoljne otroke, želimo in hočemo zadovoljne otroke, kot družba pa jim z reklamami preko omrežij, preko medijev sporočamo, da bodo bolj zadovoljni, če bodo imeli veliko stvari – od pravega iPhona, iPada do odlične pasje hrane za hišnega ljubljenca. Kdaj je dovolj, kaj je dovolj? Mnogi straši so pripravljeni dati ves svoj denar, ves svoj prosti čas so pripravljeni vložiti v to, da bi natlačili otrokovo okolje. Kupijo mu najboljši računalnik, boljše kolo, vpišejo ga v boljši športni klub. Na ta način niso še prav nič vložili v otroka, samo v zunanjost. V otroka ne vlagaš z denarjem, ampak z odnosom. S tem, da od njega zahtevaš vse, kar je zmožen storiti, in veliko je zmožen storiti, neverjetno več kot mi, ki smo v zrelih letih. In na tak način, da mu omogočiš izkušnje, ki so drugačne in mu bodo pomagale preživeti v svetu, ki vedno bolj zahteva odgovornost. Podčrtujem odgovornost in s tem zaključujem svoje razmišljanje in podpiram poročilo, ki ga obravnavamo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem gospodu Branku Kurnjeku, pripravi pa se gospod Srečko Meh.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Še enkrat lepo pozdravljeni! Želel bi izkoristiti to priložnost in se tudi osebno in kot član odbora komisija zahvaliti za vaše delo in za delo vseh tistih, ki so pri samem pilotskem projektu sodelovali in ki še sodelujejo. Bi se pa tukaj najprej z vsemi kolegi in kolegicami predhodniki strinjal z njihovimi razmišljanji in se obenem vprašal, da najverjetneje med nami ni razumnega človeka, ki o otrocih ne bi govoril v superlativih, ki ne bi rekel, da bi za otroke naredil vse, kar je v naši ali njihovi moči. Pa kljub vsemu številke kažejo drugače. V naši družbi nekaj mora biti narobe, nekaj mora biti narobe z nami odraslimi. Ali se vprašamo na pravi način, v pravih okvirih, na pravih mestih, kaj storiti sistemsko, da bomo odrasli postali bolj odgovorni ne le do otrok, temveč tudi do samih sebe. Poročilo, ki je bilo pripravljeno, o njegovih kvaliteti je bilo danes veliko povedanega. Lahko bi postalo tudi vzorčni, morda kakšen učni pripomoček, lahko bi ga dali v kakšne službe, da bi to poročilo prebrali, seveda ne tako strogo formalno kot poročilo, ampak kot neko osnovo, kaj se pravzaprav v naši državi dogaja, kaj se dogaja našim otrokom in kako te stvari izboljšati. Takšne besede so lahko slišati kot floskule, ampak problemi dejansko obstajajo in problemov se je treba lotiti na konkretne načine. Še enkrat vsa pohvala, jaz resnično upam, da boste s projektom nadaljevali s takšno vnemo, entuziazmom, z vso strokovnostjo, za katero verjamem, da jo premorete. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem gospodu Srečku Mehu, pripravi naj se gospod Marko Pavlišič, če bo v dvorani, tako da opozarjam na to.
Z zadovoljstvom pozdravljam gospo Vlasto Nussdorfer, niti ne toliko kot odgovorno za to področje, ampak zaradi vsega tega, kar je že do zdaj naredila in se mi to zdi izjemno pomembno. Pravzaprav vprašanje, ki ga je gospod Kurnjek načel oziroma postavil, je vprašanje, kaj bomo naredili, kaj narediti v tem trenutku, kaj lahko naredimo. S to razpravo tukaj v Državnem zboru smo naredili korak, ki je pomemben za to, da v javnosti spregovorimo na najodgovornejšem mestu o tem, kar je srčika našega problema. Jaz mislim, da je o prispevku RTV bilo treba govoriti in da bi tudi tam kazalo veliko govoriti o programih, ker so mnogi programi takšni, ki niso primerni, da bi jih otroci gledali, in bi prav pazljivo morali ravnati, na kakšen način bi te programe imeli. Zato se mi zdi, da bi to lahko bilo že eno področje delovanja tistih, ki delajo v javnem zavodu RTV Slovenija. Jaz seveda mislim, da je izjemno veliko treba delati na preventivi. Gre za to, da je treba šolo povezati s starši, da je treba vrtec povezati s starši, okoljem in okolico, športna društva, tudi cerkev. Zelo pazljivo je trba v okolju razumeti potrebe, ki jih otroci imajo. Če tega ne bomo razumeli, če o tem ne bomo govorili in ne bomo zaznali, kaj nam otroci sporočajo, potem bomo zelo težko zaznali tiste probleme, ki jih ne znamo, ki jih ne zaznamo in vemo, da ti problemi so. Dvomi v različne skupnosti, zakonske oziroma skupnosti, v katerih otroci živijo, so pravzaprav neprimerni. Treba je samo to zagotoviti, da so za otroka primerni, da je okolje, v katerem otrok živi, in to je bistvo, kadar govorimo o tem, da otroku zagotavljamo skupnost, v kateri bo lahko živel tako, kot je pravzaprav prav. Vprašanje, ki se meni postavlja, je pravzaprav to, kako združiti nekatere institute, ki na tem področju delajo. Rekel sem šolo, vrtec, okolje, okolico. Kaj pa socialna služba? Ali dela dobro? Kako združiti potem policijo, sodstvo in tožilstvo, pa občino, pa pravne pomoči, ki bi jih morali ljudje dobiti, izobrazbo oziroma informacije, ki bi jih starši potrebovali? Mi moramo narediti tudi naslednje korake, kadar govorimo o nasilju in o težavah, ki jih otroci imajo, in sicer v tem primeru, da zagotavljamo varne hiše, materinske hiše, pa delo, pa stanovanja, okolje ki jih matere morajo imeti oziroma tisti, ki otroka imajo. To se mi zdi, da je izjemno pomembno vprašanje, na katerega moramo vzpostaviti koordinacijo vseh del, vseh akterjev, da bomo zaznali, kaj se tukaj dogaja. Žrtve nasilja seveda vemo, da niso samo družine. Ne samo ožja družina, ne širša, ampak da so že otroci žrtve nasilja v mnogo katerih okoljih. In to je v bistvu treba zaznati, grobo, zelo trdo obsoditi in ne dopustiti, da se to dogaja. Mislim, da vzgoja, o kateri je bilo tukaj govora, niso samo učne ure, na katerih bi govorili o vzgoji. Vzgoja mora biti vgrajena prav vsako šolsko uro, pri vsaki šolski uri moramo govori o moralnih vrednotah. Govoriti moramo tudi o športu, o kulturi, pa o politiki. Z lastnim zgledom, ki ga dajemo lahko mi tukaj tudi v Državnem zboru, bomo govorili o morali, bomo povedali, kakšno je naše poslanstvo. In to je pravzaprav tisto bistveno, kar sporočamo mi v Državnem zboru. Naša deklarativna podpora poročilu in aktivnostim, ki so bile izražene, je seveda dobra, odlična in primerna, in je prav, da to naredimo. Seveda pa bi bilo treba sedaj spodbuditi te povezave, da imamo varne točke po občinah, da znamo delati, da znamo razumeti in da vse to naredimo. To pa je tisto, za kar moramo usposobiti, pravzaprav osvestiti tiste, ki vedo, da je nekaj narobe, pa tega ne znajo povezati v sklop vseh aktivnosti, ki na nekem območju lahko otroku največ pomaga. Zato mislim, da je ta razprava dobra, poročilo pove, kaj je danes že storjenega in kaj bi še morali narediti. Za nas pa pomeni, da to naše načelno gledanje in stališče do vrednot, do vzgoje in do morale, do etike, če hočete, vgradimo v svoje delo v Državnem zboru, na terenu, da smo ambasadorji vsega tega, kar ste do sedaj že naredili. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospe Alenke Bikar ta hip ni v dvorani. Besedo dajem gospe Marjani Kotnik Poropat.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Lepo bi pozdravila vse prisotne, vse kolege poslanke in poslance, posebej pa gospo varuhinjo Vlasto Nussdorfer in sodelavko. Danes obravnavamo Posebno poročilo Varuha človekovih pravic o pilotskem projektu Zagovornik – glas otroka. Tudi sama želim izreči vsem, ki se ukvarjate z otroki in njihovimi pravicami, iskreno zahvalo za to. Posebej pa bi rada v tem državnem zboru izrekla iskreno zahvalo spoštovani gospe Vlasti Nussdorfer za vse, kar je doslej storila za naše otroke, tudi v projektu Beli obroč in sedaj seveda ko nadaljuje to svoje delo na področju varuhinje človekovih pravic. Menim, da je to, da se ukvarjamo s problemi otroka, s problemi njegovih pravic zelo pomembno in v današnjem času zelo nujno. Nujno še posebej zato, ker vemo, da je naša družba v vedno težji situaciji, vedno več je ekonomskih problemov. In seveda vsi ti problemi se odražajo tudi v družinah. Posledično tudi zato naše družine razpadajo in tudi razpadejo. Potem pa se začnejo težave, v katerih pa, mislim da, najkrajše potegnejo prav otroci. Ker ima otrok manj ekonomske, družbene in simbolne moči ter s tem neenakovredno pozicijo v odnosu do odraslih, prav zato potrebuje zagovornika. Pravica do mnenja oziroma glasu zagovornika pa varuje otroka tudi pred državo in njenimi institucijami. Zaradi vsega tega je institut zagovornika otrokovih pravic zelo pomemben. Zagovorništvo otrok je, kot sem že dejala, način varovanja njegovih pravic. Otrokov zagovornik zagotavlja, da otrok ob kršenju njegovih pravic v družbi odraslih ne ostaja sam in brez moči. Zagovornik skupaj z njim raziskuje njegove želje, potrebe, strahove, zavzema se za otroka ter govori zanj v smislu, da bodo njegovi interesi in pravice slišane, upoštevane s strani posameznikov in institucij, ki odločajo o njegovem življenju. Zagovorništvo tako v širšem smislu pomeni in omogoča otrokom in mladostnikom imeti glas v zadevah, ki zadevajo njihova življenja, predvsem pa da se zanje uresničuje pravica do izražanja njegovih potreb, da pove svoja opažanja, da izrazi svoje želje in da na ta način staršem in institucijam izrazi tudi svoje potrebe. Z velikim veseljem podpiram ta projekt in priporočila Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti. Pridružujem se tudi mnenju vseh predhodnikov, ki so o tem problemu in o predlaganih rešitvah spregovorili danes pred tem državnim zborom. Naj zaključim s stavkom, ki ga je povedal kolega gospod Kurnjek, ki se mi zdi zelo sporočilen. Tudi sama si želim, da bomo odrasli postali bolj odgovorni do otrok in do sami sebe. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem gospe Ivi Dimic, sledi pa razprava mag. Tonina. Opozarjam, če je kje v bližini. Izvolite, gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav! Tudi jaz se bom dotaknila določenih zadev, ki jih je moj kolega Jože Horvat omenil in bi rekla, kaj v Novi Sloveniji najbolj poudarjamo. Ves čas opozarjamo, da živimo v času vrednotne krize, ki je po mnenju nekaterih usodnejša od gospodarske krize. Ena in druga pa sta povezani, morda je celo vrednotna sprožila gospodarsko. Otroci danes dobivajo premalo vzgojnih spodbud za osvojitev vrednot, ki jih ljudje potrebujemo kot izhodišče za svoje ravnanje. Tudi to so v Slovenski akademiji znanosti in umetnosti spoznali in o tem v teh dneh lahko zelo veliko beremo. Rada bi jaz še poudarila, da sem zadovoljna, da imamo projekt Zagovornik – glas otroka. Pričakovanje in tudi moje mišljenje je v tem, da je zagovornik otroka v vsem tem pilotnem času obiskal in sodeloval z ostalimi institucijami v Sloveniji, kot so centri za socialno delo, SOS-telefoni, varne točke in morda bi lahko še naštevala določene inštitucije, ki se resnično ukvarjajo z otroki, z njihovimi težavami. In tukaj tudi poudarjam veliko skrb in nalogo zagovornika otrokovih pravic, da stopi do centrov za socialno delo, kjer lahko odigra s svojimi izkušnjami in znanjem veliko vlogo, ker vemo, da se žal velikokrat tudi tam stvari zapletejo. Veliko takšnih žalostnih zgodb o naših otrocih slišimo po televiziji. Dotaknila bi se tudi družinskega zakonika. Veliko členov je res govorilo o zaščiti otrok, vendar se ne strinjam z vsemi členi, ki so v popolnosti zagovarjali otroka in njegove pravice. Vsi vemo, da se bo permisivna vzgoja morala počasi umakniti iz naših vzgojnih vzorcev, na kar še posebej poudarja specialni pedagog za motnje vedenja in osebnosti Marko Juhant, v teh dneh, prejšnji teden smo lahko zelo veliko brali o tem. Kaj je poudarjal? Da je treba otroke navaditi, da so v življenju tudi slabe stvari, da se kakšna stvar pokvari, da se kakšna stvar zlomi pa da ni treba, da jo gremo takoj kupit, zaradi česar potem otroci v paniki kličejo tudi na SOS-telefone, ampak da se da neka stvar popraviti, predvsem pa, če ponazorim, prebrala sem, kako je napisal, da je dal otrokom v roke svinčnik in je rekel: "Poglejte, kolikšen je svinčnik in kakšna je radirka na koncu." Da se da z radirko tudi stvari popraviti, spremeniti in pa da je potem življenje lepše in da ni konec sveta. Kot vzgojitelj, kot starš bi rada tudi poudarila, da se starši mogoče bojijo, da jih otroci ne bodo meli radi, če jim bodo postavili meje. Mislim, da bo tudi tukaj treba s tem seznaniti. Sama sem bila deležna zadnje čase nekaterih okroglih miz, kjer starši enostavno vprašajo, kako postaviti meje. Tudi tukaj se strinjam z zagovornikom otrok, ampak tudi starše bo treba na nek način tudi prevzgojiti. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Na vrsti je mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Sem hotela popraviti napako, ker v svojem prvem nastopu nisem posebej pozdravila ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, to zdaj opravljam. Ampak bi se pa neke zadeve rada dotaknila. Odkar natančno spremljam tako poročila Varuha človekovih pravic, inštitucijo Varuha človekovih pravic, opažam, da se nekatere stvari prekrivajo. O Varuhu človekovih pravic imamo poseben zakon in z njim so njegove pristojnosti, pooblastila in možnosti natančno definirana. Bila sem ena od tistih, ki sem zagovarjala tezo, da je močna inštitucija, ki se imenuje Varuh človekovih pravic, zelo pomembna, zato da se k njej zatekajo ljudje različne starosti s svojimi problemi takrat, kadar so kršene njihove pravice v zvezi z državo, lokalno skupnostjo, se pravi z javnim sektorjem. Zato sem tudi zadovoljna, da imamo pri Varuhu človekovih pravic enega od štirih namestnikov, ki se ukvarja posebej z otrokovimi pravicami. Če bi gledala v preteklost, se mi zdi, da so tista priporočila iz varuhovih poročil, ki so se neposredno nanašala na otroke in varstvo otrokovih pravic, pravzaprav še najbolje izpolnjevana priporočila. In da so nekatera druga iz letnih poročil dosti slabše. Sem pa tudi zagovornica, da se posamezna področja, povezana s kakovostjo življenja otrok v naši državi, urejajo morebiti tudi z drugimi inštitucijami. In tako vidim Zagovorništvo – glas otroka kot specifično nalogo, ki jo lahko opravlja po moje dobro neka inštitucija, ki ima ustrezno urejeno tudi pravno osnovo. Zato se mi zdi to posebno poročilo dragoceno, ker kot eno možnost zagotavlja tudi samostojno inštitucijo. Smo povedali, kako je z možnostmi v tem trenutku, ampak na pol poti ostajamo. Jaz bi tukaj s seje Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti citirala izjavo dr. Zorana Petroviča [opomba redaktorja:napačno naveden priimek – pravilno: dr. Zorana Pavloviča], ki je tudi eden od sodelujočih v projektu, in je rekel: "Ta zadeva, ki obstaja, to je zadeva, ki teče, tukaj so desetine usposobljenih zagovornikov, ki delajo, tukaj so primeri, ki tečejo, to ni projekt, ki bi ga lahko začel in ki bi ga potem enkrat končal, pa bi napisal poročilo, pa bi rekel, fino je bilo, dajmo se nekaj iz tega naučiti, pa bomo začeli znova. To je stvar, ki teče in ki jo je treba na nek način dejansko rešiti ali pa da rečem grobo ubiti." Danes je ta možnost, da tega projekta ne bomo grobo ubili, ampak mu bomo omogočili, da se nadaljuje. Ampak je še njegovo nadaljevanje tudi pomembno. Treba ga je rešiti na ta način, da se mu zagotovi še naprej ustrezna profesionalna kvaliteta. Strokovnjak, ki deluje v tem projektu, opozarja na prednost tega projekta, da je ta projekt ves čas spremljala ustrezna strokovna raven, kakovost storitev. In to je pomembno. On mora biti strokovno dobro postavljen in da se mu postavi tudi ustrezna strokovna avtonomija. To se mi zdi, da je pravzaprav zelo pomembno. Ko poslušam posamične razprave, ki govore o družini, o vrednotah, o tipu vzgoje. Jaz mislim, da je še vedno pravica staršev, da se sami za vzgojno doktrino odločijo, ki jo bodo vpeljevali v svoji družini. In pravzaprav se zagovornik postavlja tedaj, kadar v družini nekaj zaškriplje in kadar je otroku treba določiti zagovornika. Sklicevala bi se na izkušnje voditeljice projekta gospe Martine Jenkole, ki je tudi povedala, da je pri njihovem delu bilo osnovno vodilo pridobiti soglasje staršev za postavitev zagovornika in je samo v desetih odstotkih bil postavljen zagovornik na zahtevo centra za socialno delo. Mislim, da to, da so starši uvideli sami, da je treba opolnomočiti otroka in mu dati zaupanja vredno osebo, dober znak tudi zato, kar je rekel gospod Kurnjek, pa ga je potem kolegica Poropat citirala, da tudi sami zorimo kot osebnosti ob problemih, s katerimi se soočamo. Jaz se vse preveč bojim, da spregledujemo, kaj je naloga zagovornika. Naloga zagovornika je slediti otroku in zame je najboljša izkušnja, ki jo je tudi gospa Jenkole citirala, tistega otroka, ki je rekel, da je nekaj izjavil, pa potem ugotovil, da je čisto narobe izjavil, pa ni upal povedati drugače, ker se je bal, da ga bodo vsi zapustili. To je zame tako pomembna resnica, ki jo je otrok povedal. In to je vrednota – povedati stališče, se za to stališče tudi postaviti. In jaz tu vidim funkcijo zagovornika, da pripravi otroka, da se otrese tega strahu, da bodo posledice, če bo povedal svoje stališče, zanj tako hude, da bo ostal sam. Kar spomnite se, kako običajno reagiramo, ko prvič srečamo kakšnega otroka. "Koga imaš pa ti raje ... ?". Mamico ali očka običajno. In če je otrok postavljen v situacijo, kjer se mora celo pred neko uradno institucijo, kar sodišče je, izrekati, je njegov strah in njegova stiska še toliko večja, kaj bo tam v tisti situaciji povedal. In tu je po moje tisto razumevanje, da zagovornik pravzaprav zastopa otroka in njegovo stališče, da tu ni prvi, ki mora razmišljati o koristih otroka – to mora center za socialno delo, morajo starši razmišljati o tem, kaj je korist otroka v prvi vrsti – ampak da odpre otroka in otrok lahko mirno pove, kako si predstavlja svojo prihodnost in kaj pravzaprav pričakuje. Zdi pa se mi potrebno opozoriti še na nekaj, tega sem se poprej čisto rahlo dotaknila, pa ne razvila v mnenju poslanske skupine. Res je dal Državni svet zelo pozitivno mnenje do poročila. Tudi mi smo se o poročilu izrekali zelo pozitivno, smo pa slišali tudi pripombe o tem, kaj bi bilo treba še storiti, kje nam stvari manjkajo. Posebej sem povedala, da vidim nalogo zagovornika načela enakosti malo drugače, kot je bilo mogoče na komisiji zaznati. Varstvo pred diskriminacijo je zelo pomembna razsežnost, vendar bi sama zagovarjala inštitucijo, ki bi zagovorništvo načela enakosti vzpostavila kot posebno inštitucijo. In če berem direktivo iz leta 2000 in enega njenih členov – zdaj mi oprostite, se ne spomnim natančno, ali je 12. ali 13. člen, pa mislim, da je 13. člen te direktive, ki govori o tem, da se naj na horizontalni ravni zagovornik načela enakosti združuje. Kar pomeni, da se združujejo različne kršitve človekovih pravic zaradi tistega, kar varuje 14. člen naše ustave, bodisi rasa, etnična pripadnost, starost, invalidnost, katerakoli druga osebna okoliščina mora biti pred diskriminacijo zavarovana. Jaz vidim zagovornika načela enakosti kot tistega, ki na horizontalni ravni povezuje vse te različne vidike diskriminacije. Soglašam, da tako, kot je zdaj zagovornik umeščen, tako kot je zagovornik zdaj postavljen, vse njegove funkcije niso postavljene tako, da bi se lahko v polni meri uresničevale. Spet smo pred novo zadrego, kako v teh okoliščinah izboljšati zdajšnji slab položaj na poti do tistega, ko bo to postavljeno tako, kot mora biti. Želim si, da bi trikotnik: varuh človekovih pravic – ministrstvo za delo – zagovornik načela enakosti našli neko rešitev, ki bi bila boljša od obstoječe in bi bila na poti do popolne, da tako rečem, ne bom rekla idealne, ampak do popolne. Vsekakor sem pa tudi s poslanskim vprašanjem, ki sem ga zadnjič zastavila ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, nakazala, da je to pomembno vprašanje in da je zame pomembno tudi to, da se Slovenija kot država zavaruje pred negativnimi sporočili iz Evropske unije. Želim si, še enkrat povem, da bi ta trikotnik: varuh človekovih pravic, ministrstvo in zagovornik, ki nedvomno ima izkušnje v zvezi s tem, ne nazadnje obstaja že analiza, ki je bila pripravljena v predprejšnji vladi in je neke možnosti ponujala, da bi našli neko rešitev, ki ne bi komurkoli od deležnikov puščala občutka, da kdo posega v njegovo avtonomnost ali pristojnosti. Treba je opozoriti, da imajo vsi ti inštituti specifične pristojnosti in da je to zelo pomembno, da jim zagotovimo, da delujejo v okviru svojih pristojnosti najbolje, kar se da, ker to tisti, ki se nanje obračajo, upravičeno od njih tudi pričakujejo. Zato bi ta del razprave, ki je tekel na odboru, rada obrnila vendarle v to, da jaz pritrjujem uvodnemu mnenju, mislim, da ga je ena od kolegic v mnenjih poslanskih skupin povedala, da varuh v uvodu ugotavlja, da je stopnja varovanja človekovih pravic v naši državi razmeroma dobro urejena, kar pa ne pomeni, da ne bi mogla biti še bolje. Zlasti tisti, ki čutijo, da so njihove pravice kršene, bi verjetno pričakovali, da se kakšna stvar uredi še bolje. Jaz se ob tej priložnost tako kot vedno, kadar imamo opraviti s poročili varuha človekovih pravic, zahvaljujem ustvarjalcem poročila, v tem primeru pa zlasti vsem, ki so bili na kakršenkoli način vpeti v projekt Zagovornik – glas otroka, in jim želim, da bi dobro v prihodnje opravljali tudi tisto poslanstvo, o katerem je bilo tudi govora, ozaveščanje javnosti o teh rečeh, da bo tudi javnost vedela kaj od vsake posamezne institucije pravzaprav lahko pričakuje. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo dajem še mag. Barbar Žgajner Tavš.