Zahvaljujem gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Pred vama je Prijedlog novog Zakona o prekršajima kao jednog važnog, usuđujem se reći postupovnoga zakona zajedno sa Zakonom o parničnom postupku, Zakonom o kaznenom postupku koji u području prekršajnog sudovanja trebao bi doprinijeti brzom i učinkovitom vođenju prekršajnog postupka pred ovim sudovima. Sada je vođenje prekršajnog postupka uređeno Zakonom o prekršajima iz 2002. godine, dakle to je zakon novijega datuma, u primjeni je tek četiri godine i namjera predlagatelja tada nema sumnje kada je taj zakon predlagan i donesen bila je zaokružiti reformu prekršajnog prava u Republici Hrvatskoj glede usklađivanja sustava Republike Hrvatske, usuglašavanja s Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda te cjelovitog uređenja prekršajnog prava te općeg dijela materijalnog prekršajnog prava i prekršajnoga postupka. No ovaj Zakon upravo pokazuje da put popraćen dobrim namjerama ne mora uvijek dobro i završiti i da osobito kad je riječ o ovakvim zakonima ipak treba više uvažavati mišljenje struke i prakse zato što taj zakon je, i to je možda već bio dobar signal donesen u trećem čitanju, bili su veliki otpori zato što su bili koncesijski sukobi kada je on predlagan i struka već tada kad je on donesen, a pokušalo se otkloniti te nedostatke toga zakona kroz kasnije te izmjene i dopune je ukazivalo na slabost nekih koncepcijskih rješenja koja su dovela, imala su zapravo kontraefekat, dovela su do bitnog usporavanja i smanjenja efikasnosti postupka, nije tajna i to se više puta govori da jedan od velikih … [[Govornica se ne razumije.]] zastara postupka upravo jest Prekršajni sud i to Visoki prekršajni sud kao jedini sud … [[Govornica se ne razumije.]] gdje čak 50% postupaka otprilike završava, obustavlja se zato što je nastupila zastara, zatim pogrešaka normativne naravi i postupovnih rješenja koja su više nalikovala kaznenom postupku što je onda … [[Govornica se ne razumije.]] pitanje svrhe vođenja posebnog prekršajnog postupka koji treba za te lakše oblike … [[Govornica se ne razumije.]] ponašanja omogućiti brži postupak i dakako onda izricanje odgovarajuće kazne. Tako da ovaj dobar cilj i ovo što smo htjeli postići sa Zakonom o prekršajima iz … [[Govornica se ne razumije.]] godine pokazalo se da nije samo po sebi dostatno, da se poluče očekivani rezultati u sferi prekršajnog sudovanja zapravo rezultati i analize pokazuju da se doista postigao potpuno suprotan učinak. Zatim, Vlada Republike Hrvatske je pristupila izradi novoga zakona. Početna namjera je bila zapravo još jedanput izmijeniti Zakon o prekršajima i uvesti one procesne institute i mehanizme … [[Govornica se ne razumije.]] otkloniti one institute iz kaznenoga postupka koji zapravo odugovlače postupak. Međutim, rad na izradi takvih izmjena je pokazao zapravo da je puno svrsishodnije i kvalitetnije zapravo predložiti i propisati potpuno novi zakon, tako da je pri izradi ovoga novoga Zakona uzeta u obzir takva inicijativa Visokog prekršajnoga suda … [[Govornica se ne razumije.]] zakona, zaključci Vlade od 25. studenog 2004. godine o borbi protiv sive ekonomije te drugi prijedlozi koji su se pokazali korisnima pri izradi tog zakona. I što se predlaže, odnosno što su ciljevi koji se namjeravaju postići ovim novim Prijedlogom zakona? To je omogućiti u prvom redu da se postupak vodi brzo i bez odugovlačenja uz izbjegavanje svih nepotrebnih radnji i troškova te onemogućavanje svake zlouporabe prava što pripadaju strankama i sudionicima u postupku, osloboditi prekršajni postupak od pretjeranog preuzimanja svih odredbi kaznenog postupka koje nisu primjerene svrsi i naravi prekršajnog postupka sukladno načelu ekonomičnosti i razmjernosti te držeći se … [[Govornica se ne razumije.]] načela ne ugroziti ju bitno već dostignuti razinu prava stranaka u prekršajnom postupku. Time se istodobno želi, s obzirom da su prekršajni postupci doista manje povrede pravila ponašanja, društvenih normi ponašanja i rasteretiti sudove, ali ne sad zato da bi se oni samo rasteretili nego da bi se omogućilo brzo kažnjavanje takvih ponašanja po onim tijelima koja trebaju takva ponašanja sankcionirati. Tako da jedna od bitnih novina ovoga Prekršajnoga zakona je odlučivanje o krivnji počinitelja prekršaja bez vođenja postupka i to bez obzira na vrstu ili težinu prekršaja, a to je izdavanje prekršajnog naloga. Istina, prekršajni nalog je već bio uveden u zakon 2002. godine, ali se sada vrši s obzirom na iskustva stečena kroz ove četiri godine bitna reforma ovoga instituta i to na način da se sada određuje da tijela, tijela državne uprave kao što je recimo policija i druga tijela mogu izdati prekršajni nalog bez obzira na ograničenja, odnosno na visinu kazne koja je propisana za pojedine kazne jer do sada se kazna mogla propisivati samo u onom donjem propisanom rasponu te kazne. Analize pokazuju zapravo da se kod izdanih prekršajnih naloga samo trećina išla je po prigovor, odnosno po pravnome lijeku pred sudove. Pojednostavljuje se također zbog toga i obrazloženje prekršajnog naloga, a ono što se sada predlaže je da se uvodi potpuno nova forma prekršajnog naloga, to je izdavanje obveznog prekršajnoga naloga čime su sva tijela uprave obvezna prije negoli idu sa optužnim prijedlogom prema sudu izdati protiv počinitelja prekršaja obvezni prekršajni nalog za prekršaje manjeg značaja. Pod tim prekršajem manjeg značaja podrazumijevaju se prekršaji koji su propisani odlukom jedinice lokalne i područne samouprave za prekršaj propisan zakonom za koji je kao kazna propisana sama novčana kazna do tisuću kuna za fizičku osobu, 5 tisuća kuna za fizičku osobu obrtnika i 10 tisuća kuna za pravnu osobu. Ovlaštena tijela, dakle tijela državne uprave mogu izdati ovaj obvezni prekršajni nalog i ako je Zakonom za prekršaj propisana novčana kazna u iznosu veće od ovog iznosa, ako se … [[Govornica se ne razumije.]] kazne može izreći ova ovakva propisana kazna. U slučaju kada se podnese prigovor protiv ovako obveznog prekršajnoga naloga onda u takvom prekršaju odlučuje prvostupanjski Prekršajni sud, protiv takve odluke nije dopuštena žalba, dakle osigurana je pravna zaštita, osigurana je pravna zaštita putem Prekršajnoga suda, ali se time rasterećuje Visoki prekršajni sud i smanjuje dakako opasnost da takvi prekršaji, prekršajni postupci na kraju ostaju nesankcionirani jer ti prekršajni postupci zastare. Dalje. Jača se također i motivacija naplate novčane kazne na mjestu počinjenja prekršaja jer se novčana kazna može naplatiti na mjestu počinjenja prekršaja ako je riječ o prekršaju za koji je propisana novčana kazna do tisuću kuna za fizičku i odgovornu osobu, pravnoj osobi te od deset tisuća kuna za pravnu osobnu. Onaj tko plati neće se u tom slučaju prekršajno evidentirati. Isto tako se u bitnome mijenja i … [[Govornik se ne razumije.]] filozofija prekršajnoga postupka kao što smo rekli. Često se puta prekršajni postupak naziva kaznenim postupkom u malom što je i doista za ovakve vrste postupaka nepotrebno. Jer čemu onda … [[Govornik se ne razumije.]] prekršajnoga postupka? Tako da se sada pravilo o vođenju glavne rasprave u prekršajnome postupku uređuju isključivo ovim zakonom i nema više supsidijarne primjene Zakona o kaznenome postupku. A isto tako bitna novina je da se uvodi nova vrsta prekršajnoga postupka, a to je žurni postupak. On se može voditi za prekršaje gdje je propisana novčana kazna od deset tisuća kuna za fizičku osobu, trideset tisuća kuna za pravnu osobu i deset tisuća kuna za odgovornu osobu u pravnoj osobi, kao i za postupak protiv maloljetnog počinitelja prekršaja, uhićenika, okrivljenika kojem je određeno zadržavanje, te okrivljenika koji nema stalno prebivalište i boravak u RH-a, kao i po prigovoru protiv obaveznog prekršajnog … [[Govornik se ne razumije.]] poticanja prekršaja. Prekršajni postupak dakle se time ubrzava kod ovakvih doista još u, kad govorimo o prekršajnim postupcima onih po vrijednosti manjih prekršaja. I isto tako dokida se izvorni pravni lijek zahtjev za izravno preispitivanje odluke u prekršajnom postupku, zato što je već u takvim slučajevima po pravnome lijeku odlučivao Visoki prekršajni sud, pa onda u ovakvim slučajevima kod postupanja po ovome pravnome lijeku zapravo Visoki prekršajni sud dva puta sudi o istoj stvari, odlučuje o istoj stvari, što doista nije potrebno. Ne samo u prekršajnom postupku nego općenito u svim sudbenim postupcima jedan od načina odugovlačenja postupka i onemogućavanja donošenja odluke je institut izuzeća sudaca. Tako da se i ovim Zakonom o prekršajima, njegovim prijedlogom o odlučivanju o izuzeću se mijenja na način se zapravo smanjuje mogućnost zlouporabe ovog procesnog instituta. Jer o izuzeću predsjednika Prekršajnog suda odlučuje, o izuzeću suca tog suda odlučuje predsjednik, a o njegovom izuzeću zamjenik predsjednika suda, s čime se zapravo skraćuje procedura i bitno omogućava da se prekršajni postupak bitno dovrši. Znatno se povećavaju također i sankcije, opći minimum kazni koji se mogu izricati, novčanih kazni je povećan a tako i kazna zatvora. Najduža koja je dosada bila 60 dana, sada se povećava na 90 dana. Osobito za prekršaje koji su, predstavljaju povredu nasilja u obitelji i druge prekršaje koji su povezani sa nasiljem, teški prekršaji protiv okoliša i zlouporabe opojnih droga. Isto tako što se tiče procesnih instituta, institut žalbe se mijenja tako da više posebna žalba nije dopuštena u onim slučajevima kao posebna žalba kada se žalitelj može na to pozivati kod žalbe o glavnoj stvari. Kao npr. upravo kod izuzeća koje sam već ranije spomenula, gdje protiv odluke o izdvajanju zapisnika iz spisa predmeta. Također se produljuju zastarni rokovi i to kako za pokretanje prekršajnog postupka tako i za izvršenje prekršajne kazne, tako da od počinjenja prekršaja i pokretanja postupka sa jedne na dvije kod relativne zastare a sa dvije na četiri godine kod apsolutne zastare, odnosno kod izvršenja prekršajne kazne na dvije na tri godine. Isto tako u lepezi prekršajnih sankcija, to su kazne, to može biti novčana kazna jer se globa napušta kao suvišni institut jer imamo novčanu kaznu i kazne zatvora, te mjera sigurnosti se bitno mijenja i sustav mjera opreza. I proširen je katalog mjera opreza kao što su zabrana napuštanja boravišta bez dozvole suda, zabrana posjećivanja određenog mjesta ili područja, zabrana približavanja određenoj osobi i zabrana uspostavljanja i održavanja veze s određenom osobom, zabrana poduzimanja određene poslovne aktivnosti, privremeno oduzimanje putne i druge isprave za prijelaz državne granice sa zabranom itd., dana ovlaštenja ovlaštenim tužiteljima, tijelima državne uprave za njihovu primjenu i prije pokretanja prekršajnog postupka dakako te dano privremeno u trajanju od osam dana i onda o takvom produženju odnosno određivanju ove mjere može odlučivati samo sud. Uvažene dame i gospodo zastupnici! Ovo je ukratko i u bitnome o novom Prijedlogu zakona o prekršajima. Ja sam pokušala u uvodnom izlaganju samo navesti one bitne institute i novine za koje smatramo da ćemo u ovom prijedlogu zakona ostvariti na način da će se prekršajni postupak konačno postati postupak koji se brzo i učinkovito provodi i da se nećemo u budućnosti suočavati sa postavljanjem pitanja svrhe vođenja prekršajnoga postupka kada oni koji su povrijedili norme ponašanja, pa makar i u prekršajnome postupku u konačnici ostaju nekažnjeni. Ovaj prijedlog zakona jest u prvom čitanju i dakako sve primjedbe, prijedlozi i zastupnika i kasnije u stručnoj raspravi mogu samo doprinijeti da ovaj zakon bude još bolji. Zahvaljujem.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za pravosuđe, predsjednik odbora poštovani zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, uvažena gospođo državna tajnice. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 54. sjednici održanoj 24. travnja 2007. godine Prijedlog zakona o prekršajima, koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 12. travnja 2007. godine. Odbor je predmetni zakon raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. Uvodno ministrica pravosuđa istaknula je da je radna skupina Ministarstva pravosuđa predložila novi zakon uzevši u obzir inicijativu Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske, te kritike stručne javnosti tijekom primjene u praksi Zakona o prekršajima. Novina koja se predlaže u pogledu rješavanja lakših oblika prekršaja je uvođenje obveznog prekršajnog naloga. Stajalište je da se svaki oblik kažnjive radnje pa i za djelo prekršaja treba osigurati sudsku zaštitu. Ovlašteni tužitelji obvezni su protiv svakog počinitelja prekršaja propisanog propisima lokalne i područne (regionalne) samouprave te za prekršaj propisan zakonom za koji je propisana novčana kazna prema stavku 1. točke 2. članka 239. izdati obavezni prekršajni nalog umjesto podnošenja optužnog prijedloga sudu. O prigovoru protiv obaveznog prekršajnog naloga odlučuje nadležni prekršajni sud. Predlaže se opći zastarni rok za prekršajni progon dvije godine od počinjenja prekršaja uz davanje ovlasti da se posebnim zakonima rok može propisati u duljem trajanju ali najviše tri godine. Rok zastare izvršenja odluka o prekršaju propisuje se isključivo ovim zakonom, tzv. rok relativne zastare izvršenja određuje se u trajanju od dvije godine a tzv. apsolutni rok zastare izvršenja određuje se u trajanju od tri godine. U pravcu ostvarenja načela ekonomičnosti procesa predlaže se niz procesnih novina. Najbitnija je novina da se vođenje prekršajnog postupka primjenom pravila o glavnoj raspravi bitno reducira na teže prekršaje dok se postupak za lakše prekršaje i postupci u posebnim slučajevima provode prema pravilima o žurnom postupku. Predlažu se bitne novine kod ulaganja redovnih pravnih lijekova. Novo uređenje žalbe karakterizira postavljanje granica ispitivanja prvostupanjske presude. Presuda se ispituje samo u opsegu žalbenih razloga stranke a o povredama materijalnog prekršajnog prava na štetu okrivljenika i nastupa zastare drugostupanjski sud pazi po službenoj dužnosti. Otklanjanju se brojne praznine u odredbama o izuzeću, određuju se vrste odluka u prekršajnom postupku, predlaže se gotovo dvije trećine promjena sadašnjeg zakona. U raspravi su članovi odbora podržali prijedlog zakona. Mišljenje je da će predložene procesne norme doprinijeti bržem vođenju postupka i smanjenju broja zastara. Ocijenjeno je da je uvođenje obaveznog prekršajnog naloga pozitivan pomak u rješavanju problema lakših prekršaja. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno je sa 8 glasova za odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese slijedeće zaključke: 1. Prihvaća se Prijedlog zakona o prekršajima, I 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznijeta u raspravi o Prijedlogu zakona o prekršajima uputit će se predlagatelju radi izrade konačnog prijedloga. Hvala.
Hvala. Odbor za ravnopravnost spolova predsjednica odbora poštovana zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova je na svojoj 43. sjednici raspravio Prijedlog zakona o prekršajima. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja upoznao je odbor s razlozima za donošenje ovog zakona a svakako je među važnijima otklanjanje brojnih slabosti, nedorečenosti i pravnih praznina uočenih u primjeni postojećeg Zakona o prekršajima. Ukazano je da se pooštrava prekršajno-pravna represija, povisuju se okviri novčane kazne i kazne zatvora te se zastarni rokovi produljuju. Odbor se osvrnuo na one odredbe zakona koje mogu i trebaju urediti pitanja zaštite od nasilja u obitelji. Slijedom toga u raspravi je ukazano da bi odredbu članka 33. stavka 7. trebalo proširiti i za najteže prekršaje počinjene u obitelji kako bi se osigurala mogućnost propisivanja većih kazni za počinjeno nasilničko ponašanje u obitelji. Također, iznijeti je mišljenje po kojem bi se u članku 130. koji propisuje mjere opreza trebao proširiti krug ukućana. Na primjer, na bivše bračne drugove, na djecu svakog od njih jer bi se na taj način izbjeglo pravno dokazivanje tko su sve ukućani. Mišljenje je također da bi dobro bilo da se dopusti strankama a ne samo okrivljeniku u postupku da podnose žalbu protiv rješenja. Nadalje, nužno je u članku 134. propisati izrijekom obvezu policiji da odmah o uhićenju obavijesti nadležno tijelo socijalne skrbi ako se radi o prekršajima povezanim s nasiljem u obitelji. Ta potreba koordinacije između državnih tijela proizlazi iz protokola o postupanju u slučajevima nasilja u obitelji. Potom u članku 135. koji propisuje osobite okolnosti koje opravdavaju bojazan da će se ponoviti istovrsni prekršaj dobro bi bilo zbog dokaznog postupka propisati osnovanu bojazan a ne osobite okolnosti kako je sada predloženo te dopustiti i tužitelju mogućnost podnošenja žalbe koji je istodobno i žrtva. Također je iznijeto mišljenje prema kojemu bi članak 184. trebalo urediti na način da se u postupcima vezanim uz nasilje u obitelji propiše obveza sudu da ovjerovljeni prijepis presude obvezno dostavi oštećeniku. Nadalje, odredbu članka 221. kojim su propisani uvjeti za vođenje žurnog postupka potrebno je proširiti i za prekršaje počinjenog nasilja u obitelji a sukladno i Nacionalnoj strategiji zaštite od nasilja u obitelji ali i Protokolu o postupanju u slučajevima nasilja u obitelji. Nakon provedene rasprave članovi i članice odbora jednoglasno su predložiti Hrvatskom saboru da donese zaključke. Prvo, da se prihvaća Prijedlog zakona o prekršajima u prvom čitanju, te da se sva mišljenja, primjedbe i prijedlozi upućuju predlagatelju da ih uzme u obzir prilikom izrade konačnog prijedloga. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine predsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege. Područje prekršaja doista je vrlo široko područje i kad pogledamo nemamo nijedan posebni zakon u kojem nemamo kaznene odredbe gdje nisu propisana određena prekršajna ponašanja, gdje nisu propisane određene kazne za takva ponašanja. I zato je ovo jedan vrlo bitan zakon jer je ovo temeljni zakon koji određuje institute vezano znači za cjelokupni sustav prekršaja. Zato je u svakom slučaju dobro da zakon ide u redovnu proceduru, da je on u prvom čitanju da znači do drugog čitanja se mogu popraviti određene stvari. Ono što ocjenjujemo zakon je već u ovoj fazi prvog čitanja dobro postavljen i vrlo je kvalitetno napisan i nomotehnički i rješenja koja nudi. Imamo Zakon o prekršajima koji je donijet 2002. godine, danas je 2007. godina. Doista, bilo je dosta vremena ovih pet godina da se i pokažu i dobre strane i loše strane ovog zakona koji je na snazi. Nedvojbeno je da postojeći zakon ima određene praznine, ima određene nedorečenosti, da predstavlja, da nudi određene institute koji usporavaju postupak i ako pogledamo danas kako sustav prekršajnog postupka funkcionira vidjet ćemo zapravo najpraktičnije kada dobijemo prekršajni nalog uložimo pravni lijek, otvorimo prekršajni postupak kod nadležnog suda, nakon što nadležni sud donese rješenje o prekršaju pišemo novi pravni lijek. To ide na Visoki prekršajni sud i polako lijepo predmet uđe u zastaru. Tako da otprilike to je nekakva generalna slika kako danas sustav funkcionira. I ako to usporedimo sa ovim rješenjima koja se danas ovdje nude mislim da to tako više po ovom zakonu neće moći biti. Ovaj zakon doista nudi jednu jasnoću, jednu preciznost i nudi jednu brzinu postupanja. On otvara naravno vodeći računa da je došlo i do određenih negativnih ponašanja u društvu, ne znam, veći je broj izgreda na športskim terenima, povećan je broj prekršaja vezano za narušavanje javnog reda i mira. Nasilje u obitelji čitamo svaki dan, u tisku vidimo šta se pojavljuje i ovaj zakon omogućava i oštriju i malo, malo jaču represiju. Znači odgovor države na takva ponašanja. Međutim ono što je ipak vrlo bitno reći nije ključno i nije centralno pitanje da to budu nekakve preoštre kazne nego je bitno da taj sustav funkcionira. Bitno je znači da ta negativna ponašanja budu sankcionirana u postupku koji će biti u okviru onog vremena koji je zakon zadan. Zato nema dvojbe da će ovaj zakon dovesti do efikasnosti. Dovest će do toga da tim procesnim mogućnostima nećemo moći izbjeći prekršaj a posebno pozdravljamo su ovi novi instituti koji se ovim zakonom nude. To je žurni postupak i to je obvezni prekršajni nalog. To sam potpuno siguran da će dovesti i do rasterećenja Visokog prekršajnog suda. Sasvim sam siguran da će doći do puno manje predmeta koji će završiti u zastari i s te strane u svakom slučaju za pozdraviti je ovakvu koncepciju novog Zakona o prekršajima. Kada pogledamo zapravo i na brzinu malo pređemo cijeli zakon nema dvojbe da su prekršajno-pravne sankcije puno bolje, puno bolje propisane i uređene. Znamo da u postojećem zakonu imamo propisanu i novčanu kaznu i globu. Iako nema nekakve suštinske i bitne razlike između ta dva instituta. Zato ovaj koncept i ovaj Prijedlog zakona briše globu uopće iz koncepcije. Također vidimo da je puno jasnije i puno kvalitetnije riješen zapravo sustav novčane kazne. Nije više cilj novčanu kaznu, ne znam ako se ne može naplatiti pa sada ponuditi hoće li osuđenik ići na, ići u zatvor radi toga što ne može platiti kaznu nego je cilj kaznu naplatiti. To je, to je vrlo bitno i to je čini mi se dobra odrednica i dobra namjera zakonodavca da se kazna svakako ide prvenstveno pokušati naplatiti a tek onda ako to ostane bez uspjeha tek tada sudac ima veće ovlasti da eventualno se to zamijeni ili kaznom zatvora ili ovim dobrovoljnim nekakvim radom u interesu šire zajednice jer evo već smo toliko nebrojeno puta ovdje govorili da su nam i zatvori zapravo prepuni i da u njima sjede zapravo upravo i ljudi za neke ovako minorne slučajeve. Također su okviri za sankcije u prekršajnom postupku puno bolje određeni. Naravno puno su bolje određeni i sami subjekti prekršajnih postupka. To i okrivljenici znači i fizičke osobe i pravne osobe i obrtnici pa čak vidimo i jedan status ovih osoba koje nemaju status niti pravne niti fizičke osobe i za svaki od tih oblika propisani su posebni minimumi i maksimumi kazni koje se mogu određivati. Tako da je to isto jedna vrlo, vrlo bitna, bitna novina i jedna kvaliteta ovoga zakona da je precizniji i da znači za različite skupine propisuje i različite okvire. Zastare, čuli smo od državne tajnice propisana znači sada u širem opsegu iako ja vjerujem da sada kada imamo ovaj obvezni prekršajni nalog da po samom, po samoj toj, po samom tom institutu više ne bi trebale stvari ulaziti u zastaru. Možda ćemo se čak, možda ćemo se čak i sa nostalgijom sjećati onih vremena kada smo mogli procesnim institutima ući u zastaru ali bojim se nakon stupanja na snagu ovog zakona da toga više naprosto neće biti. Ali cilj je urediti funkcioniranje pravne države i cilj je zapravo da se ponašamo u okvirima pravnih normi, a ne da ih izbjegavamo. Dakle stranke, sudionici su puno bolje precizirani i određeni. Kod ovlaštenog tužitelja sada vidimo imali smo nepreciznost i imamo nepreciznost u sadašnjem zakonu vezano za državnog odvjetnika kao ovlaštenog tužitelja. On je naravno zadržan i ovdje kao ovlašteni tužitelj. Međutim u praksi znamo da kod prekršajnog postupka državni odvjetnik ne nastupa tako često nego da su to uglavnom tijela javne uprave, da su to uglavnom upravna tijela koja podnose ovlaštene prijedloge za pokretanje prekršajnog postupka. Također i odredbe vezano za okrivljenika su puno bolje napravljene tako da okrivljenik se je li puno je, proširen je taj krug ili je zapravo bolje rečeno preciziran. Okrivljenik je fizička osoba, fizička osoba. Obrtnik, osoba koja se bavi drugom samostalnom djelatnošću. Pravna osoba i s njom izjednačeni subjekti. Možda bi ovo «s njom izjednačeni subjekti» trebalo malo bolje precizirati da tu ne bude nikakvih zabuna i odgovorna osoba u pravnoj osobi. Sve su to instituti koji su dosta dobro u ovom zakonu definirani. Također ono što je bitno reći bitno je poboljšan sustav pravnih lijekova. Pravni lijekovi u sadašnjem zakonu doista nisu najbolje pogođeni. Tu postoje i određene zabune. Onda vidimo i sustav izvanrednih pravnih lijekova. Sada je zaista postavljen na način da Visoki prekršajni sud u kratkom vremenu treba odlučivati i o žalbi pa onda nakon toga opet u istom predmetu i o izvanrednom tom pravnom lijeku. Sada je to uveden jedan imovinski, jedan novčani cenzus nakon koga može ići ovaj izvanredni pravni lijek i također mislim da je to puno bolje, puno bolje precizirano. Što se tiče odredbi o samom, postupovnih odredbi o vođenju znači prekršajnog postupka. Svi znamo da je i sada zadržana ona supsidijarna primjena Zakona o kaznenom postupku. Međutim sada su precizirane neke odredbe tako da nam primjena tih odredbi Zakona o kaznenom postupku ne bi zakomplicirala stvar i ne bi nam dovela do toga da se radi primjene Zakona o kaznenom postupku taj prekršajni postupak oduži. Jer naprosto ne radi se o istim djelima. Prekršajna djela, ona također predstavljaju krimen. Ona također predstavljaju negativno ponašanje međutim nemaju toliku težinu da bi zahtijevala da se provodi tako jedan opsežan postupak i zato je ovdje uvedena jedna novina. Znači predviđa se za lakša prekršajna djela žurni postupak što je također, što je također vrlo korektno. I na kraju što bih htio reći još jedanput ovaj obvezni prekršajni nalog je jedna vrlo značajna novina. Jedna vrlo dobra odredba koja će zapravo dovesti do rasterećenja i prekršajnih sudova jer se s jedne strane znači ono tijelo koje je ovlašteno pokrenuti postupak može izdati taj obvezni prekršajni nalog, a zapravo čini mi se da mnogi neće biti zainteresirani uopće raditi nikakve pravne lijekove za to nego mislim da će biti najisplativije tu kaznu progutati što bi se reklo platiti i završiti sa tim priču. Dakle, klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovaj zakon u prvom čitanju. Ocjenjujemo ga dobrim i on će doista dovesti do puno efikasnijeg postupanja u prekršajnom postupku i ja bih rekao da je ovo jedan u nizu zakona vezano za pravosuđe koje smo u ovom mandatu donijeli, iako na pravosuđe zaista postoji niz prigovora i to je. Evo jučer smo čuli riječi i rak rana i svega je tu bilo. Ali znate, kada se napravi jedna dubinska analiza vidi se da se u pravosuđu ipak polako stvari idu i kreću prema boljemu. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HNS-a poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Radi se o jednom od ključnih zakona za funkcioniranje ne samo pravosuđa, nego uopće državnog sustava Republike Hrvatske. Naime, prekršajne sankcije o kojima i postupak o kojima govori ovaj zakon, ovaj zakon su raspoređeni, mogu se primjenjivati, primjenjuju se na pet stotina, više od pet stotina raznih propisa u Republici Hrvatskoj i drugih zakona koji propisuju prekršajne sankcije, pa do odluka određenih organa lokalne samouprave, regionalne samouprave itd. koji također propisuju da je nešto kršenje određene odluke prekršaj i na sve to skupa se primjenjuje prekršajni zakon. Dakle, to je jedan zakon koji obuhvaća kompletno funkcioniranje pravnog i političkog sustava Republike Hrvatske i zato je od fundamentalnog značaja za razvoj i demokracije i onog što nazivamo pravna država. Dakle, poštivanje propisa koji su ovdje ili na drugim nadležnim mjestima doneseni. To je temeljni razlog zašto klub Hrvatske narodne stranke predlaže da se ovaj, ovo čitanje sada tretira kao prethodna rasprava. Naime što? Kad sam se išao pripremati za ovu raspravu nakon Odbora za pravosuđe pokušao sam kontaktirati suce Prekršajnog suda na terenu. S kim god sam razgovarao osim onog što su pročitali u novinama nisu vidjeli taj tekst. Namjera nam je bila prigovoriti tome sa ove govornice i reći da to nema smisla jer je to zakon koji će ti ljudi sutra provoditi. Oni najbolje, najkonkretnije, najbolje i najpametnije primjedbe na zakon mogu dati jer znaju kako stvari funkcioniraju svakodnevno. Međutim, onda sam na adresu kluba dobio dopis od dvije sutkinje Visokog prekršajnog suda u Zagrebu koje kažu da ni one nisu vidjele taj zakon i da im je jedina informacija o zakonu bila intervju njihovog predsjednika u “Vjesniku“. E sad, ako je tome tako, mi možemo ovdje imati mišljenja o pojedinim odredbama zakona, možemo misliti da su dobre. Ja se slažem sa kolegom Bošnjakovićem. Ovo što je ispričao je jednostavno istina. Stvari se poboljšavaju, racionaliziraju iz njegovog, iz mog rakursa. Ali prihvatimo da ovdje ipak nisu vrhunski stručnjaci za sva područja. Vrhunski stručnjaci za eksperimentalnu fiziku sjede u “Ruđeru Boškoviću“. Vrhunski stručnjaci za prekršajno pravo sjede na Visokom prekršajnom sudu. Ako oni ovo nisu imali prilike vidjeti onda je vrlo teško iz ovih klupa davati kompetentna mišljenja o pojedinim odredbama ovog zakona. No dobro, pošto se radi o prvom čitanju hoće li se, hoće li predlagatelj prihvatiti da se to vrati na sam početak i da se omogući i sucima i prekršajnih sudova i Visokog prekršajnog suda da nešto kažu o tome. To je stvar predlagatelja, ali pošto se radi o prvom čitanju ja bih samo ponešto osvrta na pojedine dijelove zakona. Decidirano su navedene sankcije kojim se Prekršajni zakon služi u provođenju propisa, odnosno u kažnjavanju onog što je zapravo nepoštivanje odluka, što ovog zakonodavnog tijela to tijela lokalne samouprave. Dakle, kazna mjere upozorenja, zaštitne odgojne mjere, pojam globa o kom smo pri prošlim izmjenama i dopunama ovog zakona dosta razgovarali. Sad konačno nestaje iz zakona i koja je razlika između novčane kazne i globe. Nema vjerojatno razlike. Predlagatelj je analizirao stanje na 83000 slučajeva, 83 tisuće. Dakle, radi se o 83, o jednom velikom gradu u hrvatskim mjerilima koji je prekršio propise. Od toga za 23000 nije bilo kazne. Bile su opomene, uvjetne kazne i slično. Prave kazne koje bi trebalo podnijeti nije bilo. U svega 400 slučajeva propisana je kazna zakona. Ako se nivo represije poveća pa se za ista djela utvrdi nekakva kazna. Dakle, ne više uvjetna nego ili novčana ili neka oštrija ova će se statistika promijeniti. Hoće li se promijeniti stanje? Ma neće! Promijenit će se samo brojke. Stanje će ostati takvo kakvo je zapravo i bilo i treba razmisliti o tome da li sve ovo što se navodi kao prekršaj zapravo spada u Prekršajni zakon ili se nekim mjerama koje uprava, državna uprava upravnu vlast provodi može zapravo maknuti iz nadležnosti prekršajnih sudova. Do sada brojni prekršitelji razno raznih propisa su birali odlazak u zatvor na dva, tri, pet, deset dana koliko već kazna iznosi da bi izbjegli plaćanje novčane sankcije iz znatiželje, iz inata ili ne znam iz kojeg drugog razloga. Predlagatelj dobro po mom mišljenju i po mišljenju kluba HNS-a pokušava to onemogućiti na taj način da prekršitelju ne daje da on bira da li će platiti ili će ići u zatvor, nego da se prvenstveno nastoji naplatiti kako je moguće, a onda ako se ne može, ako se baš ni na koji način ne može naplatiti da se, da sud odluči da li će prekršitelj otići u zatvor ili će na društvenu korist raditi određeno vrijeme u onom sustavu rada sa slobode. Produljeni su rokovi zastare, kako relativno tako i apsolutno i to je sasvim sigurno dobro, posebice u situaciji koja je, u kojoj se sudovi i oni koji izvršuju sankcije nalaze. Pa i zbog toga što je dobar dio prekršitelja, svi znamo takve primjere, posebice u saobraćajnim i sličnim prekršajima, razno raznim izvanrednim i redovitim pravnim lijekovima stvar zavlače dok nije došla u zastaru. Znam više ljudi koji su uspjeli doći do zastare nego platili ozbiljniju kaznu za eventualne prekršaje. Ono što ne razumijem u potpunosti jeste mogućnost da se posebnim zakonima rok zastare i dalje odgađa, ne znam ako sam dobro shvatio. Jedan od tih posebnih zakona je Zakon o zaštiti autorskih prava gdje se recimo čitav postupak i sada može odgoditi do čini mi se 3 godine. Nisam siguran da je to, nisam siguran da je to dobro jer nisam siguran u motive toga produljenja. Na stranici 12. materijala opisane su i kasnije u člancima mjere opreza, novouvedene mjere opreza koje u dosadašnjim propisima nisu postojale, primjerice za privremeno oduzimanje vozačke dozvole ne samo za cestovna vozila nego i za čamce, za zrakoplove i slične stvari. U ovoj ljetnoj sezoni susrećemo se stalno sa osobama namjerno, iz obijesti i bilo kojih drugih razloga krše propise u turističkim zonama. Ako ne naprave kazneno djelo najčešće im se ništa ni ne događa. Sad je moguće da ostanu bez mogućnosti upravljanja svojim plovilom. Na istom mjestu se predlaže nešto što mislim da je jako opasno i da bi o tome trebalo tri puta razmisliti prije nego što uđe u zakonski tekst, tj. da policija i sva inspekcijska tijela uprave mogu odrediti privremeno mjere opreza, dakle oduzimanje čega već i prije pokretanja prekršajnog postupka. Jasno je da mogu odrediti kad se prekršajni postupak pokrene. Ali prije pokretanja postupka davati ovlaštenja organima uprave i policije da primjenjuje represivne mjere prema građanima mislim da je i ustavno i zakonski sasvim neopravdano i nedopustivo. Sve u svemu koliko smo uspjeli analizirati ovaj Prijedlog zakona u klubu radi se o prijedlogu koji nastoji poboljšati situaciju, ispraviti poneke greške koje su se u praksi pokazale, ali bez mišljenja stručne javnosti mislim da je to nedopustivo i da bi rasprava u ovaj Dom, rasprava u ovom Domu trebala otpočeti onda kad stručna javnost već ima zauzeti nekakav stav o tome. A mi na temelju prijedloga predlagatelja tu uobličujemo i politički i nomotehnički u zakon koji će sutra biti propis za sve građane Republike Hrvatske. Još jednom predlažem predlagatelju da razmisli o tome da se ovo tretira kao prethodna rasprava dok ju ne obavi stručna javnost koja očito ovo nije vidjela pa da se onda zakon vrati na daljnju raspravu. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa netočan je navod uvaženog kolege da u izradu prijedloga nacrta ovog propisa, odnosno ovog zakona nije bila uključena stručna javnost, odnosno nisu bili uključeni suci Visokog trgovačkog suda. To naprosto nije istina i taj je navod radi same istine treba ispraviti. Jer je činjenica da je upravo suprotna situacija, da je stručna javnost, predstavnici Visokog prekršajnog suda i kroz radnu skupinu su bili uključeni u izradu ovoga prijedloga zakona. Isto tako treba ispraviti netočan navod koji u logičnom smislu se ne može prihvatiti kad kolega kaže da će realizacijom instituta koji su predloženi se zapravo faktično stanje neće promijeniti. Pa promijenit će se kolega apsolutno stanje ako se ovi instituti koji su predloženi u zakonu primijene, a morat će se primjenjivati. A to, što znači promijeniti faktično stanje? To znači smanjiti broj predmeta i ažurirati prekršajni postupak.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Krunoslav Peronja. Izvolite.
Upravo je kolega netočno izjavio da se predloženim novim institutima poput i prekršajnog naloga također i obaveznog prekršajnog naloga neće postići željena učinkovitost. Dapače s time se hoće jer je moderan pristup koji će postati učinkovit upravo na predloženi način. Također iz obilnog materijala, iz uvoda, ali i članaka u novinama ističe se upravo da je predsjednik Visokog prekršajnog suda gospodin Potočki sudjelovao u izradi, a također i gospodin Rašo, njegov zamjenik, a i uvaženi profesor ovdje kolega Josipović koji je također spominjan u dnevnim novinama su sudjelovali u izradi ovog prijedloga. Stoga je pravi put upravo rezultat predloženog zakona koji je državna tajnica maloprije izjavila.
