Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 53. izredne seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Nada Brinovšek, mag. Karmen Furman, Suzana Lep Šimenko, Franc Kramar, Ljubo Žnidar od 15. ure dalje, Nik Prebil do 11. ure in Brane Golubović. Do roka, ki ga je na podlagi tretjega odstavka 93.a člena Poslovnika Državnega zbora določil Kolegij, za danes sodelovanja na seji izven sedeža Državnega zbora z uporabo aplikacije za seje na daljavo ni najavil noben poslanec oziroma poslanka. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POŠTNIH STORITVAH, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 5 tisoč volivk in volivcev. Predlog zakona je na 11. seji 26. novembra 2020 kot matično delovno telo obravnaval Odbor za gospodarstvo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Rajh, postopkovno?
Ja, jaz imam postopkovni predlog, vezan pa je na izvajanje seje Državnega zbora. Včeraj moj poslanski kolega Vojko Starović ni mogel zastaviti ustnega vprašanja ministru za notranje zadeve gospodu Hojsu, ker je bil le-ta odsoten. Minister je lahko odsoten samo iz dveh razlogov; ali je bolan ali pa ima mednarodne obveznosti. Minister Hojs je za medije dajal izjavo, ni si pa vzel časa, da prisostvuje v Državnem zboru in odgovarja na vprašanja poslancev. Zato prosim, da se to obravnava na Kolegiju predsednika Državnega zbora in da se tudi Vladi pošlje protestno noto bodisi v pisni bodisi v ustni obliki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi, če imate predloge za Kolegij predsednika Državnega zbora, vas vabim, da takšne predloge podate Kabinetu 2 uri pred Kolegijem, ne pa na sami seji. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prva ima besedo Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Stališče bo predstavil Franc Breznik.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Skupina 5 tisoč volivk in volivcev je 14. oktobra 2020 Državnemu zboru Republike Slovenije na podlagi 88. člena Ustave Republike Slovenije in 114. člena Poslovnika Državnega zbora predložila v obravnavo in sprejetje Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poštnih storitvah. Kot je navedeno v gradivu predlagateljev, je cilj Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poštnih storitvah na prvem mestu zagotoviti dosleden prenos Direktive 97/67 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitve. Naj navedemo, da ima Slovenija predpisano eno izmed najvišjih kakovosti izvajanja univerzalne poštne storitve v Evropski uniji, saj mora Pošta Slovenije prenesti v notranjem poštnem prometu vsaj 95 % poštnih pošiljk korespondence v enem dnevu, vsaj 99,5 % poštnih pošiljk korespondence v dveh delovnih dneh in 100 % poštnih pošiljk korespondence v treh delovnih dneh. Ob tem pa je cena izvajanja teh storitev regulirana in je v Sloveniji med najnižjimi v Evropski uniji. Prav tako je navedeno, da ima zaradi predpisanih zelo visokih standardov izvajanja univerzalne poštne storitve regulirane cene le-te in dejstva, da je klasičen trg pisemskih storitev upadajoči tudi zaradi Programa razvoja podeželja za gradnjo širokopasovnih omrežij s ciljem digitalizacije družbe, predvsem v letih 2007–2015, in temu je bilo namenjeno tudi 86,3 milijona evrov sredstev in sredstev iz proračuna Republike Slovenije, ter posledično zmanjšanje uporabe klasičnih pisemskih storitev. Seveda je pričakovati, da bo izvajalec univerzalne poštne storitve v prihodnje beležil neto strošek kot neupravičeno finančno breme, zato se predlaga sprememba Zakona o poštnih storitvah. Dodatno se predlaga tudi dopolnitev drugega odstavka 19. člena na način, da se določi, kdaj neto strošek obveznosti univerzalne storitve predstavlja nepravično breme, če prihodki od zagotavljanja univerzalne storitve ne pokrijejo v celoti stroškov zagotavljanja univerzalne storitve, vključno s stroški vzdrževanja poštnega omrežja. Ugotavljamo lahko tudi, da si je Pošta Slovenije prvič v letu 2016 ta strošek izračunala v višini 17,4 milijona evrov, vendar Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije (AKOS) po proučitvi v skladu s predpisano metodologijo tega stroška ni priznala. Pošta si je neto strošek ponovno izračunala tudi za leto 2017 v višini 32 milijonov evrov, ki mu ga AKOS prav tako ni ugodil. Dne 13. 12. [[nerazumljivo]]je izdal odločbo, s katero je zavrnil zahtevek za izplačilo, saj po skrbni in natančni proučitvi vseh relevantnih okoliščin na podlagi veljavnih predpisov ni ugotovil, da Pošti Slovenije z izvajanjem obveznosti univerzalne poštne storitve nastaja neto strošek kot nepravično breme. Pošta si je izračunala neto strošek tudi za leto 2018, in sicer v višini skoraj 37 milijonov evrov. Zahtevek je v postopku pregledal tudi AKOS. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo teh izgub, ki jih ima Pošta z univerzalno poštno storitvijo. Prav tako se zavedamo, da moramo preprečiti tudi upadanje, predvsem pa zapiranje poštnih poslovalnic na podeželju. Verjamemo, da obstaja tudi več rešitev. Kot prva izmed rešitev obstaja ta, da se spremeni strategija upravljanja državnega premoženja, predvsem v tej smeri, da se dobičkonosnost Pošte Slovenije zmanjša in da se Pošto Slovenije prepozna kot pomembno institucijo, predvsem kot pomembno institucijo v številnih oddaljenih vaseh, na podeželju. Nenazadnje, spoštovani kolegi, Pošta ne izvaja samo paketne storitve ali pa univerzalne poštne storitve, Pošta Slovenije ima tudi pooblastilo Banke Slovenije, na podeželju številni upokojenci lahko preko Pošte Slovenije dvigujejo denar, plačujejo položnice in tako naprej. Pričakovati, da bomo pri njih dosegli pismenost digitalizacije leta 2020 ali pa v naslednjih letih, mislim, da ni mogoče pričakovati. V Poslanski skupini SDS bomo predlog zakona zavrnili, iščemo pa rešitev skupaj v koaliciji, da zmanjšamo zapiranje poslovalnic na podeželju, predvsem pa iščemo rešitev v strategiji upravljanja državnega premoženja v Republiki Sloveniji, kjer bi Pošto izvzeli. Pošta kot institucija mora predvsem zasledovati javno dobro in njegove storitve. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Liste Marjana Šarca. Edvard Paulič.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! V zadnjih letih se veliko govori o problematiki zapiranja poštnih poslovalnic in upadu povpraševanja po univerzalni poštni storitvi. V Poslanski skupini LMŠ smo že večkrat izpostavili, da je ohranjanje podeželskega poštnega omrežja za slovenski prostor velikega pomena, predvsem z vidika socialnih kriterijev in zagotavljanja ustrezne infrastrukture tudi na podeželju. Niti trenutna izjemna rast števila paketov ne odtehta upada prihodkov, ki jih na Pošti Slovenije beležijo prav zaradi tega, ker izvajajo univerzalno poštno storitev. Na negativni rezultat, ki ustvarja nevzdržne razmere pri naši nacionalni pošti, že lep čas opozarjajo v poslovodstvu in tudi na Sindikatu poštnih delavcev ter v en glas pozivajo, da bi jim morala država prisluhniti in pristopiti k rešitvi nastalega problema. S tem namenom so v Sindikatu poštnih delavcev pripravili zakonski predlog o spremembah in dopolnitvah Zakona o poštnih storitvah, ki predvideva, da država finančno podpre izvajanje univerzalne poštne storitve ter s tem prepreči nadaljnje zapiranje poštnih poslovalnic in upad kakovosti univerzalne poštne storitve. Sprememba zakona bi zagotovila, da se nadomestilo za obveznost izvajanja univerzalne storitve, kadar le-ta pomeni neto strošek neupravičenega finančnega bremena, dodeli skladno s pravili državne pomoči. Predlagane spremembe je v dobrem mesecu podprlo več kot 7 tisoč volivcev, ki so zakon tudi vložili v parlamentarno obravnavo. Za primerjavo lahko vzamemo ureditev v drugih evropskih državah, kjer so nekatere države že prisluhnile pozivom in univerzalno poštno storitev sofinancirajo iz proračunskih sredstev; spet druge imajo v skladu z evropsko zakonodajo urejene posebne sklade za sofinanciranje te storitve. Uporabniki si upravičeno želijo takšno poštno storitev, ki bo ohranila sedanjo raven servisa, in ohranitev obstoječe mreže poslovalnic. Zavedamo se, da vseh tehnoloških sprememb in hitrega razvoja digitalizacije poslovanja ne bo mogoče zadržati, država pa mora ohranjati določeno mero klasičnih poštnih dejavnosti ter tudi spodbujati družbeno odgovorne prehode na nove oblike poslovanja, ki pa bodo še vedno omogočale dostop do javnih storitev vsem državljanom ne glede na starostno skupino ali prebivališče. Ena od pomembnejših vlog pri ohranjanju poseljenosti ruralnih območij je zagotovo tudi dostop do bistvenih lokalnih storitev, torej tudi poštnih, ne glede na to, koliko so dobičkonosne. Univerzalne poštne storitve zaradi e-substitucije in spremenjenih navad uporabnikov upadajo že nekaj let, epidemija pa je ta trend še pospešila. V drugem valu epidemije se največji upad beleži na področju direktne poštne, zaradi dodatnih ukrepov pa se pričakuje dodaten upad tudi pri drugih skupinah pisemskih pošiljk. Morda je bil ravno zdaj čas, da bi prisluhnili predlogu zakona in pristopili k reševanju te problematike; a smo žal zamudili priložnost, saj zakon na odboru ni dobil zadostne podpore.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, stališče bo predstavil Soniboj Knežak.
Hvala, predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Ni je poslanske skupine v tem državnem zboru in malo je poslank in poslancev, ki v zadnjih letih ne bi vlagali pobud in vprašanj v zvezi z ukinjanjem poštnih poslovalnic. Ne gre za posledico krize, temveč za problem, ki nastaja že leta, odkar je bil leta 2008 v skladu z evropsko direktivo liberaliziran trg poštnih storitev. Pošta Slovenije je tako postala izvajalec tako imenovane univerzalne poštne storitve, ki nalaga prenos vseh malih poštnih pošiljk za enotno ceno. Država Pošti pokriva v zakonu določeno ceno, pri tem pa je treba upoštevati, da slovenski predpisi določajo relativno gosto mrežo poštnih poslovalnic, trendi na področju poštnih pošiljk pa se gibljejo v smeri vse večjega števila paketov in vse manjšega števila pisemskih pošiljk. Pošta mora torej izvajati poštno storitev po kakovosti in ceni, ki jo določa država, v vsem drugem je navadno podjetje, od katerega lastnik – spet država – pričakuje predvsem dobiček. V takih okoliščinah ni presenetljivo, da skuša Pošta pridobiti dodatne prihodke z dodatnimi storitvami in zniževati stroške tudi na račun krčenja mreže poštnih poslovalnic in čezmernih obremenitev delavcev. Ni presenetljivo, je pa žalostno. Načrt Pošte Slovenije namreč predvideva skoraj polovično zmanjševanje števila poštnih poslovalnic. Spoštovani, vse to je bil problem, še preden se je pojavila epidemija. Poslanske pobude in vprašanja z vseh političnih strani dokazujejo, da imamo vsi isti cilj – ustaviti krčenje mreže poslovalnic, ohraniti nivo poštne storitve in zagotoviti, da bo ta plačan po pošteni ceni, ki bo delavcem omogočila primerne delovne pogoje in plačilo. Tu med nami ni razlik, zato bi pričakovali, da bomo soglasno podprli predlog, ki gre v to smer, sploh sedaj, ko so poštni delavci še posebej obremenjeni zaradi posledic epidemije. Sindikat poštnih delavcev je namreč s podporo 5 tisoč volivcev pripravil predlog sprememb zakona, ki bi omogočil, da se primanjkljaj, ki ga Pošta ustvarja z univerzalno poštno storitvijo, tudi dejansko pokriva iz kompenzacijskega sklada, ki je že bil postavljen pri Agenciji za komunikacijska omrežja in storitve. Način izračunavanja je doslej onemogočal dejanska povračila cene storitev, opravljenih po zakonu in v javnem interesu. V Poslanski skupini Socialnih demokratov vidimo to kot primeren ukrep za izboljšanje razmer. Žal vladajoča večina tega ne vidi tako. Pozabili so na svoje pobude in vprašanja glede zaprtih poštnih poslovalnic v svojih krajih in mestih. Postavili so se na stran regulatorja in uradnikov gospodarskega ministrstva, ki že leta vztrajajo, da nobena sprememba ni možna; da mora Pošta izvajati vse, kar ji naložimo, pri tem pa naj bi sama pokrivala svojo izgubo in za povrh svojemu lastniku, torej državi, zagotavljala še precejšen dobiček. Vsakomur je jasno, da je to mogoče le ob zapiranju poslovalnic in izkoriščenju zaposlenih, kar pa vladajočih očitno ne moti več, zato so predlog na odboru zavrnili. Zato danes nimamo, spoštovani kolegice in kolegi, možnosti podpreti zakona, niti o njem opraviti vsebinske razprave. Vprašanje dostopnosti poštnih storitev, delavskih pravic zaposlenih na pošti in splošnega poslovanja enega naših javnih podjetij bomo tako morali, zopet po volji vladajočih, znova odložiti. Naj na kraju zato poudarim, da v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo smer predlaganih sprememb tega zakona in si bomo prizadevali, da se ta vsebina v kratkem znova uvrsti na dnevni red. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Branislav Rajić bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Dobro jutro. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se s predlaganimi spremembami Zakona o poštnih storitvah ne moremo strinjati, ker ni objektivnih razlogov za spremembo načina financiranja morebitnih neto stroškov obveznosti izvajanja univerzalne poštne storitve. Predlaganih rešitev ni mogoče podpreti zaradi neskladja s predpisano metodologijo, ki jo predpisujeta Zakon o poštnih storitvah in Splošni akt o računovodskih informacijah in izračunu neto stroška obveznosti univerzalne poštne storitve. Po preučitvi vseh relevantnih okoliščin ni bilo ugotovljeno, da Pošti Slovenije z izvajanjem obveznosti univerzalne poštne storitve nastaja neto strošek kot nepravično finančno breme. Pošta Slovenije je doslej že trikrat pripravila izračune neto stroška, in sicer za leto 2016, 2017 in 2018. Ti izračuni so se gibali od 17,4 milijona evrov do 36,9 milijona evrov letno. Agencija za komunikacijska omrežja in storitve (AKOS) je v skladu s predpisano metodologijo, na podlagi Zakona o poštnih storitvah in že omenjenega splošnega akta, vse dozdajšnje zahtevke za izplačilo neto stroška zavrnila. Tudi zdrava pamet težko najde logično pojasnilo, zakaj bi z javnim denarjem ljudje še dodatno zalagali servis, ki jim nekatere svoje storitve zaračunava po nepojmljivo oderuških tarifah. Ob morebitno priznanem neto strošku kot neupravičenem finančnem bremenu izvajalca univerzalne poštne storitve pa bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra na Vlado Republike Slovenije naslovili predlog, da preuči različne načine financiranja izvajanja UPS. Pri tem pa menimo, da bo morala nameniti posebno skrb predvsem zadovoljevanju razumnih potreb uporabnikov te storitve in zagotavljanju njihove kakovosti. Eno mora držati – uporabnikom mora biti zagotovljena kvalitetna univerzalna poštna storitev, taka, kot je predpisana z zakonom. V Republiki Sloveniji je skladno z evropsko direktivo v Zakonu o poštnih storitvah kot mehanizem financiranja neto stroška UPS določen kompenzacijski sklad; a doslej pogoji za njegovo ustanovitev še niso bili izpolnjeni, s tem pa tudi ne morebitne okoliščine in razlogi, ki bi terjali spremembo načina financiranja morebitnih neto stroškov obveznosti izvajanja UPS. V Sloveniji imamo sicer, glede na druge evropske države, predpisano visoko kakovostno izvajanje UPS, a sodobni trendi na trgu poštnih storitev poleg prehajanja na e-substitucijo spodbujajo liberalizacijo in konkurenco na način, da se obseg in regulacija UPS krči ter zmanjšuje bremena. Zaradi vse bolj spreminjajočih se razmer na trgu poštnih storitev je potrebno prilagajanje sočasnim potrebam uporabnikov. E-pošta je bistveno oklestila število prenosa pisemskih pošiljk, zmanjšujejo pa se tudi obiski poštnih poslovalnic. Gre za splošen trend na ravni Evropske unije, zato je eden od izzivov izvajalcev UPS v vseh državah Evropske unije prilagajanje omrežja spremenjenim potrebam uporabnikov. Zaradi nenehnega upadanja klasičnih storitev, ki jih prebivalke in prebivalci opravljajo na poštnih okencih, je poštno omrežje vedno manj rentabilno, a kljub temu je treba poudariti, da je univerzalna poštna storitev v obsegu storitev in gostote poštnega omrežja v Sloveniji primerjalno z ostalimi evropskimi državami nadpovprečno visoka. Obseg UPS se je v Sloveniji v zadnjih desetih letih več kot prepolovil. Do leta 2022 se bo ta obseg znižal še za približno 20 %. Leta 2007 je Pošta Slovenije izvedla 308 milijonov teh storitev, leta 2018 pa le še 148 milijonov. A na tem področju Slovenija ni izjema, saj so enaki trendi tudi v drugih evropskih državah, zato bo v naslednjih letih Pošta Slovenije načrtovala predvsem nove posle zaradi naraščajočih potreb trga po specializiranih prilagojenih storitvah po meri, ki gredo v korak z najnovejšimi trendi na področju pošiljanja vseh vrst pošiljk in hkrati izboljšujejo dostavo. Opaziti je, da ima Pošta Slovenije težave na najbolj profitabilnih področjih, to je pri paketni dostavi in urbanih središčih, kjer danes deluje tudi močna svetovna konkurenca; a kljub temu mora Pošta Slovenije kriti izgubo zaradi zagotavljanja univerzalnih storitev in hkrati zadovoljevati zahteve Slovenskega državnega holdinga. Ob vse bolj akutnih vprašanjih načrtovanja zapiranja poštnih poslovalnic v SMC predlagamo, da Pošta Slovenije vzpostavi stik z lokalno skupnostjo in skupaj z njo poišče rešitev, ki bi v največji meri upoštevala razumne potrebe uporabnikov teh storitev v lokalnem okolju, zlasti na podeželju. Treba je namreč zagotavljati primerno raven in dostopnost teh storitev tudi v manjših in od urbanih središč oddaljenih krajih. Nekaj je primerov dobre prakse, ko je pogodbeni izvajalec poštnih storitev s pošto združil tudi turistično-informativno funkcijo in je z novo ponudbo še bolj kot sama pošta prispeval k lokalni skupnosti. Na pristojnih pa je, da zajezijo trend krčenja mreže poštnih poslovalnic; obenem pa, da bi sprejeta rešitev Pošti Slovenije omogočila finančno vzdržno izvajanje univerzalne poštne storitve. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Matej T. Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Najlepša hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem! Trenutno veljavni Zakon o poštnih storitvah jasno določa: »Republika Slovenija v javnem interesu zagotavlja vsem uporabnikom poštnih storitev na njenem celotnem ozemlju pod enakimi pogoji trajno, redno in nemoteno izvajanje univerzalne storitve, ki se sme prekiniti le zaradi višje sile ali v razmerah, nevarnih za dostavljavca.« Univerzalno poštno storitev pri nas izvaja Pošta Slovenije, dostopnost in cena univerzalne poštne storitve sta določena z zakonom. Pošta Slovenije je dolžna zagotavljati to storitev tudi v krajih in po cenah, ki so nedobičkonosne. A medtem ko država po eni strani Pošto z zakonom zavezuje k izvajanju javne storitve, si po drugi strani svoje stoodstotno lastništvo v Pošti šteje za kapitalsko naložbo, s katero mora ustvarjati čim večje dobičke. S tem država Pošto Slovenije sili, prvič, v zapiranje poslovalnic na podeželju, s čimer se manjša dostopnost poštnih in drugih storitev, ki jih izvaja Pošta za podeželsko prebivalstvo; drugič, to Pošto Slovenije sili v komercializacijo njene dejavnosti. Posledica tega je, da se poštne poslovalnice spreminjajo v male trgovine, ki nudijo hrano, pijačo, igrače in tako naprej, namesto da bi pošta nudila poštne storitve. In tretjič; pritiski po čim večji donosnosti na kapital ob visokih stroških izvajanja univerzalne poštne storitve pomenijo varčevanje na ljudeh, kar se pozna na plačah delavk in delavcev, varčevanju pri zaposlitvah novih kadrov in posledično večji delovni obremenjenosti zaposlenih; pismonoše pa poleg tega, da razvažajo pošto, razvažajo tudi reklame in podobno. Včasih je imel pismonoša torbo, danes ima motor, ki ima spredaj in zadaj zaboje za pakete, pisma in reklame. In še to včasih ni dovolj, čeprav se je celokupni obseg poslanih pisem v zadnjem desetletju zaradi interneta in novih tehnologiji zmanjšal. Nevzdržno stanje je pripeljalo do tega, da so delavke in delavci Pošte Slovenije, pismonoše, pripravili novelo Zakona o poštnih storitvah ter zbrali več kot 5 tisoč overjenih podpisov, da so ga lahko vložili v Državni zbor. Zakona, s katerim predlagajo, da bi država iz proračuna krila izgubo, ki jo ustvarja izvajanje univerzalne poštne storitve, zagotavljanje katere je v javnem interesu države, ni predlagala Vlada Republike Slovenije, ni jo predlagalo poslovodstvo Pošte Slovenije, niti nobena od parlamentarnih strank. Predlagali so jo delavke in delavci. Zbiranje podpisov je organiziral Sindikat poštnih delavcev, ki po naravi stvari ne bi smel skrbeti za javni interes in za rentabilnost poslovanja Pošte Slovenije, ampak za pravice delavk in delavcev. V Levici spremembe v načinu financiranja univerzalne poštne storitve podpiramo. Trenutna zakonska ureditev, po kateri bi se morala univerzalna poštna storitev financirati iz tako imenovanega kompenzacijskega sklada, ne deluje. Za ustanovitev sklada se je vladajoča politika odločila leta 2008, danes tega sklada še vedno ni, kar pa niti ni težava, saj bi bila Pošta Slovenije zaradi deleža, ki ga zaseda na trgu poštnih storitev, praktično edini vplačnik v ta sklad in bi si plačevala sama sebi. Zagotovitev ustreznih pravnih podlag za sofinanciranje izvajanja univerzalne poštne storitve, katere izvajanje je v javnem interesu države, je nujno, če nočemo, da bo Pošta zaradi stroškov izvajanja te javne storitve začela ustvarjati izgubo. To je nujno zato, da ne bo Pošta Slovenije pod pritiski po čim večji donosnosti zapirala poslovalnic na podeželju. In to je nujno za ohranjanje delovnih mest na Pošti Slovenije, za dostojne plače delavk in delavcev in zato, da bodo delali v normalnih delovnih pogojih. Vladajoča politika je predlog zakona, ki so ga predlagali in z muko zanj zbrali podpise v času epidemije delavke in delavci Pošte Slovenije, na obravnavi na odboru zavrnila, rekoč, da se mora Pošta prilagoditi spremembam na trgu poštnih storitev in vpeljavi bolj domišljenih rešitev. S tem so javni interes vrgli na trg, kjer vladajo železni zakoni konkurence in kjer je edini interes kovanje čim večjih dobičkov. Gre za mačehovski odnos, s katerim se na dolgi rok slabšata kakovost in dostopnost univerzalne poštne storitve. Predvsem pa se s tem uničuje Pošto Slovenije, podjetje v stoodstotni lasti države. Vladajoča politika, ki je obravnavo zakona zaključila že na odboru in onemogočila, da bi se Državni zbor kot najvišje predstavniško telo v državi opredelil do predloga zakona, vloženega s podpisi volivk in volivcev, je tako že drugič v enem mesecu pokazala prezir do ljudske iniciative. Znova pa je tudi pokazala, v čigavem interesu pravzaprav deluje. Ne v javnem interesu, še manj v interesu delavk in delavcev, ampak v interesu zasebnega kapitala, ki bo še naprej dobro služil na račun manjše konkurenčnosti Pošte Slovenije, zaradi bremena, ki ga zanjo predstavlja izvajanje univerzalne poštne storitve, s katero uresničuje javni interes. In če se sprašujete, zakaj te dni prihajajo paketi z zamudo in morate čakati v vrstah pred redkimi poslovalnicami, ki so še odprte, to je eden od razlogov za te razmere. S tem zakonom bi lahko to rešili.
Hvala lepa. Mihael Prevc bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Predlagatelj Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poštnih storitvah – to je Sindikat poštnih delavcev s 5 tisoč podpisniki – pojasnjuje, da predlagane zakonske rešitve pomenijo prilagoditev naglo spreminjajočim razmeram na trgu poštnih storitev v smeri, da se morebitni neto stroški, ki nastanejo pri izvajanju univerzalne poštne storitve, krijejo iz državnega proračuna. Po mnenju predlagatelja bi se le na ta način lahko vzpostavil vzdržni model financiranja univerzalne poštne storitve, kamor sodi prejem, usmerjanje, prevoz in dostava poštnih pošiljk, storitve priporočene in vrednostne poštne pošiljke ter prenos poštnih pošiljk za slepe in slabovidne. Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije izda izvajalcu univerzalne poštne storitve odločbo na podlagi analize stanja ali pa javnega razpisa. Do leta 2023 je izvajalec univerzalne poštne storitve na celotnem ozemlju Slovenije Pošta Slovenije, ki ji je agencija izdala odločbo. Če obveznost izvajanja univerzalne storitve povzroča neto stroške in pomeni nepravično finančno breme, je izvajalec upravičen do nadomestila za izvajanje univerzalne poštne storitve. Obstoječi zakon v tem trenutku določa, da se nadomestilo izplača iz tako imenovanega kompenzacijskega sklada, v katerega morajo prispevati vsi izvajalci univerzalne poštne storitve. Predlagatelj zakona opozarja, da znaša delež Pošte Slovenije znotraj opravljanja teh storitev kar 85 %, ob petih ali šestih manjših izvajalcih. To pomeni, da bi morala Pošta Slovenije v sklad vplačevati skoraj vsa sredstva, iz katerih bi se krilo njeno nepravično finančno breme, ki bi ga tako morala pokriti sama sebi. Tako kompenzacijski sklad do danes svoje vloge ni upravičil in bo verjetno treba tu poiskati neko drugo rešitev. V Novi Sloveniji se zavedamo, da Pošta Slovenije, ki je gospodarska družba v stoodstotni lasti države, v zadnjem času zaradi upada univerzalnih poštnih storitev vse težje dosega pričakovani donos in je bila prisiljena v optimizacijo poštnega omrežja, kar pa žal pomeni zapiranje nedonosnih pošt, kar pomeni, da ne sledi več v celoti namenom, ki izhajajo iz evropske direktive, ki zahteva ohranjanje podeželskega poštnega omrežja. Tako se v Novi Sloveniji sprašujemo, ali bi predlagane spremembe zakona pomenile konec zapiranja podeželskih poštnih poslovalnic. Žal nas predlog zakona v to ne prepriča. Predlagatelj zakona ne more jasno opredeliti, kakšne bodo finančne posledice za državni proračun, saj to zavisi od letnega izračuna neto stroška. Pošta Slovenije je sicer do zdaj že trikrat pripravila izračune neto stroška, in sicer od leta 2016 do leta 2018, ki se giblje od 17 do 40 milijonov evrov; a je Agencija za komunikacijska omrežja in storitve vsakokratni zahtevek za izplačilo neto stroška zavrnila. To pomeni, da v skladu s predpisano metodologijo, na podlagi obstoječega Zakona o poštnih storitvah, doslej še ni bilo ugotovljeno, da Pošti Slovenije z izvajanjem obveznosti univerzalne poštne storitve nastaja neto strošek kot nepravično finančno breme. Zato v Novi Sloveniji na matičnem delovnem telesu predloga zakona nismo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Marko Bandelli bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek.
Spoštovani! V Sloveniji je že deset let v veljavi Zakon o poštnih storitvah, s katerim smo v naš pravni red prenesli evropsko direktivo, ki je odprla trg poštnih storitev. Po mnenju predlagatelja direktiva ni bila ustrezno prenesena, ker določa, da se Pošti nadomestilo za izvajanje univerzalne poštne storitve izplača iz kompenzacijskega sklada. Ker ima Slovenija le enega pravega izvajalca, menijo, da kompenzacijski sklad ni prava rešitev, zato predlagajo, da nadomestilo za izvajanje univerzalne poštne storitve krije proračun. Dejstvo je, da so se zaradi digitalizacije razmere na trgu poštnih storitev v zadnjih letih korenito spremenile. Gre za splošen trend na ravni Evropske unije, zato je eden izmed izzivov izvajalcev univerzalne poštne storitve v vseh državah Evropske unije prilagajanje omrežja spremenjenim potrebam uporabnikov. Zaradi konstantnega upada klasičnih poštnih storitev postaja poštno omrežje vedno manj rentabilno. V SAB menimo, da se je Slovenija na tržne spremembe neustrezno odzvala z zapiranjem številnih poštnih poslovalnic na ruralnih območjih. Kljub njihovemu zaprtju smo še naprej deležni upada števila prenosa pisemskih pošiljk in nezadovoljstva uporabnikov, ki jim država ne zagotavlja izvajanja poštne storitve na vseh območjih države. SAB se zavzema za zagotovitev univerzalne poštne storitve na celotnem ozemlju, tudi na ruralnih območjih. Gre namreč za javno storitev, storitev, ki je v javnem interesu, ki mora kot takšna biti zagotovljena vsem državljanom pod enakimi pogoji. Zapiranje poštnih poslovalnic na ruralnih območjih predstavlja socialno segregacijo za manj mobilne in starejše; na drugi strani bi z njihovo ohranitvijo prispevali k revitalizaciji podeželja. Glede na dejstvo, da država določa pogoje, pod katerimi se storitev zagotavlja, je prav, da naredi vse, da v Sloveniji ohranimo zavidljiv nivo izvajanja te storitve. V Poslanski skupini SAB smo predlog zakona podprli. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Robert Polnar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Pri predlaganih spremembah in dopolnitvah Zakona o poštnih storitvah je moteče nekaj, kar je na prvi pogled lahko manj pomembna nadrobnost. Ni mogoče spregledati, da se razmerja med udeleženci v gospodarski družbi, četudi je le-ta v stoodstotni državni lasti, poskušajo razreševati v parlamentu. V Poslanski skupini Desus menimo, da gre pri celotni zadevi za razmerje med Pošto Slovenije ter Agencijo za komunikacijska omrežja in storitve. Bistvo je v nestrinjanju z metodologijo izračuna neto stroškov opravljanja univerzalne poštne storitve in na tej podlagi izračunanega nepravičnega finančnega bremena. Ob tem pa ne smemo zanemariti dejstva, da gre pri Pošti za kapitalsko družbo v stoodstotni državni lasti, zanjo veljajo določila Zakona o gospodarskih družbah, zato ne gre za javno podjetje, ampak za podjetje, ki med drugim opravlja tudi javne storitve. Najpomembnejše vprašanje, ki se zastavlja pri obravnavi določb v predlogu zakona, je, ali lahko ureditev načina plačila nepravičnega finančnega bremena iz državnega proračuna pomeni prenehanje zapiranja posameznih poštnih enot. Odgovor je nedvoumen, tega ni mogoče potrditi. Govorimo torej o univerzalni poštni storitvi. Storitve so zaradi svoje narave, predvsem zavoljo procesnosti, objekti, ki jih njihovi izvajalci in tudi odjemalci ter vsi, ki prihajajo z njimi v stik, težko konceptualizirajo. Njihove lastnosti se odsevajo v težavah prav na vseh stopnjah procesov njihovega menedžmenta in vsakodnevnega izvajanja. Zlasti dostava pisemskih pošiljk je vrsta storitve, ki je na koncu svojega življenjskega cikla in jo ljudje ob uporabi elektronskih komunikacij vse manj potrebujejo. Predlagateljem novele je treba pritrditi in priznati, da ima Republika Slovenija predpisano eno izmed najvišjih kakovosti izvajanja univerzalne poštne storitve, čeprav je cena izvajanja teh storitev med najnižjimi v Evropski uniji. Nižjo ceno standardnega pisma imata samo še Romunija in Malta. Na seji Odbora za gospodarstvo smo izvedeli, da prihodki od opravljanja univerzalne poštne storitve pomenijo 36 % celotnih prihodkov, ki jih gospodarska družba ustvari v posameznem poslovnem letu. Pošta kot izvajalec univerzalne poštne storitve lahko poda vlogo oziroma svoj izračun, vendar pa je po zakonu Agencija za komunikacijska omrežja in storitve edina pristojna za ugotavljanje nepravičnega finančnega bremena. Izračun opravi na podlagi Splošnega akta o računovodskih informacijah in izračunu neto stroška obveznosti univerzalne poštne storitve. Za leto 2019 izračun še ni bil podan, je pa Pošta to storila za poslovno leto 2018. Takrat so bili celotni prihodki Pošte 234 milijonov evrov, prihodki od opravljanja univerzalne poštne storitve pa 84 milijonov in 300 tisoč evrov. Pošta si je izračunala neto strošek kot nepravično finančno breme v višini 36 milijonov in 900 tisoč evrov, kar je 43,8 % vrednosti celotnega prihodka od upravljanja univerzalne poštne storitve. Izračun neto stroška obveznosti izvajanja te storitve se opravi tako, da predstavlja razliko med neto stroški izvajalca, ki posluje z obveznostjo storitve, in neto stroški istega izvajalca, ki bi jih imel, če bi posloval brez obveznosti te storitve. Pošta Slovenije ne vodi ločenih računovodskih evidenc. Ali lahko potemtakem na tak način pripravi ustrezno simulacijo poslovanja? Odgovor je na dlani – ne. Razprava ob predloženih zakonskih spremembah ni potekala o bistvenem, o neto strošku, ki predstavlja nepravično finančno breme; marveč o nezapiranju in zapiranju poštnih poslovalnic. V Poslanski skupini Desus menimo, da tudi morebitna plačila nepravičnega finančnega bremena iz proračuna države ne bodo mogla zaustaviti trenda, ki se je uveljavil. Obseg klasičnega poštnega poslovanja se zmanjšuje, zato ker uporabniki svoje potrebe zadovoljujejo na drugačne načine. Na seji matičnega delovnega telesa smo glasovali proti predlaganim spremembam zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Primarna dejavnost Pošte Slovenije je izvajanje univerzalne poštne storitve. Opravljajo pa tudi druge poštne in kurirske storitve, denarne storitve ter prodajo blaga. Pošta bi lahko opravljala še številne druge storitve in po naši oceni imajo še veliko možnosti za razvoj za doseganje boljšega poslovnega izida. Pošta Slovenije bi morala prispevati k nacionalnemu razvoju tudi na demografsko ogroženih območjih. Tega učinka se ne doseže z ukinjanjem poštnih poslovalnic. Prav tako se nam ne zdi logično, da se pošta seli z mestne lokacije, kjer je pošta lastnik, na lokacije v industrijski coni in se tam plačujejo visoke najemnine. Ljudje iz manjših krajev so izjemno nezadovoljni, ker se poštne storitve umikajo iz njihovih krajev. Pošta Slovenije bi morala prispevati k zadovoljstvu državljanov kot uporabnikov storitev. Tega učinka se ne doseže z dolgimi čakalnimi vrstami pred poštnimi poslovalnicami, z dragimi poštnimi in plačilnimi storitvami. Vsako priporočeno pismo stane skoraj 2 evra. Provizije za plačilo položnic so med dražjimi v državi. Če želi stranka plačati položnico, mora odgovarjati na nepomembna vprašanja, kot na primer kje so rojeni. Pošta Slovenije bi morala prispevati k večanju konkurenčnosti in poslovne učinkovitosti podjetij. Takega učinka se ne doseže z zakonskimi predlogi, s katerimi želi poslovodstvo družbe preko enega sindikata Pošte Slovenije dodatna sredstva s strani države. Ne predstavljam si, da bi kateri drug izvajalec poštnih oziroma kurirskih storitev, kot so DHL, UPS ali GSL, prišel s predlogom zakona, naj jim država da 37 milijonov evrov. Ampak ne v enem znesku, oni bi vsako leto. Pošta Slovenije naj bi bila gospodarska družba. Za poslovanje vsake gospodarske družbe je v prvi vrsti odgovorno poslovodstvo družbe. Mene zelo zanima, zakaj je bil dobiček še v letu 2018 dobrih 10 milijonov evrov, v letu 2019 pa le še 5 milijonov evrov. Še nekaj je zelo pomembno in ne sme biti preslišano. Pošta Slovenije je ena izmed naložb Republike Slovenije. To pomeni, da bi morala pošta skrbeti za čim višji dobiček, iz katerega bi potem država črpala dividende za svoje potrebe. Naša država pa je res fenomen, kar se tiče upravljanja svojega premoženja, saj ima več stroškov kot koristi od svojih naložb. Po tridesetih letih od spremembe gospodarskega sistema bodo morale tudi vse družbe v lasti Republike Slovenije končno doumeti, da mora vsaka gospodarska družba poslovati z dobičkom. Za poslovni izid pa je odgovorno poslovodstvo. Če nekdo prejema mesečno plačo v višini 10 tisoč evrov, mora za to tudi nekaj pokazati. Vodstvo vsake gospodarske družbe mora imeti vizijo in strategijo, kako dosegati čim boljše poslovne rezultate. Če tega nimajo, je potem treba zamenjati vodstvo. Hiter pregled v poslovanje Pošte Slovenije odpira številna vprašanja. Kdo ve, kaj se skriva za milijonskimi zneski pod postavko »drugi stroški« ali pa »drugi odhodki«. Člani nadzornega sveta Pošte Slovenije prejemajo relativne letne zneske, ki segajo skoraj do 20 tisoč evrov; vprašanje pa je, ali je tudi učinek njihovega dela temu primeren. Pošta bi morala povečati število poštarjev in število zaposlenih na poštnih okencih, tako pa se mnogo preveč zaposluje po pisarnah, kjer ni nobenega učinka. Pošta Slovenije ima zagotovo še veliko rezerve pri zniževanju stroškov na področju plačevanja zunanjih pravnih, komunikacijskih in marketinških storitev Družbe v lasti so v preteklosti že večkrat sklepale sporne sponzorske pogodbe in podeljevale nerazumljive donacije. Vprašanje je, kakšne učinke bo prinesel nedavni prevzem logistične družbe Intereuropa, za katerega je Pošta odštela skoraj 29 milijonov evrov. Sredstev jim torej ne primanjkuje. V Slovenski nacionalni stranki ne vidimo razloga, zakaj bi morala država financirati katerokoli gospodarsko družbo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O OBRAVNAVI OTROK IN MLADOSTNIKOV S ČUSTVENIMI IN VEDENJSKIMI TEŽAVAMI IN MOTNJAMI V VZGOJI IN IZOBRAŽEVANJU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Simoni Kustec. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Z velikim veseljem vam danes predstavljam povsem nov zakon o obravnavi otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami in motnjami v vzgoji in izobraževanju. Dosedanja ureditev je še vedno – upam pa, da že lahko govorim kar v pretekliku – bila ne le zastarela, ampak polna neusklajenosti in nedorečenosti. Imeli smo več zakonov, ne enega enotnega, ki bi na enem mestu in celovito urejal to zelo zahtevno, zelo občutljivo tematiko in problematiko. Razmisleki o enotni in medresorsko usklajeni ureditvi so potekali vrsto let. Nov zakon, ki je pred vami, sledi zahtevam in potrebam vseh vključenih, predvsem pa današnjemu času in celovitemu urejanju problematike. V prvi vrsti pa to, kar je ključno in najpomembnejše, je to zakon, ki je spisan v prid otrokom in mladostnikom s čustvenimi in vedenjskimi motnjami. Vsebina današnjega zakona je takšna, da jo lahko pospremimo s spominom na povest Frana Milčinskega Ptički brez gnezda, ki je bila prvič objavljena že daljnega leta 1917. V njej spremljamo usode treh fantičev, usode treh zapuščenih otrok, usode, ki jih je pisatelj na svoji koži, skozi svojo sodno prakso tudi doživljal in jih razreševal. Usode, ki potrebujejo odziv in pomoč vseh nas, stroke in predvsem tudi države. In usode, ki pravzaprav potrebuje tudi resen in odgovoren institucionalni odziv. Danes v Sloveniji deluje devet zavodov za vzgojo in izobraževanje otrok in mladostnikov s posebnimi potrebami in otrok ter mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi motnjami. Največkrat imenujemo te zavode kar vzgojni zavodi in so v pristojnosti delovanja Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Otroci in mladi, ki so nastanjeni v teh zavodih, predstavljajo eno najbolj ranljivih skupin mladih in družbe nasploh. Zato je zanje potrebna še prav posebna obravnava. Gre za otroke, ki ne morejo živeti doma zaradi ogroženosti znotraj lastne družine; za otroke, ki so ogrožajoči za druge; ter za otroke in mladostnike, ki so že storili kazniva dejanja. Ti otroci so v zavode nameščeni na podlagi odločbe sodišča, na podlagi Družinskega zakonika ali Kazenskega zakonika, pri njihovi namestitvi aktivno vlogo prevzemajo tudi centri za socialno delo. Poleg izvajanja vzgojnega in tudi izobraževalnega programa je delo vzgojnih zavodov zaradi vsega opisanega vpeto tudi na področje socialnega varstva, pravosodja, zdravstva in policije. Kot vidite, gre za zelo kompleksno, zelo težko problematiko, ki se dotika izobraževanja, zdravstva, sociale, pravosodja. Ravno zaradi tega je bilo že v času priprave zakona izvedenih več kot 80 posvetov in sestankov z različnimi skupinami, predstavniki, na katere sem že opozorila in s katerimi se je razpravljalo ter tehtalo rešitve, ki so sedaj usklajene in umeščene v zakon, ki je pred vami. Zakon na novo sistemsko ureja delovanje vzgojnih zavodov, in sicer predvsem tudi tri tiste ključne vsebinske sklope pomoči in nalog, ki jih bodo ti zavodi opravljali. Najprej v obliki preventivne dejavnosti, ki se bo izvajala preko tako imenovanih mobilnih centrov oziroma preventivne službe za nudenje pomoči otrokom in mladostnikom ter njihovim družinam, vrtcem, šolam, ko le-te še obiskujejo znotraj družinskega prostora. Druga vsebina pomoči preko izvajanja različnih oblik in načinov dela z otroki in mladostniki, ko so le-ti že nameščeni institucionalno v strokovnih centrih, tako se bodo namreč na novo zdaj tudi imenovali zavodi; in tretja oblika, nudenje pomoči podpore po odpustu iz strokovnih centrov, ko se otroci ali mladostniki vrnejo bodisi nazaj domov bodisi pa v posebna mladinska stanovanja. Na številnih temeljnih načelih je opredeljen ta nov zakon, pozitivnih načelih. In predvsem tisto, kar je pomembno, zakon bo pripomogel k temu, da bodo ti otroci odrasli v samostojne, samozavestne in aktivne državljane. Zato, spoštovani poslanke in poslanci, verjamem in vem, da ga boste enotno podprli. Hvala lepa.
Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici Ivi Dimic. Izvolite.
Spoštovani, spoštovana ministrica! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 13. seji 1. 12. 2020 obravnaval Predlog zakona o obravnavi otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami in motnjami v vzgoji in izobraževanju, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. V poslovniškem roku so bili vloženi amandmaji koalicije k 1., 2., 3., 4., 6., 12., 17., 18., 22., 27., 35., 37., 38., 39. in 42. členu. Predstavnica predlagatelja je v uvodu povedala, da predlog zakona sistemsko ureja delovanje vzgojnih zavodov, ki bodo odslej delovali kot strokovni centri, da bi tako lahko zagotovili celovito pomoč otrokom s čustvenimi in vedenjskimi težavami in motnjami na posameznem področju. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika. Njena predstavnica je povedala, da so bile z vloženimi amandmaji koalicije upoštevane določene pripombe Zakonodajno-pravne službe, nekaterih pomembnih pa amandmaji ne upoštevajo. Tako je opozorila na podnormiranost in prenormiranost, ki je vsebovana v 87. členu, drugem odstavku 120. člena, tretjem odstavku 153. člena in 3. členu. Pojasnila je, da podzakonski predpis ne sme vsebovati materije, ki je predmet zakonskega urejanja, oziroma da zakon ne sme vsebovati podrobnosti, ki spadajo v podzakonski predpis. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki ga je na seji odbora predstavil njihov predstavnik. Komisija podpira predlagane spremembe in namen predloga zakona, ki sledi ugotovitvam pilotnega projekta in opredeljuje vzpostavitev mreže strokovnih centrov, ki bodo sami ali v sodelovanju z drugimi strokovnimi centri nudili celovito pomoč otrokom in mladostnikom s čustvenimi in vedenjskimi težavami in motnjami. V razpravi so članice in člani odbora pozdravili predlog zakona in menili, da je takšne vrste zakonodaja nujna, zato je prav, da se čimprej sprejme. Pojasnili so, da predlog zakona uvaja tri pomembne rešitve, od zagotavljanja preventivnih dejavnosti v obliki pomoči otrokom in mladostnikom, ki so vključeni v redne vrtce in v šole, ter njihovim družinam; preko izvajanja dela z otroki in mladostniki, nameščenimi v strokovnih centrih, s prilagodljivimi oblikami dela in celostno obravnavo; do podpore otrokom in mladostnikom, ki so odpuščeni iz institucionalnih namestitev. Odbor je sprejel amandmaje koalicije k vsem že prej navedenim členom. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona sestavni del poročila. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Liste Marjana Šarca in Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Otrok z duševnimi in vedenjskimi motnjami je zaradi zahtevnosti časa na žalost vse več. Starost, pri kateri se te motnje pojavljajo, pa se vse bolj znižuje. Problem, ki tem otrokom še dodatno otežuje zdravljenje, pa je, da pri nas primanjkuje strokovnjakov, ki so usposobljeni za zdravljenje teh motenj, ter da so zadeve na tem področju dokaj neurejene. Delovna skupina v okviru Skupnosti centrov za socialno delo Slovenije je že leta 2010 opozorila na to, da je treba sedanji sistem na nekaterih področjih preoblikovati oziroma dograditi, in sicer pri nameščanju otrok in mladostnikov, ogledih, prostih mestih v zavodih, sprejemanju otrok oziroma mladostnikov s kompleksnimi težavami, pri sodelovanju z zunanjimi institucijami v lokalnem okolju, pri pridobivanju dokumentacije za spremljanje in napredovanje otroka, pri pomanjkanju dela z družino in pripravljanju družine na vrnitev otroka v okolje, odpustu ali premestitvi otroka. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca se strinjamo z vzpostavitvijo mreže strokovnih centrov, ki bodo sami ali v sodelovanju z drugimi strokovnimi centri nudili hitrejšo celostno pomoč otrokom in mladostnikom s čustvenimi in vedenjskimi težavami in motnjami, kot so do sedaj. Ti centri bodo strokovno podporo nudili tudi vrtcem in šolam pri delu z otroki in mladostniki s čustvenimi in vedenjskimi težavami; prav tako pa staršem, zakonitim zastopnikom ali rejnikom. Preventivne dejavnosti bodo izvajali v obliki nudenja in izvajanja pomoči otrokom, ki so vključeni v vrtce in šole. Z otroki in mladostniki, ki bodo nameščeni pri njih, bodo izvajali različne oblike in metode dela. Prav tako podpiramo nujnost postavitve preventivne službe oziroma mobilnih timov, ki se bodo vzpostavljali postopoma glede na potrebe. Razmisleki o enotni ureditvi tega področja trajajo že predolgo in sedaj je skrajni čas, da se to področje uredi. S tem namenom v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca predlog zakona podpiramo, saj vsebuje rešitve, ki so v korist tem otrokom, jim zagotavlja čimprejšnjo pomoč in stalnost pomoči z izvajanjem preventivnih dejavnosti. Izpostavlja individualizacijo pomoči za vsakega posameznega otroka in mladostnika ter sledi smernicam celostne obravnave otroka v obliki timskega dela in sodelovanja strokovnih delavcev ter strokovnjakov z drugih področij.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani ostali prisotni, spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci! Zakon, ki je danes pred nami, se je pripravljal že več let. Pripravljal se je predvsem zaradi opozoril strokovnih delavcev na terenu, opozoril Varuha človekovih pravic in predvsem na podlagi rezultatov analiz, ki so pokazale na nujnost sprememb na tem področju. Gre za otroke in mladostnike s čustvenimi in vedenjskimi težavami, ki so bodisi nameščeni v tako imenovanih vzgojnih zavodih bodisi pa jih zavodi le obravnavajo. Danes je teh zavodov devet; otrok, ki so v njih nameščeni, pa je okoli 400. Po novem se bodo ti zavodi preoblikovali v strokovne centre, ki bodo na celosten način, torej z vso potrebno pomočjo in tudi z nudenjem terapij, skupaj z različnimi strokovnjaki naredili vse, da bodo lahko čimbolj učinkovito pomagali otrokom. Gre za otroke, ki ne morejo živeti doma zaradi ogroženosti znotraj lastne družine, za otroke, ki so ogrožajoči za druge, ter za otroke in mladostnike, ki so storili kazniva dejanja. Ta zakon ureja torej zelo občutljivo področje. Verjetno smo si vsi enotni, da je najpomembnejše to, da so naši otroci zdravi in zadovoljni. Vse, kar počnemo, moramo početi v največjo korist predvsem otrok. Pomembno je, da se težave pri otrocih odkrijejo čimprej, torej dovolj zgodaj, da se otrokom lahko pomaga pravi čas in da se jim nudi ustrezno pomoč ter izobraževanje. Zato je toliko bolj pomembna preventivna funkcija in zgodnje odkrivanje težav in motenj. Pozdravljamo za to v zakonu predvideno vzpostavitev preventivne službe oziroma mobilnih timov na terenu, ki bodo glede na težave posameznega otroka ali mladostnika pripravili načrt za premagovanje teh težav; in otrokom, skupaj z vrtci, šolami in njihovimi starši, nudili tudi ustrezno pomoč. Žal so vedenjske ter čustvene težave in duševne motnje v Sloveniji še vedno prevelik tabu, preveč so stigmatizirane, zato velikokrat prepozno prosimo za pomoč. Zato tudi pozdravljamo rešitev, da bodo ti strokovni centri z manjšimi enotami v krajevnem okolju otroka, tako da upamo, da bo s tem tudi zmanjšana predvsem možnost stigmatizacije teh otrok. Izredno pomembna pa bo tudi pomoč po odpustu iz strokovnih centrov, ko se otroci ali mladostniki vrnejo nazaj domov. Vodstva zavodov sicer zadnja leta poročajo, da je vse več otrok in mladostnikov, pri katerih diagnosticirajo več duševnih motenj. Izrazito veliko med njimi ima težje in težke oblike motenj pozornosti, s hiperaktivnostjo, motnje avtističnega spektra, razpoloženjske motnje in pogosto sekundarno pridružene vedenjsko-čustvene motnje. Kar nekaj med njimi ima izkušnjo zlorab psihoaktivnih substanc. Tudi spolne in psihične zlorabe ter različna travmatska doživetja, ki vodijo v posttravmatske stresne motnje in v osebnostne motnje, žal med njimi niso redkost. Spoštovane in spoštovani, duševno zdravje v Sloveniji bi morali postaviti višje na naši prioritetni lestvici, saj smo ga predolgo zapostavljali. Zaskrbljujoče je dejstvo, da zadnji podatki kažejo, da se tudi duševno zdravje mladih v Sloveniji in tudi drugod po svetu poslabšuje. Socialni demokrati zato pričakujemo od pristojnih ministrstev, da čimprej pripravijo vse potrebne zakonske spremembe na področju duševnega zdravja. In na koncu predlagatelja zakona tudi pozivamo, da v prihodnje pri pripravi tovrstne zakonodaje upošteva čim več pripomb strokovne javnosti na terenu in na koncu tudi opozorila Zakonodajno-pravne službe. Socialni demokrati bomo ta predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica! Predlog zakona, ki ga obravnavamo, celostno ureja področje otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami in motnjami v vzgoji in izobraževanju. Obravnavani otroci in mladostniki potrebujejo strokovno pomoč, ki je ne morejo prejeti iz okolja, zato jim mora pomoč nuditi država, v sodelovanju z mnogimi drugimi resorji. Predlog zakona temu sledi. Rešitve so strnjene v tri sklope: v zagotavljanje preventivne dejavnosti v obliki pomoči otrokom, ki so vključeni v redne vrtce in šole, izvajanje različnih oblik in metod dela z otroki in mladostniki, ki so nameščeni v strokovnih centrih, in nudenje podpore po odpustu iz institucionalne namestitve. Z namenom zagotavljanja ustrezne obravnave otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami ter motnjami je treba organiziranost obstoječih vzgojno-izobraževalnih zavodov spremeniti in omogočiti, da se bodo zavodi s svojimi oblikami dela približali potrebam otrok in mladostnikov ter njihovih družin; ne pa obratno. Predlog zakona to načelo upošteva, zato zelo podpiramo novo ureditev, s katero se bo vzpostavila mreža strokovnih centrov in s tem zagotovilo pomoč vsem otrokom in mladostnikom v Sloveniji, ki so te pomoči potrebni. Po novem bi moral strokovni center sam ali v sodelovanju z drugimi strokovnimi centri na istem območju poskrbeti za vse nameščene otroke in mladostnike v obliki timskega dela in sodelovanja med strokovnimi delavci strokovnih centrov, centrom za socialno delo, sodiščem, starši in po potrebi zdravstvenimi organizacijami. Posebna pozornost v predlogu zakona je namenjena tudi mladostnikom po izteku ukrepa. Tistim, ki se ne morejo vrniti v domače okolje, je omogočeno prebivanje v mladinskem stanovanju, drugi pa bodo lahko še naprej v stiku z vzgojitelji. Predlog zakona vključuje številne dobre prakse, ki so se razvijale in uporabljale vrsto let, vendar niso bile zavezujoče, organizirale pa so se na različne načine. Te prakse so zdaj prvič sistemsko urejene v zakonu; vse predlagane rešitve pa so bile v različnih oblikah pilotno preizkušene tudi v okviru projekta celostna obravnava otrok s čustvenimi in vedenjskimi motnjami v vzgojnih zavodih. Ob obravnavi predloga zakona na matičnem odboru so predstavniki ministrstva in nekaterih vzgojno-izobraževalnih zavodov zelo nazorno pokazali, zakaj potrebujemo ta zakon in s kakšnimi težavami se srečujejo otroci in mladostniki, ki nujno potrebujejo pomoč, vendar jim le-te okolje zaradi pomanjkljive normativne ureditve ne more vedno nuditi. Pri tem so izjemno škodo utrpeli tisti otroci in mladostniki, ki so zaradi svojih težav in pogosto tudi z agresivnim vedenjem ogrožali sebe in druge; vrtci in šole pa jim niso mogli nuditi potrebne pomoči. Zato je predlagana ureditev, ki vključuje odgovornost vseh resorjev, ki vplivajo na življenja obravnavanih otrok in mladostnikov, nujna. V preteklosti se je namreč dogajalo, da zavodi kakšnega otroka ali mladostnika niso želeli sprejeti; centri za socialno delo pa so potem iskali namestitve po vsej Sloveniji. Takšnih praks ne smemo dopuščati. Predlog zakona bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra podprli, ob tem pa izrekam čestitke ministrici in Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport za zakon, ki nas po integralnosti naslavljanja tega zahtevnega problema uvršča v sam vrh držav v svetu. Slovenske družine in otroci, ki jim usoda ni namenila brezskrbnega otroštva, mladosti in starševstva, so dobili v svoji državi zanesljivega zaveznika. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Željko Cigler. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Danes potrjujemo zakon, katerega deklarativni namen je dober in za potrditi. Cilj je namreč ureditev področja obravnave otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami ter motnjami v vzgoji in izobraževanju. Zakon predvideva vzpostavitev strokovnih centrov, ki naj bi zagotavljali pomoč otrokom s čustvenimi in vedenjskimi težavami ter drugimi motnjami v vzgoji. Žal je namen zakona tudi edina dobra stvar, ki jo pri zakonskem predlogu lahko prepoznamo, pa smo se res, moram reči, potrudili. Če je Levica običajno kritična do vsebine predlaganih zakonskih predpisov in če je kritična ost običajno uperjena v zgrešene namene zakonskih predpisov, ki jih predlaga Vlada, danes temu ni tako. Na celi črti je pripravljavec zakona in zakon pogrnil že na ravni forme. Takole je povedala predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, citiram: »Pomembnejših ustavnopravnih in pravno-sistemskih premislekov amandmaji ne odpravljajo.« Moram reči, gospa ministrica, večkrat ste bili opozorjeni, da je v vašem zakonu kršena ustavna ločnica med zakonskimi in podzakonskimi ureditvami. Jasno vam je bilo povedano, da s predlogom zakona v takšni obliki vzpostavljate neustavno stanje, kjer ena veja oblasti prevzema funkcijo druge veje oblasti. Izključno zaradi vaše malomarnosti je zdaj na ravni zakona določeno, kdo bo izvajal alkoteste na teh otrocih v vzgojnih domovih, čeprav gre tu očitno za določanje načina izvršitve zakonske odločbe, kar sodi v pravilnik. Pri vseh nebulozah in malomarnostih, če lahko tako rečem, ki ste jih prikazali pri pripravi tega predpisa, prav močno v oči bode še ena, in sicer gre za določbo drugega odstavka 19. člena predloga zakona, kjer je določeno, da so strokovni delavci centra tisti, ki v osnovi spremljajo otroka na zdravstvene preglede. Kot ste bili večkrat opozorjeni, tukaj močno odstopate od določb Družinskega zakonika, ki ga je Državni zbor sprejel. Te določbe pravijo, da se starša, ki mu ni bila omejena ali odvzeta starševska skrb, ne sme postavljati v drugoten položaj, ko pride do zdravstvene oskrbe njegovega otroka. Gre za prekomeren poseg v starševsko skrb, ki ga z amandmaji niste odpravili. Omenimo še uporabo besedišča, ki v zakonodajno materijo sploh ne sodi, pa dejstvo, da bodo otroci lahko kaznovani tudi finančno, kar je absurdno za socialno ogrožene in drugače prizadete otroke. Prav na nobenega od izpostavljenih očitkov predstavniki ministrstva niste odgovorili. S tem se je tudi demonstrirala na odboru za izobraževanje ena nesposobnost in morda celo indiferentnost do obravnavanih problemov, ki jih predlog zakona obravnava. Ampak bistveno je nekaj drugega, bistven je način priprave tega zakona, njegova oblika in navsezadnje celoten zakonodajni postopek, ki natančno ustreza načinu delovanja te vlade. Zakaj? Ker vas ne zanima, ali je zakon napisan koherentno in konsistentno, ker vas ne zanimajo komentarji Zakonodajno-pravne službe, ker vas ne zanimajo opozorila opozicije ter vam je parlamentarna procedura zgolj ovira in ker niste pripravljeni v zakonodajni postopek vložiti niti najmanjšega truda. Ta vlada ima težave s parlamentarno demokracijo, zato je delo Državnega zbora ne zanima. Ta vlada ima težave s pravnim sistemom, zato ga z interventno zakonodajo pospešeno ruši, kar je ugotovilo tudi slovensko ustavno sodišče. Ta vlada ima težave tudi z ljudstvom, zato zaničuje medije in prepoveduje referendume. Tisoč in eno težavo te vlade pa ironično lahko izvedemo na eno preprosto in vse bolj očitno dejstvo; da je težava vlada sama. V Levici bomo sicer zakon, katerega namen je dober, potrdili. Spoštovana gospa ministrica, rad bi vam pa povedal, dotikate se 400 otrok v vzgojnih domovih, ki imajo čustvene in vedenjske težave; na kar vas pa v tem parlamentu opozarjam tudi jaz, ali pa Aljaž Kovačič ali mnogi drugi poslanci, pa je to, da imate v rednih osnovnih šolah 509 otrok s čustvenimi in vedenjskimi težavami, ki jim ne zagotovite zakonsko predpisanega začasnega spremljevalca; in imate 227 avtistov, ki jim ne zagotovite spremljevalca. Ko ste zaprisegli kot ministrica, ste rekli, da boste spoštovali Ustavo. Spoštovana gospa ministrica, kršite 57. člen Ustave, kršite pravice otrok, ki so jim dane z odločbami o usmeritvi. In ker vas mi na vse to opozarjamo, vi pa praktično ne ukrepate, vas sprašujem, ali se zavedate, da ne spoštujete več Ustave. Ali mislite, da ste še primerni in operativno sposobni za ministrico? Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavila Iva Dimic. Izvolite.
Spoštovani! Vsak otrok mora imeti možnost, da razvije svoje sposobnosti do največje mere. Znanje je velika vrednota, zato mora biti izobraževanje dostopno vsem ter mora omogočati napredek, večjo enakopravnost, enake možnosti in boljše življenje. Je pa v izobraževalnem procesu vzgoja zelo pomemben del, zato ji je treba posvečati vedno večjo pozornost. V Novi Sloveniji podpiramo razvoj harmoničnega človeka, zmožnega in pripravljenega za življenje v družbi, in za zdravo ter zadovoljno osebno življenje. Današnji zakon ureja delovanje devetih vzgojnih zavodov, ki delujejo v Sloveniji na področju vzgoje in izobraževanja otrok in mladostnikov s posebnimi potrebami, za otroke in mladostnike s čustvenimi in vedenjskimi motnjami. Vanje so otroci nameščeni z odločbo sodišča na podlagi Družinskega ali Kazenskega zakonika ob aktivni vlogi centra za socialno delo. Strokovni centri za zagotavljanje celovite pomoči otrokom s čustvenimi in vedenjskimi težavami in motnjami bodo delovali na vsakem od štirih določenih območjih v Sloveniji. Opravljali bodo naslednje naloge, kot prva, preventivne dejavnosti v obliki nudenja in izvajanja pomoči otrokom, ki so vključeni v redne šole in vrtce; izvajanje različnih oblik in metod dela z otroki in mladostniki, ki so nameščeni v strokovnih centrih; ter tudi nudenje podpore po odpustu iz institucionalne namestitve. Za otroke in mladostnike, ki imajo le težave na čustvenem in vedenjskem področju, je predvideno izvajanje preventivnih dejavnosti, da do namestitev sploh ne bi prišlo. Gre za svetovanje vrtcem, šolam, svetovanje staršem, rejnikom in zakonitim zastopnikom. Celostna obravnava in pomoč otrokom s čustvenimi in vedenjskimi težavami in motnjami na posameznem območju je izjemnega pomena za vzgojo, razvijanje otrokovih zmožnosti, ustvarjalnosti in odgovornega ravnanja v družbi. Poslanci Nove Slovenije bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine SAB bo predstavil Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani! Citat Bridget Miller: »Obnašanje otrok je odvisno od njihovega počutja. Zato bi več pozornosti morali nameniti njihovim občutkom, kot pa jo namenjamo njihovemu obnašanju.« Veseli me, da gre zakon, ki je pred nami, v smer prilagajanja institucije otroku in ne obratno, v smer zasledovanja potreb otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami s sistemsko ureditvijo delovanja vzgojnih zavodov in centrov na področju preventive in tudi na področju kurative ter kasnejše podpore po odpustu iz posameznih oblik pomoči ali namestitve. Tak pristop sta priporočala tudi Varuh človekovih pravic in Zagovornik načela enakosti, kar v SAB pozdravljamo. Predmetni zakon spreminja in bistveno izboljšuje dosedanji pristop k otrokom z vedenjskimi težavami in tudi njihovim družinam. Vsak otrok različno doživlja spremembe in načine vzgoje ter se tudi različno odziva. Ta različnost odzivov otrok na okolje in obratno, neustrezen odziv okolja na otroka, pa so eden najpogostejših vzrokov za nastanek motenj vedenja in čustvovanja. Strokovnjaki pri tem ugotavljajo, da so si vedenjske in osebnostne motnje zelo različne in neenotne. Vsaka motnja ima svoj splet okoliščin in vzrokov za nastanek in razvoj. To je tudi vzrok, da se motnje vedenja in čustvovanja otrok zazna in prepozna šele v institucionaliziranih oblikah vzgoje in izobraževanja. Na problem nameščanja otrok v zavode je opozorila delovna skupina v okviru Skupnosti centrov za socialno delo Slovenije leta 2010. Nato je bilo leta 2015 opravljena kvalitativna raziskava o razvoju vzgojnih zavodov, ki je pokazala na nujnost prenove mreže zavodov in oblikovanja jasnejše zasnove, ki bo izhajala iz potreb mladih. Sledil je projekt Celostna obravnava otrok s čustvenimi in vedenjskimi motnjami v vzgojnih zavodih, s katerim so zavodi preizkušali nove metode in oblike dela v stanovanjskih in vzgojnih skupinah. Projekt se je zaključil lansko leto s podobnimi ugotovitvami kot predhodno opravljene raziskave – področje vzgoje in izobraževanja otrok in mladostnikov s čustvenimi vedenjskimi težavami se mora približati njihovim potrebam. Zakon, o katerem bomo v nadaljevanju razpravljali, predstavlja uresničitev omenjenih projektov. Gre za pomemben korak naprej za skupino mladih in za vse tiste, ki se vsakodnevno ukvarjajo z njihovimi težavami in izzivi. V Poslanski skupini SAB bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Po raziskavah, opravljenih v primerljivih evropskih državah, je vedenjska motnja prisotna pri 7–10 % otrok in mladostnikov. Za Slovenijo podatkov o tem ni in to sporočilo bega. Naslednje zaskrbljujoče dejstvo je, da so vedenjske in čustvene težave v naši družbi še vedno problemi, o katerih ne želimo odkrito govoriti, saj se bojimo stigmatizacije. Zato lahko sklepam, da so odstotki ljudi – ne samo otrok in mladostnikov, ampak celotne populacije – precej višji, kot jih prikazujejo uradno zabeležene evidence strokovnih obravnav. Strokovnjaki, ki se ukvarjajo z duševnim zdravjem, povedo tudi, da je težav čedalje več ter da so vedenjske in čustvene motnje danes bistveno drugačne in bolj intenzivne, kot so bile pred desetletji. Dovolite, da citiram nekaj stavkov iz publikacije, ki jo je na temo duševnega zdravja pripravil Nacionalni inštitut za javno zdravje: »Duševno zdravje otrok in mladostnikov je ključno za prihodnost vsakega naroda in uspešnost vsake družbe.« Gre za kompleksno področje, ki zajema krepitev varovanja in ohranjanja dobrega duševnega zdravja ter tudi destigmatizacijo in preprečevanje nastanka duševnih težav in motenj ter njihovo zdravljenje in rehabilitacijo bolnikov. V Poslanski skupini Desus se zavedamo in strinjamo, da so otroci in mladostniki s čustvenimi in vedenjskimi težavami ter motnjami izjemno ranljiva skupina. Zato smo jim dolžni nameniti posebno skrb, učinkovito obravnavo ter najboljšo možno pomoč. Trenutna ureditev obravnave otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami je zastarela, neusklajena, razdrobljena in nedorečena. V naši poslanski skupini smo optimistični in trdimo, da so težave, s katerimi se srečujejo pristojne službe, premagljive, kar so pokazale tudi številne raziskave in analize ter izvedeni pilotni projekti. Plod sodelovanja vseh pristojnih služb in krovnega ministrstva je predlog zakona, ki ga bomo v Poslanski skupini Desus z veseljem potrdili, saj smo prepričani, da rešuje ključne težave in izzive, ki so bili vse do danes ovira za nudenje učinkovite pomoči vsem mladim, ki so ne po svoji krivdi zašli s prave poti. Namen novega zakona je omogočiti pravočasno, celostno in kontinuirano obravnavo otrok in mladostnikov z namenom njihovega enakovrednega vključevanja nazaj v normalno življenje, s pomočjo strokovnih centrov in ostalih deležnikov, ki so vpeti v njihova življenja po uradni dolžnosti, in vseh tistih, ki so kot primarni skrbniki, se pravi starši, skrbniki, rejniki, dolžni poskrbeti za njihov normalen in zdrav razvoj. Nov zakon vzpostavlja celovito obravnavo otrok in mladostnikov v okviru njihove vzgoje in izobraževanja skozi tri ključna področja delovanja strokovnih centrov, in sicer so to: zagotavljanje preventivne dejavnosti v obliki nudenja in izvajanja pomoči otrokom, ki so vključeni v redne vrtce in šole, drugič, izvajanje različnih oblik in metod dela z otroki in mladostniki, ki so nameščeni v strokovnih centrih; in tretjič, nudenje podpore po odpustu iz domske ali druge namestitve. V naši poslanski skupini se strinjamo, da je treba dajati večji poudarek na multidisciplinarni in individualni obravnavi posameznika ter da se mora ustrezna pomoč zagotavljati ne glede na vrsto oziroma vsebino dela z njim; oziroma ne glede na to, v katerega od centrov je posameznik vključen. Da bi bili rezultati vidni, je nujno intenzivno sodelovanje tudi s starši, slednjim pa mora prav tako biti nudena pomoč in podpora dobro usposobljenih strokovnjakov. Poslanci naše poslanske skupine predlagano rešitev v zakonu pozdravljamo, saj pomeni pomembno reorganizacijo dosedanjega načina dela. Pričakujemo, da bodo vse dosedanje ovire premoščene in da bo delo z otroki in mladostniki potekalo v največji možni meri optimizirano in kvalitetno, s čimer je zagotovljena pot, da ti prikrajšani otroci in mladostniki dobijo svojo novo priložnost v življenju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim, še posebej resorni ministrici! Predlog zakona, ki je pred nami, sledi številnim raziskavam in ugotovitvam pilotnega projekta. Analize so namreč pokazale, da se lahko centri za socialno delo in tudi strokovni delavci v zavodih spoprijemajo s številnimi težavami. Centri za socialno delo se soočajo s težavo ustrezne namestitve otrok v zavode, strokovni delavci v zavodih pa so izpostavili, da ob namestitvi nimajo dovolj podatkov o otroku, njegovi družini in o zdravstvenem stanju otoka. To je ključnega pomena, saj lahko strokovni delavci na osnovi teh podatkov pripravijo individualiziran program in ustrezno evalvacijo. Otroci s čustvenimi in vedenjskimi motnjami imajo številne psihosocialne težave, ki se kažejo kot vedenjske, čustvene ali učne težave. Prisotno pa je tudi izrazito avtoagresivno ali heteroagresivno vedenje posameznikov. Zato je nujno, da se oblike vzgojne pomoči prilagodijo posameznemu otroku oziroma mladostniku. Enotni vzgojni program namreč ne zadostuje. Vsak otrok oziroma mladostnik je individuum, ima namreč različne primanjkljaje, različno sprejemajo okolico, znanje, različno odreagirajo na dane situacije. Veliko otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami izhaja iz socialno šibkih okolij, kjer se dnevno srečujejo z nasiljem, alkoholom, drogami in tako naprej. Taki otroci oziroma mladostniki so še posebej čustveno ranljivi in nimajo možnosti vrnitve v varno okolje oziroma se tja sploh ne bi smeli vrniti. Otroke je namreč treba zaščititi, ne pa vrniti v nevarno okolje. Cilj zato ne sme biti čimprejšnja vrnitev v domače okolje. V prvi vrsti mu je treba pomagati, da se ustrezno vključi v družbo, najde zaposlitev in tako naprej. Zato tudi podpiramo mladinska stanovanja. Tisti, ki so v zavode vključeni zaradi učne ali družinske problematike in so zaradi tega še posebej ranljivi, nikakor ne smejo biti nameščeni skupaj s tistimi, ki jim je po sklepu sodišča izrečen vzgojni ukrep oddaje v zavod. Predlog zakona zato predvideva enotno sistemsko rešitev celostne obravnave otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami. Načrtuje se vzpostavitev tako imenovane mreže strokovnih centrov. Ti bodo otrokom in mladostnikom s čustvenimi in vedenjskimi motnjami omogočili možnost hitrejše pomoči, kot so jo bili deležni doslej. Nudili bodo preventivno pomoč in podporo staršem, vrtcem in šolam, izvajali prilagodljive oblike dela z nameščenimi otroki in mladostniki ter poskrbeli zanje tudi po izteku obravnave. Bistvena novost je vzpostavitev preventivne službe oziroma tako imenovanih mobilnih timov. Preventivna je namreč ključnega pomena. Starejši, kot so otroci, večja je vpetost v okolje in s tem zmanjšanja možnost za uspeh. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo predlog zakona seveda podprli. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Mojca Škrinjar. Izvolite.