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovana varuhinja človekovih pravic s sodelavko! Danes v razpravi sem med drugim slišala, da s projektom zdravimo rane. Jaz bi rekla drugače. S projektom kažemo, da smo odgovorna družba, da znamo v družbi zaznati probleme in da znamo tudi odreagirati na te probleme. Ne bom rekla, da sem v popolnosti zadovoljna s sistemom, kakršen je, vem pa, da smo v vseh teh letih naredili veliko tudi na področju zaščite otrokovih pravic. Četudi, veste, ko se vprašam, ali je Slovenija res otrokom prijazna država, težko najdem enostavčni odgovor, ki bi me v popolnosti zadovoljil. Jaz pravim, da ne, nismo dosegli tistega nivoja, da lahko rečemo, da smo zgledna država in da smo otrokom prijazna država. Leta 2006 je bil sprejet amandma na mojo osebno pobudo in še vedno sem hvaležna tudi tedanjemu ministru, pokojnemu dr. Bajuku, da je prisluhnil želji, potrebi, prošnji in v proračun za leto 2008 vključil amandma, ki je dal posebno postavko oziroma program uradu Varuha človekovih pravic prav za projekt zagovornika. Jaz se bojim, da se bo, ker se dostikrat sliši, dostikrat se vsi skupaj izgovarjamo na javnofinančno sliko, nikoli ne najdemo zadosti finančnih sredstev, da bi izboljšali projekt, ki se je začel kot pilotni projekt, ali da bi ga morda celo nadgradili v okviru posebnega zakona ali morebiti v okviru posebnega inštituta. Jaz sama osebno zagovarjam prav varuha otrokovih pravic. Pa se zavedam in vse priznanje tudi za preteklo delo aktualni varuhinji človekovih pravic, ki je vem, da je na področju zaščite otrok naredila ogromno in da bo tudi pri delu varuhinje človekovih pravic prav posebna skrb namenjena temu področju. Ampak veste, ko sem pred leti delala analizo, kako imajo druge države v okviru Evropske unije urejeno to področje, sem bila presenečena, kako daleč zadaj smo ostali. Samo primer Švedske bom omenila, tam imajo varuhinjo otrokovih pravic, ki uživa v družbi takšen ugled, kot ga v Sloveniji ne uživa predsednik Vlade. Varuhinja otrokovih pravic, ki sodeluje tudi v zakonodajnem postopku s posameznimi iniciativami in ki jo tudi otroci prepoznavajo kot njihovo zagovornico, zaščitnico kot varuhinjo, na katero se lahko obračajo z razno raznimi problemi. To je tisto, kar je po mojem ena dobra pozitivna praksa in kar je moja želja po nadgradnji sistema, kakršnega imamo danes v naši državi. Ko sem rekla, da smo naredili veliko, pa vendar ne dovolj, še vedno nismo izpolnili nekaterih zahtev Evropske unije na tem področju. Slovenija še vedno nima urejene zgodnje obravnave otrok. To je projekt, o katerem se pogovarjamo, ne vem, koliko let, pa še vedno nismo uspeli priti do zakonske ureditve, da bi uredili področje zgodnje obravnave otrok. Še vedno nimamo v zadostni meri zadovoljenega spoštovanja otrokovih koristi v družinskih razmerjih pa tudi v postopkih pred sodiščem. Sprašujem se, kako je z inštitutom otrokovega zagovornika in pa urejeno družinsko mediacijo ter kako je z napredkom v primerjavi s sedaj veljavno, bom rekla, zastarelo zakonodajo na tem področju oziroma z delitvijo pristojnosti med centri za socialno delo ter specializiranimi družinskimi sodišči. Kolikor sem seznanjena, pa tudi to je bila želja v preteklosti, da bi se ustanovila posebej specializirana družinska sodišča, temu ni tako, ampak imamo znotraj sodišč posamezne oddelke, ki se ukvarjajo z družinskimi zadevami, pa vem, da tudi otrokove koristi niso v zadostni meri zaščitene oziroma varovane. Slišali smo tudi v razpravi, kako pomembna je empatija. V prvi vrsti smo mi odrasli tisti, ki moramo pokazati, da imamo sočutje do problemov ki nastajajo v naši družbi. In v prvi vrsti, ja, otroci so tisti, ki praktično nimajo na nobenem nivoju nekih svojih zagovornikov, zaščitnikov njihovih pravic. Nimajo. Imamo kategorijo upokojencev, ki se borijo za pravice upokojencev in dosežejo tudi v zakonodajnih postopkih, da so njihove pravice posebej zaščitene. Imamo zelo močan lobi, če temu tako rečem, na strani zaščitnikov pravic potrošnikov. Tudi na strani varovanja pravic pacientov. Kar izgubimo pa se takrat, ko govorimo o otrokovih pravicah in verjamem, da je to tudi eden izmed razlogov, zakaj še vedno nismo dosegli nivoja, ki bi ga po moji oceni morali. Ko govorimo o empatiji, če se zopet vrnem na empatijo, s tem ko bomo pokazali, da znamo ali pa da smo sočutni do problemov otrok, do njihovih potreb – pa tukaj ne izključujem odgovornosti, tudi odgovornost je sestavni del tega procesa – bomo na drugi strani, verjamem da, lahko zbujali občutek, da smo vredni zaupanja. Mi, ki odločamo in sprejemamo politične odločitve in ki ne nazadnje tudi dajemo smernice, kam se lahko naša družba razvija oziroma se bo razvijala. Ena od kolegic pred menoj je dejala, da je morda čas, da je smiselno permisivno vzgojo umakniti iz naših vzgojnih konceptov. Jaz se sprašujem, ali je to res prava pot. Ali je to razvojno naravnana pot? Jaz si ne želim represije v vzgoji. Ne želim. Ker je represija korak, več korakov nazaj. Je pa res, da istočasno, ko govorimo o permisivni vzgoji, pa naj si bo v izobraževalnih institucijah ali družini, je pomembna istočasna odgovornost oziroma vzgoja za odgovorno ravnanje tudi otrok. Ampak še enkrat, odrasli smo tisti prvi, ki dajemo zgled. In če odrasli ne znamo ravnati odgovorno, ne moremo pričakovati od naših otrok, da se bodo nekoč razvili v odgovorne državljanke in državljane. Veste, odgovornost se začne v prvi vrsti tudi v tej dvorani, v tem državnem zboru pri spoštovanju ustave. Pa smo na tem področju padli na celi črti v preteklosti. Ampak ne bom o tem. O tem morda v naslednji točki, ker se bo dotikala tudi odgovornega ravnanja do ustave in do naših državljank in državljanov. Morda še o eni zadevi, ki jo je smiselno na glas izreči ali pa naj bo to moje glasno razmišljanje. Jaz se bojim, da smo z nenehnim poudarjanjem človekovih pravic, z morda tudi ustanavljanjem nekih delovnih skupin, nekih posameznih institucij, ki so razdrobljene po posameznih ministrstvih, prišli do ene faze, ko lahko na nek način že govorimo o eroziji človekovih pravic. Eroziji človekovih pravic v tem smislu, da se dostikrat dogaja, da se odgovornost, ki bi jo v prvi vrsti za zaščito otrokovih pravic morala nositi družina, prenašajo na državo oziroma njene institucije. Po drugi strani pa se država umika iz tistega polja, kjer bi morala ščititi otrokove oziroma človekove pravice. To je morda druga skrajnost ali pa druga bojazen. Se pravi, da država na nek način preveč posega v družino, da jemlje tudi odgovornost, ki bi jo morala družina nositi, na svoja pleča, v primerih, ko pa bi se država morala pokazati kot zaščitnik pravic, pa pademo. Tudi na področju delovanja sodišč. Morda v razmislek, pa ni to zgolj moje glasno razmišljanje, mnogi strokovnjaki, ki se dnevno ukvarjajo s področjem varovanja otrokovih pravic, so delali elaborate na to temo. Predstavnik Svetovalnega centra za otroke, mladostnike in starše dr. Pavlovič je v eni od razprav na to temo povedal, pa mi dovolite, ga bom citirala, ker sama osebno ga smatram kot enega res zelo dobrih strokovnjakov na tem področju, pa ne samo teoretika, je človek, ki izhaja iz prakse in jaz pravim, da takšni ljudje so izjemno pomembni, ko se pogovarjamo o sistemski ureditvi določenih področij. Povedal je, da se konkretno projekt zagovornik otrokovih pravic dotika samega jedra pojma otroka in otrokovih pravic kot takih. Otrok se razlikuje od odraslih predvsem v tem, da nekoga potrebuje. Potem ko ne potrebuje več nikogar in lahko neodvisno in avtonomno deluje v družbi, takrat je otrok odrasel. Dokler otrok ima dovolj funkcionalne starše na razpolago, zagovornika ne rabi. Kadar pa jih nima, je prikrajšan in takrat se izkaže potreba po zagovorniku otroka. Zato mora biti zagovornik strokovno dobro usposobljen in mora imeti ustrezno strokovno avtonomijo. Še enkrat, ustrezno strokovno avtonomijo. Dejstvo je in verjamem, da smo tudi v Pozitivni Sloveniji zelo jasno povedali tudi na sami komisiji, da je poročilo dobro pripravljeno in da bomo poročilo seveda podprli. Upam in želim, da v prihodnje ne bomo tudi v proračunih, ki se bodo sestavljali, ali pa rebalansih proračunov, krčili sredstva za delovanje Varuha človekovih pravic. Jaz verjamem, da njihovo delo oziroma delo vseh, ki so zaposleni v okviru urada Varuha človekovih pravic v obdobju krize, potrebe po delu oziroma po delovanju naraščajo. Tudi revščina je eden tistih zelo zgovornih pokazateljev ali pa indicev, da potrebujejo ljudje, ki se soočajo z revščino, več pomoči. Včasih je potrebna samo beseda, ko ne vedo, kam se obrniti. Tudi v teh primerih vem, da je urad Varuha človekovih pravic tista inštitucija, ki pride zelo prav človeku v stiski. Upam in želim tudi to, da bo inštitucija v bodoče manj institucionalizirana in bo več odgovarjala na potrebe posameznikov na terenu, kajti dostikrat se zgodi, da enostavno ljudje, ki se obrnejo po pomoč, niso vešči formalnih postopkov, ki jih morajo izpolniti, da pridejo do varuha človekovih pravic. Jaz govorim o varuhu človekovih pravic, ki istočasno opravlja na nek način tudi funkcijo varuha otrokovih pravic. To so stvari, ki nas še čakajo in jaz verjamem, da bomo sposobni na nek način odpraviti pomanjkljivosti v ureditvi. Želim, da res odgovarja inštitucija na potrebe, ki izhajajo s terena in naj mi dovoljeno za konec zgolj zaključiti z besedami, ki sem jih leta 2006 zapisala pri obrazložitvi k amandmaju, k proračunu, ki je bil v Državnem zboru, bom rekla še enkrat pohvalno, sprejet. "Otroci so najboljši pokazatelj, v kakšni družbi živimo." Jaz upam, da se tega zavedamo danes in da bomo s tem zavedanjem ravnali tudi pri odločitvah v Državnem zboru, ko se bomo pogovarjali o zakonskih spremembah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Možnost besede ima tudi tukaj prisotna predstavnica Vlade, gospa ministrica. Ni potrebe, da bi še karkoli v zvezi s tem povedali. Predlagateljica? Izvolite, gospa varuhinja.
Še enkrat vsi lepo pozdravljeni! Pozdravljena predsedujoča, ministrica za delo, družino in socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak, predstavniki poslanskih skupin, ki ste bili uvodničarji, in seveda tudi vsi ostali poslanke in poslanci, ki ste danes v mozaik zagovorništva vtkali veliko svojih misli, idej in izkušenj. Prav ob zadnji predstavitvi sem se spomnila na misel, ne vem, čigava je ta hip, ki pravi nekako takole, da boljše družbe ne bomo imeli, če ne bomo imeli boljših otrok. Otroci nas bodo nekega dne nasledili in dejansko se včasih prepozno vprašamo, kakšno je bilo otroštvo in zakaj gredo odrasli po takih poteh. Pogosto celo psihiatri v različnih, žal, tudi kazenskih postopkih ugotavljajo, da je bilo marsikaj narobe že v matični družini. In zato je tako pomemben projekt Zagovornik – glas otroka, še zlasti, če družina sama ugotovi, da je potreba po tem, da ji še nekdo od zunaj pomaga. Zato je tudi tako zelo pomembno soglasje, kajti če je zagovornik postavljen proti volji staršev, običajno gre za enega izmed staršev, lahko ta tudi razdiralno vpliva in nekako s tem svojim nasprotovanjem tudi pri otroku vzbuja odvečna vprašanja, ali je sploh to potrebno ali jim bo ta lahko pomagal ali ne. Sama imam prednost zgodovinskega spomina, torej dela 35 let na tožilstvu in tudi v nevladnem sektorju, kjer sem vsa leta resnično najbolje spremljala družine. Družine z otroki, družine, ki so se znašle na stranpoteh, mladoletniške postopke, kriminaliteto spolnega področja in tudi včasih tako šibek položaj žrtev v različnih postopkih. In kadar je šlo za žrtve – otroke, smo ugotavljali, da se znajdejo v kolesju institucij, od centrov za socialno delo, preko policije, tožilstva, sodišča, odvisno do kod zadeva pride. In takrat je včasih otrok po nepotrebnem izpostavljen tudi preštevilnim postopkom. Danes ste mnogi izpostavili tudi to, ali ti postopki, ki trajajo tako dolgo, tudi zaradi staršev lahko, koristijo. Zagotovo ne. Kajti vsak postopek lahko škodi otroku, ker ga nekako izpostavlja, ker mora govoriti o neprijetnih stvareh. Zato je včasih res zelo pomemben zagovornik, ki stoji ob otroku in mu da vedeti, da ni kriv za to, kar se mu je zgodilo. Kajti naši otroci se vse prepogosto povsod čutijo krive. Na eni strani nemoč staršev, tudi v obliki permisivne vzgoje, od katere se poslavljamo, a k sreči in upam, ne bomo prišli nikoli do represivne, kajti obe ti dve skrajnosti lahko neizmerno škodita. Smo, kot smo slišali, v številnih krizah, tudi krizi vrednot. Tudi o njej se govori. Vendar otroci zanjo zagotovo niso krivi, čeprav se obnašajo tudi do sovrstnikov nasilno, neprimerno. Družina je tista, ki marsikaj sporoča, k sreči pa šola, če ima primerne vzgojitelje, učitelje, lahko tudi nekaj nadoknadi. Ni pomemben marmor in beemweji, ki se bohotijo ponekod, pomembni so odnosi v družinah. In tam, kjer jih ni, tam včasih tudi zagovornik da otroku vedeti, da ni sam, da lahko spregovori, da mu zaupa in ga spremlja na teh običajno težkih in predolgih poteh. Zato sem vesela, da ste doumeli celotno bistvo projekta, ki je zagotovo za pilotski projekt tako rekoč predolg, vendar vseeno je bolje, da je tekel tako in prinesel takšne rezultate, kot bi morda na sredini poti zamrl in se nehal. Vsi, ki smo bili vanj vključeni, smo upali, da bo trajal. Seveda si vedno želimo, da ne bi bilo toliko otrok, ki bi ga rabili. A vendar zagotovo v teh časih še bodo in potrudili se bomo po najboljših močeh. Ob meni je, večkrat ste jo pozdravili, moja sodelavka Lili Jazbec, v uradu oziroma pri varuhu človekovih pravic je nasledila mag. Martino Jenkole, ki je vsa leta bdela nad projektom, a tudi ona še vedno dela na Primorskem, se je upokojila in ostala zvesta projektu. In z veseljem, vsakokrat, ko se mesečno sestaja skupina pri varuhu človekovih pravice – še vedno za izvedbo pilotskega projekta – imenovana SIPP, zrem v obraze sodelujočih, zdaj jih pozdravim kot varuhinja, prej sem sama aktivno sodelovala v tej skupini, kajti vidim, da so zavzeti, da imajo ob sebi še toliko kadra in potenciala, da bodo zmogli. Zaključila bi s tem, da sem vesela, da kljub temu, da je bil v Državnem zboru težak včerajšnji dan in tudi dolga noč, ste tisti, ki ste tukaj in ste razpravljali, prišli s plemenitim ciljem podpreti poročilo in mu reči svoj veliki da. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Vidim interes za razpravo. Naj ob tem povem, da tudi obe tukaj prisotni, gospa ministrica in gospa varuhinja, prosim, če bosta želeli, ker se ne moreta prijaviti preko naprave, da to željo izrazita. Odpiram prijavo na razpravo. Prijava poteka. Prijavljeni so štirje razpravljavci. Vsak ima pet minut. Prva ima besedo Marjana Kotnik Poropat.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Jaz sem danes že razpravljala, ampak sem med razpravo v državnem zboru ugotovila še eno zadevo, ki se mi zdi, da je pomembno, da jo obelodanim. Želim povedati naslednje. Zelo me žalosti, da nas je danes ob obravnavi tako pomembnega poročila kot je Posebno poročilo Zagovornik – glas otroka tako malo prisotnih. Posebej če to primerjam s prisotnostjo in aktivno razpravo sinoči v državnem zboru, ko smo obravnavali točko Izvrševanje proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014, ko smo se ustavili pri RTV- prispevku, ki je seveda pomemben in je bilo potrebno, da smo o njem dosti razpravljali, ampak mislim, da smo potencirali to razpravo do take meje, ko ni bilo potrebno. Ne omalovažujem teh 0,64 centov, za katere smo povišali ta prispevek, posebej bi rada povedala, da se ne spomnim, da bi leta 2012, ko smo pa znižali RTV-prispevek bilo toliko razprave. Tudi v DeSUSu smo vedno prizadeti, vedno s težavo pritisnemo tipko "za", ko gre za obremenitev naših državljanov, ko gre za povišanje. Ampak vi veste, da smo razpravljali in obrazložili, zakaj moramo nekatere stvari spremeniti v naši družbi, ker pač enostavno želimo iz te krize priti. Ponovila bi, resnično menim, da bi se morali danes bolj angažirati v tej razpravi, da bi morali, ker vedno govorimo, kako so otroci naša prva skrb, vse bi dali za njih, ampak mislim, da bi to morali tudi navzven pokazati, da bi se morali tudi takrat, ko o tem govorimo, ko to problematiziramo v naši družbi, ko vemo, da je veliko problemov, da bi se morali bolj angažirati tudi poslanci. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Borut Ambrožič.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav gospe Nussdorfer in njeni kolegici in tudi ministrici za delo, družino, socialo in enake možnosti ter seveda poslanskim kolegicam in kolegom. Dovolite, da se tudi sam oglasim na to zelo pomembno temo in da že na začetku izrazim svojo podporo priporočilu, ki ga je dala na podlagi poročila varuhinje za človekove pravice Komisija za peticije v Državnem zboru. Hkrati pa, da se tako gospe Nussdorfer kot tudi kompletni ekipi, ki je vodila projekt od leta 2006, zahvalim za do sedaj postorjeno delo in da z vami delim tudi nekaj svojih misli oziroma izkušenj, ki sem si jih nabral tudi sam v podobnem institutu, kot je institut, o katerem se sedaj razmišlja, torej v vlogi zastopnika pacientovih pravic. Človekove pravice spadajo, kot vemo vsi, med univerzalne in ustavne pravice. Zato korenine za postavitev posebnih varuhov oziroma zastopnikov lahko zasledimo tudi v drugem odstavku 159. člena Ustave Republike Slovenije, ki pravi, citat: "Za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin v razmerju do državnih organov, organov lokalne samouprave in nosilcev javnih pooblastil se z zakonom določi varuh pravic državljanov." Z zakonom se torej lahko za posamezna področja določijo posebni varuhi pravic državljanov. Temu ustavnemu zapisu je sledil tudi zakonodajalec s sprejetjem Zakona o varuhu človekovih pravic, ki je zaživel leta 2004 in v okviru katerega je danes že bilo večkrat izpostavljeno tudi področje, ki se nanaša na otrokove pravice. Ne moremo mimo tega, da je bilo zanikanje pravic in teptanje človekovih pravic skozi zgodovino pripeljano do spoznanja civilizirane družbe, da je treba človekove pravice zavarovati s pomočjo prava ali v pravnem jeziku, s pomočjo zakonov, ki konkretno ali ožje kot ustava ali drugi pravni predpisi urejajo posamezna področja. V tej smeri gre tudi razmislek izvajalca projekta oziroma varuhinje človekovih pravic, ki razmišlja o institucionalizaciji tega vprašanja v obliki samostojnega instituta, varuha ali zagovornika otrokovih pravic. Danes je bilo s strani kolega Bosnića izpostavljeno tudi vprašanje o lastnostih obstoječih in bodočih zastopnikov ali varuhov otrokovih pravic. Del kvalifikacij, ki bi jih naj ta posameznik imel, je verjetno moč pobrati tudi od sorodnega instituta, torej zastopnika pacientovih pravic, pri katerem je zaželena najmanj univerzitetna izobrazba, da v okolju uživa moralni in strokovni ugled in je pri svojem delu samostojen in neodvisen. Delno bi lahko tudi pobrali nekaj alinej iz Zakona o duševnem zdravju, ki je z letom 2010 omogočil zastopstvo tudi osebam, ki imajo težave na področju duševnega zdravja, s to konkretno pravno podlago, torej z Zakonom o duševnem zdravju, na podlagi katerega se zahteva tudi opravljeno izobraževanje in izpit pri Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve in po novem tudi enake možnosti. Osebno tako rešitev podpiram. Vidimo, da so današnji pogledi na ureditev tega vprašanja različni. Eni zagovarjajo samostojen institut zagovornika otrokovih pravic, drugi umestitev tega področja v že delujoči institut varuha človekovih pravic, tretji pa bi si želeli prevzgojiti kar celo družbo, da ne bi več prihajalo do zlorab otrok, zlih misli ali dejanj. Bojim se, da slednjega ne bo nikoli moč doseči, seveda se pa lahko na poti do tja vsi maksimalno potrudimo, da bo tega čim manj. Vse smeri so pravilne, toda nekatere so izvedljive takoj, druge pa, žal, vezane na dolgoročne strategije. Eden od razpravljavcev je danes govoril o reklamiranju. Osebno mislim, da bomo težko zarezali ali vplivali na oglaševalni kolač komercialnih ponudnikov reklam, ki jih je danes eden od govornikov omenil. Če pa jih bo današnja razprava spodbudila k taki obliki družinskega oglaševanja, pa srčno upam, da bomo na takih plakatih zasledili celotno mavrično paleto posameznikov, polnih medsebojne ljubezni in ljubezni do otrok. Zato gre moja podpora v smeri čimprejšnje vzpostavitve samostojne institucije varuha oziroma zagovornika otrokovih pravic. Do takrat pa podpiram izvajanje projekta, ki je svoj začetek doživel že leta 2006. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala. V tretje pri tej točki se javljam z nekim čisto natančnim namenom. Poznate tisto sporočilo "pametni berejo". To pot se ni izkazalo za dobro, ker sem rekla, da iz magnetograma citiram dr. Zorana Petroviča, tako kot v magnetogramu piše, v resnici sem pa citirala dr. Zorana Pavloviča. In oglasila sem se s tem namenom, da bi to tudi službam sporočila, da popravijo v magnetogramu, ker je tisti poslovniško določen rok, v katerem se lahko posega v magnetogram, že potekel. Seveda se dr. Pavloviču opravičujem. Če bi govorila na pamet, bi povedala pravo ime. In tudi jaz ga podobno kot Barbara Žgajner Tavš zelo cenim kot velikega strokovnjaka in kar zadeva oglaševanje in otroke v medijih. Saj imamo sprejeto zakonodajo, tudi kakšen člen o tem, upam pa, da bomo sprejeto zakonodajo vsi skupaj bolj uresničevali, pa bo manj zlorab tudi v medijskem svetu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Kavtičnik ima besedo.