Poštovani zastupnik Pero Kovačević, klub zastupnik HSP-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, uvažena državna tajnice. Pa nesporna je činjenica za nas u klubu Hrvatske stranke prava kako je važeći Zakon o prekršajima u biti jedan neuspjeli eksperiment, što smo mi naglašavali i kad se je donosio taj zakon 2002. godine. Nažalost taj zakon je tako iskomplicirao rješavanje prekršajnih prijava i vođenje prekršajnoga postupka da su ga s pravom stručnjaci za područje prekršajnog prava nazivali da smo ovim Zakonom o prekršajima koji sada imamo u biti je riječ o malom ZKP-u. I zbog toga je i došlo do, između ostalog, i zbog te činjenica da je ažurnost kako prekršajnog tako i Visokog prekršajnog suda vidljivo 2004. bila daleko manja recimo od 2003. godine gdje točno se kaže recimo 2003. godine još su postupali prekršajni sudovi, Visoki prekršajni sud po starome zakonu i tu je otprilike kazano da je riješeno oko 65 tisuća zaprimljenih predmeta znači za 2003. godinu 65,91% dok je u 2004. godini znači ukupno riješeno 59,56% s tim da je 2003. ukupno radilo 374 suca, a 2004. godine ukupno je radilo 379 sudaca. Samo je najveći problem što Vlada, odnosno ministarstvo nisu dali statistiku oko toga koliko je u zastaru otišlo prekršajnih prijava, odnosno zahtjeva za pokretanje prekršajnih postupaka, jer i sami znamo da prema službenim podacima državnog inspektorata koji se odnosi za područje rada i drugih područja koje pokriva državni inspektorat, 60% prekršajnih prijava su završili u zastari. 60% prekršajnih prijava su završili u zastari i tu ovih podataka nemamo. I mislim da su podaci što se ide dalje za 2005. i 2006. još lošiji u ovome dijelu ažurnosti i svega ostaloga. Ali ovdje moramo odmah znati sljedeće. Kada govorimo mi o prekršajnom pravu da moramo imati u vidu dvije bitne činjenice. Prvo, znači Prekršajnim zakonom šta rješavamo prije svega taj postupovni procesni dio dok je onaj isto tako važan dio mi rješavamo znači propisivanje što je prekršaj, prekršajnu sankciju rješavamo posebnim zakonom a njih je preko 500 i nešto, ja mislim da ni HITRO.rez u ovom trenutku ne zna u koliko propisa zakona, znači ne podzakonskih propisa jer se prekršaj ne može određivati podzakonskim propisima jer iznimke su samo općine i gradovi koji imaju ovlast da svojim odlukama. E za taj dio smo mi ovdje najviše krivi, odnosno ovaj saziv Sabora i bivši saziv Sabora zbog toga što se donose mnogi zakoni po hitnome postupku, a u postupku pripreme zakona ne konzultiraju se prekršajni sudovi, odnosno Visoki prekršajni sud. Nekad je bila obveza Vlade da prije nego što upućuje zakonski prijedlog u Sabor, mora ako se tim zakonom posebnim znači propisuju i prekršaji i prekršajne sankcije da mora zatražiti stajalište, mišljenje Visokog prekršajnog suda, odnosno Prekršajnog suda. Zašto? Jer na taj način sve ovo što na žalost se događa, jer veći broj tih zastara je posljedica da se zakonom ne određuje biće prekršaja nije odredivo niti je određeno i to je veliki problem kako Prekršajnom sudu i Višem prekršajnom sudu u postupanju i rješavanju takvih zahtjeva i zbog toga smo došli do ove situacije da je većina tih ide prekršajnih prijava, odnosno zahtjeva završi u zastari i sada ako uzmemo ove podatke koji su ovdje isto tako dati da je recimo u prilogu toj ocjeni analiza izrečenih prekršajnih kazni na uzorku od 83 tisuće … [[Ne razumije se.]] rješenja o prekršaju koje su tijekom 2004. izrekli prekršajni sudovi i sada vidite da su u čak 23 tisuće rješenja o prekršaju, počinitelji prekršaja nisu izrečene kazne, izrečene su opomene. Zašto su izrečeni? Nije to problem samog Prekršajnoj suda, ima i njihovih propusta, problem je toga da tima materijalnim propisima posebnim zakonima kojima određujemo prekršaje, mi ovdje pridonosimo ovoj neažurnosti kako prekršajnih sudova tako doprinosimo neažurnosti samih inspekcija i svih onih znači koji su prema sadašnjem Prekršajnom zakonu ovlašteni i mogu pokretati prekršajni postupak. Prema tome ovim dijelom mi nećemo puno napraviti. Napraviti ćemo jedan iskorak to je istina, ali nećemo dovesti situaciju u ono stanje koje sigurno mi svi želimo da prekršajni postupak kao takav bude brz, da bude učinkovit i da se zadovolji uz načelo zakonitosti i načelo utvrđivanja materijalne istine. Znači to su najvažnije stvari koje treba zadovoljiti u prekršajnom postupku, ali kažem samo ovim mi to nećemo uspjeti. E sada je ovaj problem, recimo hoćemo li mi svaki puta kada vidimo da nam stanje ne odgovara, hoćemo li produžavati zastarne rokove, kako relativne tako apsolutne zastarne rokove. Znači to nije rješenje. To nije rješenje. Bilo bi daleko prikladnije da se ministarstvo, odnosno Vlada da nam je napravila jednu cjelovitu analizu ovoga izvješća Visokog prekršajnog suda i prekršajnih sudova zbog čega su tako loši rezultati. Zbog čega su tako loši rezultati. Jer mi one probleme koji jesu i u samima sucima i u samima prekršajnim sudovima a koji su problemi što mi ovdje donosimo loše zakone pa loše propisujemo prekršaje, pa loše određujemo biće prekršaja pa tko može biti kao takav, protiv koga može biti prekršaj, protiv kog prekršitelja može biti podnesena prekršajna prijava, tko je ovlašten i sve te druge stvari, nećemo riješiti tim dijelom jer se mora riješiti ovo prvo pitanje, otkloniti svi oni uzroci lošeg rada i u samim prekršajnim sudovima. Ima u samim prekršajnim sudovima razno-raznih situacija, recimo samo da se napravi jedna analiza, usporedba rješavanje u istim ili sličnim situacijama, situacija vam je različita, nema zauzimanje tih jedinstvenih pravnih stajališta i svega ostaloga što je jako bitno ujednačavanje pravne prakse u okviru prekršajnog prava i svega ostaloga. Prema tome ne smijemo gajiti lažne iluzije i lažne nade da ćemo mi promjenom Zakona o prekršajima uz ove stvari koje jesu, stoje na mjestu su ovi prijedlozi u pojedinim stvarima, ali nećemo mi to riješiti taj problem. Dapače, nećemo riješiti dok ne riješimo pitanje ažurnosti rada prekršajnih sudova jer kako se može dogoditi da se broj sudaca povećava a učinkovitost sudova manja. Da li su tu, da li postoji tu nadzor, da li je tu učinkovit nadzor. Kakav je nadzor recimo nad radom samih sudaca, samim prekršajnih sudova i svega ostaloga i ovaj najvažniji dio koji Vlada svakako mora napraviti, a to je ta jedna i zajedno sa prekršajnim sudovima, sa Visokim prekršajnim sudom održite zajedničku sjednicu i prema područjima, prema svima zakonima gdje su propisani prekršaji dobit ćete od Visokog prekršajnog suda sve probleme kako i na koji način su propusti u određivanju i propisivanju prekršaja, sankcija i svega ostaloga. E kada se takva jedna analiza napravi onda je potrebno ići u izmjene i dopune svih tih posebnih zakona. I sami ste ovdje bili svjedoci da su pojedini, čak je i Vlada to predlagala, evo vidite kako se ne drži onoga stajališta što je nekad bilo da se ne može zakon uputiti kojim su određeni prekršaji bez mišljenja Visokog prekršajnog suda. Ovdje smo imali prijedloga mahom i to riječ iz resora ministra Kalmete, da je on htio zakonom reći da će on podzakonskim propisima sam određivati prekršaj. To smo imali ovdje, ali to nam je čak bilo prikazivano da je to usklađivanje sa pravnim stečevinama Europske unije, a znamo situaciju da se prekršaj kao takav može samo propisati zakon, odnosno iznimka su ovaj dio općine, gradovi kad za to imaju ovlaštenje, a to je još tek poseban problem kad oni propisuju prekršaje, kad mi tako loše propisujemo biće prekršaja, sankcije i sve ono u zakonima koje donosi Hrvatski sabor, ovo je još priča za sebe pa kad bi tu analizu napravili. Prema tome, u ime kluba Hrvatske stranke prava znači tražimo da u drugome čitanju pripremite i ovaj dio kako i na koji način će se rješavati ovo pitanje u materijalnim zakonima drugima gdje se propisuje prekršaj, odnosno prekršajne sankcije, koje mjere Vlada predlaže poduzeti da se podigne učinkovitost i efikasnost rada samih sudaca jer činjenica ako povećamo broj sudaca, a njihova je ažurnost manja i činjenica da ne možemo rješavati pitanje efikasnosti sudova samo produžavanjem kako relativne tako apsolutne zastare što će nam se dogoditi za par godina da ćemo ove rokove relativne i apsolutne zastare dići recimo na 6 godina, pa onda na 7 godina, pa ćemo doći u situaciju kao, danas u biti negdje opet raste broj predmeta i na redovnim sudovima negdje oko milijon i pol, a prosjek je 10 godina pa će nam i prekršajni postupak na ovaj način početi trajati 4, 5 godina, a to nije bit prekršajnog postupka, to nije bit prekršajnog prava, to nije bit načela efikasnosti, načela brzine i niste dobro odredili, mislim da su načela prekršajnog postupka bila bolje određena u onome starom zakonu iz … [[Govornik se ne razumije.]] godine nego u ovome Zakonu. Odredite sva načela prekršajnog, jer ovdje ima samo dio. To govorim o tome jer sam se bavio prekršajnim pravom i znam šta je prekršajno pravo. Jedno od najvažnijih stvari prekršajnog prava je brzo i učinkovito postupanje. To je jedno od načela koje je bitno zadovoljiti, ali ovdje smo napravili s ovim Zakonom važećim napravili smo mali ZKP koji je omogućio razno-razne pravne smicalice koji su tek doprinijeli tome da se postupak odugovlači, odnosno imaju i utjecaja da je došlo do zastara u ogromnom broju predmeta. Evo toliko. Hvala lijepo.
Hvala. Klub SDP-a, poštovani zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Da, Hrvatska je mala zemlja i onda se evo desi da se svi nađemo u nekim različitim ulogama. Točno je u jednoj fazi kad je započeo rad na zakonu još za ministrice gospođe Škare Ožbolt kad je i fakultet sudjelovao u tome i ja sam imao čast i zadovoljstvo moram reći u jednoj velikoj radnoj grupi pomagati na neki način jer se to poklapa sa ovim što radim na fakultetu u pripremi ovog teksta i odmah na početku moram reći da je širok krug ljudi bio uključen u to uključivši i brojne suce prekršajnih sudova, u Opatiji jedan veliki skup od čini mi se 300 sudaca raspravljao nacrt još ima godina i po dana i koliko znam i Visoki prekršajni sud je proveo na svojoj sjednici raspravu o zakonu. Tako da ja osobno što se tiče procedure imam samo jednu primjedbu, a to je da je zakon toliko dugo stajao u ladici. Zašto? Ne znam, jer se u tih godinu i pol ili dvije koliko je nacrt bio dogotovljen nije ništa bitno u njemu promijenilo pa je šteta da zakon nije prije došao u proceduru. Što se tiče samog sadržaja zakona mislim da je točno ono što su prethodnici rekli da postojeći tekst zakona zapravo u jednom neobičnom postupku se pretvorio u mali KZ i mali ZKP i to nije bilo dobro upravo zato jer priroda prekršajnog postupka nije takva da bi se to radilo. Bitna karakteristika uz one koje moraju biti na planu zaštite ljudskih prava zaista jesu brzina, efikasnost postupanja. Isto tako povređena dobra koja se vrijeđaju prekršajima su vrlo često recimo na granici bagatelnog i sad kad pogledate troškove i sustav prekršajnog prava onda moramo sasvim sigurno zaključiti da smo se do sada ponašali kao pijani milijarderi. Naime, zamislite ako ste se vozili bez karte u tramvaju, cijena karte znate kolika je, što se dešavalo? Netko se bavio s vama jer vas je prijavio, nakon toga je sud prvog stupnja jedan sudac se s vama bavio, pa je bila dostava, pod pretpostavkom da nije bilo ovih smicalica o kojima je kolega Kovačević govorio, pa je netko pisao rješenje, pa ste vi dobili rješenje, pa ste se žalili, pa je to administracija obrađivala, pa su čak tri suca Visokog prekršajnog suda raspravljali o tome jeste se vi vozili s kartom ili bez karte u tramvaju. Dakle, potrošili ste za cijenu te karte toliko novaca da to zapravo nije ni približno razmjerno šteti koja je bila. I upravo zato ova ideja da se uvede taj obavezni prekršajni nalog, jedno hitro postupanje mislim da je primjerena prirodi prekršaja i primjerena je vrijednosti dobara koja se štite. Istina ima i onih teških prekršaja gdje su zapriječene i milijonske kazne, novčane kazne gdje postoje te zaštitne mjere koje dovode poneki put i do zabrane djelatnosti i za takve prekršaje mora biti predviđen pun postupak gdje se jamče prava obrane i gdje postoji pravna sigurnost građana, čini mi se da je taj balans u ovom nacrtu što mi se čini najvažnijim više ili manje napravljen. Nadalje, pokazalo se da je postojeći zakon takav da i tim formama jer smo napisali mali Zakon o kaznenom postupku, prekršajnu kaznu plati samo tko hoće, jer ako nećete ne treba biti veliki pravnik da bi se predmet dotjeralo u zastaru. Zastarni rokovi su bili kratki, a forme toliko komplicirane da zapravo ako niste željeli platiti kaznu lijepo ste se upustili u postupak, podnosili pa malo izuzeće, pa malo žalba, pa malo ne dođete i nema prekršajne kazne. To naravno nije prihvatljivo jer sa stanovišta pravne države i određene pravne kulture i discipline i to se naravno mora promijeniti. Točno je ono što kolega Kovačević kaže da neki put reagiramo na neefikasnost koju smo možda i sami prouzročili ne baš mudrim prekršajnim odredbama da reagiramo produljenjem zastara i to je moja prva primjedba na zakon. Mislim da opći zastarni rok od dvije godine koji koliko vidim iz tiska je ministarstvo prihvatilo u kompromisu sa sindikatima zbog prekršaja koji se odnosi na radne odnose nije dobar. To dakako ne znači da prekršaji iz oblasti rada koje ja osobno smatram jednim od najtežih prekršaja ne treba sankcionirati prekršajima sa strožom zastarom, ali se to ne radi ovako kao što ste vi napravili, nego se radi drukčije. Naime, znamo svi skupa da se prekršaji, pojedini prekršaji propisuju posebnim propisima i da opći dio prekršajnog prava omogućava da se posebnim zakonom predvide zastarni rokovi. Pa evo, moj je prijedlog i prijedlog kluba SDP-a da taj zastarni dulji, taj zastarni rok za prekršaje vezane uz rad propišete materijalnim pravom dakle, zakonima koji uređuju prekršaje o radu. A da ovdje ostavite taj jednogodišnji zastarni rok, jer znate, Hrvatska nije i ne treba biti jedna policijska država gdje ćete nekoga tko je prešao mimo zebre četiri godine, dva plus dva da ćete se s njime baviti u prekršajnom postupku ili takvim sličnim prekršajima. A velika većina ih upravo takva. Tako da bi bilo dobro da tu ne idemo iz nekih parcijalnih pa možda i demagoških interesa u normu koja u biti zapravo čini mi se ne razmjerno zadire u ljudska prava. Riješimo to, mi to moramo riješiti prekršaje o radu. Uostalom to je dio politike SDP-a da se štiti rad i radnici. Riješimo tako da u propisima o radu propišemo dulje zastarne rokove pa i puno strože sankcije nego što je to sada slučaj. Sam tekst zakona ima možda evo, čovjek bi poželio možda još neke male popravke i otklanjanje nekih nedostataka. Upozorio bih možda na članak 94. točka 2. koji nije dobro uredio odlučivanje o obnovi u prekršajnom postupku. Tu ako su upravna tijela odlučivala u prvom stupnju morala bi i u obnovljenom postupku. Primjerice članak 109. stavak 8. nije u definiciji tijela državne uprave nisu dobro obuhvaćena tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave. Nadalje članak 113. stavak 6. je propušten i propustio urediti situaciju kada je oštećenik koji je ovlaštenik tužitelju u postupku umro, pravo nasljednika da nastave postupak. Čini mi se da je to dosta važna stvar. Nadalje u članku 151. stavak 8. nije predviđeno nazovimo ga tako dopunsko rješenje kada pojedina pitanja vezana za kaznu nisu riješena. I možda još postoji jedan debalans kod obaveznog prekršajnog naloga u 239. stavak 1. točka 2. kod visine kazne, jer bi ispalo da zapravo kod prekršaja propisanim zakonom ne bi bilo obaveznog prekršajnog naloga, što mislim da treba popraviti. Isto tako upozorio bih i na to da postoji jedna tiskarska pogreška u članku 226. stavak 2. Umjesto brojke 3 treba stajati brojka 4. To su me čak suci upozorili, moram priznat. I još dvije, tri možda načelne stvari. Imamo institut uvjetne osude sa zaštitnim nadzorom. Postavlja se pitanje, da li je taj institut zaista kod svake uvjetne osude primjeren, posebno kod kratkotrajnih kazni zatvora, pitanje je skupoće? Da li tu možda neki, čak moram priznati nisam odlučan što bih. Ali možda je to pitanje o kojemu bi trebalo razmislit. Isto tako bi trebalo vidjet da što manje se taj supletorni zakon primjenjuje. Da li tu se možda može još nešto zaoštriti? Znamo koliko to košta i koliko su zatvori opterećeni. I evo, usput postoji problem terminologije. Govori se o ustanovi kad je riječ o zatvoru. Zatvor nije ustanova, tu možda treba napraviti jednu ispravku. I naravno nešto što je pitanje i koncepta. Kod provedbenih propisa mislim da nikad ne bi trebalo ići na analogiju sa provedbenim propisima Kaznenog prava, nego da bi trebalo predvidjeti da se svi provedbeni propisi za prekršajni postupak donesu specifično upravo za taj postupak. Ono što mi se čini da će biti rezultat ako ovaj Visoki dom prihvati zakon, jest to da će se drastično rasteretit sudovi. Zašto? Zato jer će institucijom obaveznog prekršajnog naloga jedan veliki dio predmeta uopće otpast sa sudova, prvostupanjskih sudova. A i Visoki prekršajni sud će se drastično rasteretit. Posebno ovih malih, beznačajnih stvari kod kojih stvarno nije primjereno da jedan veliki aparat s četiri suca i pratećeg osoblja angažiramo da bi odlučio o zapravo minornim povredama pravnog poretka. Ono što će se pojaviti kao problem i što je vrlo često problem u hrvatskom pravu, jest to da donesemo neki propis ili zakon koji jest dobar i unapređenje, ali da onda u njegovoj provedbi čekamo i da stupanje na snagu dočekamo nespremni. Upozoravam na to da će upravna tijela dobiti puno veći broj predmeta za odlučivanje i u prekršajnim nalozima i u nekim prvostupanjskim postupcima i neizmjerno je važno da se u jednom primjerenom vacatio legis državna tijela uprave, osposobe za vođenje prekršajnih postupaka. To se naravno ne može propisat ovim zakonom. To je posao koje ministarstvo zajedno sa jedinicama lokalne samouprave mora odraditi prvog dana nakon što ovaj zakon bude donesen. Ako bude, a ja se nadam da hoće u Saboru. I još posljednji problem koji isto nije neposredno problem ovog zakona ali jest problem sviju nas. Mi vrlo često i vrlo lako vadimo pištolj što bi se reklo. I u zakone, posebne zakone stavljamo prekršajne odredbe gdje treba i gdje ne treba, to je jedan problem. A drugi problem je taj da vrlo često posebnim zakonima pod pritiskom nekih osjetljivih društvenih odnosa devastiramo sustav predviđen Zakonom o prekršajima. Ja ću vam reći samo jedan primjer kad je bilo puno gužvi na terenu. Ovaj Sabor se odvažio pa je donio jedan Zakon o sprječavanju nasilja na športskim terenima koji je neprimjenjiv. Zašto je neprimjenjiv? Jer je predviđeno da sudac na licu mjesta provodi postupak, a zaboravivši pri tome da se postupak provodi po nekim pravilima. Da sudac mora imati zapisničara, da on mora imati nekakvu sudnicu, da mora imati opremu. I zato se to naravno ne primjenjuje. Recimo, to je primjer normiranja. Našlo bi se i u Zakonu o sprječavanju nasilja u obitelji isto. Nažalost moram priznati ima nekih odredbi koje nisu do kraja, upravo zbog ozbiljnosti problema koje nasilje u obitelji nosi se možda trebalo pripaziti. I sad je možda trenutak da se neke od mjera, recimo onaj mes da tako kažem, koji je nastao kod zaštitnih mjera, gdje ne znate je li zaštitna mjera ili je mjera opreza, sad je možda vrijeme da se to raščisti i da se isprave problemi. Evo nažalost, i opet je pred nama i sad Zakon o volonterstvu gdje se propisuju prekršaji koji to ne bi trebali biti. Mi ne izvršavanje ugovora dakle povredu ugovora idemo normirati kao prekršaj. Ja ne znam zašto i kako, ali mislim da bi to gomilanje bespotrebnih prekršaja na neki način trebalo zaustaviti. Konačno evo, klub SDP-a uz određene primjedbe i napomene i želje da se tekst malo još popravi i doradi podržava ovaj prijedlog i vjerujemo da će oni značiti jedno važno unapređenje rada Prekršajnih sudova. Zahvaljujem.
Hvala. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite!
Cijenjeni gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice, uvažena gospodo zastupnici. Nakon one provokacije i sramote s pokušajem ukidanja suda u Rovinju gospodin Lino Červar ispred HDZ-a ili ne znam koga predsjednika Sabora ili premijera predlaže ukidanje suda u Buzetu. Jednako tako i predlaže ukidanje prekršajnog suda u Buzetu. Istina da HDZ u Buzetu ne dobija više od 5% glasova ali ovo je perverzija i nemate to razloga raditi … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] sudu u Hrvatskoj.
Kolega.
I nemojte provocirati i zašto radite štetu Istri i sami sebi?
Mir. Molim vas, kolega Kajin ograničite se na ovu raspravu, kolega Kajin.
I ja molim gospođu Bagić da ne pristane na ovaj amandman … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Kolega Kajin, opominjem vas, upozoravam vas, vodite računa o ovoj točci dnevnog reda. Nemojte vi provocirati druge.
To se dogodilo sinoć negdje ili nakon šest sati navečer ili jutros. A ja vjerujem da se to neće ostvariti. … [[Upadica se ne čuje.]] Što se tiče postojećeg Zakona o prekršajima u kojem je sada ovdje riječ onog iz 2002. taj zakon je dobar a ovaj zakonski prijedlog između ostalog i prema mišljenju dijela sudaca Visokog prekršajnog suda koji im je dostavljen povratak je unazad barem trideset ili četrdeset godina. Kao da mi ulazimo u '71. a ne u Europsku uniju. Prekršajni suci primjenjuju preko 500 temeljnih zakona. Ako tome pridodamo i tisuću ovih podzakonskih akata riječ je negdje oko tisuću 500 propisa, jasno uglavnom neusklađenih jer smo mi od godine '90. do danas donijeli oko 4 hiljade zakona. I onda se stvarno postavlja pitanje tko to može pratiti i uskladiti. Dobar prekršajni sud vjerojatno je kičma jedne države, pa vjerojatno i odnosa uz granicu u Buzetu jer taj sud pokriva onu graničnu crtu od 38 kilometara. Ovo što predlažete između ostalog opet prema mišljenju dijela sudaca Visokog prekršajnog suda je protiv europskih konvencija. Ukida se ovdje ispitivanje svjedoka za pojedine prekršaje što kažu je protiv članka 29. Ustava Republike Hrvatske jer u slučaju sumnje i optužbe zbog kažnjenog dijela osumnjičenik, okrivljenik, optuženik ima pravo da mu se sudi u njegovoj nazočnosti ukoliko je dostupan sudu da ispituje ili dade ispitati svjedoke optužbe i da zahtijeva da se osigura nazočnost ispitivanja svjedoka obrane i pod istim uvjetima kao i svjedoka optužbe itd. Za te slučajeve, znači do 10 tisuća kuna sada bi se izdavali nalozi a da ga se onaj koji ga se tiče ne može se učitati u slučaju. Nema unakrsnog ispitivanja. I sad se postavlja gdje je problem. Ne na prvostepenom sudu jer su rezultati tamo sve bolji. Problemi su na Visokom prekršajnom sudu. Hrvatska kao i Slovenija treba donijeti ovaj Zakon o aboliciji za sve što je u zastari kada je riječ o prekršajima jer se ti predmeti ionako ne vode kao riješeni. I još jedanput ću protestirati protiv ukidanja suda u Buzetu. Buzet je gospodo mala sredina, gospodarski možda najjača po stanovniku.
Kolega Kajin, zadnja opomena pred oduzimanje riječi. Izvolite.
Mogu ovako stati i sada deset minuta šutnjom protestirati protiv ovoga ponašanja.
Nećete stajati i nećete deset minuta.
Prekršajni sud u Buzetu.
Hvala lijepo. Oduzimam vam riječ. Izvolite sjesti. Izvolite napustiti govornicu, izvolite sjesti.
Gospodine predsjedniče, dopustite mi da.
Oduzeo sam vam riječ. Izvolite napustiti govornicu. Gospodine Kajin, zašto na ovaj način provocirate?
Zašto nam gospodine predsjedniče to radite. Vi vjerojatno stojite iza Lina Červara a Lino Červar to ne radi u svoje ime.
Nemate pravo govoriti više. U skladu sa poslovnikom upozorio sam vas višekratno držite se teme. Vi uporno izvan teme govorite. Poslovnik jasno i precizno nalaže da vam predsjedavajući je dužan vas upozoriti ako skrećete sa teme a vi ste skretali. Upozorio sam vas, ponavljao sam vas i molio sam vas i uporno ste svjesno i namjerno išli izazivati i kršiti poslovnik, dakle mene koji bi trebao onda štititi poslovnik, trebao bi tolerirati.
Gospodine predsjedniče, ja mogu razumjeti, ja mogu razumjeti i shvaćam odredbe poslovnika ali vi isto tako morate shvatiti građane Buzeta, Istre.
Ne možete. Ostavite se vi sada, to je druga tema. Ovo je tema o Zakonu o prekršajima.
I onoga što će prouzročiti ovaj prijedlog gospodina Line Červara.
Molim vas, napustite govornicu.
Za kojega želim vjerovati da državna tajnica neće pristati ispred Vlade Republike Hrvatske. I dopustite mi da završim misao do kraja.
Nećete završiti do kraja jer sam vam oduzeo riječ. Izvolite sjesti. Izvolite napustiti govornicu.
Sramota.
Sramota je vaše ponašanje gospodine Kajin. Poštovana zastupnica Ljubica Lalić Klub zastupnika HSS-a.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice sa suradnikom, kolege i kolegice zastupnici. Pa zaista nakon ove mučne situacije bit će dosta teško i govoriti, međutim zato smo parlamentarci i moramo postupiti sukladno svojoj odgovornosti pred onima koji su za nas glasovali. Dakle, pred nama je Zakon o prekršajima i to potpuno novi zakon. Razmišljati o tome da li je potreban novi zakon ili nije potreban novi zakon nikad nećemo prestati. 2002. godine donijeli smo novi prekršajni zakon koji je znatno usložnjavao prekršajni postupak i u ime Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke izrekli smo niz primjedbi i na koncu je taj zakon donesen u trećem čitanju unatoč toga što ga struka nije bila prihvatila, unatoč toga što sudovi nisu bili spremni za postupanje po tom zakonu. Nakon toga smo imali u vrlo kratkom roku izmjene i dopune zakona i sada imamo potpuno novi zakon. Dakako da smo uvijek isticali da je svaka promjena zakona i svaki novi zakon koji pridonosi poboljšanju postojećeg stanja itekako dobro došao, međutim moramo razmijeniti mišljenje koliko stalnim donošenjem nekih novih zakona zapravo usporavamo rad sudova jer od 2002. godine do danas sudovi su učili se primjeni postojećeg zakona što je, kako za to potrebno vrijeme i sada imamo novi zakon i novo privikavanje i novi zastoj u radu sudova. I mi također smatramo kao i prethodne kolege koji su govorile uvijek u ime klubova da ovaj zakon jest poboljšanje u odnosu na postojeći zakon jer prekršaji su blaži oblik kažnjivih radnji od kaznenih djela. Dakle tu se radi o manje društveno opasnim djelima i najveći broj prekršaja čini se iz nehaja, a počinitelji su uglavnom osobe koje inače nisu sklone činjenju kaznenih djela. No unatoč toga dakle što je to blaži oblik kažnjivih radnji, unatoč toga što počinitelji nisu skloni činjenju kaznenih djela ipak i počinitelji tih blažih oblika kaznenih djela moraju biti kažnjeni i kao upozorenje i dakle da imaju i kazna da ima i preventivni karakter ali i represivni karakter. I svaki zakon ima samo, ima smisla ukoliko je u praksi provediv. Slijedom temeljnih načela, načela ekonomičnosti i efikasnosti prekršajni postupak mora biti kratak, brz i pravedan. Međutim dakako da takav postupak ne smije biti na štetu potpunog utvrđivanja činjeničnog stanja. Takav postupak mora dovesti do odmjeravanja primjerene i individualizirane kazne. Samo primjerena i individualizirana kazna ima učinak, ima taj preventivni učinak a ima i dakako represivni učinak. Ono što je danas zabrinjavajuće u području prekršajnog kažnjavanja a to je iznio i sam predlagatelj u obrazloženju zakona iznoseći podatak da je od 83 tisuće slučajeva samo donešeno 23 tisuće rješenja. Naime da je 23 tisuće rješenja o prekršaju počiniteljima prekršajna kazna nije izrečena. Dakle ne samo nego čak u 23 tisuće rješenja počiniteljima prekršajna kazna nije izrečena. I sada se pitamo da li zakon ima smisla? Da li zakon ima smisla ako nam sudska praksa ide protivno od namjere i nakane zakonodavca. Zakonodavac je imao namjeru sankcionirati društveno štetno djelovanje bez obzira koje one težine bilo. I sada dolazimo do onih koji trebaju postići svrhu zakona. Postići namjeru zakonodavca. I onda dolazimo do apsurdne situacije da od 83 tisuće rješenja čak 23 tisuće rješenja o prekršaju počiniteljima prekršaja nije izrečena kazna. A ako idemo u strukturu kažnjavanja dalje onda ćemo vidjeti da suci pribjegavaju vrlo blagim kaznama kao što su opomena, uvjetne osude ili samo zaštitne mjere te odgojne mjere. Da li svrha može biti postignuta na takav način? Dakako da ne može. Gdje nam je sudska praksa? Ja znam da u Hrvatskoj sudska praksa nije obvezujuća i da sudskom praksom se ne mogu rukovoditi suci. Međutim što nam se to događa sa sucima koji očito na isti način ne vrednuju određene vrijednosti koje su kao takove prihvaćene kroz zakone i kroz Ustav? Što moramo napraviti? Što moramo napraviti? Da je jedna vrijednost za svakog suca jednaka vrijednost. I ako je jednaka vrijednost tada onda kod svih sudaca dakako da će se pronaći ona kazna koja je odgovarajuća za počinitelje. Jer je potpuno jasno da jednaka kazna za svakog počinitelja nije jednako efikasna. Jer ne postoji zakon koji bi mogao propisati samo jednu kaznu. Visinu recimo novčane kazne ama baš za sve počinitelje. To naprosto nije moguće. I mora se ostaviti taj raspon u kojem sudac odlučuje svojom vlastitom ocjenom koja je to primjerena kazna kao represija za počinjeno društveno opasno djelo. Nadalje ovaj zakon produžuje rokove zastare. Prethodni zakon je skratio te rokove zastare. Danas se vraćamo na to da produžavamo. Da li ćemo riješiti problem produžavanja kazne? Prije donošenja Prekršajnog zakona iz 2002. godine prekršajni suci su u prosjeku rješavali, jedan sudac je u prosjeku u Hrvatskoj rješavao 1500 predmeta. Nakon donošenja tog zakona dakako da se taj broj predmeta smanjio. A ako idemo sada na rasterećenje, a uvođenje prekršajnog naloga, obveznog prekršajnog naloga u svakom slučaju je rasterećenje prekršajnih sudova ima li potrebe da produžavamo rokove zastare jer na taj način indirektno šaljemo i poruku sucima, prekršajnim sucima da oni imaju prostora za određenu ajde da kažem ležernost iako sam svjesna svih problema s kojima se suci suočavaju od onog najbanalnijeg primjera, a to je nemogućnost uručenja poziva. Nemogućnost uručenja sudske dostave. To je vrlo jednostavan problem ali često nepremostiv problem. Vrlo čest razlog zbog čega se postupci produžavaju i traju unedogled i zbog čega dolazi do zastare. Nisam sigurna da ćemo produžavanjem roka zastare riješiti te probleme i da ćemo smanjiti broj predmeta koji će otići u zastaru. Zaista nisam sigurna. Ono što smatramo dobrim to je uvođenje jamstva ili, i, i, ne ili nego i zadržavanja. Jer upravo na taj problem smo ukazivali pri raspravi o sada važećem zakonu da posebice strane fizičke osobe će vrlo često izbjeći izvršenje kazne pa i postupak. Ali, dobro postupak ne toliko koliko izvršenje kazne upravo zbog toga što nije postojao način da se oni zadrže. E sada uvođenjem ovoga jamstva mislimo da će to u svakom slučaju pomoći. Nadalje imamo izmjene glede kazne zatvora kao zamjene za neplaćenu novčanu kaznu. I onda smo ukazivali na problem i predlagali smo da se prioritet stavi na sve mogućnosti prisilnog izvršenja novčane kazne, jer smo bili svjesni toga da će mnogi građani Republike Hrvatske shvaćajući prenapučenost i nedostatak kapaciteta u zatvorskom sustavu, da će izbjegavati plaćanje novčane kazne i tada sam pomalo ironično rekla uloga zatvora će se svesti na to da će upravitelj zatvora će se svesti na to da će upravitelj zatvora štambiljati potvrde o izvršenju kazne zatvora da do tog izvršenja nikada neće doći. I ovdje je dobro. Ovdje je dobro što se stavlja dakle naglasak prvenstveno na naplatu izrečene novčane kazne iako će biti čestih pojava da ta novčana kazna neće moći biti naplaćena, neće biti moći naplaćena i tada dolazi ili kazna zatvora ili dobrotvorni rad. Da li smo mi u Hrvatskoj spremni osigurati izvršenje dobrotvornog rada kao zamjenske kazne za novčanu kaznu, odnosno prije izvršenja kazne zatvora. Nisam sigurna. Evo u tom dijelu dakako da se treba razmišljati i u tom dijelu treba poduzeti sve kako bi uistinu ovaj zakon bio provediv. Dakle, ovo je zakon u prvom čitanju. Mislimo da ima prostora za popravljanje onog nedorečenog i motiv i predlagatelja a i nas u zakonodavnoj vlasti, nas u hrvatskom Parlamentu je zadatak da donesemo zakon koji će u praksi biti provediv i zbog toga ostavljamo prvo čitanje, drugo čitanje. Ako bude bilo potrebe i za treće čitanje kako bismo mogli iznaći rješenja, rješenja koja će postići svrhu postojanja kaznenog, Prekršajnog zakona a ne samo zakona kao takovog, nego da bi ta politika mogla utjecati i kao prevencija. Daj Bože da nam se smanji broj prekršaja. Međutim, nisam sigurna da će se broj prekršaja smanjivati u atmosferi, u uvjerenju, u društvenoj svijesti koja kaže da, pa možemo biti kažnjeni ali ta kazna postoji. Velika vjerojatnost da se ta kazna nikada neće izvršiti. Ako se kazne ne izvršavaju nema svrhe kažnjavanja, nema ni smisla za utvrđivanje nekih radnji kao društveno opasnih i kao društveno štetnih radnji. U konačnici, Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke u prvom čitanju podržava ovaj Prekršajni zakon sa očekivanjem da predlagatelj kroz rasprave uoči dobronamjerno iznesene primjedbe i da te primjedbe uvrsti u drugo čitanje kako bismo imali dakle ne mrtvo slovo na papiru, nego zakon koji će biti primjenjiv i nadam se dugoročan.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Kruno Peronja.
Upravo je kolegica netočno izjavila da nije konzultirana stručna javnost što ja ponovno potvrđujem i navodim da je upravo i predsjednik Visokog prekršajnog suda sudjelovao u izradi ovog prijedloga, gospodin Potočnik, zamjenik njegov gospodin Rašo, a i profesor Josipović je malo prije u svom navodu spomenuo sudjelovanje upravo u izradi ovakvog prijedloga što je najbolja praksa da predloženi zakon koji raspravljamo može biti dobro raspravljeni i u konačnici i u drugom čitanju i nakon drugog čitanja prihvaćen.
Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Kruno Peronja.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Upravo je dobra praksa postala da se nakon niza izmjena i dopuna prijedloga pojedinih u ovom slučaju Prijedloga Zakona o prekršajima donese novi prijedlog koji je na jedan sasvim moderan način, primjeren vremenu u kojemu živimo odredio i zaključio biti učinkovit. Načela koja se prihvaćaju i koja su predstavljena u ovom prijedlogu zakona jesu upravo ona koja bi se trebala i izvršavati i koja bi trebala postići maksimalnu učinkovitost. Naravno da su najvažnija ona nova, novine u ovom prijedlogu zakona, a to jest institucija obaveznog prekršajnog naloga koja u samom svome začetku i intenciji potvrđuje da zapravo opći uvjeti za izdavanje obaveznog prekršajnog naloga u prvom redu koriste za sankcioniranje prekršaja koji su propisani odlukama jedinice lokalne i područne samouprave što bih rekao da je još jedan korak k jednoj modernoj decentralizaciji tako da na taj način mogu i jedinice lokalne i područne samouprave taj prekršaj sankcionirati i provesti ga do kraja. Naravno da su ključne novine one koje predstavljaju poboljšanje u odnosu na dosadašnje propise. Vrlo je pojednostavljen proces. Reduciranja su nepotrebna, procesne radnje na minimumu, a za glavnu raspravu predviđena su samo za ona djela za koja se može dosuditi minimalno 10 000 i više kuna, odnosno onda kada je kazna zatvora obvezna. Izjednačena je uloga branitelja kao i u kaznenom postupku pa sav proces može ići dalje i kad optuženik nema branitelja. Stoga nikakve opstrukcije ne mogu niti usporiti, a kamoli zaustaviti ovaj jednostavan prekršajni postupak. Razlike se rade kad se postupak ubrzava ako je riječ o maloljetnom počinitelju, ako je počinitelj priveden, ako je riječ o gluhonijemoj osobi i kad je optuženik osoba bez stalnog prebivališta u Republici Hrvatskoj. Naravno da provođenje žurnog postupka jest obveza provođenja i kad je jedina propisana novčana kazna do 10 000 za fizičku osobu, 30 000 za pravnu osobu i 10 000 za odgovornu osobu. Ono što ponovno ističem jest institucija obveznog prekršajnog naloga koji je iznio ovlašteni tužitelj prije samo pokretanja prekršajnog postupka čime se ne želi opterećivati sud, ali je potrebna temeljita edukacija upravo zaposlenih u takvim tijelima koji bi trebali sa sigurnošću i službenošću znati kako taj postupak provesti. On se obvezno izdaje ako je prekršaj propisan u okviru općine i županije te ako je propisana novčana kazna u rasponu od tisuću do 10 tisuća kuna. Svakako da se more znati da tužitelj koji nije izdao obavezni prekršajni nalog već odma podnio optužni prijedlog neće ništa postići jer mu sud u tom slučaju prijedlog odbacuje. I zato je vrlo važno reći da se ne isplati baš uvijek podnositi prigovor po onom već uobičajenom pravilu na svaku odluku treba prigovoriti ili se žaliti. Jer ona bespotrebno zapravo usporava postupak. Ali u ovom slučaju baš zbog rješavanja i prigovora moći će se izreći i strožija kazna u povodu žalbe od one koja je dosuđena. Naravno da su korisne sve one sugestije koje će još više poboljšati da tijela državne uprave koje vode prekršajni postupak mogu izdavati prekršajne naloge, ali uz onu prvenstvenu stvar pripremljenosti i educiranosti. A to znači da i radni prostori takvih tijela u državnoj upravi moraju biti primjereni za vođenje ovakvog postupka. Stoga je vrlo jasna intencija uvođenje naplate novčane kazne na mjestu počinjena prekršaja i uz koje se uvjete se ona može izreći. Naravno za spomenuti je i institutu zastare koji smatram da zbog upravo što se radi o prekršajima morao bi biti za neke stvari i kraći, i kraći iz razloga ako se ne uspije u takvom brzom i kratkom roku biti učinkovit onda doista ne treba niti razmatrati mogućnosti zastare, jer samo nepotrebno onda opterećujemo statistiku kako nismo bili učinkoviti niti primijeniti dobar zakona, a zapravo vidimo kako ostali sudionici upravo u prekršajnim postupcima znaju i mogu izvršiti svaku sankciju koja je predviđena Zakonom o prekršajima. Zato bi uvijek trebao biti pristup da upravo subjekti prekršajnog postupka moraju biti temeljito educirani, moraju imati radne uvjete, jer na taj način može se jasno istaknuti da pojednostavljenje žalbenog sustava u funkciju ubrzanja postupka određena su i određena pravila baš da bi se bilo učinkovito i svrhovito. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik, potpredsjednik Doma, Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Načelno naravno podržavam u prvom čitanju ovaj Prijedlog Zakona o prekršajima i u tom pogledu sasvim sigurno smatram da je on jedan korak dalje u zakonodavnom reguliranju ovog problema, odnosno problema prekršaja. Međutim ostaje visiti jedno ozbiljno pitanje u kojem se mi moramo sasvim, sasvim ozbiljno početi raspravljati, koje u širem smislu zapravo započeo funkcioniranja pravosuđa, a onda se prelama i na ovo pitanje. To je pitanje ne samo izricanja nego i provođenja sankcija zakazana i za prekršajna djela. Mi imamo sve češće situaciju da zapravo izrečene sankcije ne možemo realizirati. I zbog pretrpanosti zatvora, kada se radi o zatvorskim kaznama, s jedne strane. Neću govoriti o tome u kakvim su uvjetima u zatvorima, da čak i pučki pravobranitelj upozorava da se radi o povredi ljudskog dostojanstva zatvorenika već u pojedinim slučajevima i da se moraj poduzeti mjere, a što pokazuje zapravo u jednu ozbiljnu situaciju. Ili ćemo morati raditi i proširivati kapacitete kaznionica ili ćemo morati preispitati da li baš svako djelo koje imamo kao kazneno ili prekršajno djelo mora od ovih koje do sada imamo propisano završiti zapravo ako se radi o pravomoćnoj izvršnoj presudi bilo prekršajnog bilo redovnog suda sa kaznom zatvora. Osobno smatram da bi taj dio trebalo bitno, bitno preispitati i zapravo u tom segmentu smatram da je potrebno i u ovom prijedlogu zakona još jedanput to pitanje provjeriti, pogledati i urediti. Naime, nije dobro po principu da ispadamo što stroži pokušati rješavati ovakva neka pitanja. I u takvoj situaciji po mom dubokom uvjerenju treba više tražiti nove instrumente od ne znam novčanih kazni, možda kod društvenog korisnog rada ili nekih drugih mjera koje će zapravo zamijeniti ovakve mjere. Mi u zadnje vrijeme idemo često puta sa sankcijama koje postaju sve oštrije i oštrije, a u biti ne postižemo drugi rezultat. Drugo pitanje koje bih htio postaviti jeste pitanje da se u nekim stvarima zapravo ni sada oko prekršajnih mjera, odnosno Zakona o prekršajima, a pogotovo kod kaznenih zakona ne može postići jedinstveni zapravo stav, jedinstvena politika koja će dovesti do kažnjavanja onih radnji ili prekršajnih ili kaznenih djela koji mogu ili koji bi mogli postati i kaznena djela, a koja su iznimno društveno opasna djela. Ja ovdje prije svega mislim i otvaram pitanje šta je sa problem neisplate plaća našim radnicima. Je li to stvarno ili nije prvo ne samo pitanje prekršaja nego i kazneno djelo koje može dovesti do vrlo ozbiljnih pitanja vezano za egzistenciju obitelji. Drugo pak pitanje koje isto tako otvaram je li sazrelo napokon vrijeme u Hrvatskoj, a više puta smo u ovoj sabornici o tome raspravljali da kazneno djelo neovlaštenog posjedovanja tvari ili pripravaka koji su propisom proglašeni opojnim drogama u malim količinama pretvorimo ne kako se to obično kaže dekriminalizira nego da se pretvori u prekršajno djelo i da zapravo skinemo sa tog dijela kazneno djelo. O čemu se radi? ako pogledate to kazneno djelo danas onda najveći broj onih koji su u pritvoru ili u zatvoru, dakle i nakon osuđene presude, se radi o osobama koje su zapravo ovisnici, koji su bolesne osobe, na stranu to u kakvim uvjetima odslužuju svoju kaznu i u kakvim uvjetima pothranjuju svoju ovisnost s jedne strane i s druge strane u kakvim uvjetima dolaze i počinju bivati zapravo regrutirani i za potencijalne dilere. Mislim da je vrijeme da se o tom dijelu sasvim ozbiljno raspravi, da ga se unese u sferu prekršajnih propisa da to bude prekršaj. Da u isto vrijeme otvorimo ono daleko još važnije, a to je pitanje izricanje mjera obaveznog liječenja itd. da te pogotovo mlade ljude i osobe koje se nalaze u jednoj veoma teškoj situaciji jer ovisnost je bolest i mi toga moramo biti svjesni i zbog toga i ovu primjedbu stavljam s nadom, s uvjerenjem da ćemo do drugog čitanja o tome otvoriti raspravu. Poglavito je pitanje u tome ako znate našu praksu. Danas otvorite novine i onda vidite da jedna osoba koja je osumnjičena dilanje drogom, koja je u pritvoru ima naravno kod sebe mobitel u pritvoru, u zatvoru. Dobiva redovno, piše bar tako u novinama, marihuanu itd. itd. A kako ona djeluje u pritvorima na one druge siročiće koji su ovisnici, koji su od takvih ili njima sličnih kupili zbog svoje ovisnosti i zbog svoje bolesti taj dio, a mi smo ih poslali u zatvor umjesto da smo izrekli prekršajnu novčanu kaznu ili društveno korisni rad i da smo mu isto tako izrekli mjeru obaveznog liječenja i vratili, stvoriti uvjete da ga pokušamo vratiti u život koji je veoma važan. Slična situacija je kada je u pitanju i prekršaj koji su vezani za gospodarsko djelovanje, izazivanje zapravo stečaja koje bi se trebalo posebice razmotriti ili bankrota, da li to treba ostati prekršajno djelo ili bi moralo postati kazneno djelo. Ne samo u ekstremnim oblicima nego inače kao pravilo jer se radi zapravo o takvim slučajevima kada veliki broj ne samo vlasnik ima ili nema koristi nego veliki broj šteta imaju oni zaposlenici i obitelji koje se u tom dijelu nalaze i primjera radi ako to pogledate u zapadnoeuropskim zemljama bez ikakve dvojbe, bez ikakve dileme se za takve stvari proglašava kaznenim djelom, ne samo da se zatvara poduzeće itd. nego se proglašava kaznenim djelom i otvara se pitanje zaštite nacionalnih interesa, jer je pitanje rada i razvoja itekako važno pitanje od interesa onih koji su zaposleni itd. Dakle i ovu primjedbu stavljam. Što bih zapravo htio reći? Zakon je dobar kada se govori o klasičnim oblicima prekršajnih djela koji su inače poznati, međutim otvara se nekoliko novih područja društvenog neprihvatljivog ponašanja koje ima elemente ili prekršaja ili prijestup ili kaznenog djela, o kojem bi se zapravo trebalo i ovaj zakon ako idemo na drugo čitanje i ako idemo na potpuno novo donošenje zakona kao što je sada, dodatno raspraviti i ta pitanja razmotriti i otvoriti. Ja sam o tvorio neka, nisam sva, otvorio sam neka. I u tom segmentu bi trebalo ovo posebice još jedan puta razmotriti i još jedan puta raspraviti i vidjeti. Dobro je da je to u prvom čitanju, ja ću podržati zakon u prvom čitanju to sam rekao i uvodno, naglašavam to još jedanput, ali stavljam i ova pitanja da se još jednom rasprave. I zadnje koje bih još stavio, to je pitanje znate masu je propisa koji uređuju prekršaje što izravno što neizravno. I sa da se otvara jedno veoma važno pitanje. Da li je sazrela u nas situacija kao što je to u nekim zapadnoeuropskim zemljama primjerice u Njemačkoj, skandinavskim zemljama itd. da se čitavo ogromno područje prekršaja u financijskom, poreznom i carinskom poslovanju zapravo izvuče iz ovog segmenta i da se formiraju zapravo i posebni prekršajni sudovi, financijski prekršajni sudovi koji će napokon ta područja rješavati kao specijalizirani prekršajni sudovi koji će se s time baviti i koji će na ovakav način stvoriti prostor da se i ova pitanja rasterete. Oni mogu biti kao u nekim zemljama pri ministarstvima, mogu biti naravno i samostalni i odvojeni. To je drugo pitanje o čemu ne bih htio govoriti vezano za organizaciju, jer to je pitanje organizacije, ali ostaje pitanje funkcionalnog rješavanja problema jer mi često puta baš u tim segmentima dolazimo u poziciju da nam zastare predmeti. Ne samo zbog lošeg ili ne baš spremnog rada prekršajnih sudaca nego zbog opterećenja, zbog predmeta koji se natalože i kojih ima jako puno i u takvoj situaciji o tome treba i mora se voditi računa. Kada bi to se izdvojilo u posebni dio financijskih i prekršajnih, siguran sam da bi se efikasnije rješavalo i značajno doprinijelo zaštiti i nacionalnih i državnih interesa i naravno i pravnoj sigurnosti naših građana. Hvala lijepa gospodine predsjedniče.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovana državna tajnice sa suradnikom, kolegice i kolege. Nakon mukotrpne reforme pravosuđa da se malo podsjetimo, da u trodiobi vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudbenu posebnu vlast čini sudbena. Da nju obavljaju sudovi koji su tijela državne vlasti, a koji sudbenu vlast obavljaju samostalno i neovisno u okviru djelokruga i nadležnosti određene zakonom. Zakon o sudovima kao temeljnim aktom kojim se utvrđuje ustrojstvo sudova propisano je da u Republici Hrvatskoj sudbenu vlast obavljaju redovni i specijalizirani sudovi. Specijalizirani sudovi upravo su prekršajni sudovi uz trgovačke sudove i Visoki prekršajni sud, Visoki trgovački sud Republike Hrvatske i Upravni sud Republike Hrvatske. Svugdje u svijetu, u Europi pa onda i u Hrvatskoj puno se očekuje upravo od prekršajnih sudova kao i prva neka distanca u kojoj se čovjek koji je prekršio pravo nalazi u susretu. Ovi redovni sudovi nešto su udaljeniji ili bi tako trebalo biti. Zbog toga naravno veliku društvenu ulogu oni imaju, a očekuje se u budućnosti da će imati. Stoga posebnu pažnju treba upravo pokloniti prekršajnom pravu, prekršajnim sudovima koji ga primjenjuju. Načelno za podržati je intenciju predlagača za načelom efikasnosti, ali nikad ne na uštrb prava čovjeka i građanina. Znam i pojedinačno kad mnogi od nas prigovaraju nekim normama procesnim, bilo da su u sferi kaznenog sudovanja ili parničnog sudovanja kada se ono okomi na njih pa zašto nije bilo opravdano ovo, trebao sam, nisam imao vremena itd. Dakle, mi mislimo da se to odnosi za neke druge, odnosno kada se kao dio vlasti bila izvršna ili zakonodavna želimo prikazati vrlo efikasni naspram tim istim građanima. Dakle, da skratim ovo uvodno u načelu je za podržati načelo efikasnosti, ali ne na uštrb utvrđenja istinitog činjeničnog stanja, a onda i pravilne primjene, odnosno pravilne odmjere prekršajne sankcije. Da li je sa ovakvim Prijedlogom tomu tako i ustvari možemo li mi i možemo ustvari ukidati sudove prekršajne, spajati ih neprirodno sa općinskim o čemu sam nešto jučer govorila što je i odlukom učinjeno sa velikom pompom da ponovim u nekakvom … [[Govornica se ne razumije.]] sa Finskom pa je učinjeno nešto protuzakonito i protuustavno kada su spojeno nekoliko sudova Benkova, Prekršajni sud u Benkovcu, sa Općinskim sud u Benkovcu, zatim u Buzetu, Čambru, Iloku, Makarskoj, Otočcu, Pakracu i Pregradi, da se nije vodilo računa o tome da su na taj način prekršajni suci postali suci općinskog suda, da se više ne zna tko će o žalbama, o prigovor, odnosno o pravnom lijeku protiv tih prekršaja koji će sada nositi pečat i imati formu akta, odnosno odluke Općinskog suda, tko će se tu snaći? Međutim, potiho je eto ministarstvo od toga odustalo uz nekakvo … [[Govornica se ne razumije.]] obrazloženje javnosti da eto nisu ispunjena očekivanja. A kako su molim vas i kakva ste očekivanja imali i mogli imati? Međutim, možemo mi ajde spajati sudove, ukidati sudove, razdvajati ih, praviti razne kombinatorike, zakon do te mjere ubrzati da svedemo ljudska prava u prekršajnom postupku gotovo na minimum i hoće li to onda prekršajno sudovanje biti efikasno? U konačnici opet neće. Zašto? Zato što je veliki broj predmeta i na prekršajno sudovanje, i na prekršajne sudove kao i na sve ostale sudove u Republici Hrvatskoj. I postavlja se ključno pitanje, ovdje se, zapravo često kad raspravljamo o pravosuđu raspravljamo o tome koliko ima sudaca, koliko ima sudova, kojom brzinom se radi, naravno da su to ključna pitanja pravosuđa, ali izvorišno pitanje je zašto ima puno predmeta, zašto u takvoj jednoj maloj zemlji sa tako malim brojem stanovnika ima enormni broj predmeta? To su suštinska pitanja na koje neće odgovoriti pravosuđe nego na koje mora odgovoriti vlast, prije svega izvršna vlast, ali ono je rezultat dubokog sukoba i nepovjerenja pojedinca prema državi, ali jednako tako te iste države prema pojedincu. Ono je rezultat, odnosno uzrok dubokog sukoba na relaciji pojedinac društvo. Društvo je totalno anomično naše jer nije normalno da toliko prekršaja ima, da toliko povreda prava ima. Ona generiraju odatle sa ključnom porukom kada oni koji su pozvani prvi izvršavati zakone koji su ih donijeli ih ne primjenjuju, odnosno ne poštuju. Pogledajmo samo u redovnom sudovanju kod parničnih sudova da je država ponovo postala jedan od najvećih brojeva, jedan do najvećih učesnika u postupku i onda je to loša poruka i na građane. Prekršiti zakon ne smatra se ništa odiozno. To je nešto što svak čini, ali svakog i ne zahvati u tom jednom općem izneredu ruka pravde bilo ova najblaža prekršajna do one najteže kaznene i onda svak misli pa možda se i na meni neće to slomiti. Dakle, mi moramo voditi računa o tome da se broj predmeta smanji, da ljudi poštuju zakone, da ih prihvaćaju, da to shvaćaju nešto ne kao odiozno, nego kao nešto što im olakšava život, sebi i drugima. To pretpostavlja jednu uređenu državu, izgrađene institucije koje nemamo, a ovakav Prijedlog Prekršajnog zakona pretpostavlja prije svega apsolutno uređenu upravu i administraciju, administraciju kojoj se vjeruje. Kada smo mi radili prije nekoliko godina novi Prekršajni zakon također se postavilo pitanje zašto je nama potrebna pa i prema … [[Govornica se ne razumije.]] faktorima i tijelima, pa zašto moramo u svemu predvidjeti sudsku zaštitu? Znate šta je odgovoreno? Zato što mi vašoj administraciji i vašoj upravi ne vjerujemo. Dakle, koliko god su brojne primjedbe i na pravosuđe koje također ne uživa povjerenje građana, ali još manje ta uprava i administracija, a sada joj dajemo velike ovlasti. Je li ona sposobna na to? Je li sposobna pružiti adekvatnu zaštitu građanima, odnosno adekvatno procijeniti i sankcionirati nešto što je do sada potpadalo pod prekršajno sudovanje. To su bitna pitanja i što je urađeno na toj reformi uprave? Malo i nimalo. Moram napomenuti da je prije 10-tak godina se krenulo iz starog onog jugoslavenskog Prekršajnog zakona u usklađivanje upravo sa normama europskog prava sa pravnom stečevinom Europske unije koja ima upravo zadatak zaštititi temeljna ljudska prava i slobode jer je ocijenjeno da taj zakon ne udovoljava tome. E sad se postavlja pitanje je li ovo korak natrag upravo prema tom konceptu koje smo imali za vrijeme bivše države? To su ozbiljna pitanja na koje treba odgovoriti. Osim toga u čitavom zakonu ovako grubim pregledom sasvim je uočljivo da se, da dvije trećine starih odredbi postojećeg zakona ostaje na snazi, da se samo jedna trećina mijenja, ali zakon pompozno dobiva naziv novi Zakon o prekršajima. Je li pitanje komuniteta postupovnog i tehničkog pragmatizma misao vodilja koja se, kojom se rukovodilo u izradi ovog Prijedloga zakona? Osnovno pitanje, ne samo ovog Zakona, odnosno postojećeg pa i ovog novog Prijedloga, nego i svih ostalih jeste jačanje mogućnosti interpretacije normi. Pa naši zakoni kao da sliče na nekakve slikovnice. Doslovno mora sve biti nacrtano. Onda ukinimo i pravne fakultete gdje je osnovno pitanje interpretacije i primjene, a naši su se suci i naučili primjenjivati već dvije godine, tri koliko je na snazi ovaj Zakon i pravo i poboljšali su normu, to je istina iako moramo ne smije se zanemariti da je u zadnje tri godine 56% se povećala opterećenost Visokog prekršajnog suda. To je nešto enormno. I još nešto, upravo u cilju adekvatnosti i u cilju razrješenja nekih situacija koje su kobne imamo rasap sustava u zatvorima. Ne možemo dozvoliti i ne smijemo dozvoliti mogućnost supletorne kazne zatvora odnosno zamjenu i neuspjelost i nemogućnost države da naplati novčanu kaznu, pa zbog te nemogućnosti ona šalje takvog okrivljenika u zatvor. Upravo zatvorski sustav koji je pred kolapsom pokazuje sve promašene politike kako u kaznenom sudovanju tako i u prekršajima dosada a ubuduće ta rak rana uopće se ne iscrpljuje odnosno ne popravlja nego upravo dapače.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa uvažena kolegica je kazala da se ovim zakonom se ukidaju ljudska prava odnosno citiram: "Ljudska prava svedena su na minimum." Mislim da se to treba ispraviti jer to uistinu nije točno. Svakome je u prekršajnom postupku i temeljem ovoga propisa dakle osigurana sudska zaštita. Ono što je kolegica u svojoj raspravi zapravo izbjegla kazati da je kompletno kriza prekršajnih postupaka i opterećenost Visokog prekršajnog suda zapravo nastala donošenjem Zakona o prekršajima 2002. godine i njegovom primjenom u praksi. I ovaj zakon je zapravo jedan novi, kvalitetniji zakon. Zapravo ispravlja sve one anomalije i pravne institute koji su bili ili egzistiraju još i dan danas i uvedene su u prekršajno pravosuđe 2002. godine. Rasterećenje Visokih prekršajnih sudova o kome ste, je uvažena kolegica dogodila, upravo će se dogoditi ali tek primjenom predloženih prekršajnih instituta.
Završni osvrt. Državna tajnica Snježana Bagić. … [[Upadica se ne razumije.]] Povredu Poslovnika ste imali. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim da čujemo tu povredu Poslovnika. Izvolite!
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Evo, moj uvaženi, naš uvaženi kolega Emil Tomljanović ispravljao je netočni, povrijedio je Poslovnik odredbu članka 209. jer je kazao ovako. Da je kolegica, da je ispravljao to jer kolegica je izbjegla reći i onda komentira nešto što ja nisam rekla. A uvodno je rekao, prvotno je rekao dakle tu je jedna povreda Poslovnika. A na isti način on kaže, meni stavlja u usta što ja nisam rekla, da će ovim zakonom biti suspendirano odnosno ljudska prava svedena na minimum. Ja ni minimum ni maksimum nisam uopće u cijeloj svojoj raspravi, nego sam postavila otvoreno pitanje hoće li biti smanjena? Dakle, to je jedno retoričko pitanje. Ali već kad to kažete i kad me već sada ispravljate…
E, nećemo sad dalje više. Ne možemo. Nema.
Ona bi se mogla složiti sa ovim vašim ispravcima.
To je, nije… Sada povredu Poslovnika zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite!
Odustajem od povrede Poslovnika.
Završni osvrt. Državna tajnica Snježana Bagić. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Vladi Republike Hrvatske zahvaljujem na doprinosu, pokušaju Vlade odnosno kao predlagatelju ovoga zakona da prekršajni sustav prekršajnog sudovanja učinimo što učinkovitijim. U pojedinim raspravama previše puta je bilo izrečeno a pojedini zastupnici su se na to i osvrnuli da ovom zakonu nije prethodila rasprava, stručna rasprava tj. da suci kako Visokog prekršajnog suda tako i Prekršajnih sudova nisu bili upoznati sa tekstom zakona. Praksa je inače Ministarstva pravosuđa kod zakona koji se odnose na pravosuđe i na njegovo funkcioniranje je da sve tekstove zakona koje rade radne skupine inače sastavljene i od predstavnika sudova, Državnih odvjetništava odnosno pravosudnih tijela te akademske zajednice dostavlja najvišim sudovima i sudovima svim ostalima na mišljenje. Dakako, to sad ovisi o njihovoj organizaciji pa možda i interesu koliko će se aktivno uključiti. Jasno kad je riječ o ovakvim važnim zakonima onda i kad se dostave i najširoj stručnoj javnosti na mišljenje i ta javnost katkada može biti podijeljena. Treba uvažavati pravo na individualno mišljenje. Međutim, ovaj zakon doista jesu radili stručnjaci, jest radila struka. Sastavljen je bio od radne skupine, već sam rekla u kojoj su bili predstavnici i Visokog prekršajnog suda i pojedinih prvostupanjskih sudova i više puta je raspravljan. Dapače jedan od prigovora je bio da je zakon stajao u ladici godinu i pol dana, pa što se čekalo? Zakon jest dugo pripreman, nije stajao u ladici. A razlog zašto je tako dugo trajala njegova priprema je upravo bila ta da se provede što šira stručna rasprava s jedne strane. I s druge strane da se pripreme i tijela državne uprave kao jedni od ovlaštenih provoditelja ovoga zakona odnosno tužitelja što prije za njegovu provedbu. Zašto? Zato što je ovdje rečeno da ovaj zakon znači korak unatrag 20, 30 godina. Ne bih to tako rekla. Ovaj zakon će značiti zapravo promjenu kulture ponašanja ne samo onih koji bi trebali provoditi ovaj zakon, tijela državne uprave i sudova, nego i svih nas. Naime, često puta odnosno često puta čujemo od pojedinaca koji su bili negdje u inozemstvu, vani, kažu čuj, to tamo nema puno rasprave, dođe ti ne znam policajac ili inspektor, naplati ti kaznu i to je učinkovita provedba. I mi to smatramo pozitivnim dakako opravdano. S druge strane to što tražimo i što komentiramo da je dobro vani, kod nas očigledno još nije možda dovoljno sazrila ta svijest da i mi moramo takve norme ponašanja usvajati, da moramo ako smo povrijedili pa i ova pravila ponašanja koja nisu kazneno djelo u smislu kaznenog djela propisanog Zakonom o kaznenom postupku, nego ipak lakše povrede društvenoga ponašanja, ali ona su kažnjiva, kažnjavaju se. I onaj koji je povrijedio i takve norme ponašanja treba zato odgovarati, treba platiti odgovarajuću kaznu ili se treba provesti druga odgovarajuća sankcija. Međutim, pri tome se postavlja pitanje tko to onda treba provoditi? Je li nužno uvijek da za takve manje povrede društvenih pravila ponašanja sude suci i da se provodi sudbeni postupak, osobito već u startu u prvome stupnju? Takve povrede pravila ponašanja po našem sudu trebaju provoditi i sankcionirati u prvom redu upravna tijela. Analiza primjene platnoga naloga već po postojećem zakonu pokazuju da ono što je u prvom redu Policija izricala, samo već sam to rekla u uvodnom izlaganju, samo 1/3 je bila, završavala po žalbi pred Prekršajnim sudom. Sada ocjenjujemo da bi 70% postupaka pred Policijom a 50% ukupno koja pokreću upravna tijela mogla i završiti pred upravnim tijelima. Dakako to ne znači je u takvim kaznama koje će izricati tijela uprave neće biti osigurana sudska zaštita. Uvijek je osiguran sudski postupak odnosno po žalbi takve postupke će provoditi Prekršajni sudovi. To će doprinijeti s jedne strane znači u prvom redu to su postupci koji po svojoj prirodi nisu, ne moraju biti vođeni pred sudom. Osigurana je sudska zaštita ali sudska zaštita kako će se provoditi po ovom prijedlogu zakona će značiti istodobno i rasterećenje sudova i prekršajnog a dakako u prvom redu onda i Visokog prekršajnog suda. To istodobno znači da će se omogućiti Visokom prekršajnom sudu kao drugostupanjskom sudu da provodi ono što mu jest osnovna zadaća kroz svoje pravorijeke po žalbi doprinosi ujednačavanju sudske prakse. Istodobno ćemo time dakle imati i mogućnost da taj sud djeluje kao … [[Govornik se ne razumije.]] kod izricanja kazne. Upravna tijela će izricati kazne novčane za koje su … [[Govornik se ne razumije.]] po ovom zakonu a Visoki prekršajni sud i prekršajni sudovi će u prvom redu suditi za ona prekršajna djela koja kao povrede ponašanja, kao gospodarska djela, … [[Govornik se ne razumije.]] okoliša, nasilja u obitelji su značajnija u lepezi prekršajnih dijela propisana nizom zakona. I onda dakako se time omogućuje sucima da primjenjuju zakone s kojima će i građani biti zadovoljniji i omogućit će da i sudovi prekršajni u toj širokoj lepezi propisa koje primjenjuju mogu ujednačavati sudsku praksu. Ovdje je bilo dosta riječi i oko same zastare. Zastara nije propisana zbog toga kako bi se eskulpirali sudovi ili suci. Istina jest da je dosta veliki broj postupaka završavao u zastari. Svi prekršajni sudovi u 2005. godini su riješili ukupno otprilike 402 tisuće predmeta, negdje 49 tisuća predmeta je završilo zastarom a što se tiče Visokog prekršajnog suda od ukupno riješenih predmeta u istoj godini 35 tisuća 600 i otprilike 20 tisuća 600 je završilo u zastari. Ja to ne govorim zbog toga da bi govorila o neradu tih sudova jer kao što vidite sudovi su riješili veliki broj predmeta. Govorim zbog toga što uz naravno poboljšanje i zakonodavna i organizacijska na sudovima nisu samo sudovi ti koje možemo okrivljavati za veliki broj zastare jer se postavlja pitanje kada taj postupak opće od nadležnih tijela dođe pred sud i koliko vremena ostaje. Dakle, zastara, produženje rokova zastare treba u prvom redu omogućiti da svi oni koji su se ogriješili o društveni sustav pa bili to i prekršaji u konačnici budu kažnjeni, da se ne kaže da će se raznim procesnim smicalicama izbjeći kazna bilo naplata njena, bilo eventualna zatvorska kazna. Tome ne služi i to nije cilj produženja rokova zastare jer će se to omogućiti bitnom izmjenom procesnoga odnosno raspravnoga postupka gdje se uvodi žurni postupak za određena kaznena djela, zatim promjenom mogućnosti izricanja žalbe, izuzeća suca pa i dostave. Naime, sada se više omogućava izricanje dostave na oglasnoj ploči suda pa i promjenom uloge branjenika znači odvjetnika koji zastupa osobu u postupku ne umanjujući dakako njihova ljudska prava niti pravo na obranu ali sprječavajući da oni koristeći takve procesne instrumente onemogućuju vođenje postupka i njegovo dovršenje u razumnome roku. Stoga uvažene dame i gospodo zastupnici, ovo je prvo čitanje. Sve ove primjedbe i prijedlozi će biti pažljivo na razini stručne skupine razmotreni kako bismo imali prekršajni zakon učinkovit, efikasan što nam je svima zajednički cilj. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Treće, Prijedlog zakona o prekršajima, prvo čitanje. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: … [[Upadica se ne čuje.]] Zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, kad je riječ o Zakonu o prekršajima tražimo stanku od pet minuta zbog činjenice jer smo jučer bili obmanuti jer je i predstavnici Vlade su nam kazali da je provedena široka rasprava sa strukom o ovome zakonu. Danas su se i jučer obratili klubu Hrvatske stranke prava a i vama su se obratili i predstavnici Visokog prekršajnog suda i predstavnici prekršajnih sudova koji su rekli da opće nije rasprava obavljena stručna na toj razini. Dapače, da su na tome stručnu skupinu činili samo gospodin Marko Rašo, gospodin Zoran Potočki koji je predsjednik i gospodin Ivo Josipović a ovo je vrlo ozbiljan zakon da bi se vidjelo kako i na … [[Govornik je isključen, ne čuje se.]]
Mir! Molim vas, mir!
Znači, obmanuti smo bili jučer od predstavnika Vlade. Čak je i gospodin Josipović rekao da je provedena široka stručna rasprava. Evo, imate i vi dopis, imaju i ostali zapisnici dopis da uopće struka nije sudjelovala u izradi ovog prekršajnog zakona.
Mir, molim vas. Što će vam stanka i klub? Ovdje je prijedlog zaključka da se taj prihvati zakon u prvom čitanju, zaključak u prvom čitanju. … [[Upadica se ne čuje.]]
Gledajte, u raspravi je bilo, oprostite predlagana je prethodna rasprava jer struka nije upoznata, to je govorio gospodin Vuljanić. Onda su nama predstavnici Vlade i gospodin Josipović govorili obavljena je, svi su sudjelovali. Danas smo dobili dokaze da nisu sudjelovali, o tome je riječ.
Dobro. Pa mir, molim vas! A što će vam zbog toga sjednica kluba da iznesete to stajalište. Glasovat ćete za ili protiv ovoga prijedloga zaključka.
Gledajte, gospodine predsjedniče, … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] čitanje Zakona o prekršajima nije neozbiljna stvar znate i vi tu sami. Znači, sami ste dobili ovaj dopis. Je li činjenica? Znači, da bi sad pustimo ovaj zakon prvo čitanje da je prošlo. Pitanje je da li će se uspjeti napraviti ono što se treba napraviti, da ne bi imali ovakvu situaciju. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Dobro.
A nema predstavnika Vlade da nam kažu. Evo vidite, mi danas glasujemo a nema nikog od predstavnika Vlade, a dobili smo dokaze da su nas obmanuli.
Dobro. Poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
U ime kluba zbog sličnih razloga tražim pauzu od desetak minuta.
Dobro. Zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Ne znam što se zbiva ali ne mogu … [[Govornik se ne razumije zbog buke u dvorani.]] ali ne vjerujem da se dogodio previd predsjedničkog stola, pogotovo ne predsjednika nam gospodina Šeksa pa da je sada odjednom sa druge točke preskočio 3. i 4. i prešao na 5. Mene zanima gospodine predsjedniče koje su … [[Govornik se ne razumije zbog buke u dvorani.]]
Imate negdje problema sa izgovorima?
Ovih točaka pod rednim brojem 3. i 4., to su Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o područjima i sjedištima sudovima, hitni postupak, P.Z. br. 674 i Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o područjima i sjedištima prekršajnih sudova, P.Z. br. 675. Želim samo podsjetiti da je riječ o točkama pod rednim brojem 3. i 4. a sad smo odjedanput prešli na točku pod rednim brojem 5. Što se zbiva?
To je pitanje.
Dilema.
Na to pitanje ću vam odgovoriti malo kasnije. A sada ćemo prvo, prvo bih preskočio i ovaj zahtjev za stanku u pogledu Prijedloga zakona o prekršajima, pa ćemo nastaviti sa glasovanjem sljedećima pa onda ću vam dati stanku i dati odgovor na ovo pitanje. A sada je ostao onaj prijedlog od Kluba zastupnika HSP-a i HNS-a za traženje stanke. Ako inzistirate na tome onda će stanka biti određena. Izvolite. Zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Pa najpametnije je da odgoditi glasovanje, da dođe ministrica i nam kaže, evo pa smo riješili jer nema tjedan dana nema nikakve uloge, a imamo kažem podatke koje i vi predsjedniče imate. Dopise i vi imate te dopise.
Ali dobro. Hajmo sada simulirati dođe ministrica kaže, što će reći ministrica. Bila rasprava, otvorite raspravu. Dobro. Jel inzistirate na stanci ili ne? Ne. Kolega Vuljanić? Ne. Hajmo onda na glasovanje o tom konačnom prijedlogu zakona, o tom Prijedlogu zakona o zaključku. Molim uključimo se. Možete glasovati. Daklem, prijedlog zaključka je prihvaća se Prijedlog Zakona o prekršaju. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja upućuju se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Rezultat? 101 glas za, 6 suzdržan, 5 protiv. Usvojen predloženi zaključak. Idemo na slijedeću točku - Konačni prijedlog Zakona o volonterstvu, drugo čitanje, P.Z. br. 565 Predlagatelj zakona je Vlada. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, Ustav, poslovnik i politički sustav, obitelj, mladež i šport i Odbor za lokalnu i područnu samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti Stjepan Adanić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite, državni tajniče.