Predlog zakona o obravnavi otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami in motnjami v vzgoji in izobraževanju predstavlja sistemsko rešitev za vrsto težav, šol in družin; v prvi vrsti pa pomoč otrokom in mladostnikom s čustvenimi in vedenjskimi težavami. Zavodi za vzgojo in izobraževanje otrok in mladostnikov s posebnimi potrebami za otroke s čustvenimi in vedenjskimi motnjami so v pristojnosti Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Njihovo delovanje pa je vpeto tudi na področja socialnega varstva, pravosodja, zaradi posebnosti populacije pa tudi zdravstva in policije. Postopek namestitve se začne v skladu z zakonom, ki ureja družinska razmerja, ali z zakonom, ki ureja obravnavanje mladoletnih storilcev kaznivih dejanj. Otroci in mladostniki so nameščeni na podlagi sklepa sodišča, z začasno odredbo, z izvedbo nujnega odvzema s strani centra za socialno delo, odločanja sodišča o odvzemu otroka ali odločanja o namestitvi v zavod zaradi otrokovih psihosocialnih težav, ali v skladu s Kazenskim zakonikom in Zakonom o izvrševanju kazenskih sankcij. Vrsto let so posamezniki in institucije opozarjali na probleme pri obravnavi in reševanju težav teh otrok in mladostnikov. Leta 2015 je bila po navedbi predlagatelja opravljena kvalitativna raziskava na temo slovenskega razvoja vzgojnih zavodov. Pokazala je na vsebinske probleme, med drugim tudi na to, da se strokovni delavci vzgojnih zavodov spoprijemajo s številnimi težavami ob namestitvi ter obravnavi otrok in mladostnikov, ko ne dobijo dovolj informacij o otroku. V Sloveniji mreža ni sistemsko povezana, omejena je na poklicne vladne organizacije, zavode za vzgojo in izobraževanje, psihiatrične oddelke, svetovalne centre, delno centre za socialno delo. Zavodi za vzgojo in izobraževanje otrok in mladostnikov s posebnimi potrebami za otroke s čustvenimi in vedenjskimi motnjami ustanavlja država. V Sloveniji deluje devet takšnih zavodov, ki za otroke in mladostnike izvajajo vzgojni program. Gre za otroke, ki so ogroženi v družini, za otroke, ki so ogrožajoči, ter za otroke in mladostnike, ki so mladoletni storilci kaznivih dejanj. Predlog zakona ponuja sistemsko ureditev, vzpostavili se bodo štirje regionalni strokovni centri. Eden od teh bo deloval samostojno, drugi trije pa ob sodelovanju drugih strokovnih centrov. Razporeditev in določitev strokovnega centra bo urejal pristojni minister. Centri so vsebinsko in hierarhično urejeni na način, ki učinkovito, hitro in kompetentno umesti otroka oziroma mladostnika z odločbo ali z odločitvijo sodišča v zanj najprimernejšo skupino bivanja in izobraževanja, pri tem pa med drugim sledi načelom največje koristi otroka oziroma mladostnika. Strokovni center, ki usklajuje sodelovanje strokovnih centrov na posameznem območju, je pristojen za razporeditev otroka ali mladostnika v strokovni center znotraj območja glede na vrsto pomoči, ki jo otrok ali mladostnik potrebuje. S tem se poenoti praksa namestitve ter strokovne in pravične obravnave teh otrok in mladostnikov. Ti strokovni centri bodo nudili tudi strokovno podporo vrtcem in šolam pri delu z otroki s temi težavami. V vsakem od štirih strokovnih centrov je predviden mobilni tim, ki se bo odzival na prošnjo vrtcev in šol. Zakon določa tudi načine bivanja s terapijo in poglobljenim spremljanjem otrok in mladostnikov. Tako bo praksa bivanja in izobraževanja poenotena. Enoznačno je tudi določeno, da se mladostniku lahko prebiti čas v strokovnem centru ne sešteva v čas, zakonsko določen in omejen na število let, ki jih smejo biti deležni vključeni dijaki v srednješolske programe. Predvideno je sodelovanje ustreznih zdravstvenih služb ter z Zavodom za šolstvo. Center za socialno delo ali sodišče, ki pa sta bila iniciatorja vključitve v strokovni center, pa preverjata in spremljata bivanje ter delo otroka in mladostnika v samem centru. Zakon opredeli vrnitev otroka ali mladostnika v običajni ritem življenja, vrnitev domov in nadaljnje šolanje ter predvidi tudi morebitno prilagoditveno obdobje, ki ga mladostnik lahko preživi v mladinskem stanovanju. Predlagatelj je v nastajanje besedila vključil stroko in tudi opravil javno razpravo ter podrobno preučil in odgovoril na podane predloge in vprašanja, pridobil mnenje Informacijskega pooblaščenca in Varuha človekovih pravic. Zato zakon v Slovenski demokratski stranki podpiramo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek, 17. 12. 2020, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O IZVAJANJU UREDBE (EU) EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA O SODELOVANJU MED NACIONALNIMI ORGANI, ODGOVORNIMI ZA IZVRŠEVANJE ZAKONODAJE O VARSTVU POTROŠNIKOV V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo Simonu Zajcu. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, dober dan! Predlagani zakon je potreben zaradi sprememb pravnega reda Evropske unije na področju varstva potrošnikov. Iz gradiva k predlogu zakona izhaja, da je poglaviten cilj, ki ga predlog zakona zasleduje, prilagoditev notranje zakonodaje s določbami uredbe (EU) 2017/2394 in razveljavitvi uredbe (ES) št. 2006/2004. Uredba je postopkovni predpis, ki se uporablja za primer kršitev 27 direktiv in uredb s področja varstva potrošnikov, ki so v slovenskem pravnem redu umeščene v različnih zakonih in uredbah. S to uredbo se določajo pogoji sodelovanja in medsebojnega usklajevanja nacionalnih pristojnih organov z namenom nemotenega delovanja notranjega trga in izboljšanja varstva ekonomskih interesov potrošnikov. Kršitve, na podlagi katerih bodo posamezni pristojni organi morali ukrepati, so razdeljene na kršitve znotraj Evropske unije, na močno razširjene kršitve, kjer so prizadeti potrošniki v vsaj dveh državah članicah, ter na močno razširjene kršitve z razsežnostjo Evropske unije, kjer so prizadeti potrošniki v vsaj dveh tretjinah prebivalstva Evropske unije. Poglavitne rešitve predloga zakona so predlagane z namenom prilagoditve državne zakonodaje določbam uredbe, in sicer so določeni mehanizmi za sodelovanje pristojnih organov pri čezmejnem reševanju sporov; spremenjena so pooblastila pristojnih organov; imenovani so pristojni organi in enotni povezovalni organ za izvajanje nadzora pri čezmejnih kršitvah; določeni so pogoji in načini za uspešno ter učinkovito sodelovanje in usklajevanje med pristojnimi organi pri čezmejnih kršitvah ter mednarodno usklajevanje pristojnih organov in Evropske komisije z namenom nemotenega delovanja notranjega trga ter izboljšana varstva ekonomskih interesov potrošnikov. In določene so sankcije v primeru kršitev določb uredbe. Enotni povezovalni organ je Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, pristojni organi pa so Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije, Banka Slovenije, Inšpektorat Republike Slovenije za infrastrukturo, Inšpektorat Republike Slovenije za kmetijstvo, gozdarstvo, lovstvo in ribištvo, Javna agencija Republike Slovenije za civilno letalstvo, Javna agencija Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke, Tržni inšpektorat Republike Slovenije in Uprava Republike Slovenije za pomorstvo. Organizacije, ki lahko pristojne organe obvestijo o domnevnih kršitvah, so Evropski potrošniški center, nevladne organizacije, ki so ustanovljene za varstvo pravic potrošnikov ter izvajajo posamezne strokovne in raziskovalne naloge na področju varstva potrošnikov, gospodarske in obrtno-podjetniške zbornice ter druge organizacije in združenja, ki delujejo na področju, ki je povezan z vsebino kršitve. Pri pooblastilih pristojnih organov gre za natančnejšo ureditev pooblastil iz uredbe, ki jih pristojni organi po naši zakonodaji še nimajo in jih je treba v slovenskem pravnem redu na novo urediti v zakonu. Večina minimalnih preiskovalnih in izvršilnih pooblastil iz uredbe je v Republiki Sloveniji že urejena v Zakonu o inšpekcijskem nadzoru, zato so v predlogu zakona določena le manjkajoča pooblastila pristojnih organov. Ta nova pooblastila pa so pooblastilo za nakup blaga ali storitev, po potrebi tudi s skrivno identiteto, ter sprejetje ukrepov, povezanih s spletnimi stranmi. Ti so, da se podjetju odredi odstranitev vsebine; da se ponudniku storitev gostovanja odredi odstranitev, onemogočanje ali omejitev dostopa do spletnega vmesnika; da se odredi ponudniku storitev izključnega prenosa omejitev dostopa do spletnega vmesnika ali odredi izrecni prikaz opozorila kršitve na spletnem vmesniku; da se registrom ali registrarjem domen v ustreznih primerih odredi začasni izbris zapisa sistema domenskih imen in registracijo popolnoma določenega imena domene omogoči pristojnemu organu; da se registrom ali registrarjem domen odredi izbris popolnoma določenega imena domene. Pri pooblastilih, povezanimi s spletnimi stranmi, gre za skrajne ukrepe, če ni na voljo nobene druge učinkovite možnosti, da se doseže prenehanje ali prepoved kršitve in da se prepreči nevarnost resnega oškodovanja kolektivnih interesov potrošnikov. Odstranitev vsebine lahko odredi pooblaščena oseba pristojnega organa. O drugih ukrepih, ki so povezani s spletnimi stranmi, pa zaradi poseganja v ustavno pravico do komunikacijske zasebnosti ter do svobode komuniciranja, omejevanja svobode interneta, elektronske pošte in svobode izražanja odloča Upravno sodišče na predlog pooblaščene osebe pristojnega organa. Uredba se od 17. januarja 2020 neposredno uporablja v vseh državah članicah in je v celoti zavezujoča. Z implementacijo uredbe se zagotavlja večja stopnja usklajenosti ukrepov pristojnih organov, ki omogočajo uspešnejše in učinkovitejše sodelovanje med njimi. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za gospodarstvo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku mag. Branislavu Rajiću. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Odbor za gospodarstvo je na 11. seji 26. 11. 2020 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o izvajanju Uredbe (EU) Evropskega parlamenta in Sveta o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov, v drugi obravnavi, EPA 1381-VIII. Odboru je bilo poleg predloga zakona predloženo naslednje gradivo: mnenje Zakonodajno-pravne službe, pojasnila Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo na pripombe Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. V skladu s Poslovnikom Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine SDS, SMC, NSi in Desus, in sicer k 8. členu. Predlagatelj zakona je predstavil glavne cilje in poglavitne rešitve zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je izpostavila, da so pripombe k 6. in 7. členu bile obrazložene v pojasnilu Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo na njene pripombe. Glede pripomb k 8. členu pa je bil predložen amandma poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus. Predstavnik Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance je povzel stališče komisije, ki predlog zakona podpira. V razpravi je bilo s strani predlagatelja zakona odgovorjeno na vprašanje ustrezne višine glob in samega obsega potrebnih sredstev za delovanje institucij oziroma organizacij, in sicer da se točne višine sredstev še ne da določiti, saj ni znano, koliko bo posameznih postopkov in koliko kadra bo angažiranega v teh postopkih reševanja sporov in nadzora. Višino glob pa je predlagatelj določil v predloženem aktu. Odbor je obravnaval amandma poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus k 8. členu ter ga sprejel. Nato je odbor v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejeti amandma je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je vključen sprejeti amandma. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del poročila odbora. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov. Mag. Meira Hot, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Eno od temeljnih področij, ki jih urejajo predpisi Evropske unije, so pravice potrošnikov. Enotno trgovinsko območje s prostim pretokom blaga in storitev bi brez enotnih pravil le stežka delovalo. Predpisi s tega področja zato niso v celoti prepuščeni državam članicam, temveč jih urejajo uredbe, ki učinkujejo neposredno. Države oziroma njihovi organi so odgovorni predvsem za njihovo izvajanje. Kljub enotnemu evropskemu okvirju za varstvo pravic potrošnikov raziskave in praksa kažejo, da se enotna pravila ne spoštujejo v zadostni meri. Zlasti problematično področje je področje čezmejnih spletnih nakupov, kjer zelo velik delež ponudnikov ne izpolnjuje zahtevanih pogojev. Stopnja kršitev vzpostavljenih pravil na tem področju presega eno tretjino. Da bi bila pravila učinkovita, jih je treba izvajati, prav tako pa je potrebno izvrševanje sankcij za kršitve. Naloga držav članic je, da določajo nadzorne organe in jih pooblastijo za izvajanje nadzornih funkcij. To je tudi temeljni namen tega predloga zakona, katerega vsebino v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo. Opozoriti pa bi želeli, da se je v zadnjih letih uveljavila praksa sprejemanja zakonov o izvajanju uredb, namesto da bi ustrezno dopolnili področne predpise. Tudi v tem primeru bi bilo to mogoče, kot sta opozorili Trgovinska zbornica Slovenije in Zveza potrošnikov Slovenije. S tem pristopom se strinjamo, saj tako ne bi povečevali števila predpisov in zmanjševali njihove preglednosti. Zato nas čudi le, da vladajoči, ki so obljubljali zmanjševanje števila predpisov po načelu ukinitve dveh zakonov za vsakega novo sprejetega, s tem odstopajo od svojih ciljev. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil Gregor Perič. Izvolite.
Podpredsednik, kolegice in kolegi, državni sekretar, dober dan! Letos je začela veljati nova evropska uredba o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov, ki prinaša boljšo zaščito potrošnikov. S to uredbo se zagotavlja enotno spoštovanje zakonodaje in varstva pravic potrošnikov znotraj Evropske unije. Nova pravila bodo izboljšala sodelovanje med nacionalnimi organi za varstvo potrošnikov in Evropsko komisijo ter pripomogla k učinkovitejši odpravi slabih potrošniških praks. Z uveljavitvijo zakonodaje se bo povečalo tudi varstvo predvsem tistih potrošnikov, ki čezmejno nakupujejo storitve in blago v spletnem okolju ter tudi zunaj njega, pri čemer pa se zmanjšuje tveganje škode, ki bi jo potrošniki lahko utrpeli ob nakupih blaga v tujini, če se jim to ne dostavi ali kadar ne prejmejo vseh za izvedbo nakupa potrebnih informacij. Nova uredba bo pripomogla tudi h krepitvi pristojnosti nacionalnih organov za varstvo potrošnikov, odkrivanju nepravilnosti ter izvajanju ukrepov za njihovo odpravo. Komisija bo po novih pravilih tudi lažje opozarjala nacionalne organe in koordinirala njihove ukrepe za odpravo slabih praks, ki zadevajo večino potrošnikov v Evropski uniji. Prek novega spletnega orodja za izmenjavo informacij pa bodo potrošniški centri, potrošniki in trgovinske organizacije lahko uradno opozarjali na nove tržne nepravilnosti. Predlagani zakon je torej potreben zaradi sprememb pravnega reda Evropske unije na področju varstva potrošnikov. Nova uredba Evropske unije tudi nalaga Sloveniji, da imenujemo pristojne organe, ki bodo izvajali zakonodajo o varstvu potrošnikov. Ti organi naj bi bili Tržni inšpektorat, Inšpektorat za infrastrukturo, Inšpektorat za kmetijstvo, gozdarstvo, lovstvo in ribištvo, Agencija za komunikacijska omrežja in storitve, Agencija za civilno letalstvo, Agencija za zdravila in medicinske pripomočke, Banka Slovenije ter Uprava Republike Slovenije za pomorstvo. Omenjeni organi bodo z uredbo pridobili tudi nova pooblastila, s čimer bi zaščitili potrošnike; in ta so: navidezni nakup blaga ali storitev, tudi s skrivno identiteto, in s tem preverjanje finančnih tokov, da bi izsledili nepoštene trgovce in spletne prevare; ter ukrepi, povezani s spletnimi stranmi. Pri tem se bo na primer od podjetja lahko zahtevalo, da s spletne strani ali družbenih medijev umakne, zakrije ali popravi informacije, ki bi vsebovale prevare oziroma goljufije. Poleg tega bodo pristojni organi lahko izrekali globe in nalagali učinkovite sorazmerne in odvračilne kazni v primeru kršitev določb uredbe. Na ta način bo nova ureditev okrepila varstvo potrošnikov predvsem na spletu in povečala preglednost pri spletnem nakupovanju. Potrošniki bodo tako težje zavedeni z različnimi proizvodi, ki so predstavljeni kot enaki. Trgovci, ki bodo še naprej goljufali, pa se bodo soočili z visokimi kaznimi. V Poslanski skupini SMC se zavedamo, da je epidemija ne glede na to, ali gre za spletne prevare ali odpovedane potovalne aranžmaje, vplivala na številna področja življenja potrošnikov. Zato v SMC menimo, da je treba na nacionalni in evropski ravni zagotoviti, da se bomo tudi v prihodnje borili proti prevaram potrošnikov, skupaj z mrežo za sodelovanje na področju varstva potrošnikov ter v dialogu s platformami in vsemi deležniki. Prav tako smo na strani potrošnikov, ko gre za zagotovitev varstva pravic potrošnikov oziroma potnikov v Sloveniji in Evropski uniji v primeru odpovedi potovanja. Zaradi številnih sprememb na trgu in zaostrenih gospodarskih razmer, ki trajajo že več mesecev, pa smo prepričani, da bi bilo treba pripraviti analizo dolgoročnega vpliva epidemije. Epidemija je sprožila tudi številne probleme, ki vplivajo na položaj potrošnikov, in brez sodelovanja jih ne bo moč reševati. Pokazala je tudi, da je potrebna digitalna tranzicija in ustrezna prilagoditev potrošniške politike; in to mora biti v osrčju načrta za oživitev gospodarstva. Zato smo prepričani, da v Sloveniji potrebujemo učinkovito varstvo potrošnikov, ki je predpogoj za krepitev zaupanja potrošnikov. Zato bomo Predlog zakona o izvajanju Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov, tudi soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Mihael Prevc. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Cilj zakona o izvajanju Uredbe (EU) Evropskega parlamenta in Sveta o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov je prilagoditev notranje zakonodaje z odločbami Uredbe Evropske unije ter sprejem določb, s katerimi se določba izvaja. To je določitev enotnega povezovalnega trga ter pristojnih organov za izvajanje zakonodaje o varstvu potrošnikov ter glob za prekrške. Enotni povezovalni organ, pristojen za izvajanje uredbe, je Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, ki deluje kot enotna nacionalna kontaktna točka za usklajevanje oziroma koordinacijo aktivnosti in redno poročanje Evropski komisiji. Organi, pristojni za izvajanje uredbe, opravljajo inšpekcijski nadzor. Pri tem imajo pravico opraviti navidezni nakup blaga ali storitev, po potrebi tudi s skrivno identiteto, ter uporabiti ukrepe, povezane s spletnimi stranmi. Če podjetje, ki se ukvarja s spletnimi stranmi, ne izvrši odločbe o prenehanju kršitve, lahko pooblaščena oseba pristojnega organa odredi podjetju odstranitev vsebine. Če tega ne odstrani, lahko na predlog pristojnega organa Upravno sodišče odredi poseg v spletno stran oziroma vsebino objave. V Novi Sloveniji smo prepričani, da mora skrb za varnost slovenskih državljanov in potrošnikov ostati ena ključnih prioritet. Slovenija mora tudi s svojimi uradnimi, certificiranimi ustanovami skrbeti za zaščito svojih državljanov kot enakopravnih potrošnikov v Evropski uniji. Osnovno načelo Evropske unije je spoštovanje prava. Slovenija mora vedno opozarjati na nesprejemljivost izogibanja spoštovanju pravnih norm. Moč skupnega delovanja Evropske unije od notranjega trga, šengenskega območja, skupne kmetijske politike, varstva potrošnikov in okolja do varovanja človekovih pravic je pogojena s spoštovanjem enakih pravic za vse. Ker predlog zakona temu sledi, ga bomo poslanci Nove Slovenije tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe in gospodje! Potrošniki postajajo vse pomembnejši člen sodobne tržne družbe. Potrošniške pravice pa postajajo ena pomembnih označb sodobne demokracije. Evropska unija skuša s čim bolj poenoteno zakonodajo vzpostaviti enotni trg za potrošnike. Potrošniško zaupanje postaja nekakšen novi družbeni cement Evropske unije; z močjo svoje izbire in nadzorno vlogo potrošniških organizacij pa pridobivajo potrošniki močnejši vpliv v gospodarskem sistemu. Ena od najelementarnejših ekonomskih resnic govori o večnem priklanjanju vodilni vlogi potrošnika. Potrošnik je kralj, govorijo mikroekonomisti, ko razlagajo temelje potrošniške izbire. Ekonomika povpraševanja predstavlja izhodišče makroekonomije, ki zmaguje tudi v tej krizi. Za večino podjetij in menedžerskih odločitev velja, da se je treba prilagoditi potrošnikom. V Poslanski skupini Desus ocenjujemo, da je predlog zakona, ki ima namen harmonizirati ravnanja državnih organov na področju varstva potrošnikov, potreben. Ugotavljamo pa tudi, da gre večinoma le za prilagoditve nacionalne zakonodaje določbam Uredbe Evropske unije. Med določbami v zakonu izpostavljamo tiste, za katere menimo, da so korak v pravo smer. To so določitev enotnega povezovalnega organa, poenotenje pooblastil za vodenje postopkov, določitev organizacij, ki lahko obveščajo o domnevnih kršitvah, določitev pristojnih organov za izvajanje uredbe, vzpostavitev mehanizmov za sodelovanje pristojnih organov pri čezmejnem reševanju sporov ter nova pooblastila, kot so navidezni nakup blaga ali storitev, pooblastilo za nakup blaga ali storitev, če je treba, tudi s skrivno identiteto, in sprejetje ukrepov, povezanih s spletnimi stranmi. Ob doslednem uveljavljanju bodo te določbe pripomogle k večji pravni varnosti potrošnikov, hitrejšim postopkom in zmanjševanju administrativnih ovir. Pričakovana posledica je tudi zmanjševanje števila uporabe nepoštenih poslovnih praks in njihovo strožje kaznovanje. Statistični urad Republike Slovenije poroča, da je v zadnjih treh mesecih opravilo vsaj en spletni nakup, to se pravi, oddalo naročilo ali kupilo izdelek oziroma storitev preko spleta, 52 % ljudi v starosti od 16. do 74. leta, kar je več kot 800 tisoč oseb. To je v primerjavi z letom 2019, ko je bilo takih uporabnikov 45 %, kar sedemodstotna rast. Z večanjem števila nakupov v Sloveniji in izven meja se povečujejo tudi tveganja, ki so povezana z različnimi prevarami, napakami na blagu in drugimi težavami. Brez sodelovanja deležnikov v potrošniški verigi in organov, ki varujejo pravice potrošnikov, je taka tveganja težko oziroma največkrat nemogoče zmanjšati in obvladati. Še dodatno pa razreševanje teh težav onemogočajo različne zakonodaje držav članic Evropske unije, njihova protekcionistična drža ter dobro znane administrativne in birokratske ovire. Zakon zato ureja tudi sankcije za kršitve v digitalnem okolju, to je spletni prodaji blaga in storitev. Podjetju se lahko odredi odstranitev vsebine, onemogočanje ali omejitev dostopa do spletnega vmesnika, odreditev izrecnega prikaza opozorila kršitve na spletnem vmesniku, odreditev začasnega izbrisa in podobno. Potrošniki so velikokrat žrtve raznih vrst goljufij in nepoštenih poslovnih praks. Pri tem ni mogoče spregledati, da so najpogostejše tarče tovrstnih ravnanj ljudje z nekoliko skromnejšo ravnjo znanja uporabe informacijskih tehnologij. V Poslanski skupini Desus smo na seji matičnega delovnega telesa predlog zakona podprli. Prav tako pa bomo storili na glasovanju v okviru plenarne seje Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Franc Breznik. Izvolite. Pardon, Slovenske demokratske stranke.
Hvala, gospod podpredsednik. Predstavil bom stališče zaenkrat Slovenske demokratske stranke. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki ministrstva za gospodarstvo, spoštovani državni sekretar! S predlogom zakona in uredbo 2017/2394 (EU) se zagotavlja enotno spoštovanje zakonodaje in varstva pravic potrošnikov znotraj Evropske unije. Z uveljavitvijo zakonodaje se povečuje varstvo potrošnikov, ki čezmejno nakupujejo storitve in blago v spletnem okolju ter tudi zunaj njega, pri čemer se zmanjšuje tveganje škode, ki bi jo potrošniki lahko utrpeli ob nakupih blaga v tujini, če se jim le-to ne dostavi, ali kadar ne prejmejo vseh za izvedbo nakupa potrebnih informacij. Veljavne državne ureditve za uresničevanje potrošniškega prava v Evropski uniji v čezmejnem okviru niso zadoščale. Za uspešno vseevropsko čezmejno sodelovanje javnih organov pri izvajanju zakonodaje je zato bistveno, da se podjetjem, ki ne izpolnjujejo zahtev, prepreči izkoriščanje vrzeli ter ozemeljskih in drugih omejitev zmogljivosti izvajanja posamezne države članice. To je potekalo preko mehanizma opozarjanja in mehanizma medsebojne pomoči, ki dopolnjuje sklop minimalnih pooblastil, ki jih nacionalni organi potrebujejo za učinkovito in pravno utemeljeno čezmejno sodelovanje. Postavljen je bil tudi mehanizem odprav nepoštenih praks v več kot dveh državah, pri čemer države članice s posredovanjem Evropske komisije skupaj obravnavajo vprašanje skupnega interesa. Poglavitne rešitve zakona so predlagane z namenom prilagoditve državne zakonodaje določbam uredbe 2017/2394; in sicer mehanizmi nadzorovanja pristojnih organov pri čezmejnem reševanju sporov; spremembe pooblastil pristojnih organov in tudi enotna pooblastila za vodenje postopka nadzora; imenovanje pristojnih organov enotnega povezovalnega organa za izvajanje nadzora pri čezmejnih kršitvah, tudi v kršitvah v digitalnem okolju, ter določitve njihovih pooblastil; uspešno in učinkovito sodelovanje in usklajevanje med pristojnimi organi pri čezmejnih kršitvah, tudi kršitvah v digitalnem okolju; sodelovanje in mednarodno usklajevanje pristojnih organov in Evropske komisije z namenom nemotenega delovanja notranjega trga ter izboljšanje varstva ekonomskih interesov potrošnikov; predvsem pa tudi določitev sankcij v primeru kršitev odločb. Naj povem, da bomo v Slovenski demokratski stranki zakon podprli. Kot informacijo naj povem tudi, da smo v koaliciji pripravili amandma, ki popravlja nekatera mnenja, tudi Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Predlog zakona o izvajanju Uredbe (EU) Evropskega parlamenta in Sveta o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov, bomo v Slovenski demokratski stranki podprli. Najlepša hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek, 17. decembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU NA TONAŽO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance mag. Kristini Šteblaj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni! Predlog zakona, ki ga boste sedaj obravnavali, dopolnjuje Zakon o davku na tonažo. Zakon o davku na tonažo uvaja alternativno obliko določanja davčne osnove za plačilo davkov od dohodkov pravnih oseb, in sicer v obliki pavšala. Za določen segment davčnih zavezancev zato predstavlja državno pomoč. Podjetja, ki poslujejo z ladjami v mednarodni plovbi, tako lahko izbirajo, ali bodo davek na dobiček plačala na podlagi davčno priznanih prihodkov in odhodkov, upoštevaje pravila računovodenja, ali pa pavšalno na podlagi neto tonaže ladje. Prepoznanje pomena gospodarske panoge pomorskega prometa in njegovo spodbujanje je v interesu Evropske unije in njenih držav članic. Pomorski promet je pomemben tudi za Slovenijo. Ta pomembnost je bila prepoznana tudi s strani Državnega zbora, ki je v letu 2006 sprejel Resolucijo o prometni politiki Republike Slovenije, v kateri je bilo zavzeto stališče, da je treba zagotoviti ustvarjanje boljših pogojev za razvoj pomorstva in posledično povečanje števila slovenskih pomorščakov. Navedeno se bo udejanjilo z uveljavitvijo davka na tonažo, saj se bodo ustvarili pogoji za konkurenčen nastop na svetovnem trgu za slovenske davčne zavezance, to je ladjarje in pomorščake. Kot je bilo v uvodu že izpostavljeno, je Zakon o davku na tonažo državna pomoč, ki mora biti usklajena z veljavnimi pravili na tem področju, to je z veljavno odločbo Evropske komisije, s katero je bila Sloveniji za naslednje desetletno obdobje podaljšana navedena shema. Obstoječa shema davka na tonažo je namreč potekla z 31. decembrom 2018, zato je Slovenija oziroma v njenem imenu Ministrstvo za finance, ki je nosilec te sheme, pristopila k njenemu podaljšanju. Evropska komisija je shemo podaljšala za naslednje desetletno obdobje, torej do 31. decembra 2028. Pri tem pa se je Slovenija zavezala, da bo spremenila oziroma dopolnila obstoječ Zakon o davku na tonažo na način, da se zagotovi ločevanje dohodkov dejavnosti pomorskega prometa na dohodke iz opravljanja osnovne dejavnosti in dohodke iz opravljanja pomožne dejavnosti pomorskega prometa, da bo zagotovljena izenačitev obravnave dividend po Zakonu o davku na tonažo z davčno obravnavo po zakonu, ki ureja obdavčitev dohodkov pravnih oseb, ter da je obravnava držav članic evropskega gospodarskega prostora izenačena z državami članicami Evropske unije. Nadalje se s to novelo uskladijo dohodki od storitev tehničnega upravljanja ladje in vodenja posadke ladje s Sporočilom Komisije o usmerjanju državnih pomoči za družbe za upravljanje ladij. Navedeno Sporočilo Komisije je bilo sprejeto v letu 2009 in zato ni moglo biti upoštevano v prvotnem Zakonu o davku na tonažo. Glede na vse navedeno Vlada predlaga, da se predlog zakona, ki je pred vami, podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Robertu Polnarju.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 28. seji 1. decembra letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na tonažo, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po rednem postopku predložila Vlada. Amandmaji k predlogu zakona niso bili vloženi. V dopolnilni obrazložitvi je državna sekretarka Ministrstva za finance pojasnila cilje in rešitve predloga zakona ter povedala, da je potrebna sprememba zakona, saj je shema državne pomoči potekla in je Evropska komisija odobrila njeno podaljšanje do 31. decembra 2028. Povedala je tudi, da je uvedba Zakona o davku na tonažo povezana tudi s prepoznanjem pomena pomorstva v Sloveniji kot gospodarske panoge. V nadaljevanju je podala tudi dodatna pojasnila glede mnenja Zakonodajno-pravne službe. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je bil zakon s primerljivimi rešitvami že v zakonodajnem postopku, vendar zakon ni bil sprejet. Vsebina predloga zakona je uskladitev z odločbo Evropske komisije o podaljšanju sheme državne pomoči. Pripombe službe so se nanašale predvsem na razmerja med posameznimi predlaganimi rešitvami in že veljavnimi, in sicer predvsem z vidika jasnosti in določnosti zakonske ureditve. V razpravi so bila predstavljena različna mnenja, saj nekateri člani predloga zakona ne podpirajo, ker gre za dva davčna zavezanca, ki sta podjetji z registracijo sedeža v davčnih oazah. Menili so, da gre tukaj za zasebni in ne za javni interes. Izpostavljena so bila vprašanja glede lobističnih stikov pri pripravi samega predloga zakona in njegovih sprememb ter problematike davčne izvršbe. Omenjena vprašanja so bila posredovana Vladi, da pripravi pisne odgovore. Vlada je pisni odgovor podala 3. decembra. Izpostavili so tudi vprašanje morebitnega veta Državnega sveta na predlog zakona. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Ker k predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, Odbor za finance Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na tonažo sprejme v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. S tem prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva dobi besedo gospo Monika Gregorčič, da predstavi stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovana državna sekretarka! Danes že drugič v obdobju enega leta obravnavamo vladno novelo Zakona o davku na tonažo. Njen ključni cilj je, da se omenjeni davek na tonažo uskladi z odločbo Evropske komisije, s katero je bila podaljšana shema državne pomoči za pomorski promet v obliki davka na tonažo na novo desetletje, od 1. januarja 2019 do 31. decembra 2028. Spremembe se bodo, če bo zakon sprejet, uporabljale za obračun davka za davčno obdobje, ki pa se začne s 1. januarjem 2021. In zakaj je pomembno, da Slovenija ta davek obdrži oziroma da ga uskladi z omenjeno shemo državne pomoči? Če ta zakon ne bi bil sprejet, bo Slovenija edina pomorska država v Evropski uniji, ki takšne sheme oziroma davka ne bi uporabljala. To bi pomenilo izgubo pomembnih konkurenčnih sposobnosti naše pomorske panoge. Zdajšnji ladjarji ne bi več bili zainteresirani za upravljanje ladij v Sloveniji in za registracijo ladij pod domačo zastavo; tuji ladjarji pa se bodo vpisu pod slovensko zastavo nasploh izogibali. Poleg tega, ne glede na primarno davčno naravo zakona, ta zakon omogoča spodbujanje zaposlovanja slovenskih pomorščakov na teh ladjah. Posledično to pomeni ohranjanje delovnih mest in pomorskega znanja. V SMC smo imeli pri obravnavi prejšnje novele številne pomisleke. Po pridobitvi dodatnih pojasnil smo tudi tedaj zakon pri ponovnem odločanju podprli, a žal tedaj zadostne podpore ni dobil. So pa nekatera naša tedanja opozorila aktualna še danes. Predvsem gre za zamudo pri pravočasni implementaciji odobrene sheme, saj zakon oziroma davek na tonažo brez odobrene sheme Evropske unije sploh ni smiseln. Celo več, brez zakonske implementacije zaradi morebitne nezakonite državne pomoči državi grozijo celo možne finančne sankcije Evropske unije. Tokratna novela resda prinaša vsebinsko primerljive rešitve s tistimi, ki so bile v prvem poskusu zavrnjene, a ključni sta razliki v 14. in 15. členu zakona. 14. člen vsebuje rešitev, na podlagi katere mora tudi upravljavec ladje, ko gre za povezano osebo z ladjarjem, zagotoviti pripravniško delovno mesto za pomorščake pripravnike. S tem se je sledilo argumentom strokovne javnosti, da naj ureditev pozitivno vpliva na pomorsko šolstvo in naj bo stimulativna za kasnejše zaposlitve pomorščakov. 15. člen pa predvideva veljavnost in uporabo zakona za davčne obračune od 1. januarja 2021 dalje, kar pomeni, da sporne retroaktivnosti za nazaj, za leti 2019 in 2020, več ni. Naj za konec omenim še to, da je bilo na seji Odbora za finance opozorjeno tudi na problem davčnega nadzora nad izvajanjem zakona in na dejstvo, da sta bila oba davčna zavezanca, ki sta ta davek oziroma to shemo uporabljala do sedaj, davčna dolžnika. Te problematike se zavedamo, a opozarjamo, da gre za dve popolnoma ločeni zadevi. S tem zakonom urejamo zgolj specifični davek na tonažo in z njim povezano shemo, odobreno s strani Evropske unije. Obračun, odmera in izterjava davka pa so predmet vsakega posameznega davčnega postopka. Od Finančne uprave Republike Slovenije pa seveda pričakujemo, da bo te davčne obveznosti uspela učinkovito izterjati. Ta novela zakona na to nima nobenega vpliva. Vse navedeno nas v Poslanski skupini Stranke modernega centra vodi k podpori tega predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Primož Siter, predstavil bo stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Pozdravljeni, kolegice in kolegi! Vladna novela Zakona o davku na tonažo naj bi omogočila nadaljnji razvoj slovenskih ladjarjev. Dejansko pa gre za novelo, ki bo omogočila dodatne davčne odpustke za tuje korporacije, ki so registrirane v davčnih oazah in so že leta na Fursovem seznamu davčnih neplačnikov. Slovenija je že leta 2008 sprejela Zakon o davku na tonažo, ki je uvedel davčne odpustke za izvajalce pomorskega prometa. Ladjarji tako lahko uveljavljajo alternativen način obračuna davka na dobiček. Davek plačujejo v pavšalu, ki je precej nižji od uradne stopnje davka na dobiček, ki je takrat znašala 25 %, danes pa 19 %. Šlo naj bi za subvencijo za širitev in razvoj ladjarstva v Sloveniji, dejansko pa gre za davčna darila portoroški Splošni plovbi. Odkar jo je druga Janševa vlada privatizirala, gre za nemško privatno podjetje. V shemo davka na tonažo sta vključeni dve hčerinski družbi Splošne plovbe – Genshipping Corporation in Lucija Shipping. Prva je registrirana v Liberiji, druga pa na Marshallovih otokih. V praksi gre torej za subvencioniranje tujega zasebnega kapitala, ki se steka v davčne oaze. Zaradi sheme davka na tonažo je Slovenija v letih od 2008 do 2018 izgubila 24 milijonov proračunskih prihodkov. Že leta 2017 je Cerarjeva vlada takrat poskušala nemškemu ladjarju, ki je bil vreden okoli 8 milijard evrov, odpisati davčne obveznosti v vrednosti 6,4 milijona evrov; in to za nazaj. Takrat je novela Zakona o davku na tonažo zaradi nasprotovanja Levice nazadnje padla. Proti je bil tudi SDS. Novo novelo, ki bi Splošni plovbi v lasti ladjarja Petra Döhleja omogočila nadaljnje koriščenje davčnih pomoči do leta 2028, je decembra 2019 poskušala sprejeti tudi Šarčeva vlada. Državni zbor je decembra 2019 novelo sprejel, nato pa je po vetu Državnega sveta januarja 2020, po ponovnem glasovanju novela padla. Proti noveli sta glasovali tudi takratni opozicijski NSi in SDS. Aktualna novela Zakona o davku na tonažo, ki jo je v parlamentarno proceduro vložila Janševa vlada, je vsebinsko praktično identična noveli Šarčeve vlade. Koalicijski stranki SDS in NSi sta se torej za zaščito interesov tujega kapitala pripravljeni servilno obračati po vetru in podpreti novelo, ki sta ji še pred manj kot enim letom jasno nasprotovali. Novela Splošni plovbi, ki ne plačuje davkov – na Fursovem seznamu davčnih neplačnikov sta tako Genshipping Corporation kot Lucija Shipping – omogoča dodatno koriščenje davčnih pomoči iz sistema davka na tonažo s poslovanjem preko povezanih družb. Po novem bodo državno pomoč prejemale tudi družbe, ki niso lastnice nobene ladje. Poleg tega novela omogoča davčnemu neplačniku prenos dejavnosti na nove družbe, ne da bi predhodno poravnal zapadle davčne obveznosti. Kot je opozorilo tudi Društvo za ohranitev slovenskega ladjarstva in razvoj slovenskega pomorstva, vlada tujega zasebnega lastnika, ki je razprodal slovensko ladjevje in spravil slovenskega ladjarja med davčne neplačnike, nagrajuje za uničenje slovenskega ladjarstva. V Levici bomo zato noveli tudi tokrat nasprotovali.
Hvala lepa. Nadaljujemo s stališči. Na vrsti je Poslanska skupina SAB in v njenem imenu bo predstavil stališče mag. Andrej Rajh, če je kje v bližini. Ker ga ne vidim v dvorani, ga žal moramo preskočiti. Na vrsti je gospod Robert Polnar, ki pa je v dvorani in bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Ne morem si kaj, da ne povem, da me imponira, da ste me opazili. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Zakon o davku na tonažo je bil prvič sprejet junija 2007. Državna pomoč je na podlagi priglasitve začela veljati za obdobje desetih let, od 1. januarja 2008, ko je Evropska komisija prvič priznala takšno pomoč. Davek na tonažo je pravzaprav alternativna oblika določanja davčne osnove za plačilo davka od dohodkov pravnih oseb. Pravne osebe, ki poslujejo z ladjami v mednarodni plovbi, lahko izbirajo, ali bodo plačale davek pavšalno po shemi državne pomoči davka na tonažo glede na neto tonažo ladje in število dni poslovanja te ladje; ali pa bodo plačevale davek od dohodkov pravnih oseb, ki temelji na določanju davčno priznanih prihodkov in odhodkov ob upoštevanju računovodskih standardov. Državne pomoči v obliki davka na tonažo uporabljajo tudi druge države članice Evropske unije. V proračunih je zato manj davčnih prihodkov v primerjavi z obdavčitvijo na podlagi davka od dohodkov pravnih oseb, pri čemer zasledujejo cilj spodbujanja in razvijanja pomorskega prometa. Zavrnitev zakona bi pomenila, da bo ostala v veljavi zakonska ureditev, ki ne bo v skladu s pravnim redom Evropske unije oziroma s Smernicami Skupnosti o državnih pomočeh. Državne pomoči, ki niso v skladu s takim pravnim redom, je treba vrniti. Spremembe Zakona o davku na tonažo so potrebne zavoljo usklajenosti z ureditvijo pravil državnih pomoči ter evropskimi Smernicami o državnih pomočeh za pomorski promet, uveljavitev pa se določa za naprej, od 1. januarja 2021. V tem trenutku sta zavezanca za davek na tonažo dva, zato je tudi predviden neto učinek za prihodke državnega proračuna zelo skromen, le 50 tisoč evrov letno. V Poslanski skupini Desus ocenjujemo, da je treba podaljšati državno pomoč za novo desetletno obdobje, saj je to v prid ohranjanju statusa Slovenije kot pomorske države. Ena od prioritet Zakona o davku na tonažo je omogočanje zaposlovanja pomorščakov iz Slovenije, kjer v preteklem obdobju načrtovani cilji niso bili doseženi. Zato so dopolnjeni pogoji za vstop v sistem davka na tonažo za zavezance, ki upravljajo ladjo za ladjarja, z določbo, da se dejavnost upravljanja ladij izvaja iz Republike Slovenije in je za potrebe opravljanja dejavnosti na kopnem ali ladjah zaposlenih 51 % državljanov Republike Slovenije ali državljanov druge države članice Evropske unije. Države spodbujajo tovrstno zaposlovanje tudi z drugimi elementi davčne politike, denimo preko zniževanja plačila prispevkov in dohodnine. Ob tem je treba poudariti, da je davčna politika samo del v celoti politik, ki urejajo to področje. V Sloveniji velja ureditev v 42. členu Zakona o dohodnini, ki določa, da se v davčno osnovo od dohodka, ki ga zavezanec doseže v zvezi z opravljanjem dela na trgovski ladji dolge plovbe, ki pluje po odprtem morju, če je po pogodbi o zaposlitvi določeno, da je na ladjo vkrcan najmanj za dobo 6 mesecev ali je zaradi take zaposlitve odsoten iz Slovenije vsaj 6 mesecev v davčnem letu, všteva samo 50 % dohodka. Pomembno je razločevanje med dohodki iz dejavnosti pomorskega prometa v mednarodni plovbi na dohodke, dosežene iz opravljanja osnovne dejavnosti, in na dohodke, dosežene iz opravljanja pomožne dejavnosti pomorskega prometa. Predlog je logičen, saj je treba razlikovati, kateri dohodki so upravičeni za ugodno davčno obravnavo po sistemu davka na tonažo in kateri dohodki morajo biti obdavčeni enako, kot so obdavčeni dohodki vseh ostalih gospodarskih družb v Sloveniji. Neporavnane davčne obveznosti dolžnikov, ki so zavezanci za davek na tonažo, so v pristojnosti in odgovornosti Finančne uprave Republike Slovenije, ki jih mora brez izjem izterjati. S sprejetjem zakona bo zagotovljen formalnopraven okvir, ki lahko omogoči ohranitev poslovanja obstoječih ladjarjev v Sloveniji ter morebitno privabljanje novih poslovnih subjektov iz te dejavnosti. V Poslanski skupini Desus bomo podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na tonažo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti Poslanska skupina SNS, stališče bo predstavil gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Lep pozdrav še enkrat vsem prisotnim, še posebej državni sekretarki! Davek na tonažo po naši oceni ne dosega svojega namena, zato nimamo prav nobenega razloga, da bi podprli katerokoli novelo Zakona o davku na tonažo. Eno smo zavrnili že pred letom dni in od januarja 2020 do decembra 2020 se ni na področju slovenskega ladjarstva oziroma pomorstva spremenilo prav nič; zato v Slovenski nacionalni stranki svojega stališča ne bomo spremenili. Po trinajstih letih lahko rečemo, da davek na tonažo nima prav nobenega pozitivnega vpliva na ohranjanje in razvoj slovenskega pomorstva. Vlada je v predlogu zakona jasno zapisala, da je davek na tonažo v bistvu davčna olajšava za dve tuji družbi, ki jima ni treba plačevati davka od dohodkov pravnih oseb. Slovenske družbe plačujejo 19-odstotni davek – da ne bo pomote, govorim o dohodku pravnih oseb –, tujim družbam pa omogočamo davčne olajšave. To ni nikakor pravično. Slovenija se je zaradi davka na tonažo, ki pomeni znatno znižanje davčnih obveznosti, v preteklem desetletju prostovoljno odrekla 24 milijonom evrov. Glede na sedanjo javnofinančno situacijo bi te milijone danes krvavo potrebovali. Če bi se katerakoli ladjarska družba resno ukvarjala z ladjarstvom, verjetno ne bi poslovala v državi, katere obala meri zgolj 43 km. V Slovenski nacionalni stranki bi z veseljem podprli davčno razbremenitev slovenskih podjetnikov, ne bomo pa podprli davčnih ugodnosti za tuje družbe, ki so celo med davčnimi dolžniki oziroma neplačniki. Naša država jim da veliko davčne ugodnosti, ti faloti pa niti tega močno znižanega davka ne bi uspeli plačevati. Edini ukrep, ki bi ga v Slovenski nacionalni strani podprli v zvezi z davkom na tonažo, je ukinitev tega nepotrebnega in škodljivega davka. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Naslednji bo gospod Jure Ferjan predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Slovenija je leta 1991 sprejela Resolucijo o pomorski usmeritvi Republike Slovenije, ki nas opredeljuje kot pomorsko državo. V skladu z omenjeno resolucijo in Smernicami Skupnosti o državni pomoči- za pomorski promet, ki jih je že leta 2004 sprejela Evropska komisija, je Slovenija davek na tonažo uvedla leta 2007. Ta davek je uvedel alternativno obliko določanja davčne osnove plačila davka od dohodkov pravnih oseb v obliki pavšala za določen segment sicer zavezancev davka od dohodkov pravnih oseb. Njegov namen je bil in je, da se spodbudi konkurenčnost evropskega ladjarstva, ohrani delovna mesta in standarde na področju pomorskega prometa, pri tem pa obdrži enotnost notranjega trga Evropske unije. Zakon o davku na tonažo določa tudi shemo državne pomoči, ki jo je bilo treba priglasiti Evropski komisiji. Potrjena shema po prvotnem zakonu iz leta 2007 je veljala za obdobje desetih let. Sam zakon pa je bil potem leta 2009 dodatno spremenjen in dopolnjen zaradi uskladitve z odločbo Evropske skupnosti. Davčni zavezanci so na podlagi Zakona o davku na tonažo v obdobju od leta 2008 do leta 2019 plačali milijon evrov davka na tonažo. V primeru, da bi za njih veljala odmera obveznosti po Zakonu o davku od dohodkov pravnih oseb, pa bi njihova obveznost v tem enakem obdobju znašala 24,5 milijona evrov. Zadnji vstop v shemo državne pomoči na podlagi omenjenega zakona je bil mogoč do 31. decembra 2018, zato je Republika Slovenija leta 2017 Evropsko komisijo zaprosila za podaljšanje sheme, ki je podaljšanje odobrila, kar pomeni, da trenutna shema velja do 31. decembra 2028. Odločba Evropske komisije nekatera vsebinska področja ureja drugače, kot je določeno z veljavno ureditvijo v Zakonu o davku na tonažo. Zato je treba ta področja urediti na način, da bodo skladna z odločbo oziroma veljavnimi pravili Evropske unije o državnih pomočeh v pomorskem prometu. To je bil tudi pogoj Evropske komisije ob potrjevanju sheme državnih pomoči. Predlog zakona torej določa dopolnitev obravnave dohodkov iz poslovanja z ladjami v mednarodni plovbi na način, da se dohodki iz dejavnosti pomorskega prometa ločijo na dohodke, dosežene iz opravljanja osnovne dejavnosti pomorskega prometa, in dohodke, dosežene iz opravljanja pomožne dejavnosti pomorskega prometa. Zavezanec mora za omenjene dohodke voditi tudi ločeno knjigovodstvo. Potem predlog zakona predvideva, da se za poslovanje z ladjami, ki je eden od pogojev za vstop v sistem davka na tonažo, šteje tudi celovito upravljanje ladje, kar pomeni zagotavljanje tehničnega upravljanja in upravljanja posadke za isto ladjo. Izenači se davčna obravnava dohodkov, prejetih iz dividend, po Zakonu o davku na tonažo z zakonom, ki ureja obdavčitev dohodkov pravnih oseb, saj se določi, da mora zavezanec za tonažo v davčnem obdobju, v katerem je prejel dividende, povečati davčno osnovo, ki ugotavlja po zakonu, ki ureja davek od dohodkov pravnih oseb, za znesek, ki je enak 5 % zneska tako prejetih dohodkov. Izenači se obravnava držav članic Evropske unije in evropskega gospodarskega prostora pri pogojih v zvezi z ladjo in pri zahtevah glede zastave ladje. Predlog zakona predvideva uporabo za davčne obračune od 1. januarja 2021 dalje, kar pomeni, da ne ureja davčna obdobja za leti 2019 in 2020. Predlog zakona je usklajen s pravnim redom Evropske unije in Smernicami Skupnosti o državnih pomočeh ter tudi Sporočilom Komisije o usmerjanju državnih pomoči za družbe za upravljanje ladij. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na tonažo podprli.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Andreja Zabret, predstavila bo stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog novele, ki jo obravnavamo, je skoraj identičen predlogu zakona, ki smo ga obravnavali v času vlade Marjana Šarca in je bil sprva sprejet, potem pa je veto vložil Državni svet in je bil ob popolnem glasovanju 29. januarja letos v Državnem zboru zavrnjen z 41 glasovi »za« in 44 »proti». Takrat sta proti glasovali tudi dve stranki zdajšnje koalicije, SDS in NSi, zato je zanimivo poslušati, kako bosta glasovali tokrat. Odločamo torej o podaljšanju selektivnega ukrepa, ki davčno ugodneje obravnava zavezance, ki poslujejo z ladjami v mednarodni plovbi. Ker tak ukrep predstavlja državno pomoč, ga je treba priglasiti oziroma po preteku obdobja, za katerega je bila takšna pomoč odobrena, ponovno podaljšati pri Evropski komisiji. Novelirani zakon naj bi po zagotovitvah predlagatelja še naprej ustvarjal pogoje, ki bodo pozitivno vplivali na poslovanje ladjarjev v Sloveniji, in ohranjal konkurenčno poslovno okolje za pomorsko dejavnost. Spoštovani! Kot pomorska država smo se z Resolucijo o pomorski usmeritvi zavezali zagotavljati razvoj pomorskega gospodarstva. Zato smo leta 2007, tako kot številne druge države, uvedli tak davek, da bi z njim zagotovili boljše pogoje za razvoj pomorstva in konkurenčen nastop na svetovnem trgu. Zadnji vstop v shemo državne pomoči je bil mogoč do 31. decembra 2018. Zato je Slovenija Evropsko komisijo v letu 2017 zaprosila za podaljšanje omenjene sheme, a se je v postopku izkazalo, da moramo nekatere rešitve še spremeniti. Evropska komisija je prošnjo za podaljšanje sheme davka na tonažo za naslednje desetletno obdobje Sloveniji odobrila, kar pomeni, da moramo spremembe, kot jih določa predlog zakona, sprejeti zdaj. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca se zavedamo, da gre za sistemski zakon, ki zasleduje širši politični in gospodarski cilj ohranjanja statusa Slovenije kot pomorske države. Zato mu tudi tokrat ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. In kot zadnja bo stališče Poslanske skupine SD predstavila mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Davek na tonažo je posebna oblika obdavčevanja gospodarske dejavnosti, ki na področju ladjarstva oziroma ladijskih prevoznikov omogoča drugačen način določanja davčne osnove, kot je to v naravi pri drugih pravnih osebah. Osnovo za obdavčitev v tem primeru predstavlja združena tonaža ladij, ki jih upravlja ladijski prevoznik. Pravila davka na tonažo morajo biti usklajena z evropskimi predpisi in okviri za državne pomoči. Gre namreč za zelo konkurenčno dejavnost, v kateri so zelo pogoste formalne selitvene dejavnosti in sedežev z namenom zniževanja davčne obveznosti. Slovenija kot pomorska država seveda mora urediti to področje. Žal pravnih oseb, na katere bi vplivala ta ureditev, ni veliko. Spremembe bi se tako dotaknile le ene ladijske družbe, ki je bila že pred leti privatizirana. Če so dosedanja pravila velevala, da mora ladjar ohranjati tonažo, torej skupno nosilnost ladij, ki jih upravlja, bi ta zakon, kot že nekaj poskusov prej, od tega pravila odstopil. S tem pa bi zavezancu davek za nazaj močno znižal davčno obveznost. V davčni osnovi namreč ne bi upoštevali, da načela ohranjanja tonaže ni spoštoval. Obnašanje v slogu davčne oaze za Slovenijo ne bi bilo primerno dejanje, še posebej ker s tem ne bi ustvarili koristi ne za javne finance ne za delovna mesta. Ker ta predlog zakona po mnenju mnogih vsebuje neupravičene davčne odpustke, v Poslanski skupini Socialnih demokratov njegovemu sprejemu nismo naklonjeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji h končni določbi niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ŽIČNIŠKIH NAPRAVAH ZA PREVOZ OSEB. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona zato dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo gospodu Alešu Miheliču, ki je pravkar prišel in ga vabim za govorniški pult.
Lepo pozdravljeni, spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! V letu 2003 je bil sprejet Zakon o žičniških napravah za prevoz oseb, ki je bil nato spremenjen in dopolnjen v letih 2013 in 2014 v delu, ki ureja razlastitev in omejitev lastninske pravice za potrebe gradnje žičniških naprav in smučišč. Z zakonom iz leta 2003 in pravilnikom je bila tedaj slovenski pravni red prenesena Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta o žičniških napravah za prevoz oseb. To direktivo je v letu 2016 razveljavila in nadomestila Uredba (EU) 2016/424 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o žičniških napravah in razveljavitvi Direktive. Sedaj s spremembami in dopolnitvami Zakona o žičniških napravah za prevoz oseb predlagamo: črtanje določb zakona, ki velja neposredno iz uredbe, prenos pristojnosti izdaje odločb, s katerimi se določi organe za ugotavljanje skladnosti, z MGRT na MzI, ukinitev zahteve za imenovanje namestnika vodje obratovanja in nekatere druge spremembe. Posebej pa je tukaj pomembno, da omogočamo, da sedaj subvencioniranje vzdrževanja in obratovanja zagotavlja tako država kot tudi lokalne skupnosti. V ta namen predvidevamo kar milijon 700 tisoč evrov, ki jih bo država lahko namenila za obratovanje in vzdrževanje žičnic. V letu 2019 je bilo namreč kljub neugodnim razmeram za dejavnost žičniških naprav in smučišč prepeljanih več kot 2 milijona 400 tisoč potnikov in opravljenih več kot 16 milijonov 156 tisoč prevozov. Zakonodajno-pravna služba je na vložen Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o žičniških napravah za prevoz oseb podala mnenje s pripombami. Te pripombe smo upoštevali in tudi na mnenje Zakonodajno-pravne službe pripravili amandmaje, na katere je Vlada Republike Slovenije podala soglasje. Amandmaji so se nanašali predvsem na nomotehnične popravke, dopolnitve vsebine člena, ki ureja sofinanciranje obratovanja, in sicer v tistem delu, ki se nanaša na izpolnjevanje pogojev za upravljavca, in dopolnitve glede sofinanciranja z osnovnimi pogoji, ki jih mora izpolnjevati investitor. S predlagano spremembo torej uvajamo možnost, da lokalni skupnosti, ki jim je to omogočeno, jim pa ne nalagamo neposredne zadolžitve, v bistvu omogočamo sofinanciranje tovrstnih dejavnosti, kar bo bistveno vplivalo na kakovost v žičniškem prometu ter tudi na razvoj turizma in gospodarstva. Hkrati v postopku debirokratizacije črtamo številne določbe, ki jih doslej določa neposredno že sama uredba. Poenostavljamo določene postopke. V bistvu pa gre za to, da je zakon posodobljen, da bo omogočal enako raven upravljanja in vzdrževanja, bo pa omogočal tudi sofinanciranje, kar pa sedaj ni bila možnost. Toliko na kratko. Sem pa seveda dosegljiv za vprašanja in odgovore. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Bojanu Podkrajšku. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za dano besedo. Cenjeni državni sekretar, kolegice in kolegi! Povzetek poročila k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o žičniških napravah za prevoz oseb v drugi obravnavi, ki ga je Vlada posredovala Državnemu zboru. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 23. seji 2. 12. 2020 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o žičniških napravah za prevoz oseb, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada. V imenu predlagatelja je državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo Aleš Mihelič poudaril, da se v predlogu zakona predlaga: črtanje določb zakona, ki velja neposredno iz Uredbe (EU) 2016/424 o žičniških napravah, prenos pristojnosti izdaje odločb, s katerimi se določijo organe za ugotavljanje skladnosti, z Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo na Ministrstvo za infrastrukturo, ukinitev zahteve za imenovanje namestnika vodje obratovanja, možnosti izvedbe delnega strokovno-tehničnega pregleda žičniških naprav ter spremembe periodike veljavnosti dovoljenj za obratovanje žičniških naprav. Predlog zakona omogoča, da naloge vodje obratovanja vlečnic na smučiščih z največ dvema vlečnicama z nizko vodeno vrvjo lahko opravlja strojnik vlečnice, daje pa tudi pravno podlago za sofinanciranje stroškov vzdrževanja, obratovanja in gradnje žičniških naprav s strani države oziroma občine. Izpostavil je še, da sprememba 19. člena predvideva izvedbo sofinanciranja vzdrževanja in obratovanja žičniških naprav, za kar bo v skladu s finančnim načrtom Ministrstvo za infrastrukturo vsako leto zagotovilo 1,7 milijona evrov. V razpravi je bila glavna razprava osredotočena na 13. člen predloga zakona, ki spreminja 19. člen veljavnega zakona. Po razpravi je odbor sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin in nato glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj ter jih tudi sprejel. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi dobi besedo gospod Mihael Prevc. Predstavil bo stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Hvala za besedo. Še enkrat lepo pozdravljeni vsi prisotni v dvorani! Glavni cilj Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o žičniških napravah za prevoz oseb je dopolnitev oziroma preureditev obstoječega zakona, ki se tako usklajuje s spremenjenim pravnim redom Evropske unije na področju žičniških naprav. Hkrati pa se s tem spreminjajo tudi nekatere rešitve v zakonu, v katere uredba Evropske unije sicer ne posega, vendar so v tem času postale že zastarele ali pa so se izkazale za neustrezne ali nepotrebne ter so zato potrebne spremembe. V Novi Sloveniji še posebej pozdravljamo, da se zmanjšujejo upravna bremena za upravljavce žičniških naprav, tako da se odpravlja obveznost imenovanja namestnika vodje obratovanja za smučišča z največ dvema vlečnicama z nizko vodeno vrvjo, kjer lahko naloge vodje obratovanja prevzame strojnik vlečnice. Uvaja pa se tudi možnost izvedbe delnega strokovnega-tehničnega pregleda žičniške naprave, s čimer se omogoča, da se lahko pregleda le tisti del žičniške naprave, ki je bil razlog za izvedbo tehničnega pregleda. S temi spremembami se vsekakor zmanjšujejo stroški upravljanja žičniških naprav. Ena izmed ključnih novosti je tudi uvedba mehanizma v 13. členu predloga zakona, preko katerega bo lahko država ali občine sofinancirale stroške obratovanja, vzdrževanja in izgradnjo žičniških naprav s ciljem zagotavljanja njihovega varnega in nemotenega obratovanja. Posredno se s tem predlogom želi zagotavljati večjo konkurenčnost turističnih krajev z žičniškim sistemom oziroma pomagati pri krepitvi njihovega razvojnega potenciala, saj veljavni koncept financiranja tovrstnih žičniških naprav ne zadošča za pokrivanje vseh stroškov, zaradi česar lahko ti kraji izgubijo žičniški sistem. Skupnost občin Slovenije in Občina Cerklje na Gorenjskem sta izrazila pomisleke glede 13. člena zakona v delu, ki določa, da lahko občine sofinancirajo obratovanje, vzdrževanje in izgradnjo žičniških naprav. Opozarjajo, da obstaja bojazen, da bodo nekateri upravljavci žičniških naprav zahtevali finančno pomoč občin. V Novi Sloveniji smo prepričani, da predlagana zakonska rešitev nikakor ne pomeni dodatne finančne obveznosti občin, ampak daje občinam samo pravno podlago, ki jim omogoča, da sofinancirajo stroške obratovanja, vzdrževanja ali izgradnje žičniških naprav, če se za to odločijo na podlagi svojih prioritet in vsakokratnega občinskega proračuna. Še posebej pa v Novi Sloveniji pozdravljamo predlog Ministrstva za infrastrukturo, da se žičniški dejavnosti ponudi finančna pomoč iz državnega proračuna za pokrivanje vsaj dela tistih stroškov, ki nastanejo, ne glede na število obratovalnih dni žičniških naprav. Ocena je, da bi bilo za ta namen treba vsako leto zagotoviti do 1,7 milijona evrov iz državnega proračuna. Na Ministrstvu za infrastrukturo se še kako zavedajo, da je graditev žičniških naprav v skladu z zakonom v javnem interesu; žičniška dejavnost pa ustvarja tudi multiplikativne učinke na številnih drugih področjih. Poslanci Nove Slovenije bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovani državni sekretar, spoštovana predsedujoča, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Spremembe Zakona o žičniških napravah za prevoz oseb so potrebne zaradi sprememb predpisov Evropske unije na tem področju. Konkretneje gre za Uredbo Evropske unije 2016/424, s katero se spreminja področje izpolnjevanja zahtev za izdelavo in dajanje na trg ter začetek obratovanja žičniških naprav, podsistemov in njihovih varnostnih elementov, področje upravljanja njihove skladnosti in področje nadzora nad trgom v zvezi s temi proizvodi. Predlog torej ureja skladnost podsistemov in varnostnih sklopov, zmanjšuje upravna bremena za upravljavce žičniških naprav in uvaja možnost delnega strokovno-tehničnega pregleda. Dopolnjujejo se tudi odločbe o inšpekcijskem nadzoru in prehodne odločbe. Kot pomembno in hkrati pozitivno rešitev v SAB ocenjujemo uvedbo možnosti sofinanciranja obratovanj, vzdrževanja in gradnje žičniških naprav s strani Republike Slovenije ali lokalnih skupnosti. Pri tem je treba poudariti, da gre zgolj za možnost in ne za obvezo financiranja. Občine bodo tako sofinanciranje prilagodile glede na interes oziroma glede na finančne zmožnosti. Za ta namen bo Ministrstvo za infrastrukturo vsako leto zagotovilo 1,7 milijona evrov v okviru finančnega načrta ministrstva. To bo doprineslo tudi k razvoju turističnih krajev z žičniškimi sistemi. Slovenija se namreč ponaša z zimsko športno tradicijo, ki privlači vse ljubitelje zimskih športov. Večja smučarska središča prirejajo celo tekmovanja na najvišji ravni, ki so poznana po celem svetu. Zato moramo nadgrajevati in vzdrževati ne samo žičniške naprave, ampak celotno smučarsko infrastrukturo. Žičniške naprave pa v številnih primerih ne služijo samo smučarskemu turizmu, ampak se naprave uporabljajo skozi celo leto v različne namene. Kako pomembna je ta panoga za slovenski turizem, priča tudi dejstvo, da je bilo v letu 2019 z žičniškimi napravami prepeljanih 2,4 milijona potnikov in opravljenih več kot 16 milijonov prevozov. Na tem mestu bi želel prav tako poudariti, da prevozi z gondolami in nihalkami predstavljajo del javnega prevoza. V stranki SAB smo že uzakonili brezplačni medkrajevni potniški promet za upokojence, starejše od 65. let in vojne veterane; in tako smo hoteli urediti tudi za mestni potniški promet. Na dolgi rok pa si želimo, da bi bil ves javni potniški promet brezplačen za celotno prebivalstvo. V Poslanski skupini SAB bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti Poslanska skupina Desus, pa ne vidim nobenega poslanca v dvorani. Prehajamo naprej na gospoda Dušana Šiška, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Novela zakona se dotika perečega problema, kajti naši žičničarji se že več let ukvarjajo z zadolženostjo, odplačevanjem posojil, zato je vsaka sprememba več kot dobrodošla. Kar nekaj let smo že priča zelenim zimam, kar posledično pomeni manj smučarjev, prodanih vstopnic in obiskovalcev. Naložbe žičničarjev imajo multiplikativne učinke na naše trenutno zelo podhranjeno gospodarstvo. Ne smemo zanemariti potrošnje – od prenočitev, trgovin s spominki, restavracij, bazenov, do smučarske šole –, ki jo prinaša prav obratovanje žičniških naprav. Naj se vlaga in investira v zimsko in v poletno sezono za namen pohodništva, kolesarjenja, pa še tujci bodo občudovali naše hribovske lepote. Primarna naloga žičnic je prevoz oseb za namen športa in rekreacije. Vendar pa bi lahko žičnice omogočile tudi prometno povezavo do težje dostopnih turističnih območij oziroma za dobavo blaga v gorske turistične centre, planinske koče in na visokogorske kmetije. Zdi se nam na mestu, da je za prevoze, ki se opravljajo v zaprtih kabinah in se že sedaj izvajajo prevozi najmanj v poletnem in zimskem času, predvideno višje sofinanciranje obratovanja in vzdrževanja. Primer uspešnega delovanja je Mestna občina Ljubljana, ki je investirala v izgradnjo žičniške naprave ter jo sedaj tudi upravlja in vzdržuje. Govorim o vzpenjači na Ljubljanski grad, ki je tudi zelo obiskana. Vsa ta leta so se številni Slovenci in tujci v mesecu decembru z vzpenjačo povzpeli na Ljubljanski grad in si ogledali praznično okrašeno Ljubljano. Kar nekaj pripomb, pomislekov je prišlo s strani občin, ki jih je zmotilo besedilo v 13. členu predloga zakona. Spraševali so se, ali jim zakon resnično nalaga le možnost in ne dolžnosti sofinanciranja. Spremenjena in dopolnjena ureditev temelji tudi na načelu varnosti, zato so nova pravila in rešitve namenjene zagotavljanju visoki ravni varnosti, da ne bo prihajalo do smrti in ostalih hudih telesnih poškodb, tako kot ponavadi vsako leto. Prav je, da so stvari brezhibne, strokovno-tehnično pregledane in da se periodično kontrolirajo. Verjetno bo iz državnega proračuna treba zagotoviti 1,7 milijona evrov, kjer bodo občine lahko do sedaj sofinanciranje prilagodile glede na interes. Sofinanciranje stroškov bo pred trajno ustavitvijo žičniških naprav spodbudilo predvsem manjša smučišča, ki so odvisna od naravnega snega oziroma z njimi upravljajo neprofitne organizacije. Ravno tako ima obratovanje teh naprav velik pomen za lokalno prebivalstvo. V primeru umirjenih zdravstvenih razmer lahko razmišljamo v smeri, da bi tisti, ki še niso izkoristili turističnih bonov, vavčerjev, slednje lahko unovčili tudi za smučarske vozovnice, smučarske šole in druge ugodnosti. S takšno gesto bi naše državljane in državljanke Republike Slovenije zadržali doma, na slovenskih smučiščih, namesto da bi hodili smučat na primer v Italijo, Avstrijo, Francijo in drugam. Hvala za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil gospod Ljubo Žnidar. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Predlog zakona o žičniških napravah za prevoz oseb se prvenstveno usklajuje z veljavno evropsko zakonodajo oziroma z njeno uredbo, ki ureja področje žičnic. V prvem delu zakona se urejajo varnostni, tehnični elementi. Ureja pa se tudi cela vrsta poenostavitev, danes že večkrat slišano, da se razbremenjuje upravljanje manjših žičnic, predvsem tistih manjših žičnic z nizko vodeno vrvjo, kjer se odpravlja vodja obratovanja. Tega vodjo obratovanja bo lahko nadomestil kar strojnik te žičnice. V drugem delu zakona se ureja možnost, to se pravi, da se daje pravna podlaga na zakonski osnovi, sofinanciranja tako države kot tudi lokalnih skupnosti, torej občin. V Slovenski demokratski stranki se zelo dobro zavedamo, da slovenski žičničarji v prihodnosti nikakor ne bodo mogli preživeti samo od zimskega oziroma smučarskega turizma. Predvsem bo potrebno orientiranje na poletno sezono, ki traja večji del leta. S to preorientacijo turizma žičnic v letno sezono bo zajelo tudi večja sofinancerska vlaganja, večje investicije, skratka večje stroške. In prav zaradi tega je ta zakonska podlaga, ki jo daje tako Ministrstvu za infrastrukturo kot tudi slovenskim občinam, še kako dobrodošla, da so dejansko vsa vložena sredstva formalnopravno urejena in stojijo ne glede na lastništvo občin ali nelastništvo občin. To se pravi, kjer ni pogoj, da je občina lastnik ali solastnik žičniške naprave, skratka občina glede na širši kontekst, na druge pozitivne učinke v lokalni skupnosti, preko zaposlovanja, preko drugih poslovnih dejavnosti. To je širši vidik, je ta možnost lokalnim skupnostim ponujena. Tak predlog, ki je dober, bomo v Slovenski demokratski stranki tudi z veseljem podprli.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Igor Peček, predstavil bo stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, predstavnik Vlade! Turizem je predvsem za tiste države, ki imajo različne naravne danosti, pomemben in izredno hitro rastoči gospodarski sektor. Je tudi pomemben dejavnik v našem življenju s socialnega vidika ter tudi z vidika rekreacije in sprostitve. Žičniški sistemi v našem okolju predstavljajo pomemben steber zimskega in letnega gorskega turizma. Z njimi je povezan razvoj, so multiplikator, ki prinaša dodano vrednost ne samo v ozkem delu, v katerem se ti sistemi nahajajo, ampak precej širše; zato to gospodarsko logiko žičničarskega posla podpirajo tako lokalne skupnosti kot države z različnimi oblikami pomoči in razvojnimi sredstvi. Res pa je tudi, da proces razvoja gorskih centrov zahteva visoko stopnjo medsebojnega sodelovanja različnih subjektov, predvsem ko gre za definicijo ciljev in s tem povezanimi različnimi oblikami in zmožnostmi financiranja. Investicije v žičniške sisteme so povezane z visokimi fiksnimi stroški, nihanja v prihodkih še otežujejo financiranje in hkrati povišujejo stopnjo tveganja, zato v alpskih državah, praktično povsod v naši okolici pri razvoju žičniških sistemov na nek način sodeluje tudi država oziroma dežele, ne glede na to, kdo je lastnik posameznega žičniškega sistema. Oblike vključevanja so različne. V določenih primerih gre za ugodne kredite z nizkimi obrestnimi merami, bodisi so to subvencije v obliki enkratnih vložkov bodisi davčne olajšave, ki se običajno dodelijo pred odobritvijo koncesije. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o žičniških napravah za prevoz oseb sledi dvema ciljema. Prvič, gre za izpolnjevanje pogojev o tehnični ustreznosti žičniških naprav, s čimer je povezana varnost uporabnikov, upravljavcev in vseh ostalih v fazah od proizvodnje do obratovanja, ki jo od nas zahteva uredba Evropskega parlamenta in Sveta z marca 2016. Drugič, ustvarja podlago, da država in občine lahko namenjajo sredstva za sofinanciranje obratovanja, vzdrževanja in gradnje žičniških naprav. Občine bodo lahko sofinanciranje prilagodile glede na interes in tudi finančne zmožnosti, ki jih imamo. V Listi Marjana Šarca se nam zdi pomembno tudi to, da predlog sprememb in dopolnitev zakona ne nalaga občinam izvajanje sofinanciranja kot obvezo, ampak kot možnost, da postopek sofinanciranja obratovanja, vzdrževanja in gradnje izvedejo legitimno in zakonito. Zlasti to slednje vidimo kot korak naprej, tako da se bo gorski turizem in s tem povezan razvoj ostalih dejavnosti, ki ga spremljajo, razvijal v želeni smeri. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca bomo zaradi vsega navedenega predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kot zadnja bo gospa Mateja Udovč predstavila stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Spoštovani! Novela Zakona o žičniških napravah za prevoz oseb, ki jo obravnavamo danes, usklajuje slovenski pravni red z zakonodajo Evropske unije o žičniških napravah; ob tem pa hkrati novela tudi predvideva, da je ob obravnavi predloga zakona na matičnem delovnem telesu deležen največ pozornosti. Zagotavlja namreč pravno podlago za možnost sofinanciranja stroškov obratovanja, vzdrževanja in izgradnje žičniških naprav s strani občin in države. V zvezi s tem je treba poudariti, da se občinam nudi le možnost za sofinanciranje, ni pa to njihova obveza, če se za to ne odločijo. Ta določila so na odboru jasno pojasnili predstavniki pristojnega ministrstva ter predstavnik Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. V Stranki modernega centra to možnost sofinanciranja s strani občin oziroma države pozdravljamo, saj se zavedamo, da se investicije, vložene v žičniško infrastrukturo, le stežka povrnejo. Prav tako ne smemo pozabiti, da se slovenski žičničarji že vrsto let ubadajo z zadolžitvijo, saj so v zadnjih letih za investicije najeli različna posojila, zaradi zelenih zim in zmanjševanja števila smučarjev v zadnjih letih pa jim odplačevanje teh posojil predstavlja veliko težavo. Zavedati se moramo, da imajo naložbe žičničarjev številne multiplikativne učinke za celotno gospodarstvo. Po nekaterih optimističnih ocenah naj bi vsak evro, vložen v smučišča, prinesel do 6 evrov prihodkov, zato je prav, da se to finančno breme razporedi še na druge deležnike; ne pa da celotno breme nosijo žičničarji sami. Naša smučišča so premajhna, da bi lastniki lahko sami financirali žičniško infrastrukturo. Vlaganje v žičnice ni nujno le zaradi zimske sezone, pač pa oziroma predvsem zaradi poletne sezone. Ker žičničarji čim prej potrebujejo pravno podlago za financiranje svojih naprav, bomo v Stranki modernega centra predlog zakona podprli. Uveljavitev tega ukrepa je nujna za blažitev posledic pandemije covida-19. Trije poslanci, poslanke Stranke modernega centra smo ministru zastavili poslansko vprašanje oziroma pobudo za sistemsko ureditev vira financiranja; prav tako smo pri obravnavi predloga zakona na odboru še enkrat na ministra naslovili apel, da prouči možnost sofinanciranja javnega prevoza z žičnicami kot izbrano gospodarsko javno službo, ki naj bi delovala po vzoru javnega linijskega avtobusnega prevoza. Zavedati se moramo, da žičnice niso namenjene le smučarjem, temveč so ključne za dostop do vodilnih destinacij. Njihovo obratovanje pa ni vezano le na zimsko sezono, temveč tudi na poletno oziroma celoletno sezono. V nekaterih primerih tako žičnice lahko omogočijo prometno povezavo do težje dostopnih turističnih destinacij. Tudi aktualna strategija razvoja turizma do 2021 opredeljuje šest ključnih politik in 75 ukrepov za doseganje osrednjega cilja slovenskega turizma. Med njimi so tudi načrtovane zakonodajne spremembe, ki bodo omogočile spodbudno okolje za nadaljnji razvoj turizma in pospešitev investicij v turistično infrastrukturo. Strategija predlaga, da bi vsaj del žičnic postal del sistema javnega potniškega prometa. Na podlagi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek, 17. decembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O IZVAJANJU IZJEMNIH POOBLASTIL SLOVENSKE VOJSKE PRI ŠIRŠEM VAROVANJU DRŽAVNE MEJE. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog sklepa je na 13. seji 26. novembra kot matično delovno telo obravnaval Odbor za obrambo. Ker po končani razpravi odbor točk predloga sklepa ni sprejel, je bila obravnava predloga sklepa na seji delovnega telesa končana. Zato prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Ko prvi dobi besedo gospod Marko Bandelli, predstavil bo stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani! Pandemija bolezni covid-19 je prevzela globalno pozornost in praktično zaustavila ves svet, ki je norel neznano kam. Ob boku vladnih ukrepov za zajezitev širjenja virusa je javnost dodobra razgrela tudi razprava o aktivaciji 37.a člena Zakona o obrambi. Vlada je v obrazložitvi obravnavnega sklepa zapisala, da je poleg trenutnih varnostnih razmer na področju migracij eden pomembnejših razlogov za aktivacijo tega člena tudi obvladovanje razmer v državi po razglasitvi epidemije in pomoč vojske pri zajezitvi širjenja virusa. Težave predstavljata predvsem število kontrolnih točk na mejah s sosednjimi državami in visoka izpostavljenost morebitnim okužbam, ki je nenazadnje posledica kadrovske podhranjenosti slovenske policije. Prav tako je vlada izrazila bojazen zaradi pričakovanja povečanega števila ilegalnih prehodov v relativno kratkem času. Po mnenju vlade bi se namreč lahko zgodilo, da sosednje države zaprejo svoje meje, mi pa bi postali nekakšen žep za migrante, kot ga laično radi imenujemo. V Poslanski skupini SAB smo po tehtnem premisleku in sklepu izvršnega odbora SAB sklenili, da aktivacije 37.a člena Zakona o obrambi ne podpremo. Sklep izvršnega odbora SAB pa se glasi: »Predsednica stranke SAB Alenka Bratušek je že konec septembra predsednika Vlade pozvala, naj tudi opozicijskim strankam predstavi razmere v državi tako z epidemiološkega kot z varnostnega vidika. Do te predstavitve žal ni prišlo, zato v stranki SAB ocenjujemo, da varnostna situacija ni tako resna, da bi Slovenski vojski podelili dodatna pooblastila pri širšem varovanju meje. Dodajamo, da je vlada pri svojem delovanju večkrat pokazala tendence po avtoritativnem vodenju in simpatiziranju s samovoljnimi voditelji, kar nam kot opoziciji narekuje posebno previdnost, ko se odločamo o predlogu aktivacije 37.a člena Zakona o obrambi.« V Poslanski skupini SAB menimo, da bi vlada morala vložiti več truda in energije, da bi ljudi prepričala, da določene ukrepe podprejo. Vlada naše poslanske skupine ni prepričala, da bi omenjeni sklep podprli, ker ne zaupamo vladi Janeza Janše. V Poslanski skupini SAB spoštujemo Slovensko vojsko in Policijo ter menimo, da opravljata svojo nalogo varovanja naše meje po svojih najboljših močeh; in verjamemo, da bodo to počeli še v naprej. Predsednik Odbora za obrambo je na seji matičnega delovnega telesa ugotovil, da je obravnava Predloga sklepa o izvajanju izjemnih pooblastil Slovenske vojske pri širšem varovanju državne meje na matičnem delovnem telesu končana, saj predlog sklepa ni dobil zadostne podpore poslancev. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Naslednja poslanska skupina na vrsti bi morala biti Poslanska skupina SNS in za predstavitev njenega stališča gospod Zmago Jelinčič, pa ga ni v dvorani. Zato prehajamo na predstavitev stališča Poslanske skupine SDS. Mag. Branko Grims ima besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Pet let že traja zgodba, ki se je začela z veliko lažnega humanizma in se potem šele pokazala v pravi luči. Dejansko poteka radikalna islamizacija Evrope z ilegalnimi migracijami. V takih razmerah se je izkazalo, da se lahko Slovenija zanese samo predvsem sama nase. Zaščititi mora svoje meje, tako kot so to storile nekatere sosednje države, in potem seveda težav ne bi bilo. Toda da bi to lahko storila, bi morala razpolagati z dovolj policisti oziroma z ustreznimi zmogljivostmi, da bi mejo tudi dejansko zaščitila. Če bi Slovenija imela dvakrat večje število policistov in s tem izpolnjevala šengensko normo, potem ne bi bil to tak problem; vendar jih nima. In zaradi tega in zaradi izpostavljenosti Slovenije se je izkazalo, da ne glede na to, da je bilo minulo leto dvakrat celo to območje Evrope v lockdownu zaradi pandemije, je kljub temu prišlo praktično preko meja, vdrlo na ozemlje Republike Slovenije primerljivo število kot v preteklem, sicer rekordnem letu. To seveda pomeni, da se proces nadaljuje. Še več, ta proces se nikoli ne bi smel zgoditi. Vse, kar se dogaja, se dogaja zato, ker se ne spoštuje pravnega reda Evropske unije, na čelu z dublinskim sporazumom; in tudi v preteklosti, primer je tistih 530 tisoč organiziranih ilegalnih migrantov preko Slovenije v času tako imenovanega Cerar ekspresa, ker se ne spoštuje pravnega reda. Samo pravni red bi morali spoštovati, pa se vse to ne bi zgodilo. Kako je to mogoče? Vsi se spomnite, da se je sistematična kršitev pravnega reda začela s tistim stavkom – Wir schaffen das!. In danes se soočamo z vsemi posledicami, s posledicami, ki so mnogoplastne in ki v končni fazi, če enkrat pač radikalni islam preplavi Evropo, pomenijo konec civilizacije, konec spoštovanja človekovih pravic, konec zaščite šibkejših, zlasti žensk in otrok, v taki obliki, kot to poznamo danes in se nam zdi samoumevno. Zato je to situacija, ki bi ji morali dati ustrezen pomen. Verjemite mi, danes se vsi ukvarjamo s pandemijo, ampak pandemijo covid-19 oziroma wuhanskega koronavirusa bomo premagali, verjemite, prej ali slej; in ne bo treba prav dolgo čakati. Če pa Evropo enkrat preplavi radikalni islam, pa od Evropske civilizacije, od tega, kar se zdi danes samoumevno, ne bo ostalo nič. In ne bo ostalo ne za nas ne za naše potomce. Za nadaljnjih tisoč let bo Evropa v nekem novem srednjem veku. Zaradi tega je to situacija, ki je z varnostnega vidika tista, ki je največji varnostni izziv v zadnjem času in ki bi mu bilo treba ustrezno dati odgovor. Popolnoma logično bi bilo, da je varnost, ki je ena in nedeljiva, tista točka, na kateri bi dosegli nacionalni sporazum. Logično bi bilo, da bi podelili policijska pooblastila Slovenski vojski, katere poslanstvo je itak zaščita slovenske meje. Žal se na seji odbora to zopet z zadostnim številom glasov ni zgodilo. Kdor v takih razmerah, o katerih govorim, glasuje proti podelitvi pooblastil Slovenski vojski, proti temu, da bi vojska s policijskimi metodami in sredstvi zaščitila slovensko mejo, dejansko predstavlja peto kolono v organizirani invaziji radikalnega islama na Evropo ter ogroža svoje državljanke in državljane. Državnik je tisti, ki svoje politične ambicije, ki ambicije svoje politične stranke podredi skupnemu. Žal so bili državniki – in štejejo dejanja, ne besede – samo tisti, ki smo glasovali za podelitev pooblastil Slovenski vojski, za varnost slovenskih državljank in državljanov, za ohranitev slovenske tradicije in slovenske kulture, za ohranitev neponovljive evropske civilizacije. Spomnite se, Evropa obstaja samo zato, ker se je radikalnemu islamu nekoč uprla z orožjem; in zgodovina je tu zato, da se iz nje nekaj naučimo.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Rudi Medved. Predstavil bo stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Kolegice, kolegi! V Listi Marjana Šarca ne podpiramo podelitve posebnih pooblastil vojski pri varovanju državne meje. Vlada tokrat predloga ne utemeljuje s povečanim pritiskom migrantov na južni meji, česar tudi ne more, saj se je število obravnavanih ilegalnih prehodov v zadnjem obdobju bistveno zmanjšalo v primerjavi z enakim lanskim obdobjem; pa čeprav sta še poleti notranji minister in njegov sekretar strašila, da nas bodo migranti preplavili in nas bodo vse okužili. Niso nas preplavili in okužili smo se kar sami. Je pa res, da je za učinkovito obvladovanje migracij v mnogočem zaslužna tudi Slovenska vojska, saj zadnjih pet let intenzivno pomaga Policiji tako z vojaki kot tehniko; in to zagovorniki v vnemi po aktivaciji posebnih pooblastil precej radi zamolčijo. V vladi Marjana Šarca smo lani ob bistveno večjem migrantskem pritisku namesto policijskih pooblastil za vojsko poskrbeli za ustrezno nagrajevanje varuhov meje in za dodatno postavitev ograj, opremili Policijo z brezpilotnimi letalniki, videonadzornimi sistemi, vojska je na meji tudi z oklepniki in s helikopterjem. Vojska torej na meji je ter sodelovanje s policijo je vzorno in učinkovito. Vlada zdaj kot vzrok za nujnost uveljavitve 37.a člena Zakona o obrambi navaja razglašeno epidemijo. Pooblastila naj bi vojski podelili za tri mesece, epidemija je sicer razglašena do 18. decembra. Tudi če bo podaljšana za kak mesec, zakaj pooblastila za tri mesece? Ker je način delovanja te vlade nenehno ustvarjanje izrednih razmer znotraj epidemije, ki že sama po sebi prinaša izjemne razmere. Ampak smo v epidemiji, nismo v vojni, čeprav nam ta vlada hoče vsiliti nekakšno vojno stanje in je v resnici ves čas sama v psihološki vojni z lastnimi državljani. Ob nenehnem iskanju krivcev za širjenje virusa vlada ni sposobna toliko samorefleksije, da bi sebi, če že noče državljanom, priznala, da gre v Sloveniji pri obvladovanju virusa nekaj hudo narobe, da vojaška retorika in stopnjevanje represije ne moreta biti izhodna strategija. V času, ko se je svet pripravljal na drugi val epidemije, smo bili v Sloveniji – in tudi zdaj v času katastrofalnih razmer – priče podrejanju medijev, sodstva, tožilstva, policije. Priče smo ogrožanju demokracije in pravne države. Največja vladna stranka ob sicer občasnem nerganju, vendar brez resnejšega zoperstavljanja, podrejenih koalicijskih partneric epidemijo zlorablja za ozke strankarske interese, za stopnjevanje represije, za krepitev nadzora, za obračunavanje z vsemi, ki ne sledijo njeni ideologiji. Tako daleč smo prišli, da v enem izmed medijev v delnem lastništvu SDS zasledimo celo odkrito rasistične vsebine z receptom zatrtja naravnih škodljivcev, kot na primer migrantov. V Listi Marjana Šarca ne pristajamo na logiko, da smo v vojni. Zato pri obvladovanju epidemije zaupamo stroki, čeprav smo najbrž edina država na svetu, ki je iz tega izključila epidemiologe. In ne zaupamo tej vladi. Ne zaupamo tej politiki. Zato ji ne moremo dati v roke tako občutljivega orodja, kot so posebna pooblastila vojski, kot alibi, da bi lahko še stopnjevala policijski nadzor nad državljani. Notranji minister je spomladi ob zahtevi za uveljavitev 37.a člena demagoško rohnel, da bo tistim, ki bomo proti, sodila zgodovina. Vprašanje je, kako bo zgodovina sodila tistim, ki upravljate državo v teh najtežjih trenutkih v njenem novejšem času.