Hvala lepa. Pozdrav varuhinji, sodelavki in tudi ministrici! Istočasno se zahvaljujem, da ste se prijavili za to delovno mesto, bili izbrani, kajti dokazujete, da ste pravi človek na pravem mestu, in da s svojim zgledom in s svojimi izkušnjami ter tudi z vašim pogledom na svet veliko pripomorete k temu kar upravljate. Današnja razprava ponovno dokazuje, da ni pomembna kvantiteta v tem državnem zboru, to pomeni, da ni trebna, da je prisotnih toliko in toliko poslancev, ampak da je pomembna kvaliteta in kaj poslanci in poslanke spregovorijo. Vesel sem te razprave in tudi ugotovitve, da je veliko poslancev in poslank, ki jim je mar za otroka, kajti otroštvo je najpomembnejše obdobje pri oblikovanju človekove osebnosti. V tem obdobju pridobivajo sistem vrednot, oblikujejo tudi svoja čustva in predvsem dobivajo in pridobivajo izkušnje. Izkušnje na tak način, ki jim ga daje okolje, okolje in družba, s katerimi otroci sodelujejo, pa to, da delajo na različne načine. Otrok pridobiva najpomembnejše izkušnje v družini. In kadar družina zataji, lahko prihaja do različnih anomalij, vendar imamo tukaj v naši državi dobro urejeno predšolsko vzgojo, šolsko vzgojo in tudi razne centre, kot je center za socialno delo. Če ti inštituti in ti ljudje med seboj dobro sodelujejo – in jaz moram reči, da precej dobro sodelujejo, potem ima otrok zagotovljeno varnost. Kadar je otrok deležen in ima občutek, da je varen, takrat bo tudi lahko izkoristil vse te svoje potenciale. Kadar bo otrok imel nekoga, ki mu lahko zaupa, pa naj bo to njegov vrstnik, naj bo to učitelj, naj bo to socialni delavec, naj bo to starš, potem bo otrok lahko izkoristil in povedal tisto, kar ga teži. Ko pa otrok nima nekoga, ki mu lahko zaupa, takrat pa mora dobiti pomoč tudi od države, to pomeni od zaupnika. Jaz bi dejal, da sem vesel, da je v naši družbi tudi tako urejeno, da imajo otroci priložnost in možnost spregovoriti. Ni dolgo tega, kar je bila tudi gospa varuhinja v Državnem zboru, ko so otroci na otroškem parlamentu spregovorili tisto, kar so želeli. Veste, veliko je priložnosti, da otroci spregovorijo, pa niso poslušani, pa niso uslišani. To je problem. In kadar otroci govorijo in niso slišani, izgubijo zaupanje in se ne oglašajo več. Zame kot pedagoga je pomembno, da otroka, ki ima težave, vidimo, da ga opazimo in takrat lahko začnemo reagirati. Zato je še kako pomembno, ko govorimo tukaj v Državnem zboru o organiziranosti v teh institucijah, kot sem jih prej omenil, v vrtcu, šoli, torej na izobraževalnem področju. Kar tako z lahkoto posamezniki govorijo o normativih, o spremembi normativov itn. Če učitelj nima dovolj možnosti in priložnosti, da se pogovori in opazi otroka v skupini, ki je s svojim obnašanjem pokazal, da se nekaj z njim dogaja, potem bo zelo težko takšnemu otroku pomagati, mu prisluhniti in mu potem nuditi ustrezno pomoč. Zato moramo na vseh ravneh in v vsej tej mreži pomoči in delu z otroki biti pozorni in zaupati ljudem, ki to delajo. Zato sem vesel, da smo danes in [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod Kavtičnik. Gospa varuhinja, želite besedo? Izvolite, pet minut.
Zadnjič, obljubljam. Samo zahvalila bi se rada še Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti in Evi Irgl kot predsednici, ki je razpravljala na začetku in razumela celotno problematiko in tudi podprla. Rada bi dodala le to, da otroci niso miniature odraslih, niso pomanjšani odrasli. Zato je zelo pomembno, kako jih dojemamo in kako jih spremljamo na tej poti odraščanja. In prav vi, spoštovane poslanke in poslanci, ste zagotovo tisti, ki jim odpirate to pot. Želim si, da bi jim na tej poti pomagali tudi s tem in z drugimi projekti. Gospod Kavtičnik me ja pa spomnil na otroški parlament in vesela sem, da bomo jutri pri varuhu gostili kar 40 predstavnikov, torej otrok različnih starosti in se z njimi pomenili in jim tako odprli tudi pot k varuhu. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. K predlogu priporočila ni bilo vloženih amandmajev. O predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v četrtek, 23. maja 2013, v okviru glasovanj. Predstavnici Vlade gospe ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak in varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer skupaj s sodelavko se zahvaljujem za sodelovanje. Seveda tudi kolegicam poslankam in poslancem. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA TO JE OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ODPRAVI POSLEDIC RAZVELJAVITVE DRUGEGA, TRETJEGA IN ČETRTEGA ODSTAVKA 143. ČLENA ZAKONA O URAVNOTEŽENJU JAVNIH FINANC, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade dr. Anji Kopač Mrak, ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Hvala za besedo. Lep pozdrav, spoštovana podpredsednica, poslanke in poslanci! S sprejetjem tehničnega zakona, ki se pojemljivo imenuje zoper ZUJF, Vlada uresničuje odločbo Ustavnega sodišča, ki je 14. marca letošnjega leta razveljavila drugi, tretji in četrti odstavek 143. člena Zakona o uravnoteženju javnih financ. Upravičencem, ki prejemajo pokojnino pod posebnimi pogoji, je varčevalni zakon s 143. členom namreč na neustaven, nesorazmeren način znižal pokojnine, najbolj problematično, kar je očitno iz odločitve Ustavnega sodišča, pa je, da je to kategorijo, ki so upravičeni do pokojnine pod posebnimi pogoji, obravnaval na neenak način, torej isto kategorijo je obravnaval na neenak način in sprožil številna ideološka razlikovanja in probleme, na kakšen način v državi rešujemo vprašanje javnih financ. Namen zakona je torej na podlagi odločbe Ustavnega sodišča ponovno vzpostaviti načelo enakosti in enake obravnave vseh prejemnikov pokojnin, podeljenih pod posebnimi pogoji, ne glede na ideološko pripadnost. Zavedamo se, da je naša država v finančno nezavidljivi situaciji in da bo varčevanje potrebno tudi v prihodnje, vendar je prav, da imajo vsi državljani in državljanke občutek, da se varčuje pri vseh enako, in to ne na ustavno sporen način. S predlaganim zakonom se torej vsem upokojencem, ki so jim bile po neustavnem 143. členu znižane pokojnine, vrnejo vsi neizplačani zneski pokojnin od uveljavitve tega spornega zakona naprej v nominalni višini, torej brez obresti za nazaj. Zaradi finančne situacije, v kateri smo, predlagamo, da se ta neizplačan znesek vrne v dveh obrokih, in sicer v mesecu juniju 20 % te vrednosti in v naslednjem letu maja preostanek, torej 80 % vrednosti. Zakon tudi določa, da se upokojencem, ki jim je zaradi znižanja pokojnine pripadal letni dodatek, torej tistim, ki so zaradi znižanja padli pod 622 evrov neizplačani zneski pokojnin poravnajo že s prejetim letnim dodatkom v letu 2012, vendar največ v višini neizplačanega dela pokojnin. Z zakonom se izenačuje tudi položaj tistih upokojencev, katerih odločbe, ki jih je izdal Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, so že pravnomočne, s tistimi, katerih odločbe še niso pravnomočne. Torej med tistimi, ki so se pritožili, in tistimi, ki se niso. Gre za osnovno načelo pravičnosti v tej državi, saj bi na ta način s to odločitvijo dobili nazaj samo tisti, ki so se pritožili, medtem ko bi bili tisti, ki so prevzeli in niso imeli možnosti dragih odvetnikov in vlaganja v sodni sistem svojih pritožb, na nek način neenako obravnavani, menimo pa, da je prav, da obravnavamo vse enako. Gre za občutljivo kategorijo, po drugi strani pa vemo, da stanje v državi ni tako, da bi lahko povrnili vsem vse za nazaj in da bi tudi govorili o obrestih. Mislimo, da gre za neko rešitev, seveda se ne bodo vsi nikoli z njo strinjali, vendar menim, da izhaja iz načela pravičnosti. V zakonu smo tudi želeli vzpostaviti čim bolj enostaven postopek vračila teh pokojnin za nazaj, vendar se je naknadno izkazalo, da bo treba ta zakon zoper ZUJF dodatno uskladiti tudi z določbami Zakona o dohodnini, zato podpiramo amandma, ki so ga vložile koalicijske poslanske skupine in je potreben z vidika zagotovitve enake davčne obravnave vseh upravičencev po tem zakonu. Hvala za podporo.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Andreji Črnak Meglič.
Spoštovana predsedujoča, ministrica, kolegice in kolegi, prav lep pozdrav! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o odpravi posledic razveljavitve drugega, tretjega in četrtega odstavka 143. člena Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje predloga zakona po nujnem postopku. Kolegij predsednika Državnega zbora je sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku, zato ga je odbor obravnaval na podlagi 144. člena Poslovnika Državnega zbora. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, predstavnik Zakonodajno-pravne službe, pa tudi predstavniki ZPIZ. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in zakonodajnotehničnega vidika ter dala konkretne pripombe k 2., 3. in 4. členu. V poslovniškem roku amandmaji niso bili vloženi, bila pa sta predlagana dva predloga za amandmaje odbora, ki ju je odbor sprejel kot svoja amandmaja. Gospa ministrica je na kratko predstavila predlog zakona. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je povedal, da gre pri predloženem zakonu za specifičen predpis, s katerim se želi zagotoviti odprava posledic posega v pokojnine določenih kategorij upokojencev, za katerega je Ustavno sodišče ugotovilo, da ni skladen z ustavo. Poudaril je, da je pomembno, da je Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje intenzivno vključen v razpravo, saj je za samo izvajanje zakona prav gotovo najbolj odgovoren prav zavod. Razprave ni bilo, odbor je sprejel svoje amandmaje k 1. in 3. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona ter jih sprejel. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Pozitivna Slovenija in mag. Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Spoštovane kolegice, kolegi! Zakoni, kakršen je bil ZUJF, v našo družbo vnašajo nemir in nestrpnost, to si upam trditi. Jaz sem celo rekla, da tak zakon pomeni neke vrste moralni hazard z ljudmi. Iz Ustave Republike Slovenije izhaja dolžnost spoštovanja načela enakosti, iz tega je seveda zahtevana enaka obravnava in prepovedana diskriminacija, ki bi morala biti skladno s pravnimi normami in redom tudi sankcionirana. Pa temu žal ni vedno tako. V preteklosti je bilo vse preveč primerov, ko so se namerno zaobšla opozorila o možni protiustavnosti predlaganih zakonskih rešitev, ki jo je na predlog Vlade potrdila potem v veliki meri vladna koalicija oziroma Državni zbor. Ko se namerno krši ustava, govorimo o razvrednotenju ustave, in slednje ima, hočeš ali nočeš, izjemen psihološki učinek na družbo. Ni več pravil, vse je dovoljeno, nič ni sveto. Na teh točkah se izgublja zaupanje in vera v državo, pravičnost in varnost. Prejšnja vladna koalicija je 11. 5. 2012 sprejela ZUJF. V okviru ukrepa, ki se nanaša na nižanje pokojnin, ki v delu ali v celoti predstavljajo obveznost državnega proračuna, je 143. člen ZUJF znižal pokojnine nekaterim skupinam uživalcev pokojnin, za katere je Republika Slovenija na podlagi prvega odstavka 232. člena ZPIZ-1 neposredno zagotavljala sredstva iz državnega proračuna. ZUJF je v drugem, tretjem in četrtem odstavku 143. člena določal znižanje pokojnin, na primer udeležencem narodnoosvobodilne vojne, vojnim veteranom, bivšim vojaškim zavarovancem, upravičencem do višjega zneska po zakonu o popravi krivic, izjemne pokojnine in tako dalje. 26 tisoč 300 je bilo takšnih upokojencev. Jaz se ne bom na tej točki spuščala v razloge, zakaj takšno selektivno nižanje pokojnin, pa vendar vse nakazuje na to, da je bilo ozadje tudi neke vrste ideološki boj. Ampak ne bom danes o tem. Ničkolikokrat smo v okviru poslanske skupine zelo jasno povedali, da takšnemu početju nasprotujemo. Trikrat smo z lastnim predlogom zakona poskušali popraviti napako, pravim napako, ki jo je storila prejšnja vlada, ampak žal nismo dobili zadostne podpore, ker smo bili takrat kot opozicijska stranka v manjšini. Potem se je zgodilo, da je varuhinja človekovih pravic na več tisoč prošenj prizadetim upravičencem vložila zahtevo na Ustavno sodišče po presoji tega zakona. Ustavno sodišče je odločilo, da je ZUJF v tem delu res v nasprotju z ustavo. In to, kar je danes pred nami, je popravek tega protiustavnega zakona. Odločba Ustavnega sodišča sicer pravi, da niti ne bi bilo treba posebnega zakona, kajti odločba Ustavnega sodišča je sama razveljavila sporne člene zakona oziroma tri odstavke spornega 143. člena, pa vendar, kot je dejala tudi ministrica, vladna koalicija se je odločila, da je prav, da popravimo storjeno napako oziroma krivico tudi tistim, ki nimajo pravnomočnih odločb. Tistim, ki niso vložili pritožbe na omenjeni 143. člen. Gre za neke vrste tehnični zakon, ki, kot rečeno, popravlja krivico vsem upravičencem. Ti bodo dobili pokojnine izplačane v dveh delih, se pravi za nazaj. Prvi del v juliju in drugi del v prihodnjem letu. Da strnem, ker verjamem, da smo okoli tega zakona povedali praktično vsi skupaj že toliko, da niti ni treba več govoriti. Samo upam, da v bodoče tovrstnega početja ta državni zbor ne bo več odobraval. Za konec morda beseda ali dve o politični odgovornosti. Veste, gre za odgovornost za rezultate pravičnega delovanja in izvrševanja neke politike. Medtem ko nekateri, ki so najbolj odgovorni za takšno protiustavno početje, pridejo pred Državni zbor in rečejo: "Dobro jutro," si jaz upam, četudi nisem neposredno odgovorna za sporen zakon, reči opravičilo državljankam in državljanom. Opravičilo, ker je Državni zbor sprejel protiustaven zakon in jih s tem prizadel dvakrat. Upam, kot rečeno, da nova vladna koalicija takšnih zakonov ne bo podpirala. V Pozitivni Sloveniji absolutno podpiramo ta zakon in podprli bomo tudi amandma, ki je predlagan, ker popravlja, kot rečeno, krivice.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov dr. Andreja Črnak Meglič.
Lepo pozdravljeni, ponovno. Spoštovani! Prehajamo na sklepno dejanje odpravljanja posledic krivičnega 143. člena Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki je odvzel nekaterim upokojencem pod posebnimi pogoji njihove pokojnine. Z zakonom o odpravi posledic razveljavitve drugega, tretjega in četrtega odstavka 143. člena ZUJF bomo povrnili odvzete dele pokojnin v času od uveljavitve tega spornega člena zakona do uveljavitve odločbe Ustavnega sodišča, ki je razveljavilo omenjeni člen zakona. Socialni demokrati smo že ob sprejemanju Zakona o uravnoteženju javnih financ opozarjali, da argumenti za selektiven pristop pri zniževanju pokojnin niso utemeljeni, zato je znižanje pokojnin diskriminatorno in tudi protiustavno. Predlagatelja smo opozarjali na posledice sprejemanja takšne odločitve, toda deloval je po principu: če bo uspelo, bo uspelo, če ne bo uspelo, ne bo uspelo. Po uveljavitvi ZUJF smo v zakonodajni postopek trikrat vložili spremembe, ki bi to neargumentirano neenakost odpravile. Sredi uveljavitve oziroma obravnave tretje novele pa je Ustavno sodišče sprejelo odločbo, s katero je razveljavilo drugi, tretji in četrti odstavek spornega 143. člena. Ustavno sodišče je torej ugotovilo to, kar smo trdili ves čas, da je ta člen zakona protiustaven. Ustavno sodišče v odločbi nalaga Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, da vsem, ki so jim bile pokojnine znižane, izda nove odločbe in z njimi določi enako višino pokojnin kot pred znižanjem. Hkrati pa Ustavno sodišče prepušča zakonodajalcu odločitev, ali bo s posebnim zakonom uredil vračilo razlike premalo izplačanih pokojnin za nazaj, torej za čas od uveljavitve ZUJF do razveljavitve spornega 143. člena. Vlada, in njene namere podpiramo, se je odločila, da v izogib neenakemu urejanju povračil poenoti način izplačil in pravico prizna vsem prizadetim, tako tistim, ki so vložili pritožbo na odločbo o znižanju pokojnin, kot tistim, ki tega niso storili. Zaradi javnofinančnega položaja je bila v dialogu z zainteresiranimi ciljnimi skupinami pripravljena rešitev, s katero se delne razlike izplača letos, drugi, večji del, pa v letu 2014, ko bo finančni položaj države stabilnejši. Socialni demokrati, kot rečeno, takšno rešitev pozdravljamo, zato bomo zakon podprli, podprli pa bomo tudi amandma, ki ureja povračilo prispevkov na način, da ne bo prizadel prejemnikov bistveno bolj kot ostalih kategorij zavezancev za dohodnino. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Državljanske liste, gospa Kristina Valenčič.