Poštovani predsjedniče, poštovane dame i gospodo. Ja ću vam ovdje ukratko izložiti u četiri točke zašto je bitno donošenje ovog zakona. Prvo, kako bi se osiguralo društveno okruženje povoljno za razvoj volonterstva te spriječile moguće zloupotrebe, zaštitilo volontere i organizatore volontiranja i kako bi se zakonom uredio položaj svih pravnih i fizičkih osoba uključenih u organizirano volontiranje. Pod dva, u Hrvatskoj su do sada pojedine volonterske aktivnosti djelomično uređene zakonom i uređene su nizom odvojenih zakona te je volontiranje različito definirano. Volonterskim radom se naziva i neplaćeno stručno usavršavanje vježbenika, Zakon o radu primjerice. Zato i rasprave o Zakonu o volonterstvu često krenu krivim smjerom. Raspravlja se i o stažiranju i plaćanju stažiranja i plaćanju volontiranja uopće što nije predmetom Zakona o volontiranju. Zakon o volonterstvu jasno kaže da je volontiranje u članku 3., citiram, "dobrovoljno ulaganje osobnog vremena, truda, znanja i vještina kojima se obavljaju usluge ili aktivnosti za dobrobit druge osobe ili za opću dobrobit a obavljaju se bez postojanja uvjeta isplate novčane nagrade ili potraživanja druge imovinske koristi". Pod tri, operativni plan nacionalne strategije stvaranja poticajnog okruženja za razvoj civilnog društva u poglavlju 6. pravni okvir za djelovanje i razvoj civilnog društva u poglavlju Mjere predviđa donošenje novih propisa i usklađivanje postojećih za daljnji razvoj civilnog društva u Republici Hrvatskoj kao njihovo provođenje. To je primjerice ovaj zakon koji je ovdje sada, znači Zakon o volonterstvu, Zakon o zakladama, Zakon o organizacijama koje djeluju za opće dobro i to tijekom ove 2007. godine. I pod četiri, kako bi se omogućilo volontiranje u skladu sa načelima i propisima Europske unije kao što su preporuka Vijeća Europe broj R 94 4 preporuča državama da definiraju volontiranje na nacionalnoj razini naglašavajući njegove obrazovne aspekte i značaj za društvo. Preporuka Vijeća Europe 1496 iz 2001. poboljšanje položaja i uloga volonterstva u društvu kojima se prepoznaje uloga i vrijednost volontiranja i traži se identificiranje i ukidanje svih prepreka koje mogu spriječiti osobu u volonterskim aktivnostima te usvajanje i promicanje političkih i zakonodavnih rješenja koje će promicati volontiranje. Vijeće Europe donosi još niz dokumenata kao što je Europska konvencija o promicanju transnacionalne i dugotrajne volonterske službe mladih kojom se dodatno promiče transnacionalno volontiranje mladih od 18 do 25 godina. Navedenu konvenciju ovdje moram reći Republika Hrvatska još nije ratificirala ali domicilno ministarstvo, znači Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti sukladno operativnom planu djelovanja za 2006. i 2007. godinu Nacionalnog programa djelovanja za mlade predviđa pokretanje postupka potpisivanja i ratifikacije navedene konvencije. Tu je još i Rezolucija Opće skupštine Ujedinjenih naroda 56/38 iz 2002. godine preporuča državama i stvaranje poticajnih fiskalnih, zakonskih i drugih okvira uključujući i one za organizacije koje se bave volontiranjem kroz uvođenje poticajnog zakonodavstva, poreznih olakšica i subvencija te olakšavanje stvaranja partnerskih odnosa oko volontiranja u civilnom društvu. Svi ovdje znamo da je, da su Ujedinjeni narodi godinu 2001. proglasili Međunarodnom godinom volontera. Dokument 89/17 a datum 5. prosinac je proglašen Međunarodnim danom volontera. Te su pokrenute razne inicijative za promicanje volonterstva. Europski volonterski centar, europska mreža koja uključuje 38 veteranskih i volonterskih centara i organizacije za razvoj volonterstva objavio je 2006. godine Manifest volonterstva u Europi, a on je namijenjen svima onima koji donose odluke o različitim institucijama Europske unije, a objašnjava zašto je volonterstvo važno i predlaže konkretne načine podrške, promicanja i pomoći volonterstvu u Europskoj uniji. Ovdje ću još naglasiti da vlade i organizacije civilnog društva u drugim državama postaju svjesnije važnosti pravnog okvira i promicanja i omogućavanja volonterstva. Iskustva europskih zemalja pokazuju kako zakonski okviri postaju bitan faktor onda kada razne zakonske odredbe ili nedostatak pravne zaštite stvaraju prepreke i sprečavanju, u sprečavanju volontiranja. Zbog toga je posebno u zemljama istočne i srednje Europe nedavni trend nadrastao čisto i javno priznavanje volontiranja i pomaknuo se u smjeru stvaranja zakonskog okruženja koje će volontiranje i promovirati. Države koje su do sada donijele zakonske ili zakone koji reguliraju tu problematiku su Italija, Francuska, Mađarska, Slovenija, Češka, Poljska, Španjolska, Portugal, Brazil, Sjedinjene Američke Države, Latvija, Litva, Luksemburg, Rumunjska a u Bosni i Hercegovini, Makedoniji i Srbiji zakon, ovi, ovaj, znači ovi, ovaj zakon o kojemu znači govorimo je u postupku donošenja znači u njihovim državama. Sad samo nešto još o potrebnim sredstvima za provođenje ovog zakona. Za provođenje ovog zakona nisu potrebita velika sredstva. To je 100 tisuća kuna godišnje iz Državnog proračuna za provođenje ovog zakona, a iznos bi se osigurao i sljedećih godina. Znači ne bi se povećavao iz godine u godinu nego bi bio isti. On bi se potrošio za djelovanje Nacionalnog odbora za razvoj volonterstva, uredske troškove i druge materijalne rashode potrebne za djelovanje Nacionalnog odbora za razvoj volonterstva i za djelovanje službenika Ministarstva vezane uz navedeni zakon. Troškove obrade podataka i izvješća organizatora volontiranja i troškove izrade i dodjeljivanja godišnje državne nagrade za volontiranje. Koje su novosti u odnosu na Nacrt prijedloga zakona? Nema ih puno. Ja ću ih ovdje izložiti. To su samo dvije. Znači člankom 24. uvodi se državna nagrada za volontiranje kao najviše priznanje što ga Republika Hrvatska dodjeljuje za volontiranje odnosno doprinos promicanju volonterstva i druge volonterske aktivnosti. I u načelu zaštite osoba djelomično je potpuno lišene poslovne sposobnosti, članak 14. u stavku 2. zabranjuje se volontiranje osobi potpuno lišenoj poslovne sposobnosti. Dame i gospodo hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice uvažena zastupnica Lucija Čikeš.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolege i kolegice. Pred nama je Konačni prijedlog zakona o volonterstvu i Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovog zakona i držimo da je vrlo koristan kako za pojedinca tako i društvo u cijelosti volontiranje staviti u zakonske okvire. Ovim zakonom utvrđuje se i pitanje volontiranja u skladu sa načelima i propisima Europske unije. Ali volontiranje kao aktivnost je i od interesa za Republiku Hrvatsku, dovodi do poboljšanja kvalitete življenja, do aktivnog uključivanja osoba u društvena zbivanja pa i do razvijanja rekla bih i humanijeg i demokratskijeg društva. Već je gospodin tajnik rekao da je volonterski rad je neprofitna, neplaćena, nekarijeristička aktivnost kojom pojedinci doprinose dobrobiti svojih bližnjih, svoje zajednice i društva u cijelosti. I kao takvo javlja se u tradicionalnih običaja uzajamne pomoći do organiziranog djelovanja zajednice u kriznom razdoblju. I volontiranje je više ili manje dio svake civilizacije i dio svakog društva. Volonteri imaju važnu ulogu u dobrobiti i napretku zemlje. U programima za humanitarnu pomoć. Za tehničku suradnju. Za promicanje ljudskih prava i demokracije. Volonterizam omogućuje ljudima da rade za zajednicu istovremeno razvijajući i svoje vještine i učeći nove, ja bih rekla primjenjive u tržnom sustavu. Znači kroz dobrovoljni rad imamo priliku naučiti nešto novo što će nam u daljnjem životu mnogo pomoći pa čak i naći bolji posao. Volontiranje je isto tako osnova mnogih nevladinih organizacija, profesionalnim udruženjima, trgovačkim unijama čije djelovanje upravo ovisi o naporima volontera. Volonteri rade za organizacije i ustanove iz različitih razloga. Reklo bi se od onih od altruizma, želje da se pomogne ljudima kojima je pomoć neophodna i potrebita. Da budu korisni zajednici. Kao i od, iz osobnih interesa. Na primjer želja za upoznavanjem novih ljudi, učenjem novih, učenjem novih vještina ili ugodnim provođenjem slobodnog vremena pa i putovanja. Važnost volontiranja je velika. Pa vidite da su i Ujedinjeni narodi 2001. godinu proglasili Međunarodnom godinom volontera. Uvijek se postavlja pitanje zašto volontirati? Jer se jednostavno tako stječe svijest o svojim radnim sposobnostima i vrijednostima rada. Jer se stječe korisno i traženo radno iskustvo. Jer se upoznaju novi ljudi. Jer se tako promiče vrijednost civilnog društva te se direktno jačaju civilne inicijative u Republici Hrvatskoj. Zaštita ljudskih prava, nenasilna komunikacija i promicanje kulturne, etičke, spolne, rasne i dobne različitosti. Jer se jednostavno tako potiče na razvitak slabije razvijenih dijelova Hrvatske jer će se upoznati sa vrijednostima civilnog društva jer tako pomažu ljudima, jer tako pomažu drugima i ustanovama, jer povećavaju vrijednost degradiranih rekla bih vrsta rada. Volonterstvo je i cijenjeno i zabavno je i osjećaj je dobar kad se čini dobro. Sustav volonterskog rada u Republici Hrvatskoj nije dovoljno razvijen iako u zadnje vrijeme ima značajnih iskoraka na ovom području. Iz tog razloga ovaj je zakon neophodan, ovaj zakon je kao poziv rekla bih svim sektorima da se udruže u snažne, prepoznatljive i djelotvorne lokalne i državne volonterske centre, te na temelju upravljačke organizacije za volontere. Ovaj zakon je na jedan način i odgovor Vlade da se svim ljudima omogući pravo na volonterstvo bez pravnih prepreka i da svi se uključe i da svi uključe volontere u svoj rad. Ovo je poziv i vladinim udrugama i da se putem sredstava prvenstveno financijskih sredstava pomogne učinkovitost i mobilizacija volontera. Ovaj zakon je na jedan način i poziv poduzetnicima da potaknu i olakšaju uključivanje svojih djelatnika u zajednicu putem volontera. Zahvaljujemo predlagatelju što je sve korisne prijedloge i korisne primjedbe prihvatio i implementirao u ovaj Konačni prijedlog Zakona o volonterstvu, a koji smo čuli u prijašnjem raspravi ovdje kad je došao prijedlog zakona. U nadi da će saživjeti u praksi na dobrobit i volontera i onih koji koriste njihove usluge Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava ovaj zakon svjesni značenja volontera, njihova rada poglavito tijekom Domovinskog rata na čemu smo im neizmjerno zahvalni. Zahvaljujem gospodine predsjedniče.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Miljenko Dorić u ime kluba HNS-a.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke već je u prvom čitanju podržao ovaj prijedlog zakona. Tada smo doduše iznijeli niz sugestija za njegovo poboljšanje. Drago nam je vidjeti da su mnogi od tih naših prijedloga ugrađeni u ovaj konačan tekst prijedloga posebno u svezi sa mladim volonterima, sa sustavnim skupljanjem podataka o volonterima, organizatorima volontera i drugih primjedbi koje smo tada imali. Slažem se sa većinom onih ocjena koje je kolegica Čikeš sada upravo iznijela vezano uz ovaj zakon. Ali bi željeli još nešto podvući da mi moramo jasno i otvoreno reći da Vijeće Europe kao što je državni tajnik rekao još 2001. godine sugeriralo donošenje ovakvih zakona i podzakonskih akata. Prema tome, ovo je zaista krajnje vrijeme da to učinimo i nadamo se da će zakon dobiti dakako potreban broj ruku da ga i prihvatimo sutra. Taj zakon je važan kolegice i kolege sa niza aspekta – sa odgojno obrazovnog, sa socijalnog, sa humanitarnog, sa razvojno gospodarskog. Sve su to pristupi i aspekti s kojih možemo i trebamo analizirati ovakav zakon i zato je on uistinu jako, jako potreban. Ja bih međutim evo ovdje iskoristio priliku da nakon pažljivog isčitavanja na našem klubu ovoga Konačnog prijedloga zakona iznesemo i još neke primjedbe za koje smatramo da bi predlagatelj mogao poboljšati iz razloga da on bude još jasniji, da definicije pojedinih pojmova budu još bolje, još kvalitetnije, pa mi dozvolite da idem redom. Ja se ispričavam, ostavio sam zakon. Drago, samo taj zakon mi dodaj molim te! Evo kolegice i kolege ja se ispričavam zbog ovoga, ali da budemo što brži i što efikasniji da ne improviziram ja ću vas upozoriti na određene evo prijedloge ispred našega kluba. Članak 13. točka prva i točka četvrta u stanovitoj su koliziji, jer se govori o tome da maloljetnim osobama treba jasno staviti i omogućiti volontiranje u funkciju odgojno obrazovne svrhe. Da bi se u istom članku 13. točka četvrta reklo da osobe iz stavka prvog ovog članka mogu prestati obavljati volonterske aktivnosti u bilo kojem trenutku bez suglasnosti zakonske zastupnice odnosno zastupnika. Pojam je, naime mi razumijemo intenciju predlagatelja, razumijemo. Međutim, shvaćate ako je odgojno obrazovna svrha onda se mladi volonter ne bi trebao samo tako moći isključiti sam sebe, reći ja neću volontirati, ja ne želim volontirati, onda u biti taj odgojno obrazovni moment je jasno ovdje devalviran i mislimo da to svakako treba ovdje istaknuti. Dalje. Članak 22. točka prva članovi odbora imenuju se na rok, govori se pardon o Nacionalnom odboru za razvoj volonterstva, pa kaže se da članovi odbora da se oni imenuju na rok od dvije godine i mogu biti ponovo imenovani. Naš je prijedlog da u biti se dodaju još samo tri riječi na kraju te rečenice, tj. da budu imenovani još dvije godine. Ne više od dvije godine. Zašto? Iz razloga jer smatramo da nije dobro da netko sjedi u bilo kom odboru pa i u Nacionalnom odboru 20 i više godina, nego smatramo da je dobro da uđe svježa krv, svježe ideje, novi ljudi, da to može samo doprinijeti. To je naše duboko uvjerenje da ovakva formulacija ostavlja mogućnost da jedni te isti ljudi sjede u tom Nacionalnom odboru dugi, dugi niz godina i mislimo da to nije dobro. Članak 23. odnosno to je novo poglavlje – etički kodeks volontera. Smatramo da možda bi trebalo razmisliti o promjeni imena naime ovog poglavlja etički kodeks volontera, a vidjet ćete u daljnjem tekstu da se govori o tome da kodeks propisuje pravila ponašanja ne samo volontera već i organizatora volontiranja i korisnika volontiranja tako da bi možda tu trebalo naći nekakav izraz koji će zadovoljiti u širem kontekstu ono što slijedi u člancima 20, 24 i dalje. Zatim članak 26. govori o Ugovoru o volontiranju i kaže se Ugovor o volontiranju zaključuje se usmeno ili u pisanom obliku. Nismo previše sigurni ako je to usmeno da li je to onda ugovor ili dogovor. Znamo jasno na što se opet misli i znamo da nas drugi zakoni vezuju i omogućuju i ovakvu mogućnost. Međutim možda samo vidjeti da li je tu zaista moguće upotrijebiti neki bolji izraz. Isto tako u trećem, trećoj točki tog istog članka kaže se, pri zaključivanju ugovora o volontiranju u usmenom obliku organizator volontiranja je obvezan izdati pisanu potvrdu. Zašto ne jasno onda sklopiti ugovor je bilo pitanje mnogih od nas na klubu ako već mora izdati pisanu potvrdu? Nismo sigurni da tu sami sebi malo ne kompliciramo stvari i da je to možda moglo riješit se i na neki drugi način. Članak 27. e ovdje je nešto dosta značajno pa bih vas molio da zaista evo pratimo svi taj tekst. Točka 2., točka 2. stoji, izjava s propisano ovjerenim potpisom volonterke ili volontera da ne postoje okolnosti koje nju ili njega onemogućuju u ugrožavanju života i zdravlja osoba s kojima će tijekom volontiranja dolaziti u kontakt. Pazite, mislim da izjava samog volontera da neće zaraziti nekoga, da neće prenijeti neku bolest na nekoga nije dostatna. To bi ako se već ide na tu kategoriju da smatramo da će netko moći nekoga zaraziti, ugroziti mu zdravlje itd. mora biti ipak neko kompetentno medicinsko lice, a ne da volonter sam kaže ja potpišem izjavu da neću nikoga ugroziti, njegovo zdravlje itd. Prema tome ako smo mi pravilno shvatili taj dio teksta mislim da nije dovoljno precizno definiran. Vi ćete nam reći dakako da li smo razmišljali u pravom pravcu ili ne. I članak 29. volonterka odnosno volonter uvijek mogu jednostrano raskinuti ugovor osim kad bi to izazvalo izravnu i trenutnu štetu organizatoru volontiranja, korisnicima volontiranja ili trećim osobama. Dakle, volonter može trenutno prekinuti ugovor, a kažemo ovdje samo pod uvjetom da ne nanosi štetu organizatoru volontiranja. Ponovo se pitamo a tko će to odlučiti. Tko će odlučiti? Ponovo volonter, u prvom slučaju 27. članka odlučuje da neće nikoga zaraziti, ovdje odlučuje da neće nikoga oštetiti. Prema tome ti odnosi nisu suviše precizno definirani u ovim člancima i iz kluba Hrvatske narodne stranke na to želimo upozoriti, želimo evo dobiti još kvalitetniji zakon, jer je ovaj zakon, slažemo sa prethodnicima uistinu Hrvatskoj potreban i on će regulirati puno toga što je do sada u našoj pravnoj regulativi nedostajalo vezano uz volonterstvo. No imamo još nekih drugih primjedbi vezano uz neke pravilnike, neke usluge, ali mislim da je to od sekundarnog značaja. I ovdje ne bih dužio nego bih evo molio da na ovih 5, 6 članaka pokušamo naći kvalitetnija rješenja, kvalitetniji tekst koji će svakako izbjeći mogućnost da se na različite načine tumače ovi članci. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a, uvaženi zastupnik, potpredsjednik Doma Mato Arlović.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, predstavnici predlagatelja. Dozvolite da odmah u ime našeg kluba iskažem stajalište koje nesporno potvrđuje da je ovaj zakon od prvog čitanja do ovog konačnog prijedloga doživio odgovarajuće poboljšanje i da je puno bolji nego što je bio u prvom čitanju. Međutim, mišljenja sam u ime našeg kluba to bih htio izgovoriti da ovo nije još uvijek dostatno dobar da bi mogli o njemu glasati, a da eventualno ga ne pokušamo popraviti amandmanima. Po mom sudu bi bilo najbolje da to učini sam predlagatelj i da zapravo sa tim amandmanima riješimo ovo pitanje koje je od interesa za Republiku Hrvatsku kao što se to i navodi u samom zakonu. Vidite, koja bi pitanja trebalo razriješiti? Znate, primjerice u članku 3. se spominje da volontiranje nije ono koje je uvjetovano isplatom novčane nagrade ili potraživanja ili druge imovinske koristi. A šta je sa neimovinskim koristima? Da li bi trebalo ugraditi neimovinske koristi ili primjera radi, mislim možete imati vrlo jednostavan stav budete volonter tri mjeseca po nekoliko sati dnevno i nakon toga dobijete ko bajagi besplatni godišnji odmor, šta ja znam, na Havajima, da se odmara, niste dobili novac. Ali je, postavlja se pitanje da li bi i to trebalo uključiti i vidjeti koje oblike neimovinske koristi ili imovinske koristi eventualno izuzeti. Drugo ozbiljno pitanje jeste zapravo pokušaj na tragu rasprave koje smo imali povodom prvog čitanja riješiti odnos između Zakona o volontiranju i posebnih zakona koji reguliraju pitanje prije svega zapravo humanitarnog rada. Ovdje se prihvatila u biti generalna delegacija koja polazi od toga da će se ovaj zakon primjenjivati i na volontiranje iz članka 3. ovoga Zakona, dakle misli se na ova pitanja koja zakon uređuje u dijelu u kojemu ono nije određeno posebnim propisima. Ja smatram da to nije dobro. S obzirom da između ostaloga ako uzmete Crveni križ, Caritas i neke druge humanitarne organizacije one imaju ne samo svoj posebni zakon nego imaju i čitav niz međunarodnih propisa, primjerice Hrvatski auto klub, itd., pa Zaštita i spašavanje, koji se na njih odnose. I zbog toga sam ja mišljenja da bi zakon trebao u članku 4. izrijekom naznačiti da se ovaj zakon ne primjenjuje na ona područja koja su riješena posebnim zakonima. I u takvoj situaciji sad bi trebalo staviti stavak 2. uz to, dakle ne primjenjuje se, a onda stavak 2. da te organizacije mogu supsidijarno kad to nije riješeno nikojim zakonima primjenjivati i organizirati zapravo volontiranje, jer se radi o pravnim osobama. Ovako ispada da imate državnu direktivu na dio koji se propisuje koji je teško zapravo provesti, s obzirom na međunarodne obaveze primjerice hrvatskog Crvenog križa, ili ne znam, Autokluba ili Caritasa, itd., jednostavno teško. Ali to ne znači da jedan oblik specifičnog volontiranja vezano za humanitarni rad koji je prisutan u takvim organizacijama, pa i u Hrvatskom autoklubu zapravo će prestati, dapače on će se i dalje razvijati i u tom segmentu postoji čitav oblik obučavanja i osposobljavanja koji su veoma važni i zbog toga bi to trebalo baš ovako precizirati da tim oblicima volontiranja i djelovanja koji proizlaze iz biti te humanitarne organizacije ne bismo doveli u neugodnu situaciju. Drugo, vrlo je interesantan stavak 2. članka 2. gdje se kaže da ulogu i značaj volontiranja potrebno je prenijeti djeci i mladima kroz školovanje u odgojno obrazovnim ustanovama. To je dobro. Samo se sada postavlja pitanje, po ovom zakonu ispada da ćemo mi prepričavati Zakon o volontiranju, a to nije bit volontiranja. Ovo je zakon koji uređuje pravila, obaveze, prava i odgovornosti volontera, organizatora volontiranja itd. Ali šta je solidarno, humanitarno djelovanje, volontiranje zašto je potrebno, koje koristi osiguravate pojedincu i društvenoj zajednici e to bi trebalo posebice razriješiti i u tom pogledu postavlja pitanje se zapravo da li će to biti izborni nastavni predmet za koji će trebati organizirati nastavu u osnovnim i barem srednjim školama naše ministarstvo i kako će školovati i regrutirati kadrove koji će taj dio raditi ili bi možda trebalo to povjeriti onima koji to već rade. Vi imate situaciju da čitav niz volonterskih oblika djelovanja u osnovnim i srednjim školama zapravo organizira i provodi sada po svom zakonu Hrvatski crveni križ. Zašto to ne bi mogli … ili Hrvatski autoklub vezano za zaštitu djece u sigurnosti na promet itd. itd. i mislim da bi taj dio zapravo trebalo na taj način razraditi. Prema tome hoću reći u ime našeg kluba, da nije dovoljno naznačiti da će se vršiti i u odgojno obrazovnim ustanovama Republike Hrvatske nego da to imaju pravo obavljati ove humanitarne organizacije koje su po posebno zakonu riješene. Naravno u takvoj situaciji se onda onaj koji organizira i sada se postavlja pitanje, tko organizira ovdje volontiranje. Da li je to organizirala država kao obvezni sadržaj odgojno obrazovnog sadržaja, odgojno obrazovnog procesa i/ili su to zainteresirane organizacije koje hoće imati svoje volontere regrutirane u ovom. Jer se postavlja pitanje, ako to prođete u osnovnoj i srednjoj školi hoćete li dobiti certifikat da ste volonter, osposobljen za volontera za određeno područje, za to područje koje ta organizacija u školi može osposobiti. Mislim da je taj dio nedorečen i tu bi trebalo malo razraditi u amandmanima prije nego što se zakon glasa. Četvrto ili peto, sada sasvim sve jedno koje, je vezano uz članak 7. U stavku 2. se kaže organizator volontiranja može biti svaka pravna osoba i onda se nabraja registrirana sukladno Zakonu o udrugama, Zakonu o zakladama i fundacijama, Zakonu o radu itd. Onda iza toga ide sljedeće. Organizator volontiranja može biti vjerska zajednica, javna ustanova, turistička zajednica i druga neprofitna pravna osoba koja je organizirana i tako, e vidite kolege sve su to pravne osobe i nije potrebno to uopće nabrajati nego ovdje samo jednostavno treba reći da organizator volontiranja može biti pravna osoba koja je naravno registrirana na području Republike Hrvatske ili eventualno strana pravna osoba, to treba još dodatno vidjeti s obzirom na ravnopravnost pravnih subjekata. Ali ovdje ostaje jedno važno pitanje. Da li organizator volontiranja može biti fizička osoba. Naime, zamislimo sljedeću situaciju. Imate obrtnu radnju, ta obrtna radnja koja primjerice proizvodi proizvode za humanitarni kao sredstva za ostvarivanje humanitarnih usluga rada, ali ona može osposobljavati volontere u vezi s time kako koristiti ta sredstva, a obrtna radnje se između ostaloga drugačije tretiraju jer nisu pravne osobe. Prema tome i to bi trebalo razmotriti prije nego što se zakon donese. Jer zašto? Kaže se ovdje u članku 8. korisnici ili korisnik volontiranja je fizička ili pravna osoba koja prima usluge volontera. E sada, naravno pitanje je dosta interesantno, da li pravna osoba može biti direktno korisnik usluga volontera. Pa ne može! Pravna osoba je organizacioni pravni oblik u kojem se nalaze ljude i na kraju bi tu trebalo staviti jel', da zaposlenici i drugi u pravnoj osobi, e ali se sada otvara važno pitanje, do koje mjere. Do koje mjere? Kad je to pitanje koje može prerast ono da se to time može direktno ili indirektno ostvariti dobit za tu pravnu osobu pa onda i povećana korist ovih u situaciji itd. itd. I to je važno pitanje jer se njega treba povezati između ostaloga i sa člankom 11. a onda i sa člankom 3. stavkom 3. jer je u članku 3. stavku 3. rečeno da je dugotrajno volontiranje ono koje traje više od tri mjeseca i najmanje 20 sati dnevno. Ali sada u članku 11. stavku 3. imamo da zapravo je zabranjeno ono volontiranje koje traje više od šest mjeseci, odnosno u stavku 2. više od šest mjeseci i više od 40 sati tjedno. A zašto bi to tako bilo? To je prvo. Drugo, postavlja se pitanje da li je to kumulativno. Da li mora biti baš 40 sati i 6 mjeseci. A šta ako je recimo više od 20 sati pa to bude recimo 25 sati, da li onda može trajati godinu dana, dvije godine dana. Ovako kako je napisano ispada da nakon šest mjeseci ne bi moglo biti. Mislim da bi u tom segmentu to trebalo raščistiti iz prostog razloga jer moramo voditi računa i o korisnicima volontiranja. Imati ćete mlade volontere, ljude koji hoće starim, nemoćnim i imamo ih već danas, doduše putem humanitarnih organizacija, koji hoće i pružaju pomoć starijim nemoćnim osobama od onoga da im odu u jutro kupiti namirnice, novine itd. do onoga da im razumite, pripomognu u obavljanju kućnih poslova. Zbog toga mišljenja sam da nije dobro ovdje sada propisati da to mora biti tako. Mi moramo samo propisati radi zaštite volontera kada se smatra da je volonter psihofizički i radno itd. zapravo ugrožen ili da ga se iscrpljuje zbog volonterskog rada pa da zbog njegove zaštite zabranimo da eventualno to ne može prelaziti toliko i toliko sati tjedno u vremenu višem od toga i toga nego da mora biti manje. Jer ovo ako je 40 sati tjedno onda je to zapravo puno radno vrijeme. Naravno tu se otvara i u ovom članku 11. ovo pitanje, da li radi povećanja profita znate. Ja prvo smatram da odredba mora glasiti radi stjecanja profita bilo kakvog, ne samo povećanja. Naime, naše udruge sve mogu ostvarivati dobit, ali dobit ne smiju koristiti za druge stvari nego za ostvarivanje djelatnosti. Ja isto tako smatram da svaki posao koji volonteri obavljaju ne može dovesti do ostvarivanja profita nego ako se takav profit ili takva dobit … [[Govornik se ne razumije.]] ako se ona ostvari ili ako se poveća da bi se ona morala izuzeti i iz toga financirati društveno korisne potrebe vezane za humanitarno zadovoljavanje onih između ostaloga koji i koriste rad naših volontera. Dosta interesantna je situacija vezano za članak 13. gdje se kaže maloljetna osoba mlađa od 15 godina života može biti uključena u obavljanju odgojno-obrazovnih volonterskih aktivnosti s jedne strane, a onda se prisjetimo odredbe članka 2. stavka 2. ulogu i značaj volontiranja posebno … [[Govornik se ne razumije.]] djeci i omladini. Prema tome, sad je pitanje da li ako može, znači ne mora. Šta ćemo dobiti ako naša djeca jednostavno u osnovnoj školi kažu nećemo. Šta ćemo onda? Onda ćemo imati dodatni napor. Ja mislim da ovdje bi zapravo trebali razlučiti ova pitanja i staviti ono pitanje opet kažem oko izbornog predmeta koji bi ta pitanja trebao razriješiti. Naravno ovo načelo besplatnosti se bitno narušava recimo sa ovom novčanom nagradom, državnom nagradom za volontiranje znate, jer to više zapravo i nije pitanje besplatnosti, to se otvara pitanje utakmice takmičenja, a onda se otvara ono posebno pitanje vezan na članak 15., vezano na članak 16. stavak 2. gdje se kaže da je volontiranje dobrovoljno i solidarno. Ako je dobrovoljno i solidarno onda ne očekujete nekakvu posebnu nagradu. Jedno je nagradu dobiti, ne znam državnu nagradu, ja nisam protiv državne nagrade, dapače u ime našeg kluba neka bude državna nagrada, nek ona bude nekakvo priznanje, neka bude nekakva plaketa itd., ali nemojte davati novčanu nagradu, ako budemo davali novčanu nagradu šta ćemo onda raditi recimo sa Hrvatskim crvenim križom ili nekim drugim ustanovama koje su primjerice samo za vrijeme rata osigurali toliko hrane za naše prognanike, za naše izbjeglice koje su premašile iznos od skoro 6 i pol milijardi kuna. Kakvu bi mi nagradu njima trebali dati, a naš Hrvatski crveni križ nema čak ni svoju zgradu. Čak ni svoju zgradu nema, a toliko koristi učinio društvu. Prema tome, ja mislim da ovaj dio treba razriješiti na drugačiji način jer će se dogoditi nešto što nije dobro, da će neke oblike udruga koje humanitarno rade, koji daju veliki doprinos volonterskim radom interesima i potrebama društva da će se početi članstvo iz njih seliti kroz nekakve druge oblike organiziranja i napuštati ovaj dio korisnog rada koji smo dobro imali, organizirano kao volonterski rad uzmite opet podvlačim Crveni križ koji ima 450 tisuća članova. Prema tome, mišljenja smo da bi taj dio trebalo doraditi i na žalost mi imamo još nekih 10-tak pojedinačnih primjedbi koje bi upućivali na to da je potrebno doraditi ova pitanja, ja ću samo ilustracije radi spomenuti članak 23. gdje se kaže odbor određuje način i postupak donošenja te donosi kodeks. Pa ne, način i postupak donošenja treba propisati statutom, a kodeks neka donese taj odbor itd., itd. Dakle, ima potrebe još ovo uraditi, možda bi bilo dobro da ide u treće čitanje, a do trećeg čitanja da se ovo doradi i popravi jer nema žurbe da donesemo ovaj Zakon. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a, uvaženi zastupnik Ante Markov.
Gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Pa neupitno je da gotovo u svim civilizacijama rad za opće dobro međusobno pomaganje, zalaganje za mir, zalaganje za slobodu, zalaganje za jednakost su vrijednosti koje su na neki način su se protezale u svim civilizacijama, sva društvena uređenja ih na neki način pamte, događali su se u raznim oblicima i ljudska suradnja, međusobna solidarnost, međusobno pomaganje, osjećaj za drugog je nešto što je naprosto svojstveno svim civilizacijama, svim društvenim uređenjima, naravno da suvremeni svijet prepoznaje jedan drukčiji, organiziraniji, kvalitetniji oblik međusobne brige, vođenje računa jedni o drugima na neki način i društvene i socijalne nadgradnje suvremenog svijeta. U Hrvatskoj je volontarizam naravno prepoznat u različitim oblicima, događa se na raznim i mnogim razinama i mi u klubu HSS-a pozdravljamo da se zakonom uredi ovo područje, da se približimo da tako kažem onim normama na kojima počiva volontersko u nekim razvijenim zemljama, prije svega europskim koje su na neki način oplemenile svoj prostor, oplemenile svoju zemlju upravo sa tim volontarizmom koji počesto je jedan od vrlo bitnih elememenata ili argumenata kada se daje ocjena o tome kakvo je pojedino društvo. Ali ono što je vrlo bitno i što je dobro da se već u samom članku 2. spominje to je kako da gradimo jedno društvo koje će biti u samoj svojoj osnovi ispravno i koje će prepoznati one vrijednosti koje danas upravo, na kojima počiva volonterizam, a to je briga o drugima, razumijevanje, davanje jednakih prava drugima. Zbog toga je vrlo bitan članak 2. stavak 2. koji govori o tome da upravo to treba prenijeti na djecu, na mlađe, da je predškolske, školske institucije su temelji i mjesta gdje se naprosto treba propagirati jedan drukčiji svijet, jedna drukčija komunikacija, jedna naprosto cesta kojom će se sigurno stići i kojom će se jedna drukčija i kvalitetnija infrastruktura graditi u jednom društvu i zbog toga je upravo u ovom članku 2. stavku 2. leži najveća odgovornost. Naravno zajedno ili paralelno s time se postavlja pitanje da li mi danas imamo u našim odgojno-obrazovnim ustanovama tako posložene stvari da one mogu izgledati i da mogu konzumirati ove vrijednosti koje danas volonterizam u svijetu i u Hrvatskoj jasno podrazumijeva. Da li treba dodatno uložiti napora da se naprosto prateći brzinu razvoja koje danas zahtijeva suvremeni svijet od predškolskog odgoja pa nadalje dovoljno usađuje u djecu ono što je bitno da se usadi, a sve ovo o čemu govori Zakon o volontarizmu i u obrazloženju i u svojim člancima govori o vrijednostima koje su zajedničke, koje su prepoznate, koje naprosto baštini cijeli svijet, koje naprosto nitko ne može imati nikakvih mogućnosti da ih ospori jer te vrijednosti su naprosto univerzalne i na njima počiva sve ono što se danas može nazvati suvremenim svijetom i civilizacijom koja će biti na razini čovjeka. Naravno, kad govorimo o samom prijedlogu zakona u članku 7. se vrlo konkretno navode koje razine mogu organizirati volontiranje, pa se tu spominje od pravnih osoba preko onih koji djeluju po drugim normama to tijela državne uprave jedinica lokalne i područne samouprave praktično naravno otvoreno je gotovo potpuno široko polje onih koji mogu organizirati sustav volontiranja u okviru bilo pravne osobe bilo drugih sudionika. Ono što bi nekako čisto propitao jer mi kod načela zabrane iskorištavanja volontera u članku 11. u stavku 1. nije do kraja jasno da li je to baš ispravno, da li je praktično kazati da zabranjeno je volontiranje kojim se zamjenjuje rad koji obavljaju radnici zaposleni u skladu sa Zakonom o radu kao i volontiranje koje zamjenjuje poslove koje obavljaju izvršitelji poslova temeljem ugovora o djelu. To može zvučati kao zaštita ali može se, ja ću ga pokušati praktično prevesti da pokušam polemizirati sa ovim stavkom 1. Naime, danas imamo čitav niz udruga koje djeluju preventivno, ja ću navesti na području čišćenja naše obale, našeg podmorja koje su kroz rane ekološke udruge organizirani da uz svoj rad kojim se bave žele doprinijeti i ovakvom humanitarnom radu na čišćenju naše obale, podmorja i oni naprosto imaju istu radnu kvalitetu da tako kažem kao i profesionalne tvrtke koje se bave čišćenjem okoliša. Znači, vi možete ako imate novaca da bi očistili jedan akvatorij u bilo kojem predjelu Lijepe naše uzeti profesionalnu tvrtku koja će vam sigurno dobro očistiti akvatorij, bit će uredan ali to morate platiti, to je jako skupo. Imate ekološke udruge koje naprosto se bave time da očiste jedan akvatorij, da na tom volonterizmu se skupe iz cijelog svijeta, iz cijele Hrvatske i umjesto da platite ogromna sredstva, neću licitirati kolika, vi možete na isti način dovesti taj akvatorij u red primjenjujući one odredbe ovoga zakona koje govore od toga što trebate platiti. Naravno, lokalna jedinica, jedinica lokalne samouprave će platiti smještaj, osigurati hranu, sve skupa će imati jednu manifestaciju i ta akcija neće imati samo karakter da je uspješno napravljen posao nego ona ima i svoj edukativni prizvuk, ona ima jednu svoju socijalnu dimenziju, ona ima jednu dimenziju događanja. Znači, ne bi se smjelo kositi ove dvije pozicije ako se kose, ja ne tvrdim da se kose ali kako iščitavam mogu se kositi jer taj posao se obavlja i profesionalno. E sada, da li to znači ako se obavlja profesionalno i ako se na taj posao želi javiti onaj koji se bavi time ali jedinica lokalne samouprave nema novaca da ga plati nego za to organizira određene volonterske udruge ili eko društva koja se bave time, da li to znači da će ona pogriješiti i neće postupiti po zakonu ako to učini. Mislim da je bitno u zakonu, ja kažem mi podržavamo donošenje ovog zakona, međutim ove dileme bi naprosto trebale biti izbačene kao dileme da ne bismo umjesto da unaprijedilo volonterizam u Hrvatskoj zakonskim rješenjima doveli do određene paralize da tako kažem da se umjesto da se dobije kvaliteta u razvoju volonterizma u Hrvatskoj da se ne bi stvorili opasnosti za razvoj volonterizma u Hrvatskoj. Jer, neupitno je da ovaj oblik općeg priznatog rada neupitno stvara jednu novu kvalitetu koja svakom društvu pa tako i hrvatskom društvu nedostaje i zbog toga treba biti posebno osjetljiv kad su u pitanju norme kojima ćemo trasirati budući volonterizam u Hrvatskoj. I ja apsolutno se slažem s time da treba i maloljetnim osobama dozvoliti, pa i onim osobama koje su djelomično lišeni poslovne sposobnosti da mogu se uključivati u to jer je to jedna socijalizacija ukupnog društva, to je stvaranje onih vrijednosti za koje naprosto težimo. Što se tiče onih članaka koji se bave tijelima nadležnim za provedbu ovog zakona od Nacionalnog odbora za razvoj volonterizma do članova odbora kao i načina na koji su oni organizirani ja bih također kazao da je dobro da se čim veći broj ljudi mijenja u tom Nacionalnom odboru jer nema uistinu potrebe da tamo imamo specijalista koji sjedi tamo deset, petnaest godina pa onda ćemo za deset godina reći da bez njega je naprosto nemoguće da će Nacionalni odbor djelovati. Ja mislim da tu nema potrebe da se na bilo koji način ne omogući jedna široka mogućnost svih da učestvuju tu, posebno onih jasno koji se bave s time. Politika treba apsolutno ostati van ovog dijela i ovaj dio pripada onim vrijednostima koje politika ponekad znade malo i unazaditi. Zbog toga isto predlažem da se razmisli da se u članku 22. ne treba biti ponovno imenovani. Neka budu birani, neka odrade svoj mandat, to nije nagrada nego to je jedna počast na koju trebaju imati pravo i oni koji bi trebali doći poslije njih. Eto, na taj način ja mislim da bi uz ova tri pitanja koja sam postavio, mislim da bi ovaj zakon mogao polučiti onu svrhu i zadaću koju treba polučiti i da bismo mogli uistinu se svrstati uz red onih društava koji su ove aktivnosti uredile zakonom, koje su i temeljem preporuke europskog vijeća to učinile, u red onih zemalja koje su volonterizam predstavile već i podigle na razinu jedne opće vrijednosti koja ima vrlo bitno utemeljenje u ocjeni kakvo je neko društvo, da li je to društvo socijalno, da li je to društvo pravedno, da li se zakoni koji se donose u tom društvu vrednuju kao pravedni i ispravni, da li je utjecaj javnosti jak, jer jačanjem ovakvih sustava jača se i ukupna snaga javnosti u jednom društvu, jača se i ona brana koja politici ne dozvoljava da ide predaleko. Uglavnom ovo je zakon koji mora donijeti isključivo prednosti za sve građane Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Evo gospodine potpredsjedniče jedan mali ispravak netočnog navoda. Naš kolega je ovaj zakon prozvao zakon o voluntarizmu, a radi se o Zakonu o volonterstvu. Iako se potpuno s njim slažem da u našoj zemlji, u našem društvu ima puno voluntarizma, a malo volonterstva.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Jagoda Majski Martinčević.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Mislim ja sam htjela isti taj navod ispraviti, jer u gramatičkom, semantičkom i bilo kojem drugom značenju voluntarizam je nešto sasvim drugo od volonterstva. A ako je kolega pobrkao voluntarizam sa voluntarizmom onda je također sasvim dvije različite stvari upotrijebio. Nisam sigurna da je uopće znao o čemu govori.