Hvala lepa. Nadaljujemo s stališči. Gospod Samo Bevk bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Že drugič v tem letu je pred nami Predlog sklepa o izvajanju izjemnih pooblastil Slovenske vojske pri širšem varovanju državne meje, na kratko – aktivacija 37.a člena Zakona o obrambi. Ta na matičnem odboru ni dobila potrebne dvotretjinske podpore navzočih. V Poslanski skupini Socialnih demokratov tudi v drugo predlaganega sklepa ne bomo podprli oziroma ne podpiramo. Če pogledamo samo statistiko ilegalnih prehodov na državni meji, ki je dosegljiva na spletnih straneh Policije, je ta za mesec november 2020 sledeča, citiram: »Število se je glede na enako obdobje lanskega leta zmanjšalo za 8,8 %. Strmemu povečanju v avgustu je sledil strm padec števila ilegalnih prehodov. Gre za pričakovan sezonski upad števila.« Tako Policija. Prav tako trend števila ilegalnih prehodov za zadnje tri mesece v primerjavi z enakim lanskim obdobjem kaže sledeče: septembra letos smo imeli 408 manj prehodov, oktobra 980 in novembra letos 357 manj ilegalnih prehodov meje. Torej številke kažejo na znaten upad ilegalnih prehodov v primerjavi s prejšnjim letom. Na podlagi trenda je tako za pričakovati, da bo v naslednjih treh mesecih število ilegalnih prehodov še manjše zaradi več razlogov, med katere zagotovo sodijo manj ugodno vremensko obdobje, ter tudi zaradi pandemije koronavirusa. Prepričani pa smo tudi, da policija skupaj s pripadniki Slovenske vojske obvladuje situacijo na zunanji šengenski državni meji. Ob prvi vložitvi aktivacije 37.a člena Zakona o obrambi aprila letos kot tudi sedaj vlada ocenjuje, da je aktivacija povezana s situacijo razglasitve epidemije oziroma izvajanjem ukrepov pri zajezitvi in obvladovanju epidemije covida-19. V obrazložitvi je med drugim zapisala, da je policija v dani situaciji postavljena pred nove naloge in obveznosti, med drugim več kontrolnih točk na delih državne meje z Republiko Avstrijo, Italijo in Madžarsko. Varnostna situacija Slovenije se zaradi ilegalnih prehodov ne bo poslabšala, lahko pa se poslabša zaradi nezadovoljstva ljudi do ukrepov, ki jih vlada kar naprej producira; ob tem pa si niti ne prizadeva, da bi izboljšala komunikacijo s prebivalci Republike Slovenije. Ena izmed spornih odločitev je nenazadnje tudi ta, da je pogoj za prehajanje občin znotraj tako imenovanih varnih statističnih regij uporaba aplikacije #OstaniZdrav, ki naj bi temeljila na prostovoljni uporabi. Spoštovana vlada, dodeljevanje dodatnih nalog policistom ali inšpektorjem, za katere sploh niso pooblaščeni, recimo pregledovanje, ali imajo naši državljani in državljanke naloženo aplikacijo, med ljudmi ne bo naletelo na navdušenje. Prav tako takšni ad hoc ukrepi ne bodo pomagali k izboljšanju epidemiološkega stanja v državi. Kot že večkrat povedano, Socialni demokrati slovenskim policistom in vojakom zaupamo. Ne zaupamo pa vladi, ki tako rokohitrsko in na pamet sprejema ukrepe, ki predvsem vznemirjajo ljudi. Kot da ljudje nimajo že dovolj skrbi, kako bodo usklajevali delovne obveznosti s šolanjem otrok in opravljanjem gospodinjskih del hkrati. Prav tako Socialni demokrati razumemo nekatera pričakovanja, da bi vojska varovala naše meje, ampak slovenskih vojakinj in vojakov je za to preprosto premalo. Jih je pa treba aktivirati v podporo silam zaščite in reševanja; njihovo prisotnost, zmogljivost in tehnologijo pa uporabiti tam, kjer so najbolj potrebni. Trenutna situacija kaže, da vojske s policijskimi pooblastili na meji ne potrebujemo. Potrebujemo pa dolgoročne usmeritve, kako bomo popolnjevali vojaške in policijske vrste. Predvsem pa je potreben razmislek, tudi na vladi, kako se bo v času pandemije okrepilo kadrovske vrste v poklicih, ki skrbijo za zdravje ljudi v javnih zdravstvenih in socialnih ustanovah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jelinčič, imate postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsednica. Jaz bi prosil, da se spremeni to določilo, po katerem se človeka, če ga trenutno ni v dvorani in ne more govoriti, črta iz vrstnega reda. Predlagal bi, da v prihodnje naj se to naredi na ta način, da potem na koncu lahko pove svoje mnenje, še posebej danes. Danes je žgoča tema in glede na vse skupaj in glede na to, da veliko ljudi izstopi iz tega, da bi govorilo, se potem marsikaj poruši. Danes govorimo o nalogah, ki bi jih morali vojaki opravljati, pa Državni zbor ni dovolil tega. Gre za popolno nerazumevanje, kaj sploh je pomen vojske in kaj je pomen policije. Vojska varuje meje vsake države, to je postulat vojske. Policija varuje red in mir znotraj države. Zato je tukaj treba povedati, ne samo da moramo določati in odločati, ali sme biti ali ne; vojska mora varovati meje. Tako dela Avstrija, tako dela Italija, tako dela Švica. V Švici varujejo mejo celo z ostro municijo. Pri nas se gremo pa ene mevže, ene ne vem kaj, malinovce, ki sami ne vedo, kaj bi s svojo državo. In takšne zadeve mora imeti poslanec možnost povedati. In če zamudi, prosim, gospa predsednica, v prihodnje nekako na poslovniški komisiji ali pa kjerkoli bi prosil, da daste pobudo, da se ta odločba oziroma ta odločitev spremeni. Takšne zadeve, ki so še posebej tako pomembne za slovensko državo, česar določen del Državnega zbora ne razume, ker mu je vseeno za lastno državo, ker bi prodal lastno državo komurkoli, migrantom, ne vem, komu še vse; v takem primeru prosim, če se to lahko spremeni. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod poslanec, za vaš postopkovni predlog. Sem podpredsednica, da ne bo pomote, za magnetogram. Zaenkrat imamo tak dogovor in parlamentarno prakso, da se stališča ne menjajo oziroma da se ne menja vrstni red stališč. Ste pa pravilno ugotovili, da je edina pot, da bi to spremenili, pobuda na Komisijo za poslovnik. Jaz vam vračam žogico, pripravite pobudo pa jo bomo obravnavali na komisiji. Vam pa moram priznati, da ste spretno uporabili svoj postopkovni predlog. Nadaljujemo s stališči. Gospa Monika Gregorčič bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala lepa za besedo in lep pozdrav vsem! V preteklih tednih smo se znašli v izjemno zahtevni situaciji. Na eni strani smo se soočili z že dlje časa trajajočo migrantsko problematiko in z ilegalnimi prehodi državne meje, na drugi strani pa z zdravstveno epidemiološko krizo. Prepričani smo, da so pri tovrstnih vprašanjih na prvem mestu varnost ter zdravje državljank in državljanov, nacionalni interesi države ter obvladovanje vseh vrst tveganj in da se je treba prilagajati situaciji na terenu. Temu preprostemu in logičnemu načelu smo v Stranki modernega centra sledili že leta 2015 pri podpori predlogu dopolnitve Zakona o obrambi. Ta Slovenski vojski začasno omogoča dodatna pooblastila, namenjena pomoči in usklajenemu delovanju s policijo pri zagotavljanju varnosti tako državljanov Republike Slovenije kot tudi migrantov. V SMC Slovenski vojski in policiji popolnoma zaupamo. Zaupamo v njihovo delo in v njihov profesionalni odnos do opravljanja nalog, ki jim jih nalagajo zakoni. Z vidika suverenosti naše države pa je pomembno, da smo se zmožni opreti na lastne sile, znanja in vire. Aktualne varnostne razmere nakazujejo upravičenost in smiselnost, da bi pripadniki Slovenske vojske prevzeli večjo vlogo pri zagotavljanju varnosti. Z vključitvijo vojske v varovanje južne meje bi razbremenili in deloma tudi nadomestili pripadnike Policije, s tem pa sprostili njihove kadrovske vire za izvajanje nalog v notranjosti države. Podatki namreč kažejo, da je bil v zadnjih tednih prihod nezakonitih pribežnikov po zahodnobalkanski migrantski poti precejšen pa tudi bolj koncentriran, saj se migranti s pomočjo tihotapskih vodnikov združujejo v večje skupine. Že samo to povečuje varnostna tveganja tudi za policiste na terenu. Porast epidemije in števila obolelih, tudi med policisti, pa jim povzroča dodaten kadrovski manko ter negotovost, da zato ne bodo kos povečanemu obsegu nalog in obveznosti. Vlada je zato za učinkovito obvladovanje migracijskega toka ter za nemoteno delovanje države sprejela predlog sklepa za aktivacijo 37.a člena Zakona o obrambi in ga poslala v dokončno potrditev Državnemu zboru. Po naši oceni je sklep ustrezno upošteval tudi pripombe in predloge, ki smo jih podali v Poslanski skupini Stranke modernega centra. V mislih imamo časovno omejenost treh mesecev in teritorialno osredotočenost na obmejni pas pri usmerjanju in obvladovanju migracijskih tokov na naši južni meji. Posebej poudarjamo, da predlog sklepa nikakor ni omogočal pošiljanja pripadnikov Slovenske vojske na ulice slovenskih mest, kakor opozicija to prepogosto in zavajajoče navaja. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo s podporo aktivacije 37.a člena Zakona o obrambi izkazali svojo odgovornost, da bi zagotovili nadaljnje nemoteno delovanje države ter ustrezno varnost naših državljanov. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Nataša Sukič bo predstavila stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav! Vojska je glavni in najmočnejši represivni aparat države. Namenjen je branjenju države navzven, za zagotavljanje varnosti od zunaj. Za zagotavljanje varnosti navznoter, za urejanje civilnih razmer skrbi Policija. Gre za delitev, ki je bila zgodovinsko vzpostavljena, ker je v svetovni zgodovini vojska z veliko brutalnostjo vse prepogosto posegala v notranje zadeve držav. Sprejetje 37.a člena leta 2015 je pomenilo začetek krhanja te ureditve in v Levici smo mu nasprotovali že takrat in nasprotovali bomo vsakršnim poskusom aktivacije vojske za zagotavljanje notranje varnosti. Še toliko bolj pa takrat, ko ta aktivacija ni namenjena zagotavljanju nikakršne varnosti, ampak ko podeljevanje policijskih pooblastil vojski služi za promocijo in iskanje legitimnosti za načrtovane orožarske posle vlade v višini 780 milijonov evrov, za ustvarjanje izrednih razmer, stopnjevanje represije in militarizacijo družbe ter za razpihovanje ksenofobije in slikanje zunanjega sovražnika, ki naj bi bil kriv za vse bolj nevzdržno stanje v državi. Vladajoča koalicija je že drugič v enem letu predlagala podeljevanje policijskih pooblastil vojski, domnevno zaradi povečanega števila nelegalnih prehodov državne meje v času, ko je njihovo število v resnici drastično upadlo. Zaradi lockdowna po praktično celem svetu je prehajanje meja praktično nemogoče. Zato je bilo septembra letos 300 nelegalnih prehodov meje manj kot lani septembra in novembra že več kot tisoč ilegalnih prehodov meje manj. V poročilu Policije o nedovoljenih migracijah smo lahko že pred vladnim predlogom za podelitev policijskih pooblastil vojski prebrali, navajam: »Trend števila ilegalnih prehodov je do avgusta strmo naraščal. Temu je sledil pričakovan upad števila ilegalnih prehodov.« Ker ji uradne statistike ne gredo v prid, se vlada pri upravičevanju dodatnih ukrepov, s katerimi nas počasi, a vztrajno rine v avtoritarnost, poslužuje vojne retorike in dehumanizacije beguncev. Da, govorimo o beguncih in ne migrantih, ne zato ker bi imeli status begunca, tega žal nimajo in ga tudi nikoli ne bodo imeli, ker jim ga ta vlada ne bo dala. Govorimo o beguncih, ker so to ljudje, ki bežijo pred vojno, lakoto, revščino, sušo in tako naprej. In praktično vsi ti razlogi, zaradi katerih so ti ljudje primorani zapustiti svoje domove in oditi peš s trebuhom za kruhom čez polovico zemeljske oble, so neposredno in posredno posledica ravnanj tako imenovanih razvitih držav, pa naj gre za imperialno vojno, pustošenje, podpiranje in oboroževanje diktatorskih režimov, ropanje naravnih bogastev z nepoštenimi trgovinskimi sporazumi in izkoriščanje poceni delovne sile v tako imenovanih svobodnih davčnih območjih ali pa nebrzdano kurjenje fosilnih goriv in povečanje koncentracije toplogrednih plinov v atmosferi. Vse to kar aktivno ali pasivno podpira tudi Slovenija. Ne ogrožajo nas goli in bosi begunci, ampak vlada, slovenska vlada, ki gre s pendrekom nad lastne državljane in modrice prikriva s pudrom tako, da še bolj tepe nekoga drugega s temnejšo barvo kože. Ogroža nas vlada, ki se v svoji nesposobnosti obvladovanja epidemije zanaša na represivni aparat države, da zagotovi spoštovanje ukrepov, ki ne delujejo. Ogroža nas vlada, ki se vse od svojega nastopa utaplja v korupcijskih aferah, uničuje gospodarstvo in delovna mesta ter prodaja ključno železniško infrastrukturo svojemu madžarskemu pokrovitelju. Ogroža nas vlada, ki hira javno zdravstvo, zaradi česar umira na stotine ljudi. Hkrati pa v času najhujše zdravstvene in gospodarske krize namenja stotine milijonov našega, javnega denarja za nakupe orožja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kot zadnji bo stališče Poslanske skupine NSi predstavil gospod Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Spoštovani državljanke in državljani Republike Slovenije! V sodobnem času so migracije kompleksen svetovni pojav, s katerim se srečujejo vse države sveta, v tem primeru tudi Slovenija. Priznati si moramo, da so nedovoljene migracije v Sloveniji problem, ki ga moramo obravnavati bolj kritično, predvsem pa uporabiti vse resurse, ki jih ima država na voljo, tudi aktivnejšo vlogo Slovenske vojske. Na Novo Slovenijo – krščanske demokrate so se že prevečkrat obrnili državljani Republike Slovenije, ki bivajo na mejnem pasu ali blizu poti in koridorjev, po katerih potekajo nezakonite migracije. Dejstvo je, da v dvajsetih letih, z izjemo leta 2015, niso našteli toliko nezakonitih prehodov meje kot lani in letos. Letos so sicer številke za spoznanje nižje kot lani, vendar pa je pri tem treba upoštevati, da so bile meje dva meseca in pol praktično zaprte zaradi pandemije. Državljanke in državljani imajo občutek, da so se nedovoljene migracije umirile. Občanke in občani ob meji vemo, da to ne drži. Organizatorji nezakonitih prehodov so spremenili dinamiko prehodov, le-ti ne potekajo več ob državnih in lokalnih cestah, ampak po gozdnih poteh in gozdu. Jasen indikator na terenu so tudi smeti, ki jih nezakoniti migranti puščajo za seboj. Lansko leto je bilo treba samo v občini Ilirska Bistrica odstraniti 10 ton lahkih odpadkov. Letos pa ta številka že presega 11 ton. Zdrava kmečka pamet nam pove, da manjše število nedovoljenih migrantov ne more pustiti več smeti. Zato mene kot poslanca ob meji in vse kolegice in kolege v Poslanski skupini Nove Slovenije vedno znova prosijo, naj Državni zbor in Vlado opozorimo na pereči problem ne le nezakonitega vstopa v Republiko Slovenijo, ampak tudi na zaskrbljujoče premike migrantov proti notranjosti države. Ker sam bivam ob meji, razumem stisko obremenjenih državljanov Republike Slovenije in njihovo željo po čimprejšnji rešitvi te težave. Prebivalci ob meji se namreč naše domače slovenske vojske ne bojijo. Ravno nasprotno, njene prisotnosti si želijo. Številni obmejni župani so pozvali k aktivaciji 37.a člena, naj ponovno ta cenjeni zbor opomnim, da je 23 županov podpisnikov pobude o aktivaciji tega člena. V nadaljevanju nam je 11 obmejnih dolenjskih in belokranjskih županov posredovalo odprto pismo o nujnosti prioritetnega zagotavljanja varnosti na južni meji ter še štirje župani, ki se strinjajo z večjimi pooblastili vojske na podlagi pozitivnega mnenja strokovnjakov. Različnim pobudam o boljšem varovanju šengenske meje se tako ni pridružilo le pet županov. V Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati zato obžalujemo, da na glasovanju Odbora za obrambo Predlog sklepa o izvajanju izjemnih pooblastil Slovenske vojske pri širšem varovanju državne meje ponovno ni bil sprejet; in zato danes v hramu demokracije ni glasovanja. Vendar pa s tem ta tema ni in ne sme biti zaključena. Verjamemo, da je varnost vseh državljank in državljanov Republike Slovenije ključna, zato bomo še naprej vodili strpen in argumentiran dialog s poslanskimi skupinami v Državnem zboru. Nadejamo se razumnosti kolegic in kolegov v tej dvorani, predvsem pa si želimo, da bi našli politično rešitev, ki bi imela enotno soglasje, preden se, bog ne daj, zgodi dogodek, ki ga bomo vsi obžalovali. Takrat bo tekmovanje v podpori aktivacije enormno, vsebina pa bo drugotnega pomena. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga sklepa končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O NACIONALNEM DEMOGRAFSKEM SKLADU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 46 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona zato dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za finance mag. Andreju Širclju. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Vlada Republike Slovenije predlaga v zakonodajni postopek Državnemu zboru Predlog zakona o nacionalnem demografskem skladu. Pravna podlaga za ta akt je bila vzpostavljena leta 2013 z uveljavitvijo Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Ta vlada je prva vlada, ki je to naredila, ki predlaga zakon o nacionalnem demografskem skladu Državnemu zboru v sprejetje. Demografski skladi so državni premoženjski investicijski skladi, ki so namenjeni za vnaprejšnje zagotavljanje sredstev za pokojnine. Zaradi demografskih trendov večina pokojninskih blagajn v Evropi praviloma zbere manj denarja, kot so obveznosti za pokojnine. Tudi v Sloveniji pokojninska blagajna zbere za dobrih 17 % manj sredstev letno, kolikor znašajo odhodki za pokojnine. Ta manjkajoča sredstva nadomesti državni proračun, v letu 2019 približno milijardo evrov. Namen demografskega sklada je torej sofinanciranje pokojnin v delu tistih transfernih prihodkov iz državnega proračuna in torej razbremenitev proračuna, da se s proračunom lahko izvajajo nemotene socialne, razvojne, investicijske in druge politike države. Glede na demografske trende v Sloveniji, tukaj mislim predvsem na staranje prebivalstva, glede na negativno stanje prihodkov v razmerju do odhodkov pokojninske blagajne in tudi glede na trenutno stanje velikega pritiska odpravljanja posledic epidemije covida-19 ne moremo govoriti o dobi popolne akumulacije premoženja demografskega sklada v sedanjem trenutku. To pomeni, da bi s tem demografskim skladom oziroma z njegovimi prihodki začeli sofinancirati pokojninsko blagajno šele čez 15 ali 20 let. Treba je pravično, uravnoteženo in gospodarsko ukrepati že danes, in sicer na temelju splošne medgeneracijske solidarnosti, v katero bosta vključeni tako mlajša kot tudi starejša populacija državljank in državljanov Republike Slovenije. Vlada za čim kasnejši prelom generacijske krivulje oziroma preprečitev le-tega ter za vzdržnost sofinanciranja pokojninske blagajne s predlogom zakona predlaga zagotovitev čim večjega premoženja sklada z lastniško in upravljavsko konsolidacijo kapitalskih naložb, akumulacijo premoženja sklada v višini 40 % dividend in 60 % kupnin, plačevanje 40 % dividend in 40 % morebitnih kupnin v pokojninsko blagajno, zagotavljanje sredstev za sofinanciranje ukrepov družinske politike v višini 10 % dividend in zagotavljanje sredstev za sofinanciranje politike za skrb za starejše v višini 10 % dividend. Poleg navedenega se z lastniško upravljavsko koncentracijo večine kapitalskih naložb države vzpostavi enoten, pregleden, varen in bolj učinkovit ter donosen sistem korporativnega upravljanja družb v lasti države. Upravljanje le-teh temelji na strategiji upravljanja naložb sklada, ki bo vključevala tudi naložbeno politiko in jo bo na predlog Vlade sprejel Državni zbor. Družbe v lasti sklada bodo imele predpisana merila za merjenje uspešnosti in njihovega poslovanja. Neodvisnost, strokovnost, preglednost, skrbnost in odgovornost upravljanja naložb sklada bo zagotavljal strokoven in uravnotežen nadzorni svet sklada. Z Zakonom o demografskem skladu bomo tako povečali varnost izplačevanja pokojnin ter seveda tudi povečali višino le-teh. Na podlagi navedenega Vlada meni, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo in nujen za zagotovitev vzdržnosti pokojninske blagajne in javnih financ ter sofinanciranje ukrepov družinske politike in skrbi za starejše na podlagi medgeneracijske solidarnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi dobi besedo gospod Robert Polnar, da predstavi stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Namen demografskega sklada je zagotavljanje dolgoročne vzdržnosti pokojninskega sistema z zagotavljanjem določenih, v naprej financiranih sredstev za namen izplačevanja pokojnin, ki bodo postala del dokladnega sistema pokojninskega zavarovanja. S tem bo dosežen bolj uravnotežen prihodek pokojninske blagajne. Kadar govorimo o demografskih izzivih neke družbe, jih je treba razumeti v najširšem kontekstu in prežemajočih značilnostih vseh njegovih vzrokov in posledic. Odražajo se v sestavi, stanju in gibanju prebivalstva. Kaj lahko slovenska država, ki je v Evropi najhitreje starajoča se družba, stori za razreševanje demografskih problemov? Slovenija sodi med manjše države z modernim tipom reprodukcije. Ta ne more dati pozitivnih rezultatov v prid učinkovitega povečanja rodnosti in s tem potrebnega uravnoteženja med delovno aktivno in upokojeno generacijo. Zahteve demografske politike so zato zelo ostre, najbolj pa se izražajo v vprašanjih stabilnosti in vzdržnosti pokojninske blagajne, ustreznosti dolgotrajne oskrbe ter v predvidljivih razmerah družinske politike. Družbeno podstat, katere cilj sta ekonomska in socialna blaginja ljudi, je treba utrjevati z izvedbenimi ukrepi demografske politike, tudi z uporabo razpoložljivih virov financiranja, ki izvirajo iz uporabe nacionalnega bogastva. Uspešnost in učinkovitost tovrstnih ravnanj sta odvisni od politične volje za sprejemanje določenih ukrepov. Ti ukrepi so se veliko bolj jasno kot doslej izoblikovali v mandatu te vlade. Vzpostavitev Urada za demografijo, ki bo vsebinsko oblikoval in izvajal temeljno ter razvojno politiko upravljanja z demografskimi izzivi, je prvi korak k odločnejšemu ukrepanju pri izgradnji bodoče medgeneracijsko trdne soodvisne družbe. Drugi korak je dokončno oblikovanje pravega demografskega sklada, ki bi z jasnimi cilji in ustreznimi finančnimi vložki lahko pospešeno odgovarjal na prioritete, ki se na področju demografije v Republiki Sloveniji izpostavljajo že vrsto let. Čas je torej, da se odločimo o ustrezni institucionalni rešitvi, ki naj uredi zastavitev trajnih virov financiranja, način vodenja in upravljanja ter kakovostno bodoče delovanje krovnega upravljavca narodnega bogastva. Predlog zakona o nacionalnem demografskem skladu lahko po prepričanju večine poslancev v Poslanski skupini Desus uresniči pričakovanja po dolgoročno stabilnem sofinanciranju odhodkov pokojninske blagajne. Gospe poslanke, gospodje poslanci, kapitalska družba je bila ustanovljena z namenom, da pokriva deficit v sistemu pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki se financira po sistemu medgeneracijske izmenjave. Po svoji vsebini in ciljih je od vsega začetka delovala kot demografski sklad, formalno preoblikovanje v demografski sklad pomeni, da se mora finančno okrepiti. Državni proračun je od leta 2000 po zakonu dolžan skrbeti za izravnavo prihodkov in odhodkov Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ter omogočati njegovo uravnoteženo poslovanje. Obveznost države za pokrivanje razlike med prihodki in odhodki zavoda ostaja tudi v veljavnem pokojninskem zakonu. Obveznosti za pokrivanje primanjkljaja niso povezane s konkretnimi pravicami iz javnega pokojninskega sistema, marveč pomenijo nedoločeno in spremenljivo obveznost državnega proračuna, zato navidezno uravnoteženi proračun Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje pomeni latentno grožnjo uravnoteženosti državnega proračuna. Dejstvo, da je pokojninski sistem v veliki meri odvisen od državnega proračuna, vsebuje pomembno implikacijo tudi z vidika ideje demografskega sklada. Le-ta namreč v veliki meri temelji na podmeni uporabe nacionalnega bogastva za namene financiranja pokojninskega sistema. Na prihodkovni strani Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v prihodnje ne bo stabilnih virov tako po vsebini kot po višini. Prihodkovna stran s svojo dinamiko ne bo mogla slediti naraščajočim odhodkovnim potrebam. Po določbi Zakona o Slovenskem državnem holdingu bi se morala kapitalska družba preoblikovati v neodvisni avtonomni demografski rezervni sklad že 31. decembra 2015. To se ni zgodilo. Poslanska skupina Desus je v prejšnjem mandatu Državnega zbora vložila v zakonodajni postopek zakon o slovenskem demografskem rezervnem skladu. Zgodilo se je to 30. januarja 2018. Vlada je mesec in pol kasneje odstopila, zato je bil zakonodajni postopek končan. Glavni vzrok za nezmožnost sprejetja odločitev v zvezi s to pomembno inštitucijo je razpetost med privatizacijskimi ambicijami, zagotavljanjem socialne države in izvajanjem korporativnega upravljanja. Očitno je, da učenje na napakah v slovenski politični in korporativni praksi pomeni njihovo ponavljanje, ne pa njihove odprave. Korporativno upravljanje je stara slepa pega tržnega gospodarstva. Že Adam Smith v Bogastvu narodov ne najde dobre besede za delniške družbe, tako tiste regulirane s posebnim kraljevim pečatom, kot one druge, povsem zasebne. Preprosto, kapital, ki ga upravljajo uprave, je bolj tuj kot njihov, zato prevladujeta po Smithovem mnenju neskrbnost in potrata. Politika se torej nikoli ni ločila od delniških družb, ne včeraj in ne danes. Novodobni zapleti korporativnega upravljanja so se z globalizacijo, financializacijo in deregulacijo samo še stopnjevali, zato zadnjih 25 let toliko poročanj pa sprememb zakonodaje, sistemskih priporočil, predvsem Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj, in etičnih kodeksov. V ozadju sta kajpada sporna teorija podjetij in stara tržna demagogija, da je za podjetje ključen kapital, uprave in nadzorni sveti pa zastopajo interese delničarjev, ne pa interese podjetij ali širše družbe. Trajnostni razvoj, družbena odgovornost in ekonomska demokracija so v tem pogledu notranji menedžerski problemi podjetij. Deležniški koncept ni prodrl v zakonodaje, niti v poslovne in v računovodske standarde, zato je korporativno upravljanje ne samo ekonomsko, marveč tudi moralno vprašanje. Pri nas smo korporativno upravljanje urejali po nareku Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj. Z njenimi smernicami, ki imajo en sam cilj – državo kot lastnika čim bolj onemogočiti pri uveljavljanju njenih upravljavskih in lastniških upravičenj. Korporativno upravljanje je postalo del populistične demagogije, zgrešene ekskluzivne suverenosti kapitala in delitveni plen čudežnih kadrovskih komisij. Razvili smo sistem, ki očitno ne deluje. Govorimo o depolitizaciji, potem pa se čudimo, ko se v kadrovske mreže ulovijo tretjerazredni karieristi. Ne moremo zahtevati profesionalne odgovornosti nadzornih svetov in imeti amatersko upravljanje, kar še posebej velja za prevladujoči dvotirni sistem. Korporativno upravljanje mora postati poklicno področje z državnim certificiranjem. Izguba licence zaradi kršitev je izguba poklica. To je edina prava pot do resnih in odgovornih ljudi, ne pa kodeksi in sodišča. Tisto, kar je do danes manjkalo pri predlogih za ustanovitev demografskega sklada, so dodatni po višini in strukturi stabilni viri. V preteklih letih je Desus poskrbel za enega od virov financiranja. V Zakonu o Slovenskem državnem holdingu iz marca 2014 smo dosegli, da se nameni 10 % kupnin od prodaje državnega premoženja za financiranje demografskega sklada. Do danes je na tem računu zbranih 159 milijonov evrov namenskih sredstev za prenos na sklad. Simulacije demografskih gibanj ne napovedujejo ničesar optimističnega. Do leta 2050 naj bi se v Sloveniji po projekcijah Eurostata delež starih nad 65 let s sedanjih 20 % povišal na 31 %, ob precej optimističnih predpostavkah o migracijah. Trenutno je vsak peti prebivalec star 65 in več let, leta 2050 bo že skoraj vsak tretji. Na drugi strani se bo zmanjševal delež starih od 20 do 64 let, kar bo še zaostrilo razmerje med delovno aktivnimi in tistimi v pokoju. Staranje družbe pomeni neizogibno naraščanje pritiska na javna sredstva za podporo zdravju in splošni ekonomski blaginji starejših državljanov. Demografski trendi in s tem povezano vprašanje javnofinančne vzdržnosti pokojninskega sistema na eni strani ter nizke pokojnine na drugi strani so kazalniki, ki kličejo po tem, da naš pokojninski sistem potrebuje konkretne ukrepe. In to ne samo v luči zaostrovanja pogojev upokojevanja in zamejitev na odhodkovni strani pokojninske blagajne, na ta način smo v Sloveniji s pokojninskimi reformami blažili potrebe po večanju javnofinančnih sredstev; zdaj gre za to, da se zagotovijo dodatni finančni viri za pokojnine. Gospe poslanke, gospodje poslanci! V drugi polovici preteklega leta, 2019 torej, od avgusta do novembra, v okviru prejšnje koalicije smo poslanci Desusa sodelovali pri pripravi zakona o demografskem skladu. Veljali sta dve temeljni predpostavki: prenos Kapitalske družbe na demografski sklad in 20-letna doba akumulacije. V sodelovanju z Ministrstvom za finance je bilo pripravljenih pet variant velikosti in struktur osnovnega kapitala. Za vsako varianto so bile izdelane simulacije bodočih donosov z upoštevanjem različnih stopenj donosnosti in akumulacijske dobe. Izpostavili sta se dve glavni pomanjkljivosti. Velikost premoženja demografskega sklada je bila v vsakem primeru prenizka, ravno tako velikost njegovih sofinanciranj pokojninske blagajne v prihodnjem obdobju. Od tedaj, torej od novembra 2019, pa do danes se je zgodila še ena radikalna sprememba. Epidemija je temeljito spremenila javnofinančno stanje države, saj njenih posledic ni mogoče blažiti in omejevati brez uporabe instrumentov fiskalne politike, brez uporabe nujnega zadolževanja. To je treba upoštevati, zato ker gre za neizpodbitno realnost. Različni scenariji časovne dinamike tako polnjenja demografskega sklada kot črpanja njegovih donosov so tako postavljeni v popolnoma nov in nepričakovan kontekst. Zanikanje realnosti pomeni nepriznavanje objektivnih dejstev. V našem primeru je to privedlo do revizije stališča o nujnosti akumulacijske dobe v stališče do potrebe po sprotnem akumuliranju sredstev prihodnjega demografskega sklada in hkrati delni uporabi donosov za sofinanciranje pokojninske blagajne. Prihodnji donosi, kupnine od prodaj in prihodki od dividend bodo uporabljeni za naslednje namene: 60 % kupnin in 40 % dividend za sprotno akumulacijo; 40 % kupnin in 40 % dividend za sofinanciranje pokojninske blagajne; 10 % dividend za sofinanciranje politike skrbi za starejše in 10 % dividend za sofinanciranje ukrepov družinske politike. V Poslanski skupini Desus predlog zakona razumemo kot kompromis med dosedanjimi predlogi, ki so vsi po vrsti doživeli enako usodo – ali niso prišli v zakonodajni postopek ali pa niso bili sprejeti. Ocenjujemo, da je smotrno politično delovanje ravno v iskanju in oblikovanju kompromisov, zato bomo Predlog zakona o nacionalnem demografskem skladu večinsko podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod mag. Rajh, izvolite, postopkovno.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, imam proceduralni predlog in prosim, da mu prisluhnete, ker je nujen in neodložljiv. Danes so v Ameriki tudi elektorji potrdili zmagovalca predsedniških volitev v Združenih državah Amerike. Slovenska vlada še ni čestitala zmagovalcu; še več, čestitala je poražencu. Zato prosim, da obvestite ali pa pozovete predsednika Državnega zbora, da v imenu Državnega zbora, ki je to vlado potrdil, čestita zmagovalcu predsedniških volitev v Združenih državah Amerike. Če vlada tega ne stori, predlagam, da v imenu Slovenije to stori Državni zbor ter tako omili škodo in samomorilsko politiko, ki jo izvaja vlada.
Gospod Rajh, opozarjam vas, da se držite poslovnika. To ni točka dnevnega reda. Gospod Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Predsedujoči, hvala. Lep pozdrav vsem prisotnim, tistim, ki se spoznate na to točko, in tudi tistim, ki ne veste, o kateri točki sedaj razpravljamo. V Slovenski nacionalni stranki smo močno skeptični do različnih predlogov o takih in drugačnih demografskih skladih, ki naj bi zagotavljali dodatna sredstva za pokojnine. Strinjamo se, da bi bilo smiselno vse državne naložbe združiti pod enega upravljavca. To je pa tudi vse. V predlogu zakona je zelo optimistično zapisan namen zakona, vendar se po našem mnenju nobena alineja ne bo uresničila. Sklad ne bo nikoli neodvisen in avtonomen, saj bo imela vse vzvode upravljanja politika. Povečanje vrednosti premoženjskega sklada bi moralo biti samoumevno, vendar ne z vložki države, temveč z učinkovitim upravljanjem. To pomeni, da se naložbe poceni kupijo in drago prodajo. Dosedanje upravljanje državnega premoženja je bilo ravno obratno. Bile so številne afere, za katere ni nihče odgovarjal. Vsi upravljavci premoženja bi morali imeti fiksni del plače v višini povprečne plače Republike Slovenije. Ob koncu petletnega mandata poslovodstva pa bi se ugotovila njihova vrednost premoženjskega sklada. Če bi bila vrednost premoženja višja, bi poslovodstvo nagradili z variabilnim delom plače. Če bi premoženje ostalo na enaki ali nižji ravni vrednosti, pa variabilnega dela plače ne bi bilo. Medgeneracijske solidarnosti ni več. Vsaka generacija se je upokojevala pod različnimi pogoji in vsaka generacija ima nižjo pokojnino. Mladi v pokojninski sistem ne verjamejo več. Pokojninska blagajna še ni bila nikoli in ne bo dovolj bogata za pokrivanje vseh pokojnin, saj se vsako leto namenja približno milijardo evrov iz državnega proračuna. Slovenija ima veliko število upokojencev, premalo delovno aktivnega prebivalstva, prenizke plače, preslabe državne naložbe, iz katerih bi lahko črpali dodatna sredstva za pokojninsko blagajno. Demografske sklade bi morali ustanavljati v devetdesetih letih, ko je bilo še veliko družbenega premoženja, ki bi ga lahko unovčili v sklad. To družbeno premoženje v obliki družb v državni lasti bi morali skozi leta plemenititi in kasneje drago prodati strateškim investitorjem. Pri nas pa smo se šli Divji zahod in divjo privatizacijo, v kateri so profitirali le nekateri izbranci z odličnimi političnimi in gospodarskimi povezavami. Politika bi morala ljudem jasno povedati, da bodo dostojne pokojnine lahko imeli le tisti, ki bodo imeli visoke plače in bodo tudi sami varčevali za svojo pokojnino. Trenutno stanje na področju pokojnin je sramotno. Če je nekdo delal 40 let, bi moral prejeti pokojnino vsaj v višini 800 evrov. V Sloveniji pa bosta povprečna pokojnina in denarna socialna pomoč kmalu izenačeni; to pa ni pravično do vseh tistih, ki so vsa leta pridno delali. V Slovenski nacionalni stranki predvidevamo, da ustanovitev demografskega sklada ne bo imela večjih učinkov glede dodatnih prihodkov iz državnih naložb. Še več, ustanovitev bo povezana s številnimi stroški ocen premoženja novega sklada. Veliko bo pravnih in revizijskih stroškov pa spet številne sejnine za nadzorne svete, nagrade in odpravnine za upravo sklada in tako naprej. Po nepotrebnem se je v predlogu zakona zelo zapleteno uredilo imenovanje članov nadzornega sveta zavoda. Vse nadzornike bi morali imenovati v Državnem zboru. Ta predlog zakona vsekakor ne bo dosegel takega učinka, kot bi ga pričakovali v naši poslanski skupini in kot bi si ga nenazadnje upokojenci tudi zaslužili.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti bo predstavil Felice Žiža. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Egregio Vicepresidente della Camera di Stato, grazie per la parola. Egregi deputati! Tisztet Hölgyeim és Uraim! V Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti bomo podprli Predlog zakona o nacionalnem demografskem skladu, saj je že v tem trenutku v Sloveniji petina prebivalcev starejša od 65 let. Organizacija združenih narodov uvršča Republiko Slovenijo po projekcijah med deset najstarejših držav na svetu, kar seveda ni niti slabo. Staranje populacije je še vedno v ospredju in se bo stopnjevalo tudi v naslednjih letih. Veliki pritiski so, in se da tudi razumeti, na določene sisteme, kot so pokojninski, zdravstveni in socialni sistem. V pokojninsko blagajno priteka preko socialnih prispevkov denar, ki v tem trenutku zadošča za izplačilo nekaj več kot 80 % pokojnin. Po projekcijah se predvideva, da se bo v naslednjih 50 letih ta delež plačila pokojnin iz pokojninske blagajne zmanjšal na pod 58 %. Zato bo ustanovitev nacionalnega demografskega sklada zelo zelo omilila pritisk na javne finance, hkrati pa zagotovila dodatna sredstva za dostojne pokojnine ter sofinanciranje politike za skrb za starejše občane in skrb za družinsko politiko. V skladu bi lahko tako skoraj centralizirali vse naložbe države z nekaterimi specifičnimi izjemami, pri katerih mora država lastništvo obdržati. Sklad pa bi prihodke z naslova namenil predvsem za sedanje in prihodnje generacije upokojencev ter za izvajanje ukrepov družinske politike. Avtohtona italijanska in madžarska narodna skupnost pri tem opozarjata, da država razen nepovratnih sredstev za projekte in programe iz Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja slabo skrbi za uresničevanje ustavne pravice narodnih skupnosti na področju lastne gospodarske osnove. Avtohtoni narodni skupnosti sta bili do devetdesetih let brez lastne gospodarske osnove tako v celoti odvisni od države. Sveža sredstva za gospodarsko osnovo avtohtonih narodnih skupnosti iz Zakona o uporabi sredstev pridobljenih iz naslova kupnin na podlagi zakona o lastninskem preoblikovanju podjetij zaradi zaključenega vala privatizacij ne pritekajo več in zato je tudi črpanje sredstev s tega naslova praktično nemogoče. V Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti zato pričakujemo, da bo nacionalni demografski sklad delež sredstev od prihodkov upravljanja z naložbami namenil tudi za gospodarsko osnovo avtohtonih narodnih skupnosti. S tem ne bo zagotovil samo obstoja obeh narodnih skupnosti, ampak dovolil in pomagal pri razvoju regij, v katerih avtohtoni narodnih skupnosti živita; predvsem pa bo spodbudil tudi čezmejno sodelovanje. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o nacionalnem demografskem skladu. Dejstvo je, da Slovenija demografski sklad potrebuje, in o tem je razpravljal Državni zbor že velikokrat. Ne moremo mimo dejstva, da bi demografski sklad moral biti v Sloveniji ustanovljen že v letu 2012, to je predvideval Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, da se bo ustanovil v letu 2013. Ta poskus je propadel. Potem je 79. člen Zakona o Slovenskem državnem holdingu predvideval preoblikovanje Kapitalske družbe v avtonomni demografski sklad najkasneje do konca leta 2015. Tudi ta zadeva ni bila realizirana in ni bila izpeljana. Danes smo v letu 2020 in pred nami je nov zakon, nov zakon, ki ga je pripravila vlada Janeza Janše in nova koalicija. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je ta predlog zakona pravilen, in prepričani smo, da bo izpolnil vse pogoje, ki ga predvidevajo za kvaliteten demografski sklad. Cilj predlaganega zakona je koncentrirati vse naložbe države z nekaterimi specifičnimi izjemami, pri katerih mora lastništvo obdržati Republika Slovenija, pri enemu upravljavcu; prihodke iz teh naložb pa nameniti predvsem za sedanje in prihodnje generacije upokojencev ter za izvajanje ukrepov družinske politike. Premoženje Republike Slovenije je trenutno namreč v lasti več pravnih oseb, ki zasledujejo različne poslovne cilje. Premoženje velikokrat ni upravljano optimalno, kar posledično pomeni, da donosnost za lastnike ni maksimalna, temveč je podrejena različnim ciljem, ki jih imajo te družbe. Priča smo bili v preteklosti, da se je zgodilo, da sta na skupščinah družbe dva državna sklada glasovala različno. S takšnim upravljanjem, z združitvijo upravljanja na enem mestu se v prihodnje takšni dogodki ne bi mogli več ponoviti. Poglavitne rešitve zakona, ki ga imamo danes na mizi, so: preoblikovanje Slovenskega državnega holdinga v novo družbo, to je Nacionalni demografski sklad, pri katerem je lastništvo in upravljanje naložb Republike Slovenije skoncentrirano na enem mestu; prenos vseh naložb Republike Slovenije z nekaterimi izjemami in naložb Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v Zavarovalnici Triglav, d. d., in Nepremičninskem skladu pokojninskega in invalidskega zavarovanja na Nacionalni demografski sklad; pripojitev Kapitalske družbe pokojninskega in invalidskega zavarovanja in Družbe za svetovanje in upravljanje ter prenos premoženja ter pravic in obveznosti Družbe za upravljanje terjatev bank k Nacionalnemu demografskemu skladu; zagotovitev neodvisnosti in avtonomnosti Nacionalnega demografskega sklada pri upravljanju naložb; določitev vsebine strategije upravljanja naložb sklada, ki nadomešča strategijo upravljanja naložb države. Strategija temelji na klasifikaciji posameznih skupin naložb in s tem določitev načina upravljanja in razpolaganja z naložbami. Demografske projekcije kažejo na visoko povečanje javnofinančnih izdatkov za pokojnine in postavljajo izziv vsem generacijam, da se skupaj dogovorimo, na kakšen način lahko država s prerazporeditvijo svojih prihodkov zagotavlja kar najbolj pravično in vzpodbudno okolje za njihovo sobivanje. Na primer, samo v obdobju od leta 2016 do leta 2070 naj bi se povečali odhodki z 21,9 % bruto domačega proizvoda na kar 28,2 % bruto domačega proizvoda. Število upokojencev pa naj bi do leta 2070 narastlo za 20 odstotkov. Slovenski pokojninski sistem, ki deluje na principu solidarnosti, v razmerah vse manjše aktivne populacije ni več zmožen zagotavljati dolgoročne vzdržnosti, saj vplačani prispevki za pokojninsko varnost že sedaj ne zagotavljajo dovolj sredstev za izplačilo pokojnin; in manjkajoča sredstva mora zagotoviti država preko državnega proračuna. Poglavitne rešitve Zakona o nacionalnem demografskem skladu razbremenjujejo pritisk na javne finance ob hkratnem zagotavljanju dodatnih sredstev za dostojne pokojnine. Pomen demografskega sklada je tudi v tem, da razbremeni državni proračun ne le pri rednih vplačilih v Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Republike Slovenije, ampak tudi v času kriz, ko je proračun še bolj obremenjen. Po predlaganem zakonu naj bi upravljanje nacionalnega sklada temeljilo na načelih neodvisnosti, ki zagotavljajo neodvisnost, samostojnost in nepolitično delovanje, načelih skrbnosti in odgovornosti, ki zagotavlja jasno določene pravice, obveznosti, pristojnosti posameznih nosilcev, na načelu preglednosti pri procesu odločanja, načelu gospodarnosti, pri katerem se mora ravnati gospodarno, učinkovito ter na način, ki omogoča doseganje ciljev, opredeljenih v aktih upravljanja naložb; na načelu varnosti, razpršenosti, likvidnosti in donosnosti naložb, ki zagotavljajo akumulacijo virov za sofinanciranje obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Premoženje sklada se akumulira trajno oziroma za nedoločen čas. Zakon predvideva, da se dividende od kapitalskih naložb uporabljajo: 40 % za tekoče vplačilo v Zavod pokojninskega in invalidskega zavarovanja, 40 % za akumulacijo premoženja sklada, 10 % za izgradnjo namenskih nepremičnin za starejše, 10 % za ukrepe družinske politike. Kupnine od prodaj domačih naložb sklada se uporabljajo: 40 % za vplačila v ZPIZ in 60 % za akumulacijo premoženja sklada. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo v prvem branju predlog zakona podprli. Prepričani smo, da je predlog zakona pozitiven za vse državljanke in državljane Republike Slovenije, za trenutne upokojence in za vse bodoče upokojence. Ne moremo mimo dejstva, da Slovenija demografski sklad potrebuje. Že uvodoma smo povedali, da je bilo predvideno, da prvi demografski sklad Slovenija dobi že v letu 2013, od tega je minilo 7 let. Ob tem so se zamenjale vsaj tri vlade in nobena vlada oziroma nobena koalicija ni bila sposobna ustanoviti demografski sklad. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da bo tej koaliciji uspelo, uspelo nekaj, kar je dobro za vse. Nenazadnje imamo prvo branje zakona v Državnem zboru. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke damo obvezo, da bomo vse predloge poslušali in da bomo tudi vse dobre predloge pri izboljšavi tega zakona tudi upoštevali. Prepričani smo, da je to zakon, pri katerem je smiselno, da sodeluje tako opozicija kot koalicija. Še enkrat, dobre predloge, ki bodo prineseni, bomo seveda upoštevali.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila Andreja Zabret. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Že od leta 2012 dalje se oblikujejo različni predlogi, kako zasnovati demografski sklad v Sloveniji. Mnenja so različna, predvsem pa se razlikujejo pogledi glede vprašanja lastništva, načina upravljanja, virov financiranja, dobe akumulacije, vpliva politike in učinkovitosti. V tem času je bilo zamenjanih že pet vlad, kar nam otežuje ustanovitev omenjenega sklada, saj se politika še ni zmogla poenotiti glede tega. V Sloveniji vsako leto na trg dela pride 20 tisoč mladih, upokoji pa se 30 tisoč ljudi. Slovenski trg dela tako vsako leto ostane brez 10 tisoč delavcev. Po projekcijah Umarja, ki ne upoštevajo migracij, se bo v Sloveniji število delovno sposobnih leta 2026 v primerjavi z letom 2006 zmanjšalo za 150 tisoč, število starejših od 65 let pa se bo povečalo za 180 tisoč. Zato nas v Listi Marjana Šarca zelo skrbijo negativni demografski trendi v Sloveniji in si želimo najti učinkovito rešitev tako za našo starost kot tudi za naslednje generacije. Vendar žal vladni Predlog zakona o nacionalnem demografskem skladu, ki je pred nami, nikakor ni ustrezno oblikovan, da bi ga lahko podprli. V Listi Marjana Šarca zagovarjamo idejo, da v primeru ustanovitve sklada ne gre za prenos lastništva, kot to predvideva vladni predlog, saj menimo, da mora lastnik še vedno ostati Republika Slovenija. Glede na vladni predlog torej sklad ne bi bil le upravljavec, ampak tudi lastnik večine kapitalskih naložb države, ki bi bile po novem skoncentrirane v tem skladu. S tem pa se izpostavlja vprašanje, ali bi se Republiki Sloveniji s tem, ko bi prenesla lastništvo državnega premoženja na demografski sklad, posledično znižala bonitetna ocena, povišali stroški financiranja, poslabšali dostopi do finančnih trgov, znižala konkurenčnost, raven produktivnosti in bruto družbeni proizvod. Hkrati se poraja tudi skrb, da bi na tak način bila politiki omogočena lažja zamenjava ljudi, ki odločajo v nadzornih svetih v državnih družbah, s tem pa tudi več nadzora nad državnim premoženjem, česar v Listi Marjana Šarca ne podpiramo. Na te probleme je opozorila tudi Komisija za preprečevanje korupcije, ki je na vladni predlog zakona podala obsežne negativne pripombe in predlog označila, citiram, »da gre za odmik od ustreznega zaznavanja in upravljanja že vrsto let prepoznanih korupcijskih tveganj v družbah s kapitalsko naložbo države ter ne prispeva h krepitvi integritete in preprečevanju korupcije«. Vladni predlog namreč ne upošteva nekaterih zelo pomembnih določb zakona o SDH, predvsem ne tistih, ki so v delovanje SDH vnesle varovalke za krepitev neodvisnosti družbe. Istočasno Komisija za preprečevanje korupcije ugotavlja, da vladni predlog ne sledi načelom skrbnosti in odgovornosti, neodvisnosti ter preglednosti, ne zagotavlja krepitve odgovornosti in integritete ter omejevanja tveganj za nastanek korupcije in nasprotja interesov, ne vzpostavlja okvira za nepolitično delovanje in s tem pogojem za neodvisnost sklada, ne predvideva nadzora nad premoženjski stanjem članov organa nadzora. V predlog tudi ni vnesene nikakršne prepovedi in omejitve za sklad in njegove zaposlene na področju sprejemanja daril. V Listi Marjana Šarca smo mnenja, da bo treba v izogib zlomu pokojninskega sistema poleg dobro zasnovanega in premišljenega predloga zakona o demografskem skladu, seveda z ustreznimi varovalkami, premisliti tudi o komplementarnih rešitvah, ki bodo poleg sklada zagotavljala dodatne vire za sofinanciranje pokojninske blagajne. Sami bomo rešitve aktivno iskali tudi v ureditvi sistema dolgotrajne oskrbe, dvigu produktivnosti v Sloveniji, usmeritvi v visokotehnološke proizvode in storitve, dvigu deleža delovno aktivnih starejših, predvsem v smislu, da je čim manj ljudi na socialnih podporah. Pokojninski sistem je pomemben za vsako družbo ter za vse generacije, zato je nujno začeti krepiti solidarnost med generacijami ter najti način, da bodo tudi mladi zopet začeli verjeti, da ne bodo le vplačevali sistem, ampak bodo po delovno aktivni dobi imeli zagotovljene dostojne pokojnine za zasluženo varno starost. Verjamemo, da je država tista, ki mora spodbujati drugi pokojninski steber, da mladi zaposleni začnejo varčevati za pokojnino oziroma starost že pri prvi plači in ne čakajo le na to, da bodo dobili visoko pokojnino od države. Iz tega razloga se nam zdi zelo pomembno, da bi se mladi že v šolah učili o finančni pismenosti, da bi zadeve bolje razumeli, se počutili bolj aktivno vpletene v pokojninski sistem in videli večji smisel v varčevanju za svojo starost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Danes bomo razpravljali o vladnem predlogu zakona o demografskem skladu. To razpravo bomo opravili dva meseca po tem, ko je vladajoča koalicija brez prave razprave kot neprimernega označila predlog zakona, ki smo ga pripravili v opoziciji. Zavrnili so predlog, ki je temeljil na upoštevanju že sprejetih zakonov in potrjene smeri. S sprejetjem zakona bi pokojninski blagajni zagotovili tretji vir financiranja, ki bi tudi generacijam čez nekaj desetletij zagotovil varnost pokojnin. Vladajočih niso zanimale rešitve, temveč so se zgražali nad tem, da smo jih prehiteli. Niso jih zanimali razlogi, temveč jih je v celoti na zanje posebej organizirani predstavitvi zanimalo le, zakaj tega niste naredili v vladi. Sami so očitno na hitro skrpali svoj predlog zakona, pri tem pa pozabili, da je oblikovanje demografskega sklada tema, glede katere potrebujemo nacionalni konsenz, ne preglasovanja. Pozabili so, da moramo sklad oblikovati za zavarovanje pokojnin prihodnjih generacij, ne pa za tekoče izčrpavanje in porabo. Pozabili so tudi na sprejete zakone, veljavna pravila in uveljavljena načela korporativnega upravljanja, saj je veliko predlaganih rešitev v direktnem nasprotju z njimi. Na to zadnje so jih spomnili tudi pristojni – Komisija za preprečevanje korupcije, Združenje nadzornikov Slovenije, precejšen del stroke in sindikati. Čeprav vladajoči vse to vedo, nadaljujejo s hitenjem pri sprejemanju zakona. Naj opozorimo, da o tem zakonu, ki bo imel izjemen in dolgoročen vpliv na javne finance in življenje vseh v prihodnjega pol stoletja, ni bila niti opravljena javna razprava niti ustrezen socialni dialog. Socialni partnerji so bili, tako kot vsi mi pri drugih vladnih predlogih, postavljeni pred dejstva. Ko je bila pogajalska skupina končno vzpostavljena, se je izkazalo, da vladni predstavniki niso pripravljeni na nikakršne spremembe pri svojem predlogu. Tako, spoštovani kolegice in kolegi, zgleda socialni dialog pod vlado Janeza Janše. Socialni demokrati smo že večkrat izpostavili slabosti vladnega zakona: mešanje lastniške in upravljavske vloge, nejasno opredeljen cilj sklada, izčrpavanje sredstev sklada za tekočo porabo in velikansko znižanje visokih standardov, ki so sicer zahtevani za upravljanje državnih podjetij. Namesto da bi zakon uokviril namen in način, s katerim bo sklad postal kar najbolj stabilna podpora ogroženi pokojninski blagajni, bi ta predlog nadaljeval s sprotnim izčrpavanjem, prihodnja tveganja pokojninske blagajne pa se z ničemer ne ublažijo. Vladajoči s tem predlogom ustvarjajo nekakšnega večnamenskega mastodonta, za katerega trdijo, da bo vse pod eno streho. Spoštovani kolegice in kolegi, mi pa se bojimo, da bo pod to streho mračno in nepregledno. Sindikalne centrale, zastopane v Ekonomsko-socialnem svetu, so svoje kritike zakona strnile v pet točk, s katerimi se strinjamo v celoti tudi mi. Prvič, predlog zakona predvideva izčrpavanje sklada za tekočo porabo, namesto da bi se usmerili v stabilnost pokojninske blagajne v kritičnem obdobju, ki bo nastopilo že čez dobrih 20 let. Drugič, zakon skladu ne zagotavlja nobenih novih virov, temveč ga dela povsem odvisnega od dobičkov državnih podjetij in prihodkov od njihove privatizacije. Tretjič, zakon predvideva izčrpavanje sklada za namene, ki nimajo zveze s pokojninskim sistemom. Četrtič, vse premoženje države koncentrira pod eno streho, pri čemer ogroža tako upravljanje tega premoženja kot tudi stabilnost pokojninskega sistema. In petič, zakon vse vzvode za upravljanje daje političnim strankam in vladi ter ne zagotavlja vključenosti deležnikov socialnega dialoga in drugih predstavnikov javnosti in aktivne generacije. Namesto demografskega sklada naj bi torej dobili strankarski plen, namesto neodvisnega in strokovnega upravljanja pa politični vpliv. Dolgoročno financiranje pokojninskega sistema bi zamenjali s sprotnim trošenjem. Če smo pošteni, je vse to še najbolj podobno izdaji mlade in srednje generacije zaradi kratkoročnih političnih kupčkanj. Zavedamo se, kako veliko strokovnega poznavanja in znanja je treba za oblikovanje takega zakona. Zavedamo se tudi, kako zahtevna so bila pogajanja v vseh prejšnjih vladah, ki so želele dokončati že leta 2012 predvideno ustanovitev sklada. Nekateri poslanci v tej dvorani vse te podrobnosti dovolj dobro poznajo in so nekoč vztrajali, da morajo iti rešitve v določeno smer, sicer bo pokojninski sistem ogrožen. Naj jih spomnim, če so morda sami pozabili, da danes s podporo temu predlogu sami odstopajo od načel, ki so jih zagovarjali še pred nekaj meseci. Razprava o tem zakonu bo pokazala, ali še vedno zastopajo interese današnjih in prihodnjih upokojencev, ali pa je politični vpliv določenih državnih podjetij dovolj, da spremenijo svoja prepričanja. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se držimo stališč, ki smo jih sprejeli že pred štirimi leti, da moramo oblikovati ločen, neodvisen in transparenten sklad, ki bo imel jasen cilj krepitve pokojninske blagajne ter za to primerno strukturo premoženja. Vezava pokojninskega sistema na sprotno izčrpavanje, nepregledna razprodaja državnih podjetij ni prava pot, ki jo veleva vrsta drugih sistemskih zakonov. Sprejetje tega zakona, še posebej če v njem ne bo bistvenih sprememb, bi pomenilo, da bi upravljanje državnega premoženja vrnili 15 let nazaj, v čas, ko so ministri in poslanci s telefonskimi klici usmerjali državna podjetja. Pokojninsko blagajno pa bi ta zakon pustil nezavarovano ter odvisno le od prispevkov in proračuna, kar je slaba popotnica vsem, ki se nadejajo, da bodo čez dobrih 20 let prejemniki pokojnin. Spoštovani kolegice in kolegi, zaradi vsega navedenega, če ne bo korenitih sprememb predloga zakona, mu Socialni demokrati seveda ne moremo nakloniti svoje podpore. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Monika Gregorčič. Izvolite.