Hvala za besedo. Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, ministrica s sodelavcem, kolegice in kolegi! O tako imenovanem ZUJF je bilo v tem letu, odkar je bil sprejet, porabljenega ogromno časa za razprave, povedano je že skoraj vse, tako s strani poslanskih skupin, upravičencev, širše javnosti in ne nazadnje tudi s strani Ustavnega sodišča, zato bo stališče Državljanske liste kratko in jasno. Poslanke in poslanci Državljanske liste bomo Predlog zakona o odpravi posledic razveljavitve drugega, tretjega in četrtega odstavka 143. člena ZUJF podprli, ravno tako tudi vloženi amandma koalicije. Gre za tehnični zakon, ki je nastal kot posledica odločitve Ustavnega sodišča in katerega cilj je, da se odpravi neustavnost in diskriminatornost pri obravnavi prejemnikov pokojnin po 232. členu ZPIZ-1 oziroma 161. členu ZPIZ-2. Sedaj imamo črno na belem, da kljub zaostreni finančni situaciji v Sloveniji niso dopustni ukrepi in rešitve, ki ne spoštujejo človekovega dostojanstva, ki so neskladni z načelom socialne države, načelom enakosti in sorazmernosti. Kljub vsem naporom Državljanske liste za uravnoteženje javnih financ in postopno znižanje javnega primanjkljaja tako v prejšnji kot sedanji koaliciji je spoštovanje načel pravičnosti, uravnoteženosti, zaupanja v institucije države in enake obravnave pred zakonom na prvem mestu. Zato, kot rečeno, podpiramo predlog zakona.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Jakob Presečnik.
Še enkrat hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Gospa ministrica s sodelavcem, kolegice in kolegi! Z zakonom, ki je pred nami, bomo zagotovili odpravo posledic nesorazmernega posega v pokojnine na trajni osnovi, ki so delno ali v celoti financirane iz proračuna Republike Slovenije. Pravico do pokojnine po 232. členu ZPIZ-1 oziroma 161. členu ZPIZ-2 se bo ponovno lahko izvrševalo za vse upravičence na podlagi enake obravnave. Temu je zagotovo težko nasprotovati, kako pa vpliva taka rešitev na državni proračun, je pa seveda druga zgodba. Gre torej za dobrih 19 tisoč upravičencev do pokojnin, za izplačilo katerih zagotavlja država sredstva iz državnega proračuna, med katere, na primer, sodijo pokojnine udeležencev narodnoosvobodilne vojne, vojnih veteranov, bivših vojaških zavarovancev JLA, upravičencev do višjega zneska po Zakonu o popravi krivic in izjemne pokojnine. S predlogom zakona bo pri priznavanju ali odmeri pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja pod posebnimi pogoji upoštevano načelo enake obravnave in nediskriminacije. Zato zakon ureja način in višino vračila neizplačanih delov pokojnin za vse upravičence, ne glede na to, ali je bil njihov postopek pravnomočno že zaključen ali ne. Kot razlog za nujni postopek Vlada navaja prvi odstavek 143. člena Poslovnika Državnega zbora, in sicer da naj bi bil zakon potreben za preprečitev težko popravljivih posledic za delovanje države, kar v naši poslanski skupini sicer razumemo v smislu odprave protiustavnosti, ki jo je ugotovilo Ustavno sodišče. Poleg tega, da bo zakon odpravil oziroma preprečil škodo, ki bi jo utrpeli prej navedeni prejemniki nekaterih pokojnin, financirani iz proračuna, pa bo zakon določil odložitev izplačil oziroma poplačilo v dveh obrokih, saj v proračunu potrebnih sredstev za vračilo odvzetih sredstev ni predvidenih. Spoštovani! Ob tem zakonu pa moram vendarle opozoriti tudi na veliko skupino ljudi, okrog 17 tisoč jih je, ki so enako kot našteti prej po 59. členu ZPIZ prejemali iz proračuna skromnih 188 evrov državne pokojnine, ki pa je bila leta 2010 s sprejetjem nove socialne zakonodaje enostavno ukinjena. Poslanci SLS smo sicer uspeli z amandmajem k novemu pokojninskemu zakonu ZPIZ-2 kasneje dodati določbo vsaj za takratne prejemnike oziroma upravičence, pa je potem pokojninsko zakon na referendumu padel in je zato ukinitev državnih pokojnin začelo veljati s 1. 1. 2012. Tudi tukaj bi si želeli sklepnega dejanja krivične odločitve. Skratka, v Poslanski skupini SLS bomo podprli predlog zakona, saj gre za izvajanje ustavne odločbe, kljub temu pa pričakujemo, da bo ministrstvo vsaj pri spremembi socialne zakonodaje, ki je napovedana, predlagalo popravo krivične ureditve tudi za bivše prejemnike državnih pokojnin, ki mnogi sedaj životarijo, saj so jim tista skromna sredstva predstavljala rešilno bilko za preživetje in si ne morejo privoščiti niti najnujnejšega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, mag. Jana Jenko.
Gospa podpredsednica, hvala lepa za besedo. Vsem še enkrat lep pozdrav! Za popravo protiustavnosti Zakona za uravnoteženje javnih financ v drugem, tretjem in četrtem odstavku 143. člena je Vlada pripravila tako imenovani tehnični zakon, ki bo na izvedbeni ravni realiziral razveljavitev teh odstavkov. Ustavno sodišče je določilo tudi način izvršitve svoje odločbe, in sicer tako da je Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje naložilo izdajo novih odločb vsem tistim upokojencem, katerim je bila pokojnina z ZUJF znižana. Ko je Ustavno sodišče razveljavilo same določbe zakona, je izhajalo iz načela enakosti. Kakršna koli selekcija in neenaka obravnava v okviru neke določene skupine, v tem primeru torej uživalcev pokojnin, ki nimajo podlage v plačanih prispevkih in izplačilo katerih zagotavlja državni proračun, je nedopustna. S tem se v Poslanski skupini DeSUS strinjamo in pozdravljamo predlog Vlade, saj zakon enako obravnava vse prejemnike pokojnin, ki so bile usklajene po razveljavljenih določbah ZUJF, saj bi bili sicer zopet v neenakem položaju upravičenci, ki so zoper odločbo o znižanju pokojnin uveljavili pravna sredstva, ter upravičenci, ki takih pravnih sredstev niso uveljavljali in so njihove odločbe postale pravnomočne. Če bi prišlo do delitve med tema dvema skupinama upokojencev, bi znova prišlo do neustavnosti, česar pa seveda nikakor ne smemo dovoliti. ZPIZ odločbo Ustavnega sodišča že izvaja. Aprilske pokojnine so že izplačane tako, kot da ZUJF nikoli ni bilo. Zdaj je potreben še naslednji korak, povračilo razlike do polne pokojnine za nazaj, do uveljavitve ZUJF. Tudi to je predvideno v tem zakonu in sicer postopno, 20 % v letošnjem letu, preostalo pa v prihodnjem letu. Sredstva v višini približno 23 milijonov evrov se bodo prerazporejala v okviru že sprejetih proračunov za letošnje in prihodnje leto. Poslanska skupina DeSUS seveda namenja vso podporo temu zakonu, hkrati pa pozdravljamo tudi potrpežljivost prizadetih upokojencev, saj so, ko smo iskali rešitve, kako krivice poplačati, bili pripravljeni na vračilo celotne razlike glede na javnofinančno stanje v državi nekaj časa počakati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije, gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovana ministrica z ekipo, kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji spoštujemo avtonomijo sodne veje oblasti, še posebej pa priznavamo avtoriteto Ustavnemu sodišču Republike Slovenije, tudi kadar nismo najbolj zadovoljni z njihovimi odločitvami. Ravno zaradi tega bomo predlog zakona, ki ureja vračilo razlike med izplačanimi pokojninami in višino pokojnin pred sprejemom ZUJF, vsem upravičencem po 143. členu ZUJF podprli. Ob tem pa Vladi polagamo na srce, breme krize mora biti po mnenju Nove Slovenije pravično porazdeljeno med vse družbene skupine. Družine, javni uslužbenci in funkcionarji že vse od sredine lanskega leta prispevamo k odpravi krize in s tem zakonom prevzemamo še dodatno breme. Medtem ko upokojenci z visokimi pokojninami, še posebno tisti, ki jim pokojnine ne temeljijo na vplačanih prispevkih, glede na odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije in sedaj predlagani tehnični zakon za odpravo posledic razveljavitve drugega, tretjega in četrtega odstavka 143. člena, ne prispevajo enakovrednega deleža k reševanju krize. Dejansko ne prispevajo nič v primerjavi s preobremenjeno aktivno generacijo, predvsem srednjim razredom. V Novi Sloveniji enostavno moramo omeniti še eno krivico, ki bo nastala s tem povračilom že prej omenjenih pokojnin, upokojenci bodo dobili ves denar nazaj. Kdo pa bo vrnil denar tistim prejemnikom državnih pokojnin, ki so jim bile le-te vzete z letom 2012? In to so predvsem nemočni ljudje, ki tiho trpijo, ne kričijo po ulicah in medijih in tudi niso zanimivi za širšo javnost. To se nam ne zdi pravično in v Novi Sloveniji pričakujemo, da bo Vlada nemudoma pripravila zakonske rešitve, po katerih bodo upokojenci z visokimi pokojninami, ki v večini ne temeljijo na vplačanih prispevkih, nosili svoj delež pri reševanju krize. Zlasti je smiselno poseči v visoke pokojnine, po progresivni lestvici, torej po podobnem principu kot pri posegih v plače javnih uslužbencev in funkcionarjev. Tudi Ustavno sodišče je takšno rešitev omenil kot ustavno sprejemljivo. Vsekakor pa varčevalni ukrepi nikakor ne smejo poseči v zniževanje socialne varnosti tistih upokojencev, ki prejemajo pokojnine do višine praga revščine, to je do 600 evrov mesečno. V Novi Sloveniji pričakujemo od Vlade predloge, kako bodo upokojenci z visokimi pokojninami prevzeli svoj delež bremena pri reševanju krize v državi. Osnovna načela medgeneracijskega sožitja to pričakujejo in zahtevajo tudi od njih.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženem amandmaju. V razpravo dajem 3. člen ter vloženi amandma poslanskih skupin Pozitivne Slovenije, Socialnih demokratov, Državljanske liste, Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Želi kdo razpravljati? Želi. Torej prosim prijavo na razpravo. Prijavljenih je 6 razpravljavcev. Prvi ima besedo gospod Dragan Bosnić.
Hvala za besedo. Amandma bom seveda podprl. O vzrokih verjetno ni treba kaj dosti na dolgo in široko govoriti, ker odpravlja nekaj, kar jaz mogoče ne bi imenoval napaka. Napaka je mila beseda. Če povežem s prejšnjo razpravo, tu smo govorili o zagovornikih otrok in odrasli se od njih razlikujemo po tem, da ravnamo z vpogledom, se pravi, kar napravimo, napravimo odgovorno z vpogledom. Otroci delujejo po principu poskus – napaka. Kot je prej predsednica odbora povedala, tega ne poimenujem kot napako, ampak kot nek poskus, ki lahko gre ali ne. Se pravi, če zavijem v enosmerno cesto in vidim, da sem v enosmerni, se bom ustavil im šel nazaj, ne bomo nadaljeval. In naša opozorila so šla v to smer diskriminatornosti in protiustavnosti, to sta dve ključni zadevi. Še enkrat, ni šlo za napako, težko bi našel besedo, s katero bi opredelil, za kaj je šlo. Mislim, da so razpravljavci pri predstavitvah stališč nekaj povedali, ampak skrajni čas, da se, kar koli že to je, popravi, zato bom podprl amandma.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jerko Čehovin.
Najprej naj tudi jaz povem, da bom ta amandma podprl, vendar pa pri tem ne želim povedati, da je ta sklep Ustavnega sodišča pravzaprav bil tisto, kar smo pričakovali. Še to naj rečem, da pri takih stvareh je res opomin vsem skupaj, ker s tako lahkoto pritiskamo tipke, kljub temu da smo bili opozorjeni, da obstaja velika verjetnost, da je tak ukrep oziroma to določilo zakona vneseno v nočni seji, takrat na majski seji pri ZUJF, da ni samo diskriminatorno, ampak protiustavno. To pomeni, da tisti, ki ste se takrat odločili, da kljub temu opozorilu glasujete za ta famozni 143. člen, ste to dejansko, kot je moj predhodnik že povedal, storili to naklepno. To pa seveda pomeni, da smo naklepno kršili človekove pravice, opredeljene v 14., 18. členu ustavnega zakona, ki je bil kot priloga k naši ustavi sprejet takrat po osamosvajanju. Ta ustavni zakon, mimogrede, je bil tudi pogoj za to, da je takratna nova država sploh dobila priznanje ostalih držav po svetu, zaščitila je nekatere skupine ljudi, za katere bi bilo moč domnevati, da jim bodo utegnile kdaj v prihodnosti biti kršene njihove človekove pravice. To se je na žalost zgodilo. Zato osebno ne želim dosti več o tem razpravljati, ampak še enkrat ponavljam: kadar je pred nami nek predlog zakona, v katerem so mogoče kršene človekove pravice – in to se v tem parlamentu ni zgodilo prvič –, imejmo resnično tresočo roko prej, ko pritiskamo na tipke, ne glede na razne dogovore in razgovore. Ne nazadnje, če smo čisto iskreni, mi ko smo sprejemali – in tudi ne rečem, da takrat niste imeli dobre namene, da boste pač te javne finance nekako uskladili z možnostmi, vendar ne morejo biti javne finance nad človekovimi pravicami. Mislim, da tu velja neka zaveza in tudi neko pravilo za vse. Mi smo si na ta način sposodili denar pri teh upokojencih, sposodili smo si ga in si ga še vedno sposojamo, zato ker je pač situacija taka, da ga ne moremo vrniti takoj, ampak ga bomo večinski del vrnili šele naslednje leto. Zato sem že na samem odboru rekel, kljub temu da sem vseskozi nasprotoval temu določilu, da se opravičujem vsem tistim, ki so bili prizadeti, hkrati pa jih tudi prosim za razumevanje, da tega ne moremo storiti takoj. Torej, da do povračila ne pride takoj, v enem paketu. In to, kar je pravzaprav še najslabše. Vse tiste hvale, koliko smo prišparali z ZUJF in tako naprej pri takih določilih, to je zdaj že drugo določilo Ustavnega sodišča, ki nam izmaliči sliko prihrankov, ki smo jih tako vehementno zagovarjali in se z njimi hvalili pri sprejemanju ZUJF. To so okostnjaki, ki padejo iz omar, in samo vprašanje je, kdaj nam bo še kakšen padel. Zato še enkrat apeliram na vse zavestne državljane, zlasti pa na parlamentarce, da naj se s tako prakso v prihodnosti neha. Poudariti želim, da so človekove pravice ponovno bile temelj, na katerih je bila ta država zgrajena. Zato jih spoštumo!
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mirko Brulc.
Spoštovani! Za sprejem tega zakona ni bil razlog varčevanja, to je treba vedeti. Razlog je bila lustracija in to sem že takrat povedal. Takrat ste nam razlagali, da tisti, ki sem jim znižujejo pokojnine, niso vplačevali v pokojninski sklad. Naj kar preberem, kdo so to: udeleženci narodno osvobodilne borbe, španske vojne, narodni heroji, nosilci partizanske spomenice, interniranci, begunci, delovni interniranci, upokojeni po Zakonu o pravicah pokojninskega in invalidskega zavarovanja vojaških zavarovancev, delavci organov za notranje zadeve, zavoda za prestajanje kazni, zapora, upravičenci do dela pokojnine za upoštevanje obdobja aktivne vojaške službe v nekdanji JLA, upravičenci do višjega zneska po Zakonu o popravi krivic, administrativno upokojeni po Zakonu o notranjih zadevah, prisilno mobilizirani, izvajalci izjemnih pokojnin in tako dalje. Že takrat sem rekel, kako lahko tisti, ki je bil interniran v Dachau, vplačuje pokojninski sklad. Kako bi lahko? Se pravi, ne morete negirati, da ni bil namen popolnoma drug, ne pa varčevanje. Tudi ta rez za upravičeno obremenitev državnega proračuna, ki se nam sedaj dogaja, je seveda prispevek prejšnje vlade k slabi fiskalne situaciji v državi. Ker če ne bi teh mahinacij počenjali, bi to izravnavo imeli že kdaj urejeno. Zato pa tudi protestiram in ni pošteno, da jih danes nekateri označujete kot kričači z ulice. To niso kričači. To so ljudje, ki so vredni spoštovanja, zato bom amandma in ta zakon podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Spoštovana gospa ministrica, poslanke in poslanci! Ob obravnavanju predloga tega zakona in amandmaja želim opozoriti, da smo enako, kot bomo storili s tem zakonom, dolžni popraviti krivico, ki se je zgodila pri ukinitvi državne pokojnine preko 15 tisoč prejemnikom. Z uvedbo nove socialne zakonodaje so zakoniti prejemniki s 1. 1. 2012 izgubili zakonito določeno pravico do skromnih 188 evrov lastnih dohodkov na starost, ko niso več zmožni delati. To pravico so imeli na podlagi 59. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju 1, torej zakonito, enako, kot imajo pravico tisti upokojenci, ki se jim s tem zakonom vrača del znižane pokojnine. Zelo boleče in krivično je zame in za poslance Slovenske ljudske stranke, da se tu odločamo o vračilu pokojnin, ki bodo ponovno nato dosegle znesek od 622 do celo preko tisoč 450 evrov, brez slabe vesti pa ste takrat glasovali za ukinitev 188 evrov državne pokojnine, kar je bil za veliko večino od takratnih 17 tisoč upokojencev prejemnikov edini vir sredstev za preživetje. Spoštovana ministrica, spoštovani poslanke in poslanci, sprašujem vas ali bomo zmogli toliko poštenosti in pri spremembah socialne zakonodaje popraviti to krivično ukinitev državnih pokojnin. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se sprašujemo, ali ti državljani nimajo pravice do načela enake obravnave in nediskriminacije, ki ga Vlada in ministrstvo navajata kot temeljno načelo in namen zakona, ki je danes pred nami, torej zakona o odpravi posledic razveljavitve drugega, tretjega in četrtega odstavka 143. člena Zakona za uravnoteženje javnih financ. Sprašujem vas, ali ti nekdanji zakoniti upravičenci ne zaslužijo opravičila, kot ste ga nekateri izrekli tem 26 tisoč upravičencem, za katere danes popravljamo zakon. Zato povsem upravičeno pričakujemo, da se popravi krivica vsaj še živečim nekdanjim prejemnikom, saj sem prepričan, da je šlo pri ukinitvi državne pokojnine ravno za neenakopravno obravnavo prejemnikov pokojnin. Takratni minister je zatrjeval, da bodo vsi, ki so potrebni pomoči, zagotovo dobili socialno pomoč. V teh letih od uveljavitve nove socialne zakonodaje smo dobili številne dokaze o nasprotnem. Še vedno dobivamo poslanci pisma prizadetih, ki so ostali brez tistih skromnih sredstev in živijo na robu preživetja. Zato vas tudi ob obravnavi tega zakona, spoštovana gospa ministrica, pozivam, da pri pregledu in pripravi nujnih popravkov socialne zakonodaje, ki se pripravlja, kot nam je znano, vključite popravo krivične določbe in popravite krivico vsem še živečim takratnim upravičencem do državne pokojnine, ki so jo prejemali po 59. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Amandmaju v Slovenski ljudski stranki ne bomo nasprotovali, saj je vsem upokojencem treba nameniti pozornosti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala, gospa predsedujoča, za besedo. Lepo pozdravljena gospa ministrica s sodelavcem in seveda poslanske in poslanci! 143. člen ZUJF je v nasprotju z ustavo, je ugotovilo Ustavno sodišče. Če se spomnite, sem ob sprejemu tega zakona v Državnemu zboru povedala, da menim, kot pravnica se tudi ne strinjam, da zakonodajno telo sprejema zakone, ki niso usklajeni z ustavo oziroma ki so v nasprotju z ustavo. Takrat je bilo povedano, da če je temu tako, da bo to potem povedalo Ustavno sodišče. Še enkrat; menim, da je pomembno, da se mi, ko sprejemamo zakone, odločamo o tem oziroma sprejemamo takšne zakone, ki so z ustavo usklajeni. Mislim, da nimamo te pravice, da nalagamo Ustavnemu sodišču dodatne naloge, ko že vnaprej vemo, da nekaj ni v redu. Torej, še enkrat, veseli me, da je Ustavno sodišče ugotovilo, da je ta zakon v 143. členu neustaven in da je naročilo, da se napake odpravijo. Kajti z ZUJF smo, predvsem s tem 143. členom, ljudi obravnavali diskriminatorno. Nekatere smo lustrirali. Gospod Brulc je v svojem izvajanju malo prej naštel vse te skupine, zato bom ta del svoje razprave opustila. Povedala bi še to oziroma ponovila, da smo s tem zakonom kršili človekove pravice, ki jih državljanom zagotavlja Ustava Republike Slovenije. Vsem tem ljudem se moramo opravičiti. Sama se danes vsem opravičujem, čeprav, kot sem rekla, tega zakona takrat nisem podprla.Zakon in amandma bom podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Uvodoma naj povem, da bom podprla amandma, ki zagotavlja enako davčno obravnavo vseh upravičencev po dohodninskem zakonu, to nam je nekako ušlo pri primarni obravnavi na odboru. V nadaljevanju pa bi povedala, da nič ni narobe, če pač tisti, ki je na oblasti, ki je odgovoren za to, da mora gledati na javne finance, jih uravnotežiti in tako naprej, išče rešitve, ki na ustavnopraven način obremenjujejo posamezne kategorije ljudi. Kajti, če bi rešitev, ki ste jo uporabili na selekcionirani skupini upravičencev, uporabili na celotni skupini upokojencev, to ne bi bilo protiustavno. Protiustavno je bilo zato, ker ste se specificirali na določeno skupino in ta skupina, roko na srce, je imela močan ideološki predznak – tisti, ki vam niso bili všeč. Neprestano se ponavlja v tej dvorani, da gre za upravičence, ki svojih pokojnin niso zaslužili. Ali vam niso novinarji že ničkolikokrat povedali, zakaj je teh različnih 45 skupin v tej skupini upokojencev pod posebnimi pogoji. Različni so razlogi za to, ampak ti ljudje so svojo pokojnino zaslužili. Oni so vplačevali prispevke, enkrat v drugih republikah, drugič so jih vplačevali pod posebnimi pogoji, ki jih je določila država, zaradi razlogov, ker so na drugačen način prispevali tej državi, in tako naprej. Na vsak način pa so v blagajne prispevali in zato jim pokojnina tudi pripada. Torej, če pozivate, da naj se gre v obremenjevanje upokojencev za naprej, da naj prispevajo večje breme, bi vam morala najprej povedati, da upokojenci že prispevajo, kajti njihove pokojnine se ne valorizirajo, tisti najbogatejši pa niso upravičeni do prejemanja dodatka za rekreacijo. Ne govoriti, da ne prispevajo – prispevajo! Toda, če bi se razmišljalo o kakršni koli rešitvi obremenjevanja upokojencev, ki prejemajo višje pokojnine, potem moramo razmišljati o vseh upokojencih, sicer bomo ponovno v protiustavnem položaju. Druga stvar. Tale hec ni bil poceni. Po oceni ZPIZ je bilo za ta manever, to napako, to protiustavnost porabljenih milijon evrov. Kajne, kako krasno bi jih lahko uporabili za kakšne druge stvari?! Da ne govorim o moralni škodi, ki smo jo prizadeli tem ljudem, prizadeli njihovo človeško dostojanstvo. Mislim, da je to tisto, kar je najhujše. Tudi jaz, čeprav sem si od prve sekunde naprej, od tiste nočne seje naprej, prizadevala, da to ne bo sprejeto, se globoko opravičujem za vse trpljenje, ki smo ga povzročili. Napad je najboljša obramba. Ja, kolegi iz Slovenske ljudske stranke, državne pokojnine so bile uvedene z Ropovo reformo in Svetlikova pokojninska reforma je predvidevala, da se ohranijo. Je ta koalicija kriva, da je padel pokojninski zakon? In če ste menili, da je to tako narobe, zakaj pri uveljavitvi ZPIZ-2, ki ga je pripravil minister Vizjak, niste tako glasno vpili, kot vpijete danes?! Tam ste imeli vse možnosti, da bi to popravili, če je bil to vaš namen. Opozorila pa bi, da pri državnih pokojninah, kakor koli jih lahko z empatijo obravnavamo, gre za upokojence, ki niso vplačali niti tolarja, niti evra v pokojninsko blagajno! To pa je velika razlika v primerjavi z upokojenci, ki jih obravnavamo danes. Skratka, kot sem rekla, ko mački stopiš na rep, zacvili. Dajmo, končajmo to sago, to dramo, posujmo se s pepelom in se zavežimo, da v tem parlamentu niti enkrat več ne bomo sprejeli rešitev, ki so protiustavne! Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da je želja po razpravi, zato odpiram prijave k razpravi, seveda v okviru razpoložljivega časa poslanskih skupin. Imamo tri prijavljene razpravljavce. Prvi ima besedo gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo. Glede na to, da sem že dolgo v tej hiši, še nikoli nisem glasno vpil na kogar koli. Tako kolegica pred menoj, če je bila ta pripomba namenjena meni, potem ni šla v pravo smer, glede državnih pokojnin, ampak – ja, rekli ste, da je državno pokojnino vrnila nazaj Svetlikova pokojninska reforma. To je res, saj to sem tudi poudaril v mnenju poslanske skupine. Ja, tista reforma; ampak seveda na našo zahtevo, ker je bil osnovni pogoj za to, da poslanska skupina podpre takratni pokojninski zakon. To je bil naš pogoj, da podpre pokojninski zakon, če se vrne nazaj državna pokojnina, ki je bila odvzeta ne v pokojninski reformi, ampak v zakonu o socialno varstvenih prejemkih, približno tak naslov je, ki je bil pa sprejet že približno leto prej. Tudi sem poudaril, večkrat poudarjam, da je žal tista pokojninska reforma padla na referendumu. Očitek je padel, zakaj nismo pri drugi pokojninski reformi [[...]]Dobili smo pojasnilo, dobili smo informacijo, da glede na to, da je že uveljavljeno to odvzetje državne pokojnine, da ga v tem trenutku ni bilo mogoče več vrniti. Takšno nam je bilo dano pojasnilo. V prvem primeru, pri prvi pokojninski reformi, pa je bila sprejeta še v času oziroma potem zavrnjena v času še neuveljavljanja takratnega zakona o socialnovarstvenih prejemkih. Ampak, glejte! Trdno sem prepričan, če bi se našel kdo, ampak v tem primeru gre za ljudi, ki so na tem spodnjem robu, ki izredno težko flikajo, zaključujejo mesec z mesecem, v glavnem ni se našel očitno nihče, ki bi sprožil kakšno ustavno vprašanje, ustavni spor. Prepričan sem, da če bi bilo to izvršeno, če bi kdo ta problem sprožil na Ustavnem sodišču, da bi enako ali podobno obravnavali, kot danes obravnavamo ta tako imenovani tehnični zakon. V tem je problem in v tem je bolečina pri teh ljudeh, ki tudi pisarijo obupana pisma, niti ne kličejo, ampak vsake toliko časa seveda poslanci, pa zagotovo ne samo mi, dobivamo pisma v neki žalosti, neki nemoči. Še nekaj je; vsi ti ljudje zagotovo, tako kot vsi starejši ljudje, imajo, imamo neke nepremičnine, ki same po sebi ne dajo zagotovo nič in vsi ti ljudje se bojijo zaprositi za socialno pomoč zaradi tega, ker se enostavno bojijo, da jim bo tisto malo premoženje, mala eventualna nepremičnina, neka njiva, da rečem, nek mali travnik, da bo še ta odvzet njihovim potomcem, takrat ko bodo sami umrli in ko ne bodo več koristili kakršnih koli socialnih pomoči. V tem je seveda problem [[...]]