Zahvaljujem. U ime kluba PGS-a, SBHS-a, i NDS-a, uvaženi zastupnik Nikola Ivaniš.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Mi se u ime kluba regionalnih stranaka uključujemo u raspravu o ovom zakonu iz jednoga vrlo jednostavnog razloga, a to je što podržavajući ovaj zakon želimo ustvari odati priznanje tisućama i desetcima tisuća ljudi koji u Hrvatskoj rade različite dobrovoljne, besplatne, društveno korisne poslove za korist pojedinaca, za korist onih kojima je to potrebno, za korist socijalnih skupina koje su ugrožene. I iz tog razloga potpuno je jasno da Hrvatska treba donijeti Zakon o volonterstvu jer sama činjenica da ga je Njemačka donijela još davne 64. a sigurno spada u red najuređenijih zemalja Europe te da ga temeljem preporuka Vijeća Europe donose zadnjih godina zemlje koje se žele svrstati u moderne demokratske i prosvijećene zemlje, govori i to da se Hrvatska treba svrstati u red zemalja koje taj zakon imaju. Crveni križ, sportske udruge, udruge bolesnika, udruge raznih drugih karaktera, udruga koje uz različite vjerske zajednice djeluju i pomažu potrebnima, sigurno da zaslužuju da se njihov rad bolje definira iz jednostavnog razloga što je kod nas u praksi činjenično stanje da se pojam volonterstva vrlo često brka i da postoji, da se upotrebljava u različite svrhe od kojih se u neke svrhe neće upotrebljavati u budućnosti. Zbog toga je dobro da se definiraju pojmovi volonter, volontiranje, organizator volontiranja i korisnik volontiranja. Mi mislimo da je ovo zakon koji sigurno neće u definitivno ni u formi ni u sadržaju odrediti potrebe čitavog sektora volonterstva, ali naravno sigurno da će narednih godina ustvari oni koji su volonteri temeljem ovog zakona se uključiti u to da ga kada se vidi u praksi koristi koje će donijeti i ono što nije riješio, kada će se sigurno dopunjavati i mijenjati. Prema tome držimo da kao klub apsolutno podržavamo donošenje ovog zakona iz razloga što upravo tim ljudima volonterima društvo donoseći ovakav zakon na određeni način kaže hvala, priznaje njihov društveno koristan rad što se u desetcima godina unazad povremeno dešavalo da se i nije činilo dapače da je bilo i suprotno, da im prizna i da im na specifičan način kaže hvala i zato će klub regionalnih stranaka podržati ovaj zakon i u ovoj formi u onoj ukoliko predlagatelj prihvati određene primjedbe koje su neki kolege iznosili. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HSU-a, uvaženi zastupnik Silvano Hrelja.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Odmah na početku moram reći da ovo o čemu danas diskutiramo je ustvari zakonski okvir za jedno područje koje funkcionalno postoji u Republici Hrvatskoj, međutim sa pozicije uređivanja zakonodavnog okvira uređujemo jedno novo područje. Naravno ovo se područje ne može percipirati da je to samo da se volonterstvo, da je koncentrirano samo na pomoć ljudima nego je to u najširem smislu rad za opće dobro bez obzira da li se radi o zaštiti životinja, zaštiti prirode, volontiranje pri sportskim susretima ili pak se zaista radi o brizi koja je u centru interesa ipak, a to je briga o ljudima. Dakle ovo je jedan zakon koji obuhvaća sve aspekte koje sam sada naveo. S obzirom da znam i kontaktiram sa udrugama koje se bave volontiranjem, udruge traže da se donese jedan zakonodavni okvir i to da se donese čim prije. Mi smo svjesni da na ovakvom jednom interesantnom području, na jednom području, veoma širokom području ne bi smjeli kao Hrvatski sabor imati ambicija da ćemo donijeti zakonodavni okvir za sva vremena nego bi trebali prihvatiti ajmo reći ovaj sadržaj koji nam je predložen. Naravno kroz ugradnju određenih primjedbi koje već i jesu ugrađene i koje se možda mogu i u nekom kasnijem periodu ugraditi, ali mislim da je potrebno prihvatiti ovaj zakon i klub Hrvatske stranke umirovljenika će glasati za ovaj zakon, za usvajanje ovog Konačnog prijedloga Zakona o volonterstvu, jer smatramo da će se jedan dio izrečenih opravdanih primjedbi ugraditi i urediti kroz podzakonske akte, a i sam sustav treba stvarati u hodu. Dakle postojati će nacionalno tijelo za praćenje provedbe ovog zakona, ali i za davanje konkretnih prijedloga ka usavršavanju sustava. Dakle u svakom slučaju mi u Hrvatskoj stranci umirovljenika mislimo da treba stvarati sustav volonterstva u Republici Hrvatskoj po mjeri hrvatskih građana sukladno njihovim potrebama. Ono što bih htio danas podijeliti sa vama je jedna sretna okolnost da am imao prilike dobiti prijevod talijanskog Zakona o volonterstvu pa ne bi bilo loše da malo podijelimo ta iskustva i da vidimo kako i druge zemlje tretiraju ovu materiju, odnosno kako je, koju joj važnost daje. Na primjer okvirni Zakon o volontiranju Talijanske Republike kaže sljedeće: «Talijanska Republika priznaje društvenu vrijednost i funkciju djelatnosti volontiranja kao izraza sudjelovanja, solidarnosti i pluralizma. Promiče njezin razvoj kroz očuvanje njezine autonomije te potiče originalni doprinos takve djelatnosti u postizanju ciljeva društvenog, građanskog i kulturnog karaktera koje država uređuje». I on definira ovu djelatnost na sljedeći način: «Volonterskom djelatnošću se ima smatrati djelatnost koja se obavlja osobno, spontano i besplatno posredstvom organizacije čiji je volonter član bez profita bio on i neizravan i isključivo u svrhu solidarnosti.» Volonterska djelatnost ne može se ni na koji način naplatiti i ne može ju platiti čak ni korisnik. Volonteru se može vratiti, mogu vratiti samo troškovi koje je stvarno snosio zbog obavljanja djelatnosti i to u granicama koje same organizacije unaprijed odrede. Ono što je bitna razlika između ovog našeg zakona i Zakona o volonterstvu u, u Republici Italiji je sljedeći. Ovaj naš zakon predviđa ostvarivanje, dominantno ostvarivanje sredstava za rad volonterskih organizacija putem Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Talijanski je zakon precizno utvrdio gospodarske resurse iz kojih se financira Zakon o volonterstvu. On navodi sljedeće: «Volonterske organizacije stječu gospodarske resurse za svoje funkcioniranje i obavljanje vlastite djelatnosti iz doprinosa članova, doprinosa privatnih osoba, doprinosa države i javnih ustanova čiji je isključivi cilj podržavanje specifičnih i dokumentiranih djelatnosti i projekata, doprinosa međunarodnih tijela, donacija i oporučnih ostavština, povrata sredstava koja potječu iz konvencija. Prihoda koje potječu od marginalnih, trgovačkih i komercijalnih djelatnosti udruga. Volonterske organizacije koje nisu pravne osobe i koje su upisane u registre iz navedenog članka mogu kupovati pokretnu imovinu potrebnu za obavljanje vlastite djelatnosti. Nadalje u slučaju raspuštanja, prestanka ili gašenja volonterskih organizacija neovisno o njihovom pravnom obliku imovina preostala nakon završetka likvidacije prenosi se na druge volonterske organizacije koje djeluju u istom ili sličnom sektoru prema navodima sadržanim u statutu ili ugovorima članova ili u nedostatku istih prema odredbama Građanskog zakona. Isto tako talijanski zakon propisuje upisivanje u registar udruga, upisivanje u registar udruga i navodi da je to nužan uvjet za pristupanje javnim doprinosima kao i zaključivanje konvencija i za korištenje poreznih olakšica, poreznih olakšica koje su isto tako u funkciji, u funkciji gospodarskih resursa za financiranje troškova volontiranja. Nadalje precizno se utvrđuje iako i kod nas odredbe o radu odnosno o obvezama državnog tijela su poprilično dobro uređene u, rekao bih na zadovoljavajući način. Mogu samo reći kako oni to, da imamo nešto s čime se uspoređivati, da vidimo kako oni to rade. Državno tijelo za praćenje volonterske djelatnosti. Kaže: Uredbom predsjednika Vijeća ministara na prijedlog ministra za društvene djelatnosti osniva se Državno tijelo za praćenje volonterske djelatnosti kojem predsjeda ministar za društvene djelatnosti ili njegov zastupnik a koje se sastoji od 10 predstavnika organizacije i Saveza za volontersku djelatnost što djeluju barem 6 regija od 2 stručnjaka i 3 predstavnika sindikalnih organizacija koje su u većini predstavničke. Tijelo za praćenje volonterske djelatnosti koje se koristi osoblje, sredstvima i uslugama koje mu na raspolaganje stavlja Predsjedništvo Vijeća ministara ima sljedeće zadatke: Pobrinuti se za izradu propisa volonterskih organizacija i za širenje saznanja o djelatnostima koje te organizacije obavljaju. Promoviranje, istraživanje i studija, istraživanja i studija u zemlji i inozemstvu. Pružanje svih korisnih elemenata za promociju, naglašavam za promociju i razvoj volonterske djelatnosti. Odobravanje, ovo je jako bitno, ovo cijenim, ovo je jako bitni, odobravanje eksperimentalnih projekata koje su u možebitnoj suradnji s lokalnim ustanovama izradile volonterske organizacije upisane u registre i koji su izrađeni u svrhu sučeljavanja s gorućim društvenim problemima te u svrhu poticanja primjene izuzetno naprednih metoda interveniranja. Dalje, pružanje podrške i davanje savjeta za projekte informatizacije i banaka, podataka u sektorima nadležnosti ovog zakona. Objavljivanje trogodišnjeg izvješća o kretanju određene pojave i o stanju primjene državnih i regionalnih propisa. Podržavanje uz možebitnu suradnju regija, inicijativa obrazovanja i obnavljanja znanja za pružanje usluga. Objavljivanje službenog glasila za informiranje i promicanje drugih inicijativa čiji je cilj cirkuliranje novosti koje se odnose na volontersku djelatnost. Organiziranje državne konferencije volonterske djelatnosti svake tri godine na kojoj sudjeluju ustanove, grupe i zainteresirane djelatnosti, djelatnici. Pri Predsjedništvu Vijeća ministara Odjel za društvene djelatnosti osnovan je i Fond za volontersku djelatnost čiji je cilj financijski podržati projekte navedene pod prethodnim stavcima. Dakle toliko o razmjeni iskustava. Ja ću kopirati ovo i dati gospođi, gospodi iz Ministarstva čisto, čisto kao jedan orijentir ali ovim pregledom jednog našeg prijedloga s ovim mislim da je naš prijedlog za, Prijedlog zakona odnosno Konačni prijedlog Zakona o volonterstvu zaslužio u svakom slučaju prolaznu i vrlo visoku, visoku ocjenu. Ono što bih još podijelio s vama je, jesu primjedbe na taj zakon ili sugestije na ovaj zakon od jednog organizatora volontiranja u Sindikatu umirovljenika u Puli koji kaže sljedeće: Čitajući iz Zakona nametnulo nam se nekoliko primjedbi, konstatacija koje iznosimo u nastavku: 1. Uključivanje građana u volontiranje nije masovna pojava. U animaciji potencijalnih kandidata za volontere odnosno volonterke njihovoj osobnoj pripremi i obrazovanju apelirali smo na njihovu humanost, spremnost da žrtvuju dio svog slobodnog vremena za dobro potrebitih. Govorili smo što rad volontera doprinosi njegovom moralnom profilu, njegovoj ljudskosti. Činili smo to jer smo osjećali da kod nas još uvijek nije dovoljno razvijen duh pomoći ljudima u nevolji. Tome je doprinijela i prošla država koja je pokušala svojim institucijama pokriti sve različite potrebe stanovništva. Crkva koja ima značajnu ulogu u razvijanju volonterstva «Caritas» nije to činila kao što to danas čini. Stoga se nama kao organizatoru volontiranja ukazala potreba uključivanja izvjesnih sredstava stimuliranja volonterskih aktivnosti odnosno motiviranja volonterske aktivnosti i spremnosti da se naši članovi u to uključe. I kad je krenula s radom prva grupa volontera i mi i lokalna zajednica je to čekala benevolentno i davala društvenu podršku. Možemo to nazvati javnom pohvalom. Ali postojalo je i konkretnih nagrada. Stranka umirovljenika platila je grupi volonterki jednodnevni izlet po Istri tokom 2006. Takva sredstva poticaja možemo ubrojiti i prisustvovanje na nekim priredbama, kazališnim predstavama i slično. Jedna volonterka bila je primljena u Gradsko poglavarstvo u povodu 8. ožujka. Na dan volontera 5. prosinca govorila je o aktivnostima volonterki. Dakle, to su sve detalji koji mogu motivirati ljude. Izrečena javna pohvala može motivirati ljude da se bave volonterstvom. Dalje, mislimo odnosno mislimo da bi društvenu korisnost i osobni angažman volontera trebalo uvijek i svuda jače naglašavati i to nije zadatak samo ovog zakona nego općenito naša opće društvena zadaća. U praktičnom djelu volontera, volonterki kad vode korisnike na razne zdravstvene pretrage i tretman, duga čekanja umaraju starije ljude, a volonterki onemogućavaju da obave i druge svoje obveze u vezi sa obitelji, jer im čekanje pojede praktički dan. Volonteri bi morali imati iskaznicu koja bi u takvim prilikama davala izvjesnu prednost u obavljanju posla. Ne samo kao registriranu osobu nego i da daje određenu prednost prilikom pružanja ovakvih pomoći. Pitanje izbora korisnika volonterske pomoći pojavljuje se kao problem u konkretnoj praksi. O tome bi trebale biti neke naznake u zakonu ili podzakonskim aktima. Mi u Puli, zato se koristilo i koristi se socijalne, zdravstvene, obiteljske i ekonomske kriterije. Dominantan je kriterij nemoć, starost i usamljenost odnosno samačka domaćinstva. Kao sljedeće pojavilo se pitanje tima koji će odlučivati o dodjeli volonterske pomoći, njenoj širini i trajanju. Radi praktičnosti i efikasnosti tim je sačinjen od patronažnih sestara. Po potrebi osobnog liječnika primarne zdravstvene zaštite i voditelja organizatora volontiranja u osobi socijalnog radnika. Sigurno je da tu još treba uključiti organe socijalne skrbi koji se sada konzultiraju od slučaja do slučaja. Tu treba još uključiti i lokalnu zajednicu, Crveni križ i mjesne odbore, u nekim drugim okolnostima i s drugim korisnicima volontiranja. Tim bi bio drukčiji i veći. Svrha ovog našeg apela je upozoriti na to pitanje. U praksi se mora voditi računa i o socijalnom i zdravstvenom profilu korisnika volonterske pomoći. Zaključili smo da su naše volonterke ili volonteri osposobljene raditi samo sa mentalno zdravim korisnicima. Da oni razumiju ulogu volonterke i da budu spremni racionalno surađivati koristeći dobrobiti koje donosi volonter odnosno volonterka. To uvijek nije bio slučaj. Netko je smatramo da je dobio kućnu pomoćnicu, drugi se pokušao iživljavati što je na volontere djelovalo vrlo negativno. Konačno i izbor volonterki i volontera nije stvar koja se događa sama po sebi. Treba poštivati lako mjerljivo pravilo, da osoba nikad nije bila u sukobu sa zakonom ali zacijelo to nije sve što definira osobu volontera. Je li netko pošten, postojan, uravnotežen, tolerantan, komunikativan mi ne možemo unaprijed znati, a nemamo ni lakog načina kojim bi se to moglo utvrditi. Ipak o tim osobinama volontera treba voditi računa. Dakle, ovo su dragocjene sugestije, dragocjena iskustva koja isto sam želio danas u dobroj mjeri podijeliti sa vama da vidimo kako se to događa na terenu. Zahvaljujem i izjavljujem da podržavamo, još jednom podržavamo ovaj zakon.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Možda evo, samo nekoliko kratkih opservacija s obzirom da je dosta toga rečeno a na vlastito što je govorio kolega Mato Arlović u ime klub SDP-a. Društvena vrijednost volonterstva je zaista nemjerljiva. Mi moramo imati takav zakon koji je će poticati a ne sputavati. To je nešto što mislim da mora biti ključna intencija u izradi zakona. Zato ima tu još uvijek prostora da se neke stvari o kojima je vrlo konkretno govorio kolega Arlović dorade, upravo u ovom pravcu. Te nam se ovako kako su neke odredbe postavljene a vjerujem u najboljoj i namjeri i kod sugestija određenih udruga bez obzira na njihove određene interese. Ali, ovaj zakon mora biti toliko širok da obuhvati sve te situacije, da ne sprječava građane pa i od ranijih dobi, prije punoljetnosti da se angažiraju upravo za to jedno opće dobro. Kolega Arlović je i spomenuo evo, možda u onim najtežim našim vremenima Crveni križ koji je tako, to su ljudi pa i onda udruge koji nastupaju toliko samozatajno, pa i onda kada se čini da su nekakva vremena toliko teška da se upitamo kuda to ide čovječanstvo. Upravo zbog tog malog pojedinačnog doprinosa svakog od njih bilo da su okupljeni u određene udruge ili čak da rade daleko od javnosti, ali svakodnevno sa tom svojom malom kapljicom dobrote grabe takav slap da zaista pružaju nadu u nešto što je dobro, u jedan napredak, u boljitak sviju nas. Dakle eto, apeliram na predlagače da pogledaju ove odredbe koje, na pojedinim odborima je bilo detaljno govora o tome koje su vrlo restriktivne u smislu da na neki način ograničavaju angažman. Dakle, i u ovom vremenu gdje nemamo još ovu situaciju normiranu, gdje te situacije ako bi bile supsumirane kroz postojeći zakon jednostavno bi utrnule ili bi se znatno osipala količina i mnoštvo tih ljudi koji danas na takav način rade. Ja znam da se i društvo pa i država mora zaštititi od onih pojedinaca koji bi pod plaštom tobože volonterstva mogli unići u neke institucije gdje bi mogli biti, njihov rad ne bi bio nadziran i eventualno nekakvu štetu prouzročiti. Dakle, da bi se tako, to je nekakva jedna mjera opreznosti koja svakako je potrebna i dobrodošla. Ali zakon mora biti takav, tako načinjen da bude poticajan upravo u smislu tog javnog angažmana. Vidimo da mnoge zapadne zemlje upravo zbog toga a naročito Amerika koja nije socijalna, koja nije socijalno osjetljiva, koja nema ni tu socijalnu tradiciju kao Europa, pa na vlastito i naša zemlja što treba još više i njegovati jer su mnoge stvari koje su bile dobre u nekakvim začecima ukinute, dakle gdje ljudi kao biće prije svega ne samo sebično i egoistično nego prije svega biće zajednice, biće mnoštva i društva, dakle gdje ti pojedinci nalaze smisao svog postojanja, smisao svog života upravo u altruizmu, u davanju sebe, pa i na uštrb ne samo u svom slobodnom vremenu nego i na uštrb i svog vremena koji bi mogli na dohodovni način drugačije upotrijebiti. Dakle, takav jedan rad on ne samo da je važan u tom segmentu ako ga sada usko gledamo i kroz ovaj zakon, on je važan za čitav naš duhovni oporavak i za državne i za društvene druge strukture, da nema napretka bez zajedničkog djelovanja i bez solidarnosti među ljudima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Nevenka Majdenić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolege i kolegice. Prijedlog Zakona o volonterstvu kvalitetno je pripremljen i u njemu su ugrađene sve relevantne činjenice kao i iskustva zemalja u kojima je volonterstvo već tradicionalno razvijeno, a volonteri zakonski zaštićeni. Poboljšanje položaja i uloga volontera u društvu te vrednovanje i promicanje političkih i zakonodavnih rješenja koja će poticati volontiranje ugrađeno je u niz dokumenata Vijeća Europe. Rezolucija Općine skupštine UN-a iz 2002. godine preporučuje također državama stvaranje poticajnih zakonskih i drugih okvira za rad organizacija koje se bave volontiranjem. Time se pogotovo posljednjih godina pitanje volontiranja stavlja na europsku i svjetsku razinu uz naglašavanje transnacionalne i obrazovne uloge volonterstva mladih. Važno pitanje koje regulira, koje se regulira ovim zakonom jest volontiranje osoba mlađih od 18 godina. Omogućava im se aktivno sudjelovanje u društvenim procesima, osobni doprinos i humanitarno djelovanje ali ih se posebno zaštićuje od iskorištavanja odnosno osigurava im se posebna dodatna zaštita. Dodatna zaštita propisana je i za volontere djelomice lišenih poslovnih sposobnosti koji mogu volontirati samo uz pisanu suglasnost skrbnika i nadležnog centra za socijalnu skrb. Drago mi je što je zakonom posvećena posebna pažnja prema osjetljivim skupinama korisnika volontiranja, djeci, osobama sa invaliditetom, osobama sa teškoćama u razvoju, starim i nemoćnim osobama, bolesnim osobama ili osobama koje su potpuno ili djelomično lišene poslovne sposobnosti. Volonteri u radu s tim korisnicima moraju posjedovati znanje, iskustvo i sposobnost za rad s tim skupinama. Naglašena je također i potreba edukacije ali i potreba izbora volontera. Već je puno puta rečeno da volonterstvo treba promicati jer je to aktivnost od interesa za Republiku Hrvatsku koja dovodi do aktivnog uključivanja osoba u društvena zbivanja te do razvoja humanijeg i ravnopravnijeg demokratskog društva. Mislim da je upravo to Vlada i prepoznala što i ovaj prijedlog zakona pokazuje. Ugrađene se konstruktivne primjedbe sa održane prve rasprave o ovom pitanju. Prijedlog zakona je kvalitetan i bit će pravi poticaj za uključivanje većeg broja volontera u društvene aktivnosti od dosadašnjih prema istraživanjima znači 5 do 10%. Dosadašnje nereguliranje ove materije sigurno je sprječavalo neke osobe da se uključe u volontiranje, a neke da budu korisnici volontiranja. To se uči kad se malo više razmišlja o volontiranju, o bitnim pretpostavkama za kvalitetan rad volontera uz onemogućavanje da se volonterski rad iskoristi za zloupotrebu i stjecanje i povećanje profita od strane organizatora volontiranja. Predloženim zakonom osigurava se pravna zaštita i propisuju prava i obveze svih subjekata uključenih u volonterstvo, te se stvaraju uvjeti za povoljno okruženje za volontiranje. Zbog svega navedenog predlažem da se Konačni prijedlog Zakona o volonterstvu usvoji. Hvala lijepa.
Replika, uvažena zastupnica Lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolegica je lijepo rekla mnoge stvari o ovom Zakonu o volonterstvu. Ja bih ipak htjela nešto nadodati. U ovo zaista vrijeme globalizacije kada nam se postavlja imperativ zarade pod svaku cijenu, kada radnici dobivaju plaće od 2 tisuće ili tisuću i pol kuna ili ih neredovito dobivaju da bi njihovi vlasnici mogli se bogatiti, kada nam se nameće mišljenje da je ustvari materijalna dobit da je to ono jedino važno onda svakako jedna svijetla točka je i volonterstvo. Ja evo u Županji i u mojoj okolini gledam ljude koji zaista bez naknade sa puno ljubavi i strpljenja obavljaju razne volonterske poslove. I mislim da je to zaista ono što treba poticati i da ovaj zakon će ujedno to i učiniti i da će dati značaj tomu važnom segmentu civilnog društva. Gledala sam i djecu koja isto tako su mogli bi reći na neki način volontiraju u Crvenom križu i kažem razne druge udruge koje pomažu ženama i nevolji kojima su izložene nasilju, koje pomažu raznim osobama sa posebnim potrebama i uvijek sam im se divila zaista iskreno divila kako to obavljaju sa požrtvovanošću i sa ljubavlju. I zato trebamo i mi učiniti sve da bi se takvi vidovi volonterstva i svi drugi vidovi u civilnom društvu slični tome poticali. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Majdenić.
Poštovana kolegice Lelić, pa mislim da je dobro što ste prepoznali u svojoj sredini volonterski rad, što prepoznajete vrijednost volontiranja. I mislim da je potrebno i dobro da mi svi prepoznajemo vrijednosti tog rada. Ja također moram reći da i u mojoj Valpovštini ima puno osoba koje volontiraju, koji ulažu svoje vrijeme i svoj trud da bi pomogli i pojedincima, a i društvu u cjelini. Mislim da mi trebamo i dalje poticati, stvarati jednu pozitivnu klimu da se što više ljudi uključe u volontiranje, dakle u volonterstvo, a samim tim što danas raspravljamo i što donosimo ovaj zakon mislimo da stvaramo stvarno jedan pravi zakonski i okvir da se ti ljudi uključe. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Slaven Letica. Nije u dvorani. Gubi pravo na raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Uvažena zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ma evo, danas je već dosta rečeno o ovom zakonu, a naročito u prvoj raspravi kad smo se složili da je zakon potreban jer je to aktivnost koja se provodi za opće dobro. Kako smo već i čuli u zemljama u kojima je volontiranje razvijeno volonteri su zakonom zaštićeni, dakle i u raznim deklaracijama i u onome što imaju zemlje Zapadne Europe definirane zakonom koji je upravo ova problematika i regulirana. Kod nas se organizirano volontiranje provodi kroz djelovanje humanitarnih, dobrovoljnih udruga u okviru najčešće vjerskih, političkih, humanitarnih organizacija. Razvojem civilnog društva, osnivanjem udruga, a danas ih je kod nas registrirano više od 30 000, od toga su i 124 prema registru strane udruge. Pojavljuju se i različiti volonteri od prosvjetnih, socijalnih radnika, zdravstvenih djelatnika koji pružaju različite oblike pomoći. Naročito je to vidljivo u udrugama koje se bave pomoći žrtvama nasilja, psihosocijalnoj pomoći djece i mladih, svih oblika nasilja, borbe protiv ovisnosti. Moramo spomenuti tisuće volontera koji su u vrijeme Domovinskog rata pomagali u smještaju prognanih i izbjeglih. Bez njih se ponekad na područjima, a iz jednog takvog područja i ja dolazim iz Grada Siska nije ni mogao odvijati normalan život. Dakle, tisuće ljudi kojima ni ne znamo imena u to vrijeme pomagale su da se civilni život normalno odvija. Na žalost kod nas je volontiranje sve evo do ovog prijedloga zakona rekla bih bilo deklarativno i u nedovoljnoj mjeri kao, prepoznato kao aktivnost općeg dobra. Svakako da ovaj veliki broj udruga koji govori o ljudima koji rade u njima, koji svojim aktivnostima mogu doprinijeti opstanku i samih udruga koji su uključeni u rad u što većem broju dovode i uključuju sve veći broj volontera. U prvom čitanju bilo je primjedbi na odredbe tko može volontirati pa je u članku 10. konkretno u ovom drugom čitanju u prijedlogu određeno i postroženo tko može biti i baviti se volonterskim radom. Već kod prvog čitanja zakona isticala sam kako je senzibiliziranje javnosti najznačajnije još uvijek za naše društvo. Ljudi se na žalost ponekad i slabo odazivaju na volonterski rad. Pomak je vidljiv u osnivanju ovih volonterskih centara u Zagrebu, najvećim gradovima Splitu, Rijeci i Osijeku gdje oni svakako puno čine na uključivanju što više mladih u volonterski rad. Naročito važan pozitivni učinak koji kod mladih ljudi izaziva osobnosti i potiče ih na osobni doprinos i humanitarno djelovanje je upravo ovaj oblik volontiranje. S takvim oblicima treba započeti još u osnovnoj školi. Ja bih rekla kroz neke igre i radionice čak u dječjem vrtiću. Spomenula sam već i pozitivni primjer naše susjedne zemlje Slovenije gdje je uveden određeni oblik volontiranja u osnovne i srednje škole kao obvezan. Srednjoškolci u Sloveniji obvezno jedan dan u školskoj godini provode na volonterskom radu i to najčešće na poslovima zdravstvene, socijalne zaštite, pomoći slabima i nemoćnima, djeci i odraslima s posebnim potrebama. Dakle, ovakav zakon je dobra zakonodavna podloga. Ali mislim da nije time kraj. Treba zato što prije donijeti i provedbene propise koji će pratiti realizaciju ovoga zakona. Ali na kraju moram se vratiti na škole, udruge i sve institucije koje ne samo da zajednički moraju uključivati što više ljudi, što više mladih ljudi, učenika upravo u ovo područje rada, nego moraju i ukazivati na to što dobroga donosi društvo. Međutim, ne možemo reći da se kod nas ništa ni ne radi. Evo, u povodu Međunarodnog dana volontera u suradnji s Ministarstvom obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti organizirana je i Treća nacionalna konferencija o volonterstvu. Tema je bila volonterstvo i mladi. Volontiram – dobro biram. Dakle, Nacionalna zaklada za razvoj civilnog društva popratila je i organizirala ove aktivnosti. Pozvane su sve osnovne škole na volontersku inicijativu pod naslovom što možemo učiniti za svoju zajednicu – naš otisak srca u kojoj su učenici pokazali kako pomoći nekim ciljanim skupinama društva u njihovoj lokalnoj zajednici. Uključile su se 62 osnovne škole i pri kraju cijele ove akcije ministar znanosti, obrazovanja i športa dodijelio je i nagrade i nazive školama prijateljima zajednice. Dakle, možda za ovu situaciju jedan mali, jedna mala aktivnost ali dobro došla upravo u osnovnim školama. Mada moramo inzistirati i na kraju ću time završiti. Ovaj zakon je dobra podloga ali on treba biti i povod za provedbene propise. Dakle, volontiranje kao oblik možemo i moramo uključiti i u osnovne i u srednje škole. Hvala.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Markovinović.
Hvala gospodine dopredsjedniče.
Oprostite, oprostite! Kad ste vidjeli? Replika uvaženi zastupnik Markovinović. A ja nisam vidio. Vi ste, ja sam, kad je uvažena zastupnica završila, ha pa nije vama teško podignuti to dok ja to ne vidim. Nije vidio ni… … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] A možda tu sekundu. Izvolite.
Možemo li?
Uvaženi zastupnik Markovinović.
Evo hvala. Naime, uvažena kolegica spominjala je veliki broj mladih volontera, a ja bih htio ovdje napomenuti da postoji velik grupa mladih volontera koji su postali volonteri silom prilika, a to je veliki broj mladih koji izbjegavaju služenje vojnog roka i na taj način prilaze civilnom služenja vojnog roka. I ovdje bi trebalo napomenuti jasno da je to šteta zbog okruženja koje je oko nas koje baš nije tako stabilno ali tu bi trebalo dati primjer Njemačke. U Njemačkoj mladi koji služe civilni rok gotovo su isključivo po staračkim domovima, po domovima za invalide i invalidnu djecu i slično, dok kod nas možete mlade naći po evo općinama, gradovima, po portirnicama, škola. Dakle, svud je samo tamo osim tamo gdje bi trebali zapravo biti. Pa mislim da bi trebalo sigurno ovdje itekako pažnju posvetiti tome jer broj je ogroman. To su već sad deseci tisuća ja mislim u nekoliko godina ovih mladih koji mogu daleko više doprinijeti svojim volontiranjem, obaveznim volontiranjem nego što to radi sada. Hvala.
Odgovor na repliku.
Hvala. Pa evo slažem se sa kolegom da je u stvari civilno služenje vojnog roka na neki način preraslo u volontiranje, u oblik volontiranja i potpuno se slažem kad je o ovoj tematici riječ da bi mladi koji se odlučuju na civilno služenje vojnog roka još uvijek sada trebali upravo raditi u ovim zdravstvenim ustanovama, domovima za stare i nemoćne. Dakle, tamo gdje oni doslovno mogu uključiti se, pomagati ljudima, posebnim skupinama u našoj zajednici. Slažem se da je nepotrebno da mladi ljudi možda rade nekakav kancelarijski posao. Ali kolega Markovinović, u jednoj školi, u jednoj obrazovnoj ustanovi jedan takav mladi dečko koji služi vojni rok i radi na portirnici, dakle na ulazu u školu on je dobrodošao, on je dobrodošao, možda ne kancelarijske ili neke … [[Govornica se ne razumije.]] poslove, ali ove gdje je kontrola čuvanja ulaza ili prolaza, ali se slažem da kad se odlučuje da mladi ljudi služe vojni rok u civilnoj službi da to rade isključivo u ovakvim ustanovama.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Košiša Čičin-Šain.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovani predlagatelji. Evo kao što i moji prethodnici ja ću isto to naglasiti da podržavam ovaj Konačni prijedlog Zakona o volonterstvu. Naročito mi je za prihvatiti, drago mi je da ste prihvatili primjedbe iz prošle rasprave. Žao mi je možda da niste prihvatili ove primjedbe kolege Arlovića vezane na obrazovanje i na uvođenje u školstvo volonterstva, međutim i ovako kako je došao ovaj Prijedlog apsolutno je za pozdraviti. Volonterizam nudi ustvari alternativnu podjelu rada i omogućava posebno mladim ljudima da rade za zajednicu istovremeno razvijajući i učeći nove vještine primjenjive dakako i u tržišnom sustavu. Sudjelovanje mladih u volonterskim projektima ohrabruju upravo njihovo kasnije uključivanje u bilo kakve slične projekte. Uključivanje mladih u lokalne projekte koji doprinose poboljšanju zajednice osvještava i osvježuje njihov osjećaj odgovornosti za tu zajednicu i vrijednosti uopće civilnog sektora. No, ne sudjeluju samo mladi u volontiranju, volontiranje je dio manje-više svake civilizacije i društva. Definitivno je u svojem najširem smislu kao neprofitna, neplaćena i nekarijeristička aktivnost kojom pojedinci doprinose dobrobiti svojih susjeda, svoje zajednice i cijelog društva, a koje se javljaju u raznim oblicima, od tradicionalnih običaja, uzajamne samopomoći, do organiziranog djelovanja zajednice u kriznim razdobljima kao što je naglasila kolegica Roksandić. Volontiranje je također i … [[Govornica se ne razumije.]] mnogih nevladinih organizacija, profesionalnih udruženja, trgovačkih unija itd. čije djelovanje ovisi o naporima volontera. Uloga volontera je važna za mnoge dobrotvorne ustanove u kojima su oni djelomično odgovorni za rad organizacije doprinoseći svojom stručnošću i sposobnošću, ali i štedeći novac. Međutim, ne smijemo zaboraviti volonteri nisu prisutni samo da bi predstavljali jeftinu radnu snagu, već svojim prisustvom doprinose ostvarivanju postojećih mogućnosti organizacije i kreiranju novih. Jedna od ključnih značajki volontera je njihovo uvjerenje da globalno počinje sa lokalnim, tj. da ekonomski i društveni napredak ne izrasta od vrha prema dnu, već od lokalnog i najširih slojeva prema gore. Volonteri rade za organizacije i ustanove zbog različitih razloga, od altruizma, želje da se pomogne ljudima kojima je pomoć potrebna, da budu korisni zajednici kao i vlastiti interes da želja za upoznavanjem novih ljudi, učenjem novih vještina ili u krajnjoj liniji ugodnim provođenjem slobodnog vremena. Bez obzira na motive važno je naglasiti da volontiranje omogućava zadovoljavanje najrazličitijih potreba, a kolika je važnost volontiranja danas najbolje govori i činjenica da je 2001. godina u ujedinjenim nacijama proglašena međunarodnom godinom volontera. Mora se reći kako ovaj nacrt Zakona usprkos svojoj poprilično visokoj kvaliteti itekako kasni i sam zakon se mogao donijeti i puno ranije. Recimo samo da su nam bliske zemlje odavno uredile, znamo da su nam bliske zemlje odavno uredile zakonsku regulativu vezanu uz volonterstvo. Njemačka je Zakon o dobrovoljnom društvenom angažmanu uredila već, donijela već '64. godine, a Italija je prvi Zakon o volonterstvu donijela '91. godine i do danas ima nekoliko zakona koji uređuju to područje. 15 godina kasnije evo i Republika Hrvatska ulijeće kroz velika vrata ljudskog altruizma koji je doduše u narodu uvijek i postojao, ali ga je Vlada tek ovih dana prepoznala kao društveno bitno pitanje koje je potrebno zakonski urediti. Međutim, valja reći kako je Konačni nacrt zakona napravljen ipak vrlo korektno. U njemu svakako treba istaknuti i pohvaliti konačno i precizno reguliranje svih prava koje osoba kao volonter ima, kao što je volonterska knjižica, edukacija, pravo na naknadu troškova nastalih volontiranjem, ali i zaštitu prilikom volontiranja, odnosno upoznavanjem volontera sa svim mogućim opasnostima na koje može naići prilikom volontiranja. To je izuzetno važno s obzirom da su do sada mnogi volonteri maksimalno iskorištavani, a za to nisu primali nikakvu naknadu. Stupanjem ovog Zakona na snagu svaki će se od volontera zabilježiti u volontersku knjižicu, odnosno izdavanjem potvrde o volontiranju. Što se tiče promjena napravljenih za drugo čitanje svakako treba pohvaliti uvažanje prijedloga za izmjenu članka 10. Naime, skupine kao što su djeca, osobe sa invaliditetom, stare i nemoćne osobe itd. vrlo su osjetljive skupine i moraju se zaštititi. U tom pravcu pozdravljam odredbu koja zabranjuje rad sa takvim skupinama i to osobama koje su na psihijatrijskom liječenju, liječenju od ovisnosti ili su počinili teško kazneno djelo. Ovo je odredba od izuzetne važnosti osobito ako imamo u vidu sve grozote koje su se dešavale u Brezovačkom Caritasu gdje su se pod krinkom zbrinjavanja djece s teškoćama u razvoju dakle također osjetljive skupine nad njima izvršavala razna djela. Ono što je najtužnije da za ta djela najvjerojatnije neće svi biti odgovorni kao što bi trebali biti. Zbog takvih slučajeva slične situacije važno je onemogućiti u startu te se ovom odredbom načelno to i čini, zato je posebno pohvaljujem. Također pohvaljujem odredbu koja volontiranje i njegov značaj uvrštava u odgojno-obrazovni rad sa djecom u školama i ostalim ustanovama. Volonterski rad je kod nas donedavno bio rezerviran za nazovimo to naivce i utopiste, bolje džabe ležati, nego džabe raditi bila je česta reakcija na spomen volontiranja. Prema istraživanju nacionalne zaklade u Hrvatskoj volontira 5% građana, recimo institut Ivo Pilar rekao je da je taj podatak 11%. Prikupljeni podaci ukazuju na slabu učestalost angažmana volontera nekoliko puta godišnje što odskače od svjetskog prosjeka. Primjerice u SAD-u svaki prosječni tinejdžer volontira 3 i pol sata tjedno. Kod nas je ta brojka za većinu mladih još uvijek nedostižna iz jednostavnog razloga što ne razumiju smisao volontiranja. Kad bi im netko od malena objašnjavao i govorio o blagodatima volontiranja kako da društvo, tako i za njih same i u Republici Hrvatskoj broj volontera bio bi znatno veći. Ono što također rade u drugim zemljama osobito u SAD-u jest da se volonterski rad boduje pri upisivanju visokoškolskim ustanova, osobito kod traženja stipendija. To je otišlo do te mjere da je npr. na Harwardu kod traženja stipendije i uopće upisivanja puno važnije stavka volonterski rad za dobrobit zajednice, nego stavka koja uključuje prosjek ocjena. Na žalost u Hrvatskoj se takve stvari još ne vrednuju u dovoljnoj mjeri da bi se uvrstile kao beneficija pri upisivanju na fakultete, ali to je svakako nešto što treba imati na umu za budućnost dragi predlagatelji. Ono što su sve hvalevrijedni dosezi Konačnog nacrta Zakona o volontiranju prema kojima se izuzetno dobro vidi kako se ovaj Prijedlog radio u suradnji sa nevladinim udrugama koje se bave volontiranjem. Ovo bi trebala biti pouka da se i ubuduće slični zakoni donose u suglasnosti sa neposredno zainteresiranima, jer su takvi prijedlozi kudikamo kvalitetniji od onih koje Vlada radi sama. Međutim, ni u konačnom prijedlogu nisu uvrštene neke odredbe koje bi riješile postojeće probleme a na koje sam upozoravala još u prvom čitanju. S obzirom da je volonterstvo pojava koja se najčešće odvija na jednoj lokalnoj razini neshvatljivo je kako je prijedlog propustio regulirati ulogu tijela lokalne i područne samouprave odnosno nije reguliralo njihove nadležnosti koje bi se odnosile na volonterstvo. Također smatram kako bi izrada baze podataka osobama koje volontiraju ali i posebnoj bazi podataka osobama koje žele volontirati te tvrtkama i organizacijama koje se žele uključiti u volonterski rad, izuzetno pomogla u volonterskom radu i njegovom praćenju. Time bi se proces praćenja volontiranja znatno pojednostavnio a s druge strane osobe koje žele volontirati odnosno pravne osobe koje imaju potrebu za volonterima na jednom bi mjestu mogle naći ono što traže. Nemojmo zaboraviti kako volontiranje smanjuje negativne posljedice nezaposlenosti, omogućuje pojedincu aktivno uključivanje u zajednicu i izgradnju profesionalnog statusa, osobno i stručno osnažuje pojedinca, osigurava širenje poslovnih kontakta s nezaposlenima i nerijetko dovodi direktno do radnog mjesta. Podržavamo ovaj zakon odnosno produžavam kao što je i moj klub podržao prijedlog ovog zakona.