Spoštovani predstavniki Vlade! Spoštovani poslanke in poslanci! Na oktobrski seji je Državni zbor odločil, da opozicijski predlog zakona o slovenskih demografskih rezervah ni primeren za nadaljnjo obravnavo. S tem, ko se je končala njegova zakonodajna pot, je bilo omogočeno, da Državni zbor prične obravnavo tega vladnega zakonskega predloga. V skladu z rednim zakonodajnim postopkom bo danes opravljena le splošna razprava, sledili pa ji bosta še dve bolj detajlni obravnavi na seji Odbora za finance ter morda tudi javna predstavitev mnenj. Poleg tega bo zakon obravnaval tudi Ekonomsko-socialni svet. Vse to pomeni, da predložene rešitve niso dokončne. In v Stranki modernega centra bomo vztrajali, da se spoštuje socialni dialog in tudi upošteva vse tiste predloge rešitev, ki bodo izboljšali način upravljanja z državnim premoženjem. V Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo temeljni koncept predloga zakona, saj ta ohranja prvotne cilje, ki jih ureja že Slovenski državni holding. To so: koncentrirano upravljanje strateških in pomembnih kapitalskih naložb, skladnost s smernicami dobre prakse korporativnega upravljanja in zagotovitev ukrepov za krepitev integritete in odgovornosti ter omejevanje nasprotja interesov, kar smo še posebej zahtevali prav v SMC. Da je vzpostavitev demografskega sklada, ki bo sofinanciral vedno večje potrebe pokojninske blagajne, nujna, se najbrž strinjamo vsi. V Sloveniji je že vsak četrti Slovenec starejši od 65 let in pokojninski sistem še zdaleč ni več vzdržen. Vplačani prispevki za pokojninsko varnost žal ne zagotavljajo dovolj sredstev za izplačilo pokojnin; zato mora manjkajoča sredstva iz proračuna zagotavljati država. Po vzoru drugih držav je tudi Republika Slovenija pri sprejetju pokojninske reforme na prehodu iz leta 2012 v 2013 odločila, da ustanovi svoj demografski rezervni sklad, določila pa je tudi pravno podlago za njegovo oblikovanje. Že v mandatu Cerarjeve vlade smo si žal neuspešno prizadevali uskladiti predlog zakona o demografskem skladu. Tudi v vladi pod vodstvom Marjana Šarca smo konstruktivno sodelovali pri oblikovanju zakonske rešitve za ustanovitev demografskega sklada. Bil je pripravljen do neke mere usklajen zakonski predlog, a med strankami tedanje koalicije so se ponovno pojavila razhajanja, ki so onemogočila nadaljnjo obravnavo. Upamo, da bo tokrat tretji poskus v osmih letih uspešnejši, še posebej zato, ker demografski skladi v državah članicah Evropske unije pa tudi drugod po svetu niso novost ali redkost. Demografski skladi so vrsta investicijskih skladov v lasti države. Ustanovljeni so za vnaprejšnje zagotavljanje sredstev v pokojninski blagajni v obdobju, ko bodo njeni odhodki večji od prihodkov. Zato ni nenavadno, da demografski sklad v obliki premoženjskega sklada, kot ga predlaga tudi ta vlada, podpira tudi vodilni pobudnik tako imenovane Koalicije ustavnega loka, ekonomist dr. Jože P. Damijan. In ocenjuje ga kot smiselnega in koristnega. V Stranki modernega centra se bomo znotraj tega vladnega koncepta zavzemali, da se ta tako imenovani rezervni pokojninski sklad preoblikuje v čisto obliko državnega premoženjskega sklada. Iz pričakovanj in predlogov koalicijskih partnerjev je razvidno, da bi moral sklad zagotavljati sredstva tudi za ukrepe družinske politike, gradnjo nepremičnin za starejše in podobno. Tudi v Stranki modernega centra se zavedamo, da je demografska politika mnogo širša in da mora nasloviti celovita področja, tako tudi vključujoč probleme dolgotrajne oskrbe, stanovanjske politike, politike mladih, medgeneracijskega sodelovanja ter politik, ki odpravljajo beg možganov in so povezane z izobraževanjem, ustvarjanjem delovnih mest ter z mobilnostjo mladih in starejših. Zato bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra sklep, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, podprli. Na tem mestu pa opozarjamo še na naša pričakovanja in opozorila. Ker imajo običajno nacionalni premoženjski skladi v drugih državah poleg primarnega vira tudi dodatne vire financiranja, bi bilo po naši oceni smiselno te dodatne vire poiskati in skladu omogočiti lažje izpolnjevanje njegovega poslanstva. Prav tako bi si želeli, da se za upravljanje premoženja sklada pridobi tudi upravljavce z mednarodnimi izkušnjami. Bo pa to možno le v primeru, če bo sklad imel ustrezno politiko prejemkov članov. Ponovno želimo spomniti, da ustanovitev Nacionalnega demografskega sklada ne sme biti izgovor za to, da v prihodnje ne bi pravočasno reformirali našega pokojninskega sistema. Sklad ni čarobna palica, ki bo v celoti rešila pokojninsko problematiko. In nova pokojninska reforma bo prej ali slej potrebna, na kar opozarja tudi bela knjiga o pokojninah. Poudarjamo, da je vloga rezervnega demografskega sklada namreč lahko zgolj v tem, da pokojninski sistem deloma in v manjšem obsegu finančno razbremenjuje s pokrivanjem razlike med prihodki ter odhodki pokojninske blagajne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci, dober dan! Uvodoma si je treba naliti čistega vina, uvodoma je treba brez olepševanja povedati, da ta demografski sklad ni in ne more biti sistemska rešitev za dolgoročno javnofinančno vzdržnost pokojninske blagajne. Poleg tega sploh ne more rešiti še problemov financiranja družinske politike in dolgotrajne oskrbe. Demografski sklad sam po sebi ne bo izboljšal klavrnega materialnega položaja sedanjih ali prihodnjih upokojencev. Vprašanje demografskega sklada v prvi vrsti zadeva politični boj za upravljanje z državnim premoženjem. Vlada Janeza Janše z ustanavljanjem demografskega sklada ne rešuje upokojencev in družin, temveč samo sebe. S koncentracijo državnega premoženja si bo namreč zagotovila centralizacijo nadzora nad lastništvom in upravljanjem kar 8,6 milijarde evrov državnega premoženja. Vzporedno s koncentracijo premoženja se bo v novi paradržavni instituciji koncentrirala moč menedžmenta in birokracije, preko katerega si bo vlada Janeza Janše podredila novi vzvod oblasti in preko katerega bo lahko v nadzorne ter upravne odbore slovenskih podjetij nastavljala poslušne kadre in v spregi z zasebnim kapitalom razprodajala javno premoženje. O tem, kako namerava vlada Janeza Janše upravljati z državnim premoženjem, nas lahko podučita dve nedavni in izredno škodljivi odločitvi. Vlada je prižgala zeleno luč privatizaciji 49-odstotnega deleža družbe Slovenske železnice – Tovorni promet, ki je ena od najbolj dobičkonosnih družb v skupini Slovenske železnice. Predaja polovičnega deleža EP Holdingu ne bo služila strateškim interesom slovenskega gospodarstva, temveč zasebnim interesom multinacionalne korporacije, ki ima v lasti okoli 12 milijard evrov sredstev in naložb ter ki si v zadnjih letih s prevzemi nekdanjih javnih termoelektrarn ter prometne infrastrukture v Franciji, na Poljskem in Slovaškem pospešeno gradi zasebni energetski in logistični imperij, ki se razteza po celotni srednji Evropi. Poleg tega je Janševa vlada v parlamentarno proceduro vložila še pobudo za sklenitev sporazuma med Slovenijo in Madžarsko pri gradnji in gospodarjenju z drugim tirom železniške proge Divača–Koper. Zaradi škodljivih odločitev vlade Janeza Janše bo tako eden od najpomembnejših in tudi najdražjih infrastrukturnih projektov v državi postal talec političnih in kapitalskih interesov madžarskega premierja Viktorja Orbana; talec z njim povezanih gospodarskih elit. S prihodom Orbanovega denarja, ki ga niti najmanj ne potrebujemo, bo projekt za 300 milijonov evrov dražji, Madžarska pa poleg tega računa še na visoki dobiček 2TDK. Ta dobiček bo zagotavljala Slovenija z javnimi dajatvami, ki jih bodo plačevali: Luka Koper, Slovenske železnice in naši prevozniki. Prispevati pa bo moral tudi državni proračun, medtem ko Madžarska ne bo – razen začetne investicije – prispevala ničesar. Kljub temu pa bo za 35 let postala solastnica kritične slovenske infrastrukture in s tem pridobila možnost veta na vse pomembne odločitve 2TDK; poleg tega pa bo v uporabo dobila še 30 tisoč kvadratnih metrov zemljišča v lasti Luke Koper. Takšne poteze dokazujejo nesposobnost Janševe vlade, da postane karkoli drugega kot izvrševalka tujih kapitalskih in političnih interesov, ki namesto za dolgoročni razvoj slovenske družbe skrbi zgolj za lastno samoohranitev. Takšni vladi nikakor ne moremo zaupati, da bo z 8,6 milijarde evrov državnega premoženja upravljala gospodarno ali v javnem interesu. Medtem ko se bo vlada trkala po prsih z ustanovitvijo demografskega sklada, bo več kot 12 tisoč starejših še vedno obupano čakalo na sprejem v prenatrpane ter kadrovsko in finančno podhranjene domove starejših občanov. Več kot 240 tisoč upokojencev bo še vedno prejemalo pokojnine, nižje od 600 evrov. Dejstvo je, da bodo javnofinančni učinki sklada na pokojninsko blagajno povsem zanemarljivi. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v zadnjih letih redno pridela okoli milijardo evrov primanjkljaja. Lani je proračun v ZPIZ vplačal 965 milijonov evrov, v proračunu za letošnje leto pa je za pokojnine namenjenih 1,15 milijarde. Za dolgotrajno oskrbo trenutno v proračunu ni praktično nobenih sredstev, čeprav bi za sistemsko ureditev na letni ravni potrebovali vsaj 300 milijonov evrov. Za družinske prejemke in starševska nadomestila na letni ravni porabimo okoli 600 milijonov evrov proračunskih sredstev. Skupaj je to okoli 2 milijardi proračunskih obveznosti, čez 20 let pa se bo ta znesek vsaj podvojil – na 4 milijarde evrov ali več. Vseh teh obveznosti ne bi mogel pokriti noben domači demografski sklad. Slovenija pač ni Norveška, ki ima največji javni pokojninski sklad na svetu z več kot 900 milijardami evrov premoženja in lahko računa na presežne ogromne profite naftne proizvodnje. Še sploh pa navedenih problemov ne bo rešil tak demografski sklad, kot si ga je zamislila aktualna vlada. Vladni zakon ne predvideva nobene akumulacijske dobe, ki bi omogočila kopičenje in plemenitenje premoženja na dolgi rok, temveč predvideva takojšnje redno izplačevanje sredstev za namene družinske politike, dolgotrajne oskrbe in pokojnin: 40 % dividend in kupnin izplača za kritje obveznosti ZPIZ, 10 % dividend za gradnjo domov za starejše in 10 % dividend za financiranje družinske politike. Ob realističnih projekcijah bi tako lahko sklad leta 2040 v pokojninsko blagajno vplačal okrog 200 milijonov evrov, kar je le okrog 8 % pričakovanega primanjkljaja ZPIZ. Projekciji Majcna in Sambta namreč kažejo, da bo leta 2040 primanjkljaj pokojninske blagajne znašal kar 2,4 milijarde evrov. Če bi šlo pri predvidenih 200 milijonih evrov, ki bi jih sklad čez 20 let vplačal v pokojninsko blagajno, dejansko za dodaten neto prihodek pokojninske blagajne, bi imeli vendarle opravka z nezanemarljivim zneskom, a žal temu ni tako. Kolikor več državnega premoženja oziroma dohodkov bomo namenili skladu, toliko manj bo imel prihodkov državni proračun in ravno toliko manjše bodo tudi obveznosti proračuna za pokritje primanjkljaja ZPIZ. V osnovi gre za nevtralno računovodsko operacijo oziroma prelaganje denarja iz enega žepa v drugega. Proračun se bo odrekel sredstvom z naslova dividend državnih kapitalskih naložb ter jih prepustil skladu, zato da bo lahko potem sklad s temi sredstvi razbremenil proračun. Morda bo sklad lahko s portfeljskimi naložbami na globalnih finančnih trgih dobil še kakšna dodatna sredstva, vendar bodo ta v primerjavi s predvidenimi primanjkljaji pokojninske blagajne le pljunek v morje. A kot rečeno, ključno vprašanje ni vpliv demografskega sklada na pokojninsko blagajno, temveč vpliv tega sklada na lastniško strukturo in upravljanje kapitalskih naložb države. Vladni predlog nam v zvezi s tem ne prinaša prav nič dobrega, le nove vzvode za škodljivo privatizacijo državnega premoženja. V vladnem zakonu je navedena zgolj delitev na strateške naložbe in nestrateške oziroma portfeljske naložbe, s katerimi lahko sklad prosto razpolaga; ni pa navedenih pomembnih naložb, pri katerih mora po trenutni strategiji upravljanja kapitalskih naložb države država ohraniti 25-odstotni delež plus 1 delnico. Zato upravičeno obstaja nevarnost, da se bodo tudi sedanje pomembne naložbe degradirale na raven portfeljskih, kar bi pomenilo, da bi imel sklad povsem proste roke pri privatizaciji podjetij, kot sta recimo Krka in Petrol. Poleg tega je v zakonu še določba, ki skladu omogoča, da pri strateških naložbah svoj delež zniža tudi pod 50 % in zasledovanje strateških ciljev prepusti koncesionarjem. Poleg tega bodo dobili še nove argumente za privatizacijo. Ker zakon določa, da se 40 % kupnine od prodaje državnega premoženja nameni ZPIZ, bo vlada vedno lahko rekla, da je privatizacija v interesu upokojencev, ker zagotavlja dodatna sredstva za pokojninsko blagajno. Vse to niso nobene smernice za upravljanje, temveč za razprodajo javnega premoženja. Demografski sklad je poleg tega zasnovan tako, da bo moral hkrati zasledovati motive donosnosti, strateške cilje in skrbeti še za pokojnine in druge socialne politike. Ti motivi pa slejkoprej pridejo v navzkrižje. To poanto dobro ponazarja primer Pošte Slovenije. Namesto da bi Pošta Slovenije kot podjetje v državni lasti vsem državljanom zagotavljala poštno storitev v javnem interesu, je v imenu racionalizacije in lovljenja ciljev donosnosti iz letnih načrtov upravljanja kapitalskih naložb države zapirala poštne poslovalnice po vsej Sloveniji; in je tako povzročila še večjo obremenjenost med zaposlenimi. Zaradi vsiljevanja kriterijev donosnosti je kvaliteta poštnih storitev danes na dnu. Poštni delavke in delavci pa so ujeti v začarani cikel nizkih plač, zviševanja norm, opravljanja številnih nadur in delo v popolnoma neznosnih razmerah. Na zadnjem mestu pa je pomenljiva tudi zakonska določitev sestave organov. Skupščina kot glavni odločevalski organ demografskega sklada je v celoti izenačena z vlado. Po prepričanju Janševe vlade lahko namreč z državnim premoženjem, ki je last vseh državljanov, upravlja zgolj ona sama. Poleg tega pa vladni predlog enostavno povozi tako Lahovnikov zakon, ki omejuje prejemke vodilnih kadrov v državnih podjetjih, kot tudi Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju. Vlada Janeza Janše bo tako dobila popoln nadzor nad praktično vsem državnim premoženjem, poleg tega pa bo lahko vodilne kadre demografskega sklada za njihovo uslužnost nagrajevala z neokusno visokimi plačami. Vsi tisti, ki so v največji meri zaslužni za proizvodnjo javnega bogastva, s katerimi bo samovoljno opravljala Janševa vlada, torej delavci, pa bodo iz upravljanja državnega premoženja v celoti izključeni. Demografskega sklada, kot si ga je zamislila Janševa vlada, ne potrebujejo niti upokojenci, niti delavci, niti drugi državljani. Za utrditev svoje oblasti in nadzora nad državnim premoženjem ga potrebuje le Janševa vlada sama. Mi pa niti najmanj ne potrebujemo Janševe vlade, zato bomo njenemu Predlogu zakona o nacionalnem demografskem skladu ostro nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora. Spoštovani gospod državni sekretar, dragi kolegice in kolegi! Danes smo bolj kot kdajkoli prej v zgodovini slovenske države blizu ustanovitvi Nacionalnega demografskega sklada. Zakaj takšen uvod? Dovolite nekaj dejstev za osvežitev spomina. Pred skoraj natanko osmimi leti smo v tem državnem zboru sprejeli zadnjo pokojninsko reformo, tako imenovani ZPIZ-2. Takrat smo bili del koalicije. Ampak to ni toliko pomembno; pomembno je, da je ta pokojninska reforma ZPIZ-2 dobila veliko podporo v tem državnem zboru. Zakon je začel veljati 1. januarja 2013. In v tem zakonu piše, da se do leta 2014 – do leta 2014 – vzpostavi demografski rezervni sklad. Do leta 2014. Minilo je šest let od uveljavitve tega zakona in se ni nič zgodilo. Šest let je približno 8 % povprečne življenjske dobe Slovenke oziroma Slovenca. Izgubili smo 6 let. Danes ne bom analiziral, zakaj vlade tega niso naredile, so bile zaradi tega sposobne ali nesposobne, kaj se je dogajalo s koalicijami, to ni pomembno. Pomembno pa je, da smo izgubili 6 let. In zato smo v Koalicijski pogodbi v II. poglavju, ki ima naslov Mladi, družina, pokojnine, socialne zadeve, zelo visoko, na drugem mestu, zapisali – Ustanovitev slovenskega demografsko-pokojninskega sklada s sedežem v Mariboru. V Mariboru, drugo največje slovensko mesto, Maribor. In mi se držimo načela Pacta sunt servanda ali v Novi Sloveniji bolj po domače in bolj razumljivo rečemo – Beseda velja. In zato pravim, da smo danes bolj kot kdajkoli v 30-letni zgodovini slovenske države blizu ustanovitve Nacionalnega demografskega sklada. Gospe in gospodje, demografske spremembe izzivajo naš družbeni in kulturni red ter spreminjajo naše sobivanje. Vse manj je mladih ljudi in vse več je starejših ljudi. To pomeni velik pritisk na medgeneracijsko solidarnost. Medgeneracijska solidarnost, podpiranje družine ter sodelovanje med mlajšimi in starejšimi so ključne naloge, so naše ključne naloge. Ni pošteno živeti na račun naših otrok in njihovih otrok. Prav tako je nepošteno živeti na račun soljudi v drugih delih sveta. Zagovarjamo svetovno solidarnost ljudske skupnosti. Brez nje vrzeli med revnimi in bogatimi ni mogoče premostiti; prav tako pa je nemogoče ohranjati okolje. Življenjska doba prebivalstva se zvišuje, kar kaže na izboljšanje življenjskega standarda prebivalstva in na napredek medicine. V dolgoživi družbi prihodnosti se bodo spremenile tudi potrebe ljudi in njihovih družin. Ustvariti želimo možnosti za kakovostno življenje vseh generacij in dostojno staranje. To zahteva usklajeno prilagoditev ukrepov na področju trga dela, vseživljenjskega učenja, zdravstva in dolgotrajne oskrbe, socialnega varstva, bivalnega okolja ter tudi drugih področij. Tradicionalne vezi je vse težje vzdrževati, zato želimo to spodbujati ter pomagati pri iskanju in razvoju novih. Ljudje postajamo vse bolj mobilni, socialne vezi pa se spreminjajo. Vse več dejavnosti je digitalnih, iz tega razloga so povezanost z domovino, naš občutek za skupnost in naše vrednote toliko bolj pomembne. Slovenija mora biti dostopna za priseljevanje kvalificirane in potrebne delovne sile. Poleg poklicnih kvalifikacij in potreb našega gospodarstva bi bilo treba v prihodnosti bolj upoštevati tudi kompatibilnost kulture priseljencev z našo, slovensko kulturo. Ne potrebujemo priseljevanja, ki nas preobremeni in obremenjuje naše sisteme socialne pomoči. Preprečiti moramo izkoriščanje davčnega in socialnega sistema, ki med Slovenci povzroča nelagodje in odpor. Priseljenci naj za pošteno delo prejmejo ustrezno, torej pošteno, plačilo. Izkoriščanje države pa je treba takoj ustaviti. Preprečiti želimo socialni turizem. Slovenija se uvršča med države, kjer se prebivalstvo najhitreje stara. OECD in Evropska komisija nas opozarjata na ogroženost dolgoročne fiskalne vzdržnosti zaradi javne porabe, povezane s staranjem. Delež starejših prebivalcev namreč narašča, zato naraščajo tudi stroški pokojnin in drugi s staranjem povezani izdatki. OECD predvideva, da bodo do leta 2055 ti odhodki narasli bolj kot v večini drugih evropskih držav, zato opozarja, da se mora pokojninski sistem pripraviti na staranje prebivalstva. Na ta velik problem naše družbe se moramo odzivati na različne načine ter nasloviti tako vzroke kot posledice tega stanja. Ena od posledic je vsekakor tudi vprašanje financiranja pokojnin. Seveda na problematiko financiranja pokojnin vplivajo tudi nekoliko bolj temeljni vidiki, na primer vprašanje produktivnosti, kjer imamo v Sloveniji še veliko rezerve. Bolj kot bomo produktivni, lažje bomo financirali naše pokojnine. V Novi Sloveniji v našem programu posodobitve pokojninskega sistema že dolgo vrsto let opozarjamo, da bo ob obstoječem pretočnem pokojninskem modelu treba postopno uvajati tudi naložbeni model. Če so sredstva naložena, se tudi plemenitijo; in če se plemenitijo, bomo imeli sredstev več. V situaciji, v kateri se nahajamo ta trenutek, pa koalicija, v kateri sodeluje Nova Slovenija, deluje s posebnim čutom za starejše. Poleg gradenj domov za starejše po dolgih letih smo upokojencem izdatno pomagali na različne načine. Naj samo spomnim na izredno uskladitev pokojnin za 2 %, ki se bo zgodila ta mesec, kar skupaj znese približno 94 milijonov evrov. Naj spomnim na redno letno usklajevanje pokojnin za 3,2 %, kar skupaj znese približno 172 milijonov evrov. Naj spomnim na solidarnostni protikoronski dodatek vsem upokojencem z nižjimi pokojninami, kar je zneslo, ker je bilo že izplačano, približno 67 milijonov evrov. In naj spomnim na redni letni dodatek k pokojninam v višini 139 milijonov evrov. Če to seštejemo, dobimo v letošnjem letu izplačil za upokojence poleg rednih pokojnin v višini 472 milijonov evrov. K temu dodamo še napovedan nov solidarnostni dodatek za upokojence z nižjimi pokojninami, ki ga bo prinesel PKP7, lahko pričakujemo, da bo vseh izplačil poleg rednih pokojnin za dobre pol milijarde evrov. To je delo te koalicije, žal ne celotnega Državnega zbora. Ne glede na to pa se že leta soočamo s problemom primanjkljaja pokojninske blagajne. Ta številka se vsako leto giblje okrog ene milijarde evrov. V rebalansu proračuna za letošnje leto je predvideno, da bomo letos iz proračuna za pokojnine dodatno namenili 1 milijardo 155 milijonov 667 tisoč 728 evrov. Zato se nam zdi smiselno, da celotno premoženje naše države prenesemo pod eno streho ter iz tega pomagamo financirati pokojninsko blagajno. Večji del tega premoženja so namreč dolga desetletja ustvarjali prav tisti, ki danes prejemajo pokojnine. Za krščanske demokrate pa je izjemno pomembno, da smo v predlog zakona vnesli tudi določbo, da se iz sklada sredstva namenjajo tudi za družinsko politiko. Namenjanje sredstev za vprašanje pokojnin prinaša zgolj gašenje posledic demografske krize. Za nas pa je pomembno, da vzroke za demografsko krizo pomagamo tudi odpravljati. Zavedamo se, da zgolj ukrepi družinske politike sami po sebi ne morejo povečati števila rojstev, vendar pa lahko država z bolj ugodnim okoljem marsikateremu paru olajša odločitev za življenje. Pri predlaganem zakonu je izjemno pomembno tudi vprašanje opredelitve, katere naložbe so strateške. Krščanski demokrati tako kot do slej stojimo na stališču, da država sicer mora izvajati svoje naloge, med katere pa gotovo ne spada izvajanje podjetniške dejavnosti na trgu. Zagovarjamo, da država obdrži večinsko lastništvo v strateških podjetjih na področju prometne, transportne in logistične infrastrukture ter elektroenergetskega sistema. Dobrodošla bo osvežitev spomina, zakaj je slovenski Demos pred tridesetimi leti ustvaril to državo. Izpostavljamo pa, da bo po predlogu zakona seznam strateških naložb sklada pripravilo Ministrstvo za finance, lahko tudi na predlog sklada; na tej podlagi pa bo Vlada predlog poslala v potrditev Državnemu zboru. Končno besedo o tem, katere naložbe bodo opredeljene kot strateške, bo torej na koncu imel ta državni zbor, kar je prav. Nacionalni demografski sklad je sklad za vse slovenske generacije, zato ga bo Poslanska skupina Nova Slovenija tudi podprla. Gospe in gospodje, ne sadimo rožič, ne delajmo si iluzij. Nacionalni demografski sklad ne bo rešil slovenskih pokojnin. Za te v globalu v letošnjem letu potrebujemo približno 5 milijard in 800 milijonov evrov. Preprosti izračun kaže, če bi želeli od Nacionalnega demografskega sklada zagotoviti samo 3 % te mase sredstev, torej 5,8 milijarde evrov, to je približno 175 milijonov, bi donosnost oziroma, bolje rečeno, dividende Nacionalnega demografskega sklada na letni ravni morale biti v višini približno 440 milijonov evrov. To bo velik izziv za poslovodstvo Nacionalnega demografskega sklada. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani! V SAB se tudi zavzemamo za ustanovitev demografskega sklada, vendar takšnega, s katerim bi dejansko zagotovili dolgoročno stabilnost pokojninske blagajne in s katerim bi zares reševali demografske izzive starajoče se družbe. Za nas so pri sprejemanju in oblikovanju sklada ključne štiri točke: premoženje sklada ostaja v lasti države; sklad z njim le upravlja; sredstva sklada so namenjena samo za pokojnine; sredstva sklada se pred začetkom uporabe akumulirajo vsaj 20 let. Skladu se zagotavlja dodatni vir – denar od uporabe vode. Zakon, ki je danes pred nami, ne vključuje niti ene izmed ključnih rešitev, ki jih predlaga SAB za zagotovitev dolgoročnih sredstev za pokojnine. Zasnova predloga demografskega sklada, ki temelji na ideji največje vladne stranke, pa predstavlja le težnjo po demontiranju sedanjega sistema upravljanja državnega premoženja. Ta predlog namreč na široko odpira vrata za politični nadzor nad državnim premoženjem, saj omogoča zamenjavo vseh garnitur nadzornikov državnih podjetij. Odpira vrata tudi za nenadzorovano privatizacijo in razprodajo strateškega gospodarstva. Na široko odpira vrata tudi za koruptivna tveganja, saj črta vse varovalke, ki upravljanje državnega premoženja loči od politike in koruptivnih tveganj ter ki jih priporoča tudi OECD. V SAB odločno nasprotujemo taki obliki zakona, ki z eno potezo prenaša celotno državno premoženje pod eno streho ter s tem omogoča razprodajo premoženja državljank in državljanov. Državno premoženje mora ostati v rokah države. Sklad pa naj se polni le s prihodki iz naslova upravljanja s tem premoženjem. , V SAB nasprotujemo temu zakonu tudi zato, ker ne zagotavlja dolgoročne stabilnosti pokojninske blagajne. Sprotno trošenje sredstev za različne namene je povsem zgrešeno in globoko v nasprotju s kontekstom in namenom demografskega sklada. Sklad bi moral sredstva akumulirati vsaj 20 let. Sredstva sklada pa se lahko porabljajo izključno za pokojnine. Odtekanje za druge namene pomeni direktno siromašenje virov za pokrivanje pokojnin prihodnjih generacij upokojencev čez 30, 40, 50 let. Predlog zakona ne predvideva dodatnih virov sklada, ki jih tak sklad potrebuje, taka je vsaj praksa v svetu. V SAB pa predlagamo, da damo za ta sklad tudi sredstva od vode. Prepričani smo, da bo v prihodnje voda vedno bolj dragocena, zato je prav, da iz tega naravnega vira črpamo sredstva za polnjenje sklada. V SAB, tako kot stroka, zasnovo zakona ne prepoznamo za koristno, ampak za škodljivo tako za državo kot za zaupanje v pokojninski sklad in za njegovo dolgoročno stabilnost. V Poslanski skupini SAB menimo, da je zakon povsem neprimeren za nadaljnjo obravnavo, zato bomo glasovali proti. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima Igor Peček. Pripravi naj se mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, gospod državni sekretar! Ustanovitev demografskega sklada, takšnega, ki bi dolgoročno razbremenil javno pokojninsko blagajno, je vsekakor potrebna. Že danes, sploh pa čez nekaj deset let, bo pokojninska blagajna še pod hujšim pritiskom, predvsem kako zagotoviti različne vire in vzdržnost teh virov za financiranje pravic iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Konec koncev nas na to že nekaj časa opozarja Evropska komisija pa tudi druge mednarodne organizacije. Priporočil OECD je bilo kar nekaj in tudi poročila evropskega semestra so več ali manj podobna že nekaj let. Dejstvo je, da slovenski pokojninski sistem deluje po principu iz rok v usta. Pokojnina, ki jo bo dobival bodoči upokojenec, ni rezultat njegovih vplačil na pokojninski račun, ampak se le-ta po koncu delovne dobe, potem ko to lahko koristi, vplačila takoj uporabijo za tiste upokojence, ki prejemajo pokojnino že sedaj. Pokojninski sistem je nevzdržen že nekaj časa, plačani prispevki za pokojninsko varnost ne zagotavljajo dovolj sredstev za izplačilo pokojnin, manko mora zagotavljati država preko državnega proračuna. Slišali smo, letos bo za to namenjeno več kot 1,1 milijarde evrov. Predlog, ki ga obravnavamo danes, sam osebno vidim zgolj kot poskus koncentracije lastništva in upravljanja večine kapitalskih naložb države v nacionalnem skladu, ki bi sofinanciral pokojninsko blagajno, izgradnjo namenskih nepremičnin za starejše in za ukrepe družinske politike. Vse z različnimi deleži. Ravno slednje navedeno pa mi postavlja več vprašanj, ki se mi zdijo v tem trenutku zelo pomembna. Ali se bo Republiki Sloveniji s tem, ko bi prenesla lastništvo državnega premoženja na demografski sklad, res znižala bonitetna ocena, kot napovedujejo nekateri? Tukaj mislim predvsem na to, da postavlja pod vprašaj reakcijo mednarodnih upnikov, od katerih smo si že in si še izposojamo denar; tudi z obljubo, da ima Republika Slovenija dovolj lastnih naložb za poplačilo teh obveznosti. Ali se bodo s tem tudi povišali stroški financiranja in omejili oziroma poslabšali dostopi do finančnih trgov? Ali se bo znižala konkurenčnost in raven produktivnosti, ki ima neposreden vpliv na bruto domači proizvod? Tukaj bi vas res prosil, gospod državni sekretar, če lahko ta moja vprašanja vsaj delno komentirate. Koncentriranje vsega premoženja države na enem mestu, sicer z nekaj izjemami, se mi zdi problematično z vidika upravljanja in z vidika smiselnosti ter ustreznosti glede donosov, ki jih pričakujemo. Moram biti iskren, moja osebna logika glede upravljanja lastnega kapitala je relativno enostavna. Vendar ta moja logika tukaj odpove. Menim sicer, če se le, da z lastnim kapitalom upravljaš sam, vendar samo do določene mere. Ko je enkrat tvoj kapital tako razpršen, se smiselnost in znanje, ki ga lahko uporabim pri upravljanju svojih kapitalskih naložb, uporabi drugače. Prijemi, ki so veljali včeraj, danes ne veljajo več. Tukaj mislim predvsem na to dejstvo, da podjetja, s katerimi bomo krovno upravljali, delujejo v različnih dejavnostih. Strategija upravljanj podjetij je odvisna od dejavnosti, v katerih se podjetja nahajajo. Prav tako tržne in upravljavske strategije podjetij, ki opravljajo različne dejavnosti, niso enake. Res je, da s koncentracijo upravljanja lahko do določene mere znižamo stroške upravljanja, vendar trenutno nižji stroški upravljanja ne dajo zagotovila, da je to upravljanje dovolj učinkovito. Po mojem mnenju bo moral biti namen demografskega sklada predvsem dolgoročna vzdržnost pokojninskega sistema, ne pa tudi družinska politika in dolgotrajna oskrba. Vire za izvajanje slednjih dveh politik bi morali najti drugje. Dodatno težavo poleg upravljanja pa vidim tudi v nadzorni funkciji in sestavi nadzornega sveta, ki posledično pač določa nadzorno funkcijo. Menim namreč, da bi sklad moral biti samostojen, le-ta bo po posredovanem predlogu vseeno omejen z obstoječo strategijo upravljanja državnega premoženja; moral bi biti politično neodvisen, ampak poglejte, v vlogi skupščine nastopa Vlada, za člane nadzornega sveta pa bomo odgovorni oziroma bodo odgovorni v Državnem zboru. Ne bi želel izpostavljati oziroma komentirati dialoga z Ekonomsko-socialnim svetom. Mislim, da vem v tem trenutku premalo, na kakšen način je ta dialog potekal. Kdaj je dogovor dober, sem se naučil z enostavno logiko, da je le-ta uspešen takrat, kadar se vsaka stranka, ki želi skleniti dogovor, nečemu odreče. Tega žal nisem zasledil. In glede na pripombe Komisije za preprečevanje korupcije, Združenja nadzornikov Slovenije, sindikatov, Obrtno-podjetniške zbornice gre še za en vladni predlog, žal, za katerega ni bilo ustreznega dialoga s pomembnimi partnerji. Gre za predlog, ki gre po mojem mnenju v napačno smer, zato sam osebno takšnega predloga ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravi naj se mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Demografske razmere se spreminjajo, še posebej v prihodnjih letih pa bo to nesorazmerje med zaposlenimi in upokojenci vedno večje, kar posledično pomeni, da bo delovno aktivnega prebivalstva manj, upokojenih pa bo več. Danes smo sicer slišali, da je čarobna palica v tem, da bi imeli več novorojenih, ki bodo dali na koncu koncev demografsko rešitev. Ja, s tem se gre tudi strinjati, vendar je na tem mestu treba povedati, da morajo novorojeni otroci dobiti dobro izobrazbo, morajo pridobiti dobro zaposlitev z dobro plačo; in le tako bomo lahko potem pokrivali te izgube. V nasprotnem primeru bomo pa imeli v Sloveniji siromake. Zato je toliko bolj pomembno, da tudi razmišljamo o demografski sliki v prihodnje. Ker v Sloveniji velja solidarnostni sistem in delovno aktivno prebivalstvo mora zagotavljati sredstva za pokojnine ter druge socialne in zdravstvene izdatke, je potreba po vzpostaviti demografskega sklada več kot potrebna, kar smo v opoziciji že dokazali z našo vložitvijo predloga zakona, ki pa je bil žal zavrnjen. Danes proračun že pokriva primanjkljaj ZPIZ-a v višini več kot ene milijarde. Z leti se to predvideva več, 3–3,5 milijarde, kar posledično pomeni, da če ne bomo ustanovili demografskega sklada, bodo pokojnine postale veliko breme proračuna. Ampak pri pokojninah je še drug problem. Pokojnine so danes prenizke. Najbolj žalostno je to, da posameznik, ki je delal 40 let in vlagal v ta naš sistem, ko pride v pokoj, ne dobi niti toliko pokojnine, da bi pokrila njegov minimalni življenjski strošek. In kje so rešitve? Rešitve so v povišanju plač. Kdor danes z minimalno plačo odhaja v pokoj, je pokojninska osnova izjemno nizka; in to je res skrb vzbujajoče in na tem bo treba v prihodnjih letih narediti bistveno več, kot se je naredilo do danes. In ja, pokojnine je treba dvigniti na raven človeka dostojnega življenja. Kajti ko gledaš te pokojnine, ko upokojenci stopijo k tebi, ti pokažejo, moram reči, da dobiš res rosne oči, kako jim pa pomagati. Mi smo tukaj, da jim pomagamo, da to situacijo rešimo. In del tega je tudi ustanovitev demografskega sklada. In naša odgovornost je, da bodo tudi generacije za nami deležne človeka dostojnih pokojnin. Kot sem že omenila, smo v opoziciji pripravili zakon, ki ga pa je obstoječa koalicija zavrnila pod pretvezo, da bo njihov predlog boljši in ustreznejši. A predlog, ki ga imamo danes v obravnavi, je daleč od ustreznejšega, na kar nas opozarja kar precej institucij, med drugim tudi Komisija za preprečevanje korupcije. Ob tem pa tudi opozarjajo, da ni bilo usklajevanja s socialnimi partnerji, ni bil predlog javne razprave skladno z Resolucijo Državnega zbora o normativni dejavnosti. Iz sindikalnih vrst pa celo navajajo, da so zakon sicer obravnavali na Ekonomsko-socialnem svetu, vendar, glej ga zlomka, vlada ni bila pripravljena na nobeno spremembo od temeljnih konceptualnih rešitev. Resnično žalostno. Pri tako pomembnem zakonu, ki bi moral doseči čim širši družbeni konsenz, se sili z glavo skozi zid. Ustanoviti se mora takšen demografski sklad, ki bo dolgoročno razbremenil javno pokojninsko blagajno in pritisk na izdatke na pokojnine. Tem predlogu, ki ga imamo danes na mizi, nasprotuje večina, ki se seveda zaveda, kaj vse nas čaka v prihodnosti. Sporne so tudi naslednje ključne točke: sredstva iz demografskega sklada se bodo porabljala tudi za tekočo porabo in zgolj del sredstev bi se akumuliral. V našem predlogu, ki ste ga zavrnili v mesecu oktobru, je bilo to bistveno boljše. Vsa sredstva so se akumulirala in v dvajsetletnem obdobju je prišlo do oplemenitenja. Če sredstva, ki naj bi bila za demografski sklad, porabljamo za tekočo porabo, kako naj potem zagotovimo stabilnejši pokojninski sistem?! Po dvajsetih letih smo kje? Na vsem lepem začetku. V zakonu sploh niso predvideni novi viri, kar smo danes v stališču celo tudi slišali; in tudi poziv koalicijske partnerice, da naj vlada poišče nove vire, kar moram reči, da je to pohvalno. Kajti menim, da je treba predvideti, koliko kapitalskih naložb bo, da bo se zagotavljala stabilnost pokojninskega sistema. V tem predlogu zakona se predvidevajo tudi izdatki za financiranje ukrepov družinske politike. Jaz ne vem, kdo se je spomnil, da se to vnaša v zakon. To ne spada v demografski sklad. To je nujna politika, ki se mora zagotavljati v proračunu Republike Slovenije danes. Na drugi strani imamo še stroške oziroma izdatke za dolgotrajno oskrbo. Tudi ti viri morajo biti drugje oziroma v zakonu in tudi posledično v proračunu, o katerem že tako dolgo dogovorimo, da jaz ne vem, če ga bom jaz sama še dočakala, ta zakon o dolgotrajni oskrbi, pa sem prilično v mlajši generaciji. Tudi koncentracija premoženja na enem mestu predstavlja velika koruptivna tveganja, na kar nas opozarja tudi Komisija za preprečevanje korupcije. Tudi vzvodi za upravljavski nadzor, ki se daje političnim strankam in vladam, ne zagotavlja vključenosti predstavnikov aktivne populacije, za katere socialno varnost v starosti bi moral biti namenjen demografski sklad. Absolutno se mi zdi predlog, ki smo ga podali v opoziciji, ki je bil tudi zavrnjen, bistveno bistveno boljši in bi se ga dalo s posameznimi, tudi vašimi predlogi izboljšati in postaviti v neke okvire, tako da bi se dalo tudi ta predlog izboljšati. Ampak tega, ki ga imamo danes na mizi, se ga absolutno, z nobenim predlogom, z nobeno zadevo, amandmajem ne da popraviti, da bomo ta demografski sklad tudi podprli. Menim, da je le ločen, neodvisen in transparenten sklad z jasnim ciljem krepitve pokojninske blagajne, s primerno strukturo premoženja pot, da bo zagotovljeno dovolj sredstev za pokojnine v prihodnje. Naj zaključim, slišali smo tudi, kaj vse se je v teh osmih mesecih naredilo za upokojence. Ja, vse, kar je prav, in tudi prav je, da se upokojencem pomaga. Marsikaj je dobrega, kar se je naredilo, tega ne gre spregledati, vendar vlada je v tem obdobju naredila tudi velik dolg in vreča se prazni. Smisel tega demografskega sklada pa je v tem, da se vreča polni, da se akumulira in da bomo po dvajsetih letih vsi lahko zadovoljni, ko bomo imeli pokojnine; pa ne samo pokojnine, tudi dostojne pokojnine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh. Pripravi naj se Jože Lenart. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Res je, Slovenija je starajoča se družba in izzivi s starajočo se družbo so povezani z zdravstvenim sistemom, sistemom dolgotrajne oskrbe in tudi s stabilnostjo pokojninskega sistema. Priporočila organizacije OECD jasno govorijo, da bomo v Sloveniji, če želimo vse te zadeve celostno in vsebinsko nasloviti, morali sprejeti določene strukturne reforme. In to pomeni, da bodo mladi morali nekaj let prej stopiti na trg dela kot zdaj in tudi starejši izstopiti s trga dela nekaj let kasneje kot sedaj. Predlog demografskega sklada, ki je danes pred nami, nekako ne sledi tem zahtevam in priporočilom. Če pogledamo samo na področje zdravstva, vemo, da bodo zaradi generacijske vrzeli – bom tako povedal – stroški zdravljenja naraščali. Vemo, prebivalstvo se stara, naraščajo stroški zdravljenja, naraščajo tudi stroški zdravljenja zaradi dražjih in učinkovitejših metod zdravljenja. In to torej pomeni, da bomo v zdravstveni blagajni potrebovali več sredstev. To pomeni, da bo aktivna populacija morala več plačevati za zdravstveni sistem, da bomo lahko ohranjali obstoječe pravice. Če bomo pa obstoječe pravice želeli razširiti in izboljšati, pa bomo morali prispevke v zdravstveno blagajno bistveno bistveno povečati. Dolgotrajna oskrba je tudi poseben izziv. Po zdajšnjih ocenah bi za učinkovito reševanje problemov dolgotrajne oskrbe morali letno nameniti vsaj 300 milijonov evrov. Glede pokojninske vrzeli pa pravzaprav sploh ni vredno izgubljati besed. Že zdaj ta pokojninska vrzel, torej razlika med vplačili in izplačili v pokojninsko blagajno, znaša okrog milijarde evrov. In vsaka finančna kriza to vrzel samo poglobi. Staranje prebivalstva pa tudi prihodke in odhodke samo povečuje. Predlog demografskega sklada, kot smo mu priča, predvideva, da se začne ta sklad črpati, torej prazniti, že brez ustrezne akumulacijske dobe. To pomeni, da se bo začel prazniti, še preden bi se lahko v njem akumuliralo zadostno premoženje, ki bi naslovilo problem vsaj ene izmed teh blagajn. Vi z zakonom, ki je pred nami, poskušate reševati več težav, pa sem pravkar povedal, kakšni zneski so potrebni za reševanje teh težav. In način, kako se vi lotevate, ne naslavlja prav nobene od teh. Še enkrat, način, kako se vlada loteva reševanja teh težav, ne naslavlja nobene težave. Ne razrešuje nobene težave, samo omogoča in tlakuje pot k predčasni razprodaji našega premoženja; in to iz predloga tudi izhaja. V stranki SAB temu seveda nasprotujemo. Nasprotujemo temu, ker ne zagotavlja varnosti obstoječih in prihodnjih generacij; nasprotujemo, ker ne vključuje potrebnih dodatnih virov, ki bi stabilizirali financiranje tega sklada in pokojnin. Tudi OECD predlaga v svojih smernicah, da moramo najti stabilne vire financiranja sklada pokojnin. In ta sklad teh predlogov in teh priporočil mednarodnih organizacij ne zasleduje. In če nekdo misli, da bo lahko v roku desetih let začel to trošiti, porabljati, zato da rešuje kratkotrajne probleme, pri tem pa nekako ignorantsko posredno pove, da ga problemi čez 20 let itak ne zanimajo, mislim, da to ni prava pot. Tudi kar se lastništva in prenosa upravljavskih pravic in obveznosti tiče, so s tem povezana velika tveganja. Kot vemo, so določena državna podjetja obremenjena s krediti, so obremenjena s mednarodnimi poroštvenimi pogodbami. In kar tako prenašati podjetje iz ene malhe v drugo malho, pri tem se pa sploh ne povprašati, na kakšen način bodo kreditodajalci, torej upniki, reagirali na to. Vemo, kako bodo reagirali; podražili bodo obrestne mere, kar bo v državi povzročalo še in še večjo stisko. Jaz vseeno še enkrat poudarjam, ta zakon ne zasleduje tega, da bi lahko imeli tudi v prihodnje stabilne pokojnine, ta zakon ne zasleduje cilja, da bi mladi, aktivna generacija, ki vplačuje v pokojninsko blagajno, v njo imela zaupanje; ta zakon samo tlakuje pot k predčasni privatizaciji še zadnjega premoženja, ki ga v Sloveniji imamo. In zato se mi predlog zakona zdi in tudi vsem nam v stranki SAB nesprejemljiv in ga ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Lenart. Pripravi naj se Jani Prednik. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! S sprejemanjem tega zakona, ki ga imamo danes pred sabo, nosimo seveda veliko odgovornost za našo bodočnost. To je dejstvo in paziti moramo, da že v štartu s samo nastavitvijo ne zavozimo in si potem zapremo bodočnost, ki jo s tem seveda pričakujemo, da bomo v kasnejših letih lahko živeli tudi za naše zanamce. Upravljanje državnega premoženja danes temelji na tej veliki razdrobljenosti, neracionalnem upravljanju, kar je seveda nujnost racionalizacije v Nacionalnem demografskem skladu. S tem se v Listi Marjana Šarca vsekakor strinjamo in v tem smislu je bil podoben tudi naš predlog. Seveda je pa zelo pomembna ta pot, po kateri gremo, kako bomo to nastavili, kakšna je seveda varnost za našo prihodnost s tem zakonom, to pa je tisto bistvo, o čemer se danes pogovarjamo. Kaj smo imeli doslej? Šli smo skozi Sod, AUKN, tega danes niti več ne poznamo, Kad, DSU, DUTB. Največ tega premoženja je danes še vedno na Slovenskem državnem holdingu in ko danes gledam tale seznam, tule je kar 77 teh družb. In ko preletim tale seznam, oprostite, kolegice in kolegi, me boli glava. Na tem seznamu je več kot tretjina podjetij, ki so v stečaju, likvidaciji. Ampak ko sem iskal in tudi iz svoje prakse poznam, veliko podjetij, ker so bili ti postopki že zdavnaj končani, seveda na tem seznamu sploh ni več. Ali se zavedamo, koliko tega premoženja naše države smo praktično skozi ta sistem, skozi katerega smo jih vodili, že zavozili, zapravili?! Tudi v bančni luknji je del tega odraza. Zakaj to govorim? To je naša odgovornost, kolegice in kolegi. Zato moramo zelo paziti, v kaj se spuščamo, kako bomo to področje zavarovali, da bomo lahko od tega jutri nekaj imeli. Če grem naprej, kakšna je praksa v svetu. Tu imam eno študijo, ki je bila delana pravzaprav v Državnem zboru, v našem Raziskovalnem oddelku. Letošnja zgodba oziroma pred kratkim narejena. Državne premoženjske sklade so v prejšnjem in tem stoletju ustanovile mnoge druge države, postali pa so tudi pomembni institucionalni investitorji. Vrednost javnih premoženjskih skladov v svetovnem merilu je konec leta 2017 znašala 7,5 bilijonov ameriških dolarjev, povzeto v 24 državah, kjer imajo nekako v redu razdeljeno oziroma z njimi dobro gospodarijo in so v tej študiji tudi nekako zajete. Jaz sem se seznanil predvsem s tem, kaj imajo v Avstraliji, kaj imajo v Franciji, kaj imajo na Japonskem. Ampak pomembno je to, to je tradicija njihovega varnega ravnanja s temi pokojninskimi skladi. V Avstraliji so ta sklad ustanovili leta 2006. V Franciji že 1947, ki so ga potem spreminjali v letu 1961 in nazadnje v letu 2001, seveda v skladu z novimi razmerami. Japonska – 2006, Norveška – 2001. Tudi Poljska je v tej študiji, ki je mogoče tudi primerljiva zaradi teh držav, s katerimi se lahko primerjamo, leta 1999. In seveda zelo znane so Združene države Amerike, kjer so tak sklad ustanovili že leta 1940. To se pravi, močne tradicije in predvsem vse temeljijo na dobrem varovanju, korporativnem upravljanju in to je tisto bistvo. Kajti če to zavoziš, potem si izgubil vse. Ta seznam podjetij, ki sem ga prej omenjal, praktično je tu še samo 20 tistih podjetij, ki imajo res nekaj vredno premoženje; in to je vse, kar Slovenija ima, dvomilijonski narod. In to moramo res očuvati. Iz tega pregleda pravne ureditve teh drugih skladov v teh državah in delovanje javnih rezervnih pokojninskih skladov v sosednjih državah so razvidne tako podobnosti kot tudi razlike pri njihovi vlogi v državnih javnih pokojninskih sistemih, pri njihovem financiranju, poslovanju, upravljanju in uporabi njihovih sredstev, ki so seveda v teh analizah zelo dobro prikazani. Mene zelo zanima, pripravljavec tega predloga zakona, koliko so sledili tem praksam. Sigurno ne moreš kar tako prenesti nekega sistema iz druge države, ker smo specifični, to je dejstvo, ampak iz vsake države lahko pa nekaj preneseš in se tudi nekaj naučiš, kaj se je pri njih dogajalo in kje so tisti problemi, ki so jih skozi to tudi imeli. Predvsem dolgoročna zanesljivost in trdnost je iz prakse razvidna. Skladi temeljijo na teh kapitalskih vložkih, v kombinaciji z drugimi viri, predvsem z varčevanjem, zavarovalništvom, ki ima to tradicijo v teh državah. In to je tudi v tem predlogu, ki smo ga v LMŠ tudi izdelali in ga že takrat predlagali, temelji ravno na tej kombinaciji. Brez tega na dolgi rok ne moremo graditi. Zelo pomembno je, kako tudi druge države rešujejo. Vsi imajo ta problem, se soočajo s starajočo se družbo in ta demografski problem imamo vsi, vsi se z njim soočamo. Ampak še najbolj bistveno – če gledamo tako – je, da temelji vse skupaj na novih delovnih mestih. To je tista največja varnost. Če gledamo te podatke, leta 2013 smo lahko pokrivali komaj dobrih 60 % pokojnin, kot se reče, iz rok v usta. To se pravi, kaj smo ustvarili sproti, koliko za pokojnine dajemo. To je bil čas tudi tiste največje krize v letu 2008 in to je potem tisto razvidno. Če se povečuje brezposelnost, če padajo plače, če nazadujemo v dodani vrednosti, BDP glede na povprečje Evropske unije, potem se odraža, da je seveda treba iskati nove vire in se to ne pokriva. V letu 2019 pa smo že presegli 80 %. Kaj pomeni eno dobro gospodarjenje neke države, rast gospodarstva in se potem samo za seboj pokriva. To je tisto, na čemur moramo graditi. Graditi moramo na tem, da naši mladi kadri ne bodo odhajali drugam, da ostajajo doma in da zapolnimo tista delovna mesta, ki nam jih primanjkuje, in da znamo potem pritegniti tudi ljudi iz drugih držav, predvsem iz naših nekdanjih republik, da prihajajo k nam in zapolnijo ta delovna mesta. To delajo tudi evropske države, saj na koncu tudi migracijski problem je nastal iz tega. Ker ni zadaj starajoče se družbe podmladka in če hočeš potem slediti tej rasti, moraš tudi zagotavljati delovno silo. To je verjetno tisto najbolj pomembno. Če gremo na koncu na predlog, ki ga imamo danes na mizi. Vsekakor ne zagotavlja te politične neodvisnosti, na kar smo praktično vsi v opozicijskih strankah danes opozorili. To je tisto, na kar nas opozarja Komisija za preprečevanje korupcije. Če preberemo odziv Komisije za preprečevanje korupcije na ta zakon, potem lahko kar sedaj zapremo in nehamo. Kajti če danes tukaj podpremo, kar sem dal jasno vedeti osebno in v Listi Marjana Šarca, če to podpremo, smo soodgovorni za tak zakon, kjer jaz se bojim, da vodi k nadaljnjemu propadu, kar se nam je zgodovinsko že dogajalo; in tega ne smemo dopustiti. To se pravi, v celoti odpraviti vse, na kar je Komisija za preprečevanje korupcije opozorila; pa ne samo ona, na druge zadeve sploh ne bom opozarjal, ker seveda so nekako identične. Dokler se to ne odpravi, ta predlog zakona ne more iti v nadaljnjo razpravo, nikakor ne. In če zaključim, predvsem pa ne zaupam tej vladi, ki je dala takšen predlog, iz preprostega razloga, ker je bilo že preveč teh odstopanj, kršenja zakonodaje, kršenja celo Ustave Republike Slovenije. Tukaj ni zaupanja in na tak način, dokler ne bo Komisija za preprečevanje korupcije dala nekako zeleno luč v tej smeri, potem mi takega predloga zakona sigurno ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Gregor Perič. Pripravi naj se Primož Siter. Izvolite.
Gospod podpredsednik, najlepša hvala. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Jaz sem vesel, da imamo pred seboj na mizi en predlog zakona, ki se mu po dolgem času obeta neka relativno resna podpora v Državnem zboru. Vemo, da se celotna strokovna javnost na nek način s tem vprašanjem ukvarja že zadnjih osem let, in mislim, da doslej še nismo prišli tako daleč. Jaz upam, da bo ta postopek tudi tak, da pridemo še dlje in še bolj skupaj, ker bi namreč rad videl, da je to projekt, ki je karseda širok, ki zajame karseda široki spekter raznoraznih deležnikov, tudi tistih, ki so morda v tem trenutku skeptični ali pa kritični, pa naj bodo to organizacije, ki so javne, naj bodo to politične stranke, sindikati ali kdorkoli tretji. Gre za pomemben projekt, kot rečeno, na katerem se je delalo tudi v drugih vladah, ki so bile levosredinske; pa dlje od nekih manj ali bolj poglobljenih razprav na žalost nismo uspeli priti. Bodimo odkriti, tudi v vladi, ki smo jo vodili v SMC, je bilo v ta projekt vloženo veliko energije in napora, ampak na koncu je umanjkalo tisto zadostno politično soglasje oziroma podpora. In nič drugače ni bilo potem tudi v nadaljevanju, v prejšnji vladi, ki jo je vodil gospod Šarec; smo se o tem veliko pogovarjali, pa je bilo tega soglasja še veliko manj. Danes poslušam stališča političnih strank in imam občutek, kot da je tega soglasja glede tega, kaj bi radi dosegli, še manj. Pred kratkim smo se ukvarjali z enim predlogom, ki je prišel z dela opozicije, torej s strani SD in SAB, niti ne celotne koalicije KUL, mislim, da je takrat še niti ni bilo, so bili tudi neki pogledi v zakonu, ki sem jih že takrat v tisti razpravi pokomentiral. V bistvu se moramo odločiti, kaj pravzaprav želimo; in ne samo to, potem tudi to speljati. In mislim, da smo se zatikali ravno na tej točki, ko je treba to speljati. Če želiš različne strukture, ki zdaj delujejo in ki upravljajo s slovenskim državnim premoženjem, dati na nek skupni imenovalec, to pomeni tudi določena prilagajanja in tudi določena podrejanja. Nekateri imajo zdaj več neke svobode, več neke možnosti odločanja, ki bi jih v tem predlogu, ki je danes na mizi, bilo neprimerno manj, kar meni razumljivo generira tudi določena nezadovoljstva oziroma se potem razmerja tudi spremenijo. Se mi zdi že končno trenutek, da se naredi nek korak naprej, da se omogoči manjši pritisk na javne finance z naslova pokojninske blagajne, da se zagotavlja neka dodatna sredstva za pokojnine, ki naj bodo dostojne; in da se obenem, če se pogovarjamo o demografskem skladu, potem zagotavlja tudi neke druge storitve oziroma drugačno infrastrukturo, kar zajema tudi investicije v izgradnjo nepremičnin, ki so namenjene oskrbi starejših, in tudi samo družinsko politiko. Če govorimo o demografskem skladu, potem je to nekoliko širši pogled, kot če bi govorili samo o pokojninskem skladu, čeprav govorimo o investicijskem skladu. Je pa nekaj treba javnosti jasno povedati, da z ustanovitvijo sklada, takšnega ali drugačnega, naj bo samo pokojninski ali naj bo tudi demografski, se to iz danes na jutri ne bo poznalo. Treba je kar nekaj časa vlagati sredstva, da se bo potem poznalo tudi pri samih pokojninah. Škoda je, da ni bilo to narejeno že 10, 20 ali pa tudi 30 let nazaj, ker bi danes lahko že pobirali sadove, tako pa moramo danes delati za jutri. Imamo en kup nekih demografskih izzivov. Tisti, ki se s tem malo bolj poglobljeno ukvarjajo, bodo ugotovili, da je to nek problem, ki ga imajo številne razvite evropske države, ko se na eni strani podaljšuje življenjska doba, na drugi strani pa rodnost pada. Nedavno smo videli en primer, ko je recimo Nemčija to težavo, ki jo ima predvsem z vidika delovanja gospodarstva, ker potrebuje aktivno delovno silo, reševala na ta način, da se je poslužila migracij. Morda na nek neroden in stihijski način, ki je potem povzročil še kup nekih težav Evropski uniji, ampak tudi to je eden od načinov, recimo z migracijami, z nekimi kontroliranimi migracijami, kako se lahko soočamo s to težavo, ki jo imamo. Lahko se pa odločimo za neko drugo smer. Predvsem je ta smer, vsaj po mojem mnenju, tudi taka, ki dolgoročno prinese ravno tako pozitivne učinke, da se aktivno lotimo neke družinske politike, ki bo omogočila slovenskim mladim, da se podajo v to, da ustvarijo družine, da imajo čim več otrok, ki se lahko potem na tem področju tudi izobražujejo in dobijo neko kakovostno delovno mesto ter so tudi neko gonilo našega gospodarstva. Najslabše pa je, da smo tukaj konfuzni in da nam potem naši najboljši kadri uhajajo v tujino, ker smo si tukaj naredili neko največjo škodo. Skratka, to res ni smotrno. Izzivov, ki so pred nami, je zelo veliko in upravljanje z državnim premoženjem je zgolj en manjši segment. Če se nekoliko bolj fokusiram na samo delovanje demografskega sklada, jaz predvsem v tem smislu vidim neko poenostavljeno strukturo upravljanja, kajti damo na kup en kup nekih portfeljev, ki so sedaj nekako razpršeni, recimo naložbe Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje pri Zavarovalnici Triglav in v nepremičninskem skladu, potem govorimo o DUTB, torej Družbi za upravljanje s terjatvami bank, torej slabi banki, potem je Kapitalska družba, tako imenovani Kad, z Modro zavarovalnico, potem Družba za svetovanje in upravljanje, družba za gozdove, pa je recimo Holding Kobilarna Lipica; en kup enih akterjev, en kup enih subjektov, ki sedaj bolj ali manj koordinirano delujejo. Tu je treba predvsem te stvari postaviti na nek skupni imenovalec in nek prvi korak je bil narejen že v vladi SMC, ko je bila sprejeta Strategija upravljanja kapitalskih naložb države. To je bila, če se tako izrazim, neka ustava za SDH, ki je imel potem neke kriterije, merila, neko usmeritev, kako naj s tistim svojim portfeljem upravlja. Jaz ta prizadevanja danes vidim kot en dodaten korak naprej v tej smeri, ki ne zajema samo SDH, ampak še številne druge naložbe. Ustvarjamo nek nov, trajen pa tudi stabilen vir za Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, za katerega vemo, da tisto, kar aktivna populacija, torej zaposlena populacija, vplača prek prispevkov, ne zadošča za to, da bi tisti, ki so že v pokoju, dobili pokojnine. In zaradi tega moramo iz proračuna dodati še dobro milijardo na leto in ta milijarda je letos takšna, kakršna je. Čez določeno obdobje, recimo leta 2060, bo po nekih ocenah treba dodati že 2,6 milijarde in tukaj moramo najti neko rešitev. Kot rečeno, demografski sklad ni edina rešitev, je eden izmed korakov, kot smo že rekli v SMC, ni čarobna paličica, treba bo narediti kar nekaj napora. Mi ta napor vidimo predvsem v smeri tega, da se maksimalno potrudimo, da dvignemo produktivnost našega gospodarstva, da povečamo BDP in da povečamo tudi število oziroma obseg deleža aktivnega prebivalstva. In v nekem trenutku bo verjetno nujna tudi pokojninska reforma, ampak če bomo prej opravili vse korake, ki sem jih naštel, pa verjetno še kakšnega, bo tudi pokojninska reforma, ker v nekem trenutku jo bomo morali narediti, taka, da bo do njenih uporabnikov veliko bolj prijazna, kot če vseh teh korakov ne bomo naredili. Zdi se mi to pomembno in izpostavil bi tudi naslednje, predvsem v smislu nekega širšega razmisleka. Danes smo že slišali, da Slovenija ni Norveška, nimamo tistega naftnega sklada, ki ga ima Norveška. Jaz sem prepričan, da tudi če bi v Sloveniji odkrili neko ogromno nahajališče nafte, bi našli nekoga, ki bi temu aktivno nasprotoval, da bi to surovino črpali, tako kot slišimo aktivna nasprotovanja pri izkoriščenju takih in drugačnih naravnih, tudi obnovljivih bogastev. In na koncu od vsega tega ne bi imeli nič, še zlasti ker gre za fosilna goriva, za katera vemo, da predstavljajo resen okoljski izziv. Dostikrat se mi zdi, da smo sami sebi največji problem pri iskanju odgovorov na največje izzive. Ta izziv, ki ga danes naslavljamo z Nacionalnim demografskim skladom, je zelo pomemben, ker govori o tem, na kakšen način bomo upravljali z našim državnim premoženjem. Kar se mi zdi pozitivno in vredno izpostaviti, je pa to, da doslej – vsaj kolikor sem gledal v to enačbo – pri upravljanju z demografskim skladom ali pa z kakšno drugo obliko ni bilo jasno definirano, da v njej, konkretno govorim o nadzornem svetu, sodelujejo predstavniki populacije, ki ni več aktivna, torej predstavniki ljudi, ki so upokojeni, in tudi predstavniki mladih, torej predstavniki tistih, ki morda še ne delajo oziroma so na začetku svoje karierne poti. V tem smislu je bila dana beseda v nadzornem svetu tako predstavniku ene kot predstavniku druge skupine ljudi, ki pa so, mislim da, v tem smislu ključni, ker mladi bodo tisti, ki bodo v prihodnje držali pokojnine, ki bodo zagotavljali denar za pokojnine za to populacijo, ki več ne dela, ampak uživa sadove do sedaj opravljenega dela. Zato se mi zdi pomembno, dobro in pohvalno, da sta predstavnika obeh skupin ljudi vključena v to strukturo, ker pričakujem, da bosta tudi imela zelo veliko za povedati. Zlasti so moja pričakovanja velika do mladih, torej da se artikulirajo potrebe mladih, saj ugotavljamo, če bomo celovito gledali na ta problem, potem bomo lahko tudi v prihodnje računali na to, da bo nekdo v Sloveniji delal, ustvarjal, povečeval produktivnost in zviševal BDP, ker v nasprotnem so vsa ta prizadevanja zaman. Zagotovo pa mladi za to, da so lahko aktivni, potrebujejo tudi stanovanja in neke kakovostne zaposlitve. Kot rečeno, če bomo na nek pameten način zastavili ta sistem, se bo demografski sklad tudi lahko dalje razvijal ter bo imel neko tako politiko vlaganj in razvoja v tem smislu, da se bodo stvari premikale naprej. V nasprotnem primeru pa bomo naredili še eno slovensko zgodbo, kar pa je škoda. Jaz mislim, da je največje tveganje, ki ga nosimo danes, v tem, da ves čas preigravamo različne rešitve in na koncu ne pride do odločitve, ki bi nas premaknila iz mrtve točke naprej. Jaz bom vsa ta prizadevanja podprl, gre dejansko za prvo branje. Verjamem, da bo v času do tretjega branja še veliko nekih možnosti in priložnosti, da se poglede, ki so tudi drugačni, kot so zapisani v tem zakonu, še dodatno obravnava, presodi oceni in tudi dopolni. V SMC nimamo teh težav, tako da se veselim zdajšnje in tudi vseh prihodnjih obravnav, tako da pridemo na koncu do nekega čim širšega soglasja in čim prejšnje ustanovitve ne samo Nacionalnega demografskega sklada, ampak da tudi usmerimo vso svojo energijo in odgovornost, ki so nam jo volivke in volivci namenili, zato da delamo tudi v smeri tega, kot sem že naštel, dviga produktivnosti, povečanja BDP in navsezadnje tudi povečanja aktivnega prebivalstva, saj vse to pomaga, da bo vse te potrebe, ki jih imamo na socialnem, zdravstvenem in še številnih drugih področjih, veliko lažje uresničiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Siter. Za njim pa bo razpravljala Andreja Zabret. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi, dober dan še tokrat! Ko govorimo o demografskem skladu in pomembnosti urejanja tega področja, moramo najprej definirati, kaj so naši glavni problemi. Eden od naših glavnih problemov je seveda staranje prebivalstva, s tem se ukvarjamo na dolgo in široko in to poudarjamo večkrat. Problem je, da se število upokojencev, ki so upravičenci z naslova pokojninske blagajne, veča, da število čakajočih na posteljo v domovih za starejše raste, da smo zdaj na 12 tisoč in plus. Predvsem od poslank in poslancev z desne strani slišimo, da imamo problem z nizko nataliteto; in to je vse mogoče, lahko razumemo, res. Ampak vprašajmo se še, zakaj smo prišli do te točke, kjer je v naši družbi to toliko zelo izrazito poudarjeno. Nobena vlada do sedaj ni oblikovala neke jasne strategije, kako rešiti te probleme. Vse so se, po domače rečeno, šlepale na nekaj – bomo naredili zakon o dolgotrajni oskrbi, bomo tako ali drugače uredili to področje. Pokojninska blagajna je vse bolj in bolj obremenjena. Eden od glavnih križev slovenske politike do sedaj pa je bil, še posebej v zadnji točki natalitete, razumevanje družinske politike izključno skozi to vprašanje natalitete. Slabo družinsko politiko imamo zato, ker punce ne rojevate dovolj; brez poglobljenega ali razširjenega razumevanja, kaj to družinska politika sploh je. Da se začne tam, kjer mora država zagotoviti dovolj recimo neprofitnih stanovanj; do tam, da se ti dolgoročno sploh splača načrtovati življenje in delo, pa da sploh imaš življenje in delo v državi. In zakaj imamo tako slabo demografsko in družinsko sliko v državi? Ker se ne splača živeti v tej državi, enemu mlademu paru ali pa enemu mlademu fantu, eni mladi punci. Zato pa je tak odtok, tak brain drain in odtok mladih ljudi v tujino, ker iščejo boljše življenjske pogoje, saj ne govorimo o znanstveni fantastiki. In slabi pogoji za razvijanje življenjske politike ali pa za življenje ljudi v Sloveniji so tukaj zato, ker politika do sedaj ni naredila, ni sprejela nobene konkretne rešitve, z nekaj svetlimi izjemami, ni ponudila nobene rešitve, zato da se stvari spremenijo. In kot pravi Albert Einstein – največja neumnost je početi iste stvari in misliti, da bomo prišli do drugačnega rezultata. Misel, ki se najbolj aplicira na to, kar imamo danes na mizi – dajmo rešiti državo, dajmo rešiti državno premoženje, dajmo rešiti mlade, stare in vse po vrsti, tako da bomo več državnega premoženja prodali. To je zgodba, ki se vleče od osamosvojitve do danes; in tudi predlog vlade o tem demografskem skladu v bistvu zasleduje samo ta cilj. Tokrat pod pretvezo skrbi za upokojence oziroma skrbi za vzdržno pokojninsko blagajno. Mi smo od te vlade navajeni dimnih zaves, navajeni smo serviranja takšnih ali drugačnih cukrčkov, da se v podnapisu dogajajo konkretne stvari; in jaz pri tem konkretnem predlogu vidim dva scenarija. Demografski sklad, kot pravi besedilo zakona, preoblikuje upravljanje državnega premoženja, zato da bo bolj prijazno do pokojninske blagajne. To je tista dimna zavesa, ki je tisti prvi piar. Podnapis, drobni tisk ali pa pravo bistvo in jedro sporočila pa je, in kar je v bistvu vsem bralcem tega zakona jasno, prvič, res je, da gre za preoblikovanje upravljanja z državnim premoženjem. Ni pa res, da je glavni interes ali pa glavni cilj tega prijaznost do pokojninske blagajne. Z malce zgodovinskega spomina v prejšnjih vladah Janeza Janše – pa tudi brez pretiranega zgodovinskega vpogleda, ampak samo vpogleda v trenutno situacijo – vidimo, da kadarkoli je vlada Janeza Janše pri koritu, z njim opleta kot svinja z mehom, da se afere z razprodajami in s korupcijo in tako naprej vrstijo ena zadrugo. Sedaj ima vlada Janeza Janše namen prijeti celotno pokojninsko blagajno, 8,6 milijarde evrov, in z njo početi, karkoli bi pač počela. In državljanke in državljani naj bi verjeli, da bomo sedaj z istimi metodami prišli do drugega rezultata. S tistim, kar smo gledali že n-krat do sedaj, bomo pa sedaj verjeli, da sedaj bo pa dobro in za pokojninsko blagajno in za reševanje izzivov družinske politike. Podnapis je – mešetarjenje z družbenim premoženjem. Jasen cilj, kot sem že prej v stališču poslanske skupine navedel, ključno vprašanje ni vpliv demografskega sklada na pokojninsko blagajno, ključno vprašanje, ki si ga moramo tisti, ki ga bomo potrdili ali zavrnili, postaviti, je vpliv tega sklada na lastniško strukturo in vplivanje in upravljanje kapitalskih naložb države. Vladni predlog, ki ga imamo na mizi, v zvezi s tem v bistvu ne prinaša ničesar dobrega, le nove škodljive vzvode za upravljanje državnega premoženja oziroma za državno privatizacijo, privatizacijo državnega premoženja, bomo rekli. Eden od glavnih problemov je precej tehnične narave. V vladnem zakonu je navedena delitev na strateške naložbe, na nestrateške naložbe, s katerimi lahko sklad prosto razpolaga, ni pa navedenih pomembnih naložb, pri katerih mora po trenutni strategiji upravljanja kapitalskih naložb država ohraniti 25-odstotni delež plus eno delnico. Se pravi, na nek način država kar lepo izstopa. Obstaja nevarnost, da se bodo dosedanje naložbe, ki jih poznamo kot pomembne, degradirale na raven portfeljskih, kar bi pomenilo, da bi imel sklad proste roke brez resne odgovornosti pri privatizaciji podjetij formata Petrol in Krka. In z velikimi podjetji so se v preteklosti že dogajale takšne žalostne privatizacijske zgodbe. Z razvezanjem rok tovrstnega sklada bi bili priča samo še slabšim zgodbam. In potem je donosnost tako pomemben faktor, donosnost demografskega sklada. Demografski sklad je zasnovan tako, da mora zasledovati različne cilje, torej strateške cilje, poskrbeti za pokojnine in druge socialne politike, zelo pomemben pa je ta cilj donosnosti. Ampak to gre vedno v navzkrižje. Poglejte, še enkrat opozorim na primer Pošte Slovenije, ki se ji ta faktor donosnosti tako nasilno, brutalno vsakič znova in vsakič bolj intenzivno vpelje v njeno poslovanje in v strateške cilje in letne cilje. Trpijo pa kdo? Trpijo pa poštarji in delavke na okencih in trpi poštna storitev, ki je javna storitev in ki bi morala biti absolutno zagotovljena vsakemu državljanki in državljanu. Tega cilja pa na račun donosnosti zdaj pošta ne more v celoti izvrševati. Skratka, iz tega naslova, da gre pri demografskem skladu kot je predlagan, predvsem za razvezanje rok vsem vključenim v proces nadaljnje brutalne privatizacije javnega premoženja, s tega naslova v Levici takšnega ukrepa oziroma takšnega predloga ne moremo podpreti. Menimo, da je iz vidika dolgoročne vzdržnosti precej bolj učinkovit ukrep dvig prispevnih stopenj za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za delodajalce. Če bi skladno z zavezo iz leta 2018 uvedli štirikratni dvig prispevkov delodajalcev za zavarovanje za 0,8 % točke v naslednjih štirih letih, bi že leta 2024 dobili dodatnih 400 milijonov evrov za kritje primanjkljaja ZPIZ. In v tem primeru bi dejansko šlo za 400 milijonov evrov čistega neto prihodka države. V tem primeru gre za neprimerljivo višje vsote, kot si jih lahko obetamo od demografskega sklada, ki ga predlaga Vlada in ki je, zopet poudarim v zaključku, roko na srce, samo nova platforma za dodatno izčrpavanje državnega proračuna, za hvatanje krivin za lažjo privatizacijo, za lažjo razprodajo družbenega premoženja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Andreja Zabret, za njo bo razpravljala mag. Elena Zavadlav Ušaj. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Če se najprej vprašamo, zakaj potrebujemo demografski sklad. Leta 1996 je bil sklenjen dogovor znižanja prispevkov s pokojninsko in invalidsko zavarovanje za delodajalce. V tistem trenutku se je državni proračun zavezal, da bo vso razliko, ki je ne zberemo s samimi prispevki, pokrival. V povprečju letno zberemo okoli − seveda je vse odvisno od gospodarske dejavnosti – 4 milijard prispevkov, ki gredo v ZPIZ. Približno milijardo, tudi do milijardo 300, mogoče celo več pokriva proračun, ki ga daje v ZPIZ. Vsi vemo, veliko je bilo že danes slišanega, da se soočamo z negativnimi demografskimi trendi, da je vsak četrti Slovenec starejši od 65 let in da bomo leta 2050 po projekcijah najstarejša populacija v svetovnem merilu. To sigurno ni dobra projekcija in dejstvo je tudi, da s tem sistemom, ki ga imamo sedaj, zberemo premalo denarja za pokojnine, ne samo za pokojnine, ampak tudi za dostojne pokojnine. Eden izmed načinov, kako dobiti višje pokojnine, je povečanje prihodkov. Obstajat dve opciji. Ali gremo v višanje v prispevne stopnje obdavčitve plač, kar verjetno ni smiselno, na kar nas opozarja že tudi OECD, s tem ogrožamo tudi konkurenčnost naših podjetij. Druga opcija je povečanje deleža proračuna, da proračun pokriva večjo razliko, vendar tudi tukaj ni dobra varianta, s tem namreč ogrožamo stabilnost javnih financ. Se pravi, če pogledamo vse skupaj, je dejstvo, da potrebujemo Demografski sklad, ki pa še zdaleč, sploh pri takem premoženju, ki ga ima Slovenija, ne bo v celoti razbremenil sredstev, ki jih daje proračun, niti ne bo dvignil pokojnin, zato potrebujemo tudi druge dodatne ukrepe. Osnovna načela Demografskega sklada za ustanovitev in upravljanje so: donosnost, varnost naložb, likvidnost, razpršenost in pa neodvisnost. Ta zakon, ki ga imamo danes pred seboj, o katerem razpravljamo, tega v večji meri nikakor ne upošteva. Na to opozarjajo številne institucije, predvsem pa je nadzorno mnenje Komisije za preprečevanje korupcije, ki je na ta zakona dala res resne pripombe. Če želimo doseči te cilje, katere naj bi zasledoval demografski sklad kjerkoli, ne samo demografski sklad v Sloveniji, bi se ne mogli izogniti principu, da ima sklad nalogo plemenitenja in da bi moral investirati v tuje vrednostne papirje, tudi v kapitalske deleže in pa upravljati s portfeljskimi naložbami. Demografski sklad, ko bo ustanovljen, bo začel z nekim premoženjem. Glede na vse demografske trende je potrebno ta sredstva plemeniti. Plemenitimo pa jih lahko s pametno naložbeno politiko, ki ne bo omejena le na domači trg. Zaradi tega ta predlog, ki ga imamo danes na mizi, ko Vlada daje praktično vsa podjetja, ki jih ima država še v lasti, pod isto streho, pač to ni dobra rešitev že iz nekaj osnovnih zadev. Nekatera od teh podjetjih so strateška, pomembna, portfeljska, kar pomeni, da se za različna podjetja uporabljajo različne politike. Kar pomeni, da so nekatera podjetja lahko namenjena za prodajo, nekatera ne. Poleg tega ta podjetja, ki so vključena v demografski sklad, opravljajo zelo različne dejavnosti in nikakor ni mogoče vsa podjetja obravnavati enako niti pričakovati, da bodo vsa podjetja imela tak donos. Recimo samo, če gledamo Pošto Slovenije, nikakor ne moremo pričakovati od takih podjetij tako velikih oziroma kakršnihkoli donosov, ki jih predvideva Vlada za ta demografski sklad. Zato se mi zdi osebno, da ena stvar, ki bi bila potrebna kot dodatni ukrep na prihodkovni strani, je, da bi bil potreben hitrejši razvoj drugega stebra. Sem mnenja, da je država premalo naredila, da bi ljudje dodatno varčevali, sploh mladi, ko se prvič zaposlijo, ne vem, kakšen procent je teh mladih ljudi, ki se zavedajo, da obstajajo ti skladi oziroma drugi steber in da lahko od svoje plače že varčujejo za svojo starost. S tem skladom je potrebno tudi zagotoviti primeren donos in pa varnost naložb. Zato, kot sem že omenila, bi potrebovali portfeljske in razpršene naložbe in pa predvsem primerne ukrepe, kot so aktivacija brezposelnih, predvsem pa zelo hiter prehod iz izobraževalnega sistema na trg dela, pri nas se namreč mladi čisto prepozno zaposlijo. In saj vsi vemo, na kakšen način dobimo sredstva v pokojninsko blagajno. Se pravi, v pokojninsko blagajno se steka denar, katerega plačujemo zaposleni in delodajalci od svojih plač. In več je zaposlenih, boljša gospodarska rast je, več dobimo v pokojninsko blagajno. Zato je zelo pomembno tudi, kdaj se ljudje zaposlijo in tudi kakšno fiskalno politiko ima določena država ali vlada. Kot sem že danes tudi v stališču omenila, je zelo zaskrbljujoča situacija, da v bistvu v Slovenijo vsako leto na trg dela pride 20 tisoč mladih, upokoji pa se 30 tisoč ljudi. In praktično se bo v Sloveniji število delovno sposobnih leta 2026 v primerjavi z letom 2006 zmanjšalo za 150 tisoč. Število starejših od 65 let pa se bo povečalo za 180 tisoč. To pomeni, da bo dejansko luknja v pokojninski blagajni res vedno večja. Mislim, da sem v včerajšnjih Financah brala priporočila oziroma že učinke OECD priporočila oziroma analizo, ki opozarja na dolgoročne učinke koronavirusa na pokojnine. Namreč zaradi višje stopnje brezposelnosti in nižjih prihodkov za mnoge se je tudi povečalo tveganje, da ljudje za pokojnino ne bodo namenili več toliko sredstev, kot so jih bili morda pripravljeni zdaj. In poleg tega je tudi, da ne bom zdaj vsega podrobno, ampak so tudi določeni izzivi, ki so zdaj privarčevani za pokojnine, ki jih je prinesel koronavirus, gre za upad vrednosti sredstev na pokojninskih varčevalnih računih, povečanje obveznosti zaradi upada padajočih obrestnih mer v pokojninskih varčevalnih dogovorih, za manjšo sposobnost posameznikov, da prispevajo v pokojninski varčevalni načrt, in pa tudi nagnjenost posameznikov, da dajo prednost neposrednim potrebam pred svojimi dolgoročnimi interesi. V bistvu koronačasi že vplivajo tudi na našo pokojninsko blagajno v naslednjih letih. Kot sem že omenila, to, da dajemo vse pod eno streho, vsa podjetja, je pač nevarno, nesmiselno in tudi netransparentno. Namreč, demografski sklad ne bi smel biti in ne sme biti ujetnik naložb, zaradi katerih bi v primeru krize zapadel v težave. Pravzaprav preveč temeljnih naložb s tega stališča tudi ni v redu, ker bi jih morali v primeru krize dokapitalizirati ali celo vzeti kredit, da bi ta podjetja lahko sanirali. To posledično vpliva tudi na sama sredstva demografskega sklada. Če se še malo bolj osredotočim na konkreten zakon, ki ga imamo danes na mizi, in če bi povzela samo, kakšno stališče oziroma pripombo je dala KPK, potem je jasno, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo in je škodljiv, da se sprejme. Glavni problem, ki ga tudi v LMŠ vidimo, je, in o tem je bilo danes že veliko povedanega, prenos lastništva iz države na Nacionalni demografski sklad. To pomeni, da demografski sklad ne bi bil samo upravljavec, ampak tudi lastnik večine kapitalskih naložb. Tudi koncentracija vsega državnega premoženja pod eno streho je skratka neprimerna. Tu se postavlja vprašanje, ki je ključno, da bi si Slovenija s tem prenosom znižala bonitetno oceno, zvišali bi se stroški financiranja in pa tudi poslabšali dostopi do finančnih trgov in s tem tudi znižala konkurenčnost. S tem, ko se zdaj trenutno hvali vladajoča vlada, da imamo tako dobre bonitetne ocene − ob takem prenosu lastništva in ob taki ustanovitvi demografskega sklada tudi bonitetne ocene ne bodo več tako dobre. Koncentracija vsega premoženja na enem mestu bi bila predvsem problematična z vidika upravljanja, smiselnosti in ustreznosti, varnosti in pa dolgoročne vzdržanosti pokojninskega sistema. Tretja stvar, ki je tudi zelo pomembna, je, da zakon ne predvideva nobenih novih virov, ki bi poleg kapitalskih naložb povečevali sredstva sklada in na daljši rok zagotavljali vire za sofinanciranja. Eden izmed predlogov je bil tudi, kar predlaga SAB, da se dajo namenska sredstva od vode. Mislim, da bi bilo o tem tudi smiselno v prihodnosti razmišljati. Naslednja stvar, ki je zelo neprimerna − predlog zakon predvideva tudi porabo sredstev za druge politike, kot so, če citiram ministra Ciglerja, ki pravi: » [[…]]da prvič v zgodovini dobimo sistemski, dolgoročen in vzdržen vir za vse te politike, ki naj bi jih demografski sklad naslavljal. To pomeni gradnjo vrtcev, domove za upokojence in pa stanovanja za mlade.« Mislim, da so vse te dodatne politike, kot so gradnja vrtcev, domov za upokojence in stanovanja za mlade, politike, ki jih mora država zagotavljat iz svojega proračuna, državnega proračuna, in da to nikakor ne sodi v demografski sklad. Demografski sklad je pač namenjen pokojninam. Pri tako majhnem premoženju, kot ga imamo, če damo za vse te politike, če bomo sofinancirali vse te stvari, nam ne bo ostalo za pokojnine praktično nič. Če govorimo tudi o samem upravljanju in nadzoru, je tudi vsekakor prevelik vpliv politike. In če samo še nekaj bistvenih pripomb poudarim, ki jih je poudaril KPK, da je netransparenten postopek priprave zakona. Besedilo predloga zakona je bilo namreč posredovano Ekonomsko-socialnemu svetu ter nobenemu drugemu deležniku, niti ni bilo dano v javno obravnavo. Mislim, da bi za tako pomemben zakon, kot je demografski sklad, bil potreben širši družbeni konsenz in bi morali biti vključeni vsi ključni deležniki. Sklad se bo preoblikoval iz SDH, vendar določenih pomembnih določb Zakona o SDH ne upošteva. Gre predvsem za ključne zadeve, to so tiste, ki so bile v SDH vnesene kot varovalke za krepitev neodvisnosti družbe, dosledno izogibanje nasprotnim interesom in pa nedovoljenim darilom, zagotavljanje transparentnosti delovanja in krepitev integritete tako SDH kot družb v njegovem upravljanju. Mislim, da je tu velik korak nazaj in da ta zakon nikakor ne prispeva k transparentnosti. Potem zakon tudi ne predvideva nadzora nad premoženjskim stanjem članov organa nadzora, kot je to urejal 62. člen Zakona o SDH. Nadzor nad premoženjskim stanjem bo komisija tako lahko izvajala zgolj nad poslovodnimi osebami sklada in družb, v katerih ima sklad večinski delež ali prevladujoč vpliv. Potem naslednja zelo kritična zadeva je tudi ta, da nikakršne prepovedi in omejitve za sklad in njegove zaposlene niso predvidene niti na področju sprejemanja daril. Skratka, KPK je dal veliko zelo pomembnih pripomb na stvari, ki so korak nazaj, ampak vlada vsega tega pač ne sliši in ni upoštevala nobene stvari pri tem zakonu, da bi poskrbela, da bi bil zakon sprejemljiv. Zaradi vsega tega, kar sem povedala, ta zakon nikakor ni primeren za nadaljnjo obravnavo in ga tudi ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima magistrica Elena Zavadlav Ušaj, za njo pa bo razpravljal Andrej Černigoj. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Prav lepo pozdravljeni vsi skupaj! Danes smo že večkrat slišali, da je pokojninski sistem takšen, kakršnega imamo v naši državi, nevzdržen. Nevzdržen je na eni strani zaradi daljšanja življenjske dobe in na drugi strani zaradi manjšanja rodnosti. To ni samo v naši državi problem, ampak je tudi v ostalih evropskih državah. To na eni strani vpliva seveda na zmanjšanje prihodkov in na povečevanje odhodkov na drugi strani. S tem se znižujejo javnofinančni izdatki iz pokojninske blagajne. Povedati je pa potrebno tudi, da je Slovenija ena izmed tistih držav z najhitrejše starajočim se številom prebivalstva. In sicer je bilo v letu 2019 s socialnimi prispevki pokritih nekoliko več kot 81 % pokojnin, ob koncu obdobja projekcij, to je v letu 2070, pa jih bo le še okoli 58 %. Ta velik razkorak procentov kaže na to, kolikšen upad se pričakuje v naslednjem obdobju in zato je bilo potrebno pridobiti neko rešitev. Danes imamo to rešitev pred seboj. Imamo Predlog zakona o nacionalnem demografskem skladu, ki bi sicer moral biti že do leta 2014 sprejet. In ta predlog izboljšuje financiranje upokojencev, financiranje pokojnin. S tem bi se tudi razbremenil državni proračun, kar pa ne pomeni, da s tem tudi rešujemo vse težave na področju pokojnin, ampak je to šele prvi korak, se pravi, da imamo zakon v prvem branju in hkrati tudi prvi korak sprememb na tem področju. Bistvo zakona je skoncentrirati na enem mestu vse naložbe države z nekaterimi specifičnimi izjemami, pri katerih mora lastništvo države obdržati Republika Slovenija, prihodke iz teh naložb pa nameniti predvsem za sedanje in prihodnje generacije upokojencev ter za izvajanje ukrepov družinske politike. Tako bodo vse naložbe države bolje upravljane, saj bodo vodene na enem samem mestu. Na podlagi tega predloga zakona bi prišlo do preoblikovanja SDH v novo družbo, to je v Nacionalni demografski sklad, pri katerem je lastništvo in upravljanje naložb Republike Slovenije skoncentrirano, kot sem že rekla, na enem mestu. Prenos vseh naložb iz tistih institucij, o katerih smo danes že večkrat poslušali in so v državni lasti, pripojitev nekaterih ter prenos premoženja ter pravic in obveznosti Družbe za upravljanje bank na Nacionalni demografski sklad. Bistvo pa je tudi, da je zagotovitev neodvisnosti in avtonomnosti nacionalnega demografskega sklada pri upravljanju naložb in določitev vsebin strategije upravljanja naložb sklada ter določitev namenskosti porabe premoženja sklada. To, kar se želi danes predstaviti, da je ta rešitev napačna, da gre v napačni smeri, ker se bo celotno premoženje države skoncentriralo na enem mestu in bi se s tem povečalo korupcijsko tveganje, morebitno znižanje bonitetne ocene, slabšanje upravljanja, to ne drži zaradi tega, ker so to le domneve. Imamo seveda pravna mnenja, ampak, kot sem že rekla, zakon je v prvem branju in se bo zakon še dopolnjeval skozi naslednje stopnje branja. Treba se je zavedati, da je vlada Janeza Janše naredila korak naprej na tem področju skupaj z ostalimi koalicijskimi partnerji, kar pomeni, da je zagrizla v to kislo jabolko in začela reševati stvari. Prišla je s predlogom, česar pa pretekle vlade niso naredile. Zato tudi sama podpiram ta predlog in tudi bom glasovala za njega. Bi pa rada poudarila pri tem, da ne morete potem na ta predlog zakona obešati še vse tisto vse, kar je bilo v preteklosti povedano. Da se ne splača živeti v naši državi − zakaj? Zaradi takšnega predloga ali zaradi razmer v naši državi? Jaz mislim, da v naši državi se splača živeti, saj se trudimo za to vsi skupaj, tudi tisti, ki smo danes v tem hramu demokracije, da nam bo boljše in da bomo tako mladim kot tudi starejšim priskrbeli boljše življenje. In mladi tudi vedo in so seznanjeni, da se lahko varčuje, ampak žal so plače v naši državi v povprečju na nekaterih mestih zelo nizke in se morajo mladi odločati in tehtati med svojimi naložbami, kam bodo v tisti zgodnji mladosti vlagali in kje bodo imeli dejansko največ potreb zadovoljenih v prvem letu osamosvajanja, če lahko tako rečemo. Zato jaz mislim, da je ta demografski sklad tudi njim v prid kot tudi vsem nam in naši državi. V nadaljevanju bi pa pozvala tudi opozicijo naj konkretno sodeluje zraven in se bo sigurno tudi ta predlog zakona skozi obravnavo zakona izboljšal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Černigoj, za njim pa bo razpravljal mag. Dejan Židan.