Gospod Presečnik, če bi se, vljudno prosim, opredelili na ta amandma [[...]]
[[...]]nimam podatkov, koliko je teh ljudi. Kar pa se tiče amandmaja – hvala lepa za opozorilo, me je malo zaneslo –, kar pa se tiče amandmaja, mu ne bom nasprotoval, zaradi tega ker ureja tudi probleme okrog dohodnine. Vidi pa se, da ste podpisniki amandmajev poskrbeli resnično za vsak cent, za vsak evro, ki bi lahko koga prikrajšal – pa se bom vrnil nazaj; pri državni pokojnini nam je pa tega bolj malo mar. Pa se opravičujem tistim, ki pri takratni razpravi in sprejemanju zakona o socialnovarstvenih prejemkih niste sodelovali, ker se je to dogajalo prejšnji mandat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo je želela gospa ministrica dr. Anja Kopač Mrak.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Dragi poslanci in poslanke! Najprej bi rekla, da sem vesela tega, da ni več nasprotovanja v tej dvorani zaradi tega, da je zavedanje, da na nek način stvari, ki se ugotovijo, da so neustavno, je treba rešiti. Res pa ne bi želela, da razpravljamo o situacijo, v kateri je ta država, na način, da se ena kategorija ljudi do druge kategorije ljudi, v smislu nekdo ima višjo pokojnino, niso pomembni razlogi, zakaj je višja pokojnina, in v bistvu dobivajo nekaj na račun tistih, ki imajo manj. Mislim, da na položaju v tej državi, v stanju, v kakršnem je ta država, da si tega več ne moremo dovoliti zaradi tega, ker edino skupaj – ne, da postavljamo eno kategorijo proti drugi – lahko zmoremo za ta izhod in da damo ljudem občutek, da bo vsak prispeval v skladu z nekim načelom pravičnosti. Seveda neke razprave o ideoloških razlogih, takih ali drugačnih – saj ne govorim, da je zakonodajalec, takrat ko je to sprejemal, to zanalašč tako naredil, ampak dejansko imajo vsi ljudje, ki se jih to zadeva, ta občutek in ta občutek ne more voditi te države k nekemu izhodu iz krize. Vseeno sem vesela, da ta razprava danes ni še hujša. Lahko bi bila, ni in upam, da bo tudi v prihodnje, ko bomo razpravljali o takih stvareh, da bomo lahko ta ideološka nestrinjanja zbližali in ne bomo razdvajali ljudi, ker ta država – samo dva milijona nas je – enostavno tako razklana ne more iziti iz krize. Kar se pa tiče državnih pokojnin, bi pa rada povedala vseeno, da ne bi želela, da se torej primerja to kategorijo s tistimi, ki so bili upravičeni do državne pokojnine. Zakaj ne? Zaradi tega, ker v bistvu pri državnih pokojninah ni šlo za ukinitev te pravice. Šlo je za prenos te pravice v socialno zakonodajo in podatki kažejo, da na 31. 12. 2011 je bilo 14 tisoč 172 uživalcev državne pokojnine. Odpovedalo se je tej pravici 2 tisoč 156 uživalcev, medtem ko je na dan 10. 5. 2013 po socialni zakonodaji med temi 14 tisoč prejemalo 9 tisoč 855 državno pomoč, 142 izredno denarno socialno pomoč in 785 varstveni dodatek. Torej je šlo za preusmeritev njihove pravice v drug zakon in predvsem, kar je pomembno, je predvsem to, da so bili ti, ki so prejemali državno pokojnino, na enak način obravnavani. Ustavno sporno, kar je povedalo Ustavno sodišče, je predvsem to, da se je prejemnike pod posebnimi pogoji obravnavalo različno, čeprav je njihov položaj enak. Ker namreč, ko ste sprejeli ZUJF in 143 člen, ste rekli, da nekatere kategorije so pa iz tega znižanja izvzete; in to je ključ problema. Ni problem znižanje, problem je, da pač vse obravnavaš na enak način. Zato vseeno ne moremo enačiti tiste, ki so imeli pravice do državne pokojnine, s temi, ki jim je bila odvzeta v 143. členu. To pa vsekakor ne pomeni, da ko bomo socialno zakonodajo popravili, ne bomo pogledali tisto, kjer kaže očitno, da so starejši v slabšem položaju. Ni bil to namen in tukaj bo prišlo do določenih sprememb. Seveda računam, da boste v Državnem zboru te spremembe podprli. Nikakor pa ne, ker potem se ljudje čutijo, tisti ki so izgubili morda pravico do državne pokojnine, se čutijo, kot da oni sedaj prispevajo k tem, ki bodo pa to dobili. S tem samo razdvajamo ljudi in mislim, da res ni čas, ko si lahko tak način delovanja še privoščimo, če želimo iziti iz krize. Pozdravljam pa vso podporo zakonu in hvala zanjo.
Hvala lepa, gospa ministrica. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Gospa ministrica, kolegice in kolegi! Podpiram amandma, ki ureja dohodnino na tem področju oziroma povezan z modifikacijo 143. člena ZUJF. Ob tem pa naj rečem, da z velikim zadovoljstvom in veseljem tudi podpiram ostale amandmaje in celoten zakon, modifikacijo 143. člena, ker sem prepričan v to, da bo s tem odpravljena krivica, ki je bila storjena vsem tistim 12 tisočim, ki prejemajo pokojnino po nekem drugem kriteriju; kriteriju, ki je bil prepoznan v tej državi za upravičen kriterij za to pokojnino. Seveda nobeno varčevanje ne opravičuje kršitev človekovih pravic in teptanje človeškega dostojanstva. Ob tem, ko razpravljamo o tem členu oziroma o temu zakonu in popravi krivic, si želim nekako odcepiti in odmisliti to, da so temu pogojevali neke ideološke sprege. Zelo težko je, ker sem sin partizana in ne nazadnje tudi nosilec statusa veterana 1991, zelo težko je, ampak vseeno mislim, da je načrtovalec in predlagatelj tega člena oziroma tega zakona takrat posegel zelo nepremišljeno in v želji, da bi s čim boljšimi ukrepi čim prej pomagal pri varčevanju. Torej s tem sem popolnoma razčistil. Imam poseben sentiment do ljudi, ki so veliko dali za to našo državo, za to našo domovino; poseben sentiment, posebno spoštovanje in takrat, ko je bil prejet zakon ZUJF in 143. člen, mi je bilo silno, silno žal in težko. Narejena jim je bila krivica, odvzete so jim bile pravice, ki so bile pridobljene in priznane in sedaj zato s toliko večjim zadovoljstvom podpiram spremembo modifikacijo 143. člena. Verjetno bi bilo prav, tako kot je kolegica Barbara že danes dejala, da ob tem dejanju, ko bomo popravili krivice in popravili tudi 143. člen, ki je analogno in posledično tudi povezava s sklepom Ustavnega sodišča, bi bilo prav, da izrečem tudi opravičilo. Opravičilo vsem tistim, ki smo jim prizadeli krivico in jim je bila storjena neka rana. Ta rana se bo zacelila, vendar ta brazgotina bo ostala in ta brazgotina bo vedno spominjala na neko nespametno dejanje predlagatelja, Vlade takratne, ne nazadnje tudi Državnega zbora. Želel bi si, da je v prihodnje čim manj takšnih ran, pa tudi če se zacelijo, da je čim manj takšnih brazgotin, ki mečejo slabo luč na nespametna ravnanja, bodisi Vlade bodisi tudi Državnega zbora. Zato mi je v veliko veselje in zadovoljstvo, da bomo vsaj to krivico, ki je bila storjena, popravili na takšen način, da bo zadoščeno vsem tem, ki so bili prikrajšani. Sicer v dveh delih, ampak na koncu koncev rezultat bo tisti, ki si ga želimo. Torej, podpiram ta amandma, ostale amandmaje in pa tudi celoten predlog spremembe zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospa ministrica s sodelavcem, lep pozdrav tudi poslankam in poslancem! Končuje se nekaj neuspešnih poskusov ureditve 143. člena zakona in neenake obravnave pri določanju pokojnine. Če bi bila cinična, bi rekla, prejšnja vlada, ki je bila tako dobra in nikoli ne dela napak, potem tega, kar je naredila v 143. členu, ni naredila nevede in nehote, ampak premišljeno, po preudarku, tako kot je hotela. Ne zdajšnja koalicija in ne zdajšnja vlada ampak Ustavno sodišče je povedalo, da se morajo enaki položaji obravnavati enako. Kar pa zadeva vedno znova ponavljajoče se očitke zaradi državne pokojnine, pa ne vem kolikič, ampak potem pričakujem tudi od gospoda Ribiča, da se bo kdaj opravičil. Povejmo, tudi takrat je bilo stališče, da naj v pokojninski blagajni ali se iz pokojninske blagajne izplačujejo pokojnine, ki imajo pokritje v plačanih prispevkih. Na željo Ljudske stranke je bila državna pokojnina uvrščena v Zakon o pokojninskem in zdravstvenem zavarovanju. Če bi hoteli in če bi imeli enako razumevajoče sogovornike v prejšnji koaliciji bi tudi v SPIZ-2 imeli takšno določilo, pa tega niste dosegli. Samo toliko glede očitkov. Jaz bi, gospod Ribič, razumela vaše očitke, če bi kdaj takšen očitek izrekli tudi svoji bivši koaliciji. Tukaj pa še enkrat povem: osnova je bila v tem, da je Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev štel nekdanjo državno pokojnino za socialni transfer, ki pa je pod enakimi pogoji ga mogoče dodeliti. Namreč, da se upošteva dohodek na družinskega člana in da se upoštevajo tudi nepremičnine. Zato je bila želja Slovenske ljudske stranke, da se to znova iz onega zakona seli v pokojninsko zakonodajo. Amandma bom podprla, sem zadovoljna, da to končno urejamo in naj bo šola vsakemu zakonodajalcu, naj se ne šali z enakostjo pred zakonom. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s prijavami za razpravo. Vidim, da je še interes za razpravo. Gospod Tanko je dvignil roko oziroma odpiram prijavo na razpravo. Prijavljeni so štirje razpravljavci. Prvi ima besedo gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo. Moj namen razpravljati o teh zadevah ni bil tukaj zganjati neke polemike ali dajati eden drugemu, kdo je kriv ali ni kriv. Ko smo se borili za državno pokojnini in nam je to v tistem času tudi uspelo, smo tudi takrat, ko se je ta zakon sprejemal, na nek način dali pogoj, da ta pokojnina ostane. Zato smo zakon tudi takrat podprli. Potem je pač z referendum bil ta zakon ukinjen, je potem tudi, bi rekel, po nekem spletu slabih okoliščin prišlo do tega, da se ta državna pokojnina več ne izplačuje. Danes sem samo na to hotel opozoriti, niti malo nisem hotel spodbuditi, da me tukaj kdo obravnaval ali povzdigoval glas. Zato vas tudi ob obravnavi tega zakona, spoštovana gospa ministrica, pozivam, da pri pregledu in pripravi nujnih popravkov socialne zakonodaje, ki se pripravlja, kot nam je znano, vključite popravo krivične določbe o popravi krivic vsem še živečim takratnim upravičencem do državne pokojnine. Hotel sem samo opozoriti, da se pač na to kategorijo ne bi pozabilo. Potem tako ali tako ne bomo nič dosegli, če bomo tako grozno vztrajali vsak na svoji strani. Se posipam s pepelom in se tudi opravičujem, česar nekateri v tem državnem zboru ne spravijo skupaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo k naslednjemu razpravljavcu, gospod Borut Ambrožič.
Hvala za besedo, predsedujoča. Dovolite, da začnem s stavkom, da je vsakršna krivica, ne glede ali prileti z leve ali desne strani, pač, krivica. Sam nisem toliko poučen o vsebinah, o katerih so danes tudi razpravljavci, nazadnje spoštovani kolega gospod Ribič, govorili. Torej, se zaveda o tej problematiki, v vsakem slučaju pa očitno v našem družbenem prostoru obstaja, tako kot je tudi obstajala v nekem vakuumu, ki ga želimo z današnjo spremembo zakona oziroma izglasovanjem zakona in predlaganim amandmajem, ki ju oba podpiram, spremeniti nazaj v dobro stanje. Kajti, kot je tudi samo Ustavno sodišče odločilo, bilo je ugotovljeno, da je šlo za neustaven poseg oziroma za krivico, ki se je zgodila točno določeni kategoriji upokojencev, ki so se v tem času, vmesnem času, tudi name obračali obupani, zakaj so deležni takšne diskriminacije. To vprašanje in današnja debata odpira tudi zelo pereče vprašanje retroaktivnosti oziroma uporabe retroaktivnosti za nazaj, s katero sem se sam v svojem dodiplomskem izobraževanju večkrat srečeval, ko so nam profesorji razlagali, da se v osnovi uporablja samo za težke zločine oziroma zločine zoper človeštvo. Zato mi sedaj v praksi, ko tudi sam sedim v tem hramu demokracije, nekako ni logično, da se zakonodajalec želi posluževati, pa tudi drugi nivoji – s tem malo asociiram tudi na akademsko sfero –, postopkov ali ukrepov, ki retroaktivno posegajo v pravice nekoga za nazaj. Zato moj javni poziv, bodimo previdni pri uporabi takšnih pravil tudi v bodoče. Kot rečeno, predlagani amandma in zakon podpiram.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi, gospa ministrica! Da popravek neke ustavne odločitve ni enostaven, kaže tudi zakon, ki ga je Vlada pripravila – štirje vsebinski členi, dva popravljena v postopku in še amandma na enega izmed členov. Če ste tako prepričani, da so tako dobri, potem bi teh pet členov za sanacijo na podlagi ustavne odločitve moralo priti v Državni zbor praktično brez napake. Pa se to ni zgodilo. Drugič. Tu mnogi zdaj opozarjate, kakšne so posledice razveljavitve tega člena. Veste, nedolgo tega ste vložili v presojo Ustavnemu sodišču oziroma je bilo dano vaše nasprotovanje Zakonu o Slovenskem državnem holdingu in slabi banki. Zaradi tega se je postopek sprejemanja zavlekel za nekaj mesecev, pa me zanima, ali ste izračunali izgubo, posledice te svoje odločitve, ki je bila na Ustavnem sodišču potem neuspešna. Niste! Torej, tudi vi, kolegi poslanci iz sedanje koalicije, se morate kdaj posuti s pepelom in prevzeti odgovornost tudi za kakšno odločitev. Kar zadeva zakon, tako imenovani ZUJF, najbrž ni tako slab. Če ste poslali poročilo v Bruselj, in to je eden temeljnih podatkov, ki ste jih tam napisali, kolikšni so učinki prihrankov na podlagi tega zakona. Predsednica Vlade je opoziciji predstavila učinke tega zakona, tudi za leto 2014. Če je ta rešitev tega zakona tako slaba, potem bi pričakoval ne le sanacije tega zaradi odločitve Ustavnega sodišča, ampak celega zakona. Pa tega spet niste storili! Tako da če se pogovarjate o tem, kaj je dobro in kaj je slabo pri nekem sistemu, nekem paketu, potem se vi ukvarjate samo z neko alinejo, pustite pa vse ostalo. Tisto, kar je ostalo, prodajate Evropski uniji kot temeljni dokaz za to, da se nekaj na področju varčevanja in prihrankov dela v tej državi. Če ste tako pravični, potem bi se vam morala včeraj zatresti roka, ko ste izglasovali povišanje RTV prispevka, pa ni znal nihče razložiti, zakaj in zakaj toliko. Ko ste dvignili davek na dodano vrednost, ki se je dvignil za prehrano, ki je temeljna dobrina vsake družine, predvsem pa tiste, ki ima nizke prihodke, za več, kot je zgornja stopnja davka. Za prehrano ste dvignili DDV za eno odstotno točko, kar pomeni za izvoz na 9,5 skoraj 12 %, zgornjo stopnjo ste dvignili pa za 1 %, kar pomeni dvig za 10 %. Zakaj ste potem tako nesorazmerno obremenili tiste, ki imajo najmanj? Ni mi tudi jasno, recimo, zakaj se varuhinja človekovih pravic, ki je bila tedaj, ko se je to [[...]]
Gospod Tanko, govorimo o amandmaju in prosim, da se osredotočite na amandma in zakon.