Zahvaljujem. Replika, uvažena zastupnica Majdenić, Lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa, kolegica se u svom izlaganju dotakla i volontiranja u školama, u osnovnim i srednjim školama i kolegica Roksandić isto je i prije toga, pa smatram to osobito bitnim pa bi nešto nadodala. Ja ustvari mislim da ne možemo reći da djeca mogu i u vrtićima volontirati ali da im trebamo svakako ukazivati na potrebe takvoga rada da svojim vršnjacima budu im pri pomoći ukoliko se radi o djeci sa invaliditetom, da svojim ukućanima, bakama ili dedi pomognu ukoliko su bolesni i nemoćni. To znači od najmanjih nogu razvijamo taj osjećaj pomoći i volontiranje. U školi svakako je to neophodno potrebno da uvedemo i uobičajeno ili obvezno volontiranje u osnovnim i srednjim školama, baš kako bi poticali da i u kasnijem životu isto to čine. I još jedanput bi svakako istakla tu potrebu volontiranja i potrebu svih udruga ustvari civilnog društva koji se bavi pomoći bilo kojim od ugroženih skupina. Hvala.
Odgovor na repliku.
Osobito sam istaknula ove detalje oko toga kako bi bilo važno vršiti tu edukaciju još u školsko doba, dakako ne mislim u vrtićko ali u školsko doba, iz jednog razloga što je volontiranje nešto što je ustvari navika koja se stiče malo-pomalo. Ovaj podatak o tome da danas tri i pol sata svaki teenager u Americi volontira tjedno naravno, nije nastao od danas na sutra. Nastao je kao posljedica dugotrajnog iskustva i tradicije oko volonterstva. Dakle, educiranjem u osnovnoj školi i zato mi je žao da nije primjedba kolege Arlovića iz prvog čitanja prihvaćena. Ne treba to biti nastava u smislu održavanja sati, ali edukacija o volontiranju mislim da bi bila dobra da bude u osnovnim školama.
Replika, uvaženi zastupnik Kapraljević.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo, kolegice istaknuli ste da nadležnost lokalne samouprave nije definirana u ovom zakonu. Međutim, ima jedna stvar koja mene oduševljava sa ovim zakonom i nadam se da će to biti tako. Da će konačno ovi načelnici i gradonačelnici koji se hvale po novinama da volontiraju, konačno priznati da ne volontiraju i da će izmisliti nekakav novi izraz, jer ne volontiraju ako za to primaju nekakvu naknadu. I nadam se da će ta priča u medijima oko volontiranja nekih, mnogih načelnika i gradonačelnika konačno prestati.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepo. Evo, drago mi je kolega Kapraljević da ste se javili na tu temu. Ponešto dakako ona nije neposredno vezana uz zakon. Ali ću vam reći samo jednu stvar, da mogla bi biti. Naime, dakako da se ne radi o volontiranju na mjestima kada ste na nekom mjestu izabrani u predstavničko tijelo. Radi se dakako o radu za kojeg primate naknadu i ta naknada nema nikakve veze s naknadom o kojoj se govori u zakonu, koja mora biti manja od dnevnice. Dakle, uopće se ne govori se, uopće se ne radi se o volontiranju. Radi se o nečem sasvim drugom.
Zahvaljujem. Završno. Državni tajnik Stjepan Adanić. Izvolite!
Poštovani potpredsjedniče, dame i gospodo! Najprije zahvaljujem svim uvaženim damama i gospodi na diskusiji povodom ovog predloženog zakona. Drago mi je da su svi klubovi zastupnika prihvatili u načelu ovaj zakon sa određenim malim primjedbama. I ja naglašavam da će sve te primjedbe koje su bile ja mislim više naravi provedbenih propisa biti riješene u provedbenim propisima koji će biti izrađeni temeljem i ovog zakona. Da se osvrnem samo na civilno služenje vojnog roka i neke druge stvari. Moramo razlikovati one stvari na koje se ovaj zakon ne primjenjuje. Ne primjenjuje se na aktivnosti kao što su recimo dobrovoljno davanje, dobrovoljno vatrogastvo ili dobrovoljno davanje krvi. Ili recimo na dužnosti a to je civilno služenje vojnog roka. To je dužnost koja je regulirana i već drugim propisom. Isto tako priklanjam se ideji, mislim da je to rekao klub HNS-a da je Vijeće Europe već 2001. godine sugeriralo da se jedan ovakav zakon donese. Evo, on je sad pred nama i nadam se da ćemo ga i sada i donijeti. Što se tiče državne nagrade, ona je uvedena poslije prvog čitanja isključivo zbog toga da se uvede jedno najviše priznanje što ga Republika Hrvatska dodjeljuje za volontiranje i za doprinos u promicanju volontiranja i za druge volonterske aktivnosti svim onima koji učestvuju u tome. Prema tome, mislim da je to jedna izuzetno dobra stvar koja se dogodila ovdje u drugom čitanju i da je to zapravo na neki način podrška promicanju i senzibiliziranju i javnosti i cijelog hrvatskog puka upravo za ovu aktivnost volontiranja. Također moram reći da ovaj zakon je rađen u skladu sa Međunarodnim centrom za neprofitno pravo koji je izradio komparativnu analizu europskih pravnih sustava i prakse glede volontiranja. A ja ću vam ovdje pročitati članak, samo djelomično članak 18., 19., na kojeg se, ne znam mislim nitko nije osvrnuo koji govori da se sada prvi puta u Republici Hrvatskoj, što dosad nije bilo napravljeno organizirano na neki način pristupa tom volontiranju, tom izuzetnom humanitarnom cilju. Znači, da tijelo državne, tijelo nadležno za provedbu ovog zakona, znači Središnje tijelo državne uprave u čijem je djelokrugu međugeneracijska solidarnost. Između ostalog, tu piše da prikuplja podatke o broju organizatora volontiranja, broju volontera u Republici Hrvatskoj i broju državljana Republike Hrvatske koji volontiraju u inozemstvu kao i druge podatke na temelju godišnjih izvješća organizatora volontiranja. To do sada nije bilo tako. Ako ste nekoga pitali koliko tih ljudi je to je teško da smo mogli dobiti jedan točan podatak. Na ovaj način se to na neki način strukturira i uvodi se kao što je to u drugim državama jedan red koji je propisan zakonom i tim provedbenim propisima koji slijede iza toga. Normalno da je tu i Nacionalni odbor za provedbu volonterstva koji je savjetodavno tijelo Vlade Republike Hrvatske čiji rad je javan i koji provodi mjere i aktivnosti s ciljem promicanja i daljnjeg razvoja volonterstva. Tako da sam mišljenja da dajem prijedlog ovdje u sabornici da znači taj zakon koji je ovdje pred vama da se usvoji. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Nastavak je u 15 sati sa 7. točkom dnevnog reda Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora o izmjeni, dopuni i pristupanju Srednjo-europskom ugovoru o slobodnoj trgovini.
Dakle, idemo sada na Konačni prijedlog Zakona o volonterstvu, drugo čitanje. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 94 glasa za, 15 suzdržanih je donesen predloženi Zakon o volonterstvu.
Nastavljamo rad sjednice. Dakle prelazimo na 7. točku dnevnog reda: - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju ugovora o izmjeni i dopuni i pristupanju srednjoeuropskom ugovoru o slobodnoj trgovini, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 676 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske, a kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Državna tajnica Tajana Kesić-Šapić jel'? Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče. Poštovane dame i gospodo zastupnici, pred vama se nalazi Zakon o potvrđivanju ugovora o izmjeni i dopuni i pristupanju ugovora o srednjoeuropskom ugovoru o slobodnoj trgovini CEFTA 2006. kojeg su dana 19. prosinca 2006. u Bukureštu nakon 4 kruga pregovora potpisali predstavnici Albanije, Bosne i Hercegovine, Bugarske, Crne Gore, Makedonije, Moldove, Hrvatske, Rumunjske, Srbije i Kosova. Odmah na početku želim istaknuti kako ovaj ugovor smatramo velikim uspjehom hrvatske gospodarske diplomacije. Naime nakon dugih rasprava o budućnosti CEFTA-e prihvaćena je hrvatska inicijativa da upravo proširenje i modernizacija CEFTA-e bude okvir za daljnju liberalizaciju trgovine u regiji. Stoga je u Bukureštu 6. travnja 2006. godine zajedničkom deklaracijom premijera dogovoreno da do kraja svibnja 2006. započnu i do kraja 2006. godine budu završeni pregovori za sklapanje ugovora o izmjeni i dopuni i pristupanju srednjeeuropskom ugovoru o slobodnoj trgovini. Osnovni cilj ovog ugovora je ujedinjavanje postojeće razine liberalizacije trgovine ostvarene kroz mrežu dvostranih ugovora o slobodnoj trgovini u jedinstveni ugovor. Nadalje ciljevi ovog ugovora jesu: daljnje povećanje vanjskotrgovinske razmjene, prije svega izvoza među zemljama regije, uklanjanje prepreka u trgovini, poboljšanje uvjeta za poticanje ulaganja, postupno otvaranje tržišta javne nabave i uvjeta tržišnog natjecanja te pružanje odgovarajuće zaštite prava intelektualnog vlasništva. Za razliku od osnovnog CEFTA ugovora iz 1992. godine a koji nije bio sasvim usklađen s odredbama WTO-a CEFTA 2006. ugovor uključuje moderne odredbe u potpunosti usklađene s pravilima Svjetske trgovinske organizacije čime se željelo pomoći zemljama koje još nisu članice te organizacije da što prije prilagode svoje trgovinske sustave globalnim trgovinskim pravilima. Osim uobičajenih odredbi o slobodnoj trgovini tekst ovog ugovora pokriva i neka nova područja suradnje kao što su: jačanje suradnje na području trgovine uslugama te poticanje i zaštita ulaganja. Važna novina CEFTA-e 2006. je i detaljno razrađen postupak rješavanja sporova koji uključuje i arbitražu, a u cilju osiguravanja što bolje implementacije ugovora kao i osnivanje CEFTA tajništva kao malog administrativnog tijela koje će biti tehnička podrška radu zajedničkog odbora zaduženog za nadzor i provedbu ovog ugovora. Ovaj će ugovor stupiti na snagu tridesetog dana nakon polaganja pete isprave o ratifikaciji, prihvatu ili odobrenju kod depozitara CEFTA-e dakle Republike Hrvatske. Napominjem kako su CEFTA 2006. ugovor do danas ratificirale Albanija, Crna Gora i … [[Govornica se ne razumije.]] Kosovo. Poštovane dame i gospodo zamjenom trideset i jednog bilateralnog ugovora o slobodnoj trgovini koji sadrže niz izuzeća i ograničenja koja predstavljaju barijere za slobodan protok roba, usluga kapitala s jednim multilateralnim ugovorom učinit će se značajan korak u smjeru jačanja ekonomskih veza i povećanja međusobne trgovine ali i poticanje ulaganja u zemlje članice CEFTA-e. Od novog CEFTA ugovora Republika Hrvatska očekuje prvenstveno daljnje povećanje izvoza u zemlje potpisnice ugovora te bolji položaj hrvatskih gospodarstvenika na tim tržištima. Uvjereni smo kako će Republika Hrvatska kao gospodarski najrazvijenija zemlja u regiji u okviru nove CEFTA-e ostvariti značajne gospodarske koristi. Povećati izvoz i proizvodnju, privući strana ulaganja te u konačnosti ostvariti veći gospodarski rast kako Hrvatske tako i regije u cijelosti. Istovremeno uvjereni smo kako će ovaj ugovor u budućnosti ispuniti i svoju zadaću pripreme zemalja regije za članstvo u Europskoj uniji. Poštovane dame i gospodo zastupnici donošenjem ovog Zakona i stupanjem na snagu Ugovora o izmjeni i dopuni i pristupanju Srednjoeuropskom ugovoru o slobodnoj trgovini stvorili smo okvir za snažniji nastup hrvatskih tvrtki i gospodarskih subjekata na tržištima zemalja jugoistočne Europe a sada je na samim poduzetnicima da svojim znanjem i poslovnim iskustvom tu priliku za povećanje izvoza iskoriste na najbolji način. Hvala.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime Kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin. Molim Zdenku Babić-Petričević da pozorno sluša gospodina Kajina sad.
Neću o sudu kao što kaže gospodin Červar o tome ćemo sutra. Poštovani potpredsjedniče, cijenjena gospođo državna tajnice, uvažena gospodo zastupnici eto kakva, da se našalim na početku, kakva nam je sudbina. Kada Hrvatska ne može u Europsku uniju onda može u malu i veliku Jugoslaviju. Jasno šalim se. Ovo je gospodarski sporazum. Ovo je sporazum o CEFTA-i. CEFTA obuhvaća Republiku Hrvatsku, Republiku Albaniju, Bosnu i Hercegovinu, Crnu Goru, Srbiju, Kosovo plus Moldaviju. Da se razumijemo. Ne boji se IDS nikakvog gospodarskog sporazuma. Dapače mi smo za slobodnu trgovinu. Ako bi bili protivnici tog sporazuma bili bi i protiv interesa Republike Hrvatske. Zašto? Republika Hrvatska ovako, izvozi u Bosnu i Hercegovinu milijardu i 310 milijuna dolara. Uvozi iz Bosne 600 milijuna dolara. Plus znači na hrvatskoj strani 710 milijuna dolara. U Srbiju izvozimo 516 milijuna dolara. Uvozimo iz Srbije 227,3 milijuna dolara plus na hrvatskoj strani 289 milijuna dolara. Nažalost podatke za Albaniju nisam uspio dobiti. U Moldaviju izvozimo dva i pol milijuna dolara. Uvozimo 5,7 milijuna dolara. Znači minus 3,2 milijuna dolara. U Makedoniju izvozimo 83 milijuna dolara. Uvozimo 179 milijuna dolara minus 96 milijuna dolara. Međutim kada to gledamo na prošlogodišnjoj razini Hrvatska na tom tržištu ostvaruje suficit od 946 milijuna dolara. Možda i više. Ili kako to izgleda recimo za prva tri mjeseca 2007. godine? U Bosnu i Hercegovinu Hrvatska je izvela 333 milijuna dolara. Uvezli smo u tom istom periodu 166 milijuna dolara. Znači na prostoru Bosne izvozimo 12,7% naših roba. Uvozimo svega 3%. U Srbiju smo izvezli 129 milijuna dolara. Uvezli smo za prva tri mjeseca 64,9 milijuna dolara. U Crnu Goru smo izvezli 25,6 milijuna dolara. Uvezli smo svega jedan i pol milijuna dolara. U Makedoniju smo izvezli u prva tri mjeseca 25,5 milijuna dolara. Uvezli smo 48,7 milijuna dolara. U Moldaviju smo izvezli 0,3 milijuna dolara, uvezli 1,6 a u Albaniju smo izvezli 5,6 milijuna dolara, a uvezli 0,8 milijuna dolara. Znači, za prva tri mjeseca ostvarili smo suficit od 240 milijuna dolara na tom tržištu. Evo upravo to je onaj razlog zbog čega jedan ovakav sporazum treba podržati. Unutar Hrvatske najveću korist od tog sporazuma imat će jasno one hrvatske županije koje najviše izvozi. To je Grad Zagreb. To je Županija istarska. Zanimljivo je i to da su najveće investicije hrvatskih tvrtki u ovom času ni manje ni više nego u Republici Srbiji i razumljivo sklanjanje novca na sigurno u Švicarskoj. Znači, naši tajkuni najviše ulažu u Srbiju i u Švicarsku. Zanimljivo je da su ti hrvatski investitori u Srbiji hrvatski rekoh tajkuni koji su do svega do čega su došli, došli ranih devedesetih godina. Znamo i zašto kada su možda bili i grlati nacionalisti. Ali novac ima svoju logiku i buši tamo rekli bi Srbi gdje ni burgija neće. Rat je za nama. Vrijeme je investicija. Vrijeme je ulaganja. Vrijeme je trgovinske razmjene, pa i sportskih priredbi evo vidimo što se dogodilo dole u Sinju itd. Ono što jasno čovjeka boli da tamo dolaze ljudi koji su devedesetih godina švercali ne znam oružje, naftu, drogu, hranu itd. Ako ne institucializiramo trgovinu mi što radimo? Mi potičemo šverc, potičemo i kriminal. Iako jasno mafiji nacionalni predznak nikad nije predstavljao problem ni ranih devedesetih, ni ovih godina. Na žalost ne predstavlja im to problem ni carina, ni policija, ni naši sudovi, ne predstavlja im problem ni Državno odvjetništvo, ni USKOK. Oni rade sve u šesnaest i tako možda će biti i u buduće i između ostalog da bi i taj element spriječili potrebni su ovakvi sporazumi. Što reći o CEFTA-i? Ovako. Ako smo predstavnicima Srbije na pjesmi Eurovizije dali 12 bodova, neka nemam ništa protiv, onda nemamo razloga biti ni protiv CERTA-e. Ovi sporazumi su na neki način prilika da se ovi prostori znači bolje razumiju, bolje gospodarski, prometno povežu, da se bolje turistički vrednuju i da se na kraju eto šta ja znam možda i bolje upoznaju. I konačno, ovi sporazumi ja bih se usudio reći najbolje liječe ove ratne frustracije i poratne rane. Jasno je da nitko u Hrvatskoj ne može zaboraviti niti ne smije zaboraviti na Vukovar, ne smije zaboraviti na 13000 ubijenih mladića. Ali evo i jedna Francuska i Njemačka danas iskreno surađuje. Prvi odlazak jednoga kako se zove sarkozija izvan zemlje bio je ili je u Berlin tijekom današnjeg dana, nakon pedeset godina. Dobro. Ali, čini mi se da su eto surađivali iskreno i gospodarski i nakon '45. Evo i mi i Talijani krvavo smo ratovali od '41. do '45. pa sa Talijanima danas imamo najveću robnu razmjenu, a i prepustili smo im 50% bankarskog tržišta. Ista je stvar pretpostavljam sa Rusima i Fincima, Amerikancima, Japanima itd. Japancima i Amerikancima. U preambuli ovoga dokumenta u članku 1. vidimo da se, da Kosovo ne zastupa Vlada u Beogradu već privremena uprava Ujedinjenih naroda na Kosovu kako se ovdje kaže u skladu sa Rezolucijom 1244 Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda. Ne znam kako na to gleda Beograd, ali izgleda da su neki procesi neumoljivi o čemu govori Condolisa Rais i da stabilnost na Balkanu još neko vrijeme na žalost neće biti postignuta što god da se dole na tom prostoru dešavalo. I zato Hrvatska treba u Europsku uniju. Konačno, sve zemlje koje su ušle u Europsku uniju od toga su profitirale i ja želim duboko vjerovati da će se to dogoditi i sa Republikom Hrvatskom. Ja na Europsku uniju gledam otprilike kao na ligu prvaka u nogometu. Znamo da nećemo osvojiti kup, ali isto tako znate da je bolje igrati u toj ligi nego biti izvan te lige. Znamo svi da ni Dinamo ni Hajduk neće osvojiti kup, ali kada u Split ili Zagreb dođe jedna Barcelona, dođe Milano, dođe Manchester, ne znam Bayern. To je odmah 4 ili 5 milijuna kuna u njihovoj kasi, a u pravilu se igra i dobar nogomet i nakon toga je prava fešta. E pa sad ti budi protiv Europske unije! I zato kažem da nemamo razloga biti niti protiv ovog sporazuma. Nemamo razloga biti protiv CEFTA-e. Neće nas CEFTA znači vratiti u Jugoslaviju, ali slobodna trgovina nam može ja osobno želim vjerovati pomoći na tim tržištima. Ne bi bilo loše kada bi na tim tržištima nastupali i zajedno sa slovenskim tvrtkama i ne treba se bojati ja kažem slovenskog referenduma, pogotovo ne ako Slovencima objasnimo koju korist oni ostvaruju na hrvatskom tržištu. Pragmatični kao što jesu sigurno na to ne bi nikada pristali ili ne bi za takav referendum glasali. Koji su ciljevi CEFTA-e? Evo ovdje se kaže na strani 12 odnosno 13 da ujediniti u jedan ugovor postojeću razinu liberalizacije trgovine ostvarenu kroz mrežu dvostranih ugovora. Znači, sve ovo o čemu je danas ovdje riječ već na neki način u nekom dokumentu zapisano. Dalje poboljšati uvjete za poticanje ulaganja uključujući izravna strana ulaganja, proširiti trgovinu roba i usluga, te ojačati ulaganja poštenim, jasnim, ustaljenim, predvidivim pravilima, otkloniti prepreke, te poremećaje trgovine i olakšati kretanje roba u tranzitu, te kretanje roba, usluga između područja stranaka i da ne nabrajam sve ove daljnje ciljeve. Kao što je Europska unija kao što svi znamo projekt krupnog kapitala. Znamo da je to počelo tamo pedeset i neke sa čelikom. Taj kapital danas u većoj ili manjoj mjeri danas je prisutan u Hrvatskoj, prisutan je u nekom dijelu i u Srbiji, doduše u znatno manjoj mjeri u Makedoniji ili Bosni i on ne želi više da ga se sputava. Jednostavno zato mu treba CEFTA a ne da nailazi na granicu svakih 50 ili manje kilometara. Rekoh kroz tu logiku i sami ćemo imati interesa i da zaposlimo ljude i da plaćaju te tvrtke poreze, da ovdje ulažu itd., a najveće koristi imati će u Hrvatskoj još jedanput ću reći, oni krajevi koji najviše izvoze, Zagreb, Istra. Bojazan za poljoprivredne proizvode, ja držim da tu također tog problema, taj problem ne postoji. Hrvatska vidimo više izvozi poljoprivrednih proizvoda u te zemlje nego što uvozi. "Agrokor" recimo kao vodeća korporacija u Hrvatskoj ulaže u Srbiju. Nije slučaj da obrnuto, neka srpska tvrtka takvoga tipa ulaže u Hrvatsku. Sutra će to činiti i "Laktalis", "TDR" je želio pa je istisnut iako izvozi danas sam baš listao podatke, 23,9 milijuna dolara cigareta na srpsko tržište, sigurno 50-tak i više na tržište Bosne i Hercegovine itd. a ono zaobilazno kako ide, o tome drugom prilikom. Istina je, vjerojatno će jedan Todorić u svoju poslovnu mrežu unositi robe i iz Srbije itd., ali poljoprivrednicima mi zapravo možemo u ovoj zemlji najviše pomoći ako im dodijelimo zemlju, ako im damo zajmove da dođu do opreme i do strojeva, ako im jamčimo otkup tih poljoprivrednih proizvoda, izgradimo veletržnice, izgradimo tu malu prerađivačku industriju poticajima itd. i ako zagarantiramo izvoz tih proizvoda, a to ćemo između ostalog i ovakvim jednim zakonskim prijedlogom o CEFTA-i. Na strani 15 ovoga materijala u članku 8. doslovce se kaže uvozne carine ukidanje, stranke će ukinuti sve uvozne carine, sve pristojbe s jednakim učinkom te uvozne carine fiskalne naravi u trgovinskoj razmjeni između stranaka na datum stupanja na snagu ovog ugovora na sve proizvode osim na one koji su predmet dvostranih povlastica koje su navedene sada da ih ja ne čitam, u dodatku 2. Za proizvode jasno navedene u dodatku 2. sve uvozne carine, sve pristojbe s jednakim učinkom, sve uvozne carine, fiskalne naravi u trgovinskoj razmjeni između stranaka postupno će se snižavati te ukinuti unutar prijelaznog razdoblja koje završava 31. prosinca 2008. godine a prema rasporedu navedenom u tom dodatku. Znači i svi ti proizvodi 31.12.2008. biti će oslobođeni carina, ali će se plaćati PDV, zato će se potaknuti jedna i investiciona aktivnost na koju će se plaćati drugi porezi, prema tome i od toga se može profitirati. Za kraj, koja god Vlada bila ovaj sporazum ovakvoga tipa bi u konačnici morala prihvatiti. Jednostavno nema tu puno prostora ni za ovu Vladu ili za neku buduću ili ne znam vladu bilo koje političke provenijencije. Pitanje rata, pitanje sukcesije za ex-Jugoslavijom to ćemo jasno rješavati na drugačiji način. Apeliram da se sukcesija što je moguće ubrza ili što prije završi, a pošto to neće biti okončano u skoro vrijeme onda je vrijeme jasno da se radi, da se trguje da se ne znam utrkuje konjima, pjeva na Euroviziji i da se jasno vodi jedna dobrosusjedska politika prema svim susjedima i da pokušamo razvijati turizam itd. ne zaboravljajući na ono što se dogodilo od 91. do 95. poštujući svoje jasno jer na taj način i koristeći prilike da nešto zaradimo i na drugim tržištima. Eto sa tim riječima, a imajući na umu da eto prošle godine smo imali suficit od preko 950 milijuna dolara na tim tržištima, ove godine će biti sigurno suficit na hrvatskoj strani od preko milijardu dolara mislim da ovaj ugovor o pristupanju kako ga mi zovemo srednjoeuropskom ugovoru o slobodnoj trgovini, znači CEFTA-i treba prihvatiti jer od toga može imati najveće koristi ona država u tom prostoru koja je u ovom trenutku gospodarski najrazvijenija, socijalno najstabilnija a to je danas između ne Bog zna kakvog uzora, upravo Republika Hrvatska.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, Jure Bitunjac.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Ispravljam netočan navod kolege Kajina koji je rekao da je Sinj bio domaćin nekih sumnjivih tipova koji su svoje bogatstvo stekli prodajom droge, švercom i drugim nečasnim radnjama. To naprosto nije točno. U Sinju je bila organizirana međunarodna alpska utrka, međunarodno alpsko takmičenje, konjske trke i ništa drugo i ne dopuštam da se u ovom Visokom domu kolega Kajin baca ljaga na grad Sinj, na ponosni grad Sinj i cetinsku krajinu.
Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Božidar Pankretić.
Hvala lijepa. Gospodin kolega Kajin je rekao da ne postoji bojazan za poljoprivrednike i za poljoprivredu. Na žalost taj navod nije točan. Postoji bojazan za poljoprivrednike i poljoprivredu naročito one koji se bave primarnom poljoprivrednom proizvodnjom, jer moramo znati da Hrvatska u ovom dijelu trenutno danas što se tiče cijena konkurentne samo dva proizvoda, a to je kukuruz i mandarine, a svi ostali daleko su jeftiniji na ovim drugim tržištima pa prema tome ta bojazan postoji, imati ću vremena pa ću to elaborirati.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Gospodine dopredsjedniče. Kolega Kajin nije točno, pa niti se smije u šali reći za saborskom govornicom da se Hrvatska vraća ili u veliku ili u malu Jugoslaviji. O suradnji pa i gospodarskoj i inoj o tome možemo razgovarati i svatko o tome ima svoja mišljenja. Ali ja ću vas podsjetiti na Ustav Republike Hrvatske, članak 141. stavak 4. koji glasi, a još Ustav nismo promijenili i nadam se da nećemo ga mijenjati jer smo pobijedili koalicijsku vlast koja više neće stupiti na snagu u Hrvatskom saboru. Odluka o udruživanju Republike Hrvatske donosi se na referendumu većinom glasova ukupnog broja birača u Hrvatskoj državi. Točka! … [[Upadica se ne čuje.]] Pa jedan Hrvat iz Istre neka ne govori ono što govori.
Zahvaljujem. U ime kluba Hrvatske demokratske zajednice, uvaženi zastupnik Krešimir Ćosić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Pravo je zadovoljstvo vidjeti da ovako važne gospodarske teme izazivaju posebnu pažnju u Hrvatskom saboru, to zaista na najbolji način dokazuje i ova poluprazna dvorana. To je prvo. Drugo, mislim da je jako važno istaknuti jasno CEFTA nema nikakve veze s obnavljanjem bilo kakve Jugoslavije nove ili stare. Ako želimo po našem starom dobrom običaju ozbiljne teme banalizirati, onda ih pretvaramo u političke trivijalnosti o kojima raspravljamo predugo, previše, a suštinu problema zaobilazimo. Događa nam se kao posljedica takvih dobrih ili loših običaja nešto što zaista ne želimo. Danas mislim da na dnevnom redu imamo jedan ozbiljan sporazum i zbog toga dozvolite o njemu nekoliko riječi. Potpisivanjem zajedničke deklaracije o novoj CEFTA-i dosadašnja regionalna gospodarska suradnja koja je bila temeljena na mreži od 30-tak bilateralnih ugovora koji su bili međusobno različiti i nekompatibilni itd. o slobodnoj trgovini zamjenjuje se jednim multilateralnim ugovorom koji se uspostavlja sa ciljem definiranja i funkcioniranja jednog jedinstvenog tržišta, tržišta nove CEFTA-e. Svakako to je prilika, ali i izazov. Što će se stvarno dogoditi to ćemo tek vidjeti tko će dobivati, tko će gubiti. U svakom slučaju možemo za tu vrstu igre reći kao što se vrlo često u ekonomiji i drugim područjima znanosti govori to je igra s nultom sumom, koliko jedan dobije, toliko će drugi na žalost morati izgubiti. Nesporno je da ovaj prostor integriranog tržišta jugoistok Europe nudi mnogima mnogobrojne mogućnosti i nadamo se da će se to upravo dogoditi sa Republikom Hrvatskom kao što statistike pokazuju Republika Hrvatska na tom prostoru zaista ima čitav niz komparativnih prednosti, prednosti koje su danas realnost, ali prednosti koje ne moraju biti dane zauvijek. U svakom slučaju homogeniziranje ovog gospodarskog prostora cilj je onih koji su uspostavili ovaj gospodarski regionalni okvir suradnje i u čemu je Republika Hrvatska i posebno hrvatska Vlada i posebno hrvatski premijer imali važnu, ja bih rekao gotovo ključnu ulogu. No međutim, homogeniziranje gospodarskog prostora na jednom ovako ja bih rekao nehomogenom političkom prostoru sa različitim turbulencijama nedavnim sukobima neće biti niti jednostavno, niti lako i toga moramo biti svjesni i o tome moramo voditi računa. Svakako da je igra na tom gospodarskom prostoru izazov za regionalne igrače, za velike hrvatske tvrtke koje su dokazale svoju konkurentnost i uspješnost ne samo u Republici Hrvatskoj nego i na širem regionalnom prostoru "Agrokor", "Podravka", "Dalekovod" itd. imaju zaista priliku na tom prostoru osigurati svoj daljnji gospodarski rast, poboljšanje svojih bilanci, na kraju sve to skupa treba imati pozitivnih efekata na rast bruto nacionalnog dohotka u Republici Hrvatskoj, ali isto tako to će biti prilika i izazov za one najbolje, ali može biti i prijetnja za one koji nisu dovoljno dobri, koji se nisu na vrijeme restruktuirali, koji nisu na vrijeme dovoljno shvatili sve ono što jedan takav novi slobodni trgovinski prostor, jednog takvog turbulentnog političkog okruženja nosi sa sobom u budućnosti. Najjednostavnije svakako treba naglasiti jasno Republika Hrvatska ima priliku da svoju vodeću gospodarsku snagu i ulogu u ovoj regiji potvrdi i afirmira putem snažnijeg izvoza u taj prostor te i na taj način ubrza vlastiti gospodarski rast i razvoj kako bi se u tom smislu još snažnije potaknule i pokrenule hrvatske tvrtke i hrvatski gospodarstvenici. Rekao sam jednom prilikom ovdje i na aktualnom satu nije to samo stvar hrvatskih gospodarstvenika i hrvatskog gospodarstva, nego je to prilika i za mnoge druge institucije koje trebaju davati potporu čitavom tom procesu bez odgovarajućih sustavnih analiza, analitike, procjena, teško je moguće osigurati stabilan i pouzdan uspjeh na ovom tržištu. Konkurentne prednosti hrvatskog gospodarstva ovaj čas su očite, ali konkurentne prednosti hrvatskog gospodarstva nisu zauvijek dane i svatko u tom prostoru ima pravo optimizirati svoje osobne interese, svoje performanse kako bi ostvario što je moguće više. Dobitak za jednog, gubitak za drugog. Istraživanja o ulaganjima glede privatizacije gospodarskih perspektiva Republike Hrvatske u jugoistočnoj Europi treba biti predmet interesa niza institucija, neću reći uglednih, to još trebaju dokazati i drugih znanstvenih instituta koji su vezani uz ovu problematiku. To je prilika i izazov. Prilika i izazov i za akademsku zajednicu. Prilika i izazov za sve one danas koji na sveučilištu ne znaju što bi radili, na čemu bi doktorirali i magistrirali itd. To su stvarni i realni problemi, te probleme kao realne, kao važne treba prepoznati i prihvatiti se izazova i njima se baviti, publicirati, ne pisati za sebe, gotovo samo za sebe, a da to nitko drugi ne koristi, ne pročita. S obzirom na dugoročni i strateški značaj ovog prostora za gospodarski rast i razvoj Republike Hrvatske komparativna analiza prednosti koje hrvatsko gospodarstvo danas ima u tom prostoru može biti od posebnog značaja, ali isto tako predikcija ili predviđanje kako ti odnosi mogu izgledati u budućnosti ja bih rekao itekako je interesantna, važna tema u smislu dugoročnog planiranja i gospodarskog rasta i razvoja hrvatskog gospodarstva i hrvatskih tvrtki. Kao što je rečeno, ponovit ću, CEFTA bi dakle trebala harmonizirati sustav robne razmjene jer jedan takav multilateralni ugovor okvirni je važan i ja bih rekao nužan. Hrvatsko gospodarstvo, svi to često naglašavamo, nedvojbeno je ovog časa najrazvijenije gospodarstvo u ovoj regiji od tog novog ugovora i takvog multilateralnog okvira bilo bi logično očekivati da ono ima kratkoročne prednosti, a isto tako da ima i dugoročno najveću korist, no međutim to je izazov i s tim izazovom se treba suočiti. Robna razmjena rečeno je i prije, a i dobro poznato manje-više svima Republike Hrvatske sa zemljama novim članicama CEFTA-e je takva da tu ostvarujemo suficit. To je itekako jedan važan prelazni proces prema onom zahtjevu koji će biti daleko teži, izazovniji, na jednom konkurentnijem i težem tržištu budućeg integriranog europskog tržišta na kojem će se naći Republika Hrvatska. Novi multilateralni ugovor trebao bi dalje liberalizirati pravila trgovine i robne razmjene, govoreno je ovdje o zaštiti ulaganja, usluga itd. i to je posao koji stoji pred nama. Ponavljam i još jedanput ću reći da sve ove analize komparativne prednosti hrvatskog gospodarstva i mogućnosti boljeg iskorištenja tih komparativnih prednosti na ovom daleko većem tržištu mogu biti izazov za Hrvatsku gospodarsku komoru, Hrvatsku udrugu poslodavaca, Nacionalno vijeće za konkurentnost itd. Odgovarajuće sektorske analize, slabosti, prednosti prilika itd., potrebne su i nužne. Uspjeh, svakako nije sporno pripast će najbolje organiziranim, najbolje informiranijim, tehnološki superiornijim, onim koji će biti kreativniji i organiziraniji i agilniji na tom prostoru. Da li smo to mi pokazat će tek vrijeme? Ugovor o izmjeni, dopuni i pristupanju srednjeeuropskom ugovoru o slobodnoj trgovini CEFTA trebao je stupiti na snagu 1. svibnja 2007. godine. No, uvjet je polaganje isprava o ratifikaciji i prihvatu ili odobrenju kod depozitara do 31. ožujka 2007. godine. Zadovoljstvo je očekivati da ćemo u petak u ovom Hrvatskom saboru usvojiti jedan takav važan ugovor. Što reći dalje na kraju? Dalje priče o konkurentnosti koje se čuju iz usta ljudi koji vjerojatno o konkurentnosti puno ne znaju pretvorit će se vrlo skoro iz sfere politički akademskih rasprava u stvarnost. Stvarnost u kojoj treba osigurati stvarne rezultate. Bit će to prilika za rast ali, isto tako nažalost i mnogi drugi susrest će se sa krizama. Jer brzina restrukturiranja mnogih hrvatskih tvrtki još ovog časa nije dovoljna i takvo tržište prisilit će mnogo veću dinamiku prilagođavanja kako bi se moglo na ovom izazovnijem tržištu koje je tek prvi korak pred daleko teže i složenije izazove jedinstvenog europskog tržišta stoji. Takve okolnosti kao što sam rekao prilika su za restrukturiranja i istovremeno i pritisak i potreba da se to restrukturiranje hrvatskog gospodarstva ubrza i kako bi one priče o ekonomiji utemeljenoj na znanju zaista imale stvarnog temelja. Znanstvene rasprave, okrugli stolovi pa čak i mnogi istraživački projekti u ovom području mislim da mogu imati svoje mjesto i svoj interes i svoju perspektivu. Tako na kraju ništa neobično rade sve razvijene države, planiraju, predviđaju, simuliraju, razigravaju kako bi ono što će se dogoditi bilo predvidivo i u njihovom interesu. Konkurencija je izazov za spremne i pripremljene, konkurencija nažalost kod onih koji su nespremni izaziva strah, frustracije, pa nije čudo zbog toga što se pojavljuju i priče o nekoj novoj Jugoslaviji itd. I rekao bih na kraju sljedeće. Zbog značaja ovog ugovora i njegove perspektive i važnosti za razvoj hrvatskog gospodarstva dugoročno, klub HDZ-a predlaže da se u Hrvatskom saboru prilikom ratifikacije ovog sporazuma obvežemo da ćemo jednom u šest mjeseci u narednih nekoliko godina, u Hrvatskom saboru imati odgovarajuća izvješća koja pokazuju u kojoj mjeri uspješno i kvalitetno se provodi Zakon o interesu hrvatskog gospodarstva i hrvatske države. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima u ime kluba HSS-a uvaženi zastupnik Božidar Pankretić.