Spoštovani, gospod predsedujoči, hvala za besedo. V tem prostoru v cenjenem zboru, kjer je doma demokracija, sem poslušal sedaj že kar nekaj ur kolegice in kolege, kako bi bilo najboljše, če ostane pri tem, kot je sedaj, pri status quo, in se nič ne spremeni. Naj povem, cenjeni kolegi in kolegice, jaz sem se javil in kandidiral na volitvah z željo, da se stvari obrnejo na bolje. Jaz ne morem kupiti odgovora »ne, tu se ne da nič narediti, ta pot je napačna«. Jaz sem kandidiral tudi v Ilirski Bistrici zaradi tega, ker imam življenjsko voljo, življenjsko energijo, da zadeve spremenimo, spremenimo v pravo smer. Zdaj, ko sem mlajši, moram poskrbeti tudi za svoja zrelejša leta. Kdo bo poskrbel za mene, če sam ne? Gremo naprej. Včasih je potrebno za prihodnost in razvoj narediti korak naprej in ta predlog, predlog Zakona o nacionalnem demografskem skladu, je po mojem mnenju korak v pravo smer. Še eno tako anekdoto iz otroštva bi vam rad povedal. Otrok, ki ne zna voziti kolesa, ampak ima neverjetno voljo, da bi rad speljal, ob tem pa vzame tudi v zakup, da včasih pade, se včasih tudi poškoduje, ampak končni rezultat je, da otrok zna peljati kolo celo življenje. Zaradi tega sem se tudi jaz sam odločil za poklic politika, ker verjamem, da lahko veliko dobrega naredimo, ampak ne z odgovori »ne«, ampak z iskanjem odgovorov »kako, da«. Poglejte, kar se tiče te teme, demografske spremembe izzivajo naš družbeni in kulturni red ter spreminjajo naše sobivanje. Vse manj je mladih ljudi, takih, kot sem jaz, in še mlajših, vse več je pa starejših. To pomeni veliki pritisk, česar se vsi zavedamo v tej dvorani, na medgeneracijsko solidarnost. Življenjska doba prebivalstva se zvišuje, ker kaže na izboljšanje življenjskega standarda prebivalstva in napredek medicine. V dolgoživi družbi prihodnosti se bodo spremenile tudi potrebe ljudi, njihovih družin. Ustvarjati želimo možnosti za kakovostno življenje vseh generacij in dostojanstveno staranje. To zahteva usklajeno prilagoditev ukrepov na področju trga dela, vseživljenjskega učenja, zdravstva, dolgotrajne oskrbe, socialnega varstva, bivalnega okolja, kar tudi na drugih področjih, na primer demografskemu skladu. Zelo me veseli, da je v preteklosti prav minister Nove Slovenije – krščanski demokrati povedal, da če bo ta Predlog zakona o nacionalnem demografskem skladu sprejet, se prvič v zgodovini predvideva sistemski dolgoročen in vzdržen vir demografske politike. Jaz se ne slepim, da bo ta demografski sklad odgovoril, ponudil vse rešitve na vse težave, ampak kot sem že na začetku rekel, jaz mislim, da to je korak v pravo smer. Tukaj bi rad opomnil tudi moje cenjene kolegice in kolege, da je minister Nove Slovenije gospod Janez Cigler Kralj spomnil, da proračun vsako leto zagotavlja sredstva za pokrivanja primanjkljaja v pokojninski blagajni. Največ je prispeval leta 2013, mislim da tam okoli milijardo 600 milijonov, sedaj pa mislim, da v letošnjem letu malo več kot milijardo evrov, to se pravi tretjino prihodkov iz pokojninske blagajne. Naj povem, da trendi za Slovenijo niso najbolj obetajoči. Za Slovenijo velja v državah članicah Evropske unije, da bodo demografske spremembe imele zelo negativen učinek na javne finance. Mi vemo, vsi vemo tukaj v dvorani, da prve simulacije nam kažejo, da se bo v Sloveniji do leta, mislim da 2065−2070, povečalo iz 22 odstotkov BDP na 28,2 odstotka BDP. Več bodo plačevali državljani znotraj Evropske unije samo na Malti oziroma v Luksemburgu. Imam še pripravljenih ogromno podatkov. Mi vemo, da se bo tudi struktura prebivalstva zelo spremenila, da bo razmerje med upokojenci in zavarovanci zelo zelo negativno in ne mladim v korist. Ampak mogoče bi se ustavil samo še na par zadevah. V Predlogu zakona o nacionalnem demografskem skladu je cilj na enem mestu združiti vse naložbe države. Z nekaj izjemami, ki so že bile omenjene v preteklih razpravah, bomo skupaj združili nek portfolio, vreden nekaj manj kot 9 milijarde evrov. Se pravi, sklad naj bi bil pri upravljanju naložb neodvisen in avtonomen. Kar pa mene kot mladega človeka, mladega poslanca zelo veseli, je, da Predlog zakona o nacionalnem demografskem skladu ni samo domena starejših, ampak se bo upoštevalo tudi mlade. Zato me zelo veseli struktura nadzornega sveta. Po mojem vedenju mora biti sklad namenjen starejši in mlajši populaciji državljank in državljanov Republike Slovenije. Člana nadzornega sveta bosta zato predlagala tudi Zveza upokojencev Slovenije na eni strani in Mladinski svet Slovenije na drugi strani. Lahko se še tako trudimo, vendar brez večanja mlajše populacije v naši domovini bomo težko reševali pokojninsko blagajno. Kot sem že na začetku omenil, jaz mislim, da je ta predlog, Predlog zakona o nacionalnem demografskem skladu, korak v pravo smer. Ta rešitev ne bo v celoti rešila tega problema, ampak je to začetek. Zato bom tudi predlog zakona z največjim veseljem podprl in upam, da boste to naredili, cenjeni kolegi in kolegice, tudi vi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan, za njim pa bo dobil besedo mag. Dušan Verbič. Izvolite
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, predstavniki Vlade, lepo pozdravljeni! Danes se pogovarjamo o resni zadevi in meni je všeč, da se pogovarjamo nekoliko bolj odkrito, kot je tu običajno, pa ne z nekimi pogledi, kaj je bilo pred tisoč leti nazaj, koga smo kurili, koga pa ne, ampak kaj naredimo za naprej. Naša dolžnost je, da naredimo vse, da bodo sedanji upokojenci in prihodnji upokojenci varni v svojem tretjem življenjskem obdobju. Težava, ko gledamo za naprej, je seveda, da delamo s projekcijami, ki bodo vzdržale ali pa tudi ne. Saj v resnici mi govorimo, ko govorimo o demografskem skladu, govorimo o demografski luknji, ki bo po projekcijah nekaj čez 15 let in bo trajala 50 let. Za to obdobje moramo pač privarčevati en kup denarja, da ne bodo pod vprašajem pokojnine takratnih upokojencev. Ko se pogovarjamo o demografskem skladu, je vprašanje, ki je zame vseprisotno, kje najti vire, da ga čim bolj napolnimo, da ga bomo takrat, ko ga bo potrebno črpati, lahko črpali. Kje najti ta denar? En odgovor je že dosti jasen, pogledamo, koliko imamo državnega premoženja, in smo vsi žalostni, zakaj pred 30 leti, ko je šla privatizacija, enostavno ni ves denar šel v pokojnine oziroma v demografske sklade, da bi bil namenjen pokojninam. Ampak to je bilo nekoč, tega ne moramo več narediti. Vprašanje pa je, kaj narediti – mislim, da je še 12 milijard ali koliko premoženja −, da bo večina denarja, ki ga ta podjetja ustvarijo v obliki dobička ali vsaj pomemben del, na razpolago za demografski sklad. To je prvo vprašanje, na katerega je potrebno odgovoriti in na to se skuša odgovarjati pri različnih demografskih skladih. Danes poslušamo drugo varianto, Socialni demokrati smo skupaj s partnerji predstavili pred nekaj tedni neki drugi pogled. Potem naslednje vprašanje pa je, ali imamo mi mogoče kje tisto, kar imajo nekatere države, ki so bolj uspešne na tem področju, in to je, kje so tisti naravni viri in kje so tista monopolna bogastva, da lahko del monopolne rente preusmerimo v demografski sklad. Žal slovenska država nima naftnih, plinskih polj ali česa podobnega, da bi lahko polnila pokojninsko blagajno podobno kot tiste države, ki to imajo, njim je bistveno lažje. Mi imamo, če tako mogoče rangiram, naravno bogastvo, če kaj izpustim, naj mi bo prosim oproščeno. Prvo naravno bogastvo je seveda voda. Mi veljamo za eno najbolj vodnatih držav na svetu, mi imamo v resnici kvalitetno, nadpovprečno kvalitetno pitno vodo, mineralno vodo, termalno vodo in vse ostalo. In potem je vprašanje, ali smo zadosti pogumni, da del koncesij od vode damo za demografski sklad. Po mojem mnenju bi bilo to potrebno, ker je to pač naravno bogastvo, ki ga imamo največ. Drugo pomembno naravno bogastvo je gozd. Vi, spoštovani poslanke in spoštovani poslanci, se spominjate, s kako težavo smo spremenili sistem upravljanja državnega gozda, ki ga imamo bistveno premalo, nekaj čez 20 %, ampak kljub vsemu ga je kar nekaj, s kakšno težavo smo spremenili upravljanje tako, da je postalo podobno temu, kar imajo na Bavarskem in drugod, ali po domače, da ni večina denarja ostala pri koncesionarjih, ampak da bistveno povečamo količino denarja na kubik, da ga namenimo za potrebe različnih delov slovenske države. Jaz mislim, da smo prišli nekje iz 10 milijonov na leto na skoraj 30 milijonov. Moja želja je vedno bila, da to naredimo na ta način, da bi ta dodatni denar bil na razpolago tudi za demografski sklad. Meni je jasno, da ne more biti vse na razpolago. Pravilno je, da gre 10, 14 milijonov za potrebna dela v vsem slovenskem gozdu, ne samo državnem, ampak kljub vsemu še vedno ostane 10, 15 milijonov, ki, po mojem, bi bilo koristno, da se preusmerijo v demografski sklad. Saj mogoče kdo reče, da 10, 15 milijonov na leto ni tako dosti, ampak v obdobju 10, 20 let pa govorimo že o 100, 200 milijonih. Zdaj ko tako naprej razmišljamo, vidimo, da nekih dodatnih naravnih bogastev, razen če ne gledamo na kvaliteten zrak, tudi svetlobo, veter in tako naprej, v resnici v Sloveniji več niti ne najdemo. A je možno obremeniti lepote Slovenije preko turizma? To je pogumno vprašanje, na katerega pa v tem trenutku sam niti nimam odgovora. Pri demografskem skladu se je torej vedno treba vprašati, ali najdemo še kake dodatne vire, ki so namenjeni upokojencem, samo upokojencem. Potem pa, spoštovane in spoštovani tisto, ampak jaz mislim, da tudi na tem področju verjetno ni razlike med koalicijo in opozicijo. Tudi sam se spominjam, kakor je moj kolega iz SMC govoril, kako se je v preteklosti poskušal demografski sklad v bistvu uresničiti, in tisti, ki imate dovolj poštenja, da to na glas poveste, boste verjetno tudi povedali, da Socialni demokrati bi bili pripravljeni takrat obe varianti sprejet. Bolj je bilo pomembno, da denar zapremo za 15 let in ga damo upokojencem na razpolago, ko ga bodo potrebovali, kot to, na kakšen način naj bo ta sklad sestavljen. Tisto, kar pa me, spoštovani predstavnik Vlade, spoštovana koalicija, pa izjemno bega pri tem demografskem skladu, je pa naslednje. To v resnici ni demografski sklad. To je sklad za upravljanje slovenskega premoženja, ni pa demografski sklad. Tega pa več ne razumem. Od tukaj naprej pa imamo čisto različna stališča. Kaj je osnova demografskega sklada, spoštovane gospe, spoštovani gospodje? Da se denar zaklene in takrat ko pride do demografske luknje, ki pa ni še sedaj prisotna, po projekcijah bo čez 15, mogoče čez 20 let, se ta denar odpre. In niti približno, kakor so nekateri že povedali, demografski sklad ne more rešiti vseh težav takrat, tudi če bo 5 milijard zbranih ali pa 7 milijard, ampak vsaj v nekem delu bo pa še vedno državni proračun obremenjen pa penzijska blagajna in podobno, ampak vsaj v nekem delu pomaga, da so pokojnine vsaj nekoliko bolj varne. Ampak potrebno ga je zapreti. Demografski sklad, ki se danes troši, ki se namerava takoj trošiti − to v resnici ni demografski sklad. Ima pomembne funkcije tako, kot so zapisali. Res je pomembno, da gradimo vrtce, pomembno je, da gradimo stanovanja, pomembno je, da gradimo domove za upokojence. Škoda, ker niste najpomembnejšega napisali, nujno je graditi manjkajoče bolnišnice in obnavljati trenutno zastarele. Vse to je pomembno, ampak to ni funkcija demografskega sklada. Funkcija demografskega sklada, dragi moji, ni družinska politika. Družinska politika je res pomembna, je ena temeljnih politik vsake države, vendar to ni demografski sklad. In če pogledate demografske sklade, kakorkoli jih imenujejo v nekaterih drugih državah, te inštitucije so namenjene varnim pokojninam. Pika. Še enkrat, da ponovim, so namenjene varnim pokojninam. Stanovanjsko problematiko rešujejo z drugimi skladi na drugačen način. Politike na drugih področjih rešujejo prav tako načrtno, sistematično, z zbiranjem denarja, vendar ne iz demografskega sklada. Zato to, kar ste naredili, ni demografski sklad, to ne bo reševalo težav upokojencev čez 15 let. S tem, da se pa zavedam nečesa, da smo kot politiki v neizmerno težki situaciji, in to je, kako sedaj sprejemati ukrepe, ki bodo svojo moč pokazali šele čez 15 let. Jaz vem, da politika ima to napako, da premalo strateško razmišlja, da razmišlja preveč od volitev do volitev. Prava demografska luknja pa ne bo takrat, ko bodo naslednje volitve. Prava demografska luknja bo takrat, ko marsikoga, ki danes tu sedi ali celo velike večine ljudi v tem državnem zboru, ne bo. In seveda je potem vprašanje, ali kljub temu, da se zavedamo, da nas več takrat tukaj ne bo, ali smo sprejemati resne in težke odločitve. Trenutna oblika demografskega sklada kaže da ne. Namreč ta trenutna oblika je takšna, da želimo takoj pokazati pa razdeliti denar, že po možnosti naslednje leto, in ga deliti naprej − legitimen interes, legitimne politike, vendar ne za demografski sklad. Jaz ne vem, kako to spremeniti, da bo iz tega, kar je sedaj pred nami, nastala pravi demografski sklad, ki bo imel tudi družbeni konsenz. Zakaj je potreben družbeni konsenz? Veste, ko se kakšne politike sprejemajo, je vedno vprašanje, ali si želijo te politike kot dolgožive narediti na več sestav nekega parlamenta ali pa do konca sestave nekega konkretnega parlamenta, konkretne koalicije, da potem pride druga in obrne vse na glavo. Jaz mislim, da bi morala biti pri demografskem skladu politika dolgoživa, na daljše obdobje programirana. Ampak takšna politika, spoštovane in spoštovani, lahko preživi samo v primeru, če je prisoten družbeni konsenz, da torej sprememba sestave Državnega zbora ne vpliva na to, da se išče neka nova, drugačna, boljša ali pa slabša rešitev. Tega danes ni prisotnega. In seveda idealno bi bilo, ampak ne vem, če to zmorete, da bi zakon umaknili pa dali še mogoče mesec, dva, tri časa, da se uskladimo vsi skupaj, pa ne samo znotraj politike. Ta sklad v resnici je najmanj potreben politike. Na tem skladu bi v resnici moralo pisati na veliko, z rdečimi črkami: Politika prste stran, čim bolj stran! To je sklad, ki je namenjen mladi populaciji, to je sklad, ki je namenjen trenutno zaposlenim, ki bodo čez čas upokojenci, saj tudi mladi bodo čez čas upokojenci, ampak pred tem se še morajo zaposliti, in to je sklad, ki je namenjen tudi trenutnim upokojencem, ki bodo čez 15 let še vedno upokojenci. Kaj hočem povedati? To je tipični projekt, ki mora biti v globino usklajen s predstavniki mladih ljudi, mora biti v globino usklajen s predstavniki zaposlenih, torej sindikati, in s predstavniki upokojencev. Seveda, ko vprašam, ali je to tako, vsi razumemo, da gre za navadno retorično vprašanje. Tisto, kar pa se vprašam, pa je, kaj narediti, da bo to tako. Jaz vem, da imamo kot opozicija možnost nekega nadzora − sprašujemo, vlagamo poslanska vprašanja, dajemo predloge, ki večinoma niso sprejeti. Edini predlog, ki je bil sprejet, pa še to sem vam hvaležen, je bil, da smo pomagali invalidom oziroma družinam, ki imajo otroke s posebnimi potrebami, da jim je nekoliko lažje, ko so bolni. Večina ostalih predlogov tukaj ni sprejetih, tako da kot predstavnik opozicije imam zelo omejene možnosti, kaj naj naredim, da pridemo do neke dobre rešitve. Imam to možnost, da na vas apeliram. To sedaj počnem. In imam to možnost, da na vas apeliram. To sedaj počnem. In imam to možnost, da vas prosim: Prosim, dajte, ampak res dajte uskladiti s sindikalnimi centralami, dajte uskladiti s predstavniki upokojencev in dajte uskladiti s predstavniki mladih. To je enkratna priložnost. Pa veste, s tem pa tudi zaključujem, tako hudega nezaupanja do političnega razreda, to pa smo mi vsi tukaj − del političnega razreda, kot je trenutno prisotno v Sloveniji, verjetno še ni bilo v času moderne slovenske države. To je skupen problem politike. Jaz ga zaznavam, ko vidim, kaj me ljudje sprašujejo na cesti, kaj me sprašujejo preko teh modernih elektronskih medijev. Gre za veliko, gromozansko nezaupanje do politike. Ampak kako pa zaupanje v bistvu vsaj delno povrniti? A veste, spoštovane in spoštovane, da je pot neverjetno težka, neverjetno naporna. Ampak je ni možno doseči, če se vsaj ne poskusi s tistimi, ki so pomembni deležniki pri kakšni zadevi, dogovoriti, uskladiti in potem iti skupaj naprej. In tega tukaj pač ni bilo. Zato vas pozivam, ker je samo v vaših rokah, ni v rokah opozicije, mi lahko vsi in tako tudi verjetno bomo kliknili ta gumb, ki je pred nami, na njem piše minus, to pomeni, da smo proti, pa lahko vi rešitev demografskega sklada, ki ni demografski sklad, demografskega sklada, ki bi moral biti posledica družbenega konsenza, pa ni posledica družbenega konsenza, je samo posledica kazanja mišic, moči, mi smo pa res močni, ne samo da vas zapremo v občinske meje pa vam predpišemo, da obvezno morate imeti aplikacijo, če jo skušate prestopiti, mi vam lahko tudi vsilimo svojo obliko demografskega sklada, ampak nikamor ne boste prišli. Prišli boste točno tja, kot je povedal vaš minister, predsednik SMC, zaleteli se boste v zid. Problem pa je, ker zato trpi celotna Slovenija. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič, za njim pa bo razpravljal Miha Kordiš. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, podpredsednik. Prav lep pozdrav, državni sekretar s sodelavcem, kolegici in kolegi! Ravno moj spoštovani poslanec predhodnik me je spodbudil, da kot prvi stavek povem naslednje. Izrazil je »politiko stran«, glede na današnjo točko dnevnega reda. Ampak mislim, da zelo dobro ve, da se državno premoženje Republike Slovenije upravlja preko izvršilne veje oblasti in ta se pojavlja v vlogi, če temu lahko zelo preprosto rečem, lastnika in tu je vključena politika. In tisto, kar želim poudariti pri tem je, da je zelo pomembno, da se v tovrstnih aktivnostih, zadevah, odločitvah zagotovi pravšnje ravnovesje med upravljanjem in nadzorom. In tukaj, vsaj pri slednjem, ima Državni zbor eno od pomembnih in ključnih vlog, kajti v končni fazi v takih političnih razpravah, ki so nekako rahlo zavajajoče, se ne izpostavlja, da člane nadzornih svetov, ki upravljajo državno premoženje, imenuje ravno ta državni zbor. Ampak, se opravičujem, preprosto me je kar malce izzval. Zanimiva je bila dosedanja raznolika razprava, predvsem glede videnja upravljanje državnega premoženja v Republiki Sloveniji, predvsem s pogledom vnaprej. Seveda je bilo izpostavljeno v razpravi, ali slediti pri upravljanju premoženja sodobnim pristopom korporativnega upravljanja v pravem vsebinskem smislu ali pa nasprotje temu, kar je državno, naj se pusti v upravljanje po preživelem načinu gospodarjenja, ki se izkazuje, da ni bilo izključno v korist državljanov in državljank. Menim, da bi in v nadaljevanju naj današnja razprava sledila predvsem iskanju odgovorov na dve zame ključni vprašanji. Ali bo upravljanje državnega premoženja boljše, učinkovitejše, bolj pregledno in zgolj v interesu države in onemogočeno skritim poslom za interes posameznikov ali družb, kot smo bili priča, pa ne bom govoril o časovnici, tako v DUTB, Družbi za upravljanje državnih terjatev, kot tudi v SDH? In drugo vprašanje, ki je zame zelo ključno. Ali lahko ocenimo, da vsebina tega predloga zakona nekako sledi principu korporativnega upravljanja, o katerem tolikokrat govorimo, nanj opozarjamo in si ga tudi želimo? Kar se tiče samega zakona. Potrebno je kljub vsemu zelo jasno povedati, da Slovenija nima sklada po vzoru zavarovalniškega sistema, če temu lahko tako rečem, poznanega v tujini ali v tujih državah, kjer bi se denar oziroma premoženje za pokojnine nalagalo in plemenitilo, od česar bi imele korist tako sedanje kot tudi prihodnje generacije. Za razliko od nekaterih mojih spoštovanih predhodnih razpravljavcev imam, kar se tega zakona tiče, nekoliko drugačno stališče. Sam ocenjujem, da bistvo tega zakona, in to dajem na prvo mesto, je, da se upravljanje državnega premoženja v Republiki Sloveniji začne izvajati tako iz nadzorstvene kot tudi upravljavske funkcije zgolj in samo preko enega mesta, družbe, ki ima statusno obliko delniška družba. Ime ali naslov tega zakona pa menim, da ima zgolj vsebinski ali simbolni pomen. Ne bom danes v današnji razpravi komentiral izjav in sklicevanja na KPK in podobno, kar se tiče koruptivna tveganja, če se nekako upravljanje pojavi zgolj v eni zadevi, ampak v tem kontekstu moram vseeno povedati samo naslednji stavek. Če primerjamo, kako zadeve poslujejo v okviru ene družbe preko naših meja v globalnem gospodarskem sistemu, vodenju in upravljanju družb, ne glede na to, ali so to koncerni, ni pomembno, kakšne so pravnoorganizacijske oblike, v bistvu to ne drži. Govorim za privatni sektor. In kdo pravi, da v Republiki Sloveniji ni že skrajni čas, da se dobre prakse prenašajo tudi v slovenski sistem v delu upravljanja z državnim premoženjem . O tem bom v nadaljevanju še nekaj besed. Predlog zakona, če se malce bolj dotaknem, kajti v dosedanji razpravi je bilo bore malo razprave glede same vsebine, bolj nenaklonjenost vsebini zakona, ki je pogojeno v razpravi bilo, neposredno vezano tudi na sedanjo vlado, ampak o tem ne bom, ker mislim, da je priložnost na drugih mestih. Dejstvo je, da predlog zakona ohranja temeljni namen Zakona o Slovenskem državnem holdingu. Ti temeljni nameni so bili strukturirani v naslednjih ključnih elementih in jih bom vseeno nekaj navedel. Kot prvo, koncentrirano upravljanje strateških in pomembnih kapitalskih naložb države. V razpravi je moj poslanski kolega že navedel strategijo upravljanja državnega premoženja. Naslednja zadeva je upravljanje kapitalskih naložb skladno z smernicami dobre prakse korporativnega upravljanja, bolj malo v Sloveniji, več v tujini. Nadalje, zagotovitev ukrepov za krepitev integritete in odgovornosti ter omejevanja neposrednih političnih vplivov. In še zadnjo bi navedel, kar je bila dobra iztočnica ali dobra podlaga za delovanje SDH, se je pač nekako izrodilo v drugo smer v marsikaterih primerih, optimiziranje tveganj za korupcijo in preprečitev nasprotja interesov. To so po mojem mnenju nekako tisti elementi, postavke, ki jih je potrebno imeti tudi v tem zakonu o nacionalnem demografskem skladu. Seveda je že v naslovu predloga zakona »nacionalnem«, sama po sebi ta beseda zgovorno navaja, hkrati pa tudi naslavlja najširši krog neposrednih ali pa posrednih uporabnikov, lahko rečem, tudi upravičencev, katerim je namenjen ta zakon. Zato sem na stališču, da je zaželeno širše soglasje, seveda še posebno, če je možno, politično. Temu je tudi namenjen 48. člen predloga zakona. Več besed o tem 48. členu bom namenil v nadaljevanju. Kot rečeno, ta predlog zakona zadeva, se dotika, je namenjen vsem generacijam v Republiki Sloveniji. Zato je potrebno zagotavljati prihodke iz premoženja države, ki pa morajo biti upravljani predvsem na naslednji način – dosledno se mora izvajati preglednost, varnost in donosnost. Prepričan sem, da bo o tem še veliko politične razprave v nadaljnjih fazah zakonodajnega postopka, če bo v teh dneh sprejet sklep, da je ta predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Moram pa priznat, da je nekako in bom namenil nekaj besed nekaterim členom zakona, za katere imam tudi sam nekaj pomislekov in verjamem, da se bodo v nadaljnji fazi ali razpravi tudi odpravili. Kot prvo glede načela skrbnosti in odgovornosti, potrebno je še bolje definirati, zavezati organe sklada, da se ne bodo pojavljale slabe prakse iz upravljanja, predvsem kar sem uvodoma omenil, tako SDH kot DUTB. Nadalje, glede razpolaganja z naložbami, sam se sprašujem, ali so ti členi opredeljeni tako, da omogočajo optimalno upravljanje sklada v smeri dolgoročnosti, varnosti in donosnosti samih naložb. Menim, da ni dobra prevelika preohlapnost na nivoju zakona in da se podrobneje določene zadeve prepusti statutu delniške družbe, v tem primeru sklada seveda, in tudi internim pravilom ali pa kar samemu aktu upravljanja. Nadalje, stroški sklada oziroma provizije za upravljanja − menim, da je potrebno to bolj opredelit in imam pomislek, da vsakokratna vlada zgolj po svoji presoji to določa. To so zadeve, ki jih je najverjetneje potrebno še v neki razpravi, ki seveda vključuje tudi razne deležnike, vključno s politiko, tudi nasloviti. Ena od ključnih zadev, ko sem tudi že uvodoma omenil, je pa sestava nadzornega sveta. Uvodoma, kot rečeno, sem omenil tako imenovani nacionalni demografski sklad, beseda nacionalni, in ravno to najbolj opredeljuje oziroma je razvidno v tem členu, ki določa številčno strukturo sestave tega organa nadzora, v procesu upravljanja sklada, ki ga poznamo kot nadzorni svet. Z mojega vidika se pojavlja tukaj dve dilemi, in to sta naslednji, ali je število 11 članov nadzornega sveta preveč ali premalo in ali je imenovanje teh članov, kot je predlagano, optimalno glede na sam naslov zakona. Sam sem na stališču, da je nadzor upravljanja, ki ga izvaja in se izvaja skladno z zakonskimi pristojnostmi nadzornega sveta, da za to ni odločilno veliko število ali samo število članov, kajti tu se lahko pojavijo, in v preteklosti smo se soočili, težave pri odločanju, sploh če se v ospredju politične in ne poslovne interese zagovarja same družbe, v tem primeru sklada. Kot znano, ni pravilo, vendar praksa kaže naslednje, če govorim za Slovenijo, v družbah, ki so v državni lasti in so tako imenovana politična kadrovanja, nikoli ni na prvem mestu interes same družbe, v tem primeru delniške družbe, ki se jo nadzira, temveč so drugi interesi, ki preprosto imajo prednost pred interesom same družbe. In če podredno rečem, to velja tudi za upravo. Zato je smiselno razmisliti glede števila članov nadzornega sveta, posledično ali podredno tudi uprave, in njihovega imenovanja, kajti zavedati se moramo, da je upravljanje in nadzor s tem, ko se preide z imenovanjem na posameznika, izključno v njihovi pristojnosti, saj preprosto korporativno upravljanje zahteva nek proces samostojnosti. In še kako pomembno je, katere osebe se imenuje na ta tako imenovana zelo odgovorna mesta nadzornega sveta sklada. To moram omeniti, ker je bila sploh pri SDH v marsikaterem primeru izredno slaba praksa, odgovornosti pa nobene, da ne bom govoril o DUTB kot enoosebni družbi. Menim, da je v tej razpravi potrebno na to opozoriti, kajti v nadaljevanju se moramo zavedati, kaj določa Zakon o gospodarskih družbah glede pristojnosti nadzornega sveta. Sočasno pa moramo imeti pred očmi, da bo temeljni akt sklada, v tem primeru delniške družbe, statut. In ta skupaj z internimi akti lahko vpliva na delo članov nadzornega sveta. To govorim v navezi s prej omenjenim, da ne bi člani nadzornega sveta in seveda tudi uprave v procesu nadzora in upravljanja sklada dajali prednost vsem drugim kot pa sami družbi, v tem primeru delniški družbi imenovanega sklada. Žal je vrsto let taka praksa v Sloveniji, da so prisotna politična kadrovanja, in je odraz, da je veliko besed o korporativnem upravljanju, dejanska slika pa je popolnoma drugačna. Tudi v drugih državah je prisotno politično ali strankarsko kadrovanje, vendar imenovani v organih vodenja in nadzora ne dajejo prioritete politiki ali stranki, temveč podjetjem in zelo uspešno zasledujejo interese lastnikov o varnosti naložb državne lastnine in podobno. Zato bom lahko vseeno rekel, da v tujini korporativno upravljanje z državno lastnino deluje dobro v državah z razvito demokracijo. Žal je to realnost. Zdaj na koncu lahko napovem, da bom ta predlog zakona podprl, ker menim, da je primeren za nadaljnjo obravnavo v tej prvi fazi. Bodo pa prav gotovo na to temo še zanimive razprave predvsem v smeri obeh, uvodoma postavljenih, vprašanj. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Besed ima Miha Kordiš, za njim pa bo razpravljal Predrag Bakovič. Izvolite.
Predlagana ideja demografskega sklada, kot jo vidi vlada Janeza Janše, ima točno enak problem, kot predhodnica tega demografskega sklada, Slovenski državni holding. Da ne gre za sklad, ki bi smiselno in smotrno upravljal z državnim premoženjem, na tak način razvijal temeljno gospodarsko infrastrukturo v državi in državljane opremil s kakovostno, uspešno, učinkovito gospodarsko hrbtenico, ampak gre, najbolj direktno rečeno, za korito. Korito, nad katerim se bodo, tako v primeru demografskega sklada kot so se v primeru SDH, mastili raznorazni nastavljenci, birokrati, uradniki na visokih plačah, pa naj so imeli slovenska imena in priimke ali pa so bili uvoženi iz tujine. A neko korito za dobro plačane službice je celo manj problematično od drugega temeljnega razloga, zakaj je bil vzpostavljen Slovenski državni holding oziroma bi se sedaj vzpostavil demografski sklad − da se javno premoženje privatizira. Da se to, kar je sedaj v državni oziroma po mojem pojmovanju v druženi lasti, ki pripada vsem državljankam in državljanom, spravi pod okrilje zasebnega kapitala. To samo dejstvo je tisto, ki podčrtuje, zakaj je vsem idejam o demografskem skladu po kroju Janeza Janše potrebno odločno nasprotovati. Da so v postopkih privatizacije pobira provizije in obnaša kot kriminalna tolpa, je še manjši problem v primerjavi s tem, da se za nekaj naslednjih generacij zavozi gospodarsko hrbtenico v tej državi, kolikor je je v javni lasti sploh še ostalo. Pogovarjamo se o slabih desetih milijardah premoženja − premalo, pa vendarle še vedno zelo zajeten delež −, da obvarujemo vsaj tisto, kar ni bilo prodano, sprivatizirano, v osnovi pa zakockano. Vemo, kaj je taka privatizacija potegnila za seboj. Najprej, prvo kot prvo nekaj takega kot čista privatizacija sploh ne obstaja. To so vedno mutni posli. Pa še ti mutni posli so manj problematični v primerjavi s tem, da po navadi novi lastniki, zasebni lastniki, tudi špekulativni skladi niti ne kakšni strateški partnerji, kot jih vladajoča oblast rada prodaja, porežejo delovna mesta, ukinja razvojne oddelke, zaprejo določene proizvodnje linije, pa čeprav gre za rentabilna podjetja. Tak je bil, recimo, primer Heliosa, ki ga je kupil takrat avstrijski Ring, čez nekaj let ga je preprodal naprej, vmes je pa ukinil nekaj 100 delovnih mest, pa je šlo za rentabilno podjetje. Če o Novi Kreditni banki Maribor niti ne začnem, ki je bila prodana za male pare, pred tem na veliko dokapitalizirana in zalita z državnim denarjem, tako da si je kupec ameriški špekulativni sklad Apollo praktično nemudoma povrnil kupnino. To, kar je dobil v roke, je bilo vredno več od tega, kar je sam plačal. In nadaljevanje te uničujoče politike se bo seveda še stopnjevalo, če se državno premoženje umesti pod tak demografski sklad, kot ga predlaga vlada Janeza Janše. Nasploh bi bilo potrebno upravljanje državnega, torej javnega, našega skupnega premoženja in varne starosti, torej polnjenje pokojninske blagajne, dolgotrajne oskrbe, gradnje domov za starejše in tako naprej, razločiti. Prvi indic, zakaj je to dvoje potrebno razločiti, lahko najdemo v tem, da luknja v pokojninski blagajni, ki jo financira država v višini ene milijarde evrov, že sedaj daleč daleč presega to, česar si lahko nadejamo iz dobičkov demografskega sklada. Hkrati ta luknja ni nastala zaradi ne vem kakšne demografske luknje ali premajhnega števila delovnih mest ali karkoli podobnega, mogoče premajhnega naraščaja, kot bi nas rada prepričala vladajoča politika, ampak se je porodila sredi 90. let, ko se je oblast odločila, da bo zrezala prispevno stopnjo v pokojninsko blagajno za delodajalce za skorajda polovico. Od takrat do danes je v pokojninski blagajni prišlo do več kot 10 milijard evrov težkega izpada. Advokati takratnega reza v prispevke za pokojninsko blagajno so se sklicevali na razbremenitev gospodarstva, dajmo kapitalu dihati, da bo lahko vzpostavljal nova delovna mesta, da bo lahko vlagal v razvoj in ne vem kaj še vse. Nič od tega se ni realiziralo. Takratni rez v prispevke je bil nadomeščen z davkom na izplačane plače v višini 70 odstotkov teh prispevkov, ki so poprej polnili pokojninsko blagajno, nekaj let zatem pod Bajukom pa je bil tudi ta davek ukinjen. Kje so vsa ta delovna mesta, kje je vsa ta silni razvoj? Jih ni. Razliko je zasebni kapital prelil v lastne žepe, v davčne oaze, v kopičenje nepremičnin in personalni luksuz. Točno to lahko pričakujemo, da se bo dogajalo tudi v bodoče. Zapustil pa nam je več kot 10 milijard evrov težko luknjo v pokojninski blagajni, ki jo sedaj rešuje država z vsakokratnim proračunom, kot sem že omenil, eno milijardo se giblje trenutni transfer. Seveda v naslednjih nekaj letih lahko pričakujemo, da se bo ta transfer še zvišal, ker bo prišlo do izpada prispevkov v razmerah socialne in gospodarske krize. Da to luknjo zakrpamo, da sprostimo sredstva v državnemu proračunu, ki jih nato država lahko smiselno investira v družbene podsisteme in v družbeni razvoj, v šole, v bolnišnice in tako naprej, je samo ena rešitev za ta problem, in to je, da se spet dvigne prispevke za pokojninsko blagajno za delodajalce. To je edina pravična rešitev. Je rešitev, ki nam tehnično binglja pred nosom, ampak vladajoča politika se tega otepa kot hudič križa. Raje išče tisoč in en izgovor in tisoč in en drug način, recimo demografski sklad, ki naj bi napolnil pokojninsko blagajno, zato da je sredstev dovolj za izplačilo pokojnin, mizerne, kot te pokojnine sploh so, kakor pa da bi naredil to, kar mora. Da bi vzel tam, kjer je, pri bogatih, pri kapitalu, in usmeril ta presežna sredstva tja, kjer jih družba, niti ne samo država, družba potrebuje, to je v pokojninsko blagajno. Za začetek pravzaprav sploh težko govorimo o dvigu prispevne stopnje za delodajalce. Natančneje bi bilo reči izenačenje prispevne stopnje delodajalcev z delavci, ker posamezni zaposleni delavec še zmeraj plačuje več kot 15 odstotkov prispevka od svoje plače v pokojninsko blagajno, prispevek delodajalca je za polovico nižji. Kako je to pošteno? Ni pošteno. Prav zato je bila ena izmed pobud Levice – še vedno ta pobuda velja in je bila zapisana v letu 2018 tudi v točke sodelovanja med Levico in takratno Vlado Marjana Šarca −, da se začne s postopkom izenačevanja prispevnih stopenj med delavci in med delodajalci. Če bi se to začelo realizirat, bi prišli v roku štirih let do 3,2-odstotnega dviga v odstotnih točkah za delodajalce in do leta 2024 pridobili dodatnih 400 milijonov evrov za kritje primanjkljaja pokojninske blagajne. To je več kot dvakrat toliko, kot se lahko nadejamo prispevka iz demografskega sklada čez 20 let, kaj šele takoj. In tu bi dejansko prišlo do 400 milijonov evrov čistega neto prihodka države, ki v tem trenutku ne obstaja, in ne zgolj predajanje premoženja iz levega v desni žep ali iz desnega v levi žep, saj je navsezadnje vseeno. Skratka, vprašanje pokojnin. Vprašanje penzijske blagajne se reši na en in en sam način, to je, da se dvigne prispevno stopnjo za delodajalce. Pika, konec. To mora biti hrbtenica solidarnega zagotavljanja pokojnin. Trenutno pa seveda je to eden izmed premnogih davčnih odpustkov za bogate in za kapital v tej državi, ki se nikakor ne prevaja v razvoj in eksplozijo gospodarske aktivnosti in ne vem kaj še vse, ampak v luksuzne avtomobile, luksuzne počitnice, polnjene tujih računov na Kajmanskih otokih in podobne zgodbe. Določen del tega denarja najbrž konča tudi v mrežah posameznih političnih strank, recimo SDS, saj smo videli, kako je bilo z nabavami zaščitne opreme, mask, respiratorjev in tako naprej, kjer je vlada zelo jasno hranila in nahranila svoje z večmilijonskimi, tudi večdesetmilijonskimi posli. Tukaj pa se pogovarjamo o demografskem skladu, ki bo upravljal s skorajda desetimi milijardami našega premoženja, hkrati pa se mu bo dalo praktično proste roke, da bo sprivatiziral tudi taka podjetja, kot je recimo Krka, tudi taka nosilna podjetja slovenskega gospodarstva bodo up for grabs za razno razne predatorske sklade. Kako zelo je to profitni motiv, ki naj poganja gospodarstvo, tudi gospodarstvo v javni lasti, problematičen, lahko vidimo na primeru Pošte Slovenije, ki je država ne obravnava kot univerzalni poštni servis za vse državljanke in državljane, ampak kot navadno kapitalistično firmo, ki naj prinese 8 % donosnost. Posledica − v zadnjih nekaj letih management pošte grobo pritiska za zapiranje mreže poslovalnic, jih nadomešča z outsourcanimi storitvami; v pošti prihaja do pravega pravcatega delavskega upora. Organiziral se je radikalni sindikat, odšel na stavko, spravil skozi splošno mobilizacijo poštarjev, pred kratkim smo celo v Državnem zboru obravnavali njihov zakon, ki ga je poštarski sindikat vložil s podpisi državljank in državljanov v obravnavo, ravno da zaščiti poštne storitve pred zapiranjem teh malih poslovalnic. To se zgodi, če država s podjetji, ki bi morala zasledovati družbene cilje, to je ustvarjanje delovnih mest, zaščita okolja, razvoj lokalnih skupnosti in tako naprej, rokuje kot z nekimi molznimi kravami, ki jih je potrebno iztisniti za maksimalni dobiček. Od kje ta maksimalni dobiček pride, pa tako vemo. Na račun brcanja zaposlenih namesto nagrajevanja zaposlenih, na račun opustošenja okolja namesto zelene regeneracije in družbene prenove pa seveda tudi na račun pustošenja lokalnih skupnosti. Prav pošte so dober primer tega pustošenja, ko se zapira poslovalnice, ki jih najbolj potrebujejo najbolj ranljive skupine, to so starejši, ki so tudi najmanj navajeni uporabe digitalnih storitev. Pa je to eno podjetje, koliko jih je v tej masi desetih milijard evrov, ki lahko utrpijo nepopravljivo škodo pred nadaljnjim stopnjevanjem kapitalistične logike. In do tega stopnjevanja bo prišlo, posredno ali neposredno. Kar potrebujemo pri upravljanju državnega premoženja je ravno nasprotno od tega, kar počne vlada Janeza Janše, navsezadnje tudi diametralno nasprotno od tega, kar so počele pretekle vlade. Namesto diktature v podjetjih, ki je pogosto še hujša od diktature, ki jo imamo ravnokar v celi državi, kjer je tam capo di banda manager, katerega beseda je prva, je zadnja, je alfa in omega, običajni delavec na minimalni plači naj se gre pa solit. Namesto tega potrebujemo demokracijo v podjetjih, saj podjetja ustvarjajo vsi, ki v njih delajo. Podjetja niso zgolj managerji ali v primeru zasebnega sektorja njihovi lastniki. Vsa vrednost, ki prihaja, ki jo podjetja ustvarjajo, prihaja iz dela. In kdo največ te vrednosti doprinese, če ne ravno delovni kolektiv? In prišli smo do točke, ko se ni več dovolj zgolj pogovarjati o demokraciji v državi, kričati in histerično skakati po mizah, češ kako nam vlada Janeza Janše ruši demokracijo. Ja, res to počne, ampak v podjetjih delavci 8 ur na dan, vsakič, ko gredo na šiht − pa kakšnih 8 ur na dan, že desetletja ni več samo 8-urni delavnik −, te demokracije sploh ne poznajo več, pa na delovnem mestu prebijejo tretjino ali več svojega življenja. Namesto demografskega sklada, ki je v resnici korito za privatizacijo po prijateljskih linijah Janeza Janše, potrebujemo planski sklad za usmerjanje tega družbenega gospodarstva, planski sklad, v katerem sodelujejo tudi delavski sveti, ne delovni kolektivi, neposredno. In to je scenarij za to, da se naša skupna gospodarska imovina zavaruje pred plenilskimi skladi in privatizacijo, da se razvija še naprej, da se ta blaginja preliva na celotno družbo, navsezadnje, da se v gospodarstvu izvede tudi planski, načrtni in namenski zeleni obrat. Trg in zasebni kapital oziroma tudi javna podjetja, vodena na način zasebnega kapitala, tega zelenega obrata sama od sebe niso sposobna. Njihovo vodilo je dobiček. Delavsko gospodarstvo z delavsko demokracijo pa prvenstveno zasleduje neko drugo vodilo. To vodilo je blaginja za vse. In ta družba, ki jo opisujem, in ta razvojni model, ki ga opisujem, je poznan tudi pod imenom socializem.
Hvala lepa. Besedo ima Predrag Baković, naslednji pa bo na vrsti mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Demografski sklad je pravzaprav agenda vsakokratne politike in glede na to, da spremljam to temo že kar nekaj časa, tudi še prej, ko nisem sedel v tem zboru, počasi dobiva že, bom rekel, brado in vsi vemo, da je to pravzaprav izjemno pomembno področje, ki bo imelo dolgoročen vpliv na kvaliteto življenja. Seveda, vsi vemo, kako je z demografsko sliko pri nas in kako postajamo in smo postali starajoča se družba. Zato je toliko bolj pomembno, ko se odločevalci nekako pripravljamo na ta postopek sprejema takšnega pomembnega zakona, da se poleg vse materije, ki jo dobimo na klop, seznanimo tudi z ostalimi stvarmi, ki osvetljujejo področje tudi iz drugih vidikov. In poleg tega so pomembni stališča in pripombe zlasti tistih inštitucij, organov ali posameznikov, ki varujejo našo družbo pred škodljivimi posledicami. Seveda je tudi treba poznati področje, stališča in pripombe tistih, ki to področje dobro poznajo. In za ta zakon, ki je pred nami, lahko povem, da pravzaprav na nek način pri meni, ko sem se seznanjal z njim, vzbuja kar nekaj resnih pomislekov tako glede mešanja lastninske in upravljavske vloge, nejasno opredeljenih ciljev, izčrpavanja sredstev v skladu za tekočo porabo in velikega znižanja visokih standardov, ki so nekako zahtevani za upravljanje v državnih podjetjih. To pravzaprav na nek način pravi tudi Komisija za preprečevanje korupcije oziroma KPK, ki pravi, da ne sledi načelom skrbnosti in odgovornosti, neodvisnosti in preglednosti, ne zagotavlja krepitve odgovornosti integritete ter omejevanja tveganj za nastanek korupcije in nasprotja interesov, ne vzpostavlja okvira za nepolitično delovanje in s tem pogojev za neodvisnosti nacionalnega demografskega sklada. Tudi za sam postopek priprave zakona pravijo, da je ne transparenten, ker je bil posredovan zgolj Ekonomsko-socialnemu svetu. Izpuščene so bile pomembne varovalke glede dolžnosti vzpostavitve pooblaščencev za skladno poslovanje in integriteto. Potem ne predvideva nadzora nad nepremičninskim stanjem članov organov nadzora, kot je to urejal Zakon o Slovenskem državnem holdingu in tako naprej. Nekako predstavlja odmik od ustreznega zaznavanja in upravljanja že vrsto let prepoznanih korupcijskih tveganj v družbi s kapitalsko naložbo države in ne prispeva k krepitvi integritete in preprečevanju korupcije. Tako na kratko sem strnil tisto, kar pravi KPK. In seveda se je treba ob teh pripombah zamisliti in se vprašati, ali gremo v pravo smer ali pa morda je treba te stvari korenito spremeniti in obrniti. Podobno pravi tudi Združenje nadzornikov Slovenije, ki pravi, da predlog tega zakona nekako spreminja trenutno uveljavljen sistem upravljanja družb s kapitalsko naložbo države in da ne predvideva ustanovitev demografskega sklada kot neodvisnega, avtonomnega rezervnega sklada, temveč uvaja podlago za vzpostavitev novega centraliziranega krovnega upravljanja državnega premoženja, in da bi moral biti predlog zakona usmerjen tako, da zasleduje standarde upravljanja, ki veljajo za banke in zavarovalnice. Predlog tudi opušča institute preglednega in učinkovitega upravljanja, kot so kadrovski postopek in kriteriji za imenovanje članov. Tako da nekako lahko rečem, da ta zakon ne zagotavlja nekih novih virov, temveč se ga dela povsem odvisnega od dobičkov državnih podjetij in prihodkov od njihove privatizacije in, kot že rečeno, predvideva tudi izčrpavanje sklada za namene, ki nimajo zveze s pokojninskim sistemom. Če je toliko nekih pomislekov, bom rekel iz strani, pa to niso edini, saj tega je še več, in če se spomnim primerjave med predlogom, ki smo ga v proceduro vložili pred kratkim in danes, pravzaprav moram reči, da je ta verzija slabša od tiste, ki smo jo pripravili mi. In ta dejstva, na katera sem pač opozoril in opozarjam tudi sedaj, je bistveno, da če že delamo tak demografski sklad, moramo na nek način oblikovati ločen neodvisen in transparenten sklad in hkrati opredeliti tudi jasen cilj, na kakšen način bomo krepili to pokojninsko blagajno in seveda tudi kakšna bo ta primerna struktura premoženja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik, za njim pa bo razpravljal Vojko Starović. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Kolegic, kolegi! Pred nami je Predlog zakona o ustanovitvi nacionalnega demografskega sklada. Ne moremo mimo dejstva, da je zakonodaja že nekako dala neko zavezo, da se naj bi demografski sklad v Sloveniji ustanovil že v letu 2013. Žal takratna vlada tega ni realizirala, potem je prišlo še do Zakona o Slovenskem državnem holdingu, kjer je pa potem tudi eden izmed členov tega zakona zavezoval vedno obstoječo vlado ali ministrstvo za ustanovitev demografskega sklada najkasneje do konca leta 2015, tudi to se ni zgodilo. Danes smo leta 2020, od zadnjega roka, ko bi moral biti ustanovljen demografski sklad, je minilo torej že več kot 5 let. Ve se, katere vlade so bile na oblasti, in verjetno tudi same stranke verjetno najbolj vedo, zaradi česa do te ustanovitve demografskega sklada ni prišlo. Ena izmed prioritet te vlade, te koalicije je že tudi v sami koalicijski pogodbi, da se bo demografski sklad ustanovil. Dejstvo je, da je ta vlada začela svoj mandat v mesecu marcu, ob tem da ima na hrbtu še pandemijo covid, ji je uspela tudi ta zaveza iz te koalicijske pogodbe, torej ustanovitev demografskega sklada. Demografski sklad je pomemben. Pomemben je za to, da se razbremeni pokojninska blagajna. In dejstvo je, da je demografija v Sloveniji sigurno ena izmed najslabših v Evropi. Slovenija ima pokojninski sistem, ki je verjetno eden izmed bolj solidarnih v Evropi in svetu in ga tudi ocenjevalci pokojninskih sistemov ocenjujejo kot pozitivnega. Največje tveganje, največjo nevarnost, ki jo vidijo za slovenski demografski sklad, je pa seveda neugodna demografska struktura. Staranje prebivalstva je eno izmed najvišjih v Evropi in dejansko tudi napovedi za prihodnost niso najbolj pozitivne. In zato je pač naloga vlade, da poskrbi in da ohranja pokojninski sistem stabilen. Stabilen pokojninski sistem − stabilna pokojninska blagajna. Eden izmed teh dejavnikov je seveda tudi ustanovitev tega sklada in poskrbeti za dodaten vir financiranja za dodatno okrepitev pokojninske blagajne in na drugi strani za razbremenitev javnih financ. Danes vsi vemo, da je odvisno, kakšna je gospodarska klima v Evropi, kakšna je gospodarska klima v Sloveniji. Slabša gospodarska klima je, višji je pritisk na proračun in pa na pokojninsko blagajno. Jaz sem prepričan, da ta je zakon pripravljen v pravi smeri. Dejstvo je, da gre za prvo branje zakona. V Državnem zboru sledijo še postopki na matičnem delovnem telesu in potem še en postopek kot plenarno zasedanje. Mi smo že uvodoma v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke povedali, da smo odprti za vse dobre predloge. Prepričan sem, da lahko zakon, ki je na mizi, s skupnimi močmi tako koalicije kot opozicije na koncu še izboljšamo. Spomnimo se samo leta 2012, priprave Zakona o Slovenskem državnem holdingu, zakona o slabi banki, ko sem jaz vedno dejal, da je bil tudi s pomočjo opozicije ta zakon nenazadnje potem izboljšan in kvalitetnejši. Kaj ta zakon prinaša? Prinaša precej sprememb. Jaz sem mnenja, da gre tukaj za korake v pozitivno smer. Eden izmed teh korakov je vsekakor, da se s tem zakonom združi upravljanje premoženja na enem mestu. To se mi zdi nujno potrebno. Danes vemo, da imamo kar nekaj inštitucij v Sloveniji, ki se s tem ukvarjajo. Kakšna je sedaj dejanska učinkovitost teh, pa lahko verjetno sodi vsak sam. Nedvomno pa je verjetno nesprejemljivo, da je prihajalo tudi do takšnih primerov, da sta dve podjetji, ki sta zadolženi za upravljanje državnega premoženja, na skupščini ene izmed družb glasovali različno. Jaz sem prepričan, da z novim načinom upravljanja, z združenjem na enem mestu, do teh zadev v prihodnosti ne bo več prišlo. Bistveni ali pomembnejši deli vidika predloga tega zakona je tudi akumulacija premoženja, ki se akumulira v naslednjih letih s sprejetjem tega zakona. Dejstvo je, da ta zakon opredeljuje, na kakšen način se bodo razdeljevala dividende v podjetjih, ki so v upravljanju oziroma v lasti tega sklada, to pomeni, da se jih bo 40 % vplačalo za tekoče zadeve ZPIZ, 40 % za akumulacijo premoženja sklada, po 10 % za izgradnjo namenskih nepremičnin za starejše in pa 10 % za ukrepe družinske politike. To pomeni precej razpršeno zadevo z minimalnimi stopnjami tveganja in tudi z razpršitvijo dividend na vsa področja, ki naj bi jih nekako ta demografski sklad pokrival. Poseben segment so tudi kupnine od prodaje domačih naložb, in sicer sklad te prodajne kupnine uporabi 40 % za vplačila v ZPIZ, 60 % pa za akumulacijo premoženja sklada. Jaz sem osebnega mnenja, da takšen sistem, takšen model, takšni koeficienti razdelitve so ustrezni in da bodo pripomogli k učinkovitejšemu upravljanju in pa nenazadnje, bi rekel, tudi enemu izmed ključnih ciljev. To pomeni, da se razbremeni in vzpostavi na nek način stabilna pokojninska blagajna. Jaz sem prepričan, da z demografskim skladom vsekakor ne bomo rešili pokojninske blagajne, da je nujno potrebna tudi pred nami pokojninska reforma. Jaz sem prepričan, da moramo pogledati tudi korak naprej. Jaz sem mnenja, da pokojninsko blagajno lahko povečamo izključno z višjimi prihodki v njo. Višje prihodke v pokojninsko blagajno pa lahko ustvarimo izključno samo z višjim številom delovnih mest. To pomeni delovna mesta, nova, odpirajo višje prihodke v pokojninsko blagajno. Jaz sem prepričan, da sta za ustreznost delovanja pokojninske blagajne in pa za stabilnost pokojninske blagajne nujni, vsaj še poleg sprejetja demografskega sklada, vsaj še dve reformi, in sicer davčna reforma in pa reforma na področju delovnopravne zakonodaje. To se mi zdi ključno. S tema dvema reformama, sem prepričan, da se v Sloveniji lahko odpira nova delovna mesta in da se pripelje tudi nove, tuje investitorje. Deležni smo bili tukaj kritik s strani opozicije. Ta opozicija, v večini, je imela sedem let časa, da bi ta demografski sklad sama ustanovila, kot bi ga morala tudi po zakonu, pa ga ni. Razlogi so verjetno znani vam. Tudi bi rekel zadnja vlada, ki je bila, vlada Marjana Šarca, je imela to možnost, tega ni storila, razloge verjetno poznate sami. Za to vlado je demografski sklad prioriteta, prioriteta koalicijske pogodbe. In v roku osmih mesecev je ta zadeva na mizi. Ne morem mimo dejstva, da je nekih opozicijskih poslank in poslancev razpravljalo predvsem v smeri, da s prenosom premoženja, ki je sedaj v lasti Republike Slovenije, na demografski sklad, da bomo zgubili mednarodni ugled, da se nam bodo povišale obrestne mere. Glejte, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci koalicije, ki ste to razlagali, ta predlog zakona je v Državnem zboru, že, mislim da, najmanj dva meseca. Vlada, ministrstvo ga je pripravilo, se mi zdi, v zadnjega pol leta in vse te informacije so tudi v javnosti. In če bi bilo res tako, potem sem prepričan, da bi tuje bonitetne agencije Slovenije že zaradi tega bonitetne ocene zmanjšale. Vendar zgodilo se je ravno nasprotno. Moody's bonitetna ocena je pred približno dvema mesecema Sloveniji celo bonitetno oceno zvišala in ocenila, da je v Sloveniji stabilno okolje in da bo stabilno okolje tudi v prihodnosti. Standard & Poor's je obdržal pred približno tednom dni bonitetno oceno. Mislim, da s tem pa najbolj padejo vsi ti vaši očitki, da zaradi tega, ker se bo zdaj pa premoženje preneslo od države na ta sklad, se nam bodo rejtingi v mednarodni poslabšali, da bo zaradi tega Slovenija plačevala višje obrestne mere. Bonitetne ocene so se Slovenij zvišale in to je pohvalno in Slovenija je stabilna država. Slovenije je država, v katero lahko imajo tuji investitorji zaupanje. Tuji investitor po navadi najprej pogleda, kakšna je bonitetna ocena podjetja ali pa države. In Sloveniji bonitetna ocena raste in tukaj jaz mislim, da gre pohvala predvsem vladi, ki s svojimi dejanji zbuja zaupanje pri agencijah. Kot sem že rekel, danes smo tukaj pri prvem branju. Sam zakon še ni optimalen, prepričan sem, da se dajo marsikatere zadeve še izboljšati. Predvsem sem mnenja, da je upravljanje premoženja tisto, za katerega je pomembno, da je transparentno, pomembna je sestava nadzornega sveta, pomembna je sestava vodstva te družbe, ki se bo s tem ukvarjalo. Nenazadnje sem jaz mnenja, da je pomembno, da v nadzornem svetu ima predstavnika tudi opozicija, kajti tu je premoženje vseh. Vendar najbolj tiste koalicijske stranke, ki danes temu nasprotujete, vi ste bili leta 2013 tisti, ki ste iz nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga metali opozicijo. Tako da bi rekel, predvsem nekaj govorite, delate povsem drugo. Jaz sem mnenja, no, da ta pot, ki jo je predlagala Vlada s tem zakonom pri upravljanju državnega premoženja in pa pri ustanovitvi demografskega sklada, da je pravilna. Mnenja sem, da se določene stvari dajo še spremenit, še izboljšati. Jaz bom osebno v prvem branju ta predlog zakona podprl.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Gospod Vojko Starović ima besedo, pripravi se gospod Edvard Paulič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Po do sedaj slišani, dokaj pisani in raznorodni razpravi, tudi izrečenih visokoletečih misli se mi zdi prav, da pogledamo, kaj o predlogu zakona meni stroka. Pri tem nam pridejo zelo prav izražena mnenja na nedavni konferenci korporativnega upravljanja, ki jo je organiziralo Združenje nadzornikov Slovenije. Na tej konferenci so namreč obravnavali tudi pričujoči zakon, zakon o nacionalnem demografskem skladu. Udeleženci so si bili pri oceni predloga edini. Predlog je neustrezen tako vsebinsko kot v luči korporativnega upravljanja, zato bi ga bilo treba umakniti. Enotna ocena udeležencev je, da demografski sklad kljub združitvi vseh štirih državnih upravljavcev naložb pod eno streho ne bo mogel pokrivati pokojninske vrzeli in da bo večina prilivov porabljenih za tekoče pokojnine, za bodoče generacije pa bo ostalo bore malo. Z 8,6 milijarde evrov združenih državnih naložb, od katerih je večina strateških, ne bo mogoče doseči zapisanih ciljev, to je zagotavljanje sredstev za pokojnine in še dodatne za druge demografske cilje, družinske cilje in dolgotrajno oskrbo. To ni mogoče. To je le dimna zavesa, saj bomo s tem težko kaj naredili za financiranje pokojnin, je menil podpredsednik Združenja menedžer. V Gospodarski zbornici so opozorili, da sploh ne gre za neka sveža sredstva, saj so se doslej iztekala v proračun. Ocenili so, da bi lahko ta sklad na leto v najboljšem primeru ustvaril okoli 280 milijonov evrov prilivov, kar pomeni, da bi lahko le sledili uskladitvi pokojnin in da brez prodaj ne bo mogoče naslavljati bodočih izzivov. Na konferenci prisotna ekonomska stroka je menila, da predlagane rešitve zakona z demografskim skladom nimajo nikakršne zveze. Obstoječe premoženje je premajhno in če ga bomo prodajali, bo sklad na koncu ukinil samega sebe. Hude kritike so bile deležne tudi upravljavske rešitve zakona. Te ukinjajo kadrovske postopke pri izbir nadzornikov sklada, znižujejo merila za to funkcijo in ne zahtevajo nepolitičnosti, kar je v direktnem nasprotju s priporočili OECD, ukinjajo vse dosedanje varovalke pri imenovanju nadzornikov v državnih družbah kot tudi poglavje o integriteti, kar pomeni, da bo mogoče v nadzorni svet imenovati kogarkoli. Korporativno upravljanje se s tem bistveno poslabša. Prisoten predstavnik OECD, ker smo mi tudi član Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj, gospod Hans Christiansen, je dejal, da imajo članice OECD, ki so vzpostavile dobre prakse korporativnega upravljanja državnih služb v skladu s smernicami OEC, pomembna koristi. Pri tem je posebej poudaril, da so državne družbe v lasti državljanov in ne v lasti ministrov oziroma vlade. Zato bi moralo biti upravljanje v javno korist. Pri tem je še dejal, da slabo upravljanje državnih podjetij ni razlog za privatizacijo, ampak ga je mogoče izboljšati. SDH, po njegovih rezultatih, ki se je držav teh smernic, je za to lep primer. Poudaril je, da je problem v tem, da so državna podjetja pogosto še vedno premalo ločene od političnega vpliva, saj člani nadzornih odborov in uprav še vedno niso dovolj samostojni pri svojem odločanju. Najslabši primeri so tam, kjer so državne družbe le podaljšek oblasti. In ravno to, izgleda, hočemo narediti s tem predlogom zakona. Tudi protikorupcijska komisija nasprotuje rešitvam zakona, ker prinaša visoka korupcijske tveganja. Tudi reprezentativni sindikati, člani Ekonomsko-socialnega sveta ocenjujejo, da je predlog zgrešen in ni usklajen z ESS. Zakon ni dan niti v javno razpravo, kar je za tak zakon dejansko nedopustno. Pri vsem tem se zdi, da je predlog o demografskem skladu, ki je pred nami, le dimna zavesa, kakor so se izrazili na konferenci, za politične cilje. Zato ta predlog ni videti primeren za nadaljnjo razpravo. To so stališča stroke. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Edvard Paulič ima besedo, pripravi pa se gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. V Sloveniji imamo tako imenovan pretočni pokojninski sistem. To pomeni, da se naša sredstva, ki jih vplačujemo na pokojninski račun, ne rezervirajo in porabijo za našo pokojnino, pač pa se takoj porabijo za obstoječe upokojence. Lahko bi rekli, da gre za neke vrste piramidni sistem. In zaradi neugodne demografske slike se problem iz leta v letu povečuje. Danes je tako že vsak četrti Slovenec starejši od 65 let. Vemo, da je državni proračun z zakonom zavezan k pokrivanju primanjkljaja pokojninske blagajne. Tako je država v letu 2019 sofinancirala skoraj 20 % vseh sredstev za pokojnine, do leta 2060 pa naj bi morala pokriti dobrih 40 % teh sredstev. Tako da, ja, vsi se strinjamo, da je ustanovitev demografskega sklada in s tem razbremenitev državne blagajne nujna, se pa ne strinjamo z vsebino zakona. Pa ne samo mi v LMŠ ali v ostalih opozicijskih strankah, pač pa tudi v Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije, v Združenju nadzornikov Slovenije, v Komisiji za preprečevanje korupcije in tudi v reprezentativnih sindikalnih centralah in še bi lahko našteval. Skratka, če karikiram, z načinom metodologije in predlaganim besedilom se ne strinja nihče, razen predlagateljev, torej vlade in pa trenutne koalicije. Ne bom našteval vseh pomislekov in pripomb, ker jih je enostavno preveč, bom pa navedel nekatere ključne. Vedeti moramo, da bi po tem zakonu demografski sklad upravljal skoraj 9 milijard evrov premoženja Slovenk in Slovencev. Že to je dovolj velik razlog, da bi morali biti pri pripravi izjemno skrbni in pazljivi, pa je bil že sam postopek priprave zakona netransparenten. Predlog je bil posredovan zgolj Ekonomsko-socialnemu svetu in nobenemu drugemu deležniku, pa še v okviru pogajanj na Ekonomsko-socialnem svetu vladna stran ni prisluhnila nobenemu predlogu sprememb zakona. Prav tako predlog zakona ni bil dan v širšo javno obravnavo. Glede na to, da gre za premoženje nas vseh in ne za premoženje te vlade, bi bil to higienski minimum. Predlagani Zakon o demografskem skladu ne sledi načelom skrbnosti, odgovornosti, neodvisnosti in preglednosti. To je mnenje Komisije za preprečevanje korupcije. Pa ne bom šel v detajle, teh pripomb komisije je za skoraj tri strani. Podporniki zakona omenjate, da je bistvo zakona tudi koncentracija premoženja države na enem mestu. Ampak nečesa v teh današnjih razpravah pa niste prav veliko izpostavljali. Namreč, predlagate, da bo 7 od 11 članov nadzornega sveta sklada imenoval Državni zbor. Vsi vemo, da to med vrsticami pomeni, da jih bo imenovala vsakokratna koalicija. Preostale štiri člane pa bi tudi imenovala vlada sama. S tem vse vzvode upravljanja in nadzora dajete v roke politiki. Politična neodvisnost sklada je po mojem mnenju nujen pogoj, saj po izkušnjah iz preteklosti vemo, kakšne skušnjave lahko povzroča prevelik politični vpliv. In glede na vse povedano ta zakon predstavlja visoko stopnjo tvegane korupcije. Že samo iz teh razlogov menim, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Replika, gospod Pogačnik, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Mogoče pri tem upravljanje državnega premoženja in sestavi nadzornega sveta in vsega. Kdo bo pa danes postavil nadzorni svet Slovenskega državnega holdinga? Državni zbor na predlog Vlade. Mislim, ni spremembe. Ampak danes opozicija nima nekega predstavnika v tem nadzornem svetu. Po tem predlogu pa, opozicija − sami ste dejali, da gre tukaj za premoženje vseh državljank in državljanov Republike Slovenije −, ali vam je sistem, ki je zdaj, da nima opozicija potem predstavnika v nadzornem svetu, v redu? In kdo ima odgovornost za upravljanje državnega premoženja? Vlada. Vlada je odgovorna. Premoženje državljank in državljanov Republike Slovenije upravlja vlada. In jaz sem prepričan, da vlada tukaj mora imeti besedo. Mislim, da smo v Sloveniji pri tem neodvisnem nadzornem svetu malo, bi rekel, tako zašli. Sigurno. Kdo postavlja v tujini nadzornike v družbah? Lastnik. Še enkrat povem: lastnik, nihče drug. In tukaj je lastnik Republika Slovenija. Mislim, da se s to neodvisnostjo nadzornih svetov malo izrablja zadevo. Jaz sem prepričan, da ta nadzorni svet, ki je predlagan v tem zakonu, je transparentnejši, kot je v obstoječem Slovenskem državnem holdingu.