Seveda, govorim o tem, kar je govorila gospa Črnak in kar je govorila gospa ministrica, o ničemer drugem. Glede na to, da se je v nekem obdobju prej poseglo v državne pokojnine, me zanima, zakaj se, recimo, varuhinja človekovih pravic, ki je bila ista kot v tem primeru, ni pritožila na Ustavno sodišče. Tam je šlo – in takrat je bila gospa državna sekretarka – za poseg v pravice, ne vem gospod Presečnik je rekel 17 tisoč oseb, ki jim je bil to praktično edini vir. Pa ni prišlo do nobene pritožbe na Ustavno sodišče. V temu konkretnemu primeru, ko pa se je poseglo, recimo, v pravice tistih, ki so nad neko določeno stopnjo, pa se je to sprožilo nemudoma in ne samo z enega mesta. Tudi trditev, ki jo je izrekla gospa Črnak Meglič, da so tukaj samo tisti, ki so plačevali v pokojninsko blagajno, ne drži. V tej kategoriji so tudi in jih je nekaj sto takšnih, ki niso vplačevali v pokojninsko blagajno, ampak so jim dodeljene neke pravice na osnovi odlikovanj ali pa drugih odločitev. Tudi v temu konkretnemu primeru ne gre za enako obravnavo državljanov. Gospa bivša državna sekretarka, sedanja ministrica, se bo spomnila, da ste v prejšnjem mandatu oziroma v Pahorjevi vladi sprejemali Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Tam ste predlagali rešitev, da ni mogoče istočasno prejemati štipendije in otroškega dodatka. Eno in drugo, več ali manj, je povezano samo s kategorijo socialnih upravičencev, socialnega transferja, s socialno državo je povezano to. Če je bil študent, je dobil samo štipendijo, če je bil pa dijak, je dobil pa samo otroški dodatek. Takrat, se ni nobenemu zatresla roka, nikomur, ne v Socialnih demokratih, ne gospe Črnak Meglič, ne drugim, ki so bili takrat v tisti koaliciji, pa se je poseglo izključno v pravice, bi rekel, socialnih transferjev, to se pravi upravičencev, ki so na spodnjem robu družbe in so zato upravičeni do določenih dodatkov ali pa pomoči. To se mi zdi popolno sprenevedanje in nihče se ni opravičil. Reforme, ki jih je predlagala prejšnja vlada, gospa je bila takrat državna sekretarka s tega področja, so zajedale izključno v socialno državo, izključno! Ni bil predlagan niti en zakon, ki bi posegal v pravice tistih, ki so nad socialnimi transferji, niti eden. In to ste takrat prodajali pod tezo pravične razporeditve bremen za premagovanje krize. Poglejte svoje magnetograme, svoje razprave gospoda Frangeža, gospe Črnak Meglič, gospoda bivšega ministra, gospe sedanje ministrice in tako naprej. Kot pravična razdelitev bremen. To ne drži. Mislim, da na takšen način pristopati k reševanju problemov, ko se določene stvari nesorazmerno porazdelijo po, bom rekel, Gaussu družbe, je nekorektno, tega ne počnete. Vi ste posegali v tisti del, ki je na spodnjem delu gaussove krivulje, to se pravi pri tistih, ki so, bi rekel, podpovprečni. Enega ukrepa niste predlagali, spoštovani kolegi, za prime, ko bi posegli v druge pravice, se pravi tistih, ki so nad nekaterimi zadevami. Mislim, da je treba povedati, da gre v temu delu v veliki meri za demagogijo in da gre za marsikaj drugega. To, da ste takrat eliminirali 17 tisoč državnih pokojnin, se pravi kmečkih zavarovancev, je šlo tudi najbrž za politični ukrep. Ali je šlo za vsebinsko, se pravi tehnično vprašanje, ali je šlo za politični ukrep? Ni se dalo ubraniti tega, da bi ljudem, starim mamam s podeželja, ki so ostale brez vsega v gorskih kmetijah, brez možnosti kakšne komercialne dejavnosti in tako naprej, da bi jim dali šibko socialno podporo v obliki državnih pokojnin. Ni se dalo ustaviti. Če pa bi že kaj dobile preko socialnega transferja, bi jim pa to šlo v premoženje. Zakaj pa tistim ne gre v premoženje, ki so odlikovanci po nekaterih dejanjih? Ti ne plačujejo, tem ne gre nič v premoženje! Socialnim, recimo ljudem s podeželja, pa gre to avtomatsko potem v premoženje. Mislim, da pri teh stvareh, ko se lotevate reševanja določenih stvari, bi pričakoval, da če ste socialni, če se imate za socialne, da ste tudi pravični. Ampak, glede na to, kako poznam, kako ravnate, in to spremljam že dolgo časa, je socialni samo naslov, pravičnost pa daleč od [[...]]
Gospod Tanko, prosim [[...]]
Hvala lepa, gospa.
Hvala. Se opravičujem, šlo je za dobesedno obtoževanje nekaterih ostalih poslank in poslancev in gospe ministrice, zato menim, da to ni bilo prav in tudi razprava je šla še o drugih zadevah. Me morate razumeti. Zdaj vidim, da je želja po repliki s strani dr. Andreje Črnak Meglič.
Hvala lepa. Najprej bi rekla, da je to čisto zavajanje, kar je gospod Tanko rekel, čeprav to nima nobene zveze s tem, kar govorimo danes. Dejstvo je, da je naša vlada krepko delala v korist najšibkejših, da ne govorim o zakonu o subvencioniranju delovnega časa in tako naprej, da ne govorim o dvigu minimalne plače, o kateri imate toliko povedati, da ne govorim o zakonu o obvezni participaciji delavcev pri delitvi dobička, da ne govorim o zakonu, ki je omejeval plače direktorjev v državnih firmah in tako naprej. Dejstvo je, da smo socialnovarstveno zakonodajo sprejeli s točno določenimi cilji in tudi z opozorilom, da delamo na podlagi projekcij, ki so bile strokovno narejene in da lahko življenje pokaže kaj drugega. In če bo temu tako [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Za besedo je prosila dr. Anja Kopač Mrak, gospa ministrica.
Hvala. Sicer gre razprava zdaj v smer, kjer se bomo verjetno začeli obkladati eni in drugi, ampak jaz bi vseeno poudarila, še enkrat povedala tisto, kar sem prej. Ustavno sodišče je reklo, da je bilo določeni kategoriji prejemnikov pokojnin pod posebnimi pogoji poseženo v to njihovo pravico, v to isto kategorijo ljudi po 232. členu na neenak način. Načelo pravne države je, da se isto kategorijo obravnava na enak način. Razlike so mogoče, če so stvarno utemeljene. To je temelj pravne države. Samo za to gre! Samo zato je danes ali sploh so vsi v Državnem zboru opozarjali na spornost 143. člena, ker ste se na koncu odločili, da v določene kategorije, ki so določene po 232. členu ZPIZ-1, pa ne posežete. Samo to je sporno. Enačiti državne pokojnine s socialno zakonodajo ali kakor koli je v bistvu zavajanje. Ker državne pokojnine niso bile odvzete enim, ki so sodelovali in so bili del ene – na primer tistim, ki stanujejo morda na Štajerskem – odvzete, tistim na Gorenjskem pa ne. Ker namreč pri tem 143. členu in odločitvi Ustavnega sodišča gre samo za to. Tudi pri socialni zakonodaji; ta velja za vse enako. Ključ temeljne države, pravne države je to, da naj bi zakonodaja veljala za vse enako. Razumem, da se zgodi napaka pri sprejemanju zakonodaje, če pa si opozorjen s strani Zakonodajno-pravne službe, da gre za ustavno sporno poseg, pa mislim, da ni več enako mogoče, in da je tukaj tudi nekaj odgovornosti pri sprejemanju takšne zakonodaje. Sama vem, da bi kot ministrica 4-krat, 5-krat, 6-krat ne vem koliko krat premislila, ali bi lahko zagovarjala zakon, kjer me opozarjajo, da gre lahko za ustavno sporen način oziroma poseg. In zdaj tukaj zavajanje o stvareh, ki nimajo [[...]]V bistvu se želimo oddaljiti od tega, da bi lahko rekli O.K., bomo posegli na način, da ni ustavno sporen, če bomo morali znižati pokojnine, socialne transfere, kar koli, ne bomo dajali občutkov v državi, da je ena kategorija zaradi tega, ker pride ena oblast; leva – bomo tako počeli, desna – tako. Mislim, da morajo imeti ljudje občutek, da kar koli bomo počeli bomo počeli zato, ker želimo javnofinančno situacijo v tej državi rešiti, ne pa zato, ker mislimo, da je nekatera kategorija bolj nagrajena in nekatera manj zaslužna za to, da imamo danes samostojno državo. Samo za to gre in na žalost so ljudje ob sprejemanju ZUJF in 143. člena imeli ta občutek. Naša dolžnost je, da s tem nehamo. Samo to. Hvala.
Hvala lepa. Ker čas ni potekel, gospod Tanko, se prijavljate na razpravo? Proceduralno? Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Nisem prvi odprl teme o razpravi glede državnih pokojnin, nisem odprl prvi teme glede vedenja, kakšne so posledice tega, da Ustavno sodišče nekaj prepove, razveljavi ali pa zavrne, sem bil sedmi razpravljavec. Predlagam vam, da imate do vseh razpravljavcev v Državnem zboru enake vatle. Meni je čisto vseeno, ali o tem razpravlja ministrica, ki je tudi razpravljala točno o teh stvareh, ali kdo drugi. Nikomur niste posegli v besedo na drugi strani tega prostora, razen gospodu Presečniku oziroma Ribiču in meni. Če že vodite razpravo, potem jo dajte korektno do vseh poslancev Državnega zbora, ne delite na "naše in vaše". "Vaši" lahko vse in kar koli – tudi gospod Čehovin si je dovolil kar koli – in na "naše", ki ne smemo niti odgovoriti ali pa ugovarjati kakšni trditvi tukaj. To je naša pravica in dolžnost, da to povemo. Za naprej le prosim, da je tudi do poslancev opozicije nekoliko več spoštovanja, kot je bilo do sedaj.
Hvala lepa. Gospod Tanko, bom vzela na znanje. Čeprav ste verjetno opazili, da se vam pustila, da ste v bistvu kar nekaj misli lahko izrekli, ki niso bili v povezavi z ZUJF. Tudi drugim, tudi drugim. S tem, da sem pa dovolila tudi gospe ministrici, da je odgovorila gospodu Presečniku in gospodu Ribiču, pa tudi vam, da je odgovorila tudi v povezavi z zakoni, kot je zakon o socialnih prejemkih, ki govori o državnih pokojninah ali – kot ljudje tudi meni pišejo in povedo – o kmečkih pokojninah po domače rečeno. Tako ravno zato, da tudi javnost sliši tudi ta problem, katera vlada je kaj rešila, ni rešila in tako dalje. Mislim, da je tudi gospa ministrica odgovorila. Vzamem na znanje tudi vaše mnenje in vaše opozorilo meni. Gospod mag. Ivan Vogrin, izvolite, imate besedo.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane kolegice in kolegi! Začel bom z mislijo slovitega državnika Winstona Churchilla. Pravil je naslednje: "Zgodi se, da se kdaj spotaknemo ob resnico, a se ponavadi hitro zberemo in odhitimo naprej." Mi se pravkar spotikamo ob resnico, pa hitro hitimo naprej. Namreč, zakaj? Ko smo sprejemali ZUJF – jaz nisem bil za ZUJF in tudi nisem glasoval, ker se mi je zdel v določenih delih neustrezen in krivičen. Takrat sem seveda bil deležen neke vrste pozicioniranj na Janševo stran; danes ne bom glasoval za tega, bom verjetno na drugo stran. Nisem ne za ene, ne za druge, jaz sem za pravično Republiko Slovenijo, ki dela zakonito in pravično istočasno. Namreč, dve stranki sta bili v prejšnji vladi in sta v tej vladi. Kako smo v prejšnji vladi pustili, da je šel tako neustrezen zakon v sprejem? Lahko bi zaustavili in poskrbeli, da bi bil ustrezen, če bi bil to cilj. Pa ni bil cilj zakonitost, niti pravičnost, ampak nekaj čisto drugega. Manjšati plače, ki so pod 900 evrov neto, je krivično, zato ne bom glasoval za ta zakon. Iz javnih sredstev izplačevati plače in druge prejemke, da ne bom rekel pokojnine, ker verjetno takšnih ni, ki so nad plačo predsednika države in predsednika Vlade, ki so pet, šest tisoč, sedem tisoč, osem tisoč neto, je krivično. Zato sem Vladi v okviru njenih reformnih prizadevanj poslal predlog, da naj istočasno z ZUJF sprejmemo zakon, kjer bodo plače v javnem sektorju v razponu 1 : 7. Namreč, mi bi morali poskrbeti, da lahko ljudje dostojno živijo in s plačo, ki je pod 900 evrov, da ne rečem pokojnino, je težko dostojno živeti. Mi pa smo polna usta tega, kako bomo skrbeli za dostojanstvo in spoštujemo dostojanstvo. Niti slučajno ne! Niti slučajno ne spoštujemo dostojanstva ljudi, ki delajo za plače, ki so 500, 600, 700 evrov, na drugi strani pa dopuščamo – in to je največja krivica –, da so plače v javnem sektorju iz javnih sredstev iz davkoplačevalskih sredstev tudi 7, 8, 9 tisoč tisoč, tudi v paradržavnih podjetjih, kot so banke, oziroma v podjetjih, ki so v večinski državni lasti, ne bi smele biti plače večje kot v razmerju 1:5. Kakšen argument je, da ima predsednik uprave Nove Ljubljanske banke plačo 10 tisoč evrov, če je ta banka v izgubi in jo bodo davkoplačevalci s plačo 600 evrov dokapitalizirali? Veste vi, kaj mi delamo v tej državi? Zato ni čudno, kje smo. Seveda tudi zavestno lažemo; in to neprestano. Danes govorimo, da bomo nadomestila iz naslova napredovanja za javni sektor izplačali naslednje leto aprila. Niti slučajno ne! Drugo leto bo javnofinančna situacija še slabša, kajti nič ne naredimo za to, da bi imeli sploh kaj delati in da bi imeli od česa živeti. Zdaj živimo od tistega, kar smo si sposodili na ameriškem trgu. To je kruta resnica. Za takšne zakonske rešitve jaz ne morem glasovati in tako kot nisem glasoval za prejšnji ZUJF, se mi zdi pravzaprav nesmiselno, da bi tudi ta. Pa naj končam s slovito Einsteinovo mislijo, da je največja definicija norosti, da delaš stvari na enak način, pa pričakuješ drugačne rezultate. Kako bodo drugačni rezultati, če ta koalicija dela enako kot prejšnja? Ni mogoče! Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Tanko, izvolite.
Bom dodal še nekaj pojasnil. Glejte, do državnih pokojnin so bili upravičeni tudi tisti kmetje, ki določen čas niso niti mogli vplačevati v pokojninsko blagajno, tudi če bi hoteli – v zgodovini jim je bilo preprečeno. Da je bila ta skupina segregirana, ,pove tudi to, da se je takrat, ko se je obračunavalo kriterije za štipendije, se je upošteval UKD z višjim količnikom kot pri drugih zaposlenih. To lahko vse preverite v podatkih v tej državi. Istočasno ali pa v zelo podobnem času kot se je ukinilo državne pokojnine, ste povečali dodatke za ovdovele osebe po zavarovancih Jugoslovanske ljudske armade, v zelo podobnem času. Ne mi reči, da ni šlo za politične odločite, ni šlo za strokovne odločitve, ni šlo za vsebinske odločitve, ampak je šlo za politične! To najbrž veste. Podpisniki teh dodatkov za ovdovele osebe ste v Državnem zboru, še zdaj sedite. [[oglašanje iz dvorane]] No že, ampak istočasno ste pa odvzeli državno pokojnino državljanom Republike Slovenije, ki jim je bilo preprečeno v določenem obdobju plačevanje v pokojninsko blagajno. Skratka, ne očitati neke nesocialne pristope ali pa politične odločitve nekomu, ki si za to [[...]]Ker je nekorektno, ker tega nismo storili. Mi smo šli z vedenjem in vednostjo, da se bo to uredilo na primeren način in sorazmerno glede na prihodke, ki jih lahko kdo ustvari. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Potrata, postopkovno.
Hvala, gospa podpredsednica. Vaš molk je kazal na to, da ste sprejeli razpravo gospoda Tanka kot razpravo o amandmaju k ZUJF, govoril je pa o rečeh, ki 143. členom pa z amandmajem nimajo nič skupnega. In ta nesramnost, ko gre očitati uredite vprašanja pokojnine oziroma pravice vdov do dela pokojnine, to so bile državljanke Slovenije z delovno dobo v Sloveniji, so se samo v nekem obdobju svojega življenja odločile, da sklenejo življenjsko zvezo z nekom, ki je bil v neki drugi službi, ki je veljala za SDS za nesprejemljivo. To je izrazito nespoštovanje teme, o kateri govorimo. Argumentacija je pa taka, da ne zdrži. Včeraj je gospod Tanko govoril, da on vse ve o Zakonu o RTV. Lahko, da potem česa ne razume, ampak uporabljati pa tistega ne zna in to dela danes natanko. Predlagam, da ga vendarle opomnite, naj se drži teme. Mene boste zanesljivo sedajle nadrli, ker to delate običajno. Hvala.
Hvala lepa, gospa Potrata. Ne veste vedno, o čem razmišljam. Ne bom vas nadrla. Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 3. členu? Replike tudi ne morete imeti. Je potekel čas. Ne morete. Samo postopkovni predlogi, ki ga je gospa Potrata izkoristila, so tu mogoči in pa razprava za tiste poslanske skupine, ki jim čas še ni potekel. Želi še kdo razpravljati? Če ne, potem zaključujemo razpravo k temu členu. Obveščam vas, da bomo o amandmaju v skladu s časovnim potekom seje odločali jutri, v četrtek, v okviru glasovanj. S tem prekinjamo to točko dnevnega reda. In prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRANAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNI UPRAVI. Zakon je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Zdaj moramo pa samo še ugotoviti, kdo bo predstavnik Vlade. Mag. Renata Zatler, državna sekretarka, izvolite, imate besedo.
Hvala, predsedujoča. Pozdravljeni! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je novela Zakona o državni upravi, ki jo narekuje sprememba Zakona o Vladi Republike Slovenije. Gre za predlog, ki določa določene spremembe pristojnosti posameznih ministrskih resorjev. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport nima več po novem področja kulture. Ministrstvo za kulturo bo tako po novem s predlogom novele Zakona o državni upravi opravljal naloge na področju kulture, kulturne dediščine, filma, medijev itd. Ministrstvo za notranje zadeve prevzema opravljanje nalog s področja javne uprave. Področje tožilstva se vrača na pravosodje in področje upravljanja z nepremičninami se z novim predlogom prenaša na Ministrstvo za pravosodje. Po uskladitvi z ministrstvi se dodatno spreminjajo še naloge s področja razvoja in graditve širokopasovnih omrežij, ki se z Ministrstva za infrastrukturo in prostor selijo na Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport. Na novo je uvedena razmejitev med pristojnostmi Ministrstva za zdravje in Ministrstva za kmetijstvo in okolje na področju varnosti živil in gostinske dejavnosti. Dodatno spremembo bi še posebej poudarila, gre za osmo poglavje, ki je spremenjeno tako, da bo na tej podlagi bolj učinkovito upravljanje s projekti elektronskega poslovanja in s tem bomo tudi znižali stroške in racionalizirali poslovanje na področju informatike. Gre za bolj učinkovito koordinacijo preko ministrstva, pristojnega za javno upravo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Izvolite, gospod Jerko Čehovin, da predstavite stališče odbora.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom, predstavnici Vlade! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na svoji 11. seji dne 9. 5. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državni upravi, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada, s predlogom za obravnavo po skrajšanem postopku, kar je potem tudi Kolegij predsednika Državnega zbora na svoji 50. seji 19. 4. tudi sprejel. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja z državno sekretarko Ministrstva za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo gospo Renato Zatler, predstavnica Zakonodajno-pravne službe in predstavnik Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za državno ureditev. Odboru j bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladno z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika. V predloženemu besedilu je podala pripombe k 1., 7., 11., 14., 18. členu in k prehodnim določbam. Svoje mnenje k predlogu zakona je podala tudi Komisija Državnega sveta Republike Slovenije za državno ureditev, ki ga je na seji odbora predstavil predsednik komisije, Rajko Fajt. Komisija predlog zakona podpira. Pripombe na predlog zakona je podal tudi informacijski pooblaščenec. Predlagatelj je njegove pripombe upošteval pri pripravi amandmajev, ki so jih vložile poslanske skupine koalicije. Predstavnica predlagatelja jev uvodni obrazložitvi poudarila, da je v predlogu zakona uskladitev z odločbo Zakona o Vladi Republike Slovenije, ki spreminja strukturo vlade ter ureditev oziroma drugačno določitev delovnih področij nekaterih ministrstev v skladu z določbami zakona. Posledično gre za spremembe na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport, Ministrstvu za kulturo, ki je ponovno samostojno ministrstvo; Ministrstvu za notranje zadeve, ki prevzema tudi področje javne uprave in lokalne samouprave, ter Ministrstvo za pravosodje, ki nadaljuje delo s področja javne uprave. Predlog zakona določa, da se področja razvoja in graditve širokopasovnih omrežij ponovno združuje s področjem elektronskih komunikacij v okviru Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Predlog zakona vsebuje tudi določitev obveznosti brezplačnega posredovanja podatkov, povračilih in drugih prejemkih iz delovnega razmerja javnih uslužbencev in funkcionarjev ter spremembe osmega poglavja, ki ureja elektronsko poslovanje uprave. Država se je znašla v situaciji, ko je prisiljena iskati ukrepe za povečanje učinkovitosti in znižanja stroškov. Te cilje lahko doseže s centralnim strateškim vodjem državne informatike ter s standardizacijo in konsolidacijo informatike v državni upravi, kar bo omogočilo skupna vlaganja. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v svoji predstavitvi povedala, da vloženi amandmaji povzemajo pripombe, ki so bile podane v pisnem mnenju. Opozorila pa je, da tudi ta zakon tako kot čedalje več predlogov zakonov neposredno spreminja določbe nekaterih drugih zakonov. Ta praksa ni dobra, saj gre na škodo pravne varnosti, zlasti pri tistih določbah, ki nimajo nobene povezave s spremembami materialih določb Zakona o državni upravi, na primer 14. člen, ki spreminja določbe Zakona o Vladi Republike Slovenije, ki ureja vladne službe. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložili Poslanska skupina SDS k 1., 11., 12. in 14. členu, Poslanska skupina Pozitivna Slovenija in Poslanska skupina Socialnih demokratov, Poslanska skupina Državljanske liste in Poslanska skupina DeSUS k 1., 2., 6., 7., 11., 14., novemu 17.a členu, 18. in 19. členu. Odbor je sprejel vse vložene amandmaje poslanskih skupin koalicije k 1., 2., 6., 7., 11. in 14., novemu 17.a členu ter k 18. in pa 19. členu ter amandma Poslanske skupine SDS k 1. členu. Odbor ni sprejel vloženih amandmajev Poslanske skupine SDS k 11., 12. in 14. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni vsi sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa, gospod Čehovin. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslanska skupina SDS gospa Alenka Jeraj.