Hvala lijepo potpredsjedniče, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Pa, na početku ću se složiti sa uvaženim kolegom Ćosićem koji je ovdje na početku napomenuo da se radi o jedno izuzetno ozbiljnoj temi koja i po mom skromnom mišljenju ne zaslužuje da ova dvorana bude poluprazna. Mislim da bi trebala bit malo više ispunjena jer mislim da bi se trebali malo više udubiti u sam dio ovoga ugovora kojega trebamo ratificirati. Na početku želim jasno reći, mislim da kada bi ovaj ugovor pogledali onako odozgora i ne udubili se detaljno u njega, pa možda bi ja se i složio sa nekim stvarima koje su dosada ovdje govorene u onom globalnom dijelu. No, međutim sa ovim ugovorom HSS se pozabavio još prije godinu dana i to još u travnju 2006. godine, kada su određeni razgovori započeti na ovu temu, kada se dosta govorilo, podsjetit ću vas možda sad ovo Nova CEFTA 2006., zvuči ovak' dosta simpatičnije. Govorilo se o zapadnom Balkanu, govorilo se o nekim stvarima koje nisu naišle na dobar odjek ukupno u hrvatskoj javnosti, a mogu vam reći da nisu naišle na dobar odjek i kod onih stručnjaka koji su se pozabavili određenim segmentima u ovom dijelu. Mi smo se potrudili i tada smo izradili onaj segment za kojega želimo vrlo jasno, argumentirano ovdje razgovarati. I ja mogu prihvatit one argumente koji su ovdje jasno izneseni. Ako gledamo ukupnu gospodarsku razmjenu, ako gledamo ukupnu bilancu onda je ona pozitivna za Hrvatsku. Hrvatska definitivno se nameće kao jedan lider tog prostora. I mislim da se tu ne može oko tih činjenica polemizirati. Ono što možda je uvaženi ja bih rekao ekonomista gospodin Primorac spomenuo, a mislim da bi bilo dobro to možda evo, i citirat ću ga ponoviti ovdje. To je napomenuo također još prošle godine kada su i Bugarska i Rumunjska bile na neki način članice ove CEFTA-e, rekao je jednu ja bih rekao važnu činjenicu, da se Hrvatska nikako ne smije uživjeti u poziciju lidera nove CEFTA-e, jer bi ta pozicija trebala nam donijeti nešto što bi bilo vrlo loše, a to je da smo mi ja bih rekao jedan onda brod i izvlačimo i usporavamo vlastiti brod jer moramo povlačiti i neke druge. Naročito to treba promatrati u kontekstu onih najava koje su govorile da bi nova CEFTA bila neka povlaštena asocijacija prema Europskoj uniji, a sve to bi možda dovelo do toga da ono što mislim da je svima nama krajnji cilj i za što se svi zalažemo, a to je krajnji ulazak u Europsku uniju, zasigurno usporilo vezano uz Hrvatsku. Mi smo bili i provokativni i provocirali smo hrvatsku Vladu govoreći da ne treba srljati kao guske u maglu u pogledu tog pitanja, nego treba detaljno analizirati. Analizirajući konkurentnost hrvatske poljoprivrede i prehrambene industrije prema zemljama Nove CEFTA-e 2006., nažalost u tom kontekstu došli smo do poražavajućih podataka. I to je ono na što želim ovdje jasno upozoriti, ono u čemu ovdje želim vrlo jasno progovoriti. Mislim da su naša traženje bila opravdana. Ako smo upozorili da su se stvorili određeni problemi, da imamo određene probleme u tim odnosima a tražili smo samo da se izađe sa nečim a vjerujem da bi nam to bilo potrebno i o tome sam već ovdje govorio kada govorimo o Europskoj uniji jednom studijom koliko dobivamo a koliko gubimo ili cost benefit studium pa da malo se pozabavimo brojkama, da malo vidimo što to znači za pojedine grane i što znači ja bih rekao i naše popuštanje. Danas ovdje nije bilo spomenuto. Vrlo jasne odredbe oko stupanja u CEFTA-u su bile do ovog novog potpisivanja. One su bile da svaka zemlja mora udovoljavati tome da bude kandidat za ulazak u Europsku uniju. Vi znate svi koliko smo mi u tom putu ja bih rekao sve Vlade, svi oni koji su sudjelovali oko toga znaju kako je to baš ne lagan put, ne put koji bi svakome poželjeli i koliko je za to također potrebno i rada, posla a svakako i odricanja. Dakako, trebaju biti potpisani bilateralni sporazumi, ne suspendirani nego potpisani koji se provode. Mi znamo koje probleme imamo sa Bosnom i Hercegovinom, sa Srbijom, gubitke koji iznose desetke i desetke milijuna dolara. Članstvo u Svjetskoj trgovačkoj organizaciji također od uvjeta koji je bio da bi postali članica CEFTA-e. Možda neki ne znaju detalje. Nažalost, moram reći. Mnoge stvari i mnoge uvjete koje smo mi morali prihvatiti da bi postali članica Svjetske trgovačke organizacije su pojedine sektore u Hrvatskoj koštali i to je definitivno činjenica. E sada, to sve mi sada kažemo ne treba biti sada jer mi imamo sada nove uvjete, postoji nova CEFTA, u toj novoj CEFTA-i postoje druge stvari. No međutim, mislim da nije dobro da o ovim stvarima o kojima danas govorimo prijeđemo preko njih. Mi smo se potrudili pa smo i napravili jednu anketu što javnost misli o tome. Nismo ju radili mi, radila je jedna agencija, neću ovdje reklamirati. I moram vam reći da od tisuću građana preko njih 41% se negativno izrazilo o tome. Nismo spominjali zapadni Balkan jer bi onda vjerujem taj postotak bio i puno više. Spominjali smo ipak proširenu CEFTA-u ili novu CEFTA-u. Mislim da ovi podaci nas upozoravaju na određene stvari. Mislim da smo sada došli u situaciju kada je evo ovaj visoki parlament doveden u situaciju gotovo da ratificira ovaj ugovor a bojim se da se nismo sa njime pozabavili na onoj dubljoj analizi. Sada mi dozvolite možda malo više riječi koje su vezane uz sam ovaj sektor poljoprivrede gdje želim jasno upozoriti što i nažalost kakve negativne posljedice su moguće u ovom dijelu. Moram reći da mi ne bude zamjereno. Imam spoznaje da je naš pregovarački tim koji je pregovarao imao zasigurno pune ruke posla, puno truda dakako onaj dio do kog su oni bili odgovorni i vezani za taj dio. Naglašavam da je dosadašnja liberalizacija domaćeg tržišta i kroz Svjetsku trgovačku organizaciju i kroz ugovor sa Europskom unijom dovela do velikog povećavanja uvoza poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda u Hrvatsku. Prisjetit ću vas 2005. taj uvoz premašio je rekordnih milijardu i 600 milijuna američkih dolara, prošle godine gotovo milijardu 850 milijuna američkih dolara. Kada to da se maknemo od ovih apsolutnih iznosa preračunamo na broj koji nam po meni najjasnije govori u kojoj smo situaciji onda dolazimo do podatka da je Hrvatska sa 376 američkih dolara po stanovniku razmjerno promatrana jedan od najvećih uvoznika hrane u Europi. Ja se osobno sjećam koje sam kritike osobno trpio u tom dijelu kada je ta skala rekao bih išla prema gore i mislim da ona nije zaustavljena, nužno je potrebno učiniti nešto u ovom dijelu i na taj dio jasno upozoravam. Hrvatska bilježi golemi deficit razmjene kod svih primarnih poljoprivrednih proizvoda i to sam rekao osim kukuruza, mandarina i dakako u stočarstvu kopitar. Uvoz poljoprivrednih proizvoda i nadalje se povećava a izvoz se smanjuje i moram reći i tu ću vam sada navesti podatke, najnovije podatke koji vjerujem da će vas sve jasno dovesti u sliku u kojoj se sada nalazimo. Za prva tri mjeseca ove godine kada promatramo vanjsko-trgovinsku razmjenu poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda onda je uvoz povećan za 17%, skoro 18 a izvoz je pao za 4%. Jedan trend na koji sam upozoravao također ovdje za ovom govornicom kada smo govorili o određenim kvotama, podsjetit ću kvote za šećernu repu. Nažalost, to se poklopilo i sa neizvozom tune kao jednog od vrlo značajnih izvoznih proizvoda u ovo vrijeme. I kada uspoređujemo deficit za prva tri mjeseca u ovom dijelu vanjsko-trgovinske razmjene poljoprivredno-prehrambenih proizvoda on iznosi 171 milijun američkih dolara i za 81%-tni poen je veći nego 2006. godine. Ovo su podaci Hrvatske gospodarske komore definitivni, znači nisu podaci koje bi netko bilo od kud izvadio. Možda je bitno u ovom trenutku reći možda što oni oslikavaju. Kada pogledamo samo jedan segment u tom dijelu a primjerice stočarsku proizvodnju možda će vam slikovito nešto značiti da u prva tri mjeseca je uvezeno 20 tisuća 397 komada goveda prosječne težine 420 kilograma a ono što je poražavajuće naročito kad znamo da je na snazi sada interventni otkup i kad znamo što se događa sa svinjogojskom proizvodnjom u prva tri mjeseca uvezeno je 132 tisuće 64 komada svinja kada se to preračuna na prosječnu kilažu od 100 kilograma. Zato moram reći da ova upozorenja koja idu prema ovom dijelu koji se odnosi na primarnu poljoprivrednu proizvodnju, kada ih usporedimo sa konkretnim podacima Hrvatske gospodarske komore mislim da svi mi se moramo malo zamisliti i reći gdje smo sada, što je potrebno učiniti i da li samo ratifikacijom ovog sporazuma smo učinili sve. Ispričat ću vam vrlo zanimljivo svoj susret od prije nekoliko dana sa parlamentarnom delegacijom Bosne i Hercegovine koji su jasno došli ovdje, rekli i poručili mi nećemo potpisati Sporazum u novoj CEFTA-i jer naš odnos sa Hrvatskom je loš u tom dijelu. Ali mi ćemo i dalje držati na suspenziji ugovora o slobodnoj trgovini koji je bio jedini ugovor za kojega ja znam, a koji je potpisan na način da smo išli na jedan povoljniji odnos prema određenoj državi, dali joj potpunu liberalizaciju, a zadržali određene ja bih rekao carine sa bosanske strane. Nažalost to nas upozorava da i mi ovdje u našem Parlamentu trebamo razmisliti i dati određene ako to slobodno nazovem prijedloge, zahtjeve prema i hrvatskoj Vladi da u ovom slobodno kažem ugroženom sektoru vodi više računa. Ako se potpuno liberalizira trgovina sa zemljama nove CEFTA-e 2006. doći će do velikog poremećaja u uvozu gotovo svih poljoprivrednih proizvoda, u manjoj mjeri da ako prehrambeni proizvod. Najveća opasnost za domaću proizvodnju prijeti od uvoza sljedećih proizvoda, što je naša studija pokazala, pšenice, pšeničnog brašna i stočnog ječma iz Srbije i Crne Gore, goveđeg mesa iz Srbije i Crne Gore, peradarskog mesa iz Makedonije, janjetine iz Makedonije, mlijeka i tradicionalnih mliječnih prerađevina iz Srbije, jaja iz Makedonije, meda iz Makedonije i iz Srbije i Crne Gore, gotovo svih vrsta kontinentalnog voća iz Srbije i Crne Gore, stolnog grožđa, lubenica, breskvi, agruma iz Makedonije, gotovo svih vrsta povrća iz Makedonije, graška, mahuna i paprika iz Srbije i Crne Gore, vinskog grožđa i vina iz Makedonije. Reći ću vam samo jedan primjer koji plastično pokazuje situaciju. Vi možete danas naručiti pun brod vina, što znači kontigent vina koji stiže u Split, franko cijena 4 kuna. Pitajte bilo kojega našega vinograda što on može u toj situaciji učiniti i što se događa kada takve cisterne dođu na podređeno područje i koji je to negativan, izrazito negativan efekt u tom dijelu. Moram još napomenuti ovdje, s obzirom da mi je vrijeme prekratko jedan bitan segment o kojemu možda nismo dovoljno rekli. Mi moramo znati da u svim ovim zemljama nisu isti uvjeti vezano uz izbijanje većeg broja zaraznih bolesti. Nažalost mnoge od tih država nisu članice svjetskih organizacija, ovdje prvenstveno mislim na OER, Svjetski veterinarsku organizaciju, a ni mnogih drugih. Vi znate koje probleme imamo sa svinjskom kugom, sa slinavkom, sa šapom, sa Q groznicom, bolešću plavog jezika. Mi se sada otvaramo u jednom dijelu, a mogućnost koje će biti nažalost su nesagledive. Mi smo na neodređeni način dizali naše institucije. Reći ću samo primjer neutralnog laboratorija za mlijeko sa kojim se možemo ponositi, ni Slovenija evo ni neke druge države koje su članice Europske unije nemaju tako, a znamo kakva je situacija sa takvim institucijama vezano uz neke druge države. U Bosni i Hercegovini niti ne razmišljaju o laboratoriju za DSET, tj. za testiranje na kravlje ludilo, itd. Mislim da su uvjeti nejednaki. Ako ćemo mi morati čekati njih onda je ovo loš potez i HSS takvu ratifikaciju ne može podržati. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba PGS-a, SBHS-a, MDS-a, uvaženi zastupnik Nikola Ivaniš.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvažena državna tajnice, kolegice i kolege. U ime Kluba zastupnika regionalnih stranaka uključujemo se u raspravu o ovom multilateralnom sporazumu i želimo kazati da iz našeg kuta gledanja za Hrvatsku nema drugog puta nego li što je i prisustvovanje i ulazak u srednjeeuropski ugovor iliti u tu novu CEFTA-u iz jednostavnog razloga što mi smatramo i držimo da je to jedna od etapa na putu u Europsku uniju. Ukoliko Hrvatska želi ući u Europsku uniju onda neovisno o svim problemima koje će za naše, za neke dijelove našeg unutrašnjeg gospodarstva donositi integracije bilo u srednjeeuropskom prostoru, bilo sutra u Europskoj uniji nema alternative. Jednostavno pojednostavljeno rečeno držimo da se živjeti mora, raditi se mora, trgovati se mora, a ako se hoće uspješno trgovati mora se raditi bolje nego što se sada radi i u pojedinim dijelovima svoga rada i svog unutarnjeg gospodarstva biti takav da se može ići i pratiti utakmicu koja nije na tržištu ni malo laka, ali jednostavno ona je takva kakva jeste. Mi držimo da je sasvim jasno da trenutno jedino tržište na kome mi imamo suficit i na kome sutra možemo imati suficit jeste upravo ovo srednjeeuropsko tržište. Nećemo mi suficit napraviti poslujući u Skandinaviji niti u Beneluxu. Ili ćemo do toga morati sačekati godine i desetljeća. Međutim ovo gdje sad imamo suficit koji je izražen ovim brojkama o kojima je rečeno može rasti iz jednostavnog razloga što imamo prednost u organizaciji gospodarstva ovakvog kakvog je, slabog i traljavog, u odnosu na one s kojima kroz ovo bilateralne sporazume pretvaramo u multilateralni, ustvari sankcioniramo jedno stanje koje već postoji. Ove političke aluzije koje se spominju u vezi ovoga, o tome bismo nekoliko jednostavnih riječi rekli. Mislim da mi živimo tu gdje živimo, na jugoistočnom dijelu Europe, na Balkanu mi nismo birali naše susjede, ali isto tako ni susjedi nisu birali nas i to nam je nekako zajednička karakteristika. I bez obzira što nas dobro i loše veže iz prošlosti definitivno je da do punopravnog članstva i građanskog prava u Europi možemo doći preko ovih oblika gospodarskog integriranja i da tu nema nikakve alternative. Možda bi povodom ove rasprave trebalo reći da je jedna narodna poslovnica primjenjiva i u ovom slučaju. Nije narod za badava rekao da je nekad dobro biti prvi na selu nego zadnji u gradu. I zbog toga bismo mi ovako htjeli reći, bez namjere da nekom držimo predavanja, nije loše na određenom prostoru biti gospodarski lider i s time možda stvarati akumulaciju kojom to gospodarstvo može i dalje i bilje konsolidirati nego li ostati izvan toga i biti u nekom zamišljenom gradu zadnji. Zbog toga mi mislimo da je neminovnost ova ratifikacija, kao što je i neminovnost, liberalizacija ukupnog poslovanja među zemljama koje danas postoje na jugoistoku Europe. Naravno, držimo da je naš pravi i konačni cilj da između 2009. i 2011. uđemo u Europsku uniju i da ovo bude etapa ili faza. Ali upravo težina rasprava o ovome o čemu danas govorimo govori koliko je ustvari ono što moramo učiniti do ulaska u Europsku uniju ustvari teško. Prilagodbe Europske unije, prilagodbe nas Europskoj uniji neće biti ni malo lake i zbog toga period od 2 do 4 godine koji slijedi za nas je sigurno veoma težak. Mislimo da se ovdje radi o gospodarskom, poslovnom i trgovačkom sporazumu, ne o političkome i mislimo da je stvarnost ta da ga Republika Hrvatska odnosno ovaj Parlament u ime Republike Hrvatske mora ratificirati naglašavajući sve obaveze koje za nas sada suočene sa ovim ugovorom proizlaze ako iole mislimo da imamo šanse da se u dvije do četiri godine adaptiramo pa i promijenimo u svemu u čemu trebamo da bismo postali stvarni dio zajednice europskih naroda između 2009. i 2011. I zbog toga mi ovo podržavamo i nemamo oko toga nikakvih dilema. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime Kluba HNS-a uvaženi zastupnik Jozo Radoš.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo koja niste na popisu osoba koje trebaju braniti ovaj dokument pa onda ne bi po našim pravilnicima ni mogli sjediti tu gdje sjedite, prema tome ne znam koje je vaše ime i kolegice i kolege. Dakle ovaj dokument je nešto što je kontinuitet jedne politike koja je počela relativno davno i u tom smislu naravno da Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke će podržati ovaj zakon odnosno ovaj ugovor. Ali se nije se loše pripomenuti toga da, da je kojim slučajem malo drugačiji raspored političkih grupacija u vlasti i opoziciji bilo bi ovdje govora o zapadnom Balkanu. Uvođenju Republike Hrvatske u neke stare preživjele asocijacije i tako dalje i tako dalje. A toga kao što, kao što smo svjedoci na sreću nema. Jer to je više-manje prazna priča. O tome nema niti govora i puno je naravno tu važniji sadržaj što znači ovaj dokument, što znači taj ugovor nego političke diskvalifikacije kojih se bojimo i plašimo naciju kada smo u opoziciji, a kada smo u vlasti onda ih prihvaćamo. Ponajprije stvarno gledano ovo nije CEFTA. To je sporazum o zajedničkom tržištu zemalja više-manje jugoistočne Europe ili kako to Europa zove zapadnoga Balkana što god mi o tome mislili. Jedina zemlja koja je jednim svojim dijelom srednjoeuropska zemlja to je Hrvatska. To bi se možda još moglo reći za Srbiju s obzirom na njene sjeverne dijelove, ali se ne može reći niti za Bosnu i Hercegovinu niti za Kosovo koje još nije država niti za Albaniju, a pogotovo ne za Moldovu i Makedoniju da su one srednjoeuropske zemlje, a ipak se ovaj ugovor zove CEFTA odnosno centralni European Free Trade Agreement. Ali kažem puno je važniji sadržaj ovoga dokumenta nego što je, nego što je simbolika koja se onda kao što smo imali prilike vidjeti zna politički koristiti kad nekome treba, a kad ne treba onda se ta simbolika zaboravlja. Dakle ovo je ugovor koji povezuje osam članica. To nije dakle bivša, bivši zapadni Balkan koji uključuje 6 plus 1 minus 1. Ovaj ugovor uključuje još plus 2. Dvije zemlje članice. Odnosno jedna je potencijalna zemlja Kosovo, dakle … [[Govornik se ne razumije.]] ovoga časa i drugo je Moldavija koja pogotovo ne spada u srednjeeuropske, srednjeeuropske zemlje. Ali radi se svakako o ono, jednom kontinuitetu politike jer mi ovdje zapravo jednim dijelom zapravo samo potvrđujemo već zatečeno stanje. Republika Hrvatska je sa ovim zemljama o kojima je ovdje riječ sa većinom njih imala potpisane dvostrane ugovore o slobodnoj trgovini. Prema tome ovaj zajednički ugovor samo je produženje tih ugovornih odnosa o slobodnoj trgovini koji su bili potpisani prije sa nešto malo radikalnijim tempom smanjivanja raznih vrsta pogodnosti za trgovanje. Osim toga ovaj se ugovor oslanja na Međunarodnu trgovinsku organizaciju, Svjetsku trgovinsku organizaciju koje je Republika Hrvatska član. Koje je Republika Hrvatska željela biti član, to nam je bila jedna od važnih naših politika u devedesetim godinama. I naravno na … [[Govornik se ne razumije.]] kao njegov, kao instrument Svjetske trgovinske organizacije. Prema tome ni u tom sadržajnom smislu ovdje nema ničega posebno novoga. Ali ipak je važno napomenuti ovo nije nevažan ugovor bez obzira što je to kontinuitet dosadašnjih politika više vlada Republike Hrvatske da prema ovom ugovoru do 31.12.2008. godine će se snižavati, a onda toga datuma i ukinuti sve carine za industrijske proizvode. Ta činjenica će sigurno pogoditi jedan dio naše industrije odnosno industrija tih zemalja. Druga činjenica je smanjivanje i ukidanje uvoznih carina i za poljoprivredne proizvode. Doduše ne tom dinamikom do 31.12.2008. godine ali relativno brzo uz naravno zabranu dizanja posebnih monopolnih i zaštitnih pozicija odnosno mehanizama koji sada postoje. To su dakle stvari koje nisu baš tako bezazlene i Republika Hrvatska dakle mora na taj aspekt misliti i pokušati naravno zaštititi naše nacionalne interese. Ovaj ugovor iskoristiti a ne ga se bojati kao što smo malo prije od kolega iz HSS-a, nadam se u dobroj vjeri imali prilike čuti šta bi to mogla biti ugroza naše pozicije. Trebalo bi vidjeti naravno i koje su prednosti Republike Hrvatske jer ovdje se dakle osim ukidanja svih izvoznih subvencija za poljoprivredne proizvodnje i za Republiku Hrvatsku i za svih ovih preostalih 7 zemalja, radi i o ukidanju tehničkih prepreka u trgovini, a to je još viša razina integracija i slobodne trgovine nego što je samo carinska politika. I koje su sad prednosti Republike Hrvatske koje bi ona ovu situaciju mogla iskoristiti da zauzme lidersku poziciju u trgovini ovdje u regiji i tako se naravno i ojača ali jednako tako i ojača i svoju poziciju prema Europskoj uniji. S tim naravno što treba reći da se mi ne smijemo orijentirati samo na ova tržišta. Nama je danas na tim tržištima lakše nego što nam je na tržištima Europske unije. Lakše ćemo se zadržati i proširiti svoju snagu i prisutnost na tim tržištima. Ali ne treba zaboraviti da naša konačna ambicija je da nađemo svoje mjesto na tržištu Europske unije, a ne na tržištu, samo na tržištu ovih zemalja o kojima je ovdje riječ bez obzira što će one za, ne znam, 5 ili 10 godina također biti članice Europske unije. U tom smislu mi imamo stanovite i ne male prednosti koje bi prednosti trebalo iskoristiti. To je sigurno razvijenija proizvodnja u nizu segmenata koji se ovdje spominju. Viša razina pravne regulacije, zatečena razina zbog više razine prilagođenosti naših zakona zakonima Europske unije, a ovaj ugovor je samo jedan korak na putu ovih svih zemalja prema Europskoj uniji i sadrži mnoge elemente onoga što sadrži primjerice Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Prema tome, Hrvatska je tu u prednosti i naravno izgrađene institucije koje omogućavaju slobodnu trgovinu što naravno druge zemlje u toj mjeri u kojoj to Republika Hrvatska nema. Prema tome, u tom smislu bi mogli biti i zemlja uzor, ali i jednako tako i zemlja koja te svoje trenutačne, zatečene prednosti, situaciju da je na višem stupnju razvoja, izgrađenosti sustava treba iskoristiti da ojača svoju poziciju i u odnosu prema tim zemljama, a njima pomogne da i te zemlje što je moguće prije također dosegnu ovu razinu koju je dosegla Republika Hrvatska, odnosno onu razinu kojima i one deklarativno teže, a to je razina slobodne trgovine koja je danas postojeća u Europskoj uniji. Ali ima i poteškoća, ima i nepogodnosti koje će Republika Hrvatska, sa kojima će biti suočena ostvarivanjem ovoga sporazuma. Te zemlje imaju niži standard, imaju nižu plaću i imaju prema tome nižu cijenu proizvoda koji će onda samim time po toj činjenici biti konkurencija hrvatskim proizvodima i na to treba misliti. O tome je naravno govorio ovdje kolega Pankretić prije mene. Ali naravno ne treba misliti na tu negativnu ili samo na nepogodnu činjenicu ovoga sporazuma, nego i na ove stvari pozitivne o kojima sam govorio. I drugi negativni aspekt koji ja imam na pameti je opasnost od raznih nepravilnosti koji se u trgovinskim kontaktima sa tim zemljama mogu pojaviti. Te zemlje nemaju izrađene mehanizme izbjegavanja monopola, protu zakonitih ili protu ugovornih subvencija. Postoji mogućnost izigravanja ugovornih odredbi sve naravno na trgovinsku, komercijalnu štetu Republike Hrvatske zato što ti mehanizmi u tim zemljama nisu do te mjere izrađeni ni kontrolirani kao u Republici Hrvatskoj. Na to treba obratiti pozornost. I zato joj zajednički odbor koji će, koji je ovim ugovorom predviđen, koji će pratiti njegovo provođenje treba shvatiti ozbiljno. U tom odboru trebaju biti ljudi koji će pratiti da ne dolazi do narušavanja ugovornih odredbi koje bi mogle biti na štetu Republike Hrvatske. Dakle, to je priroda ovoga posla. Ja ne govorim o bilo kakovim namjernim ili nenamjernim pokušajima. Ali ako ne poštujete, nemate mehanizme zaštite od monopola, kontrole subvencija itd. onda je moguće da neki poljoprivredni proizvodi pogotovo oni budu u nekom režimu koji će Republiku Hrvatsku učiniti dodatno nekonkurentnom u trgovini sa tim zemljama i na to treba obratiti pozornost. I to je dakle ono što je sukus ovoga ugovora. Dakle, on je samo na tragu kompletne gospodarske vanjsko-trgovinske integracijske politike Republike Hrvatske u zadnjih desetak godina. Drago mi je da ovdje je izostao sasvim nepotreban politički zapravo opterećujući kontekst, makar bi se naravno o tome govorilo i bojim se da time nismo izišli iz tog vremena, nego je to samo sticaj okolnosti tko je danas na vlasti, tko je u opoziciji. I ono što je najvažnije, ovaj ugovor treba iskoristiti da Republika Hrvatska bude lider, regionalni lider u segmentu gospodarstva i tako ojača svoju gospodarsku poziciju, omogući svojim susjedima da prije dosegnu razinu jer nije naš interes da oni budu nerazvijeni, nego da mi budemo razvijeniji od njih i na kraju da na takav način Republika Hrvatska ojača svoju poziciju u svom odnosu prema Europskoj uniji. Ako put budemo to na takav način promatrali i znali iskoristiti ove prednosti koje ovdje stoje, koje se omogućavaju, a naravno blokirati nepovoljnosti koje iz tog ugovora proizlaze onda će taj ugovor donijeti dodatnu štetu za ukupne gospodarske i vanjsko-političke interese Republike Hrvatske i to je razlog zašto ga Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke podržava. Hvala.
Da pojasnim i da vam predstavim. Ja sam jednom gospođu Tatjanu Kesić-Šabić predstavio kao državnu tajnicu u Ministarstvu gospodarstva i poduzetništva. Ona ima potpuno pravo i po Poslovniku ovdje sjediti, odgovarati na vaša pitanja, a iz tehničkih razloga odnosno pogreške nije upisana kao legalna predstavnica predlagatelja. Ja sam to rekao na početku ove točke, pa evo da vam ponovim. Dakle, Tatjana Kesić-Šabić, državna tajnica. Klub HSP-a uvaženi zastupnik Tonči Tadić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovana gospođo. Rasprave koje se čuju danas tijekom raspravljanja o ovom Ugovoru o CEFT-i podsjeća me na sve ono što smo čuli prije tri, četiri godine kada se ovdje raspravljalo o nekim drugim trgovinskim sporazumima, a još me više podsjećaju na rasprave koje smo čuli 2000. i 2001. kada se pristupalo WTO-u i kada se ratificirao Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Zašto to govorim? Iz dva razloga. Prvo zato što se i onda kao i sada tvrdilo da posljedice neće biti dramatične makar nitko nije priložio nikakvu simulaciju što će se zapravo događati. Mi pak znamo kako stvari idu nakon ulaske Hrvatske u WTO i kako stvari idu nakon ulaska Hrvatske u režim trgovine koji definira Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, a to je da nam godinu za godinom raste uvoz hrane, odnosno da smo godinu za godinom u sve nepovoljnijoj vanjsko-trgovinskoj bilanci. S druge strane te rasprave su onda podsjećale da ako ratificiramo Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i uđemo u sustav WTO-a onda ćemo vrlo brzo, praktično za par mjeseci biti pred vratima Europske unije. Naravno o tome nema ni govora, nego će Hrvatska ući u Uniju onim tempom koji Unija sama misli da bi trebala ući. To sve skupa želim reći zato jer dok je kod Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju se radilo o sporazumu jedne dobro uređene trgovinske i gospodarske zajednice Europske unije sa zemljom koja želi biti član te iste asocijacije i koja pristaje na sve moguće norme ponašanja, dok smo dakle imali sporazum između Hrvatske koja teži europskim normama ponašanja i Europskoj uniji gdje ona već žive, ovdje imamo sporazum o slobodnoj trgovini između Hrvatske koja je sada na korak od ulaska u Uniju i zemalja koja o tome mogu samo sanjati. I to još bar desetljeće. Štoviše, kod njih ni jedan od tih mehanizama koji je kod nas eto postao normalan još nisu ni u teoriji zaživjeli, nisu niti primijenjeni u zakonodavstvu, niti se provode. I tu rastu naši strahovi u cijeloj ovoj priči, odnosno naša upozorenja kud ovo sve skoro može završiti. Dakle da je stvaranje ove nove CEFTA-e koja obuhvaća zemlje bivše SFRJ minus Slovenija plus Albanija i Moldova, da je to stvaranje išlo onim putem koji je Hrvatska potpisivala Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, a to je gospodo prvo svi u WTO, svi pristati na istu razinu zakonodavstva koja regulira ova pitanja koja se pokrivaju ovim Sporazumom o slobodnoj trgovini, svi dakle dovesti svoje regulatorne okvire na istu razinu i onda stvarati ovakav sporazum možda naše bojazni ne bi bile takve. Međutim, očito je da se stvari ne odvijaju na taj način, da jedna mjerila vrijede za Hrvatsku, naravno jer smo u procesu pregovora sa Europskom unijom, a druga mjerila će vrijediti za one koji su ovdje uvedeni, primjerice Albanija, Srbija ili Moldova. Dakle radi se o tome što te zemlje naravno, te uvjete i taj način ponašanja u vanjskoj trgovini neće najvjerojatnije poštivati. Moji prethodnici su govorili baš zato i o mogućnosti da se raznim skrivenim subvencijama zapravo održavaju de facto monopoli u tim zemljama. Ono što ovdje moram upozoriti jest pitanje adekvatne kontrole proizvoda. Tko nam jamči da će doista ti proizvodi biti na razini onoga što Hrvatska traži od svojih proizvođača, a ovdje vjerujemo na riječ. Ponavljam na zemljama u kojima standardi nisu na onoj razini koji su u Hrvatskoj koja je pred ulaskom u Europsku uniju. Druga stvar je naravno neizbježni politički okvir. Oprostite ali ja ga moram spomenuti. Ovaj sporazum zamjenjuje niz bilateralnih trgovinskih sporazuma sa jednim okvirnim sporazumom, sa jednim paketom kojim tretira ovo cijelo područje. I naravno da to vodi na jednu ekonomsku asocijaciju koja ima svoja pravila, koja ukalupljuje to sve skupa u jedan paket. Taj paketni pristup omiljen je očito ljudima u Europskoj uniji i naravno da taj paketni pristup eurobirokrati pokušavaju nametnuti hrvatskoj Vladi. Ali nije jasno zašto ona na to sve skupa pristaje i to sve pod egidom da će nam to ubrzati ulazak u Europsku uniju. Oprostit ćete ulazak u Europsku uniju ovisi o vrzini i kvaliteti pregovora i o implementaciji onoga što je ispregovarano u naše zakonodavstvo. A ne o sklapanju sporazuma kao što je ovaj koji veze nema sa Acquis Comunittaire, nego se radi naprosto o pristanku na određene modele rješavanja gospodarskih i političkih pitanja u ovom dijelu Europe. Naravno, postoje i oni kažu dobro, u ovom slučaju se Hrvatska može nametnuti kao lider na ovom tržištu i mi možemo iskoristit pogodnosti koje nam se tu pružaju. Međutim, budimo realni, Hrvatska je sa svim dosadašnjim sporazumima o slobodnoj trgovini u pravilu ostvarivala samo negativnu vanjsku trgovinsku bilancu. Dakle što više sporazuma o slobodnoj trgovini imamo to nam je do sada uvijek bila sve negativnija vanjsko-trgovinska bilanca. Daj Bože kad bi bilo suprotno, kad bi se dakle radilo na način da kontroliramo ta tržišta i da tu dominiramo. Ali to je gotovo nemoguće. Jer na tim tržištima dominiraju zemlje koje su ekonomski daleko jače od nas. Dakle jedina gospodarska prednost, jedini razlog ulaska u ovaj režim jest to da se Hrvatska sa svojom proizvodnjom nametne na tim tržištima, ali taj razlog koliko god bio plemenit nažalost potpuno je nerealan i nemoguće ga je ostvariti. A svi drugi razlozi stoje, a to je da ulazimo u asocijaciju gdje će biti gotovo nemoguće kontrolirati kvalitetu proizvoda i poštivanje europskih normi u vanjskoj trgovini na koje je Hrvatska davno pristala ulaskom u WTO i potpisivanjem Sporazuma i stabilizaciji i pridruživanju. Iz svih tih razloga izražavam najdublju zabrinutost našeg kluba u vezi ovog sporazuma. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović.