Hvala lepa. K besedi se je sedaj prijavil še državni sekretar. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Moram se odzvati na izjavo spoštovanega poslanca Pavliča. on je zatrdil, da Obrtna zbornica Slovenije ne podpira zakona. Jaz mu moram povedati, da jaz vodim pogajana z Ekonomsko-socialnim svetom, pogajalsko skupino, in tega nisem zasledil. Obrtna zbornica tega nikoli ni rekla. Drugič, prav tako ste navedli, da vlada ne sprejema nobene argumentacije socialnih partnerjev. Obstajajo zapisniki iz Ekonomsko-socialnega sveta, ki dokazujejo, da vlada sprejema določene argumente. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Pavlič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Ne bom repliciral na kolega Pogačnika, ker mi Poslovnik tega ne dovoljuje, bom pa na predstavnika Vlade. Jaz imam tukaj pripombe Obrtno-podjetniške zbornice pred seboj. Upam, da imam prave podatke, ampak 9. 12. 2020 so podali pripombo k 48. členu, ki govori o sestavi nadzornega sveta sklada, in predlagajo, da se v nadzorni svet kot člana imenuje tudi predstavnika delodajalcev. To jaz razumem kot pripombo, nisem pa rekel, kakšna količina, katere organizacije oziroma na katerega deležnika se nanašajo pripombe. Največ pripomb pa definitivno je imela Komisija za preprečevanje korupcije, ki je kot neodvisni organ v tej državi, mislim, da kar pomemben deležnik.
Hvala lepa. K besedi se je ponovno prijavil državni sekretar. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Še enkrat, spoštovani poslanec Paulič. Vi ste izjavili, da Obrtna zbornica Slovenije ne podpira zakona. Je tako? Jaz s tem ne bom več polemiziral. Je pa res, kar navajate, da so poslali pripombo na prvi pogajalski skupini, na prvem sestanku, v katerem so izrazili svoj interes, da je eden izmed enajstih članov nadzornega sveta tudi predstavnik delodajalskih organizacij, to pa se strinjam. Hvala.
Še ena replika. Gospod Paulič, izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem omenil, da se s predlaganim besedilom ne strinja tudi Obrtna zbornica Slovenije. Če imajo pripombo, potem se ne strinjajo. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj nadaljujemo z razpravo. Na vrsti je gospod Aleksander Reberšek, pripravi pa se gospod Soniboj Knežak. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, najlepša hvala za besedo. Ja, končno se pogovarjamo o pravi temi, in to je tema, ki nas bo še leta in leta še kako obremenjevala. Zato je nujno, da se začnemo o tem pogovarjati odgovorno, predvsem pa, da se o tem začnemo pogovarjati že danes, čeprav bi se morali že včeraj. Nobena vlada do zdaj, in tu si je treba naliti čistega vina, ni uspela z zakonom o demografskem skladu. Zato so vse besede opozicije enostavno čisto odveč. Kje ste bili, kaj ste počeli, veste vi sami. Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kot je bil sprejet konec leta 2012, že skoraj 8 let predvideva sprejetje zakona, ki ureja demografski sklad. Demografski sklad bi se moral po teh določbah ZPIZ urediti v roku dveh let po uveljavitvi tega zakona, ki je začel veljati 1. 1. 2013. Dame in gospodje, mi bi demografski sklad morali imeti že od začetka leta 2015. Sedem let leve koalicije na tem področju enostavno niso naredile čisto nič. No, mi smo del te koalicije 10 mesecev in danes je pred nami predlog tega zakona, ki to vprašanje končno tudi ureja. Toliko o sami učinkovitosti. Danes smo, ne glede na vse, na vso situacijo, tudi glede koronavirusa, bolj kot kdajkoli prej v zgodovini slovenske države blizu ustanovitvi nacionalnega demografskega sklada. Mi smo to, da mislimo resno in predvsem, da želimo poskrbeti za naše najšibkejše, najstarejše državljane, v koalicijski pogodbi zapisali − ustanovitev slovenskega demografskega sklada s sedežem v Mariboru. Mi se držimo načela Beseda velja. Slovenija je zagotovo starajoča se družba, trenutni podatki pa kažejo, da smo deveta najstarejša država na svetu, in če se demografski trendi v prihodnjih letih ne bodo bistveno spremenili, bo Slovenija že leta 2050 peta najstarejša država na svetu, kar pa bo imelo tudi posledice. Povečal se bo pritisk na našo pokojninsko blagajno, na naš pokojninski sistem, na zdravstveni sistem. Če se želimo tem trendom prilagoditi, se moramo s tem začeti ukvarjati že danes. Potrebni so ukrepi danes in ne več jutri. Naš trenutni pokojninski sistem je klasični pretočni sistem, tobogansistem, kar pomeni, da se denar za pokojnine porablja sproti. Ta denar, ki ga danes pri naših plačah plačujemo za pokojnino, gre še isti mesec za pokojnine obstoječim upokojencem. Včasih poslanci hodimo po terenu in nas marsikdo vpraša, kje je moj denar, ki sem ga 40 let pri svoji plači plačeval za svojo pokojnino. Takrat mu je treba pošteno povedati, da tega denarja ni, ker se enostavno ta denar ni nikamor nalagal, ampak se je ta denar vsak mesec porabljal za pokojnine. Zato je v pokojninskem sistemu, kakršnega ima Slovenija, izjemno pomembno razmerje med upokojenci in pa zaposlenimi v prejšnji državi oziroma pred več kot 30 leti, dokler je bilo razmerje med zaposlenimi in upokojenci 1 : 3, se pravi, da so za enega upokojenca delali trije zaposleni, je bil tak sistem morda in pa seveda vzdržen. Danes pa je to razmerje 1 : 1,5, v času krize je celo to razmerje padlo tudi na ena proti 1 : 1,3. Če recimo poenostavim, za upokojenca, ki dobi 600 evrov pokojnine, so v času krize morali delati kar trije delavci z minimalno plačo. To so dejstva in to je realnost v našem pokojninskem sistemu. Po podatkih Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje je šlo v preteklem letu, se pravi v letu 2019, za vse pokojnine v Sloveniji 5,5 milijarde evrov. Od teh 5,5 milijard se je od naših plač, to se pravi od tistih, ki smo zaposleni in delamo, zbralo 4,465 milijarde evrov, kar je 81 % tistega, kar se je dalo za pokojnine. Se pravi, preprost izračun pove, da nam zmanjka ena petina denarja. In kdo prispeva teh 20 %? To prispeva proračun države. Država je preko proračuna v lanskem letu prispevala dobro milijardo evrov za Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, se pravi za naš pokojninski sistem. Eno petino denarja za pokojnine je prispeval proračun. Zakaj pa je bil ta denar potrebno prispevati? Zelo enostavno. Zaradi tega, ker se iz naših plač ni zbralo dovolj denarja za pokojnine. Da je sedanji sistem torej nevzdržen in da ga je treba vsako leto prilagoditi, je jasno in da bo vsako leto še bolj nevzdržen, zaradi tega, ker bo upokojencev enostavno vedno več. Država že danes daje, kot sem rekel eno milijardo, to se pravi 10 % proračuna približno, zato da pokrivamo tisto, kar zmanjka v pokojninski blagajni. En drug tir bi lahko vsako leto s tem denarjem zgradili, če ne bi bilo tega manjka v pokojninski blagajni. Kakšne so rešitve, da bo naš pokojninski sistem bolj vzdržen? Lahko rečem, da obstajajo tri rešitve. Prvič je, da imamo, to se zelo lepo sliši, da imamo več zaposlenih, ki vplačujejo v pokojninsko blagajno. Vsekakor je vsak zaposlen dvojna korist za to državo, zaradi tega ker vplačuje v pokojninsko blagajno, hkrati tudi v zdravstveno, po drugi strani pa ni prejemnik različnih socialnih pomoči. Torej z več zaposlenimi, ki plačujejo prispevke, bi bila pokojninska blagajna bolj polna. Seveda pa je to lahko reči, mnogo težje pa je to tudi storiti, ker to ni odvisno od nekega administrativnega ukrepa, ampak je odvisno od gospodarstva oziroma od njegovega delovanja. Bolj kot je uspešno gospodarstvo, več kot je zaposlenih ljudi, več je vplačil v pokojninsko blagajno. To je precej preprosta, po drugi strani pa zelo težka rešitev. Druga precej nepriljubljena rešitev je, da bi morali delati dlje. Živimo dlje in zato se seveda pojavljajo različni predlogi, da bi se morala tudi zviševati upokojitvena starost. Če danes ljudje, ki so delali 35 let oziroma več, samo omenimo, da bi se morala dvigniti upokojitvena starost, se zelo hitro razjezijo oziroma so slabe volje in zato je v politiki zelo nepriljubljeno govoriti o tovrstnih rešitvah. Zato pridemo tudi do tretje rešitve. To pa je, da iz tistega obstoječega denarja, ki ga ima država na razpolago, poskušamo ustvariti čim več, da na takšen način pokrivamo tisto petino, ki jo vsako leto potrebujemo za to, da dajemo denar v pokojninsko blagajno oziroma v pokojninski fond. Torej je temeljno vprašanje, kako je iz obstoječega premoženja ustvariti čim več. Če vzamemo, da je država imela leta 2017 10 milijard evrov premoženja, potem je seveda to temeljno vprašanje, kako iz teh 10 milijard ustvariti čim več, da se lahko pokriva tista milijarda izgube, ki jo naredi pokojninski sistem vsako leto. Če zelo poenostavim, karikiram, bi rekel, da če vse prodamo, kar imamo, in za to iztržimo neverjetno veliko, se pravi iztržimo vse, 10 milijard, kot so nekatere ocene slovenskega državnega premoženja, bi to zadostovalo za sedanji trend tam nekje slabih 10 let. In kaj bi bilo potem? Potem smo na začetku, potem smo v težavah in nimamo več državnega premoženja. Mislim, da to ni rešitev, zato je potrebno razmišljati, kako iz tistega, kar imamo ustvarit čim več za naše državljane. Če pogledamo, kako imajo urejene zadeve na severu, recimo, če pogledamo Norveško, lahko hitro ugotovimo, da oni vse prihodke, ki jih ustvarijo iz naslova nafte, dajejo v en sklad, in potem ta sklad investira po celem svetu, da se zbere še več sredstev za to, da imajo denar za težke čase, da imajo denar za pokojnine in morebitne izgube pokojninskega sklada. Zato je današnja razprava, kot jo vidim jaz, korak v pravo smer, kako iz našega premoženja ustvarit čim več za naše ljudi, za naše državljane, za naše upokojence seveda. Zakon, ki je danes pred nami, kot sem rekel, je korak v pravo smer, odpirajo se prave teme, o katerih parlament mora govorit na dolgi rok. Seveda pa v tem zakonu jaz vidim eno veliko tveganje, in to je upravljanje premoženja slovenskega demografskega sklada. Če imamo zbrano vse na enem mestu in če je to zelo dobro upravljano, potem so seveda lahko donosi zelo veliki, na drugi strani pa, če je to slabo upravljano in če imamo to spet na enem mestu, lahko pomeni tudi velike izgube. Pri upravljanju s slovenskim oziroma z državnim premoženjem se v Sloveniji nismo izkazal, veliko je bilo političnega kadrovanja, političnega kupčkanja, kjer se ni izbiralo najboljšega upravljavca, ampak se je izbiralo najbolj našega upravljavca. Posledica tega so bile seveda številne napačne odločitve. Zato bi Nova Slovenija podprla tako rešitev, če bi šli že v zbiranje vsega državnega premoženja pod eno streho, da premoženja ne bi upravljala politika, ampak da bi po zgledu nekaterih držav pripravili mednarodni razpis in za upravljanje tega premoženja dobili, kar se da dobrega, po možnosti najboljšega upravljavca in ga tudi po učinkovitosti plačali. Gre za moje osebno mnenje. Če malo pogooglamo, potem lahko najdemo nekaj člankov o upravljanju premoženja v Romuniji. Dokler je bilo to državno premoženje upravljano politično, s strani politike, je ves čas ustvarjalo izgube, ko pa so naredili mednarodni razpis, k upravljanju tega premoženja povabili najboljše tuje upravljavce in si postavil tudi nek konkreten cilj, pa je kar naenkrat to državno premoženje začelo ustvarjati zanimive in pa koristne in pa tudi velike prihodke. Torej ključ vsega, kot to vidim jaz, je upravljanje in temeljna stvar, na katero se bomo tudi v Novi Sloveniji v prihodnosti osredotočili, kako zagotoviti učinkovito upravljanje našega državnega premoženja. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Naslednji je na vrsti gospod Soniboj Knežak, pripravi se gospod Mihael Prevc. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Kolegice in kolegi! Pokojninski sistemi, pa ne samo v Sloveniji, ampak mislim da širom po vseh razvitih sistemih, imajo danes težave. Demografski kazalniki so približno vsepovsod podobni. Noben od pokojninskih sistemov namreč ni tako vzdržen, da bi lahko vzdržal vse te primanjkljaje, ki smo jim priča zaradi manjše rodnosti. Vsaka država rešuje zadeve po svoje. Tisto, kar bi jaz v svoji razpravi rad poudaril, je nekaj dejstev − da smo mi imeli v Sloveniji relativno dober pa kar vzdržen pokojninski sistem do leta 1996, ko smo naredil velike odpustke gospodarstvu, znižanje prispevkov s takratnih 15 % za pokojninsko na, mislim da, 8 pa še nekaj, kakor plačujejo zdaj, je v bistvu začetek velikih težav te pokojninske blagajne. In zato imamo primanjkljaje, vsako leto približno milijardo, da se ne bom ponavljal. Po projekcijah kazalnikov, povezanih z demografskimi kazalniki, naj bi bil čez naslednjih 30 let ta primanjkljaj že v bistvu v višini 3, 4 milijard. Države različno rešujejo, ne vem, tisti, ki imajo nafto, pač en del teh prihodkov namenjajo. Mi na žalost nimamo nafte, niti nimamo ne vem kakšne državne srebrnine, da bi jo lahko namenil v to, ker smo v zadnjih letih te privatizacije to državno srebrnino več ali manj sprivatiziral, ulastninil. Tako da nekaj milijard je še, tisto pa, kar naj bi pa ostalo od te državne srebrnine, pa je moja ocena, da smo s tem zakonom, ki nam ga danes ponuja vladajoča koalicija, pri eni od zadnjih faz odprodaje, privatizacija in lastninjenja tega preostalega dela državnega premoženja, ki ima še neko veljavo. Blagajna ZPIZ potrebuje finančna sredstva. Tega so se zavedale tudi vse politike v preteklih letih in nekaj korakov je bilo tudi že narejeno. Naj spomnim, saj je bila ravno Janševa vlada, ki je nekako trasirala pot pred leti s tem, ko je ustanovila Kapitalsko družbo, ki naj bi se preoblikovala v ta demografski sklad. Nenazadnje tudi neke nastavke zakonodaje smo imeli v ZPIZ, ki tudi govori na to temo o preoblikovanju pa o potrebi po ustanovitvi demografskega sklada. Seveda zamujamo kar krepko, tudi zakonski roki, ki si jih je nekako politika zadala, so se iztekli že pred petimi, šestimi leti. Tako da sem bil sam nekako kar vesel, ko se je končno nekaj premikalo v septembru. Imeli smo v roku nekaj dni dva predloga zakona, za katere sem pričakoval, da bo, tako kot sem trdno prepričan, danes pa še toliko bolj, da bi morali iti po poti enega širšega družbenega konsenza. Tako, kot smo zastavili zadevo pri našem predlogu, ki smo ga skupaj z opozicijskimi partnerji vložili pred koalicijo, to se pravi komunikacijo z vsemi deležniki., sprejeli so nas sindikati, centrale, vse velike centrale, bili smo pri ZDUS, pri upokojencih, nekako nam še danes ni jasno, na kakšen način ste nam zablokirali, da nismo uspeli priti do posveta na Ekonomsko-socialnem svetu, ker bi morali, glede na lanski december in pa sprejetje ustrezne podlage za to, da tudi opozicija lahko predstavi kakšen predlog na Ekonomsko-socialnem svetu. Ampak ste bili očitno uspešni, da do tja nismo prišli. Odziv je bil dober. Bil je dober, ker naslavljamo težavo, to se pravi, naslavljamo rešitev finančnega primanjkljaja. Ne trdimo, da je super. Seveda bi se dalo v zakonu še marsikaj dodelati, ampak je sledil osnovni rešitvi. Se pravi, naslavljal je problem primanjkljaja v blagajni ZPIZ, ki bi ga z nekim varčnim posegom tudi v državno premoženje, ki ne bi bilo veliko, v naslednjih letih lahko bistveno omilili. V letih, ko bo največja kriza pri izplačilu, bi lahko zmanjšali ta dolg oziroma ta del, ki ga mora država kriti iz državnega proračuna. Strinjam se s poslanci, ki so danes govorili, da je verjetno ta sklad en del rešitve. Še druge politike moramo okrepiti, najsibo tudi na področju rodnosti nenazadnje, na kar Nova Slovenija vseskozi opozarja, pa so tu stanovanja za mlade, pogoji za bivanje v tej državi pa še marsikaj drugega bo verjetno del tega paketa, če bomo hoteli uspešno reševati pa zagotoviti izplačilo pokojnin tudi za našo mladino, ki danes nima ravno ne vem kakšnega zaupanja v to, da bo kdaj dočakala penzijo. Danes je bilo veliko govora tudi o upokojencih. Malo mešamo te zadeve. Tudi malo, ne malo, za moj okus je dosti preveč neke politizacije in neke politične všečnosti. Sem poslušal kolega Horvata, ki je v svojem stališču imel, da ne pozabiti, kaj je vse ta koalicija Janeza Janše upokojencem dala, krizni dodatek ena, 2 % vam bomo dvignili, pa še en krizni dodatek. Nič vam niso dali. Dajemo neke všečne ukrepe, talamo nekaj, česar nimamo. Jaz ne vem, ali je to slaba vest, kot en odpustek, ker smo totalno neuspešni na področju obvladovanja epidemije. Ker vsak teden, vsak dan za en avtobus upokojencev, v glavnem upokojencev, umre. Ne vem, na sto stvari ne svirajo te zadeve. Skratka, neke sistemske rešitve za te upokojence pa v tej državi že in mislim na vse politike, vključno tudi s Socialnimi demokrati, ki smo bili vsa leta v tem državnem zboru, vsi skupaj smo in nihče ni našel ustrezne rešitve za dober standard naših upokojencev. Z vsemi reformami v preteklih 30 letih smo naredili to, da v bistvu proizvajamo sistemske reveže, tiste, ki gredo v penzijo. Kar dobijo, ni za preživeti, pa ni za [[…]]da ne bom rekel še kaj drugega. Skrb za upokojence ni bila ravno na vrhu prioritet politike v preteklih 20 letih, zato pa imamo zdaj sistem, kakršen je. Podatek o 280 tisoč upokojencih, ki živijo pod pragom revščine, nam vsem skupaj ne more biti v ponos. Kolega Reberšek je rekel, da ga sprašujejo, kje je njihov denar. Tudi jaz bi se to lahko vprašal. Koga pa naj vprašam, ker sem začel pred 38 leti svojo poklicno kariero in sem odvajal prispevke, ker so mi obljubljali 80-procentno pokojnino. Z vsemi izboljšavami pa tako imenovanimi reformami pokojninske blagajne smo reformirali samo blagajno. Noben pa ni pomislil, ali s tistim, kar pa upokojenci dobijo, lahko preživijo. Iz 80 procentov pa povprečka desetih let, najboljših let, smo padli na, zdaj sicer poskušamo neke popravke, so padli kako leto nazaj na 57 % pa na 24 let, da ne govorim še o kakih količnikih vmes. Toliko o tem, kako smo vsi skupaj skrbeli za upokojence. Jaz o samem zakonu kaj veliko ne bom debatiral, ker se mi zdi, sem trdno prepričan, da gre v popolnoma napačno smer. V popolnoma napačno smer. Namesto naslavljanja finančnih sredstev, ki bi manjšala luknjo v blagajni ZPIZ, ustanavljate nekega mastodonta, ki se bo ukvarjal z ne vem čem vse, je bilo že danes večkrat povedano. Predvsem je pa netransparenten, možno leglo korupcije. Da ne bom v bistvu šel z neko osebno oceno, vam bom prebral kar dva, tri stavke mnenj, ki so jih dale inštitucije, ki jih jaz zaenkrat spoštujem. Če grem okrog stroke, stališče Združenja nadzornikov Slovenije na treh, štirih straneh, bom tri stavke prebral: » [[…]]opozarja na odsotnost javne razprave tako pomembnega zakona. Zaradi njegove neustreznosti in pomanjkljivosti na najpomembnejših področij upravljanja demografskega sklada in družb pri upravljanju sklada predlaga njegov umik iz zakonodajnega postopka.« Navajajo nasprotje smernicami OECD, čemur sem že tudi pred časom ugovarjal. Podobna stališča ima tudi KPK. Vlada, ki je dobila taka mnenja teh inštitucij, posujte se s pepelom pa pojdite v novo zgodbo. Neke dodane vrednosti pa optimizma, ki ga ima kolega Reberšek, jaz sem daleč od tega, da ga gojim. Seveda pa delamo vse tisto, da – je rekel, da se bodo trudili v Novi Sloveniji, da premoženje ne bo upravljala politika. Prav to počnete s tem vašim zakonom. Gospod Pogačnik, mislim, da je rekel, kdaj pa je že imela opozicija predstavnike v nadzornih svetih. Jih ne rabi, jih ne rabi. Demografski sklad mora biti sklad, ki bo transparenten, v katerega bodo državljanke in državljani imeli zaupanje in nad poslovanjem katerega morajo bedeti ustrezni deležniki, s kakšnim članom več ali manj, kot smo predlagali mi, se pravi upokojenci, mladina, delodajalci, delojemalci. Politika v teh skladih nima kaj početi. Jaz zaradi vsega tega naštetega predlaganega zakona seveda ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Mihael Prevc se je odpovedal svoji razpravi, tako da dobi naslednja besedo gospa Lidija Divjak Mirnik. Pripravi pa se gospod Matjaž Nemec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Lep pozdrav predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Zdaj že kar nekaj ur razpravljamo o tem demografskem skladu. Pomembnost temu daje tudi prisotnost dveh koalicijskih poslancev, ki to predlagajo, tukaj v dvorani. Zanimivo. Ta sklad je pravzaprav upravljanje skupnega premoženja, 8,6 milijarde evrov. To ni noben demografski sklad. Je pa to poligon, ki bo uresničeval politične cilje SDS in seveda aktualne koalicije. Zakaj? Zato ker če pogledamo strukturo nadzornega sveta, vidimo, da jih od skupno 11 članov nadzornega sveta Državni zbor imenuje 7, ostale 4 pa vlada. Kje so potem tukaj delodajalci? Ne, to je enostavno politični poligon, ki bo uresničeval politične cilje SDS. Zato se tudi z njim mudi. Zakaj? Ker vidimo, kako se kadruje, ker je važno, da se kima in dela po komandi. Strokovnost, reference, izkušnje, to je popolnoma nepomembno. Žal. Zato tudi v Listi Marjana Šarca temu predlogu zakona nasprotujemo, čeprav je zelo pomemben za vse nas, ker vplačujemo v pokojninsko blagajno in seveda tudi pričakujemo, da bomo čez nekaj časa, ko bo seveda prišel čas za to, iz nje tudi kaj dobili. Vendar, žal, s tem predlogom zelo verjetno ne. Ker če bi želeli, da bi čez 20 let, recimo, jaz ko bom šla takrat v penzijo, iz tega predloga kaj dobila, bi bilo potrebno ta predlog zakleniti in ta demografski sklad zakleniti, ne pa sproti vse porabiti, kot predvideva ta predlog. Ogromno deležnikov je pravzaprav povedalo, da to ni nič novega, da to zdaj že imamo, ker tako ali tako dobiček gre v proračun, iz proračuna pa se potem doplača, da rečem, v pokojninsko blagajno. Je pa kar nekaj težav, ki so jih marsikatere organizacije naštele. To, da se ni tega predloga dalo v javno razpravo, čeprav se pravzaprav dotika čisto vseh nas, je zelo zanimivo. Ne bom rekla, da sem presenečena, ker me pod to vlado pač več ne morejo z ničemer presenetiti, ker v najbolj norih sanjah si človek ne bi mislil, kaj bodo počeli v času najhujše zdravstvene krize, v najbolj norih sanjah si tega nisem predstavljala. Ampak to je spet druga zgodba. KPK je dal ogromno pripomb. Povedal je, da je bil postopek priprave zakona netransparenten, da ta predlog ne sledi načelom skrbnosti in odgovornosti, neodvisnosti ter preglednosti, da ne zagotavlja krepitve odgovornosti in integritete ter omejevanje tveganj za nastanek korupcije in tudi nasprotovanje interesov. Zanimivo je namreč, da predlog ne predvideva nadzora nad premoženjskim stanjem članov organov nadzora − zelo zanimivo – medtem ko poslanci poročamo vsako leto, tudi o darilih, ki jih dobimo, člani organov pa tukaj tega ne bodo počeli. Le zakaj, se človek vpraša. Tudi postopki in načini kandidature ter izbora niso urejeni, kar predstavlja velik odmik od zagotavljanja pogojev za strokovnost in neodvisnost nadzornega sveta, seveda posledično tudi za neodvisno delovanje samega sklada. Ne predvideva niti postopka, niti pogojev, niti načina izbora in imenovanja članov nadzornega organa. In vse tisto, kar sicer spoštovani gospod Pogačnik pravi, da je to prvo branje in da so oni zmeraj odprti za predloge, bi mu jaz še verjela nekaj mesecev nazaj, po vseh PKP-jih pa mu seveda tega ne morem verjeti. Zakaj ne? Zato ker smo v opoziciji, mislim da, dali v vseh šestih PKP-jih preko 300 predlogov amandmajev, vložili smo ji. Veste koliko so jih sprejeli? Nič. Zato vse te lepe besedice o tem, da so odprti za predloge in da se še da marsikaj izboljšati, so pač samo predstava za javnost. Žal. Ker namreč govorijo eno, delajo pa popolnoma drugo. In kot rečeno, dokaz so vsi amandmaji, ki jih je opozicija vložila pri najbolj interventni zakonodaji, kjer se deli milijone in milijone našega denarja. Zato, spoštovani gospod Pogačnik, vam žal ne verjamem. Pa tega mi niti zameriti ne morete. Ta predlog, ki mu v Listi Marjana Šarca nasprotujemo, ne zagotavlja nobene dolgoročnosti in je zelo netransparenten. Zato ga v Listi Marjana Šarca tudi ne bomo podprli. O tem pa se je izjasnilo ogromno inštitucij, da mi ne bodo slučajno očitali politikanstva, tudi sindikati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima magister Pogačnik. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Kolegica Lidija Mirnik Divjak, jaz sem govoril tudi o Zakonu o Slovenskem državnem holdingu, ki se je pripravljal leta 2012 in 2013, tematika je precej podobna, kot je danes pri oblikovanju demografskega sklada. Takrat je bilo upoštevanih kar nekaj predlogov opozicije in jaz bil vedno zagovornik tega, da je bil zakon na koncu zaradi tega boljši. In jaz sem prepričan, da se bodo vsi dobri predlogi pri tem zakonu upoštevali. Danes je tema zakon o nacionalnem demografskem skladu, niso protikoronski paketi, ki ste jih vi omenjali, ampak če ste jih že, dajte vi malo pogledati, vse tiste predloge, ki ste jih dajali pri sprejemanju protikoronskih paketov od ena do šest, pa boste videli, da je kar nekaj vaših predlogov v te pakete vključeno Glede na vašo razpravo sem pa jaz prepričan, da vi tega predloga zakona, ki smo ga mi pripravili, vi niste prebrali, ampak da ste prebrali, bi rekel, tam en zapis, ki je bil napisan, niste se pa nikakor vsebinsko v zakon poglabljali. Kajti če bi vi zakon prebrali, bi bila vaša razprava verjetno bistveno drugačna.
Hvala lepa. Zdaj glede nato, da je kolegica Divjak Mirnik moja kolegica in vem, da je zakon prebrala, ocenjujem, da so navedbe v vaši repliki netočne in bom izjemoma dovolila repliko na repliko. Izvolite, kolegica.
Hvala lepa. Spoštovani gospod Pogačnik, leta 2013, ko se je pripravljal Zakon o SDH, Liste Marjana Šarca v tem parlamentu še ni bilo. O tem, upam, da se strinjava. Zdaj o tem, ali sem jaz prebrala zakon ali ne, je brez veze, da sploh debatirava. Se pa strinjam z vami v tem delu, da če bi več poslušali opozicijo, potem mogoče PKP6 niti ne bi rabili, ker bi vse tisto, kar smo mi že povedali, v kakšnem prejšnjem uredili. Namreč vaši PKP-ji so se nadaljevali na način, da smo recimo petega, ki je veljal tri tedne, tri tedne, popravljali s šestim. Pa veste zakaj? Ker niste poslušali opozicije, ker niste slišali popolnoma nič in v vsak PKP ste dajali to, kar smo vam mi že dajali prej z amandmaji. Tako da ne bova tu nadaljevala, ker je brez veze. Kot rečeno, v Listi Marjana Šarca na ta način pripravljenega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Samo v pojasnilo, ker sem opazila, da nekaterim poslancem ni bilo pogodu, da sem dovolila repliko na repliko, bom prebrala 70. člen oziroma ne celega, ampak samo ta stavek, ki se navezuje na repliko na repliko in pravi takole: »Replika na repliko ni dovoljena, razen če predsedujoči oceni, da so bile navedbe v repliki netočne.« Kolega, tamle, ki skimavate z glavo, jaz vem, da je gospa Lidija Divjak Mirnik prebrala zakon in ta navedba v repliki mag. Pogačnika ni bila točna, zato sem dovolila repliko na repliko. To smo zdaj razjasnili, lahko nadaljujemo. Besedo ima gospod Jožef Lenart, pripravi pa se gospa Maša Kociper. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Spoštovani gostje z ministrstva, državni sekretar, kolegice in kolegi! Zakon o nacionalnem demografskem skladu je torej nastal v skrbi za naše sedanje in prihodnje generacije upokojencev in za tiste, ki še to postanejo. Torej v skrbi za dostojno starost in življenje vseh državljanov na stara leta, če tako rečem. Kot povsod po Evropi in še posebej med članicami Evropske unije imamo pač določene demografske trende, ki kažejo veliko nagibanje k staranju prebivalstva, ampak še posebej je to vidno pri nas in realnost je na žalost takšna, da smo najhitreje starajoča se družba izmed članic. Leta 1992 je povprečno delalo 1,8 zaposlenega za enega upokojenca, leta 2015 1,3 zaposlenega na enega upokojenca, potem, če gre tako nekako naprej, se predvideva, da bo razmerje med leti 2030 nekako bo en zaposlen na enega upokojenca in potem, po letu 2050, pa bo že manj zaposlenih, kot bo prejemnikov pokojnin. Iz tega naslova, je pač bilo potrebno nekaj storiti. Če še gremo naprej k podatkom, leta 2016 se je porabilo cirka 22 % BDP za pokojnine, za leto tam nekje okoli 2070 se že predvideva, da bo to skoraj 30 % BDP. Kakšni bo takrat BDP, sedaj ne vemo, ampak nekakšna predvidevanja pač so, da je iz tega razloga treba najti tudi neke drugačne načine rezerve za financiranje in izplačila pokojnin, da bomo ob zmanjšanju delovno aktivne populacije in povečanju tistih, ki živijo od s trudom pridobljene pokojnine, da bomo našli nek način za sobivanje in seveda na osnovi vzajemnosti ter plemenitenja državnega premoženja. Plemenitenje državnega premoženja je bilo do sedaj zelo borno. Tako torej, da če imamo porabo za vse pokojnine na letni ravni 4,4 milijarde evrov in to zagotavljamo z vplačili prispevkov v ZPIZ, v zavod, je potrebno še vsako leto zagotoviti cirka 1 milijardo iz proračuna in potem je še nekaj malega, tam 50 milijonov letno se pridobi iz Kada. Če sedaj pogledamo, zakaj imamo manko oziroma težavo z zagotavljanjem teh sredstev? Zato, ljudje, zato ker se je do sedaj z državnim premoženjem pač bolj slabo gospodarilo, ni bilo plemenitenja. In tako da, kot je že bilo rečeno, nekako se je govorilo o možnih rešitvah že od leta 2013, potem so bili še dva ali trije poskusi, ki so padli v vodo, in nekako je sedaj ta vlada pripravila in vložila, kot je dejal minister za finance gospod Šircelj, ta zakon za nacionalni demografski sklad, in sicer pravi: »Demografski skladi so državni premoženjski skladi, ki so namenjeni za vnaprejšnje zagotavljanje sredstev za pokojnine, zaradi demografskih trendov. Večina pokojninskih blagajn v Evropi praviloma izbere manj denarja, kot so obveznosti za pokojnine, in to se dogaja tudi pri nas. In sedaj, če sledimo vnaprej, se pravi, ne moremo stopicati na mestu, ampak moramo gledati naprej, nekako smo do sedaj že tudi imeli neke vrste pokojninski ali, če hočete, demografski sklad v obliki Kada, se pravi, kapitalske družbe. Vendar pa, kako to, da je ta kapitalska družba v vseh teh letih med 2005 in 2019 uspela vplačati v pokojninsko blagajno le 671 milijonov evrov, kar je manj kot 1 % vsega potrebnega denarja, vseh potrebnih sredstev, ki so šle za pokojnine. Pri Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje je jasno, sistem je pač tak, koliko sredstev pride notri s prispevki, gre takoj ven, se nakaže v obliki pokojnin in ni nobene možnosti za neko plemenitenje. Potem je pa drugače pri Kadu, nekako, bom rekel, ni opravičila, da ni znal bolje plemenititi tega premoženja, s katerimi upravlja, s temi skladi. Tako da se moramo nekako spomniti, da smo leta 2013 morali nameniti 33 % celotnega zneska za pokojnine iz državnega proračuna. Šlo je za 1,6 milijarde evrov, ker je bilo obdobje krize. Se pravi, če bi se sedaj vrnili v tisto obdobje, če takrat ne bi imeli teh 1,6 milijarde kje za vzeti − kaj bi se zgodilo? Ali ne bi dali penzij ljudem ali kaj? Če si torej kdo upa prevzeti tak riziko, da se nam po neki krizi to zgodi, potem ta nacionalni demografski sklad resnično ni potreben, ampak mi menimo v Slovenski demokratski stranki, da je. Čemu bi sicer sedaj pripisali, ne vem, novih 6 do 7 let zamude pri oblikovanju nekega alternativnega rezervnega pokojninskega sklada, pač kakršnegakoli, kakršnekoli drugačne oblike? Zakaj zamuda? Ker pač ni bilo politične volje. Je bilo neznanje ali pa je pač bila nemoč vsakokratne vlade. Bilo pa je tudi veliko stroškov, in sicer z vsemi temi, Kad, SDH, DUTB in drugimi, so bili stroški, ni pa bilo nekih vidnih učinkov oziroma pravih rezultatov. In kot je povedal tudi finančni minister, da se poleg navedenega dejansko za to lastniško upravljavsko koncentracijo večine kapitalskih naložb države vzpostavi enoten, pregleden, varen in bolj učinkovit, trdnostni sistem korporativnega upravljanja družb v lasti države. Tako da, res je, slišati je bilo nekaj pripomb, ampak meni ni jasno, kaj pa ostalim v opoziciji ni jasno. Kaj to pomeni? Da ne vemo vsi, da več kuharic pripravi slabšo juho. In mislim, da je jasno, ampak da se ne sme povedati in priznati dobrih rešitev, ker je pač nekomu bolj nekako po volji obstoječe slabo stanje te pokojninske blagajne, saj ne vem, ali je kaj drugega krivo. Od novega sklada morajo imeti koristi tako sedanja kot prihodnja generacija upokojencev pa tudi družine. Zato se bo del sredstev namenjal tudi družinski politiki. V tem ne vidim čisto nič slabega. Imamo slabo nataliteto, zato se staramo še bolj kot druge države članice. Če naredimo nekaj za spodbujanje rojstev, pač po krakih, malih korakcih, potem je možnost, da se bo tale slika čez nekaj časa tudi popravljala. In vemo vsi, da je dobra družinska politika razlog, da je nekaj več prirasta. In seveda, hvala bogu, da nekateri vemo, kaj je prijazna družinska politika, in ta vlada spremlja in sledi tem ciljem, da se bodo družine lažje preživele. V 10. členu zakona o nacionalnem demografskem skladu imamo potem tudi, da mora upravljanje naložb »temeljiti na načelih varnosti, razpršenosti, likvidnosti in donosnosti«. Temu bi z eno besedo lahko rekli učinkoviti sklad, ki bo imel vedno več denarja. V razpravah opozicije je bilo slišati, pa že prej na tiskovkah, nekaj jamranja, če se tako izrazim, in sicer v smislu vlade Janeza Janše bo dobila polno moč nad vsem državnim premoženjem. To ne drži. Debela laž, moram reči. Ali pa mogoče, ne vem, ima kdo v Levici preganjavico. Vsakokratna država, torej vlada in državni zbor, bosta imela, tako veleva zakon, vpliv in odgovornost ter nadzor nad gospodarnim ravnanjem in plemenitenjem državnega premoženja, za katerega bomo sčasoma črpali za dostojne pokojnine naših pridnih ljudi. Moramo pa reči, da do sedaj to niso bile ravno dostojne pokojnine. Potem je še bila, ne vem, udarna novica na 24ur.com, 5. 10. na spletu, in sicer pravi, citiram: »v SD, kjer so v Državnem zboru že vložili svoj zakon o demografskem skladu, si po besedah vodje stranke Tanje Fajon želijo napolniti pokojninsko blagajno izključno za financiranje pokojnin po letu 2040. Predlog SD so podprli tudi v SAB, kjer so do vladnega predloga kritični, saj se bojijo, da bi vlada z njim celotno premoženje brezplačno vzela državi in ga v celoti prenesla na eno podjetje«. In citiram še, potem pravi gospa Alenka Bratušek: »Nikoli ne bomo dovolili, da država z enim zamahom ostane brez premoženja.« Torej kaj je zdaj to? Jaz, če tako gledam, ali je spet to ena izjava, ko je bil jezik prehiter oziroma je jezik prehitel misel. Ker komu bi vzeli? Vse ostane tukaj, to je državno premoženje, vaše in naše in od vseh državljanov. Lahko se izrazim tudi z besedami kolega: »Je spet neka dimna zavesa bila zunaj«. Mar ne? Država torej ne more ostati brez premoženja, kot trdijo nekateri kolegi, ker se to plemeniti v okviru nacionalnega demografskega sklada. Potem pa še o tem, da je iz predloga lepo razvidno, da smo vsi odgovorni za to, da se bo dobro in pošteno delalo, in sicer učinkovito gospodarilo. Tako da tudi ta državni zbor in ta vlada, vsa pristojna ministrstva, ki so našteta v zakonu, imamo odgovornost, da postavljamo kompetentne in primerne nadzornike. In sicer so odgovorni: nadzorni svet sklada ima 11 članov, 7 jih imenuje državni zbor, 5 na predlog poslanskih skupin, upoštevajo število poslancev, okej, potem naprej, Zveza društev upokojencev je tudi zraven, potem štiri člane imenuje vlada, in sicer vsa resorna ministrstva, ki so dejansko na nek način deležniki vsega tega, za kaj se bo denar uporabljali, v tem ne vidim nič slabega. Nadalje so za člana nadzornega sveta takšni in takšni pogoji, in sicer ga mora odlikovati osebna integriteta, poslovna etičnost, izkušnje, uspešnost in ugled in tako naprej, naj ne berem vsega, ampak mislim, da se da priti do sposobnih in uglednih nadzornikov, ki bodo pošteno vodili to premoženje. Seveda pa imamo še vedno tudi mi nadzor nad njimi. Torej ne vem, kako bi bilo mogoče sedaj sploh trditi, da bo ves nadzor na vladi, ker vem, da to ni ne cilj in ne realnost, da bi ta vlada to želela. Spoštovane poslanske skupine opozicije, moram vas opomnit, ali ni ta parlament tudi vaš, ali ni ta vlada tudi vaša, ali ni ta finančni minister tudi vaš? Samo enega imamo v tej državi. Pa tudi drugi, sekretarji in tako naprej. Premoženje v okviru nacionalnega demografskega sklada ali pa v kaki drugi obliki je premoženje vseh naših državljanov in nas vseh tukaj. Tako da pač mislim, da moramo pustiti našim strokovnjakom, da dejansko speljejo stvari, da rešujejo probleme in skrbijo za to, da bo sredstev za pokojnine dovolj. Ustanovitev urada za demografijo ter demografskega sklada s tem zakonom je tudi v koalicijski pogodbi, tako da se zaenkrat uspešno izvaja. Moramo biti, bom rekel, na nek način veseli, da nam tole vse skupaj uspeva ob temle izrednem stanju v času epidemije, ki nam še povzroča toliko in toliko dodatnega dela. Vsi, ki stremimo k temu, da bodo naši ljudje imeli dostojno življenje in varno starost ter da bo naša država učinkovitejša in se bo njeno premoženje plemenitilo, bomo podprli zakon o nacionalnem demografskem skladu, tako jaz, tako Slovenska demokratska stranka. Ta dober predlog ima tudi moj glas. Hvala.
Hvala lepa. Ker je bilo veliko odjav, smo izčrpali seznam razpravljavcev. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade mag. Peter Ješovnik. Izvolite.
Hvala za besedo. Za zaključek bi želel povedati, da Vlada seveda sledi medgeneracijskemu konsenzu, želi koncentrirati premoženje, kar je v skladu s priporočili OECD. Ustanovitev sklada ima za cilj razbremeniti proračun. Sklad ne nadomešča pokojninske reforme. Ustanovitev sklada ni edina rešitev, ampak je eden izmed korakov. Opozarjanje, da je premalo premoženja in da ne bo zadostovalo za dostojne pokojnine, je upravičeno, s tem se strinjamo, ampak verjetno ni to krivda te vlade in ta vlada tega ne more rešiti sama. Kategorično zavračamo, da gre za razprodajo premoženja in za poskus privatizacije. Kategorično tudi zavračamo, da gre za politično vmešavanje. Želel bi opozoriti ta častni zbor, da že zdaj v SDH nadzornike potrjuje Državni zbor na predlog Vlade. Vlada ima proceduro, kako priti do izbire teh nadzornikov, in KPK to večkrat gleda, redno spremlja in zaenkrat ni bilo pri tem nobene težave. Novost je, da bo lahko Državni zbor po novem imenoval svoje kandidate. Ne vidim razloga, zakaj tudi Državni zbor ne bi mogel uvesti takšne procedure, kot jo ima Vlada. Bilo je izpostavljeno tudi nekaj drugih zadev, ki so seveda pomembne, recimo problem mednarodnih rejtingov in cena zadolžitve. Mislimo, da ne bo imelo to večjih posledic. Kot je bilo že rečeno v razpravi, vlada že nekaj mesecev pripravlja ta zakon in razpravljamo o njem že zadnja dva, tri mesece. Medtem smo dobili en boljši rejting in en obnovitveni rejting. Se pa strinjamo z opozorili opozicije, da gre vendarle za vprašanje integritete, na kar ste na več mestih opozorili. Kot je minister za finance že javno povedal, bomo to v naslednjih fazah priprave zakona upoštevali. Na podlagi opravljene razprave Vlada ocenjuje, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo in nujen za zagotovitev vzdržnosti pokojninske blagajne in javnih financ ter sofinanciranje ukrepov družinske politike in skrbi za starejše na podlagi medgeneracijske solidarnosti. Naloga Vlade je, da zagotovi sredstva pokojninski blagajni v obdobju, ko so njeni odhodki večji od prihodkov. Manjkajoča sredstva, ki so v letu 2019 znašala skoraj milijardo evrov, pokojninski blagajni zagotavlja državni proračun, zato se Vlada zavzema za to, da demografski sklad sofinancira pokojninsko blagajno v čim večjem delu in razbremeni proračun pokojninskih transferjev. Za zaključek je treba povedati, da je potrebno pravično, uravnoteženo in gospodarno ukrepanje že danes, in sicer na temelju splošne medgeneracijske solidarnosti, v katero bosta vključeni tako mlajša kot tudi starejša populacija državljank in državljanov Republike Slovenije. Brez takojšnjega ukrepanja se namreč ne bomo mogli izogniti realnosti simulacij, ki napovedujejo prelom generacijske krivulje po letu 2042, ki bo pomenil, da bomo imeli večje število upokojencev od zavarovancev, kar bo izjemno finančno breme za državni proračun in cokla za razvoj Slovenije. Še enkrat, Vlada ocenjuje, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Ker je čas, določen za razpravo, še ostal, sprašujem, ali želite na podlagi 71. člena Poslovnika še razpravljati. Vidim, da ni interesa, zato zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v četrtek v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O RUDARSTVU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 38 poslank in poslancev s prvopodpisano Natašo Sukič. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 38 poslank in poslancev s prvopodpisano Natašo Sukič zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Zato za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Nataši Sukič. Gospa Nataša Sukič, prosim, če za govornico. Hvala.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav! Že skoraj dve desetletji si britanska korporacija Ascent Resources prizadeva, da bi v Petišovcih izvajala fracking. Gre ta umazano tehnologijo, ki se v tujini izkazuje za uničujočo za okolje in zdravje lokalnega prebivalstva. Britanci si že skoraj dve desetletji prizadevajo, da bi za kovanje dobičkov na račun onesnaženega okolja ter prebivalk in prebivalcev Petišovcev in širše regije, od države dobili vsa potrebna dovoljenja. Pri tem so se poslužili celo groženj in izsiljevanj vladnih funkcionarjev ter nedovoljenih in nedopustnih pritiskov na državne uradnike. Kljub temu do danes še niso pridobili vseh potrebnih dovoljenj. A edini način, da zagotovimo, da jih tudi nikdar ne bodo, je, da se fracking zakonsko prepove. Zato v Levici Državnemu zboru skupaj z opozicijskimi partnerji zdaj že tretjič predlagamo spremembo Zakona o rudarstvu, s katero bi storili prav to. Skoraj identični zakon smo torej obravnavali že dvakrat. Ko smo prvič vložili predlog za zakonsko prepoved frackinga smo pričakovali, da bo celotna vladajoča politika stopila skupaj ter zaščitila prebivalke in prebivalce Prekmurja, njihovo zdravje, okolje, v katerem živijo, zemljo, ki jo obdelujejo in naravne vrednote, ki se bohotijo v Biosfernem območju Mura, in predstavljajo še dodobra neizkoriščen potencial za trajnostni razvoj regije. Niti najmanj si nismo predstavljali, da bo vladajoča koalicija na tako pritlehen način v molku izdala lastne ljudi, lastne države in da bo glasovala za umazane profite tujih korporacij. Obravnava zakona je minila v molku, razprave na seji Državnega zbora skorajda ni bilo. Vse, kar smo lahko slišali od koalicijskih strank, ki so prepoved frackinga zrušile, ko smo prvič obravnavali, že pri obravnavi na odboru so bila kratka in vsebinsko prazna stališča, ki si niti ne zaslužijo tega imena. Tako je bilo tudi ob drugi vložitvi novele Zakona o rudarstvu, s katero bi prepovedali fracking. K zakonski prepovedi frackinga je pozvala Občina Lendava, k temu nas pozivajo okoljevarstvene nevladne organizacije, poziva nas prekmurska civilna iniciativa za prepoved frackinga, a vse to je bilo za vladajočo koalicijo do zdaj bob ob steno. Zato v Levici skupaj z ostalimi opozicijskimi strankami vztrajamo in smo ponovno, že tretjič vložili novelo Zakona o rudarstvu in ob tem zahtevali še splošno razpravo, v kateri naj javnost vidi, zakaj ima britanska korporacija Ascent Resources veliko zaupanje v to koalicijo in zakaj ga ljudje nimajo. Ko je namreč junija letos Upravno sodišče razsodilo, da mora Ascent Resources za izvajanje frackinga predhodno izvesti presojo vplivov na okolje in pridobiti okoljevarstveno dovoljenje, je korporacija po eni strani zagrozila s tožbo države pred neimenovanim mednarodnim arbitrom, po drugi strani pa je pozdravila nastop vlade Janeza Janše, v katero ima očitno večje zaupanje, da bo projekt prejel potrebna dovoljenja. Prejšnji mesec se je pri obravnavi zakona, s katerim smo v Levici predlagali prepoved frackinga, pokazalo, da je zaupanje britanske korporacije v trenutno vladajočo koalicijo več kot utemeljeno. Do našega predloga se Vlada ni zares opredelila. V mnenju, ki so ga poslali Državnemu zboru, so zapisali, da sami pripravljajo novelo Zakona o rudarstvu in da bi bilo bolje vse rešitve vključiti v en zakon. Čeprav, kolikor vem, sami prepovedi frackinga v zakon, ki ga snujejo, zaenkrat niso vključili. Na pisna poslanska vprašanja pa smo med vrsticami končno dobili odgovor − Vlada fracking v Petišovcih na tiho podpira. Vsi pozivi opozicije, da se obravnava zakona začasno prekine, da se koalicija pogovori in ponovno premisli, da bi skupaj zaščitili naše ljudi in okolje pred plenilskim tujim kapitalom, so bili zaenkrat bob ob steno. V tišini so poslanci vladajoče koalicije že dvakrat glasovali proti predlogu zakona, proti interesom lokalnega prebivalstva. Gre za potezo, ki meji na narodno izdajstvo, in gre za sramoto brez primere. Vsi, ki so pripomogli k temu, da do danes še nismo prepovedali frackinga, to dobro vedo, zato se niso hoteli izpostavljati v svojih razpravah. In dejstvo je, da s tem delujete proti javnemu interesu zdravega življenjskega okolja in za profitni interes tujih kapitalistov, kajti mi bomo od frackinga dobili zgolj drobiž, kar 90 % dobička pa bo ostalo v žepih korporacije. Delujete proti zaščiti zdravje lokalnega prebivalstva, proti zaščiti čiste pitne vode [[…]]
Kolegica Sukič, prosim da zaključite.
[[…]]in proti zaščiti Biosfernega območja Mura. Hvala lepa.
Hvala lepa. Malce ste prekoračili čas, zato sem vas opozorila. Zdaj dajem za uvodno predstavitev mnenja besedo predstavniku Vlade gospodu Alešu Miheliču, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke, cenjeni gostje! Naj uvodoma na kratko predstavnim mnenje Vlade. Skupina poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Natašo Sukič je dne 1. 12. 2020 Državnemu zboru Republike Slovenije predložila v obravnavo in sprejetje Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o rudarstvu. Predlagali so dopolnitev 6. člena Zakona o rudarstvu, in sicer naj se doda nov tretji odstavek, s katerim predlagajo, da ne bi bilo mogoče pridobiti dovoljenja za raziskovanje in rudarske pravice za izkoriščanje ogljikovodikov z vbrizgavanjem vode ali vode z dodatkom kemičnih primesi pod tlakom. Prav tako v prehodnih in končnih določbah predlagajo, da se veljavna dovoljenja za raziskovanje in rudarski koncesijski akti ter vloge za pridobitev dovoljenja za raziskovanje in rudarske pravice za izkoriščanje ogljikovodikov uskladijo z določbami dopolnjenega zakona v treh mesecih po uveljavitvi spremembe zakona. Vlada Republike Slovenije meni, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo v Državnem zboru Republike Slovenije. Namreč, besedilo ni ustrezno, saj dopušča vbrizgavanje vseh ostalih medijev. Vbrizgavanje določene količine vode z dodatki je nujni sestavni del pridobivanja nafte in zemeljskega plina pa tudi vrtanja vodnjakov. Globinsko vrtanje vrtin, tudi vrtin, ki se vrtajo za geološke in geomehanske raziskave, na primer za potrebe gradbeništva, namreč poteka z izplako, ki dviguje navrtane delce ter vzdržuje stabilnost vrtine. Koncesijskih aktov oziroma uredb, ki urejajo rudarske pravice, v konkretnem primeru Uredba o podelitvi rudarske pravice imetnikom dovoljenj za raziskovanje oziroma pridobivanje mineralnih surovin, ki so bile izdane na podlagi zakonov, veljajo več in jih ni mogoče spreminjati. Besedilo predloga zakona ni primerno formulirano in ne upošteva finančnih posledic posega v pridobljene pravice. V Republiki Sloveniji je izdana samo ena koncesijska pogodba za izkoriščanje nafte in zemeljskega plina. Za izkoriščanje ogljikovodikov z vbrizgavanjem vode uredba o posegih v okolje, za katero je treba izvesti presojo vpliva na okolje, določa, da je potrebno za ta dela izvesti presojo vplivov na okolje. Ministrstvo za infrastrukturo je pripravilo novelo Zakona o rudarstvu in jo pošilja te dni v javno obravnavo. S predlogom se srečujemo sedaj že tretjič v podobni konstalaciji. Kot smo že dvakrat obrazložili, se pripravlja celovito urejanje rudarskega področja, ki zajema tudi to domeno, ki je predlagana v tem predlogu zakona. Lahko pokažem, da je predlog izdelan in bo šel še ta teden v javno obravnavo, kjer so seveda dobrodošli vsi predlogi, tako predlagateljev in vas vseh ostalih, vljudno vabljeni, in jih bomo z veseljem, vse tiste, ki so koristni, uporabni in dobri, upoštevali. Hvala lepa in lep pozdrav.
Hvala lepa. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Gospa Sukič, želite vi kaj? Najprej povejte, kaj želite.
Ja, ne vem zdaj. Kot predlagateljica lahko na kratko?
Ne, ne morete, ker imamo prej še predstavitev stališč, potem pa lahko takoj dobite besedo kot predlagateljica. Prvo stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil gospod Dušan Šiško. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Pravijo, da gre v tretje rado, zato so opozicijske stranke že tretjič v zakonodajni postopek zloglasen Zakon o rudarstvu. Še vedno nam ne gre iz glave namera britanske družbe Ascent Resources, ki želi s slovenskimi partnerji pridobiti plin s stimulacijo vrtin. Agencija Republike Slovenije za okolje je lansko leto odločila, da je potrebno pred izdajo dovoljenj za črpanje plina izvesti presojo vplivov na okolje. Zatem, ko je Ustavno sodišče pritrdilo agenciji, je britanska korporacija napovedala tožbo proti naši državi. Nedopustno je, da je britansko podjetje močno zavajalo svoje investitorje in prebivalstvo na tem območju Pomurja, ki gradi svoje priložnosti na področju kmetijstva, ribištva, rekreacije. Zato ne smemo kloniti pred multinacionalkami, proti katerimi se ne moremo braniti. In v Slovenski nacionalni stranki podpiramo tiste nevladne organizacije, društva, ki se borijo proti frackingu. Zanimivo bi bilo vedeti, zakaj se je dovoljenje sploh izdalo, da je do tega prišlo. V Sloveniji se nafta in zemeljski plin rudarita v Petišovcih, ki je ekosistemsko zelo občutljivo. Ravno tako se škodljivi vpliv dotikajo Nature 2000 in biosfere Mura, kjer je Unesco prepoznal izjemno naravno bogastvo. Prepoved frackinga je utemeljena tudi z vidika načela previdnosti. V Slovenski nacionalni stranki smo proti, da bi prihajalo do potresnih sunkov, onesnaževanja podtalnice, pitne vode s strupenimi snovmi in da se uničuje najbolj rodovitna prst. Na podlagi številnih primerov iz tujine lahko upravičeno pričakujemo, da bi definitivno prišlo do nepopravljivega uničenja našega okolja, kjer bi ogrozili tudi regeneracijske sposobnosti. Naša Slovenija ni samozadostna država, zato je še toliko pomembnejše, da vsak državljan nekaj pridela na svoji domači grudi in vsaj ve, kaj poje. Večjo težo, pomen je treba dati na naravne vire, vodo, zrak, ki omogočajo obstoj vseh živih bitij na zemlji. Kot odgovorna družba, kar menimo, da smo, moramo prenehati uporabljati fosilna goriva za zadovoljevanje svojih energetskih potreb, če nam je v interesu zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. Striktno moramo spoštovati mednarodne obveze in ne smemo pozabiti na cilj uresničevanja pariškega podnebnega sporazuma o ohranjanju rasti globalnega segrevanja pod 1,5 stopinj Celzija. Druge države postajajo ozaveščene, zato se jih vse več odloča za prepoved ali omejevanje tega načina pridobivanja ogljikovodikov prav zaradi preventivnega delovanja, da se zaščiti okolje, zdravje in premoženje ljudi. Povejte mi argument proti, zakaj temu zgledu oziroma dobri praksi ne bi sledila še naša Slovenija. Ustava Republike Slovenije je tista, ki v 72. členu določa, da država skrbi za zdravo življenjsko okolje. V 73. členu pa, da država in lokalne skupnosti skrbijo za ohranjanje narave in kulturne dediščine, torej ne smemo imeti pomislekov proti. Že tako imamo preveč degradiranih območij. V javnem interesu je, da se trenutna dovoljenja za raziskovanje in rudarske pravice uskladijo zaradi zaščite pravic tamkajšnjih prebivalcev in prebivalk, ki imajo pravico do zdravega življenjskega okolja, in naj za tem tudi trdno stojijo. Še enkrat bi v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke želeli poudariti, da gre resnično za zelo perečo ter aktualno tematiko, zato upamo, da bo splošna razprava potekala v konstruktivni smeri. Skupaj imejmo v mislih zdravje ljudi pred interesi pohlepa in dobičkonosnega kapitala.
Hvala lepa, gospod poslanec. Na vrsti je gospod Franci Kepa. Predstavil bo stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav sekretarju, kolegice, kolegom! Skupina poslancev se v predlogu zavzema za prepoved pridobivanja ogljikovodikov s tako imenovano fracking metodo, s tem da se onemogoči pridobitev rudarske pravice za pridobitev ogljikovodikov. Ta predlog zakona o teh spremembah in dopolnitvah se je preučilo in je Vlada mnenja, da se predloga v tej fazi ne podpre. Stanje na terenu je tako, da sosedje s Hrvaške in Madžarske pridobivajo tako rekoč na istem mestu, na geološkem mestu iz nahajališčnega polja blizu Petišovcev plin po metodi fracking v lažji obliki. Prav tako obstaja dejstvo, da je prejšnja vlada, v kateri so stranke, ki sedaj a priori nasprotujejo temu pridobivanju, sprejele to rudarsko strategijo leta 2018, v kateri je zapisano, da so možna izkoriščanja plina na tem območju tudi s takimi metodami. Pridobivanje plinov je različno, tudi teh metod je več, v prihodnosti pa bodo mogoče izkoriščena popolnoma neagresivna in do okolja sprejemljiva. Sedaj pa predstavniki istih strank takratne vlade čez noč zavračajo že sprejeto strategijo. Prepričani smo, da morajo biti sprejete strategije tehtne in dobro premišljene tudi zaradi obveznosti do morebitnih vlagateljev na tem območju. Ministrstvo za infrastrukturo že nekaj časa pripravlja novelo Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o rudarstvu in bodo pripravljena tudi za javno obravnavo, kjer se bodo še dodali novi predlogi za izboljšanje predlaganega zakona. Zakona ni dobro spreminjati samo zaradi ene problematike, ampak je treba pristopiti celovito in kompleksno. Paziti je treba, da s hitrimi, parcialnimi posegi ne delamo škode že nekaterim pridobljenim pravicam in s tem spravljamo zadevo v težak položaj. Bistveni razlogi za odpravo nekaterih pomanjkljivosti trenutnega zakona so razmerja pravnega položaja imetnikov obstoječih rudarskih pravic z izkoriščanjem mineralnih surovin in izboljšanje ureditve za učinkovitejše upravljanje z mineralnimi surovinami. Tuje podjetje, ki mu je Slovenija dala koncesijo za pridobivanje plina leta 2002, takrat je bil na vladi gospod Drnovšek, mogoče je gospod Židan takrat že glasoval za to, mogoče še ni bil v vladi. V glavnem, to je vlada 2002 sprejela in Slovenija je tujemu podjetju dala koncesijo za pridobivanje plina. Po novem mora pridobiti še okoljevarstveno soglasje, to je pa gospod Leben, dve leti nazaj minister, sprovedel, ki ga bo pa težko pridobila do leta 2022, ko se preneha ta koncesija, ki je bila podana 2002. Držati se moramo stroke, ne pa da politiziramo o tej zadevi. Je pa zanimivo, koncesijo za pridobivanje plina je dala vlada, v kateri so bile stranke, katere so zdaj proti, in mi naj bi vzeli čez noč že podeljeno koncesijo. Se pravi, danes damo koncesijo, jutri jo pa vzamemo. Kakšna vlada oziroma država pa smo? Takšnim enkratnim odstopom od pogodbe lahko sledijo enormne odškodnine. Do sedaj ta tuja firma še ni izvajala izkoriščanje plina na našem ozemlju in ni bilo nobenega posega v naravo. Mogoče se bo pa s takim enkratnim ukrepom naredilo veliko uslugo tej tuji firmi in bo imela veliko podlago za izterjavo odškodnin od naše države. Ne upamo si pomisliti, da je to vsakomesečno vlaganje zakona nagajanje ali pa mogoče celo predvidena materialna korist stranke, katera to vlaga. Naša stranka tega predloga ne bo podprla in bomo počakali na celovito izdelan zakon o rudarstvu, ki ga pripravlja Vlada in naj bi bil v kratkem pripravljen. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Jerca Korče. Predstavila bo stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Lep pozdrav, kolegice in kolegi! Naj v stališču uvodoma podam upanje, ki je bilo danes že izraženo, in sicer da v tretje gre rado. Vsebinsko enak predlog spremembe zakona je bil namreč v Državnem zboru obravnavan že dvakrat. Slišanih je bilo v tem času kar nekaj argumentov, zakaj je prepoved frackinga nujna in smiselna. Na drugi strani pa smo slišali nekaj zadržanosti in slabo podprtih razlogov, zakaj koalicija in vlada tega predloga ne podpirata. Poleg tega je bilo od prvega predloga opozicije pa do danes obdobje, praktično lahko rečemo, dveh mesecev, ko bi lahko tudi vladna stran, če so bile seveda namere za prepoved iskrene, podala svoj predlog v obravnavo. Na žalost tega predloga ni bilo in težko verjamemo v resnost namere vlade po tako imenovani sistemski ureditvi. Nihče namreč ne trdi, da je ta predlog najbolj optimalen, pa vendar, če vlada govori, da bo zadevo uredila sistemsko, se sprašujemo, zakaj tega predloga v Državnem zboru še ni. Varovanje narave in razumevanje načela trajnosti ter upoštevanje previdnostnega načela ni stvar sistemskih sprememb, je pa vsekakor stvar sistema vrednot, ki jih kot politiki zagovarjamo ali pa ne zagovarjamo. V Listi Marjana Šarca že od samega začetka izražamo podporo prepovedi frackinga. Smo sopodpisnik zakona, ki je pred nami, in v LMŠ že sedaj napovedujemo soglasno podporo predlogu zakona. Poglejmo nekaj argumentov, ki smo jih slišali s strani tistih, ki so do danes ta zakon zavračali, in sicer da si mnenja stroke o izvajanju hidravličnega drobljenja oziroma tako imenovanega frackinga in njegovemu vplivu na okolje pogosto nasprotujejo. Res je. Beremo lahko različne analize in mnenja, ki so podkrepljena z različnimi, tudi nasprotujočimi si strokovnimi argumenti. Skupno vsem pa je dejstvo, da se o vplivih trenutno ve premalo. In ko o vplivih vemo premalo, je za Listo Marjana Šarca pomembno, da upoštevamo previdnostno načelo. Previdnostno načelo je podrobno opisano v členu 191 Pogodbe o delovanju Evropske unije. In sicer se nanaša na pristop k obvladovanju tveganja v smislu, da se politika oziroma nek ukrep ne bi smel izvajati, če obstaja možnost, da bi lahko povzročil škodo javnosti ali okolju, in če o zadevnem vprašanju še ni nobenega znanstvenega soglasja. Zadevo je treba ponovno preučiti, ko je na voljo več znanstvenih podatkov. Drugi argument nasprotnikov se je slikal skozi nenehen argument iskanja potrebe po sistemski prenovi Zakona o rudarstvu. Predstavniki resornega ministrstva to ponavljajo nenehoma, slišali smo to tudi danes, češ da je celo spreminjanje zakonodaje zgolj zaradi ene spremembe nesmiselno. V tem trenutku se to samo po sebi zdi absurden argument, sploh ko imamo neko izkušnjo vseh protikorona paketov in ko o sistemskosti govori koalicija, ki je v šestih paketih posegala v raznolike zakone na povsem nesistemski način, je že samo po sebi argument na zelo trhlih tleh. Naj še enkrat ponovim, v Listi Marjana Šarca verjamemo, da vprašanje narave ni stvar sistemske ureditve, je pa stvar sistema vrednot. V LMŠ smo po branju in pregledovanju zaznali dovolj tveganj, da se ne prevprašujemo ali fracking ja ali ne. Tveganja, recimo, da se uporablja ogromne količine vode, z odgovorom seveda, da vsi nenehno govorimo, da je voda naše največje bogastvo. Druga težava je onesnaženost vode, saj lahko nevarne kemikalije, ki se uporabljajo v postopku frackinga, pridejo nazaj v lokalne zaloge vode. Pa se spet vrnemo na tisto znano reklo, da je voda naše največje bogastvo. Poleg tega je stranski produkt porabe vode v frackingu velika količina odpadne vode. Le majhni deli se pri tem ponovno uporabijo. Naj že prevečkrat izgovorjena floskula, da je voda naše največje bogastvo, ne ostaja v polju izrekanja politike, brez, seveda, da bi temu dejansko sledila dejanja. Med postopkom lomljena kamnin pri frackingu prihaja do tresenja tal. Med samim vrtanjem pa se lahko po mnenju okoljevarstvenikov izločijo potencialno rakotvorne kemikalije in onesnažijo podzemno vodo. V Sloveniji imamo ogromno že degradiranih območij in tudi ogromno dokazov, kako je na nekih območjih povečana stopnja obolevnosti za rakom. In vprašanje, ki ga imamo tudi danes na mizi, je, ali bomo dopuščali še eno degradirano območje. Poleg onesnaževanja zraka in vode lahko fracking dolgoročno vpliva na tla in na okoliško vegetacijo. Še en argument več je, da je tveganje, da obstajajo škodljivi učinki za tiste, ki živijo v bližini črpalk. Množica pomožnih sestavin, ki se sprostijo na mestih vrtine, lahko privede do zdravstvenih težav, kot so draženje oči, nosu, ust in grla. Možni so tudi seveda učinki na čisti zrak. Za nas v Listi Marjana Šarca so že samo tveganja, da karkoli od naštetega dejansko drži, dovolj, da podpremo napore k prepovedi frackinga. Pa če pogledamo še malo širše, kaj o tem pravijo druge evropske države. O vplivih hidravličnega lomljenja na okolje in zdravje ljudi je leta 2014 Evropska komisija objavila tudi sporočilo o raziskovanju in pridobivanju ogljikovodikov v Evropski uniji z obsežnim hidravličnim lomljenjem. Na podlagi potencialnih negativnih vplivov na okolje in zdravje ljudi je v sporočilu navedeno, da države Evropske unije to dejavnost lahko tudi prepovejo. In tako je hidravlično lomljenje leta 2011 zakonsko prepovedala Francija, leta 2017 tudi Irska. Tudi Velika Britanija je prepovedala pridobivanje zemeljskega plina s tehnologijo hidravličnega lomljenja in zanimivo, da ravno britansko podjetje želi skupaj s slovenskim partnerjem v Petišovcih to metodo uporabljati za pridobivanje fosilnih goriv. Večkrat je že bilo tudi povedano, da Republika Slovenija ne bi imela ne finančnih ne kakršnihkoli drugih koristi od tega posla, saj bi po eni strani 90 % dobička pripadalo ravno britanskemu partnerju. Po drugi strani pa količina pridobljenega plina ne bi v Sloveniji pokrila nikakršnih potreb po fosilnem gorivu. Torej se mi v Listi Marjana Šarca sprašujemo, zakaj bi dopuščali, da ustvarimo še eno degradirano območje za namene nekih kapitalskih interesov druge države oziroma podjetja. Sprašujemo se tudi, če si res prizadevamo, da našo zemljo in naša bogastva namesto, da jih varujemo in negujemo za prihodnje generacije, in sicer po upoštevanju načela trajnosti, dajemo v uporabo in izrabo nekim tujim podjetjem. Poleg tega so tukaj še absurdi, ko govorimo o zelenih turističnih destinacijah − zeleno in digitalno bo v ospredju tudi na nivoju Evrope v prihodnjih letih. In kje je zaznati napore po spoštovanju ustave, v kateri je zapisana tudi pravica do pitne vode? V Listi Marjana Šarca bomo ta zakon, ki je pred nami, oziroma ta tretji napor podprli. Nismo zaznali nobenih argumentov, ki bi nas prepričali v nasprotno, še več, vedno več argumentov je, da je čas, da ta zakon dobi podporo. Kar se tiče pa morebitnih odškodninskih tožb, ki jih tako radi tudi uporabljate v argumentu, pa mislim, da tudi če bodo tožbe in tudi če bo to nek izdatek za naš proračun, nikoli to ne bo odtehtalo tega, kar lahko povzročimo na enem območju in kakšne nepopravljive posledice lahko nastanejo. Če nas boli oziroma se bojimo tega, da bi morali iz proračuna prispevati nekaj za popravo tega, da se je nekdo odločil skleniti pogodbo, potem mislim, da smo v napačni dvorani. Ker tukaj bi se morali predvsem spraševati o prihodnosti te države, o prihodnosti tistih, ki prihajajo za nami, in pa o prihodnosti območja, kjer se naj bi to izvajalo in kjer si tudi lokalno prebivalstvo želi popolnoma drugačnih gospodarskih dejavnosti, usmerjenih predvsem v turizem, v to, da bodo lahko svoje izdelke, ki so pridelani, prodajali, da bodo imeli visoko kakovost življenja in tako naprej. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavil mag. Dejan Židan. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospod državni sekretar, vsem lep pozdrav! »Če ne bomo spremenili smeri, se bomo v tem stoletju soočili s katastrofalnim povišanjem temperature za več kot 3 stopinje,« je samo prebral Dejan Židan, tako spregovoril je pa generalni sekretar Združenih narodov gospod António Guterres v soboto, 12. decembra, 5 let po podpisu Pariškega podnebnega sporazuma. On je sicer tudi nadaljeval: » [[…]]zato vse svetovne voditelje pozivam, naj v svojih državah razglasijo izredne podnebne razmere, vse dokler ne bo dosežena ogljična nevtralnost.« Tudi zato smo, spoštovani poslanke in poslanci, poslanke in poslanci tega Državnega zbora danes v proceduro, lahko rečem tudi na poziv prvega moža sveta, vložili resolucijo o razglasitvi okoljske in podnebne krize v Sloveniji. Tudi na tem področju upam, da to sprejmemo in da bomo prvi. Že 33, spoštovane gospe, spoštovani gospodje, 33 svetovnih držav je okoljsko in podnebno krizo razglasilo in v teh državah živi več kot 800 milijonov prebivalcev tega planeta. Pa da povem, zakaj tako govorim. Cilj, ki ga je tudi naša država podprla, je, da do leta 2030 izpuste v primerjavi z letom 1990, govorim seveda o teh škodljivih, toplogrednih emisijah, zmanjšamo za 55 odstotkov − in to sedaj poslušajte −, da do leta 2050 postanemo tako imenovana brezogljična družba. Če to vse naredimo, pa je to neizmerno težko, neizmerno težko, ne gre samo zato, da spreminjamo industrijo, navade moramo spremeniti, nam bo mogoče uspelo, da se temperatura v okolju, kjer živimo, ne bo zvišala več kot za stopinjo in pol. Mogoče nam bo uspelo. In zato, spoštovane gospe, spoštovani gospodje, vsak korak šteje. Kaj pa je fracking? Kaj pa je fracking? Bom povedal zelo, zelo jasno. V globino vbrizgavajo pod visokim pritiskom vodo, pesek in škodljive, nevarne kemikalije, da pridobivajo nekaj, od česar bežimo – poslušajmo − ogljikove vodike. Ko rečemo, da bomo brezogljična družba, tam pridobivajo ogljikove vodike. Ali je metoda sporna? Seveda je sporna. Zakaj Socialni demokrati verjamemo, da je sporna? Prvič, beremo vsa opozorila strokovnjakov. Jaz ne morem povedati, da vsa opozorila v celoti razumem, čeprav sem naravoslovec, zapisana so zapleteno, ampak povzetki so jasni. Na razpolago so nam, tudi v moji pisarni, če želite, če koga zanima, študije, popisi škodljivih posledic tam, kjer fracking uporabljajo. In potem nekaj kar tudi ni od muh, spoštovane in spoštovani, imamo odločitve marsikatere države, pa to niso, v narekovajih, hajduške države, ki kar tako nekaj sprejmejo, težko mi to rečemo za Nemčijo in za Francijo. In kar je zelo zanimivo, celo država, iz katere prihaja gospodarska družba, ki želi v Sloveniji, v občutljivi Sloveniji vbrizgavati pod pritiskom vodo, pesek in škodljive kemikalije, jim tega ne dovoli. Kakor je povedala predhodnica pred mano, v evropskem pravnem redu obstaja načelo, ki se je imenuje previdnostno načelo. In da bomo ponosni kot državljanke in državljani, kot Slovenke in Slovenci, mi smo že, spoštovane in spoštovani, leta 2011 to pravilo v Sloveniji realizirali. Imel sem srečo ali pa smolo, da sem bil takrat slovenski minister, pristojen za hrano pa tudi za kmetijstvo, ko je prišlo do pomora čebel. Ugotovili so strokovnjaki zelo hitro, zakaj čebele umirajo. Na tisti substanci je pisalo »neškodljiva, se hitro razgradi«. Ni škodljiva, res ni škodljiva − pa so slovenski strokovnjaki povedali, te trditve ne držijo, naše izkušnje kažejo drugače. Pa smo zmogli pogum, jaz kot minister, vlada kot vlada in, zanimivo, s celotno podporo poslank in poslancev v Državnem zboru, sicer v neki drugi sestavi, se pač spreminja sestava, da mislim, da smo prvi v Evropi za konkretne strupe uporabili previdnostno načelo, pa ni bilo enostavno. Če bi videli vse elektronske dopise, ki so prihajali, vse grožnje, tožili vas bomo, stomilijonske tožbe, uničili vas bomo kot posameznika, kot ministrstvo, kot državo, kaj vse so govorili takrat. In kaj se je potem zgodilo? Čez čas nam je sledila Francija Nemčija in sedaj celotna Evropska unija. Ni pa bilo prijetno. Zdaj, spoštovane in spoštovani, ni teh dopisov, razen zavedanja, kaj se je dogajalo bivšemu ministru, ko je ugotovil, da je tveganje preveliko. Kaj se mu je dogajalo? Javno smo brali, osebno se nisem z njim pogovarjal. Pa kaj vam je, da dovolimo, da neka tuja gospodarska družba ministru naše vlade grozi? Mi tega ne moremo dovoliti. Kam pa bomo prišli, če bodo tujci hodili k nam in kazali s prstom na naše ministrice in ministre, če ne boste naredili tako, kot mi mislimo, vas bomo pa tožili. Ali bomo mi pohlevno sklonili glavo pa bomo rekli, ja, tožite ministre, saj niso naši, saj so iz neke druge stranke, mogoče iz neke druge koalicije? Ne, spoštovane in spoštovani, to je napačna pot. Minister se je takrat odločil pravilno. Naša naloga pa je, da mu damo priznanje s tem, da sprejmemo naslednji korak − to je ta zakon, ki je danes pred nami. Nisem kritičen do koalicije, marsikdo iz koalicije ve, da je to treba prepovedati. Gospod državni sekretar, saj vemo. Jaz tudi mislim, če je kdo slučajno v preteklosti izgovoril besede, pustimo prosto pot gospodarski pobudi, je, ko je razmislil, ugotovil, da v resnici pa država tako ne funkcionira. Država, ki varuje svoje ljudi, država ki varuje svoje okolje, daje prepovedi. Za tisto, kar država oceni, da je nevarno, da je tveganje, da je previdnostno načelo potrebno upoštevati, da prepoved in ni več razprave o svobodni gospodarski pobudi. Jaz se veselim, če se v ozadju pripravlja tudi sistemski zakon. Bolj idealno bi mi bilo, če bi ta zakon dobil že kakšen dan pred tem tudi v roke. Poslušam zdaj že nekaj mesecev, sistemski zakon je tam. Super. Potem predlagam naslednje, dajmo enotno zaščititi interese Slovenije, sprejmimo ta nesistemski zakon, ki ureja samo eno področje − pa bom povedal zelo čustveno −, ki naš ščiti v Prekmurju, ki nas ščiti tudi v Pomurju pa tudi vsaj v Podravju, sprejmemo in potem skupaj napišemo še boljšo rešitev v sistemskem zakonu. Tako svet funkcionira, če je resna volja prisotna. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov zakon, ker je avtorica stranka Levica in sem vesel, da ste nam dovolili, da smo zraven sopodpisniki, podpiramo in kot Prekmurec vas prosim, sprejmite, glasovanje bo v četrtek, sprejmite, prosim lepo, sprejmimo ta nesistemski zakon in potem skupaj naredimo, razvijmo in skupaj sprejmimo še sistemskega. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče Poslanske skupine SMC predstavnik gospod Gregor Perič. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica, kolegice in kolegi, državni sekretar, dober večer vsem! Hvala še enkrat za besedo. Danes že tretjič obravnavamo Predlog sprememb Zakona o rudarstvu, s katerim predlagatelji želijo prepovedati hidravlično frakturiranje oziroma, kot se rado reče, fracking. Tretjič obravnavamo identično besedilo predloga zakona in tudi tokrat poslušamo, na žalost, identične argumente, ki pa niso strokovno utemeljeni. Čeprav je vprašanje uporabe metode hidravličnega frakturiranja, kot se frackingu pravilno reče, izrazito strokovne narave in večina javnosti v resnici niti ne ve, kaj točno fracking je. V SMC smo že takrat, ko smo ta predlog zakona imeli prvič na mizi, opozorili, da predlog zakona odpira več vprašanj, kot pa daje odgovorov nanje. In kljub temu nas tudi drugič predlagatelji niso uspeli prepričati. Umanjkalo je predvsem strokovnih argumentov, postregli so nam predvsem s populizmom in všečnimi izjavami. To nas je potem v SMC vodilo k temu, da namesto predlagateljev delo opravimo sami in sami pridobimo strokovna mnenja s strani tistih, ki se na fracking resnično spoznajo. Kar zadeva samo metodo hidravličnega frakturiranja, je treba pojasniti, da poznamo dva osnovna načina, ki pa se med seboj bistveno razlikujeta in razlikujeta se predvsem po obsegu. Tako poznamo nizko prostorninsko oziroma konvencionalno, ki se ga je in bi se ga še naprej lahko izvajalo v Petišovcih, in poznamo visoko prostorninsko oziroma nekonvencionalno, ki se ga pa izvaja oziroma uporablja v ZDA. In teh dveh zadev, teh dveh metodoloških oblik oziroma načinov izvajanja frackinga ne smemo enačiti. V Sloveniji se je to konvencionalno hidravlično frakturiranje v preteklosti že izvajalo, in sicer od leta 1956 naprej več desetkrat. Tehnološko gledano sodobno frakturiranje v resnici ni nič novega, dosedanja frakturiranja od leta 1956 dalje pa niso imela znanih negativnih vplivov na okolje. Izvajanje nekonvencionalnega, tega ameriškega hidravličnega frakturiranja v Petišovcih sploh ni možno. Geološki zavod Slovenije, torej ne kdorkoli, ne jaz, ne katerakoli druga stranka, ampak Geološki zavod Slovenije pojasnjuje, da bi v primeru izvajanja nekonvencionalnega frakturiranja, torej tega ameriškega, prehitro prišlo do prenasičenja z vodo, ki bočno zalije ogljikovodikonosni sloj. Mogoče se bo to komu ali pa tudi predlagateljem zdelo kot neka znanstvena fikcija, ampak to so enostavna dejstva, ki jih javnosti doslej nismo tukaj notri še predstavili. In v zvezi s tem se nam zdi pomembna še ena stvar. Geološki zavod Slovenije pojasnjuje, da za konvencionalni način sploh ni znano, da bi imel negativne vplive na okolje, torej ta neameriški način frakturiranja. To je pojasnilo Geološkega zavoda Slovenije. Dalje, ko govorimo o tem, v katerih državah je tako imenovani fracking prepovedan. Ob prejšnji obravnavi je kolegica poslanka iz Levice trdila, da je fracking med drugim prepovedan tudi na Hrvaškem in v Nemčiji. Te trditve so najmanj netočne in zavajajoče. Na Hrvaškem je prepovedano nekonvencionalno frakturiranje, konvencionalno je še vedno dovoljeno. Kar zadeva Nemčijo, ki je bila danes tudi že omenjena, konvencionalno pridobivanje plina ni prepovedano. Prepovedano, pa še to zgolj začasno, je nekonvencionalno pridobivanje plina. In kar se tiče nekonvencionalnega načina pridobivanja plina, je celo dovoljeno za raziskovalne namene. In tako kot predlagatelji ne želijo ločevati med tema dvema načinoma, razlikovanje med konvencionalnim in nekonvencionalnim frackingom zasledimo, na žalost, le v redkih medijih, pa je to v resnici bistvenega pomena za razumevanje uporabe hidravličnega frakturiranja. To nam bo navsezadnje potrdil katerikoli strokovnjak, ki se s tem profesionalno ukvarja. Večkrat je bila tudi izražena bojazen, da bo fracking onesnažil pitno vodo. V primeru Petišovcev je potrebno jasno povedati, da so vplivi na vodo malo verjetni. Pitna voda se namreč črpa iz vodonosnikov globine okoli 20 metrov, kakovostna pitna voda se pa nahaja tudi v vodonosnih plasteh do globine 200 metrov in nenazadnje termalne vode segajo najgloblje do tisoč metrov, sedanji načrti v Petišovcih pa predvidevajo frakturiranje plinonosnih slojev od globine 2 tisoč 700 metrov navzdol, torej 2 tisoč 700 metrov navzdol. Vprašanje, ki si ga moramo danes še enkrat zastaviti, je, ali bomo pri zakonskem urejanju hidravličnega frakturiranja izhajali iz strokovnih podlag ali pa bomo izhajali iz všečnih argumentov, ki jih je stroka že zdavnaj ovrgla. In dejstvo je, da je prepoved hidravličnega frakturiranja najprej politična odločitev. Stroka je v zvezi s tem svoje stališče že zavzela, vendar žal ob obravnavi vseh predlogov za prepoved frackinga to sploh nikoli ni prišlo v ospredje. Če resnično želimo sprejeti odločitev, ki bo v interesu vseh, pa mora vsak stopiti korak nazaj in sprejeti neko rešitev, ki bo predvsem kompromisna. Tako bi se morali po našem mnenju v Državnem zboru pogovarjati predvsem o tem, v kakšnem obsegu si želimo prepovedati frakturiranje, pri čemer je pomembno vprašanje tudi to, ali se prepove tudi za raziskovalne namene. Ali obstajajo kakšna navodila glede načrtovanja, glede projektiranja, izvajanja in nadzora projektov, v katerih se izvaja hidravlično frakturiranje? Kako je z okoljskim monitoringom? Ali navsezadnje tudi glede na temo, ki smo jo imeli pred tem glede nacionalnega demografskega sklada, ali bi to lahko bil vir za nacionalni demografski sklad po zgledu Norveške? Vse to in še številna druga so vprašanja, na katera bi morali odgovore poiskati predvsem v vrstah strokovnjakov. In šele v tistem trenutku, ko imamo te odgovore, bi lahko sprejeli neko premišljeno politično odločitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Željko Cigler. Izvolite.