Spoštovani! Pred nami je zakon, kjer na bi šlo le za manj zahtevne spremembe in dopolnitve Zakona o državni upravi oziroma za manj zahtevno uskladitev zakona z Zakonom o Vladi Republike Slovenije, ki po zamenjavi vlade na novo ureja nekatera ministrstva in njihova delovna področja. S tem v Poslanski skupini SDS nimamo težav. A v zakon je Vlada vpeljala tudi določitev obveznosti brezplačnega posredovanja podatkov o povračilih in drugih prejemkih iz delovnega razmerja javnih uslužbencev in funkcionarjev ter spremembo osmega poglavja, ki ureja elektronsko poslovanje uprave. Razlog naj bi bil v tem, da se je država znašla v situaciji, ko je prisiljena iskati ukrepe za povečanje učinkovitosti in znižanja stroškov. Ocenjujemo, da je predlog zakona na tem področju nedodelan oziroma po našem mnenju celo nevaren, na kar sta opozorili tudi informacijska pooblaščenka in Zakonodajno-pravna služba. V Poslanski skupini SDS menimo, da je obstoječi zakon dovolj dober in da sprememba zakonskega besedila na tem področju ni potrebna. V želji po centralno strateškem vodenju državne informatike ter standardizacije in konsolidacije informatike v državni upravi oziroma vlaganjem v to, vidimo nevarnost. Ocenjujemo, da se skrivajo za tem določeni interesi, kar bomo videli, ko bodo izvedena posamezna javna naročila. V Slovenski demokratski stranki nimamo problemov z večino členov tega zakona. Predvsem nimamo problemov s tistimi členi, ki zakon usklajujejo z rešitvami iz Zakona o Vladi Republike Slovenije. Na seji matičnega delovnega telesa smo vložili amandmaje k členom, za katere menimo,da ne sodijo v to novelo, vendar ste naše amandmaje odklonili. Skrbi nas namreč varnost osebnih podatkov, zato v Poslanski skupini SDS ne bomo podprli zakona, a mu tudi ne bomo nasprotovali, da ne bo napačno razumljeno. Podpiramo napore vseh državnih organov, ki težijo k temu, da bomo državljani nekoč čedalje bolj E-pismeni, a ne za ceno varnosti osebnih podatkov in zlorabe javnih naročil.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata Poslanska skupina SD.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana gospa državna sekretarka, poslanke in poslanci! Predlagani zakon je dvojček k Zakonu o Vladi Republike Slovenije in posega na delovna področja tistih ministrstev, ki so se z določitvijo nove vlade in novih ministrov spremenila. Naj uvodoma povem, da je podpora temu zakonu v Poslanski skupini Socialnih demokratov zagotovljena, tudi zaradi tega, ker je Zakonodajno-pravna služba povedala, da so koalicijski amandmaji bili pripravljeni tako, da njihove pripombe ustrezno vpeljujejo v dopolnjeni predlog zakona. In dejstvo je, da sta imeli pri 1. členu obe skupini, tako koalicijska kot Poslanska skupina SDS, enak predlog za črtanje 1. člena in je bil ta predlog tudi sprejet. Kar pa zadeva centralni informacijsko-komunikacijski sistem, ki je tudi del te predlagane novele, so se pa o njem kresala mnenja in stališča. Upam, da se črne napovedi, ki jih je bilo mogoče slišati na odboru, o zlorabi osebnih podatkov in čudnih rečeh, ki se bodo pri javnih naročilih dogajale, ne bodo uresničile. Dejstvo pa je, da je veliko besed bilo izrečenih tudi na račun 6. člena predloga zakona, ki je v prvotni različici, kot ga je posredovala Vlada vseboval še tudi določbo, da naloge na področju uresničevanja ustavnih in zakonskih določil, ki zadevajo posebne pravice pripadnikov italijanske in madžarske narodne skupnosti ter spremljanja in skrbi za zaščito posebnih pravic v Sloveniji živeče romske skupnosti, ne ostanejo v tem ministrstvu, ampak se selijo v Urad predsednika – oziroma v tem primeru predsednice – Vlade, je po pojasnilih, da s tem soglašajo tudi pripadniki obeh narodnih skupnosti in romske skupnosti, tudi za Socialne demokrate sprejemljivo. Menimo, da je s tem urejeno tisto, kar se nam je ves čas zdelo čudno, da so manjšinske pravice umeščene v Ministrstvo za notranje zadeve. Menimo, da je s tem na simbolni ravni dodeljeno tudi tisto, kar je z ustavo posebej povedano, da gre za posebne ustavne pravice, ki jih je treba tudi na ustrezen način umestiti v zakonodajo. Kot rečeno bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Kristina Valenčič, Poslanska skupina Državljanske liste.
Hvala za besedo. Spoštovani! Tako kot vsaka vlada doslej, ima tudi sedanja legitimno pravico, da si delovanje in strukturo ministrstev kroji po svoje, s ciljem, da se zagotovi boljšo operativnost in uspešnejše izvajanje nalog. In to je storila tudi koalicija, s sprejetjem novele Zakona o Vladi Republike Slovenije marca tega leta. Današnji Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državni upravi temu sledi. Prinaša torej uskladitev delovnih področij in pristojnosti med ministrstvi v skladu s trenutno veljavnim zakonom o vladi. Poleg teh uskladitev predlog prinaša tudi obveznost brezplačnega posredovanja podatkov o povračilih in drugih prejemkih iz delovnega razmerja javnih uslužbencev in funkcionarjev z namenom transparentnega in učinkovitega spremljanja gibanja obsegov stroškov dela in nadaljnjega ustreznega ukrepanja. Zadnji sklop predlaganih sprememb se nanaša na področje elektronskega poslovanja uprave. Če kaj, je zagotovo informacijska in telekomunikacijska oprema podvržena nenehnemu hitremu razvoju in nadgradnjam. Temu mora sladiti tudi ustrezna zakonodaja. Trenutno veljavne določbe so zastarele in ne ustrezajo dejanskemu stanju. Kot izjeme opredeljujejo samo nekatere centralne portale in storitve, izpuščajo pa kup drugih, ki so bile od sprejema tega zakona na novo razvite in uvedene. Naj samo omenim, da je v prejšnjem tednu projekt e-sociale zmagal kot najboljša elektronska rešitev na natečaju Združenih narodov. Z ukinitvijo Centra vlade za informatiko se je področje razvoja in upravljanja informacijske in telekomunikacijske, strojne in programske opreme razpršilo po posameznih državnih organih, kar je posledično dvignilo stroške in še povečalo število parcialnih rešitev, ki so medsebojno delno ali pa v celoti povsem nekompatibilne. V trenutni finančni situaciji, ko se iščejo racionalizacije in optimizacije na vseh področjih, je zagotovo treba tudi na tem področju znižati stroške, kar bo omogočeno s centralizacijo in strateškim upravljanjem državne informatike. Poslanke in poslanci Državljanske liste bomo predlog podprli.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Janez Ribič.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, državna sekretarka, spoštovani poslanke in poslanci! Vsaka vlada ima na začetku svojega mandata pravico, da na osnovi svojega programa dela oziroma koalicijskega sporazuma določi formalni in vsebinski ustroj državne uprave, zato ji v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne bomo nasprotovali. Predlagana novela Zakona o državni upravi, ki je danes pred nami, vsebinsko nadgrajuje meseca marca sprejeto novelo Zakona o Vladi Republike Slovenije, s katero se je na novo določila struktura Vlade. Poleg tega predlagana novela Zakona o državni upravi določa tudi obveznost proračunskih uporabnikov do brezplačnega posredovanja podatkov o povračilih in drugih prejemkih iz delovnega razmerja javnih uslužbencev in funkcionarjev Ajpesu, kar naj bi omogočilo kakovostnejše spremljanje stanja v zvezi z gibanjem obsega stroškov dela, kontrole izplačanih proračunskih sredstev in zagotavljanja analitičnih podlag in finančnih izračunov posameznih učinkov. Po oceni Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke so pomembne tudi določbe, ki se nanašajo na področje elektronskega poslovanja uprave. Predlog zakona tako določa podlago za centralno strateško vodenje državne informatike ter njeno enotno upravljanje, kar naj bi izboljšalo zmogljivost komunikacijskih in informacijskih sistemov. Z določitvijo zavezujočih tehnoloških standardov in smernic ter skupne varnostne politike za delovanje centralnega informacijskega sistema naj bi se vzpostavil skupni okvir za razvoj posameznih informacijskih rešitev na določenem vsebinskem področju. Natančnejšo določitev slednjega bo določila vladna uredba. Vzpostavila naj bi se tudi strateška koordinacija, imenovana s strani Vlade in sestavljena s predstavnikov posameznih proračunskih uporabnikov in nekaterih nosilcev javnih pooblastil, katerih glavna naloga bo čim bolj optimalen razvoj sistema. Pomembna novost je tudi določitev pravne podlage za povezovanje elektronskih evidenc državnih organov, organov lokalne skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, ki opravljajo upravne naloge s centralnim registrom prebivalstva in poslovnim registrom Slovenije. Evidence se bodo lahko povezovale na podlagi emša, davčne ali matične številke, in sicer v postopkih kjer so ti podatki obvezna sestavina vloge. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državni upravi ne bomo nasprotovali, saj poleg določitve pristojnosti ministrstev prinaša tudi določene administrativne razbremenitve pa tudi dolgoročne finančne prihranke za državni proračun. Se nam pa zdi zanimivo, da se v predlaganem zakonu prenaša pristojnost nad varnostjo in kakovostjo živil oziroma hrane v gostinskih dejavnostih in institucionalnih obratih prehrane in obratih za prehrano na delu z Ministrstva za zdravje na Ministrstvo za kmetijstvo in okolje. V prejšnji koalicij je namreč bila velika želja po tovrstnem prenosu pristojnosti, saj bi se tako v celoti zagotovila pravna podlaga za nadzor nad prehransko varnostjo v eni instituciji. Vendar so bila lansko leto stališča istega ministra za zdravje neomajna, zaradi česar do prenosa pristojnosti ni prišlo. A pod novo vlado očitno tudi nemogoče postane mogoče. Kot rečeno, v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagani noveli Zakona o državni upravi ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina DeSUS, gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani minister, spoštovana predsednica Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! V obdobju negotovega političnega stanja konec lanskega leta in v začetku letošnjega leta so šla prizadevanja stranke in Poslanske skupine DeSUS vseskozi v smeri, da čim prej dobimo operativno vlado in da politika začne delati za državljanke in državljane tisto, kar jim je bilo obljubljeno; to je rešiti se iz krempljev krize in Slovenijo popeljati v lepšo prihodnost. Nova mandatarka mag. Alenka Bratušek je bila potrjena 27. februarja letos, njena prvenstvena naloga je bila oblikovati novo koalicijo ter oblikovati novo vlado in uskladiti strukturo ministrstev. V skladu z dogovorom koalicije in sprejemom novele Zakona o Vladi Republike Slovenije so se tako spremenile pristojnosti nekaterih ministrstev, ustanovilo se je tudi novo Ministrstvo za kulturo. Zato je treba sprejeti te spremembe glede novih področij posameznih ministrstev, kar v naši poslanski skupini podpiramo. Predlog zakona vključuje še nekaj sprememb. Te se nanašajo na posredovanje podatkov o prejemkih in drugih povračilih javnih uslužbencev Ajpesu. Tej agenciji se posredujejo podatki o plačah, ostali prejemki in povračila pa so bili izključeni. V naši poslanski skupini menimo, da bodo tako na enem mestu združeni vsi osebni prejemki javnega sektorja, ne le plače, kar bo zagotovilo jasnejšo in celovitejšo sliko glede spremljanja stanja v zvezi z gibanjem obsega stroškov dela in kontrole izplačil proračunskih sredstev. Kar nekaj razprave je bilo namenjene spremembi na področju elektronskega poslovanja uprave. Res je, da predlog gre v smeri centralizacije, kar po eni strani omogoča tudi učinkovitejše poslovanje med institucijami javnega sektorja ter tudi med njimi in državljankami in državljani, pomeni pa tudi stroškovni prihranek. S tega vidika poslanke in poslanca Poslanske skupine DeSUS zaupamo ministru in njegovim zaključkom, da gre za dobro rešitev, kar bomo ob glasovanju za zakon tudi potrdili. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Nove Slovenije, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, predstavnica Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Dobro, hitro in učinkovito delo državne uprave omogoča tudi dobra zakonodaja, ki se spreminja samo v tistih primerih, ko so za to podani tehtni vsebinski razlogi. Zakon o državni upravi samo v tem mandatu spreminjamo že četrtič in prenašamo področja z enega ministrstva na drugo, pa potem po možnosti spet nazaj. Primer za to je državno tožilstvo, pa seveda javna uprava, lokalna samouprava in še nekatera druga področja. Vse te organizacijske spremembe prinašajo s seboj ogromno administrativnega dela in posledično tudi nepotrebnih stroškov, od zamenjave napisnih tabel, prenosov premoženja, prehodov javnih uslužbencev z enega ministrstva na drugo in podobno. Torej se nenehno ukvarjamo le z nekimi formami, ne pa z vsebinami. Če je Zakon o državni upravi potreben sprememb, bi pričakovali, da bo Vlada kot predlagateljica navedenega zakona predstavila, kakšne vsebinske prednosti bo prinesla nova organizacija državne uprave, na primer, koliko se bo s prenosom javne in lokalne samouprave iz pravosodnega resorja v resor Ministrstva za notranje zadeve izboljšala organizacija, kvaliteta dela in koliko se bodo zmanjšali stroški dela in poslovanja vsakega posameznega področja. Ali: katere prednosti in izboljšave prinaša prenos državnega tožilstva z Ministrstva za notranje zadeve v resor Ministrstva za pravosodje. Teh obrazložitev predlagana novela Zakona o državni upravi, o kateri bomo odločali na tej seji Državnega zbora, nima in po našem mnenju tega cilja novela zakona sploh ne zasleduje. Zadržani smo tudi do predlaganega načina vzpostavitve centralnega informacijskega sistema. Prepričani smo, da so sedanje parcialne rešitve na tem področju, zlasti pa velik delež "outsourcinga" na področju informacijske tehnologije, neustrezne in predrage. V zvezi s tem sem na seji matičnega delovnega telesa predsedniku odbora tudi predlagal morda kakšno posebno sejo, na kateri bi razpravljali o informacijskem sistemu, morda o optimizaciji tega sistema, o boljši organiziranosti, predvsem pa boljši učinkovitosti. Predsednik mi je to tudi obljubil. Način vzpostavitve centralnega informacijskega sistema, kot je predlagan s strani Vlade v tem predlogu zakona, je samo pravna podlaga za sklepanje novih pogodb z zunanjimi izvajalci, kar bo že sedaj previsoke stroške za informacijske sisteme najbrž le še zvišalo, in to ne le kratkoročno, ob sami vzpostavitvi tega centralnega informacijskega sistema, pač pa tudi dolgoročno, saj bodo stroški vzdrževanja, potrebnih izboljšav in nadgradenj tega sistema spet te vrste materialni strošek, in to visok, ki se mu bo državni proračun tudi v naslednjih letih pač ne bo mogel izogniti. Prava rešitev bi bila organizacija notranje informacijske službe znotraj ministrstva, pristojnega za javno upravo, ki bi izvajala ta projekt in tako rešitev bi v Novi Sloveniji tudi podprli. Spoštovani, sedaj predlagane novela Zakona o državni upravi poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana gospa državna sekretarka, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državni upravi uživa podporo naše poslanske skupine. Jasno je, da do večine sprememb zakona prihaja zaradi drugačne organiziranosti resornih ministrstev na določenih področjih, kar prejudicira določene smiselne korekcije tudi v okviru tega zakona. Predlog spremembe Zakona o državni upravi pa ima tudi z vidika avtohtonih narodnih skupnosti pomembno vsebino, o čemer je že govorila delno gospa poslanka Potrata, ker določa prenos dosedanje Službe za narodnosti v Kabinet predsednika – oziroma predsednice – Vlade. V preteklosti, torej pred obdobjem prejšnje vlade, je omenjena služba, takrat še kot Urad za narodnosti, deloval v okviru Generalnega sekretariata Vlade. Tista rešitev ni bila najbolj posrečena, ker posredovanje problematike na raven političnega odločanja je zaradi značaja dejavnosti v okviru Generalnega sekretariata bila marsikdaj otežena. Takrat je bil urad prvenstveno servisna služba, sicer s pomembno in dobro opravljeno dejavnostjo, vendar pa ni mogel delovati oziroma se uveljaviti kot politični vplivni koordinativni vladni subjekt, kar pa bi bilo nujno potrebno z vidika ustavnega položaja avtohtonih in drugih narodnih skupnosti. Že takrat smo predlagali rešitve, da bi bila potrebna njegova umestitev v okrilje Kabineta predsednika Vlade. V enoletnem mandatu prejšnje tako imenovane druge Janševe vlade se je pristopili k iskanju rešitve z umestitvijo urada v Ministrstvo za notranje zadeve, v kombinaciji z delovanjem državnega sekretarja v Kabinetu predsednika Vlade, kompetentnega tudi za sodelovanje s poslancem avtohtonih narodnih skupnosti. Kar se tiče slednjega, je bilo najino sodelovanje in koordinacija dejavnosti s pristojnim državnim sekretarjem dobro. Kljub pomislekom določenih političnih subjektov do take rešitve v narodni skupnosti in tudi v naši poslanski skupini nismo nasprotovali omenjeni rešitvi, ker smo menili, da bo predlagana varianta z vidika narodnih skupnosti lahko uspešna. Treba je poudariti, da je bil odnos prejšnjega vodstva Ministrstva za notranje zadeve do problematike narodne skupnosti dober in korekten. Do težave pa je prihajalo predvsem s funkcionalnim umeščanjem nekdanjega Urada za narodnosti v strukturo notranjega ministrstva, ki so jo sicer skladno z organiziranostjo omenjenega ministrstva preoblikovali v ministrsko službo. Vzrok pa ni bil v tem, niti v samem pristopu, za težave, temveč je do teh prihajalo izrecno zaradi specifičnosti dejavnosti, ki se je zelo razlikoval in odstopal od ostalih delokrogov notranjega ministrstva, do premostitve nastalih težav in vrzeli pa je zaradi nastalih političnih sprememb zmanjkalo časa. Na osnovi povedanega izražam zadovoljstvo z vidika narodnih skupnosti, da se sedaj pristopa iskanju rešitve, koordinacije in izvajanja vladne dejavnosti v zvezi z obveznostmi in problematiko do narodnih skupnosti tako, kot si to že dolgo želimo; torej, da se služba ali urad, ki se operativno, strokovno ukvarja z omenjeno dejavnostjo, umesti v strukturo Kabineta predsednika – oziroma predsednice – Vlade, ker gre za večplastno zadevo, ki se dotika različni strokovnih področij, ki niso stvar zgolj enega resornega ministrstva. Ker 19. člen prehodnih in končnih določb predloga zakona med drugim tudi določa, da sedanjo vladno službo najkasneje v dveh mesecih od uveljavitve tega zakona prevzame Kabinet predsednice Vlade in se uskladijo akti, notranja organiziranost in sistematizacija delovnih mest, priporočamo odgovornim, da se pri iskanju operativnih rešitev zaradi že omenjene specifike področja dejavnosti neposredno sodeluje s predstavniki narodnih skupnosti. Zaradi pomembne funkcionalne, v določenih zadevah tudi zelo zahtevne izvršilne vloge omenjene službe ali urada, ki opravlja dejavnosti v zvezi z narodnimi skupnostmi, predlagamo, da se pri umeščanju pravilno odloči predvsem glede značaja tovrstne vladne službe, kot sem že nakazal, verjetno kot urada, ter o bolj jasni opredelitvi kompetenc. Hvala lepa.
Hvala lepa, dr. László Göncz. Poslanska skupina Pozitivne Slovenije, gospod Jerko Čehovin.