Hvala za besedo. Kolegice in kolegi, spoštovani gospod državni sekretar! Vpliv na vodo s strani tehnologije frackinga je malo verjeten. To pomeni, da je lahko vpliv. Ne, vpliva zaradi tehnologije, ki jo bo tuja korporacija pripeljala v Slovenijo zato, da bo tukaj ustvarjala dobičke na račun življenja ljudi in zemlje v Sloveniji, ne bomo dovolili. In če je vlado Janeza Janše strah pred grožnjami korporacije, če si ne upa zaščititi svojih državljank in okolja, če ne upa biti v tem smislu domoljubna, naj odstopi. O tem govorimo danes. Ne prvič. In k zakonski prepovedi frackinga nas je pozvala tako občina Lendava, pozvali so nas okoljevarstvene nevladne organizacije, prekmurska civilna iniciativa. To zadevo pozorno spremljajo vsi Prekmurci oziroma ljudje, ki poznamo oziroma poznajo Prekmurje in cenijo ta del sveta oziroma naše države, bom rekel. In ko smo oktobra prvič obravnavali predlog sprememb Zakona o rudarstvu, ki smo ga v Levici predlagali z namenom prepovedi frackinga, se Vlada do samega predloga praktično ni opredelila. V mnenju, ki so nam ga poslali v Državni zbor, so zapisali, da bodo naše rešitve proučili in to ob vseh izkušnjah o frackingu, ki jih na svetu že imamo. In vladajoča koalicija o prepovedi frackinga niti ni hotela razpravljati. Preprosto, ko smo bili na Odboru za okolje in prostor so molčali in pritisnili na tipko proti. Prejšnjič se je Vlada v odgovoru na pisno poslansko vprašanje v zvezi s frackingom v Prekmurju končno opredelila do te metode, ki jo danes obravnavamo, s katero želi britanska naftna korporacija kovati dobičke na račun opustošenja Prekmurja in Prekmurcev. Med vrsticami lahko iz odgovora Vlada razberemo, da Vlada fracking zemeljskega plina v Petišovcih praktično potihem podpira. In to svoje stališče opravičuje s tem, da se Petišovsko polje nahaja na peščenjaku. In da zaloge zemeljskega plina predstavljajo potencial za zmanjšanje energetske odvisnosti Slovenije. In zato naj bi bilo črpanje plina s frackingom v Petišovcih v javnem interesu. Zaključi pa Vlada ta svoj odgovor na poslansko vprašanje sramežljivo na način, da se do posameznih tehnologij pridobivanja frackinga ne bo opredeljevala, čeprav vsi vemo, da je metoda, s katero se ta plin še lahko pridobiva, lahko samo ena − in to je fracking; v katerikoli varianti nam kolega ali kakšna kolegica to želi predstaviti. Gre za metodo lomljenja kamnin, v kateri se nahajata zemeljski plin in pa nafta. Izvaja pa se tako, da se pod visokim tlakom vrtine, iz katerih se s konvencionalnimi metodami ogljikovodiki ne dajo več pridobivati, vbrizgava vodo in strupene kemikalije. In ta v kamninah povzroči nastanek majhnih razpok, skozi katere začnejo proti površju izhajati ogljikovodiki. Hkrati pa skozi te razpoke vbrizgana voda, kemikalije in še marsikaj uhaja, pitaj boga kam. In to je lahko vpliv na vodo. In Vlada v svojem mnenju v celoti jemlje, praktično posvoji argumente angleške korporacije Ascent Resources o nenevarnosti izvajanja frackinga na Petišovskem polju, ki temeljijo na razlikovanju, pač ti argumenti, izvajanja frackinga na peščenjaku ali pa na skrilavcih, pri čemer pa se rado tudi izpostavlja, da so okoljski problemi, ki so se v zadnjih letih identificirali v povezavi s frackingom, vezani predvsem na pridobivanje plina oziroma ogljikovodikov iz skrilavcev. Res je, da so velike okoljske katastrofe, ki jih je povzročilo hidravlično lomljenje v Združenih državah Amerike vezane predvsem na nahajališča ogljikovodika v skrilavcih, ampak tudi fracking peščenjakov, na katerem se nahajajo Petišovci, pušča nepopravljive posledice na okolju, v Prekmurju in Prekmurcih. Najbolj znan primer izvajanja frackinga na peščenjaku, to je v identičnem okolju, na enaki kamnini, kot jo imamo v Petišovcih, je, kot je bilo že večkrat povedano, plinsko polje Groningen na Nizozemskem, kjer je fracking povzročil močne, pogoste potrese, pustil je posledice na zgradbah, ki se nahajajo ob polju, in na podlagi dokazov o povezavi s potresi, škodo na stavbah, lokalnih prebivalcih je fracking na Nizozemskem vlada 2018 za več kot 200 podjetij praktično prepovedala. Zapovedala je, da mora s svojim črpanjem prenehati. In medtem ko se je zaradi vseh problemov, ki jih je na Nizozemskem, kot sem pravkar povedal, povzročil fracking na peščenjakih in se je Nizozemska vlada odločila za prepoved izvajanja frackinga, naša vlada praktično nekritično povzema argumente britanske korporacije, ki želi služiti na račun uničevanja Prekmurja in Prekmurcev in se spreneveda o tem, o čemer mi praktično danes govorimo, o čemer govori predlog, ki ga dajemo na mizo, to je Predlog sprememb Zakona o rudarstvu. In britanska korporacija, ki bo izvajala fracking na Petišovskem polju, tega ne bo delala zato, da se zagotovi energetska samostojnost Slovenije. To bo delala zato, da ustvari dobiček in donose, ki bodo predvsem služili tistim in bodo od tistih, ki jim je ta projekt okoljskega opustošenja Prekmurja v interesu, v katerega investirajo samo zato, da bodo potegnili dobiček. To so tisti, ki so na socialnih omrežjih javno grozili bivšemu ministru za okolje in prostor Juretu Lebnu in njegovi družini. In če je obstoječo vlado Janeza Janše strah pritiskov tuje korporacije, naj vedo, da v tem primeru pa bomo stali za njo, če se pokončno postavi v korist države in ljudi, da se jih zaščiti. Energetska samozadostnost Slovenije pa bo praktično ista, ne glede na to, ali se bo tam črpal plin ali ne. Namreč, gre strokovno ugotovljene izjemno nizke količine plina, ki bi se tukaj lahko zagotovil. Dejstvo pa je, da bo britanska korporacija po znanih podatkih praktično pobasala 90 % vsega dobička, ki ga bo s frackingom in negativnimi posledicami tega postopka ustvarila. In Vlada pravi, da je rudarjenje plinov pri Petišovcih v javnem interesu. Začuda. Tega mnenja z vlado ne delijo ne prebivalci in prebivalke Lendave, ki bodo eni od najbolj prizadetih, in če bo do izvajanja frackinga prišlo, bodo dejansko čutili grobe posledice, več generacij in verjetno za vekomaj, ko bo to uničenje povzročeno. Občine Lendava je v dopisu Državnemu zboru pred enim mesecev jasno zapisala, da mora biti v izrazitem javnem interesu države, da se fracking na območju Slovenije ne izvaja in ga je treba nemudoma prepovedati. Seveda ni v javnem interesu te države, da se v Petišovcih izvaja fracking zato, da bodo na račun okoljskega opustošenja preko britanske korporacije bogateli nekateri neimenovani mednarodni vlagatelji. To je pač v njihovem zasebnem interesu, v interesu teh vlagateljev. V javnem interesu je, da se fracking nemudoma prepove. In to ne samo zato, da se zaščiti lokalno prebivalstvo in naravno okolje, ki z Biosfernim območjem Mura predstavlja do zdaj še neizkoriščene možnosti za trajnostni sonaravni razvoj tega dela Prekmurja. V javnem interesu je tudi zato, ker nas stanje svetovnega podnebja, pravnoformalno pa pariški podnebni sporazum, kar je že prej kolega Židan pred menoj omenil, zavezujejo k temu, da nehamo rudariti in kuriti ogljikovodike za zadovoljevanje svojih energetskih potreb. Podnebna kriza in z njo povezana kriza biosfere od nas terjata, da zemeljski plin pustimo tam, kjer je − v zemlji. To ni samo v javnem interesu lokalne skupnosti, ni samo v javnem interesu Slovenije, to je v javnem interesu celotnega planeta. In diskrepanca med stališčem Vlade in stališčem lokalne skupnosti, to je Občine Lendava, zelo dobro kaže na to, za čigav interes delata ta vlada in vladajoča koalicija ter koliko lahko ljudje vplivajo s svojo voljo na politiko te vlade. Gre za diktaturo, ki deluje za interese zasebnega kapitala, proti interesu ljudi v Sloveniji, ki bi po ustavi moralo imeti oblast v tej državi. Če temu ni tako in upamo še vedno, da ni, in če vladajoča koalicija resnično deluje v interesu celotne države in v interesu prebivalk in prebivalcev Slovenije, ne pa v interesu mednarodnega kapitala, potem mora biti predlog, s katerim ponovno predlagamo prepoved frackinga v Sloveniji, na tej seji Državnega zbora sprejet. Za konec, kolegice in kolegi, samo še to, še nekaj besed, in to sicer o tem, da bi bilo bolje, da bi bila prepoved frackinga urejena v Zakonu o varstvu okolja, kakor tudi nekako veje iz prej omenjenega odgovora Vlade na pisno poslansko vprašanje o prepovedi frackinga v Sloveniji, bilo pa je to stališče tudi že izraženo v Državnem zboru. Bi rad povedal to, da je Zakon o varstvu okolja splošnejši zakon, Zakon o rudarstvu pa je lex specialis, ki se tiče samo rudarjenja in ne tudi drugih posegov v okolje. Zato je seveda edino pravilno, da se posamezne prepovedi in omejitve v zvezi z rudarjenjem urejajo v Zakonu o rudarstvu. In zato je sprejetje zakona, ki ga predlagamo, edini in najprimernejši način za prepoved te invazivne metode pridobivanja zemeljskega plina, katero so že prepovedali, kar je moja sotovarišica Nataša prej že naštela, kje vse, in tako ali drugače omejili v številnih evropskih državah in tudi širom po svetu. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil Aleksander Reberšek. Izvolite.
Ko gre za ta zakon, ki ga je predlagala stranka Levica, imam stališče kar v žepu, zato ker ga vlagate skoraj na vsaki seji. Spoštovani predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! V Prekmurju frackinga nikoli ni bilo, ga ni in ga nikoli ne bo. To vedo vsi domačini in vsi, ki se na zadeve vsaj malo spoznajo. V Prekmurju pa tako, kot v ostalih delih Slovenije, beležimo paranormalne pojave, močno povezane z mesečevim zenitom in 13. marcem, ko je nastopila nova vlada. V Prekmurju frackinga ni bilo zadnjih 12 let, ko so Slovenijo vodile leve vlade, niti ga ni bilo, ko je vlado vodila nadkoalicijska stranka Levica. In če ustavna pritožba uspe, frackinga v Prekmurju ponovno ne bo. Enostavno bo izginil. Ne bo pa izginila tožba v višini 70 milijonov evrov, ki je že spisana. Vprašajte Ministrstvo za zunanje zadeve − mimogrede, država je dala koncesijo v času leve Vlade. Levica že tretjič vlaga isti zakon. Očitno je vse, kar zna, poleg rušenja vlade, le še copy-pasting. Za rušenje vlade so dovoljena vsa sredstva, ljudje za Levico niso bistveni. Cilj posvečuje vsa sredstva. To smo se iz preteklih delovanj Levice že lahko naučili − če ni, si preprosto izmislijo. V zadnjih treh mesecih je stranka Levica ta zakon vložila trikrat. Ko so bili nadkoalicijska stranka, ga v letu in pol niso vložili nikoli. Metoda frackinga je očitno postala zelo nevarna z novim predsednikom Vlade. Ali pod gospodom Šarcem fracking ni bil nevaren, se sprašujem. Frackinga v Prekmurju nikoli ni bilo in ga ni niti sedaj, zato bomo v Novi Sloveniji zakon Levice še enkrat zavrnili. Vlada pa bo pripravila zakon, ki bo v prihodnosti prepovedal morebitni fracking, in tak zakon bomo v Novi Sloveniji podprli predvsem zato, da frackinga v Prekmurju ne bo uvedla Levica, ko pride na oblast.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice poslanke in poslanci! V tretje gre rado, pravijo. In pred nami je zopet predlog zakona, ki smo ga v Državnem zboru obravnavali že dvakrat. Glavni namen predloga zakona ostaja še vedno isti, to je prepoved frackinga. Gre za okolju izredno škodljivo metodo pridobivanja ogljikovodikov z lomljenjem kamnin, v kateri se ti nahajajo. V Poslanski skupini SAB smo podporo predlogu že pokazali, prav tako smo prispevali podpise za ponoven poskus prepovedi frackinga. S tem bi zagotovili zdravo in čisto življenjsko okolje za lokalno prebivalstvo. Gre za zagotovitev v ustavi določene pravice do zdravega življenjskega okolja. S tem ciljam predvsem na Prekmurje, saj so v Sloveniji pogoji za tako metodo pridobivanja zemeljskega plina podani le v kraju Petišovci v Občini Lendava. Kakšne posledice lahko fracking povzroči, pričajo tudi številni primeri iz tujine. Ponekod so se soočali z vse pogostejšimi in močnejšimi potresi, prišlo je do onesnaženja podtalnice in s tem pitne vode. Fracking pa lahko vpliva tudi na kakovost zraka. Številne države so že prepoznale škodljivost te metode in jo tudi zakonsko prepovedale. Med njimi so Velika Britanija, Irska, Francija in Bolgarija. Predlog tudi sledi zavezam iz Pariškega podnebnega sporazuma glede opuščanja, pridobivanja in uporabe fosilnih goriv. Izjemo si izvajanje frackinga na našem ozemlju prizadeva pridobiti britanska korporacija. Agencija Republike Slovenije je sicer odločila, da je treba za črpanje plina s hidravličnim lomljenjem najprej izvesti presojo vplivov na okolje in pridobiti okoljevarstveno soglasje. To je potrdilo tudi sodišče. Zato pa si je Slovenija od omenjene korporacije prislužila grožnje s tožbo in v začetku oktobra so bili celo že sproženi postopki za začetek arbitražne tožbe. Gre torej za svojevrsten absurd, saj je država zakonito izvajala predpise o zaščiti okolja in zdravja ljudi. Pri tem pa je mogoče tako ravnanje korporacije razumeti, da postopka ne želi nadaljevati. Ponavljam, pri tem pa je mogoče tako ravnanje korporacije razumeti, da ne želi nadaljevati postopka, zato bi bilo edino logično, da ARSO, ki ta postopek vodi, le-tega tudi zaključi. V Poslanski skupini SAB menimo, da bi tudi Slovenija morala slediti praksi držav, ki so problematiko izvajanja frackinga že prepoznale in ga posledično tudi prepovedale. S tem bomo zagotovili zdravje ljudi, njihovo premoženje ter okolje in neokrnjeno naravo. Vlada je na prejšnji predlog pričakovano podala negativno mnenje, saj po njihovem mnenju predlog ni bil primerno formuliran in ni upošteval finančnih posledic. V Poslanski skupini SAB se z Vlado ne strinjamo in ocenjujemo, da je predlog primeren za nadaljnjo obravnavo, hkrati pa Vlado pozivamo oziroma organe v sestavi, da postopke, ki so v teku, zaključijo in tudi vse te dvome in možnosti za odškodninske tožbe izničijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima mag. Dejan Židan, pripravi naj se Primož Siter. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Lep pozdrav! Res, že tretjič razpravljamo o zakonu, ki naj prepove fracking. In verjemite mi, da si resnično želim, da tudi zadnjič, da ne bomo čez čas ugotovili, da tudi že osmič razpravljamo. Jaz upam, čeprav statistika kaže drugače, da je večina vas [[…]]in tudi vse gledalke in gledalce in poslušalce, ki še niste obiskali Pomurja, Prekmurja, tega dela Slovenije, resnično vabim, ko bodo zdravstvene razmere to omogočale, da nas obiščete. Ko nas boste obiskali, boste ugotovili − kaj? Da se ne moremo hvaliti z velikostjo. Se usedeš na enem skrajnemu predelu Pomurja na kolo, še ketne v resnici dobro ne segreješ pa si že skorajda na drugem koncu Prekmurja. Torej ni naša prednost, da smo veliki. Prednost pa je, da približno oziroma dobro vemo, kaj želimo biti. O tem smo se pred leti v Pomurju − Pomurje je tista regija, mimogrede, ki najbolj želi, da pridemo tudi do regij, iz naših vrst to prihaja. Če kaj, smo se v Pomurju dosti poenotili, da so naše razvojne prednosti pa tudi potem razvojne možnosti naslednje. Prva je turizem. V resnici s tem mastodontskim turizmom nimamo povsod najboljših izkušenj, tudi pri nas ne. In me veseli, da se je zadnje čase hitro razvija turizem, ki temelji na nekih drugih osnovah. Ker je pa osnova želja gosta, da vidi lepote pokrajine, da vidi kulturo, kulinariko in da se pogovarja z ljudmi. Torej to, da mora biti okolje ohranjeno, je danes že v bistvu neka osnovna lestvica, da se lahko razvijamo naprej. Ni več neka prednost, to je osnovna lestvica. Mi želimo v Pomurju razvijati bolj sonaravno kmetijstvo. Zavedamo se tudi grehov kmetijske politike, ki jih še sedaj saniramo, ampak vemo, da bo prihodnje kmetijstvo bolj sonaravno. Kmetijstvo, ki spoštuje naravo in ohranja biotsko raznovrstnost kot del svojega poslanstva. Mi v Pomurju tudi imamo Naturo 2000. Jaz nisem med tistimi, spoštovane in spoštovani, ki bi o Naturi 2000 govoril kot o strelu v koleno. Ko slišim izraz Natura 2000, postanem samo zaskrbljen, ker se mi pred očmi pojavijo številke, ki mi govorijo o tem, kako hitro živalske in rastlinske vrste izumirajo. Pa v resnici izumirajo. To ni floskula. Izumirajo. In naša dolžnost je, da jih ohranimo, zato imamo Naturo 2000. Pa še imamo Biosferno območje Mura. Ko vse to seštejemo pa se potem pogovarjamo, ali zmoremo prepovedati umazano tehnologijo za to v resnici majhno Pomurje. A zmoremo prepovedati umazano tehnologijo za Pomurje? Vbrizgavanje vode, peska in nevarnih kemikalij nekam v globino, da se dobi produkt, ki ga ne bi smelo biti, za katerega smo se zavedali s podpisom Pariškega podnebnega sporazum, z okoljskim, podnebnim podpisom, da bomo brezogljična družba. In potem vprašanje, kaj v bistvu počnemo. Jaz natančno poslušam, ko je kar najprej govor, ja, saj še ni, pa ni, pa ni, pa ni. Veste, kaj je previdnostno načelo? Previdnostno načelo, spoštovane in spoštovane, temelji na tem, da se nečesa verodostojno bojiš, da tudi kakšna stvar še ni preverjena. Vendar dokler ne bo vse kristalno jasno − v naravoslovju včasih težko pridemo do kristalne jasnosti, kar najbolj sedaj vidimo, ko se borimo proti epidemiji, naravoslovje ima neke svoje zakonitosti, tam ni vedno ena plus ena dva, res ima neke svoje zakonitosti, neke svoje verjetnosti in tudi odklone. In mi se znotraj tega borimo, da prepovemo tehnologijo, ki je umazana. Pa lahko uporabljamo takšne besede, malo manj umazana, malo bolj umazana, pa malo manjša verjetnost, pa da skoraj ni verjetnosti, da se bo voda zastrupila. Ja, vsaka verjetnost, pa čeprav minimalna, je prevelika verjetnost. A je to tako težko razumeti? Zato, spoštovane in spoštovani, smo se Socialni demokrati odločili, da bomo podprli ta zakon. Vabimo tudi Vlado in državnega sekretarja. Ni razloga, da bi mislil, da ste podobno kot neki minister pred vami, ki je mahal – poglejte kakšen zakon imam, pa je bilo od zadaj vse drugo, samo napisan zakon ne. Nimam nobenega razloga, ker z vami osebno nimam nobene slabe izkušnje in tudi z vašim ministrom ne. Ampak, šmentana muha, dajte ga nam potem takoj v roke. Veste, kako neodgovorno od vas do nas je bilo, ko ste rekli: »Poglejte, imam.« Tako ste pokazali. Pa vi ste ja v Državnem zboru. V Državnem zboru so vašo vlado poslanke in poslanci s tipko izglasovali. Saj je to jasno, da jaz vaše vlade ne podpiram, ampak kljub vsemu vem, da ste edina slovenska vlada, ki jo imamo. Nikoli več, prosim tega ne naredite. To je enostavno nedostojno v parlamentu narediti. Ampak, če imate to, dajte pospešite vse postopke, dajte podpreti naš predlog, ki je majhen, ki je nesistemski in ga je lahko, če bo ta naš predlog sprejet v doglednem času, tudi nadgraditi v zelo doglednem času. Če pogledate, kako hitro znate pripravljati nekatere zakone, ki se vam zdijo pomembni. Kar priletijo sem. Socialni partnerji pogledajo, ja, od kod so pa prišli, kar priletijo sem. Takoj se pojavi večje število podpisov, izredna seja na izredno sejo pa že jutri velja, brez kakršnekoli možnosti, da bi ljudi karkoli vprašali. Okej, so takšne razmere pa to naredite. In če imate stvari res tako daleč narejene, nam omogočite, da se počutimo varne, zato ker nam je previdnostno načelu pomembna in je naša oblika prepovedi sprejeta. In potem pridite že pojutrišnjem s svojo obliko prepovedi, mi ne bomo želeli slišati besed, saj to ni fracking, to je samo malo fracking, to ni čisto fracking, to je neškodljivi fracking, tega ne bomo želeli slišati, ker imamo v tej državi že izkušnje s trditvami proizvajalcev, da strup ni strup, da škodljiv učinek ni škodljiv učinek, ampak je samo domišljija ljudi. Te izkušnje v tej državi že imamo. Te izkušnje ima v resnici tudi Evropska unija, zato pa je uvedla previdnostno načelo. Pridete prosim lepo, pomagajte nam, da našo obliko prepovedi sprejmemo. Pridite takoj, pospešeno, že drugi teden, če je potrebno, z vašo nadgradnjo. Jaz vam povem, ne vem če ste opazili, jaz dejansko podprem zakone, tudi če jih ta vlada pripravi, če me prepričate, da so dobri. Saj zakaj pa jih ne bi? Saj tudi mi živimo v tej lepi državi. Pa zakaj ne bi podprli dobrih zakonov. Pa tudi nekoč, ko bo zopet neka druga koalicija, takšna drugačna na oblasti, bomo želeli da tudi vi takrat kaj podrete, kar bo tedanja vlada pripravila, nova vlada. In jaz vam povem, jaz bom podprl tudi vaš zakon, ko bo prišel, samo naj pride. Zdaj pa kar naprej poslušamo, je pripravljen, bo sistemski. Zdaj pa nekaj, kar pa ni povezano z vami. Mimogrede, prej je nekdo povedal, da sem jaz nekaj z gospodom Drnovškom počel. Jaz gospoda Drnovška na žalost, ni me bilo takrat v politiki, ga pa izjemno cenim, tudi se spominjam njegovih besed »Ko mene več ne bo [[…]]«, naprej ne bom izgovarjal, razumem, kaj je želel povedati, saj ni mislil neposredno, mislil je figurativno, pa se je res to naredilo v resnici. Jaz gospoda Drnovška ne poznam. Pa tudi če je gospod Drnovšek osebno takrat kakšno odločitev sprejel, tisto, česar se moramo zavedati, je, da znanost napreduje. Da nekaj, kar danes mislimo, da je povsem v skladu z vsemi normativi, da ni pomembno previdnostno načelo, mi ne moremo trditi, da bomo čez leto dni podobno trdili. Samo to poglejte, kolikokrat so se samo stališča o rutah, maskah in podobno v vaši vladi spremenila, pa vam ne očitam. Ker danes veste stvari, ki jih niste vedeli pred enim tednom. Saj tudi za ostala področja velja, da danes vemo stvari, ki jih pred desetimi leti nismo vedeli, pa to, kar danes vemo. Ampak ob tem moramo živeti, ni nujno, da bo čez deset let takšno, kakor danes mislimo, da je. Zato v imenu Socialnih demokratov najavljam, da bomo vsi ta zakon podprli. Predlagam da ga tudi vsi ostali sprejmete. In ponujam roko sodelovanja tudi pri sistemskem zakonu, ki, če je dober, dajmo ga skupaj nadgraditi, napisati, če nas celo v kakšno delovno skupino povabite, bomo prišli, zakaj pa ne bi. Pa še to prepoved, ki bi jo naj čez nekaj dni sprejeli, še nadgradimo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagatelja, Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa. Poglejte, res je, tretjič vlagamo ta zakon, ki za naše pojme ni neka parcialna zadeva, ki jo vedno hočete odpraviti, češ da boste do sistemsko reševali. To govorite vi že ves čas, odkar mi vlagamo. Malo prej ste nam pomahal od daleč z nekim papirjem, ki ga nihče ni videl. In oprostite, jaz nimam zaenkrat nobenega zagotovila, da v tem vašem papirju karkoli piše v smislu, da boste fracking prepovedali. Pa dobro ste vedeli, da smo že tretjič vložili ta predlog novele Zakona o rudarstvu in še kar naprej skrivate pred nami to vašo rešitev, ki naj bi bila sistemska, naša pa pač nevredna obravnave, ker je parcialna. Mislim tudi, če se vam zdi parcialna, ljudem, ki živijo v Prekmurju, sploh v Petišovcih, se pač zdi esencialna za njihovo varnost, za njihovo zdravo okolje, za to, da ne bodo izpostavljeni kakršnimkoli tveganjem, če do frackinga pride. To je ena stvar. Pa bom poskušala zdaj sistematično nekako odgovoriti na vse te vaše argumente, ki na žalost to sploh niso, ker ves čas niste podali resnih argumentov, niti tokrat ne, čeprav ste tokrat mogoče povedali več kot v predhodnih obravnavah. Najprej poglejmo zadevo glede finančnih posledic. Kakšne so lahko hujše finančne posledice od tega, če pride v primeru izvajanja frackinga do nečesa, da se zgodi nesreča? Kakšne? Že zadnjič sem razložila, fracking se izvaja, konkretno na Petišovskem polju je prišlo na dveh vrtinah do poskusnega izvajanja frackinga na globini 3 tisoč 500 metrov. In če se pri frackingu na teh globinah, recimo, zgodi nesreča in pride do uhajanja tudi manjših količin ogljikovodikov ali vbrizganih kemikalij ali drugih strupenih snovi v zemljo in podtalnico, je potem kakršnokoli izvajanje popravljalnih ali omilitvenih ukrepov tako globoko enostavno nemogoče. In kaj to pomeni potem za zdravje ljudi, za premoženje ljudi, za naravovarstveno zaščiteno območje, za Biosferno območje Mure, si sploh ne znamo predstavljati, kaj šele izračunati. Si predstavljate to škodo v evrih? Ves čas govorite, da vam grozijo, zdaj že slišim, da s 70 milijoni evri. Ampak še nekaj poglejmo pri tej grožnji tega Ascent Resources. Zakaj pa so zagrozili? Še enkrat bom povedala. Junija letos je upravno sodišče razsodilo, da mora Ascent Resources za izvajanje frackinga predhodno izvesti presojo vplivov na okolje in pridobiti okoljevarstveno dovoljenje. In čim so to slišali, so zagrozili. Zakaj? Ker oni nočejo, nočejo, oni oporekajo temu, da bi morali pridobiti to presojo vplivov na okolje. Zdaj se je pa treba vprašati, zakaj oporekajo, če vidim, da tudi vi kupujete njihov argument, da sploh ne gre za pravi fracking? Saj, če ne gre za pravi fracking, česa jih je potem strah? Česa se bojijo? A vidite, kako so vaši izgovori pravzaprav prozaični in res ne vzdržijo? Čim postaviš eno vprašanje zraven, se vam podrejo, dobesedno kot domine, vsi ti vaši kvazi argumenti. Prej sem slišala celo kvazi ekspertizo poslanca Periča, ki nam je hotel dopovedati, da mi pojma nimamo, da je strokovno nevzdržen naš predlog. In potem je začel točno te argumente te korporacije ali pa teh korporacij navajati in zavajati s temi zadevami. Ker vsi vemo, da je seveda razlika med škrilovci in peščenjaki, vemo pa tudi, da je plinsko polje v Groeningenu na Nizozemskem ekvivalent polja v Petišovcih, enaka struktura je tam teh kamnin, gre v obeh primerih za peščenjake. In tudi vemo, kaj se v Groeningenu dogaja, kjer se fracking izvaja. In tudi ni slučajno, da toliko držav odstopa od tega, prepoveduje fracking ali pa ga je zamrznilo, ga zamejuje in tako naprej. Zakaj vse več držav to počne, če mi vsi skupaj očitno pojma nimamo, kot nam je znal povedati prej poslanec SMC, in smo popolnoma nestrokovni po njegovem mnenju in tako dalje? A so vse te države nestrokovne, ki to počnejo? A so res? A morda ni res, da v Groeningenu na plinskem polju prihaja do potresov in da je tam popolna devastacija okolja in da so poškodovane zgradbe prebivalstva zaradi frackinga, odkar se izvaja fracking? In je Nizozemska vlada tudi tam odredila, da se bo fracking prenehal v Groeningenu ravno zato. In zakaj bi mi zdaj čakali, da se nam zgodi nekaj podobnega. Oziroma, vprašajmo se dalje, spoštovani predstavnik Vlade, če pravite, leta 2022 ali kdaj se izteče koncesijska pogodba. Ja, lepo vas prosim, če ti ljudje iz Ascent Resources ne bodo dosegli svojega, bodo državo tožili v vsakem primeru. Ampak vi še kar naprej trmoglavite in mislite, da ne bodo. Ja, bodo. Ker njihov interes je profit. Njihov interes je tam izvajati fracking in izsiliti to državo. Oni so pripravljeni iti tako daleč, da so grozili prejšnjemu ministru in njegovi družini. Tako daleč so šli ti ljudje. In to vam še vedno ni jasno, da je že to popolnoma zavržno in nevzdržno, da se s tako korporacijo mi sploh še pogovarjamo, ki si je to dovolila. In ki bi si dovolila groziti tudi vam, če ne boste očitno kimali in jim prikimavali, kar pa sicer počnete trenutno zaenkrat, ker že tretjič kanite zavrniti to novelo zakona in enostavno nočete poslušati ne klica občine Lendava, ne klica lokalnega prebivalstva, ne civilnodružbenih iniciativ, ne nas poslancev v opoziciji, ki vam to dopovedujemo. Nikogar vi ne poslušate sploh. Po tem pa se tukaj poslanec Perič začne naenkrat pogovarjati, kako mi strokovno nimamo pojma, in naenkrat predstavnik vladne koalicije, ki je stroko pregnala praktično od povsod, sploh to vidimo v spopadu s covidom, kaj se dogaja, kako strokovnjaki zapuščajo vaše ekspertne skupine in kako dejansko nekako mimo stroke dostikrat peljete ukrepe, ki so usodni, dobesedno, res usodni. No, sedaj pa naenkrat bi pa imeli mi – kaj? Strokovni štab tu v parlamentu. Potem slišim, da je to politizacija. Slišim, da smo, ne vem, populisti. Mislim, to je res popolnoma neodgovorna politika tistih, ki kaj takega izjavijo. Popolnoma neodgovorno. Jaz tega, kar je poslanec NSi govoril, raje niti ne bom komentirala, ker res res nevzdržno in zavržno. To je res žalostno, da se poslanci, ki tukaj kreiramo politiko, pogovarjamo o tem, da ne bi smeli kreirati naenkrat politike. In potem, če jo hočemo kreirati, smo pa politikanti. Mislim, to je neverjetno, kako se res sprevijate in sprenevedate. Vse bi naredili samo zato, da bi enostavno ta fracking ostal opcija in potem si izmišljujete, da to ni fracking. Je če ni fracking, česa se potem bojite, da prepovemo fracking. Pač naj dokažejo, da ni fracking, pa naj potem izvajajo tisto, kar ni fracking. Ampak tukaj s tem zakonom pa se bi prepovedal fracking. In zato res ne razumemo, zakaj potem tega res ne podprete. Meni se zdi, da bi bilo za začetek dobro, Vlada predvsem, da ne bi jemali za svoje argumente argumentov korporacije Ascent Resources o nenevarnosti izvajanja frackinga na Petišovskem polju. To bi bilo mogoče, recimo, dobro izhodišče za začetek pri našem razmisleku kako in kaj. Ker pač, kot sem povedala, res da nismo v Ameriki, res da niso v igri škrilavci, da so v igri peščenjaki, ampak sem vam že povedala na primeru plinskega polja v Groningenu, kakšne so posledice izvajanja hidravličnega drobljenja oziroma stimulacije, če vam je to ljubše, da rečem namesto frackinga. Mogoče bi se na tej točki zaenkrat zaustavila. Res mi ni jasno, res mi ni jasno, kaj bomo mi imeli od tega. Samo to bom še rekla, kaj ima Slovenija od tega, da ne zaščiti svojega prebivalstva, ne zaščiti pravice ljudi do čiste pitne vode, ki je zapisana v ustavi, ne zaščiti lastnega naravnega bogastva. Ščiti pa neko korporacijo, ki bo 90 % profita gladko pobasala v svoje žepe. Mi ne bomo imeli niti nič finančno od tega, sploh ne bomo imeli finančno nič od tega, v smislu samozadostnosti s preskrbo energentov nula, ker so to samo še male količine zemeljskega plina, in nikakor, skoraj nično bo to prispevalo k naši oskrbi z energenti, da ne omenjam da gre za pridobivanje fosilnega energenta, tistega, kar moramo eliminirati in se usmeriti v druge vire energije, če želimo zmanjšati emisije toplogrednih plinov, zasledovati cilje Evropske unije, katerim smo zavezani, in cilje Pariškega podnebnega sporazuma. Niti enega pametnega argumenta ni, ene logike ni v tem, razen tveganja, velikega tveganja. Jaz ne rečem, da se bo kaj zgodilo, če bodo oni tam še nekajkrat zavrtali pa potem morebiti ne bodo več dobili podaljšanja koncesije, čeprav, če boste vi na oblasti še takrat, se bojim, da bodo dobili tudi to. Ampak, poglejte, zakaj bi mi tvegali? Zakaj ne bi, tako kot je kolega Židan omenil, uveljavili previdnostnega načela in se zaščitili, sebe, svoj nacionalni interes, svoje ljudi, zdravje naših ljudi in naš unikum, ki ga imamo, Biosferno območje Mura – Unesco ga je prepoznal in ga postavil na zemljevid biserov, naravnih. Unesco je to prepoznal, mi pa tega očitno ne znamo cenit in se igramo z danostmi, ki jih imamo, in ko bomo še to sfrčkali, nam ne bo ostalo prav dosti. Hvala zaenkrat.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Siter, pripravi naj se Janja Sluga. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavnik ministrstva, dober večer! Mi smo se zdaj, naše generacije smo se znašli v eni taki zelo zanimivi krizi, epidemiološki krizi, ki je zraven še gospodarska kriza, socialna kriza, torej zdravstvena kriza. Ampak je pa ena druga kriza tista, ki je še bolj uničujoča, tista, ki za sabo potegne še več uničenja planeta in naših življenj, in to je podnebna kriza. Podnebna kriza je resničnost, s katero se zadnjih 10, 20 let ukvarjajo znanstveniki na vseh ravneh, in je resničnost, s katero se je sprijaznila tudi svetovna politika in prišla do zaključka, da je treba nekaj narediti. V bistvu bi bilo treba nekaj naredit že včeraj, ampak sredi podnebnega zloma, kjer smo, bomo pač naredili zdaj, kar se da. Kaj je ta podnebna kriza oziroma zakaj je nastala? Do podnebne krize je prišlo v največji meri zaradi uporabe fosilnih goriv. Zaradi uporabe fosilnih goriv smo v pregrevanju ozračja, smo pred zlomom, ki bo povzročil nove in nove vale podnebnih beguncev, zlomil bo gospodarstva in uničil in že uničuje po vsej Zemlji, po vsem planetu, zdravo okolje ljudem. Znanstveniki so si edini v enem zaključku, in to je, da je rešitev v tem, da je družbo treba razogljičit, globalno gledano. Tukaj ne kažemo s prstom na našo državo ali katerokoli drugo ali katerekoli specifično industrijo, tudi ne samo na fracking, ampak generalno, globalno, kot družba moramo planet na vseh ravneh razogljičiti. To je globalni cilj, v doseganje katerega so se v glavnem vse napredne države, napredne družbe poenotile s podpisom Pariškega sporazuma. Zato je ta Pariški sporazum danes že bil tokrat omenjen in zato je to tako pomembno, da njegove cilje dejansko razumemo. Zato je pomembno, da razumemo, kakšno vlogo ima Slovenija v realizaciji ciljev, udejanjanju ciljev tega Pariškega sporazuma, ki pravi − nekaj glavnih ciljev bom navedel−, da se države podpisnice zavezujejo k omejitvi dviga povprečne globalne temperature pod 2 stopinji Celzija do konca stoletja, kar je kar dolgoročen plan. Sporazum načrtuje omejitev človeških izpustov toplogrednih plinov med letoma 2050 in 2100 na toliko, da bo ekosistem planega to še prenesel oziroma kot sporazum sam pravi, da jih bodo drevesa, zemlja in oceani, še sposobni sprejeti. In zdaj ena zelo zanimiva točka Pariškega sporazuma pravi, da bodo bogate države finančno pomagale revnejšim, da se prilagodijo na podnebne spremembe in preidejo k obnovljivim virom energije, ne da bodo bogate korporacije pomagale revnejšim državam, da speljejo svoje umazane posle, ampak da bodo bogate države pomagale revnejšim državam, da preidejo k obnovljivim virom energije. In zdaj imamo pa tukaj to zgodbo o frackingu, o frackingu, ki ni drugega kot pridobivanje fosilnega goriva, za kar si je cela znanost, globalna znanost enotna, da je škodljivo za planet in da v nobene primeru ne prinese blaginje. In verjemite mi, jaz sem doma iz Trbovelj, Zasavka regija velja za eno najbolj okoljsko degradiranih regij in 41 let že živim in poslušam te zgodbe in vem, kaj pomeni življenje v degradirani regiji. Prvič, zato ker je pridobivanje fosilnih goriv, kar nam je domače tudi v Zasavju, samo po sebi sporno. Drugič, ker tak nasilen poseg v okolje posledično rezultira v degradaciji celotne regije. In zdaj tako, ta fracking je ista zgodba kot rudarjenje v Zasavju. Za seboj bo pustilo degradirano okolje, ki ga bo treba revitalizirati, regenerirati 100, 200 let potem, ko frackinga ne bo več. Ko govorimo o Prekmurju in Pomurju, govorimo o najbolj plodni zemlji z največ potenciala za kmetijstvo, govorimo o priložnostih za turizem. To vse pozabite, to vse odpade, ko je enkrat okolje, ko je enkrat regija tako industrijsko zapacana, ko je označena z enim tako nasilnim posegom, kot je fracking ali v primeru rudarstva, recimo, Zasavje. In takšna regija iz te zgodbe izide osiromašena. Najprej, viri so počrpani, drugič, tukaj ni več prostora za razvijanje nekih zgodb formata turizem, kmetijstvo in tako naprej. In kar je najbolj boleče pri degradiranih regijah, pri čemer navijam, da Pomurje in Prekmurje to ne bo postalo, je to, ko se te izčrpljujoče zgodbe zaključijo, takšne regije še desetine in desetine let iščejo novo zgodbo, iščejo novo identifikacijo, kaj bi lahko tukaj zdaj počeli, ko ni priložnosti za turizem, zdaj ko ni priložnosti za kmetijstvo, zdaj ko ni priložnosti za nič drugega, ker je vse izčrpano. In to je samo lokalno, da se zopet ne vrnem k prispevanju h globalni krizi. In zdaj še moje dodatno sporočilo Pomurcem, Prekmurcem in Podravcem, ki ste vsi nekako vključeni oziroma talci te zgodbe britanske korporacije s frackingom pri nas. Jaz ne morem, da ne bi vlekel vzporednic med tem severovzhodnim delom države in domačim Zasavjem. In tukaj sem kritičen do vseh vlad do zdaj in njihovega odnosa do teh regij. Pomislimo, ko pride do priložnosti za razvoj, ko pride do nekih novih priložnosti za prodor, bodisi v gospodarstvu, v šolstvu, v čemurkoli, so te regije tiste, ki navadno pridejo na seznam zadnje. Ne glede na to, v kateremkoli obdobju smo se v Zasavju trudili postaviti neke zgodbe, vedno je bil problem skomunicirati za še nekaj več sredstev ali pa za boljše okoliščine za sanacijo degradiranih površin in tako naprej. Severovzhodni del Slovenije ima, slišim, podobno zgodbo. Ampak na drugi strani, ko pa je treba uvoziti neko svinjarijo, ko je treba uvoziti neko umazano industrijo, so pa ta območja prva na seznamu. So pa ta območja najbolj primerna. Ali fracking v Petišovcih ali skladiščenje neke elektrofiltrskega pepela na degradiranih območjih v Trbovljah in tako naprej in tako naprej, ko je razvoj zadnji na seznamu, ko so smeti na vrhu seznama. Predlog, ki ga imamo danes na mizi, ki ga že tretjič v Levici postavljamo na odločanje, s katerim že tretjič pozivamo poslanke in poslance. Marsikateri od vas tukaj prihaja sem iz degradiranega, pozabljenega dela države. Ta zakon poskuša preprečiti to kmetijsko, razvojno, turistično katastrofo, da ne govorimo o okoljski in zdravstveni katastrofi, tokrat na severovzhodu. In s tem predlogom prepovedujemo, prvič, izdajo dovoljenja za raziskovanje, in drugič, izdajo dovoljenja za rudarske pravice za izkoriščanje ogljikovodikov z vbrizgavanjem vode ali vode z dodatkom kemičnih primesi. Cilj zakona je preprečiti izkoriščanje že tako, roko na srce, izkoriščenega dela države na račun nekega dobička nekega britanskega gospoda, ki bo imel zaradi zdravstvene, turistične ali pa še kakšne gospodarske krize v Sloveniji samo še več pod palcem. Medtem ko bo on mirno prebival v Veliki Britaniji, kjer se pa takšnih svinjarij ne smejo it. To je zgodba tega projekta. Tudi jaz se bom pridružil vrsti poslank in poslancev iz opozicije, ki ta zbor pozivamo k premisleku in glasovanju v podporo tega zakona, v podporo vnovične priložnosti za prednost kapitala pred zdravjem. Enostavno je čas, spoštovani kolegice in kolegi, da v tej politiki, v tem političnem prostoru razmislimo o prioritetah. In če kaj, nas je ta epidemija zdaj naučila, kaj pomeni imeti prioritete na mestu, in kaj se zgodi, če prave prioritete, ki je v tem primeru javno zdravstvo, niso na mestu. Pomenijo samo kolaps. In če v okoljskih vprašanjih ne bomo prioritet kot družba uglasili, kot je treba, in na prvo mesto postavili zdravje okolja in zdravje ljudi, potem bomo ob tem, ko se bo okoljska kriza stopnjevala, prišli na iste težave, na iste izzive in na isti kolaps sistema, kot ga vidimo v tem trenutku v zdravstveni krizi pod taktirko vlade Janeza Janše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Seznam razpravljavcev se bistveno spreminja, zato bom navedel vse, ki so še prijavljeni. Prva je Janja Sluga, sledi mag. Branislav Rajić, Nataša Sukič, Mateja Udovč, Željko Cigler in Franci Kepa. Gospe Janje Sluge ni v dvorani. Branislava Rajića tudi ni. Beseda ima Nataša Sukič. [[oglašanje iz dvorane]] Okej. Mateja Udovč. Je tudi ni. Željko Cigler, izvolite.
Kolegice in kolegi, predsedujoči, spoštovani gospod državni sekretar! Dejansko to, kar je moj predgovornik Primož rekel, gre za en pomemben razmislek in odgovornost Državnega zbora o tem izjemno pomembnem vprašanju, o katerem danes razpravljamo in bomo v četrtek o njem glasovali. Gre za dosti usodno vprašanje. Vprašanje, kolikšna je cena te zemlje, te države in ljudi, ki v njej živijo. Za kakšen profit oziroma za kakšno odškodnino se jih lahko žrtvuje. To so danes pomembni razmisleki. In dejstvo je, da skozi to, ali bomo zaščitili Prekmurje, Prekmurce, bomo pokazali, ali bomo znali urediti in tudi ekološko sanirati in stopiti na stran ljudi v Anhovem, v Šoštanju in Velenju, kjer želijo sosežigati odpadke, v hudo degradiranem Celju, v Mežici, v Zasavju. Ali bomo znali zaščititi in ekološko sanirati ta področja nekoč zelene Slovenije? Povem vam, da občina Lendava v skrbi za zdravje prebivalcev na njenem območju podpira sprejetje novega sistemskega sistema zakona o rudarjenju, ta zakon prepoveduje uporabo hidravličnega lomljenja pri pridobivanju fosilnih goriv na območju. In občina Lendava naproša Državni zbor, da sprejme zakon o rudarjenju s prepovedjo uporabe frackinga, hidravličnega lomljenja. To so ljudje, ki se zavedajo, da bo ta tehnologija eksistenčno prizadela njihovo področje in življenja. Podpis te prošnje pa je dal ga župan Jože Madžar. Jože Madžar, ki je skupni kandidat Slovenske demokratske stranke in Nove Slovenije v Lendavi za župana. Prosim, kolegice in kolegi iz teh dveh strank, kako boste glasovali? V imenu ljudi, ki so vam dali svoj mandat, svoje zaupanje? Ali boste glasovali v interesu okolja in ljudi, ki tukaj v tej državi živimo? Čeprav se zavedam, da ni pomembno, kakšna je politična pripadnost kateregakoli državljana ali državljanke, pomembne so ustavne pravice, ki izhajajo iz 72. člena Ustave Republike Slovenije. In to je pravna varnost, za katero se borimo in jo je potrebno v tem Državnem zboru braniti oziroma če se želi rušiti, jo je treba zaščititi. In 72. člen Ustave Republike Slovenije pravi, država skrbi za zdravo življenjsko okolje, v vzhodnem manj razvitem in zahodnem polno razvitem delu Republike Slovenije, kot je prej kolega Primož fajn povedal te razlike. In po ustavi zakon določa pogoje in načine za opravljanje gospodarskih in drugih dejavnosti in ekološko degradacijo, o kateri tukaj govorimo, ki se bo zgodila po uporabi metode fracking, svetovne izkušnje nam to kažejo, na okolju in življenju ljudi, je potrebno prepovedati, v Sloveniji preprečiti. Namreč država, ki varuje svoje ljudi in okolje, je država, ki tudi prepoveduje v interesu življenja. Rad bi povedal še to. Moramo reči jasen ne okoljskim degradacijam in agresivnih zahtevam kapitala v Sloveniji, domačega ali pa tujega, večinoma pa vse bolj in samo tujega, po hitrih dobičkih, ki se ustvarjajo na račun hudega onesnaževanja okolja, povzročanja bolezni in smrti ljudi. Jaz upam, da se zavedamo, ko govorimo na odborih za okolje in prostor ali zdravje ali na Državnem zboru o degradacijah in življenjski in okoljski škodi Anhovega, Mežice, Celja, Velenja, Šoštanja, zdaj bomo pa na to obsodili še Prekmurje. Kolegice in kolegi, ali smo zato dobili mandat? Vestem to je naša odgovornost! Ne da se pogovarjamo o tem, kot je prej gospod Perič iz Stranke modernega centra pravil, malo verjetne možnosti so, da bo prišlo do negativnih posledic. Halo? In moramo prepovedati tehnologijo, ki je umazana, in ne pristajati na to, da bomo ugotavljali, ali se naj ta tehnologija sedaj uvede in dopusti, ker je malo verjetno škodljiva. In ko se tukaj izpostavlja, s tem bom zaključil, možnost tožbe tuje korporacije, kateri bomo morali plačati 70 milijonov evrov. Kolegice in kolegi iz Slovenske demokratske stranke in Nove Slovenije, vas vprašam: Za 70 milijonov bomo prodali Prekmurje in Prekmurce? Ne. Države se ne prodaja. Okolje in življenje ljudi proti ekoloških degradacijam. Ekološkemu uničevanju s strani kapitala za tiste nizke, kratkoročne dobičke je preprosto v Državnem zboru treba reči ne. Pa ne zato, ker smo to mi pogruntali v tem Državnem zboru, o tem nas podučujejo izkušnje s frackingom po celem svetu, tudi okoli nas. Jaz verjamem, da so državljanke in državljani izvolili poslanke in poslance, ki so ohranili res tisti minimum razuma, da bodo razumeli to prepoved, ki jo želimo s spremembo Zakona o rudarjenju uveljaviti v Levici, in jo tudi podprl. Verjamem, da ne bo tega podprla samo opozicija, ampak tudi mnogi poslanci ali celo koalicijske stranke. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franci Kepa. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav kolegicam, kolegom! Dejstvo je, da se tega izkoriščanja še do sedaj ni izvajalo. 2002 je bila podana koncesija, pred dvema letoma je bilo potrebno, da se izvede še okoljevarstveno soglasje, ki še ni izdano, in verjetno tudi ne bo izdano ali pa bo izdano zelo blizu 2022, ko bo koncesija izkoriščanja potekla. To koncesijo je izdala vlada Janeza Drnovška 2002. Katere stranke so bile takrat? Dve. In tudi sedaj je stranka, ki je to vlagala, je šest let že v parlamentu. Kako da niste tega prebliska dobili šest let nazaj ali pa mogoče eno leto nazaj, ko ste bili v vladi oziroma pravite, da niste v vladi, ste bili nevladna koalicija? Najboljše je samo kritizirati in ne biti zraven. Zakaj niste tega predlagali eno leto nazaj, leto in pol ali pa štiri leta nazaj, če je bilo tako pereče? Sedaj, ko bo skoraj koncesija potekla in tudi odgovornost države verjetno ne bo nična, pa mi drezamo v to, da bomo ja lahko plačali s tem ukrepom gromozanske odškodnine. A boste vi takrat prevzeli odgovornost za to, kar zdajle vlagate? Najbrž ne, verjetno se boste spet kam skrili, saj niste še nikoli nobene odgovornosti prevzeli, tudi ko ste bili v prejšnji vladi. Mislim, da je to stanje, kakor je tudi na ministrstvu rečeno, da bo v kratkem tudi sprovedeno in bo tam tudi vso izkoriščanje in tudi bodoče izkoriščanje napovedano. Skoraj siguren sem, da tega izvajanja ne bo v Petišovcih, kakor ga tudi do sedaj ni bilo, in mislim tudi, da smo vsi za to, da ga nebi bilo. Je pa sedaj boljše, da tega sploh ne bi izvajali, pa če bo tako sprejeto, pa naj bo, odgovornost naj pa tisti prevzame, kakor je zdaj izvaja. Čudno je pa res, od kje so prišla ta navodila, da se to dela prav zdaj, ko vlado vodi Janez Janša. Kako da pa niste dobili tega prebliska lansko leto, ko je bil predsednik gospod Šarec, takrat pa niste tega vlagali vsak teden? Človek mora reči, da je to eno samo nagajanje. Ali mogoče so kakšne druge zadeve zadaj? Mogoče je tudi kakšno koristoljubje zadaj zaradi tega? Ne upam si pomisliti, ampak čudno, da tega niste izvajali eno leto, dve leti nazaj, šest let nazaj. Šest let ste tukaj v parlamentu in da takrat niste videli, kako velika škoda se dogaja, ampak ravno zdaj, ko je predsednik vlade Janez Janša, vidite, kakšna velika škoda se dela. Šest let nazaj tega niste videli, pet let nazaj tudi ne, lansko leto pa tudi ne, ko ste bili v koaliciji z gospodom Šarcem. Ko bo pa to sprovedeno, boste pa rekli mogoče, ravno pod tem predsedstvom se je ta škoda naredila, kako nesposobni so. Ne vem, kaj bo, ampak odškodnina skoraj sigurno bo, in to je voda na mlin firmi, ki ji bo potekla koncesija čez eno leto. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagatelja Nataša Sukič.
Najlepša hvala. Poglejte, spoštovani poslanec Kepa, vam bom jaz odgovorila na vse to. Pa da se ne boste toliko naslanjali na teorijo zarote, vam bom res eksaktno odgovorila kaj in kako. Odkar sem poslanka v tem parlamentu se intenzivno ukvarjam z vprašanjem frackinga od vsega začetka. Lahko pogledate kronologijo mojih ustnih poslanskih vprašanj. V Levici smo že pod Šarčevo vlado pripravljali ta zakon, ampak minister Leben, če se spomnite, je bil na pravi poti. On je želel to stvar zaustaviti in zato smo se tudi mi takrat z našim predlogom zaustavili in čakali, kaj se bo izcimilo. Kot veste, je korporacija Ascent Resources celo grozila ministru Lebnu in njegovi družini zaradi tega, ker pač Ascent Resources noče, ne želi, da se kakorkoli, sploh je proti temu, da bi moral pridobiti presojo vplivov na okolje. Pa se je treba vprašati, zakaj je Ascent Resources proti temu, če baje ne izvaja frackinga, kot smo danes tukaj slišali. To je prvo vprašanje, ki ga morate tudi vi poslanci počasi vprašati tam, počasi, ni treba kar na pamet. Potem drugič, omenil ste, da je bila leta 2002 koncesija sklenjena. Seveda je bila, ampak vi morate vedeti, da v tistih časih res še ni bilo nobenih podatkov o tem, kako pogubne vplive na okolje, na zdravje ljudi ima izvajanje frackinga. Takrat tega niso vedeli po svetu še. To je bila relativno nova tehnologija in se ni vedelo. Sedaj, ko se ve, ogromno držav ena za drugo fracking prepoveduje ali ga je dala na moratorij ali kakorkoli zaustavlja. In to sem že tudi prej povedala. Meni je žal, da vas ni bilo v dvorani, da bi morda slišali mojo uvodno predstavitev ali če ste jo slišali zadnjič, saj je bila zelo podobna. Skratka, te insinuacije, da bi mi imeli kakšno korist od tega, to pa je res, to sem danes že drugič slišala iz vaših ust, to je pa, ne vem, najmanj grdo in podlo. Nobenih koristi nimamo od tega, razen da ščitimo korist, da opravljamo svoje delo, za katerega smo poslani sem v parlament, da poslušamo, kaj pravijo ljudje, ki kličejo, kaj pravi Občina Lendava. Prej vam je povedal kolega, vaš župan, ki je župan NSi in SDS, je poslal apel v Ljubljano, naj se fracking prepove. Vaš župan je to naredil zadnjič. Mogoče poslušate vsaj njega, če že ne slišite ljudi, lokalnega prebivalstva in vseh argumentov in se ne vprašate, zakaj toliko evropskih držav, in to ne katerihkoli, to so Francija, navsezadnje Velika Britanija, iz katere korporacija Ascent Resources pravzaprav prihaja. Ta Ascent Resources, recimo, v Veliki Britaniji ne more izvajati frackinga, ker je država to prepovedala. A pri nas pa bi ga? Pa še toliko o odškodnini, sedaj pravite, ja, saj verjetno ne bo prišlo. A razumete, Ascent Resoureces je, čim je Upravno sodišče letos junija razsodilo, da mora Ascent Resources predhodno izvesti presojo vplivov na okolje in pridobiti okoljevarstveno dovoljenje, v tistem trenutku zagrozil s tožbo. Če boste vi dali tej isti korporacijo to presojo vplivov, recimo, konec leta [[…]]Prosim, spoštovani gospod Kepa, če me poslušate, ker vam govorim, vam odgovarjam. Ne vem, to je žal v dialogu gluhih, no, ampak poglejte, poslanec Kepa, taista korporacija nemudoma zagrozila s tožbo. In verjemite, če bo tudi dobila, izsilila to proti koncu leta [[…]]Pa pravite, potem bo pa kmalu konec koncesije. Ali mislite, da oni tega ne vedo? Ali mislite, da ne bodo tožili in rekli, da smo zavlačevali, jih onemogočali, spotikali in pripeljali stvar do točke, ko so bili oni onemogočeni in so imeli toliko in toliko stroškov, črpati pa niso mogli? Prav tako bodo vložili tožbo. Tako da s tem, oprostite, ne rešujete nič. Na kocko pa pod tveganje postavljate, če bo do frackinga potem pod temi pritiski te korporacije na koncu prišlo, na kocko pa postavljate res marsikaj. V prvi vrsti postavljate na kocko zdravje ljudi, v drugi vrsti okolje, Biosferno območje Mura, okolje v Petišovcih, čisto pitno vodo in tako naprej. Ne rečem, da se bo kaj zgodilo, ampak če pa se bo zgodilo, bodo pa ti učinki tako pogubni, da se jih ne bo dalo sanirati. In potem ne bomo škode več merili v rangu 70 milijonov evrov, ampak je to nenadomestljiva škoda, če do tega pride. In zato se uporablja previdnostno načelo. In zato države posegajo po previdnostnem načelu, da se preventivno zaščitijo pred tudi najmanjšo možnostjo, da do česa pride. Tudi poslanec Perič je danes omenil, da je zelo mala verjetnost, da pride do onesnaženja vode. Dovolj je mala verjetnost. Verjetnost mora biti nična. Mi se s tem, kar je v ustavi zapisano, pravica do čiste pitne vode, pač ne moremo igrati na račun tega, da bo neka izsiljevalska, agresivna korporacija, ki je grozila ministru Lebnu, na koncu pokasirala velike profite, mi ne bomo imeli od tega nič, tudi k energetski samozadostnosti to ne prispeva nič. Enostavno se tega ne moremo iti. Še enkrat ponavljam, če res ne gre za fracking, česa se bojijo potem Ascent Resources pri presoji vplivov? Česa? In česa se bojite vi, da ne bi pritisnili tipke za to, da podprete zakon, ki prepoveduje fracking? Če oni ne izvajajo frackinga, ni problema. Potem jim s tem zakonom ne bomo mogli nič škoditi, kajne? Ampak bomo mi samo prepovedali fracking. Oni pa, če izvajajo kaj drugega, potem pa ni problema. Tako da poglejte, vidite, kako se sami zapletate v neke argumente, ki to niso. In sami sebi sproti podirate zgodbo. Če, še enkrat ponavljam, če oni resnično ne izvajajo frackinga, se nimajo česa bati, potem naj mirno pustijo, da se izvede presoja vplivov na okolje in naj mirno dalje podaljšajo koncesijo za nekaj, kar ni fracking. Mi bomo pa v tej državi z zakonom prepovedali fracking za vsak slučaj, če bi se kadarkoli izvajal. Pa dajmo tako. Ne vem, česa se bojite. Zakaj ne podprete prepovedi frackinga? Zakaj? To je vprašanje. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnica predlagatelja. Besedo ima predstavnik Vlade. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Nisem želel nikakor, kot je dejal gospod Židan, da bi bilo kakorkoli nedostojno, da se pokaže predlog zakona, ki ga imamo pripravljenega. Ampak že, čeprav ponavadi količina listov ne nakazuje na kakovost, pa vam lahko zatrdim, da je obsežnost problematike zares velika. Lotili smo se je resno že od samega začetka našega mandata in pripravili odlično izhodišče, ki bo reševalo tako obravnavano tematiko kot tudi rudarstvo širše. To, da skrivamo zakon, vsekakor ne. Zdaj ne vem, kako ste vajeni sicer procedure. Ko ministrstvo pripravi zakon, ga bo dalo še v tem tednu v javno obravnavo. Vsi ga boste pač prejeli, imeli dostop do njega, podali pripombe. Nadaljevala se bo seveda procedura pri nas, da upoštevamo tiste pripombe, ki so ustrezne, damo sam zakon naprej v obravnavo. Na Vladi ga sprejmemo in tudi naprej v Državni zbor, kjer se nadaljuje procedura. Torej ne gre za nikakršno skrivanje. To, da smo v izhodišču obrazložili nenevarnost frackinga, absolutno ne drži. Lahko si še enkrat pogledate na magnetogramu moje prvotno izhodišče oziroma mnenje Vlade. Tukaj absolutno te tri člene, ki so podani, smo podali strukturirano po točkah, kaj drži, kaj ne drži in kje je ključna težava. Ne moremo namreč izmed treh členov, tisti druga dva, ki se nanašata na prehodne določbe – na zadnjega seveda nimam komentarja, ker gre za uveljavitev. Kar pa se tiče predzadnjega, to, da odvzemamo podeljene pravice, ki so bile podeljene na podlagi uredbe in zakona, ki je še prej veljal pred tem zakonom, veste, da je iz pravnega vidika sporno in se tega ne da. Tovrstno početje je nedopustno. Najbrž si lahko predstavljate, če bi kaj takega res naredili, kaj bi to pomenilo za pravno državo in pravni koncept, kakšen impulz damo vsem morebitnim vlagateljem tudi na vseh drugih področjih koncesij. Skratka, iz vsebinskega vidika celostno obravnavamo problematiko. Gospa iz LMŠ je sicer omenila, da ne verjamejo, da bomo dejansko vložili zakon. Lahko mi verjamete na besedo, zaenkrat je še nismo in je tudi ne bomo nikoli zatajili. Jaz mislim, da kar smo rekli in obljubili, smo tudi naredili. Tako da s tega stališča se boste lahko prepričali enkrat več, da je temu tako. Da Vlada meni, da ni smiselno spreminjati zakona zaradi ene težave, tudi ta navedba v bistvu ne drži. Nikoli tega nismo trdili, gre pa za to, da če so poleg ene težave še številne druge, je pač treba vse urediti, ne samo te ene težave. Če bi pa bila zgolj ena, bi pač uredili zgolj eno. Ključna stvar je, da se očita, da je mnenje Vlade v bistvu brez konkretnih argumentov. Argumenti kot sem jih naštel, lahko jih še enkrat, ampak mislim, da ni potrebe, ampak nakazujejo, da je predlog zakona neustrezen, da ne more kot tak biti sprejet, četudi bi sicer želeli. In vas vabim seveda k udejstvovanju pri predlogu, ki bo šel še ta teden v javno obravnavo in bomo veseli vašega sodelovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagatelja, Nataša Sukič. Izvolite.
Z vsem spoštovanjem, pravite, da ne morete urejati posebej ene težave. Res ne? V zadnjem protikoronskem paketu ste uredili težavo nove univerze v Novi Gorici, ki veze nima z bojem proti covidu, pa ste to vtaknili v zakon, v protikoronski paket, v zakon, o katerem niti referendum ni dopusten. Težavo, ki zveze nima, zato da ste podaljšali akreditacijo nekim vašim prijateljem. Tako da ne mi govoriti, da se ne da urediti neke težave. In to ni neka težava, jaz sem danes, ne vem koliko načinov naj še argumentiram, da gre za zelo zelo resno zadevo. Kakšne signale bi dajali? Kakšne signale bi pa dajali? Še enkrat, cela Evropa daje te signale. Države, kot so Francija, Velika Britanija in tako naprej, enostavno prepovedujejo fracking, ne glede na to, koliko pogodb je v teku, koliko izvajanja je v teku. Nizozemska bo zaradi Groningena zaustavila fracking, pa 200 firm črpa na Groningenskem polju. Tako da, lepo vas prosim, to je žalostno, ko vas človek posluša. Žalostno, ko poslušamo. In zakaj? Jaz se resno počasi sprašujem zakaj? Za tistih 10 % dobička, ki jih bo Slovenija dobila, Ascent Resources pa 90 %. Zato da ne bomo energetsko niti približno zadostili, niti ne vem, če bi sploh procent prispeval ta zemeljski plin v tej naši energetski samozadostnosti, da ne omenjam, da gre za fosilno gorivo. Da ne omenjam, da je te dni minilo natanko pet let od sprejetja Pariškega sporazuma. Da ne omenjam tega, da je 33 držav po svetu že sprejelo resolucijo o razglasitvi izrednih podnebnih in okoljskih razmer, resolucijo, ki je tudi tukaj končno krvavo potrebujemo, sploh v luči tega, da nas bojda samo še 10 let ločuje od zelo verjetnega podnebnega zloma. Od trenutka, ko bodo učinki povratnih zank že takšni, da jih ne bo več mogoče obvladovati. Takrat bomo pa imeli globalno krizo, vsi skupaj. Takrat pa bo prišlo do kolapsa svetovne ekonomije, prišlo bo do takšnih migracij, ki jih še sanjati ne morete, glede na to, da se toliko ukvarjate z migracijami. Skratka, prišlo bo do svetovnega kaosa. Potrebujemo to resolucijo, razglasitev izrednih podnebnih in okoljskih razmer, in potrebujemo ukrepe, ki gredo v sled tej resoluciji. In eden takšnih je gotovo prepoved frackinga, kajti gre za pridobivanje fosilnega goriva, goriva, ki še kako prispeva k toplogrednih izpustom. Tako da, vse skupaj je, lepo vas prosim, samo leporečje, kako se bomo do leta 2050 razogljičili, kako bomo do leta 2030 naredili ne vem kaj, bomo tudi za ne vem koliko procentov zmanjšali izpuste toplogrednih plinov. Ja s čim pa? Če bi pa ravnokar dovolili črpanje fosilnih goriv. Jaz tega res ne razumem, no. To je res navadno nakladanje, da drugo ne rečem. In še enkrat, od oktobra meseca vlagamo tale zakon in do danes nismo videli, oprostite, vašega sistemskega zakona. Prepričana sem, da v tem sistemskem zakonu vi ne prepovedujete frackinga. Tega niste decidirano izrekli, niste rekli, v tem zakonu bomo prepovedali fracking, ampak da boste uredili kompleksno materijo, in se nekaj izmotavate. Ja, seveda je kompleksna materija, ampak zelo preprosto pa je, da se odločiš, ali fracking dopustiš ali pa fracking prepoveš, ali zaščitiš zdravje svojih ljudi in zdravje svojega okolja ali tega ne narediš, ali raje ščitiš interes neke bedne korporacije, ki je tako agresivna, da si je drznila groziti ministru Lebnu in verjamem, da bi še komu. Mi bomo vsekakor ta zakon podprli. Zadnjič nam je zmanjkalo zelo malo, da bi šli skozi. Jaz pač trkam na vest poslank in poslancev, na to, da imate poslanke in poslanci po ustavi pravico glasovati po svoji vesti, ne samo pravico, tudi dolžnost, da poslušate ljudi, ljudi, ki vas kličejo. Ljudje, ki tam živijo, vas kličejo, ljudje, ki bodo nastradali, če pride do kakšne nesreče, ki morajo tam živeti in bodo iztrgani iz svojega okolja, če do česa pride. Ti ljudje vas kličejo, naši državljani in naše državljanke. In koga zanima apetit neke Ascent Resources, ki ima sedež v neki davčni oazi? Koga to zanima? In vi boste govorili, da ima Levica v ozadju neke interese. Človek bi se vprašal, kje so tu interesi, da se tako nezaslišano, enostavno ne slišite, niste slišali niti Državnega sveta, ki vas je isto tako pozval. Sama sem bila na tisti seji in vem, da so z veliko večino sklenili, da je fracking treba prepovedati, vsi to vemo, samo SDS stranka in NSi stranka sta najbolj glasni, pa SMC, ki ji je bolj važen kapitalski interes in pa neke pogodbe in neke koncesije pred lastnimi ljudmi. Samo to ves čas poslušamo. To je nekaj neverjetnega, neverjetnega, s tem, da je župan Občine Lendava predstavnik stranke NSi in stranke SDS, mešano skupaj. In on vas je poklical, da zaustavite fracking, ampak vi tudi njenega ne slišite. Niti lastnih ljudi ne slišite. Še enkrat, mi bomo seveda podprli ta zakon. Upam, da bomo tokrat zmogli dovolj politične volje, da preprečimo to sramoto in to grozo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora, še kdo razpravljati? [[Da.]] Ugotavljam, da ja, da je interes. Če želita razpravljati tudi predstavnica predlagatelja Nataša Sukič ter predstavnik Vlade, prosim, da se prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade in nato predstavnica predlagatelja. Prosim za prijavo. Hvala lepa. Prvi dobi besedo Gregor Perič, izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Jaz bi se rad osredotočil predvsem na strokovne argumente. Kot rečeno, predlagatelj nam ni ponudil nič kaj konkretnega, zato smo se sami obrnili na institucije, ki se v to najbolj razumejo. Najprej smo dobili en dokument Univerze v Ljubljani, torej Naravoslovnotehniška fakulteta, Oddelek za geotehnologijo, rudarstvo in okolje, in sicer Strokovno mnenje v zvezi s hidravličnim lomljenjem obstoječih vrtin PG10 in PG11a iz julija 2018, avtor tega dokumenta je doc. dr. Željko Vukelič, univerzitetni diplomirani inženir geotehnologije in rudarstva. In potem smo zaprosili še Geološki zavod Slovenije, ki so na našo prošnjo v SMC izdelali strokovno mnenje o hidravličnem frakturiranju kamnin za raziskovanje in pridobivanje ogljikovodikov za ureditev področja hidravličnega frakturiranja v rudarski zakonodaji. Dokument je relativno kratek, ampak koncizen, koncentriran in bi prebral dva segmenta. In sicer na zaključku poglavja o najnovejših vrtinah, ki sem jih ravnokar omenil na področju naftno-plinskega polja Petišovci-Dolina, navajajo: »V nobenem od zgoraj opisanih okvirjev frakturiranja ob strokovni in nadzorovani izvedbi ni pričakovati, da bi njegova vplivnost segla do bližnjih vrtin podobnih globin, prav tako ne do vodonosnih plasti, vključno z gospodarsko pomembnimi vodonosniki termalnih, mineralnih in pitnih voda. Nizko prostorninsko frakturiranje tudi ne bi povzročilo potresov [[…]]«, kar danes cel dan že poslušamo, » [[…]]kot so znani za nekatera območja visoko prostorninskega frakturiranja v svetu. Nadalje ni pričakovati, da bi bila povratna voda povišano radioaktivna, je pa seveda potrebno njene kemične sestavine spremljati. Dosedanja frakturiranja od leta 1956 dalje niso imela zaznanih negativnih vplivov na okolje.« Torej ta dokument zaključujejo še z enim sestavkom. V zaključnem strokovnem mnenju o uporabi hidravličnega frakturiranja tako navajajo: »Za Slovenijo na podlagi poznanih geoloških značilnosti edinega delujočega naftno-plinskega polja Petišovci in Dolina pri Lendavi in na podlagi dosedanje prakse raziskovanja in pridobivanja ogljikovodikov v geološko podobnih okoljih v svetu ne vidimo razloga, da bi se pri nas raziskovanje in pridobivanje ogljikovodikov, torej nafte in zemeljskega plina, s hidravličnim frakturiranjem prepovedalo v celoti. Lahko pa se prepove raziskovanje in pridobivanje ogljikovodikov z visokoprostorninskim hidravličnim frakturiranjem [[…]]«, to je tisto ameriško, » [[…]]kot je to urejeno v številnih evropskih državah. Za nizko prostorninsko hidravlično frakturiranje v eni ali več vrtinah mora biti predhodno izdelana presoja vplivov na okolje.« Torej ta znameniti PVO. To je mnenje Geološkega zavoda Slovenije, pod katerega so se podpisali dr. Miloš Markič, univerzitetni diplomirani geolog, potem mag. Andrej Lapajne, dr. Nina Rman in zraven so še vodje Oddelka za mineralne surovine in geokemijo dr. Meta Dobnikar in pa direktor geološkega zavoda Slovenije dr. Miloš Bavec. To so strokovni argumenti, jaz jih težko presojam, ker nisem strokovnjak in verjamem, da jih tudi marsikdo med nami težko sodi, ampak to je pač stališče slovenske stroke. Jaz verjamem, da jim vsi polno zaupamo, ker so temu področju posvetili kar nekaj svojega časa in energije. In zdaj še čisto kratko. Hrvaška, ko govorimo o Hrvaški, za kontekst, da razumemo en povzetek. Samo na poljih v neposredni bližini slovenske meje, Hrvaška povprečno proizvede skoraj polovico letne količine porabljenega zemeljskega plina v Sloveniji. Mi ga kupujemo iz tujine. In Hrvaška proizvede preko 50 % lastnih potreb po zemeljskem plinu, mi pa samo 0,5 %, Madžarska pa ima tudi številne vrtine na tem področju. Tako da jaz samo pozivam k temu, da bodimo razumni in prisluhnimo predvsem stroki, da ne bo ta debata predvsem neka debata za šankom. Hvala.
Hvala lepa. [[oglašanje iz dvorane]] Ni replike v tem delu. Jerca Koče ima besedo. Izvolite.
Najlepša hvala. Lep pozdrav! Se bom kar na predhodnika navezala. Seveda je še kako za spoštovati stroko, sem pa že v svojem stališču povedala, da smo tudi mi številne različne študije brali in so si ravno stališča oziroma mnenja stroke izrazito različna. Zato sem se sklicevala na uporabo previdnostnega načela. Ko si znanost v eni točki ni edina, potem je prav, da se kot politika odločimo, da zasledujemo previdnostno načelo. Je pa tako, da si najbrž tudi v 15. oziroma v 16. stoletju, ko so odpirali idrijski rudnik oziroma tam kopali živo srebro, nihče ni predstavljal, da bodo nastali taki vplivi na okolje, ki jih bomo sanirali še danes, v sedanjosti. Nihče si ni predstavljal, da bodo ostale take posledice na živalstvu, na rastlinstvu, na podtalnici na tistem območju. Nihče si ni predstavljal, da se bodo danes take količine radona oziroma radioaktivnih snovi merile na določenih območjih v Idriji, in nihče si nenazadnje ni predstavljal tega, da bo država še danes po toliko letih, ko se je rudnik že zaprl, imela še vedno velike stroške glede monitoringa in vseh ostalih zadev, ki se morajo tam izvajati, da se praktično ta zadeva ne sesuje sama vase. In verjetno si nihče tudi ni predstavljal, da bodo posledice take tudi na nivoju prsti, tal in vsega, kar se tam dogaja. Tako da jaz mislim, da je z vsem znanjem, ki ga imamo danes, precej modro, da odrečemo, da bi se taka dejavnost izvajala na našem območju, sploh ob predpostavki, da od tega praktično naša država ne bo imela nič, gledano ne skozi oči denarja, če že hočete gledati skozi denar, pa bi si želela, da pri takih stvareh res ne gledamo na stroške. Kolega je celo v neki razpravi, kolega iz SDS, omenjal vlado dr. Drnovška in leto 2002. Mene, iskreno povedano, ne zanima, kaj je bilo leta 2002, danes smo v letu 2020 in če kaj, potem vsakomesečno ali pa vsakoletno, ko politika pridobiva na novih znanjih, lahko sprejema drugačne odločitve, saj edina stalnica v politiki so spremembe. Ko prideš do nekega novega dejstva, ko prebereš neko novo zadevo, ko se posvetuješ z različnimi strokovnjaki, tudi okoljevarstveniki, moraš zlagati nekako puzle skupaj in ne upoštevati, mogoče seveda iz geološkega vidika je to eden izmed vidikov, verjetno če bi pa vprašali, ne vem, Oddelek za geografijo na Filozofski fakulteti glede vpliva na prst ali na podtalnico, bi dobili tudi pogled določenih strokovnjakov, ki se s svojim ozkim področjem ukvarjajo, in bi mogoče seveda pritrjevalo temu, da so posledice tovrstnih ravnanj vidne na sami naravi. Govoriti, da posledic ne bo, to je po svoje laganje. Seveda, da posledice pri vsaki zadevi, pri vsakem posegu v okolje so. Ne trdim pa, to pa bi rada povedala državnemu sekretarju, da nikoli pa nisem trdila, da je taka ureditev najbolj optimalna in najboljša. Sem pa pričakovala, da bi v tem času dveh mesecev ministrstvo mogoče podalo nek odziv, v končni fazi bi ministrstvo tudi lahko poslalo dopis predlagateljem in jim povedalo, na kakšen način bo to urejalo, pa se ne bi že tretjič šli ponovno iste seanse, ker v sistemskost res ne verjamem. Kot je danes že bilo povedano, lahko ta člen spremenimo, pa potem vi še vedno dajte v javno obravnavo vaš celoten sistemski zakon, ki bo urejal očitno še prenekatera druga področja, in seveda, če je treba, korigiral tudi to. Ampak danes oziroma v četrtek bomo imeli priložnost, da to premaknemo in po svoje, da tudi zakonodajna veja na nek način mogoče pa prisili, tudi s preteklosti smo že videli, da se tako lahko zadeve odvijajo, izvršno vejo, da kakšno uradniško kolesje malo hitreje obrne, ker ta vlada je pokazala, da ko ima ozek parcialni interes za neke lastne zadeve, stvari premakne zelo zelo hitro, pri nekih drugih zadevah pa ne. Kar se tiče pa, kot je državni sekretar rekel, pravne države in spoštovanja pravnega koncepta, me pa izredno čudi, kako kar naenkrat predstavniki te vlade postajajo občutljivi za to, ko gre za naravo, ko gre za kakšne druge odloke, financiranje STA, filmarjev in še kaj, pa je pravna država zelo, zelo hitro povožena in poteptana.
Hvala lepa. Besedo ima Nik Prebil. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Lep dober večer vsem, kolegice in kolegi! Bom nadaljeval tam, kjer je končala kolegica Korče. Ja, pravna država tej vladi ustreza takrat, ko jo rabi, takrat, ko je ne rabi, jo kritizira na veliko in vsepovprek. To smo videli že v nešteto primerih, če se lahko tako izrazim. Kar se tiče zakona, ki je pred nami, da ne bom zašel slučajno. Gre za izredno pomembno zadevo in ne gre za vprašanje leve, desne ali sredinske politike, gre za vprašanje varovanja okolja in pa zdravja ljudi. In v LMŠ bomo vedno zagovarjali dejstvo, da je zdravje ljudi in pa zagotavljanje zdravega življenjskega okolja v katerem, spoštovani, bivamo vsi, vseh sedem plus milijard ljudi na tem svetu, to je en planet, dajmo se to že zavedati, enkraten, ni jih na voljo 30, da bi se kar premikali iz enega na drugega, gre za en planet in eno okolje in jaz mislim, da to okolje moramo negovati. In da tukaj poslušam, da so to stvari, ja, SMC je tamle rekel, kolega Perič, to so naši strateški pomeni, te stvari moramo urediti celovito. A veste, kdo se je najbolj boril proti frackingu? Vaš minister, SMC-jev minister, minister Leben. On je bil iz vaše stranke. Kaj se je zdaj spremenilo v tem času, da se je stališče obrnilo povsem v drugo smer, razen to, da ste pač v Janševi vladi, kjer koalicija delujete kot podaljšana roka tega gospoda? Jaz razumem, da boste glasovali proti temu predlogu, ki smo ga ponovno vložili, ampak gre za vprašanje, ki je resnično ključnega pomena za to, da se jasno pokaže, kaj je v tej državi prioriteta, da je to okolje in da je to varnost ljudi, poleg seveda drugih stvari, ki so ta trenutek in pač aktualno pomembne. Tudi to, da se ves čas govori, češ saj to uporabljajo tudi drugje v tujini. Veste, jaz bolj težko razumem to, da mi nekdo reče, dajmo proizvajati svinjarijo, dajmo delati okolju škodo, to je za nas dobro zato, ker bo prišel en tujec in bo tukaj vlagal. Videli smo primere, ko so tuje države bistveno večjim vlagateljem, ker se tako izgovarjate na vlagatelje, odrekle tak sistem poseganja v okolje zato, ker je to škodljivo za državo. A veste, tudi če bomo za to pridobili malenkost več plina, je to še vedno slabo za naše okolje, ne za Hrvaško okolje, kjer vi pravite, da zdaj malo več kupujemo teh stvari. Ampak težava bo v našem okolju in posledice bo nosila Slovenija, nihče drug. Tako da, še enkrat, jaz si želim oziroma apeliram, da se takšna zadeva podpre. Videli smo tudi, da nekateri poslanci iz trenutne koalicije očitno prepoznajo pomembnost tega vprašanja in da ne gre za boj proti enemu ali drugemu, ampak da gre za boj proti zlorabi okolja. To je tisto ključno, česar se moramo v tej naši državi že počasi zavedati. Se pa vsekakor strinjam tukaj s predlagateljico – mi se še ne zavedamo, mislim, da se cel svet ne zaveda, v kakšno težko obdobje še prihajamo, ko ne bomo govorili več o vojni z orožjem, kjer vam ne bo pomagalo 780 milijonov nabav za vojsko, orožje, neke opreme ali česarkoli, ker bomo prišli v vojno, ko se bomo bojevali za kapljice vode, v vojno, ko se bomo borili za hrano, vojno, kjer se bomo borili za zadnji delček zelenega okolja, ki je še ostal, in za zadnji del čistega zraka. Samo takrat bo prepozno, veste. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik Vlade. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Da začnem, Zakon o rudarstvu 1C iz leta 2013 je že takrat nakazoval, da bo nekatera področja rudarstva potrebno še dodatno nadgraditi in jih urediti. Zakaj je iz leta 2013 to toliko časa trajalo in kdo je za to odgovoren, jaz se v to ne bi spuščal, ker to ni moja pristojnost. Bi pa rekel, da je malce tudi težko argumentirati, ko imamo sprejeto rudarsko strategijo, ki je bila sprejeta konec leta 2018 in narekuje pridobivanje ogljikovodika oziroma nafte in zemeljskega plina kot pomembnega vira, prav tako je podlaga Zakon o rudarstvu, ki to narekuje, in Odlok o strategiji upravljanja kapitalskih naložb iz 2015, ki narekuje pomembno naložbo za pridobivanje plina. Zakaj se nismo lotili malce drugače? Izpostavljeno je bilo, da bi Vlada oziroma ministrstvo moralo podati neke napotitve predlagatelju in bi potem predlagatelj pripravljal zakon. Ne prelagamo odgovornosti in dela na nikogar, tematike smo se lotili res s polno zavestjo in pripravili zakon, ki ponuja res dober osnutek za razpravo in za sprejetje. Obravnava pa seveda materijo celostno in sistemsko. Ne izmikamo se, kot je bila morda kdaj praksa, da se izmika na neko famozno sistemsko ureditev in potem te sistemske ureditve ni. Sistemsko ureditev smo pripravili. Je pa res, da za tako obširno tematiko ne zadostuje teden, dva, tri, ampak malce več, ker je treba tovrstno materijo uskladiti tudi z vso strokovno javnostjo. Kar se tiče argumentov, ki sem jih že podal, kje je največja težava predlaganega zakona, bom izpostavil samo dve, tri, ostale sem že. Sicer da besedilo ni ustrezno, ker v bistvu dopušča vbrizgavanje vseh ostalih medijev, zgolj en delček tukaj omejujemo. Če tovrstno omejitev dejansko udejanjimo, se moramo zavedati, da v bistvu omejimo oziroma prepovedujemo tudi vrtanje vodnjakov po metodi, ki se sedaj izvaja, geološke in geomehanske raziskav, kot se trenutno izvajajo, obenem pa se moramo zavedati, tukaj ne gre za vprašanje pravne države, gre za zakonitost in čisto zakonsko formuliranost predlaganega zakona. Ne moremo namreč koncesijskih aktov odvzeti, ki so podeljeni na podlagi zakona, ki je veljal pred obstoječim zakonom. To mislim, da je osnova, iz katere je tu potrebno izhajati. Za zaključek pa seveda absolutno podpiramo vsa prizadevanja za rešitev nastale tematike, vendar je tu potreben pravi pristop. Pričakoval bi po eni strani podporo in me veseli, da je veliko poslancev tudi izrazilo podporo in z veseljem pričakujejo predlagano sistemsko spremembo. In tukaj vsekakor še enkrat vabim vse, ki boste imeli predloge, pobude, da bomo tudi te ustrezno obravnavali in poskusili upoštevati. Še enkrat, hvala lepa in nasvidenje.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagatelja Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa. Saj to je pa že prav neverjetno. Sedaj pa res, spoštovani, ali se vi norca delate iz nas ali kako? Ali mislite, da bi s prepovedjo frackinga prepovedali vrtanje vodnjakov? Ali se vi malo šalite?! Fracking se izvaja na velikih globinah, na globinah, recimo, 3 tisoč 500 metrov konkretno na Petišovskem polju. Sedaj boste vi rekel, da mi s tem zaviramo, da bi onemogočili z našim predlogom vrtanje vodnjakov. Mislim, jaz kaj tako norega, oprostite, pa še nisem slišala. Oprostite, da to takole rečem. Samo to je pa višek norčevanja in spet niste nič povedali pri vašem sistemskem zakonu. Ali ste se lotili frackinga, na kakšen način ste se te materije lotili? Nič nam niste povedal. Samo da bo sistemsko. Ves čas poslušamo, da bo sistemsko. Mislim, jaz kaj takega, to je res žalostno, pa saj se ne norčujete iz nas kot predlagateljev niti ne iz mene kot predlagateljice, norčujete se iz ljudi. Iz ljudi, ki pričakujejo, da bomo mi tukaj poslanci, ki smo izvoljenci ljudstva, zaščitili predvsem njihovo zdravje in njihov interes in njihove z ustavo zajamčene pravice. Zakaj mislite, da smo mi tukaj? Zato, da ščitimo interes neke proslule korporacije Ascent Resources mogoče ali kako? Ali smo morda tukaj zaradi ljudi? In še enkrat, jaz ne vem, kolikokrat naj vam povem, ko tako trepetate, da nas bo ta Ascent Resources tožil, kaj se bo zgodilo, če pride do katastrofe, tisto se pa ne bo dalo več meriti v milijonih evrov. Tisto bo pa neizmerljivo. To je ena stvar. Druga stvar, kolega Perič je spet – kako pripravno. Jaz tudi lahko prinesem, tudi jaz sem brala ekspertize, ki so pa popolnoma nasprotne. Zanimivo, zdaj jih sicer s sabo nimam, zdaj bi jaz tudi lahko tu. In poglejte, pa bom pokomentirala to čudovito ekspertizo, saj navsezadnje pridobivate vi ekspertize, ki vam pašejo. Saj pred nekaj dnevi sem bila na seji, ko je bilo treba nabijati sodno vejo oblasti, in ste pridobili ekspertizo dr. Avblja. Glej, pa je bila ekspertiza. A mogoče ni bila? Bila je. Dr. Avbelj podpisan, ekspertiza. No, ampak tudi če gre za neko relevantno ekspertizo, to, kar je kolega Perič govoril, nizko prostorsko frakturiranje in visoko prostorsko hidravlično lomljenje, če prav razumem, je to distinkcijo vzpostavljal. Zdaj pa vi meni povejte, zakaj se potem Ascent Resources boji presoje vplivov na okolje, če je vse tako okej? Zakaj? Odgovorite mi na preprosto vprašanje. Zakaj je Ascent Resources v trenutku, ko je izvedel, da mora pridobiti presojo vplivov na okolje, je začel groziti s tožbo? Zakaj? Če gre za nizko prostorsko frakturiranje. Sicer si jaz težko predstavljam nizkoprostorninsko frakturiranje na globini 3 tisoč 500 metrov, ker to so hudi pritiski. In pod temi hudimi pritiski se vbrizgavajo tudi kemikalije. In sem vam povedala, kaj se zgodi, če pride do nesreče na tej globini, je nemogoče tole sanirati. Nemogoče. Pride do razlitja strupenih snovi, ogrožena je podtalnica. Ne mi reči, da ni ogrožena podtalnica in tako naprej. In čudno, res čudno, da zdaj tu neka ekspertiza govori o tem, ampak saj je v redu, če gre za nizkoprostorninsko frakturiranje – čeprav jaz ne vem, a smo mi dobili dokaz o tem, da gre za nizkoprostorninsko ali gre za morda visokoprostorinsko. Še vedno pa nimam odgovora na vprašanje, zakaj za božjo voljo ima Ascent Resources problem s presojo vpliva na okolje, če je vse tako okej, če ne gre za pravi fracking, če to ni nič takega. Zakaj? Zakaj oni tega nočejo? In zakaj nam grozijo zaradi tega, ker mi to zahtevamo? Samo to bi rada vedela. Tega odgovora pa nisem dobila ne od predstavnika Vlade in ne od poslancev koalicije, ki ste šli tako daleč, da pridobivate neka, sicer hvale vredno, da to pridobivate strokovna mnenja, ampak poglejte, kot rečeno, tudi jaz sem brala mnenja drugih strokovnjakov, tudi v Franciji, Nemčiji, Veliki Britaniji, številnih državah, kjer so fracking prepovedali, verjemite, da imajo visokoekspertna mnenja, da imajo time strokovnjakov, ki so jim ta mnenja pisali. In čudno čudno, da so se oni odločili za prepoved, če pa je tako neboleče vse skupaj, tako benigno, tako nenevarno, tako nedolžno. Dajte, no, dajte. Res, to je absurd, žalostno. Predstavnik Vlade pa ni povedal nič o tem, kaj [[izklop mikrofona]].
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v četrtek, 17. decembra 2020, v okviru glasovanj. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KAZENSKEM POSTOPKU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade mag. Lilijani Kozlovič, ministrici za pravosodje. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Pred vami je danes predlog novele Zakona o kazenskem postopku, novela ZKP-O. Temeljni cilj predloga zakona je zagotoviti procesne pogoje za delovanje Evropskega javnega tožilstva, kar nam nalaga uredba Evropske unije. Evropski javni tožilec bo stvarno pristojen za pregon kaznivih dejanj, ki škodijo finančnim interesom Evropske unije in drugih, z njimi povezanih kaznivih dejanj. Naša ureditev, ki vključuje sodno preiskavo, je potrebo prilagoditi s tako imenovano tožilsko preiskavo. Nove rešitve ne posegajo v osnovne predpostavke ureditve našega kazenskega postopka. Drug obsežen sklop rešitev predstavljajo spremembe, ki se nanašajo na položaj in pravice mladoletnih storilcev kaznivih dejanj, pri katerih gre za implementacijo direktive Evropske unije. Poleg tega uresničujemo novo ustavno sodno prakso in predlagamo rešitve, s katerimi se zasleduje učinkovitost obravnave kaznivih dejanj, ekonomičnost postopkov ter večja transparentnost delovanja pravosodja. Naj jih na kratko navedem: uvaja se združevanje zadev tudi na tožilski ravni v predkazenskem postopku; določa se predhodna seznanitev kvalificiranih ovaditeljev z bistvenimi razlogi za zavrženje kazenske ovadbe za najhujša kazniva dejanja; predpisana je zahtevana skrbnost označevanja dokaznega gradiva; uvaja se dolžnost pritožbenega sodišča, da opravi glavno obravnavo; uvaja se možnost podajanja ločenih mnenj vrhovnih sodnikov pri odločanju o zahtevi za varstvo zakonitosti v kazenskih zadevah; na novo se določa možnost videokonferenčnega opravljanja narokov; določajo se instrukcijski roki za prvo ukrepanje državnega tožilca po prejemu ovadbe zoper znanega storilca. Na Odboru za pravosodje je bil sprejet tudi amandma, s katerim se še naprej omogoča dostop do informacij javnega značaja v kazenskih zadevah, in sicer na podlagi Zakona o dostopu do informacij javnega značaja. Opozicija predlaga črtanje te rešitve, na vas pa se je pred dnevi obrnila tudi Informacijska pooblaščenka s svojim mnenjem, v katerem obsežno pojasnjuje, da se z novo rešitvijo ohranjata dolgoletna ureditev in praksa. Z mnenjem Informacijske pooblaščenke se na ministrstvu strinjamo in vam seveda tudi predlagam, da opozicijski amandma zavrnete. Če bodo izpolnjeni poslovniški pogoji, predlagam, da se na tej seji opravi tudi tretja obravnava predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za pravosodje. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Blažu Pavlinu. Pa prosil bi vas, če malo glasneje, ker imam signale, da se zelo slabo sliši. Hvala lepa.
Hvala za besedo. Odbor za pravosodje je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku obravnaval kot matično delovno telo na 21. seji 2. 12. 2020. Predstavnica predlagatelja ministrica za pravosodje mag. Lilijana Kozlovič je v dopolnilni obrazložitvi členov predstavila poglavitne rešitve predloga zakona. Poudarila je, da se z njim želi doseči predvsem skladnost z evropskim pravnim redom in zagotoviti procesne pogoje za delovanje Evropskega javnega tožilstva ter posebna procesna jamstva v kazenskem postopku za mladoletne osumljence oziroma obdolžence. S predlogom zakona se želi doseči bolj racionalno ureditev in nemoten tek kazenskega postopka, odpraviti težave v praksi, poenotiti ureditev kazenskega postopka s civilnim pravdnim postopkom ter še z nekaterimi manjšimi ali redakcijskimi spremembami izboljšati veljavno ureditev. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v predstavitvi pisnega pravnega mnenja opozorila, da novela zakona predstavlja obsežne in zelo raznolike vsebine, ki so slabo pregledne in nesistematično urejene, kar kaže na potrebo po celoviti prenovi zakona. V nadaljevanju je izpostavila pomisleke glede predvidene uvedbe ločenih mnenj vrhovnih sodnikov v kazenskih zadevah glede določitve roka za ravnanje državnega tožilstva po prejemu ovadbe ter obveznega posvetovanja državnega tožilca s kvalificiranimi ovaditelji pred zavrženjem ovadbe. Podano je bilo dodatno ustno mnenje glede amandmaja k 14. členu, ki v zakon prinaša novo vsebino glede dostopa do podatkov iz posameznih kazenskih zadev, in pomeni po mnenju Zakonodajno-pravne službe poseg v celoten Zakon o kazenskem postopku, z uporabo novih izrazov vnaša še dodatne nejasnosti predvsem glede razmerja med Zakonom o kazenskem postopku in Zakonom o dostopu do informacij javnega značaja ter tudi ni ustrezno pojasnjena in obrazložena. Glede na namen kazenskega postopka je zato vprašljivo, ali bi uporaba Zakona o dostopu do informacij javnega značaja zagotovila zadostno zaščito tako sodnega dela kot predkazenskega dela postopka, da bi bile ustrezno zaščitene temeljne človekove pravice in svoboščine posameznika, ki so v teh postopkih varovane. Generalni državni tožilec Drago Šketa je opozoril, da je obravnavani zakon že 15. novela Zakona o kazenskem postopku, ki državnim tožilcem prinaša nove pristojnosti, pri čemer državnotožilska organizacija že dalj časa deluje v okrnjeni sestavi. Vrhovno državno tožilstvo pri tem pozdravlja večino predlaganih sprememb, glede amandmaja k 14. členu pa se pridružuje mnenju Zakonodajno-pravne službe. Po njihovem mnenju bo lahko kdorkoli mimo vseh varoval iz Zakona o kazenskem postopku pridobival podatke iz kazenskega spisa na podlagi Zakona o dostopu do informacij javnega značaja, s čimer se ukinja tajnost kazenskega postopka v celoti, vpliv na tek kazenskega postopka pa jemlje iz sfere pravosodja in ga podreja drugemu državnemu organu. Opozoril je tudi na predlagane določitve roka za ravnanje državnega tožilca po prejemu ovadbe in glede predlaganega obveznega posvetovanja državnega tožilca z kvalificiranimi ovaditelji pred zavrženjem ovadbe. Na odboru so mnenje predstavili tudi predstavnica Državnega sveta, predsednika Državnotožilskega sveta in predstavnik Odvetniške zbornice Slovenije. V razpravi so opozicijski poslanci poudarili, da se pri tako pomembnem zakonu pričakuje usklajeno, strokovno sodelovanje med predlagateljem in strokovno javnostjo. Iz številnih pripomb pa je bilo moč sklepati, da predlagane spremembe z deležniki zakona v pretežni meri niso bile usklajene. Nasprotovali so predvsem amandmaju k 14. členu, ki z nesorazmerno spremembo in širitvijo dostopa do informacij v sodnem spisu negira koncept Zakona o kazenskem postopku. Prav tako so vložili predlog za amandma odbora, ki pa ni bil sprejet. Koalicijski poslanci so v svoji razpravi podprli predlagane spremembe zakona. V nadaljevanju je odbor s sprejetjem vseh vloženih in enega svojega amandmaja ter vseh členov skupaj pripravil besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so sprejeti amandmaji vključeni in je sestavni del poročila odbora.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Janez Moškrič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovana ministrica, spoštovani vsi prisotni! Danes obravnavamo novelo Zakona o kazenskem postopku, v katero je vključena tudi materija direktive Evropske unije 2016/800, ki govori o procesnih jamstvih za osebe, mlajše od 18 let, ki so osumljene ali obdolžene osebe v kazenskem postopku. V tej povezavi se dopolnjuje 27. poglavje Zakona o kazenskem postopku, ki ureja posebnosti postopka proti mladoletnim, slovenski kazenski zakonik namreč o osebah, mlajših od 18 let, govori kot o mladoletnih osebah. Novela prav tako zagotavlja delovanje za evropskega delegiranega tožilca v Sloveniji pri pregonih kazenskih dejanj, ki škodujejo finančnim interesom Evropske unije. Potrebno je namreč doseči skladnost slovenske procesne ureditve z uredbo 2017/1939 Evropske unije, ki se uporablja neposredno in ustanavlja Evropsko javno tožilstvo oziroma evropskega državnega tožilca ter ohranja procesne položaje in pravice osumljenca. Druge pomembne rešitve, ki jih prinaša novela Zakona o kazenskem postopku so naslednje: bolj racionalna ureditev predkazenskega in kazenskega postopka; odprava težav v praksi v zvezi z uporabo posameznih institutov; rešitev težav v praksi z uvedbo novih institutov; smiselno poenotenje ureditve kazenskega postopka s civilnim pravdnim postopkom; podaljšanje dolžine roka za pritožbo v mladoletniškem postopku in izboljšanje uveljavljanje ureditve z drugimi manjšimi oziroma redakcijskimi spremembami. Potrebno je poudariti, da je Odbor za pravosodje 2. decembra dal zeleno luč vladnemu predlogu novele Zakona o kazenskem postopku. Največ razprave je bilo pričakovano namenjeno členu, ki vsakomur daje pravico dostopa do informacij javnega značaja v posebnih kazenskih zadevah, in k členu, ki določa 90-dnevni rok, v katerem mora tožilec sprejeti odločitev o kazenski ovadbi. V Slovenski demokratski stranki obe omenjeni zakonski rešitvi podpiramo. Prvič, spet se bo vzpostavilo stanje, ki je bilo pred sodbo Vrhovnega sodišča Ips 4/2020 iz maja 2020, s katero je to določilo, da se Zakon o dostopu do informacij javnega značaja ne nanaša na postopke o sodnih ali tožilskih spisih. Stanje je prevedlo do pravno povsem nevzdržne situacije, ko upravičenci niso prišli niti do podatkov o pravnomočnih sodbah, ki jih sodišča izrekajo v imenu ljudstva. Drugič. Pri tožilski odločitvi o kazenski ovadbi se zasleduje potreba po hitrem in učinkovitem ukrepanju tožilca. Spomnimo, da je določeni 90-dnevni rok še vedno bistveno daljši, kot je danes povprečni čas odločanja o ovadbi, ta je namreč znašal v povprečju okoli 45 dni. Novela Zakona o kazenskem postopku podaljšuje tudi časovno obdobju, po katerem je treba na sodišču glavno obravnavo začeti znova, in sicer iz treh na šest mesecev. Novela prav tako po zgledu Ustavnega sodišča daje možnost podajanja ločenih mnenj tudi vrhovnim sodnikom, kadar ti odločajo o zadevi za varstvo zakonitosti, kar naj bi dolgoročno pozitivno vplivalo na oblikovanje sodne prakse ter večjo preglednost sodnega odločanja. Vrednost ločenih mnenj je namreč v tem, da se lahko dolgoročno neko ločeno mnenje skozi težo argumenta izkaže kot tisto, ki prevlada, kar pa je ključno za razvoj prava. Zaradi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predmetno novelo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila Tina Heferle. Izvolite.
Hvala, podpredsednik za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Ta novela zakona je še en primer tega, ko v navidezno neškodljive spremembe zakona, ki naj bi ga samo prilagajali evropski zakonodaji, vnašate izjemno škodljive člene. Namesto, da bi govorili o implementaciji direktive in o prilagoditvah zakona z uredbo o ureditvi evropskega javnega tožilstva, kar je tudi z vidika slovenskega kazenskega procesnega prava izjemno pomembno, je v tej noveli kar tri četrtine določb mimo te vsebine, s katerimi rušite obstoječi sistem kazenskega postopka. Vse to, ne samo da dela kazenski zakon v kazenskem procesnem pravu nepreglednega, kot sem že dejala, vnaša v zakon med drugim izjemno škodljivo določbo, ki na novo ureja vpogled v kazenske spise. Koalicija je namreč pripravila člen, po katerem bo lahko prav vsak, ki bo podal pisno ali ustno zahtevo, vpogledal v kazenski spis, in to v katerikoli fazi kazenskega postopka, tudi že v fazi preiskave v predkazenskem postopku. V Poslanski skupini LMŠ smo že na matičnem odboru opozarjali, da je tak člen škodljiv in nesprejemljiv, saj ogroža ne samo kvaliteto in učinkovitost kazenskega postopka, pač pa predstavlja občutno manjšo pravno varnost za osebe, ki jim je šele očitano kaznivo dejanje. Najbolj grozno pa je, da zmanjšuje pravno varnost tudi žrtvam kaznivega dejanja. Če povem bolj plastično, vsak novinar ali pa, če hočete, tudi vsaka politično motivirana oseba bo lahko dostopala do podatkov iz kazenskega spisa, pri čemer se ne žrtev kaznivega dejanja ne domnevni storilec ne bosta mogla ogniti osebni diskreditaciji, in vse to še pred pravnomočno odločitvijo sodišča. Srž problema te določbe je seveda v tem, da v tem členu koalicija med samim kazenskim postopkom odvzema veljavo in moč zakonu, ki ureja taisti kazenski postopek in ki je, logično, področen in sistemski zakon, ter s tem nad njega postavlja navaden Zakon o dostopu do informacij javnega značaja. Kako? Tako, da daje pristojnost odločati o tem, kdo bo med kazenskim postopkom lahko vpogledoval v kazenski spis in kaj bo lahko vpogledoval, kar v roke Informacijskemu pooblaščencu. In vse to, naj poudarim, mimo mnenja državnega tožilca in mimo mnenja sodnika, ki je alfa in omega vsakega sodnega postopka, tudi kazenskega. Ne gre zanemariti dejstva, da Informacijski pooblaščenec ni kazenskopravni strokovnjak. Zakon, na podlagi katerega se podeli mandat Informacijskemu pooblaščencu, ne zahteva, da ima ta pravno izobrazbo. In, spoštovana koalicija, če je takšna degradacija kazenskih procesnih norm za vas primerna, potem smo v poslanski skupini LMŠ upravičeno zaskrbljeni, čemu in s kakšnimi nameni se sprejema takšna sprememba Zakona o kazenskem postopku. Če bo ta sporna določba ostala v zakonu, bomo v Poslanski skupini LMŠ predlagani noveli nasprotovali.
Hvala lepa. Mag. Meira Hot bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Nekatere spremembe, ki jih predlaga Vlada z novelo ZKP, so seveda nujne, recimo implementacija direktive o procesnih jamstvih za otroke, ki so osumljene ali obdolžene osebe v kazenskem postopku; uskladitev naše ureditve z uredbo v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva; uresničitev odločb Ustavnega sodišča in spremembe, ki so se v praksi izkazale kot potrebne. Pa vendar ponovno, kot že nekajkrat poprej Vlada v predlog zakona vnaša spremembe, ki so izjemno vprašljive, celo ustavno sporne, na pristojnem Odboru za pravosodje pa so naletele tudi na val kritik tako s strani Državnega tožilstva kot s strani predstavnika odvetništva, kakor tudi Zakonodajno-pravne službe. Zakon o kazenskem postopku je temeljni procesni akti kazenskega prava pri nas, zato morajo biti njegove spremembe vselej premišljene in strokovno usklajene. Določbe morajo biti jasne, dobro obrazložene, brez kančka slehernega dvoma v postopek. Pri tem predlogu je Zakonodajno-pravna služba opozorila celo na nekatere ustavno sporne določbe, recimo posvetovanje državnega tožilca s kvalificiranimi ovaditelji. Diskrecijska pravica tožilca, da se lahko sam odloči, ali bo začel pregon ali ne, pomeni enega izmed najpomembnejših korakov procesa kazenskega pregona. Ustavno sodišče je že zavzelo stališče, da mora biti odločitev o tem, ali bo na pristojno sodišče vložil kazensko obtožbo in kako jo bo zastopal, stvar državnega tožilca, ki zadevo obravnava. Predlagana sprememba pa lahko pomeni poseg v samostojnost in neodvisnost tožilca, kar pa je seveda nedopustno. Je predlagatelj navedel utemeljene, razumne razloge za tako spremembo? Po našem mnenju ne. Nadalje velja opozoriti na spornost obveščanja ovadenega o očitanem kaznivem dejanju in v fazi postopka pred državnim tožilstvom. Citiram: »Takšna ureditev bi bila unikatna in bi utegnila ogroziti postopke tudi v državah članicah Evropske unije.« To je mnenje stroke. In na koncu še 14. člen novele glede javnosti sodb in dostopa do informacij sodnih spisov. Socialni demokrati se zavedamo, da je javnost sojenja temeljna človekova pravica, ki zagotavlja pošteno sojenje, zato so obravnave javne, tudi sodbe se izrekajo javno. Nedavna sodba Vrhovnega sodišča o dostopu do informacij javnega sodnih spisov je odprla široko strokovno razpravo. Ustvarila sta se dva bregova, eni sodbo podpirajo, drugi so nad njo zgroženi. Menimo, da ima sodišče pri razlaganju pomembnih sodb javnosti še kar nekaj manevrskega prostora, da na enostaven in jasen način predstavi ljudem ključne poudarke sodb. Pa vendar je Vlada s tem, ko je v noveli ZKP želela na nek način to sodbo korigirati, če se lahko tako izrazim, ustvarila določbo, ki prinaša dvome, nejasnosti in briše varovalke kazenskega postopka, na kar so jasno opozorili tako Zakonodajno-pravna služba kot tudi prisotni strokovnjaki na Odboru za pravosodje. Gre za situacijo, ki lahko privede do kontaminacije številnih dokazov iz preiskave, je tako povedal predstavnik Odvetniške zbornice. Ena izmed težav, s katerimi se v zadnjih letih srečuje tudi slovensko pravosodje, so dolgotrajni kazenski postopki. V letu 2019, se je tako čast trajanja postopkov oziroma reševanja kazenskih zadev zaradi različnih razlogov še podaljšal. Zato se že dalj časa pojavlja ideja o temeljiti prenovi kazenskega postopka kakor tudi ideje o ukinitvi sodne preiskave. Zato je na mestu pripomba Zakonodajno-pravne službe, ali ne bi bil morebiti že čas, da nehamo z novelami ZKP in po temeljiti strokovni razpravi sprejmemo nov zakon. Socialni demokrati smo prepričani, da bi bilo potrebno v to novelo vnesti samo nujno potrebne določbe, glede ostalih rešitev pa opraviti poglobljeno strokovno razpravo. Ne smemo si namreč dopustiti, da bi sprejeli take spremembe, ki bodo krnile neodvisnost državnih tožilec ali povzročile zmedo in nejasnosti pri razlaganju določb. Zato te novele ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Dušan Verbič bo predstavil stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ministrica s sodelavcema in ostalim prisotnim, dober večer! Danes na seji Državnega zbora v tem mandatu obravnavamo že drugo novelo Zakona o kazenskem postopku, ki ga je v sprejetje posredovala Vlada, tokrat sicer v drugačni politični sestavi in z drugo politično nosilko pravosodnega resorja. Kljub temu da ima ta novela kar 57 členov, je bilo največ razprave namenjeno členu oziroma amandmaju, ki vsakomur daje pravico dostopa do informacij javnega značaja v posameznih kazenskih zadevah, in členu, ki določa 90-dnevni rok, v katerem mora tožilec sprejeti odločitev v kazenski ovadbi. Precej razprave je bilo namenjeno tudi določbi, da se po zgledu Ustavnega sodišča da možnost podajanja ločenih mnenju tudi vrhovnim sodnikom, kadar ti odločajo o zahtevi za varstvo zakonitosti, kar naj bi dolgoročno pozitivno vplivalo na oblikovanje sodne prakse ter večjo preglednost sodnega odločanja. Prinaša prilagoditev procesnih določb, potrebnih za začetek delovanja Evropskega javnega tožilstva in evropskega delegiranega tožilca, za pregon kaznivih dejanj na škodo finančnih interesov unije. S predlogom se tudi implementira direktiva o procesnih jamstvih za otroke, ki so osumljeni in obtoženi v kazenskem postopku in jim določa procesna jamstva. Novela implementira kar dve odločbi Ustavnega sodišča, in sicer glede urejanja obveščanja strank o poimenski sestavi pritožbenega senata ter glede roka za vlogo za nadomestitev zaporne kazni s hišnim priporom tudi v času prestajanja zaporne kazni. V noveli so vsebovani še drugi predlogi za racionalizacijo samega teka kazenskega postopka. Kar se tiče dostopa do informacij, pa želimo opozoriti na sodbo Vrhovnega sodišča iz maja letos, ki je zavzelo stališče, da se Zakon o dostopu do informacij javnega značaja za informacije iz sodnih in kazenskih spisov ne uporablja, zaradi česar številne informacije, ki so bile vse od uveljavitve tega zakona leta 2003 v celoti dostopne, javnosti niso več na voljo, če za to ne izkaže pravnega interesa. V Poslanski skupini SMC se z odločitvijo Vrhovnega sodišča ne strinjamo, saj je povzročilo zmanjševanje stopnje transparentnosti delovanja pravosodnih organov, na kar je opozoril Informacijski pooblaščenec pa tudi reprezentativna združenja novinarjev. V Poslanski skupini SMC smo in bomo še naprej podpirali vse rešitve, ki gredo v smeri reforme slovenskega kazenskega postopka na način, da se bo povečala njegova učinkovitost, povečala vloga in odgovornost udeležencev v postopku na strani organov odkrivanja in pregona in da se bodo okrepila orodja za spopadanje s kriminaliteto in ki bo omogočala transparentnost delovanja sodišč in organov pregona ter nadzor javnosti nad njihovim delom. Seveda pa tovrstne rešitve ne smejo omogočiti zlorab in prekomerno posegati v pravice storilcev in njihove obrambe. Zaradi navedenih razlogov bo SMC predlog zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Željko Cigler bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana gospa ministrica, kolegice, kolegi! V Levici menimo, da ne potrebujemo novega zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku, ampak je čas za celovito prenovo obstoječega Zakona o kazenskem postopku. Potrebujemo nov zakon, ne pa nešteto novel, kar dela vse skupaj nepregledno, kaotično, to pa zmanjšuje pravno varnost, ki je v mandatu sedanje vlade praktično ni. Dosedanji posegi v Zakon o kazenskem postopku so bili tehnično podobni, relativno obsežni po številu členov in raznoliki po vsebinah, ki so bile vključene v posamezne novele. In posledica takega urejanja pravil kazenskega postopka je veljavno kazensko besedilo, ki je ne le zelo obsežno in kompleksno, ampak predvsem slabo pregledno, nesistematično urejeno, kar zbuja vedno večji dvom o usklajenosti z ustavnimi načeli pravne države. Postal je že običaj, da se skupaj z nujnimi implementacijskimi odločbami iz evropskih predpisov doda še kup popravkov in domnevnih izboljšav kazenskega postopka. In ker gre za najpomembnejši zakon o kakšnem sodnem postopku, bi bil že res skrajni čas, da ministrstvo pripravi nov zakon. Novost je inštitut ločenih mnenj na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije o kazenskih zadevah, ki je bil v postopku sprejemanja prejšnje novele Zakona o kazenskem postopku, ZKP-N, in je bil upoštevajoč argumente črtan. Ureditev instituta ločenih mnenj v kazenskih zadevah na Vrhovnem sodišču je v tem predlogu zakona predlagano v praktično enakem besedilu, z enako obrazložitvijo kot v noveli ZKP-N, za katero sem rekel, da je bila črtana. Predlagatelj v tem predlogu zakona ni navedel nobenega novega razloga za tako dopolnitev niti ni odgovoril na argumente, na podlagi katerih je bil inštitut črtan iz prejšnje zakonske novele. In glede predlagane določbe je Zakonodajno-pravna služba podala obsežne pripombe, ki kažejo na to, da gre za nepremišljene rešitve, ki so vprašljive tudi z vidika zagotavljanja ustavne pravice do sodnega varstva. V predlogu zakona se pojavljajo novi kvazi instrukcijski roki za državne tožilce. Pri tem predlog ne upošteva, da se državni tožilci srečujejo tudi z zelo kompleksnimi primeri, ki zahtevajo veliko časa za obdelavo. Pritisk s krajšimi roki na tožilce pa lahko ima za posledico slabše delo. Slabše delo državnega tožilca pa se na koncu pozna tudi v sodnem postopku. Vsak obligatorni rok, ki ga ta vlada naloži državnim tožilcem, razumemo v Levici kot škodljiv in novo obliko pritiska. Vemo, da imajo pripadniki vladajoče stranke Slovenske demokratske stranke težave z zakonom, tako da dvomimo, da na predloge spremembe tako pomembne zakonodaje ne vplivajo tudi njihovi osebni interesi. Poleg tega predlagana rešitev po svoji materiji spada v Zakon o državnih tožilcih, tako da imamo zopet opravka z nesistemsko rešitvijo. Glede na to, da smo pred kratkim sprejeli novelo Zakona o državnih tožilcih, v kateri so bile sprejete rešitve s podobnim namenom, se sprašujemo, če vodstvo ministrstva razmišlja nekaj mesecev vnaprej. Sporna je tudi določba, ki omogoča brskanje po tožilskih spisih. Težava je v tem, da so v sodnih in tožilskih spisih dokumenti, ki po svoji naravi nikakor ne morejo biti javno dostopni. Dostop do dokumentov v tožilskih in kazenskih spisih je tudi v nasprotju z več členi ustave, kot sta na primer domnevna nedolžnost, pravica varstva zasebnosti, osebno dostojanstvo, pravica do poštenega sojenja. In prav zato so v ZKP omejitve, kdo sme priti do dokumentov v spisu, da se varuje posebna narava teh dokumentov in poštena izvedba sodnega postopka. V kazenskopravni teoriji je nesporno, da je faza predkazenskega postopka in preiskava tajna, javnost kazenskega postopka pa se začne z glavno obravnavo. To, da naj bi bilo brskanje po tožilskih spisih na podlagi Zakona o dostopu do informacij javnega značaja namenjeno transparentnosti delovanja in nadzora nad delom tožilcev, je čista neumnost. Podatki iz teh spisov samo privabljajo radovedne. Javnost tudi ne more nadzirati pravilnosti dela tožilcev, saj zato nima potrebnega znanja. In Zakon o dostopu do javnih informacij je zakon, na podlagi katerega se dobi podatke o porabi javnega denarja, pogodbah, plačah uslužbencev in funkcionarjev, skratka okoljskih temah, o temah upravljanja družbe torej. In v veliko državah je pravosodje vzeto iz dostopa do informacij javnega značaja, enako kot se posebej varuje tudi osebne podatke v teh spisih. Zato smo v Levici tudi sopodpisali predlagani amandma k 14. členu predlaganega zakona, ki ga je pripravila opozicija. V Levici tudi tokrat predloga zakona ne bomo podprli, namreč rešitve so neprimerne, nekonsistentne, nekatere celo škodljive [[…]]
Hvala lepa, kolega, čas [[…]]
[[…]]za sam kazenski postopek. Podprli bomo nov celovit in sistemsko urejen zakon o kazenskem postopku, a tega pričakujemo šele med naslednjo Vlado. Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Čas je potekel. Blaž Pavlin bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem še enkrat! Osnovni cilj predloga zakona je pravočasna prilagoditev procesnih določb, potrebnih za začetek delovanja Evropskega javnega tožilstva in evropskega delegiranega tožilca na podlagi uredbe EU. S predlogom zakonom se torej določajo procesna pravila za delovanje navedenih subjektov v okviru slovenskega pravosodnega sistema. S predlogom zakona se implementira tudi direktiva EU o procesnih jamstvih za otroke, ki so osumljene ali obdolžene osebe v kazenskem postopku, ki določa minimalna procesna jamstva. Ta so v veljavni zakonodaji v veliki meri že zagotovljena, potrebne pa so še določene prilagoditve. Rok za prenos direktive v notranji pravni red se je iztekel 11. 6. 2019, zato je nujno čimprejšnje sprejetje procesnih določb, ki mladoletnikom zagotavlja krepitev procesnih pravic. Zakon pa vsebuje tudi druge pomembne rešitve, in sicer se omogoča združevanje zadev že na tožilski ravni v predkazenskem postopku. Rok po preteku katerega je treba zaradi preložitve glavno obravnavo začeti znova, se podaljšuje iz treh mesecev na šest mesecev. Rešuje se težave za zaslišanje prič tujcev, ki so nezakonito prešli državno majo, torej jim je bila odvzeta prostost v drugem postopku, tako da se določa možnost privedbe take osebe, ki je tudi priča v kazenskem postopku k preiskovalnemu sodniku v podaljšanem času. Ureja se dolžnost predhodnega posvetovanje s tako imenovanimi kvalificiranimi ovaditelji pred zavrženjem ovadbe. Ureja se možnost videokonferenčnega upravljanja narokov v celoti. Bolj strogo se ureja dolžnost pritožbenega sodišča, da opravi glavno obravnavo, tudi sicer se racionalizira postopke na drugi stopnji. Po zgledu civilnega pravnega postopka se ureja možnost podajanja ločenih mnenj vrhovnih sodnikov, kadar odloča o zahtevi za varstvo zakonitosti. Vrednost ločenih mnenj je v njih vsebovanih argumentov in v njih vsebovanih argumentov bi se po mnenju poslancev NSi lahko dolgoročno izkazalo kot prevladujoče mnenje, kar je ključno za razvoj prava. Na Odboru za pravosodje je bil sprejet tudi amandma k 14. členu predloga zakona, ki spreminja 128. člen Zakona o kazenskem postopku. S sprejetim dopolnilom predloga zakona se jasneje opredeljuje razmerje med Zakonom o dostopu do informacij javnega značaja in Zakonom o kazenskem postopku. Ne eden ne drugi zakon do sedaj nista jasno odgovorila, kakšno je njuno medsebojno razmerje in kateremu zakonu dati prednost. V Novi Sloveniji smo prepričani, da je potrebno zagotoviti transparentnost delovanja pravosodnih organov, pravico do javnosti sojenja in objav sodb sodišč. Prosilci bodo ponovno lahko od pravosodnih organov zahtevali informacije tudi po Zakonu o dostopu do informacij javnega značaja, kar pa ne pomeni, da bodo te informacije tudi vedno prejeli, če bi razkritje podatkov škodovalo izvedbi kazenskega pregona ali pomenilo kršitev varstva osebnih podatkov. Poslanci NSi bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Maša Kociper bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvoli.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Spremembe Zakona o kazenskem postopku so v prvi vrsti potrebne zaradi uskladitve z Uredbo o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva. Poleg tega se implementira tudi Direktiva o procesnih jamstvih za otroke, ki so osumljene ali obdolžene osebe v kazenskem postopku. Določbe zakona se dopolnjujejo tako, da bodo tem osebam zagotovljena posebna procesna jamstva. Zaradi odločitve Ustavnega sodišča se ureja tudi obveščanje strank o poimenski sestavi pritožbenega sodišča in se podaljšuje rok za vlogo za nadomestitev zaporne kazni s hišnim priporom. Vse to so spremembe in dopolnitve ZKP, ki za SAB niso sporne in jih tudi mi podpiramo. Vendar pa predloga zakona ne bomo podprli iz dveh razlogov. Prvi, na videz manj pomembni razlog, je uvajanje ločenega mnenja vrhovnih sodnikov, kadar odločajo o zahtevi za varstvo zakonitosti. Čeprav morda gre za manjšo spremembo Zakona o kazenskem postopku, smo v SAB že pri prejšnji obravnavi Zakona o kazenskem postopku opozarjali, da ima lahko takšna ureditev izjemno negativen vpliv na zaupanje ljudi v zakonito delovanje sodstva in na zaupanje ljudi v pravno državo. Na to isto stvar je takrat opozarjala tudi Zakonodajno-pravna služba in ta ista določba je bila takrat iz zakona črtana, na zadnji obravnavi na odboru pa smo kljub vsem tem opozorilom deležnikov ta isti člen sprejeli. Zavedam se, da ima ločeno mnenje lahko veliko dodano vrednost, kadar gre za ločeno mnenje na Evropskem sodišču za človekove pravice ali pa recimo na Ustavnem sodišču ali pa v pravdnem postopku. Vedno, ko govorimo o civilnih postopkih prav gotovo. V kazenskih postopkih pa je zakonsko določeno zborno oziroma senatno sojenje ter način določanja enotne sodne prakse preko občne seje Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Uvedba ločenih mnenj bo v kazenskem postopku predstavljala izjemo od veljavne ureditve odločanja senata. Zakonodajno-pravna služba je opozorila, da uvedba ločenih mnenj ZKP po vzoru civilnega procesnega postopka ali Ustavnega sodišča zastavlja upravičen dvom. Nepredstavljiv bi bil predvsem primer, ko bi Vrhovno sodišče ob obravnavi izrednega pravnega sredstva odločala o pravnomočni obsodilni sodbi. Sodišče bi denimo tako sodbo potrdilo in to ne samo na prvi, ampak celo na drugi stopnji, se pravi ta sodba bi bila že pravnomočna, nato pa bi pri odločanju o izrednem pravnem sredstvu ločenja mnenja podal eden od sodnikov. Se pravi eden od sodnikov bi drugače obrazložil obsodilno kazensko sodbo. In to sodbo, za katero v kazenskem postopku velja najvišji dokazni standard. Ali v naši državi, kjer ljudje že tako dvomijo v pravičnost sojenja in neodvisnost sodstva, takšna ločena mnenja v kazenskem postopku lahko pripomorejo k večjemu zaupanju v delo sodišč? V SAB mislimo, da ne. Druga zadeva, ki nas je pa še bistveno bolj zmotila, pa je spet podtaknjenec, ki si ga je koalicija privoščila pri tem zakonu. Pri obravnavi tako pomembnega zakona, kot je Zakon o kazenskem postopku, sistemski zakon, se je nenadoma pred poslanci znašel amandma, ki v bistvu negira eno od določb v Zakonu o kazenskem postopku. Gre za 14. člen predloga zakona, s katerim želi koalicija vsakomur, tudi tretjim osebam, omogočiti dostop do informacij, ki se nahajajo v kazenskih spisih. Poudarjam, kajti danes se zavajanja nadaljujejo. Ne govorimo o javnosti sodb ali o javnosti dela sodišč, o tem, koliko delajo, kaj delajo, v kateri fazi so posamezni postopki, ne, govorimo o dostopu tretjih oseb do vsebine kazenskega spisa. Pri tem se koalicija napačno opira na sodbo Vrhovnega sodišča iz maja letos in jo tolmači tako, kot da se ta sodba nanaša na pravnomočne sodne odločbe, se pravi sodbe. Odločba, ki jo imam pred sabo in jo lahko pogleda vsakdo, ki si jo želi, pa tega nikakor ne določba. Vse kar določa ta sodba je, da v primeru, ko gre za vpogled v kazenski spis med kazenskim postopkom, o tem ali se vpogled dovoli, določa sodnik in ne nekdo drug. To določbo so v koaliciji pravzaprav povozili in zdaj omogočili, da se lahko poseže v kazenski spis, preden je zadeva pravnomočna, ne glede na domeno nedolžnosti, ne glede na varstvo dostojanstva posameznika, ne glede na to, da se lahko kontaminira kazenski postopek. Proti temu so opozarjali tako Vrhovno sodišče, tako tožilstvo, tako Tožilski svet in Odvetniška zbornica. Nič ni zaleglo. Spet je koalicija s škodljivim amandmajem povozila sistemsko ureditev in ogrozila sedaj zelo delujoč sistem vpogleda v kazenski spis. V SAB tega zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Branko Simonovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Kazniva dejanja so vedno bolj kompleksna in zahtevna in če želimo dosegati učinkovitost kazenskega pregona in rezultat epilogov sodnih postopkov skladno z ustavnim načelom pravne države, je področno zakonodajno smiselno in nujno sproti prilagajati ter jo izboljševati, tako z vidika kazenskega, procesnega, kot materialnega prava. Verjetno med nami ni nikogar, ki si ne bi želel, da organi pregona in sodna veja oblasti delajo tako, da bo zadoščeno pravici. Da pridemo do tega, pa morajo vsi ti deležniki, ki so del pregona in kreatorji pravne države, imeti vse vzvode za to, da bo njihovo poslanstvo lahko doseženo v največji možni meri. To seveda pričakujejo tudi državljani in državljanke. Odgovornost policijske, državnotožilske, sodne stroke ter drugih, ki se srečujejo in so vpeti v deviantna ravnanja posameznikov, ki so zrela za kazensko pravno obravnavo, je v maksimalnem vložku v delu, ki ga opravljajo. Odgovornost zakonodajne veje oblasti pa je v podajanju učinkovitih orodij in pravnih podlag, da se zadosti pravici. Predlagana novela Zakona o kazenskem postopku po oceni Poslanske skupine Desus primerno tudi sledi težnjam po izboljšanju procesnega dela normativnih pravil kazenskega področja. Predlog zakona prinaša mnogo dobrodošlih sprememb in dopolnitev, ki bodo v kazenske postopke v generalnem smislu nadgradile in izboljšale, nenazadnje pa sledi tudi danim zavezam v koalicijski pogodbi, zato ga bomo poslanci Desusa podprli. Zasleduje se cilj ustavnoskladne težnje po poimenski sestavi pritožbenega senata. Naš pravni red ustrezno prilagajamo evropskemu pravnemu redu glede delovanja Evropskega javnega tožilstva pri pregonu kaznivih dejanj iz področja sumov zlorab evropskih sredstev in zagotavljanja procesnega jamstva za otroke, ki so osumljeni oziroma obdolženi v kazenskem postopku. Racionalizacija kazenskega postopka združevanja zadev že na tožilski ravni v predkazenskem postopku in možnost videokonferenčnih narokov ima v celoti več pozitivnih vidikov, večje ekonomičnosti postopka, tako s časovne kot s stroškovne dimenzije. Sledimo tudi varstvu javnega interesa skozi nova določila in obvezno seznanitev kvalificiranih ovaditeljev, z namero o zavrženju ovadbe in bistvenimi razlogi, zaradi katerih bo državno tožilstvo primorano to storiti. Enaka rešitev je predvidena tudi za posameznike v primeru ovadb hujših kaznivih dejanj. Dosežena bo večja preglednost kazenskega spisa, in sicer skozi uvedbo pravil, vsebine in načina urejenosti zahteve za sodno preiskavo in obtožnice. Lahko bi še naštevali koristne vsebinske pridobitve predloga novele, vendar naj izpostavim samo še dve. Prvič, novela prinaša zelo pomembno novost, in sicer možnost podajanja ločenih mnenj vrhovnih sodnikov, v primeru odločanja zahteve za varstvo zakonitosti v kazenskih zadevah. Glede na to, da javno artikuliranje mnenj sodnikov poudarja njihovo neodvisnost delovanja, da se s tem veča tudi transparentnost in krepi sodno prakso, jo tudi poslanci Desus vidimo kot dobrodošlo spremembo našega pravnega sistema. In drugič, kar se tiče vprašanja dostopanja do informacij javnega značaja v posameznih kazenskih zadevah, pa verjamemo, da bodo ob vseh danih varovalkah in zasledovanju sorazmernosti med dostopanjem do informacij na eni strani in zaščito udeležencev, ter varnosti nadaljnjega poteka postopka na drugi strani, ključno vlogo odigrali pristojni, ki o tem odločijo in seveda tudi informacijska pooblaščenka. Poslanska skupina bo predlogu novele namenila podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Spoštovani! Trenutno veljavni Zakon o kazenskem postopku je bil v osnovni verziji sprejet davnega leta 1994. Do danes je bil spremenjen že petnajstič. Zakon o kazenskem postopku je hrbtenica pravnega sistema. Da se tak predpis spreminja na obdobja malo več kot enega leta, je v nasprotju z načelom pravne države. Volivcem je praktično nemogoče pojasniti, zakaj prihaja do tako pogostih sprememb tako pomembnega zakona, kaj šele njegovo vsebino. Zakon mora biti jasen in pregleden, saj ga mora razumeti prav vsak državljan. Danes obravnavani zakon to zagotovo ni. Gre za obširne in pomembne spremembe, zato je njegova vsebina v nasprotju z načelom pravne države, saj ne gre več za jasen predpis. Problem imamo predvsem z evropskim javnim tožilcem. V 135. členu Ustave Republike Slovenije je jasno zapisano, da imamo državnega tožilca. Evropski tožilec to zagotovo ni. S podelitvijo pristojnosti takšnim evropskim inštitucijam, krnimo suverenost naše države. Naj povem, da evropskega državnega tožilca ureja sicer evropska uredba, ki pa je niso implementirale vse države članice. Na primer, Višegrajska skupina ni pristala na to, da bi se odrekli delu svoje suverenosti tudi na kazenskem področju. Nikakor ne moremo pristati na to, da se bomo odrekli delu suverenosti v zameno, da bomo ugajali Evropski uniji, saj že trenutni zgledi drugje po Evropi kažejo na to, da evropski državni tožilec ni nuja, temveč zgolj dobrikanje največjim, da bodo slednji lahko imeli nadzor nad državami. Problem pri sami vsebini obravnavanega inštituta je tudi ukinitev preiskave, ki je del tradicije našega kazenskopravnega sistema. To so bistvene novosti, katere bi bilo treba reševati tehtno in v novem zakonu, ne pa z novelo. Težave so tudi s predlaganim novim 14. členom, saj se zakon spreminja zaradi enega primera, ki se je pojavil letošnje leto. Res je, da mora biti odziv zakonodajalca na probleme v praksi hipen, vendar menimo, da bi bilo tovrstno materijo, če že, urediti v Zakonu o sodiščih. Zakon o kazenskem postopku bi se moral spreminjati le v tistem obsegu, ki je nujen predvsem za zagotovitev pravic obdolženca. Ta zakon je edini branik, ki obdolžencem v kazenskem postopku ponuja varstvo pred državo, ki se z vsem svojim represivnim aparatom spravi nad posameznika, ki je v kazenskem postopku. Opozarjamo na to, da se bo na podlagi trenutne vsebine 14. člena v prihodnje tudi bistveno spremenilo delovanje Državnega zbora, kajti Zakon o parlamentarni preiskavi se naslanja tudi na pravila kazenskega postopka. S kazenskim postopkom se nebi smeli igrati na način, kakor so to do sedaj počele prav vse vlade, saj z nenehnimi spremembami ni zagotovljena jasnost samega predpisa. Na slabem bodo predvsem državljani, saj jim tako nepregleden zakon ne omogoča dovolj jasnega varstva njihovih pravic. Spoštovani kolegice in kolegi, tisti, ki ste prisotni, in tistih 42, ki ste me poslušali, se vam zahvaljujem.
Najlepša hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju. V razpravo dajem 14. člen ter amandma poslanskih skupin SAB, LMŠ, SD in Levica. Želi kdo razpravljati? Vidim, da je interes. Prosim za prijavo. Trije prijavljeni, 13 minut. Bo zadostovalo? Ne bo? Bo? Potem začenjamo z razpravo. Najprej dobi besedo Maša Kociper. Izvolite.
Hvala, predsednik. Jaz predlagam, da ta čas še porabimo, če ne bomo, bomo pač jutri nadaljevali. Jaz sem tukaj in sem pripravljena na to razpravo. Začela bom pa s tem, kar sem začela tudi v stališču naše poslanske skupine, škoda je, da se dobro pripravljeni zakoni, s trudom pripravljeni zakoni, ki uvajajo dobre stvari, direktive, neke pomembne stvari za postopke, za varstvo določenih pravic in tako naprej, potem tako kot PKP-ji uničijo z nekimi določbami, ki mečejo slabo luč na vse skupaj. Še posebej slab občutek imamo poslanci v tistem primeru, ko neki taki resni posegi v sistemski zakon, kot je ZKP, priletijo zadnjo minuto v obliki amandmaja koalicije. V tem primeru je bil to amandma, ki sta ga podpisali samo SDS in NSi. Vsem skupaj nam je dajalo upanje, da vsebina tega amandmaja ne bo sprejeta, ampak, glej ga zlomka, kljub vsem opozorilom stroke in poslancev opozicije je bil amandma sprejet. Za kaj se gre? Gre za to, da je nekaj pravnih strokovnjakov, takih precej desno nagnjenih, pa ne bom z imeni, opozorilo, da se neka sodba Vrhovnega sodišča Republike Slovenije tolmači na način, da so sodišča začela omejevati dostop so sodb, večinoma pravnomočnih sodb sodišč. Iz enega takega dogodka, ali pa če sta bila dva mogoče, ne vem, smo prišli do tega, da imamo zdaj v našem zakonu nek člen, pazite, v Zakonu o kazenskem postopku imamo zdaj člen, ki pravi: »Ne glede na določbe tega zakona, se pa pri pogledu v kazenske spise uporablja Zakon o dostopu do informacij javnega značaja.« Se pravi, sredi kazensko procesnega zakona reče en amandma, ki je sedaj sprejet v tej fazi trenutno, če ne bo sprejet drugi amandma, ki ta člen negira. Kaj pravzaprav ureja člen, ki ga zdaj ta amandma negira in ga je povozil z ureditvijo iz Zakona o dostopu do informacij javnega značaja. Določa to, kar je vedno bilo določeno v kazenskem postopku. Določa, kdo lahko vpogleda v kazenski spis, ne v sodbo sodišča, sploh pa ne v pravnomočno, kot se to tolmači, ampak kdo lahko pogleda v kazenski spis, in to medtem ko postopek še teče, in ta obstoječ člen v ZKP določa, kdo odloča o tem, kateri vpogledi se dovolijo, katere listine se lahko daje na vpogled. Logično, tako je bilo vedno, med trajanjem kazenskega postopka o tem, kaj se lahko da ven iz kazenskega spisa, kaj se lahko vpogleda, odloča sodnik, sodnik v tej zadevi, po koncu sojenja pa odgovorna oseba na sodišču. Meni se zdi ta ureditev zelo logična. Za koalicijo, ki ni prisluhnila opozorilom, je očitno drugače. Oni menijo, da se lahko tudi med kazenskim postopkom za vpogled v ta spis uporablja Zakon o dostopu do informacij javnega značaja. Za tiste, ki ga ne poznajo, to je zakon, ki določa, katere tretje osebe, tudi mediji, lahko vpogledujejo, in omogoča to transparentnost javnosti, bi se temu reklo. Seveda priznam, tudi z Zakon o dostopu do informacij ima številne varovalke, prav gotovo, ampak gre za načelno vprašanje, kaj mi delamo z našo zakonodajo in kako jo »fecljamo«, kot bi rekel predsednik Vrhovnega sodišča, in kako jo »štukamo« − ta dva izraza je zadnjič uporabil – in na kakšen način takšni posegi pridejo v zakon. Pri tem se sklicujejo na sodbo Vrhovnega sodišča, ki jo še naprej popolnoma narobe tolmačijo v koaliciji, in pravijo, da je ta sodba pripeljala do tega, da se ne sme več vpogledati in dobiti pravnomočnih sodb. Ni res. Ta sodba samo določa in vsak si lahko na internetni strani to pogleda, da ima glede možnosti oseb za vpogled v spise sodišč in drugih organov značaj specialne ureditve procesni zakon, to je ZKP in ne ZDIJZ. To se nanaša tako na kazenski pregon in informacije, ki se nahajajo v tožilskih oziroma sodnih spisih v predkazenskih zadevah, pravi sodba. ZDIJZ se lahko kot splošnejši predpis uporablja le v tistih primerih in v zvezi z dostopom do tistih formacij, do katerih dostop ni urejen z navedenim procesnim zakonom. To je to, kar pravi ta sodba. Nekateri jo pa tolmačijo, da zaradi te sodbe pa sedaj ni več transparentnosti sodišč, ne bo vse več dalo dobiti iz kazenskih spisov zadev in se jih tudi nikoli ni dalo dobiti. In se jih tudi nikoli ni dalo dobiti. Tako da se ni nič spremenilo. Edino, kar se je baje zgodilo, je, da sodišče ali dva zaradi te sodbe niso hoteli dati ven neke pravnomočne sodbe, kar je pa narobe, jaz se strinjam. Javnost mora imeti vpogled do pravnomočnih sodb in jo tudi ima. In pod določenimi pogoji lahko javnost vpogleda tudi v nepravnomočne zadeve, končane na prvi stopnji, če se presodi na sodišču, da je interes javnosti dovolj velik in če je sodba vročena obdolžencu. Kar me najbolj šokira pri tem je, da jaz razumem, da poslanci niso poznavalci kazenskega postopka pa procesnih pravil pa tako naprej, ampak ko vsi strokovnjaki, Vrhovno sodišče, Tožilski svet, Vrhovno državno tožilstvo in odvetniška zbornica, pazite, odvetniki povedo, da je to škodljivo, in ko se poslanci, tisti, ki smo pravniki, potrudimo in zelo logično in razumljivo in počasi razložimo, v čem je problem, ne, še kar, še kar stiskajo nekaj, za kar mislimo, da ni okej. Predstavnik Odvetniške zbornice je rekel: »V kazenskih spisih je teoretično možno, da bo nekdo videl dokaze, fotografije, pričanja prič, ki jih bo lahko izrabil.« Teoretično je to možno. V praksi, upam, da do tega ne bo prišlo. Ampak mi moramo zakone delati waterpoof, da o tem, ali se to lahko zgodi ali ne, odločajo strokovnjaki, sodniki, ne pa kar nekdo, neka oseba, pooblaščena za dostop do informacij javnega značaja, ali pa ne vem kdo drug potem. Pooblaščenka je tukaj seveda na drugem stališču. Njeno stališče je jasno. Ona misli, da je vpogled in informacija javnega značaja mogoča vedno. Kot veste, je ta ista informacijska pooblaščenka tudi odločila, da je treba vpogledati v naše glasovnice o glasovanju o predsedniku Vlade, čeprav ustava določa, da je takšno glasovanje tajno. Ustava to določa. Jaz upam, da nisem bila predolga. Hočem pa reči, da je bil kljub vsem opozorilom zdaj na odboru sprejet tak člen. Jaz pa vseeno prosim koalicijske poslance, da razmislijo, če je taka rešitev primerna. Mi v opoziciji smo pripravili amandma, ki vrača zadevo nazaj, na prejšnjo stanje. Se pravi, da še vedno lahko o temu odloča samo sodnik, o vpogledu v kazenski spis. In če boste ta amandma sprejeli, so lahko zadeve take, kot so vedno bile in so delovale. Če pa kdo noče dati pravnomočnih sodnih odločb, so pa seveda za to so na voljo drugi inštrumenti in druge sankcije, ki se jih je treba poslužiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Tina Heferle. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, jaz bi imela postopkovni predlog. Jaz sem se pripravila na to razpravo malo bolj obširno kot za 3 minute in pol. Tudi naša poslanska skupina [[…]]Prosim, če se mi ta čas, ko zdaj govorim, šteje iz postopkovnega predloga.
Ja, v redu, vi kar govorite.
Tudi naša poslanska skupina je prijavila več kot 3 minute za razpravo, za mano je še moj kolega. In res predlagam, da zdaj na tej točki prekinemo sejo in jutri zjutraj začnemo vsi spočiti in sveži.
Dobro, hvala za predlog. Ga bomo upoštevali. Prekinjam razpravo in 8. točko dnevnega reda. Nadaljevali bomo jutri ob 9. uri. Nadaljujeta pa Tina Heferle in Nik Prebil. Želim še lep večer.