Še enkrat hvala in še enkrat lep pozdrav. Spoštovane poslanke in poslanci, gospa državna sekretarka! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o Vladi Republike Slovenije, ki je pričel veljati 14. 3. 2013 je spremenil strukturo vlade, v prehodnih določbah pa je tudi uredil obveznosti uskladitve zakona o državni upravi. V Poslanski skupini Pozitivna Slovenija pa poleg uskladitve določb z Zakonom o vladi Republike Slovenije pozdravljamo tudi spremembe 8. poglavja, ki se nanašajo na elektronsko poslovanje uprave. Menimo namreč, da je poleg znižanja mase plač potrebne rezerve in druge možne prihranke poiskati tudi znotraj delovanja državne uprave kot take. Višja stopnja centralizacije državne informatike lahko namreč doseže velike prihranke, hkrati pa bistveno poveča kakovost storitev in produktivnost. Pozitivni učinki so razvidni tudi iz prakse nekaterih drugih evropskih držav, ki jim je poenotenje elektronskega poslovanja v državni upravi prineslo velike prihranke. Na primer Avstrija je s centralizacijo od leta 2008 prihranila več kot 132 milijonov evrov, torej govorimo o visokih prihrankih, ki jih je mogoče zagotoviti brez nižanja plač in drugih stroškov dela. Z enotnim upravljanjem državne informatike bo izboljšana zmogljivost komunikacijskih in informacijskih sistemov. To bo uporabnikom znotraj državne uprave nudilo učinkovito podporo pri sprejemanju odločitev in optimalnem izvajanju nalog v nacionalnem in mednarodnem okolju na osnovi gospodarnega, zanesljivega in varnega dostopanja do podatkov ter povezljivosti. Pri tem je treba izpostaviti tudi dejstvo, da se na ta način izognemo težavam, ki jih povzroča nekompatibilnost različnih informacijskih okolij znotraj državne uprave, ki v trenutni situaciji prinaša precejšnje stroške. Predlagana novela lahko uvaja jasno strateško pristojnost ministrstva, omogoča enotno vodenje in usmerjanje državne informatike, usklajeno elektronsko poslovanje k državni upravi, oblikovanje skupnih politik, standardov in specifikacij na tem področju in tako dalje. V Poslanski skupini Pozitivna Slovenija bomo predlog podprli, saj omogoča učinkovito upravljanje bistveno povečanje kakovosti storitev in produktivnost, poleg tega pa lahko prinese tudi velike prihranke. Pozdravljamo pa tudi umestitev Urada za narodnosti v Kabinet predsednice Vlade. Hvala.
Hvala lepa tudi gospodu Čehovinu. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu bomo v skladu s časovnim potekom opravili jutri, v četrtek v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O CESTAH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predloga zakona je na 6. seji 8. maja 2013 obravnaval Odbor za infrastrukturo in prostor kot matično delovno telo in ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Zato danes sledi samo predstavitev stališč poslanskih skupin in kot prvi ima besedo gospod Branko Smodiš, Poslanska skupina Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Vsem prisotnim pa lep dober dan. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo na matičnem Odboru za infrastrukturo in prostor glasovali proti spremembam in dopolnitvam zakona, kot predvideva novela Zakona o cestah, saj bi sprejetje nekaterih od predlaganih sprememb občutno zmanjšal nivo prometne varnosti v Sloveniji, še posebej za najšibkejše udeležence v prometu, to so pešci in kolesarji. Včeraj je policija dala podatek, da je do včeraj na cestah umrlo že 13 pešcev. Novela, kot je predlagana, je bila neusklajena s splošno in strokovno javnostjo, k sodelovanju pri njenem nastajanju pa tudi niso bile povabljene lokalne skupnosti. Številne pripombe in opozorila k besedilu predlagane novele je dala tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Ukinjanju Javne agencije za varnost prometa, kar se tudi navezuje na to novelo zakona, smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov nasprotovali že v splošni razpravi o predlagani noveli Zakona o voznikih in pri noveli Zakona o motornih vozilih in za kateri je Državni zbor izglasoval, da nista primerni za nadaljnjo obravnavo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo glasovali za odločitev matičnega odbora, da se predlagane spremembe zakona zavrnejo in da se obravnava tega zakona, ki med drugim pomeni nazadovanje glede prometne varnosti, omogoča preveč oglaševanja ob cestah ter bi povzročili velike težave upravljavcem cest, s tem zaključi. Kot je na odboru napovedal resorni minister, bo z zavrnitvijo te novele zakona tudi omogočeno predlagatelju, da pripravi nov dokument, ki bo usklajen s strokovno javnostjo in bo v največji meri upošteval načela prometne varnosti ter interese upravljavcev lokalne skupnosti in družbe v celoti. Hvala.
Hvala lepa, gospod Smodiš. Poslanska skupina Državljanske liste, gospa Kristina Valenčič.
Hvala lepa. Lep pozdrav še enkrat! Ob prvi obravnavi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah na 12. redni seji Državnega zbora smo v Državljanski listi presodili, da je predlog, kljub nekaterim rešitvam, ki smo jim nasprotovali, primeren za nadaljnjo obravnavo. Ocenili smo, da ga lahko ustrezno dopolnimo in nadgradimo, s ciljem, da zagotovimo večjo varnost v cestnem prometu in odpravimo nekatere administrativne ovire. V nadaljevanju zakonodajnega postopka se je izkazalo, da tega ni mogoče doseči. Še več. Predlog zakona ni bil usklajen z občinami, kljub temu da jim nalaga nove obveznosti, nova finančna bremena, ni bil usklajen s strokovno javnostjo in upraviteljem državnih cest. Tudi Zakonodajno-pravna služba je imela številne pripombe, med drugim tudi pripombe v smeri, da predlagano besedilo vključuje pomembne vsebinske spremembe, ob tem pa je obrazložitev zelo skromna in ne dosega standarde obrazložitve, kot ga zahteva Poslovnik Državnega zbora. Nekatere predlagane poenostavitve postopkov negativno posegajo tudi na prometno varnost in jo celo znižujejo. To je ob dejstvu, da se je število smrtnih žrtev na naših cestah v prvih mesecih letošnjega leta povečalo, za Državljansko listo nesprejemljivo. Zavedamo se, da moramo, da moramo k povečani prometni varnosti prispevati prav vsi udeleženci v prometu, pri tem pa mora država s svojimi ukrepi in rešitvami začrtati smer k omenjenemu cilju. V Državljanski listi smo tako sledili mnenju Vlade in na seji Odbora za infrastrukturo in prostor predloga zakona nismo podprli. Minister je že dal besedo, da se pripravlja nov predlog, ki bo usklajen z vsemi deležniki in ki bi prinesel rešitve, ki bodo pripomogle k varnejšemu, učinkovitejšemu in uporabniku prijaznejšemu prometnemu sistemu.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Janez Ribič.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Matični odbor Državnega zbora, torej Odbor za infrastrukturo in prostor, je na zadnji seji sprejel odločitev, da ne sprejme Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah in ga s tem umakne iz zakonodajnega postopka. Odbor se je torej odločil tako, kot smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagali že v prvi obravnavi novele tega zakona, ki jo je Državni zbor opravil v mesecu marcu. V naši poslanski skupini smo že takrat opozorili, da je sprejemanje obširnih organizacijskih in vsebinskih sprememb Zakona o cestah v situaciji, ko niti nismo imeli resornega ministra s polnimi pooblastili in je bila pod vprašajem tudi reorganizacija samega ministrstva neprimerno. Tako kot za novelo Zakona o voznikih smo tudi za novelo Zakona o cestah ocenili, da ga je bolj smiselno umakniti iz zakonodajnega postopka. Pri tem smo posebej izpostavili, da je treba ponovno temeljito proučiti novelirane in po potrebi tudi druge določbe, še posebej zaradi številnih pripomb, tako strokovne kot splošne javnosti, ki ni bila udeležena pri pripravi novele. Da so bile spremembe in dopolnitve Zakona o cestah pripravljene na hitro in zato niso bile niti konsistentne niti ustrezno obrazložene, je s svojim mnenjem potrdila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, ki je k predlogu zakona na desetih straneh podala obširne vsebinske in nomotehnične pripombe. Ker gre za zelo pomemben zakon, ki med drugim močno vpliva tudi na varnost v cestnem prometu, smo v Slovenski ljudski stranki kljub številnim pozitivnim rešitvam v zakonu prepričani, da je bolje dvakrat premisliti in ga samo enkrat spremeniti. Torej, kot smo to predlagali že v prvi obravnavi, ponavljamo naše stališče, naj aktualno vodstvo ministrstva ob sodelovanju s strokovno javnostjo in drugimi deležniki ponovno prouči predlagano novelo, pri tem seveda pregleda pripombe in predloge ter tako pripravljen zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah čim prej ponovno vloži v zakonodajni postopek. V Slovenski ljudski stranki pričakujemo, da bo predlagatelj, še posebej pa minister sam pri tem še zlasti pozoren na tiste zakonske določbe, ki posledično vplivajo na varnost v cestnem prometu – torej na življenje in zdravje udeležencev v prometu. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina DeSUS, gospa Marjana Kotnik Poropat. Sprašujem, če želi še kdo drug predstaviti stališče. Potem bomo tokrat izpustili stališče DeSUS. Gremo naprej s predstavitvijo Poslanske skupine Nove Slovenije, gospod Jožef Horvat.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister! Koalicijska večina je na matičnem delovnem telesu sprejela sklep, da novela Zakona o cestah ni primerna za nadaljnjo obravnavo. V Novi Sloveniji noveli nismo nasprotovali, saj smo menili, da prinaša nekaj izboljšav predvsem v smislu enostavnejših administrativnih postopkov in odprave tistih procedur, ki so se v praksi pokazale premalo učinkovite. Smo pa v zakonu navkljub nekaterim dobrim rešitvam opazili določbo, ki bi lahko dovolila postavitev obcestnih svetlobnih vitrin mimo kriterijev prometne varnosti in zato smo v zvezi s tem členom tudi vložili ustrezen amandma. Zaradi proceduralnih okoliščin amandma na seji odbora ni bil sprejet, je pa prevladalo mnenje, da je izpostavljen problem postavitve svetlobnih vitrin prisoten in da ga je treba razrešiti. Minister je tako že napovedal, da bo ministrstvo pripravilo novo novelo, kjer bo upoštevalo tudi naše pripombe v zvezi s prometno varnostjo. V Novi Sloveniji pričakujemo, da bo novela pripravljena čim prej, saj nam pogostost prometnih nesreč v zadnjem času sporoča, da je prometni varnosti v Sloveniji treba nameniti več pozornosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija, gospod Jože Velikonja.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani minister, poslanke in poslanci! Predlog Zakona o cestah bi urejal načrtovanje gradnje, upravljanje in vzdrževanje javnih cest. V tem okviru bi še podrobneje uredil področje državnih cest. Nekatere predlagane rešitve v predlogu zakona bi bile lahko koristne, in sicer predlogi za ureditev šolskih prevozov v povezavi z varnostjo na postajališčih, neoznačena avtobusna postajališča v odročnih krajih, odprava nekaterih administrativnih ovir pri izdajanju tehničnih specifikacij in smernic, ki se uporabljajo pri gradnji, projektiranju in vzdrževanju javnih cest. Tudi podeljevanje pristojnosti cestninskim nadzornikom, ki bi lahko na avtocestah zavarovali kraj prometne nesreče ter nadzorovali izvajanje pravil o največjih dovoljenih masah in osnih obremenitvah bi bila dobra rešitev. Vendar pa je v njem hkrati preveč rešitev, ki občutno zmanjšujejo nivo prometne varnosti in jih zato ni mogoče podpreti. Nekateri predlogi niso bili usklajeni ne s strokovni in z zainteresirano javnostjo. Prav tako je Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora opozorila, da so bili k posameznim členom podani nekateri konkretni pomisleki pravnosistemske narave, opozorili pa so tudi na nekatere nedorečenosti predlaganega zakonskega besedila in terminološke nedoslednosti. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija opozarja še na veljavni 78. člen Zakona, ki obravnava obveščanje in oglaševanje ob državnih cestah. Slovenijo so v dobrem desetletju preplavili reklamni panoji vseh vrst in oblik, ki so postavljeni ob avtocestah, državnih cestah, v naseljih, ob križiščih in prehodih za pešce. Kozolci zaradi tega niso več kulturna dediščina slovenske krajine, ampak nosilci oglasnih sporočil. Zato predlagamo, da se tudi to področje uredi hkrati s pripravo določb novega zakonskega besedila. Zaradi vsega navedenega v Poslanski skupini Pozitivne Slovenije Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah ne bomo podprli.
Hvala lepa. Še Poslanska skupina SDS, gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovana podpredsednica, gospod minister, kolegice in kolegi! Zakon o cestah je eden izmed zakonov, ki so bili v paketu podani in predlagani še s strani prejšnje vlade. Izključen namen omenjenega zakona je racionalen pristop do državnih sredstev in kot drugo, da se zmanjšujejo administrativne in birokratske ovire. Kot prvo, gre za ukinitev Javne agencije Republike Slovenije za varnost prometa in prenos njenih pristojnosti na Direkcijo Republike Slovenije za ceste. Tukaj ne gre za ukinitev; bi rekel, veliko je bilo slišati, kako se zmanjšuje varnost. Ne zmanjšuje se varnost, samo pristojnost se prenaša na drug organ in s tem na bolj racionalen način. Kot drugo, se pa odpravljajo nekatere toge rešitve pri umeščanju in gradnji cestnih in kolesarskih povezav, kar sledi načelu prilagoditve rešitev določenim konkretnim okoliščinam. Tako bo pri vzpostavljanju avtobusnih postajališč ob glavnih in regionalnih cestah, ker bo v večji meri upoštevana sama značilnost ceste in regulirana z omejitvami hitrosti v naselju, na katerem se vzpostavlja samo postajališče. Poenostavlja se postopek izvajanja in izdajanja tehničnih specifikacij in tehničnih smernic, ki se uporabljajo pri gradnji, projektiranju in vzdrževanju vseh javnih cest. Način priprave in izdajanja tehničnih specifikacij bo podrobneje urejen s podzakonskim aktom ministra. Ob cestah se postavlja tudi mnogoštevilna obvestilna signalizacija, ki obvešča udeležence v prometu o raznih bencinskih servisih, turističnih znamenitostih, in o postavitvi takšne signalizacije odloča upravljavec ceste. Navedena ureditev, ki je sicer že v veljavi za državne ceste, se razširja na vse ceste, tako tudi na občinske ceste. Pri izvedbi investicijskih vzdrževalnih del in vzdrževalnih del v javno korist se odpravlja dovoljenje za uporabo ceste, ki ga po veljavni ureditvi izdaja minister, pristojen za promet, v primeru državnih cest oziroma župan v primeru lokalnih cest. Pogoj za uporabo ceste je strokovno-tehnični pregled. O ustreznosti in uporabi ceste odloči upravljavec sam in tudi prevzame vso odgovornost za svojo odločitev, ne pa, da je tisti, ki prevzema odgovornost, minister ali župan. S predlagano novelo se dodeljujejo tudi določene odgovornosti cestninskim nadzornikom, predvsem za področje avtocest. Tako bodo cestninski nadzorniki lahko zavarovali kraj prometne nesreče, imeli pa bodo tudi pooblastila za nadzor nad pravili o največjih dovoljenih težah in masah. Pri izvajanju pravil o največjih skupnih in dovoljenih masah se upravljavcu ceste, pri uporabi katere je bila ugotovljena kršitev pravil, daje tudi možnost izterjave povračila za izreden prevoz v višini, kot bi bilo odmerjeno, če bi bilo pridobljeno ustrezno dovoljenje. Povračila namreč predstavljajo vir za obnovo in rehabilitacijo cest, ki se poškodujejo zaradi prekomernih osnih obremenitev. Nadalje zakon poenostavlja tudi postopek uporabe državne ceste za prireditve, ki ne ovirajo cestnega prometa. V takšnem primeru dovoljenje upravljavca ni potrebno. Organizator prireditve pa je dolžan upravljavcu sporočiti potrebne podatke. Na področju obveščanja in oglaševanja veljavna ureditev ni povsem ustrezna, saj ne vsebuje dovolj jasnih omejitev za postavljanje objektov za obveščanje in oglaševanje. V praksi je ugotovljeno, da se postavljajo objekti za obveščanje, ki vsebujejo sestavine, ki po barvi, obliki in simbolih spominjajo na prometno signalizacijo in s tem negativno vplivajo na varnost v prometu. Ker z zakonom dosežemo racionalno izvajanje zakona in učinkovitejše izvajanje nalog, bomo predlog zakona v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli.
Hvala lepa za predstavitev. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. Zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARNOSTI V ŽELEZNIŠKEM PROMETU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo ministru, gospodu Samu Omerzelu.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci, lep pozdrav! Osnovni cilj zakona je prenos Direktive Komisije 2011/18/EU z dne 1. marca 2011 o spremembi prilog 2, 5 in 6 k Direktivi 2008/57/ES Evropskega parlamenta in Sveta o interoperabilnosti železniškega sistema v skupnosti. Direktivo bi morali implementirati do 31. 12. 2011, zato je Evropska komisija proti Republiki Sloveniji dne 12. aprila letos sprožila tožbo zaradi neizpolnjevanja obveznosti. S predlogom se v slovenski pravni red prenaša naslednje: sprememba veljavne delitve železniških podsistemov na strukturne in operativne, dodaja se izjava in postopek o verifikaciji po nacionalnih predpisih ter določi, kdo ta postopek lahko izvaja. V postopek verifikacije se vključuje izdelava ocene in poročila tveganja, interoperabilnost in varnost železniških vozil se zagotavlja z vzdrževanjem in nadzorom nad vzdrževanjem. Poleg tega zakon ureja še sledeče: poenostavitve pri pridobivanju lastninske pravice na zemljišču na podlagi sklepa Vlade o ugotovitvi javne koristi in to za dela, objekte, ki se izvajajo po postopku vzdrževalnih del v javno korist, ki so zaradi svojih konstrukcijskih in funkcionalnih lastnosti izvedena tudi na zemljiščih izven progovnega pasu; racionalizacija in pospešitev del na področju nivojskih prehodov cest čez železniške proge. Predlog zakona vsebuje tudi jasnejše besedilo določbe iz 10. poglavja o izvršilnih železniških delavcih, na primer izdaja dovoljenja za strojevodjo, podrobnejše določitve pogojev za pridobitev pravice do dela na delovnem mestu izvršilnega železniškega delavca. Predlog določa, da Javna agencija za železniški promet opravlja naloge ocenjevalnega in certifikacijskega organa. Skladno z uredbo 352/2009 ES je treba od 1. 7. 2012 dalje opraviti analizo tveganj pri vseh železniških podsistemih in o tem tudi izdelati poročilo o varnostni oceni. Skladno z zakonom, ki ureja področja akreditacijskih organov bo moral varnostni organ najprej pridobiti akreditacijo slovenske akreditacije za opravljanje nalog certifikacijskega organa in izdelati akreditacijsko shemo delovanja certifikacijskega organa. Namen predloga zakona je implementacija zakonodaje Evropske unije s področja varnosti v železniškem prometu v slovensko zakonodajo. Hvala.
Hvala lepa, ministru. Predlog je obravnaval Odbor za infrastrukturo in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku odbora gospodu Jožetu Velikonji. Izvolite.
Še enkrat vsem lep pozdrav. Odbor za infrastrukturo in prostor je na 6. seji 8. maja 2013 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti v železniškem prometu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Državni zbor je na 12. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona in sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za infrastrukturo in prostor, Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, Zakonodajno-pravne službe, Javne agencije za železniški promet Republike Slovenije in Slovenskih železnic. V imenu predlagatelja je minister za infrastrukturo in prostor Samo Omerzel poudaril, da je osnovni cilj predloga zakona prenos evropske direktive, ki posega na področje varnosti in interoperabilnosti železniškega sistema, ki bi ga države članice morale implementirati že do konca leta 2011. Poudaril je, da predlagatelj podpira predlog sprememb in dopolnitev zakona ter amandmaje koalicijskih poslanskih skupin in pozval člane odbora, da jih podprejo. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je poudarila, da je Zakonodajno-pravne službe podala mnenje z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika. Izpostavila je, da so podane pripombe v pretežni meri upoštevane v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin, kljub temu pa nekateri izraženi pomisleki ostajajo. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je poudaril, da komisija podpira predlog zakona, podanih pa je bilo nekaj vsebinskih pripomb. Izpostavil je predlog za črtanje 42. člena veljavnega zakona in podal strinjanje komisije s predlogom, da bi bilo smiselno črtati določbe, ki se nanašajo na stroboskopske luči. V razpravi o členih in vloženih amandmajih je bil k 37. členu predloga zakona podan predlog za amandma odbora za črtanje zadnjega odstavka v petem odstavku 51. člena veljavnega zakona, ki govori o namestitvi posebnih zrcal na nivojskem prehodu, označenem samo s prometnim znakom, ki poteka čez progo, za katero ne veljajo pogoji za zagotovitev interoperabilnosti. Predstavnik predlagatelja je v zvezi s tem predlogom poudaril, da se s predlagano vsebino amandmajev strinja. Ob glasovanju je bil amandma sprejet. V zvezi z 42. členom je bil podan predlog za amandma odbora, da bi spričevalo v skladu z direktivo, ki ureja izdajo spričeval strojevodjem, omejili le na strojevodje in voznike progovnih motornih vozil, medtem ko bi za ostale izvršilne železniške delavce veljala sedanja ureditev. Predstavnik Javne agencije za železniški promet je v zvezi s tem predlogom poudaril, da nasprotujejo predlaganemu amandmaju. V nadaljevanju predlog amandmaja ni bil sprejet. K 51. členu je bil podan predlog za amandma odbora, s katerim bi se odpravila določba, ki določa, da morajo imeti vlečna vozila, ki vozijo po progah, za katere ne veljajo pogoji za zagotavljanje interoperabilnosti, na sprednji strani vozila v smeri vožnje nameščene in prižgane strogoskopske luči, ki morajo biti pri vožnji po progah, za katere veljajo pogoji za zagotovitev interoperabilnosti, izključene. Izpostavljeno je bilo, da tovrstne ureditve v primerljivih državah ne poznajo. Prav tako pa obstoječa ureditev ne prispeva k boljši ureditvi tega področja. Predlog za amandma odbora je postal brezpredmeten, saj je odbor z večinsko podporo sprejel amandma koalicijskih poslanskih skupin, ki predvideva črtanje 51. člena tega predloga zakona. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin Pozitivne Slovenije, Socialnih demokratov, Državljanske liste in DeSUS k 1., 2., 3., 5., 6., 7., 9., 10., 14., 20., 23., 24., 25., 26., 30., 31., 37., 51., 52., 53., 54., 55. in 56. členu, za nova 53.a in 55.a člena k naslovu Prehodne in končne določbe in za novi naslov Prehodne in končne določbe. Odbor je sprejel naslednje svoje amandmaje: k 37., 55., členu in amandma k amandmaju k 55. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del poročila.
Hvala lepa za to poročilo. Ker je zbor na 12. seji že opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o tem predlogu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjamo to točko dnevnega reda in tudi današnjo 14. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Na svidenje.