Poštovani gospodine dopredsjedniče, poštovana državna tajnice, koja je tu s nama i koja nas pozorno sluša iako velim tehničkom greškom nije napisana, mi se veselimo da je tu. Dakle, moram, a je, moram priznati da, evo na našu žalost mi nismo ni Norveška, ni Švicarska, ni Island da možemo živjeti sami, da možemo živjeti bez Europske unije iako i njihovi predstavnici i delegacije njihove kad su ovdje bile također su rekle da bi bilo vrlo interesantno ući u Europsku uniju, ali jednostavno na referendumu to ne prolazi. Jer jedni imaju, Island ima ribu, Švicarska ima banke, Norveška ima naftu i sl. Prema tome mi smo prisiljeni ipak održavati vezu sa susjednim zemljama. … [[Upadica se ne razumije.]] Tako je, imamo Hrvatsku, veli Zdenka. Dobro. Normalno da je s druge strane i CEFTA bila atraktivnija dok su stvarno bile zemlje koje su bliže srednjoj Europi nego sad, ove su malo ipak južnije. Ali nedvojbeno je da će se u to ići. Naime ugovor je, samo malo, ugovor je već ipak ja mislim u svim svojim detaljima dogovoren. Zatim svega nekoliko zemalja još treba ratificirati taj ugovor. Među njima je evo i Hrvatska. Ali kao što je evo kolega Pankretić rekao i Bosna i Hercegovina čijim smo odborom imali ovako dosta mogao bih reći i neugodne razgovore uz prijetnju da oni neće ratificirati ugovor, da će jednostrano ukinuti sve ugovore pa i Ugovor o slobodnoj trgovini ako mi ne pristanemo na carinsku stopu za njihove proizvode 0, a za naše proizvode koji ulaze u Bosnu i Hercegovinu da bi se carina digla onoliko koliko njima odgovara. Prema tome, mislim da će biti još problema vjerojatno oko prihvaćanja, ali mislim da je CEFTA u ovakvom obliku uglavnom dogovorena. Za nas bi možda bilo interesantno da uđe i Ukrajina kao veliko tržište, ali je pitanje zapravo do koje mjere se mi možemo prilagoditi ovom sadašnjem tržištu. Ako pitamo naše poduzetnike, ja znam iz ovog mog područja, dakle iz mog grada, već je čitav niz njih davno već otvorilo predstavništvo u Sarajevu, u Beogradu za svoje, izvoze svoje proizvode, rade poslove. Ulaganja su išla i bez ovog ugovora. Ali ovaj ugovor ipak je trebao i neke stvari definirati. Ako pogledamo ciljeve koji su napisani ovdje u prijedlogu ugovora, oni su vrlo interesantni i mislim da pokrivaju sve ono što bi trebalo biti a stvar je jasno pregovarača bila koliko ćemo mi ovdje biti zastupljeni. Dakle stranke će uspostaviti i održavati stabilne, povoljne i transparentne uvjete za ulagače iz drugih stranaka koji ulažu i žele ulagati na njihovom području. Pretpostavljam da ćemo mi dozvoliti ulaganja do te mjere, ali tu smo mi u prednosti, jer zapravo mi sada idemo sa ulaganjima u njihovo područje i sigurno da ta ulaganja su se pokazala za sada vrlo dobra, korisna. Zatim normalno da treba u ovom ugovoru također piše da treba u skladu sa svojim zakonima i propisima osigurati potrebne dozvole administrativno ovlaštenje u vezi s takvim ulaganjima. Dakle za ulagače iz područja, iz drugih područja, a također tu trebamo iskoristiti mi priliku kada budemo ulagali u drugim zemljama, da nam osiguraju a ne zakoče ulaganja. Jasno da je riječ i o razmjeni informacija i sl. Ovo CEFTA bi trebala zapravo stvarno kao što su kolege istaknuli, homogenizirati gospodarski prostor, regulirati uvjete međusobne trgovine, jasno carinske stope, državne potpore, regulirati različita plaćanja, transparentnost zakona i ugovora i područje javne nabave. Koliko ćemo mi od toga iskoristiti jasno ovisi o nama samima. Treba se zaštiti koliko je moguće povećanom proizvodnjom pa i povećanim ulaganjima konačno i potpore će se postepeno ukidati, ali još dok su ovdje treba ih maksimalizirati da bi zapravo i naši prije svega poljoprivrednici bili ipak spremni za prihvat i jeftinije robe, recimo jeftinog vina ne znam iz Makedonije, Moldavije i sl. Evo zahvaljujem, vidim da su kolege već nestrpljivi da ova rasprava prekine, pa od mene toliko. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Valter Poropat. Oprostite, replika. Pardon. Replika, uvaženi zastupnik Pankretić.
Samo jedna misao ne toliko, uvaženi kolega Markovinović govorio o određenoj regulaciji. Ono što mene zabrinjava u ovom dijelu ja bih reako su jednostrani potezi koje smo sada osjetili najdirektnije primjerice od Srbije i od Bosne i Hercegovine. Od Srbije na totalnoj zabrani vezano uz naftne derivate na šteti koja po nekim procjenama je 50 milijuna dolara, na uvođenju trošarina, na izvoz cigareta koji je naš jedan od najvećih izvoznih proizvoda, na njihovo jasno govorenje mi imamo obvezu prema svojim ulagačima i prema multinacionalnim kompanijama i mi moramo štititi svoje tržište jer ono mora biti monopol do određenog vremena. S druge strane situacija sa Bosnom i Hercegovinom gdje se suspendira ono što njima na određeni način kaže da im pravi problem, gdje oni nemaju nikakvih mjerila nego ja bih rekao jednostavnom odlukom. Mislim da u tom dijelu Hrvatska ne može samo prihvatiti. Mi dvije godine trpimo određenu štetu. Šteta će vrlo brzo dostići cca 100 milijuna dolara, mislim procjenjuju. Možda ako ne odgovorimo na neki način. Ja nisam osobno za ucjene, ali sam i za jasno upozorenje. Ono što smo mi, na žalost evo i kolega Markovinović je to spomenuo, slušali na odboru gdje je bilo rečeno mi ćemo raskinuti sve, nas ne interesira rekao bih nije na parlamentarcima da tako govore, ali to dolazi iz Bosne i Hercegovine, mislim da to nama nije dobro. Nama je interesantno s obzirom na ono što imamo u suficitu. Jasno je da mi moramo biti tu obzirni prema nekim odnosima, ali ne smijemo trpit štetu i ja mislim da hrvatska Vlada mora tu poduzeti određene mjere, mora skrenuti pozornost da se ne može u međunarodnim odnosima na taj način ponašati. Prihvatite ono što vam je lijepo, dobro za vas, a ono što vam se ne sviđa o.k. to nećemo provoditi, to ne prolazi. To nije ozbiljno i mi sa takvim zemljama ako oni misle takvi biti onda nam ne treba nikakve CEFTA-e niti bilo kakvi sporazumi. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Valter Poropat.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolegice i kolege zastupnici, uvažena državna tajnice. Osobno podržavam ovaj prijedlog zakona, a koja god Vlada bila ovaj Ugovor u izmjeni i dopuni i pristupanju srednjeeuropskom Ugovoru o slobodnoj trgovini morala bi po mom mišljenju prihvatiti. Zašto to govorim? Pa ako pogledamo oko sebe s pravom se možemo zapitati kakva nam je sudbina. Hrvatska još uvijek ne može u Europsku uniju, ali zato može u CEFTA-u, a CEFTA je sjetimo se, svim našim susjedima koji su danas članovi Europske unije, bila prva stepenica ka Europskoj uniji. Nakon ratifikacije ugovora CEFTA-u će činiti Republika Hrvatska, Albanija, Bosna i Hercegovina, Crna Gora, Srbija i Kosovo, Makedonija i Moldava. Potpisivanje ovog sporazuma je ustvari liberalizacija tržišta s čime će Republika Hrvatska profitirati jer je Republika Hrvatska realno gledano lider na ovim prostorima i tu svoju poziciju treba iskoristiti. Da, carine će nestati, ali će protok robe itekako porasti i samim time će priliv u proračun narasti. Zanimljivo je da su najveće investicije hrvatskih tvrtki u ovom trenutku u Srbiji. Trenutak koji je nastao kod izglasavanja predsjednika parlamenta Srbije u prošlom tjednu, naravno da je bio šok za sve ulagače u Srbiju, međutim vidite i Srbi su našli načina kako da taj problem riješe. Dakle moram reći da bi ulaganje u Srbiju bila od strane Republike Hrvatske još veća da je Srbija to dozvolila. Spomenuti ću samo primjer TDR-a kojemu nije jednostavno dato da uđe na tržište duhana u Republiku Srbiju. Potvrđivanjem ovog ugovora siguran sam da će se smanjiti šverc, a i cijene proizvoda će se stabilizirati. Provođenje ovog ugovora je prilika da se ovi prostori konačno bolje razumiju, bolje gospodarski i prometno povežu, bolje turistički vrednuju, bolje upoznaju i konačno ovi sporazumi najbolje liječe rane i frustracije. Točno je što je rekao Damir Kajin, na Europsku uniju se može gledati i kao na champion … na ligu prvaka. Znate da nećete još neko vrijeme osvojiti KUP, ali znate i to da je bolje igrati u toj ligi nego biti izvan nje. Kad govorimo o ciljevima ovog ugovora, a oni su ujediniti u jedan ugovor postojeću razinu liberalizacije trgovine ostvarenu kroz mrežu dvostranih ugovora o slobodnoj trgovini već sklopljenih između stranaka, dalje poboljšati uvjete za poticanje ulaganja uključujući izravna strana ulaganja, proširiti trgovinu roba i usluga te jačati ulaganja poštenim, jasnim i utemeljenim pravilima, otkloniti prepreke te poremećaj trgovine i olakšati kretanje roba na tranzitu te kretanje roba i usluga između područja stranaka itd., itd. Onda u svakom slučaju ovaj Zakon treba podržati i ja ću isto tako to učiniti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora o izmjeni i dopuni i pristupanju Srednjo-europskom ugovoru o slobodnoj trgovini. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim, uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 101 glasom za, 3 suzdržana i 7 protiv donesen predloženi zakon.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, uvažene gospođe i gospodo zastupnici. Ovo je treći put da podnosim izvješće u ovom sazivu Hrvatskog sabora, sazivu koji me je i izabrao na dužnost. Izvješće je pripremljeno po standardnoj metodologiji i sastoji se od nekoliko dijelova koji su samo uvjetno i relativno odvojeni. U prvom dijelu na samom početku dali smo prikaz statističkih podataka o broju i strukturi pritužbi građana kao i najvažnije podatke o radu ureda. Iz usporedbe tih podataka s podacima za 2005. godinu kao i sa ranijim godinama mogu se uočiti neka kretanja i trendovi. U drugom najvećem dijelu izvješće je prikaz rada po pritužbama građana u pojedinim upravnim oblastima, a taj dio osim opisa i ocjene najčešćih problema koji građani imaju pred upravnim tijelima u tim oblastima također taj dio sadrži jedan dosta širok eksenzivan prikaz karakterističnih predmeta slučajeva koji omogućuju najbolji uvid u probleme i poteškoće s kojima se građani susreću u komunikaciji s upravnim tijelima. Izvješće također sadrži prikaz međunarodnih aktivnosti suradnje pučkog pravobranitelja, zatim rada na terenu prigodom obilaska županija, ali i uvjeta rada ureda i problema s tim u vezi. Na kraju izvješća kao i svake godine sukladno odredbama članaka 5. i 9. Zakona o pučkom pravobranitelju u posebnom poglavlju ocjene i prijedlozi upozoravam na pitanje pojave i područja koja zaslužuju posebnu pažnju Hrvatskog sabora, ali u ovogodišnjem izvješću otvaram neka pitanja važna za budućnost institucije pučkog pravobranitelja kao i za razvoj pravobraniteljske funkcije u Republici Hrvatskoj općenito. Izvješće je obijmno, a što je također važno napomenuti od ukupno 180 stranica više od 170 se odnosi na državnu, područnu i lokalnu upravu, a svega 5 stranica na pravosuđe i pritužbe građana s tim u vezi. Ovo posebno napominjem zbog činjenice da taj dio izvješća obično zaokuplja svu medijsku pažnju iako problemi građana … [[Govornik se ne razumije.]] jednako tako veliku pažnju. U strukturi pritužbi može se uočiti postepeno smanjivanje broja pritužbi povezanih uz postupke koji se odnose na posljedice rata i raspada bivše države iako je njihov broj još uvijek relativno najveći. Tako je vidljivo smanjenje broja pritužbi za mirovinsko-invalidskog osiguranja, vlasničkih prava graditeljstva, prava branitelja i denacionalizacije, dok je broj pritužbi na postupke o pravu na obnovu otprilike jednak, oko 200 predmeta godišnje. Trend povećanja vidljiv je u stambenoj oblasti i to pretežno zbog programa i prava na stambeno zbrinjavanje, zatim kod osoba lišenih slobode, tu se vidi jedan proporcionalno veliki rast, međutim to je zbog toga što smo mi u zadnje dvije godine počeli sistematski obilaziti zatvore, kaznionice i odgojne … [[Govornik se ne razumije.]] , ali i veći je broj zbog postupanja policije, tu se radi o prekomjernoj eventualno upotrebi sile i postupanja prema građanima. Iz posebnog dijela izvješća također je vidljivo da se građani ne obraćaju pučkom pravobranitelju samo za zaštitu svojih prava pred klasičnim upravnim tijelima, tj. u standardnim upravnim postupcima. Sve češće se građani pritužuju na druge subjekte kao što su telefonski operateri, poslovne banke, školske i visokoškolske ustanove, zdravstvene i socijalne ustanove i drugo. Sve to zahtijeva i promjene i prilagođavanja u organizaciji metodama rada u Uredu pučkog pravobranitelja. Pažnju također zaslužuje i naša ocjena o … [[Govornik se ne razumije.]] pritužbi. Razlog visokom postotku osnovanih pritužbi u odnosu na zemlje starih demokracija nalazi se u činjenici što se sve pritužbe koje se odnose na dugotrajnost postupka, dakle na neprimjerenu dugotrajnost i nerazumne rokove, takve primjedbe, pritužbe se uglavnom trebaju smatrati osnovanom. Bez toga pritužbe koje se odnose na zakonitost rada, pravilnost itd. one bi se kretale daleko u nižem postotku. I ove godine izvješće upozorava posebno na dugotrajnost upravnog rješavanja u istim oblastima kao i prošlih godina. To su imovinsko-pravna obnova, mirovinsko-invalidska dio graditeljstva. Upravno rješavanje u nemalom broju predmeta u tim oblastima traje godinama u što treba i uračunati postupke pred Upravnim sudom. Na žalost na kršenje ljudskih prava zbog dugotrajnosti upravnog rješavanja upozorio je i Europski sud za ljudska prava u nekoliko presuda u 2006. i ovoj godini. Odlučujući o zahtjevima zbog kršenja prava na suđenje u razumnom roku u predmetima koji se vode pred Upravnim sudom Europski sud zauzeo je stajalište koje je suprotno dosadašnjoj praksi našeg Ustavnog i Vrhovnog suda da u ocjenu duljine razumnog roka kod upravnog spora valja uračunati trajanje ukupnog postupka pred upravnim tijelima. Sud je utvrdio da u Republici Hrvatskoj ne postoji učinkovito pravno sredstvo protiv dugotrajnosti upravnog postupka, kao i da postupak kod šutnje administracije nije učinkovit između ostalog i zbog duljine trajanja postupaka pred Upravnim sudom. Osim toga navedenim presudama utvrđeno je da u domaćem pravnom sustavu nema postupovnih garancija protiv višekratnog i opetovanog vraćanja na ponovni postupak. Posljedica ovih presuda su da će Ustavni, odnosno Vrhovni sud morati uvesti ubrzo, a možda je to već i učinjeno ovih dana novu praksu prema kojoj će povodom tužbi građana zbog prekoračenja razumnog roka u trajanje spora pred Upravnim sudom morati uračunavati trajanje prethodnog upravnog postupka. Do tada će Europski sud dopuštati kao što je bilo kod ovih presuda građanima neposredno obraćanje tom sudu. Šteta po Republiku Hrvatsku je višestruka. Ocjena Europskog suda da se u Republici Hrvatskoj krše ljudska prava ne samo zbog dugotrajnosti sudskog nego i upravnog postupka nije dobra preporuka u ovom trenutku. S druge strane valja očekivati povećani broj tužbi građana s lako predvidivim financijskim posljedicama, ali i posljedicama na žurnost rada Vrhovnog suda Republike Hrvatske. Sve navedeno moglo se i moralo predvidjeti a u izvjesnoj mjeri i izbjeći. Ne bez nezadovoljstva moram podsjetiti na mjere i preporuke koje sam u tom smislu uputio ovom Saboru u izvješćima za 2004. i 2005. godinu, a koje su potpuno aktuelne i sada nakon presuda Europskog suda. Predložene mjere bile su jednako usmjerene na rješavanje nagomilanih zaostataka u pojedinim oblastima, kao i na promjenu prakse koja omogućava dugogodišnje trajanje postupaka bilo zbog neučinkovitosti postupka po šutnji administracije, bilo zbog mogućnosti opetovanog vraćanja na ponovni postupak. Ili pak, zbog dužine trajanja postupka pred Upravnim sudom. Tada još nije bilo presuda odnosno obveza koje nameću presude Europskog suda a bilo je očito i jasno da se prava građana u nekim upravnim oblastima zbog dugotrajnosti postupka ozbiljno i trajno krše. A zadatak i obveza pučkog pravobranitelja je ne samo da pomaže građanima u pojedinačnim postupcima, nego i da upozorava Sabor i javnost na pojave kršenja prava kako bi se unaprijedio rad uprave i upravnih službenika. Činjenica da se preporuke pučkog pravobranitelja u Saboru u pravilu podržavaju i prihvaćaju kao i da te preporuke i prijedlozi nikada nisu bile osporavane ni od strane upravnih tijela na koja se odnose ali se u praksi vrlo rijetko provode je zabrinjavajuća i otvara pitanje na određen način i svrhe same institucije, ali i mehanizama putem kojih Hrvatski sabor ostvaruje svoje ovlasti u odnosu na izvršnu vlast i upravu. Pitanje dugotrajnosti tih upravnih postupaka jedan je od važnih elemenata u odnosu građani–uprava, odnosa koji će do pristupanja Europskoj uniji valjati bitno mijenjati. U Europskoj uniji postoji pravo na dobru upravu koja osim neupitne zakonitosti i efikasnosti podrazumijeva i prijateljsku upravu, dakle upravu koja je u svom najvećem dijelu javni servis na usluzi građanima. Reforma uprave tj. put do dobre i efikasne uprave, prijateljske i na usluzi građanima ne može se postići samo ili pretežno usklađivanjem domaćeg zakonodavstva i pratećih propisa s propisima Europske unije. Osobito ako to usklađivanje znači preuzimanje tuđih modela i rješenja a bez potrebnih prilagodbi s obzirom na domaće potrebe, ukupnog domaćeg pravnog sustava pa i pravne kulture. Uz usklađivanje propisa potrebno je usvojiti i standarde i načela na kojima počiva moderna, profesionalna u odnosu prema građanima, bitno depolitizirana uprava. Kad se radi o rješavanju o pravima i pravnim interesima građana i ministri i drugi čelnici središnjih državnih tijela moraju redovno polagati račune Vladi i Saboru, ali i građanima za sva pitanja u cjelini pojedinog resora. Ne smiju postupci trajati godinama a da Vladi ili Saboru nisu predložene mjere ili prijedlozi za promjenu stanja. Sad samo nekoliko riječi o pravosuđu odnosno ne o pravosuđu koliko o pritužbama građana na rad sudova i sudaca, čiji broj je konstantno velik, kod pučkog pravobranitelja i ne smanjuje se. Naravno riječ je samo o onim pritužbama koje se odnose na dugotrajnost sudskih postupaka i ostala pitanja sudske uprave. Po našoj ocjeni još uvijek sustavnog i neposrednog nadzora osobito po pritužbama građana još uvijek nema u dovoljnoj mjeri, a nisu ni otklonjeni svi uzroci neažurnosti kod sudova s najviše zaostataka. Mjere i aktivnosti koje poduzima u zadnje vrijeme Vrhovni sud Republike Hrvatske u suradnji s Ministarstvom pravosuđa dobre su i dale su početne rezultate, više u kaznenoj nego u građanskoj grani sudovanja. Ali nisu dovoljne jer izostaje prava potpora i pomoć koja bi se trebala očitovati u osiguranju potrebnog broja sudaca i sudskih savjetnika u najkritičnijim sudovima. To su u Zagrebu, Splitu, zatim Upravni sud, ali i u potrebnom jačanju sudske uprave i uvođenju modernog sudskog managmenta kako bi se moglo osigurati stalno praćenje i kontrola i ocjenjivanje rada sudaca. Ja sam i u izvješću naveo da je paradoksalno da se puno lakše i za nove organe uprave i agencije i slično nalaze sredstva za nove kadrove, dok u sudovima kojima je to zaista potrebno je to vrlo težak i mukotrpan proces. I u tim ali i u drugim pitanjima na koje građani stalno upozoravaju i traže rješenja i odgovore teško je ne uočiti ono što je u izvještaju nazvano deficit reformskog kapaciteta Ministarstva pravosuđa. Taj deficit vidljiv je i u kašnjenju potrebne racionalizacije sudova, zatim pitanju rješenja koncepcije i problema Upravnog suda, nerješavanju sustava besplatne pravne pomoći, odvjetničkih tarifa, dakle u pitanjima o kojima bitno ovise prava građana na pristup sudu i na suđenje u razumnom roku. Naravno i u ovom izvješću zalažem se i za daljnje stvaranje mogućnosti za izvan sudsku zaštitu prava građana u odnosu na sudsku upravu putem institucije pučkog pravobranitelja. Takav prijedlog potkrijepljen je i u izvješću eksperata Europske komisije o stanju pravosuđa ali i njihovim najnovijim promjenama u radu Europskog suda za ljudska prava u čijem mehanizmu se predviđa i značajnija uloga europskih Ombudsmana u području pravosuđa. I na kraju treba samo ponoviti ocjenu da sve mjere neće biti dovoljne ako ne dođe i do poboljšanja kvalitete sudačkog kadra i to prvenstveno mjerama i aktivnostima što je najvažnije unutar samog sudbenog sustava a ne izvan njega. Ako sustav kontrole i ocjenjivanja a to znači odgovornosti sudaca ne profunkcionira u punoj mjeri i ako sustav sam unutar sebe ne eliminira po bilo kojem od kriterija nesposobne i nekvalitetne suce jačat će zahtjevi za radikalne mjere i intervencije drugih grana vlasti što nikako ne bi bilo dobro. U tom smislu ovi zadnji zahtjev sudačkih redova da se ograniči pravo jer na javno komentiranje i ocjenu sudaca i njihovih presuda u javnosti ne idu u dobrom smjeru, a također ugledu profesije ne doprinosi ni postupak imenovanja odnosno unapređenja sudaca ako nije potpuno transparentan i prema svim poznatim objektivnim kriterijima. Na kraju ovog izlaganja vrlo kratko ću obrazložiti prijedlog da Hrvatski sabor prije donošenja Zakona o osnivanju novih pravobraniteljstava otvori raspravu o koncepciji budućem razvoju pravobraniteljske funkcije u Republici Hrvatskoj. Prije svega zbog izbjegavanja bilo kakvih nesporazuma želim naglasiti da mi do sad nikad a niti sada ne osporavam postojanje i ulogu pravobraniteljice za djecu i za ravnopravnost spolova. Ono što želim je zaštita ustavne uloge pučkog pravobranitelja te ustavne institucije čiji je djelokrug i zadaća utvrđena Ustavom. Bilo kojim da tako kažem običnim zakonom ne može se ukidati ili izuzimati iz djelokruga pučkog pravobranitelja ono što mu je Ustavom propisano kao zadaća. To naravno ne znači da se zakonom ne mogu osnivati pravobraniteljstva koja pružaju posebnu zaštitu izvan ili iznad koju je ovlašten pružati pučki pravobranitelj ali im se ne bi smjela propisivati ista konkurentska nadležnost kao i pučkom pravobranitelju za pojedine kategorije ili grupe ljudi. Osim tog ustavnog prigovora koji je vrlo važan ukazujem i na ekonomsku stranu pa i na racionalnost takvih rješenja ali i činjenicu da eventualno povećanje broja pa čak i inflacija broja pravobranitelja može bitno oslabiti autoritet te inače visoko personalizirane institucije. Sve su to razlozi koji zahtijevaju ozbiljnu raspravu tim više što harmonizacija propisa i usklađivanje institucionalnih rješenja u okviru Vijeća Europe pa i Europske unije pretpostavljaju jaku u ovlastima, kadrovima i sredstvima nacionalnu instituciju parlamentarnog ombutsmana. Instituciju pučkog pravobranitelja u Republici Hrvatskoj treba jačati a ne slabiti. Hrvatski sabor je već prihvatio dvogodišnji program jačanja pučkog pravobranitelja. Drugi dio tog programa trebao bi biti realiziran kroz proračun za 2008. godinu na kraju koje bi u uredu bilo zaposleno tridesetak ljudi. Također u 2008. godini osobito ukoliko dođe i do promjene Ustava valjalo bi novelirati Zakon o pučkom pravobranitelju iz 1992. godine koji je osim svega i zastario i uskladiti ovlasti pučkog pravobranitelja s potrebama građana Republike Hrvatske ja bi rekao i onih izvan Zagreba, dakle područjima, regijama ali i s potrebama usklađenja s europskim okružjem. Hvala lijepo.
Hvala. Odbori? Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav predsjednik odbora poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju sa zamjenicima, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora na 79. sjednici održanoj 17. travnja 2007. godine raspravio je Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2006. godinu koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnio Pučki pravobranitelj Republike Hrvatske 3. travnja 2007. godine. Odbor je rečeno izvješće raspravio na temelju nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskoga sabora kao matično radno tijelo. Odbor drži da je pučki pravobranitelj sukladno Zakonu o pučkom pravobranitelju ocijenio stupanj poštivanja ustavnih i zakonskih prava građana te dao prijedloge za moguće razrješenje pojava koja ta prava ograničavaju. Odbor je utvrdio da iz izvješća proizlazi da je u području ostvarivanja ljudskih prava došlo do pozitivnih pomaka ali da ima još dosta primjedbi na dugotrajnost rješavanja u sudbenim i upravnim postupcima. Nakon rasprave odbor je jednoglasno sa 7 glasova za predložio Hrvatskom saboru da donese zaključak: "Prihvaća se Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2006. godinu.".
Hvala. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina? Krenuli su oba iz odbora. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim. Predsjednik odbora poštovani zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina Hrvatskoga sabora razmotrio je na svojoj 58. sjednici održanoj 25. travnja 2007. godine Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2006. godinu koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnio pučki pravobranitelj. Odbor je navedeno izvješće razmotrao kao matično radno tijelo. U raspravi su članovi odbora jednoglasno podržali standardno, kvalitetno i opsežno Izvješće pučkog pravobranitelja posebno pohvaljujući metodologiju njegove izrade kojom su obuhvaćeni svi aspekti rada Ureda pučkog pravobranitelja od opće slike stanja kroz prikaz statističkih podataka preko analize rada po pravnim područjima uz prikaz pojedinih predmeta, predstavljanja rada na terenu i međunarodnih aktivnosti pa sve do završenih ocjena i prijedloga. Članovi odbora posebno su istaknuli iznimno dobru suradnju odbora s pučkim pravobraniteljem koja se ostvaruje kroz stalne kontakte i aktivna sudjelovanja pučkog pravobranitelja na sjednicama odbora. Mišljenja su da Hrvatski sabor treba pažljivo razmotriti i prihvatiti preporuke i prijedloge pučkog pravobranitelja te inzistirati na njihovom implementiranju o čemu će i ovaj odbor dati svoj doprinos i podršku. To se prije svega odnosi na provođenje zaključaka Hrvatskoga sabora kojima su podržani planovi za jačanje institucije pučkog pravobranitelja, prije svega financijsko i kadrovsko jačanje Ureda pučkog pravobranitelja iako je u proračunu za 2007. godinu osigurano povećanje sredstava za oko četvrtine 24% više nego za 2006. godinu što će omogućiti zapošljavanje dijela potrebnih službenika članovi odbora će i u pripremi proračuna za 2008. godinu podržati daljnja povećanja od 20% kako bi se dodatno kadrovski ojačao ured sukladno predloženim i podržanim planovima. Odbor također predlaže Hrvatskom saboru da iznađe rješenje za pitanje radnog prostora kako bi se osigurao normalan rad ureda. U raspravi su se članovi odbora posebno osvrnuli na važnost širenja sagledavanja instituta pravobraniteljstva u Republici Hrvatskoj. Naglašeno je da institucija pučkog pravobranitelja da je ta institucija ustanovljena Ustavom Republike Hrvatske s ciljem zaštite ustavnih i zakonskih prava građana u postupku pred državnom upravom i tijelima koja imaju javne ovlasti. Upravo ovu funkciju pučkog pravobranitelja kako je istaknuto potrebno je ojačati proširivanjem njegove ovlasti što je sukladno stajalištima i preporukama povjerenika za ljudska prava Vijeća Europi koji prema Protokolu 14 Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda preuzima aktivnu ulogu u radu Europskog suda za ljudska prava kroz uspostavljanje mreže nacionalnih ombutsmana s ciljem rješavanja onih pitanja koja bi mogla dovesti do velikog broja sporova pred Europskim sudom. Zakonima kojima se ustanovljava nova pravobraniteljstva ne mogu se mijenjati i preuzimati ustavne nadležnosti pučkog pravobranitelja a upitna je i funkcionalnost i racionalnost takvog pristupa. O tome se mora voditi računa pri osnivanju novih pravobraniteljstava s obzirom da se u saborskoj proceduri već nalaze dva prijedloga zakona, o pravobranitelju za osobe s invaliditetom i pravobranitelje za umirovljenike i starije osobe a u javnosti se lobira i za uvođenje pravobraniteljstva za još neke ranjive društvene skupine. Kako su u raspravi iznesena i stajališta koja podupiru osnivanje malih i mobilnih specijaliziranih pravobraniteljstava članovi odbora su mišljenja da se o ovoj problematici treba održati posebna rasprava, naravno na plenarnoj sjednici Sabora također. Pri tome treba imati u vidu da pravobraniteljstva ne moraju nužno biti saborski ovlaštenici te da se iz predpristupnih fondova Europske unije mogu iznaći potrebna sredstva za njihov rad. Kako građani i javnosti, ali i međunarodne institucije, instituciju pučkog pravobranitelja shvaćaju kao nacionalnu i nezavisnu institucija za ljudska prava u najširem, sa najširim mandatom na području zaštite ljudskih prava članovi odbora su mišljenja da bi u tom smislu trebao izvršiti izmjene i dopune Zakona o pučkom pravobraniteljstvu, ali članka 92. Ustava. Također su podržali ocjenu pučkog pravobranitelja da bi bilo korisno da se određeni oblici kontrole po pritužbama građana povjere pučkom pravobranitelju kao opunomoćeniku Hrvatskog sabora koji je nezavisan i samostalan u svom radu, a koji bi predstavljali dodatnu zaštitu protiv dugotrajnosti postupaka i nepravilnosti postupanja u poslovima sudske uprave. Naime, pojedini članovi odbora su naglasili da to potvrđuje i pravobranitelj u svom izvješću da je jedan, pardon, a to potvrđuje i pravobranitelj u svom izvješću da je jedan od najvećih problema hrvatskog pravosuđa dugotrajnost sudskog postupka, odnosno prekoračenje razumnog roka. Istaknuli su da reagiranje Ministarstva pravosuđa na upućene predstavke nije zadovoljavajuće niti primjereno. Ministarstvo se pri ispitivanju pritužbi zadovoljavao odgovorom predsjednika suda ili čak predmetnog suda, dok je neposredan uvidu u sudski spis rijedak izuzetak. Pravosudna inspekcija u pravilu ne vrši nadzor po pritužbama i predstavkama građana, a u 2006. godini samo u jednom slučaju obavljen je nadzor na temelju predstavke građana i ni jedan od stegovnih postupaka protiv sudaca u 2006. godini nije pokrenut na osnovi činjenica utvrđenih u postupku ispitivanja predstavki. Budući da je pučki pravobranitelj najveći dio izvješća posvetio radu upravnih tijela, s obzirom da se i najveći broj pritužbi u 2006. godini odnosio na dugotrajnost upravnih postupaka i postupanja, odnosno nepostupanja upravnih tijela posebna pažnja u raspravi je posvećena prijedlozima za rješavanje ovog problema. Na dugotrajnost i nedonošenje rješenja u zakonskom roku od 6 dana ili barem primjerenom i razumnom roku i dalje su najčešće pritužbe u mirovinsko-invalidskom i mirovinsko, imovinsko-pravnim i stambenim stvarima, te u pitanju obnove i graditeljstva i to kako u prvostupanjskom tako i u postupku po žalbama. Osim nepoštivanja rokova od strane upravnih tijela pučki pravobranitelj je upozorio na nepoštivanje zakonske obveze iz članka 296. Zakona o općem upravnom postupku prema kojoj su upravna tijela dužna uvijek pismeno obavijestiti stranku kada ne mogu poštivati zakonske rokove i navesti koje će radnje poduzeti u rješavanju njihovih predmeta. Prema njegovom mišljenju u nemalom broju upravnih postupaka odugovlačenje posljedica toga što ni prvostupanjska, ni drugostupanjska odnosno žalbena tijela ne koriste prava i mogućnosti ali ne i obaveze iz člana 235. do 237., odnosno 242. i 243. Zakona o upravnom postupku prema kojima mogu sama povodom žalbe riješiti upravnu stvar. Naglasio je da takva praksa dovodi do višestrukog poništavanja rješenja i vraćanja na ponovni postupak čime se produljuje postupak i krše prava građana. Posljedice takve prakse i rada upravnog tijela je i to da upravni, Europski sud za ljudska prava u dvije presude sredinom 2006. godinu utvrdio povredu člana 6. stavak 1. Konvencije o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda. Upozorio je i da pravna stajališta iz tih presuda da bi mogla dovesti do novih presuda protiv Republike Hrvatske sa financijskim posljedicama, ali i sa ocjenom da Replika Hrvatska u upravnim stvarima ne može osigurati europske standarde. Članovi odbora su podržali preporuku pučkog pravobranitelja i nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeće zaključak. 1. prihvaća se izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2006. godinu. I 2. mišljenja, primjedbe i prijedlozi iznijeti u raspravi o izvješću kao i primjedbe, prijedlozi i preporuke pučkog pravobranitelja dane u izvješću dostavljuju se Vladi Republike Hrvatske radi poduzimanja mjera za učinkovitiji rad nadređenih tijela i tijela koji imaju javne ovlasti. Hvala.
Hvala. Odbor za pravosuđe. Odbor za useljeništvo, predsjednica Odbora, poštovana zastupnica Zdenka Babić Petričević. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Na 33. sjednici održanoj 16. svibnja ove godine Odbor za useljeništvo Hrvatskog sabora raspravio je Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2006. godinu koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 3. travnja 2007. godine. Odbor je o navedenom Izvješću raspravljao u svojstvu zainteresiranog radnog tijela. Uvodno je predstavnik predlagatelja uputio članove Odbora na izvješće na kojemu on nema što dodati. Istaknuo je kako izvješće grafički daje jasan prikaz rada pučkog pravobranitelja. Broj predmeta se nije znatnije povećao. Građani u velikoj većini slučajeva izražavaju svoje nezadovoljstvom radom sudova zbog dugotrajnosti postupka. Pučki pravobranitelj građanima daje informacije o pravnim pitanjima i upućuje ih nadležnim tijelima. Pučki pravobranitelj razmatra samo predstavke i pritužbe pojedinaca, istaknuo je predstavnik pučkog pravobranitelja. Time objašnjava svoju pasivnost glede predstavke hrvatskih građana kojom su zatražili pomoć pučkog pravobranitelja jer im Republika Srpska ne isplaćuje mirovine prema rješenjima. U nastavku rasprave članovi Odbora su zatražili više informacija o pitanjima koja se odnose na statusna prava građana, stjecanje državljanstva Republike Hrvatske i probleme oko tumačenja Zakona o osobnom imenu. Utvrđena je činjenica da se nekim hrvatskim državljanima dopušta upisivanje imena i prezimena koji se sastoje od dvije i više riječi u putovnice i osobne iskaznice dok se drugima to prijeći i od njih se zatraži da se odlučuje koji će dio prezimena koristiti u putovnici ili osobnoj iskaznici. Navodno se matičari pozivaju na naputak Središnjeg državnog ureda za upravu. Predstavnica Središnjeg državnog ureda za upravu je međutim istaknula da se iz podataka iznijetih u raspravi, kao i kopije članka iz "Večernjeg lista" može zaključiti da Središnji državni ured za upravu nije izdao naputak vezan za upis osobnog imena od više riječi. Sukladno Zakonu o sustavu državne uprave naputak se može izdati ukoliko se zakonom ovlasti čelnik nadležnog središnjeg tijela da naputkom propiše način rada s time da donijeti naputak mora biti objavljen u "Narodnim novinama". Iz članka objavljenog u "Večernjem listu" vidljivo je da se ne radi o naputku u smislu zakona već se radi o mišljenju vjerojatno o pojedinačnom slučaju koje je dato u Matičnom uredu u Rijeci. Članovi Odbora drže da državni službenici prečesto birokratiziraju, ne razlikuju mišljenja od naputka. Još uvijek brojne pritužbe na sporo rješavanje zahtjeva za primitak u hrvatsko državljanstvo predstavnik Ministarstva unutarnjih poslova obrazlaže dijelom neažurnošću diplomatskog osoblja, pasivnošću stranaka, različitom shvaćanju pripadnosti hrvatskom narodu Ministarstva unutarnjih poslova i Odbora za useljeništvo. Predsjednica Odbora je podsjetila da u iseljeništvu druga i treća generacija ne posjeduje dokumente u kojima je upisana nacionalna pripadnost odnosno da se u rubriku nacionalne pripadnosti u, ne je do sada upisivalo državljanstvo. Ponavljaju se slučajevi da dio obitelji dobije hrvatsko državljanstvo. Drugi je dio odbijen iako su od istih roditelja i prilažu uz zahtjev rješenja domovnice odnosno rješenja za primitak u hrvatsko državljanstvo brata ili sestre. Predstavnik Ministarstva unutarnjih poslova nada se da bi u roku od godinu dana Ministarstvo unutarnjih poslova moglo skratiti postupak rješavanja zahtjeva za državljanstvo na 4 mjeseca. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno predložio Hrvatskom saboru sljedeće zaključke: Prima se na znanje izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2006. godinu prvo. Drugo, Odbor će od Središnjeg državnog ureda za upravu zatražiti očitovanje o tumačenju i primjeni Zakona o osobnom imenu. Hvala.
Hvala. Odbor za lokalnu i područnu samoupravu. Otvaram, … [[Govornik se ne razumije.]] Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine pučki pravobranitelju, zamjenici. Odmah na početku u ime Kluba Hrvatske narodne stranke želim upozoriti i ponoviti i snažno podržati upozorenje pučkog pravobranitelja izrečenog u uvodnoj riječi u kojoj i nas, a nadam se i hrvatsku javnost upozorava da zahtjevi sudaca ili dijela sudačkog kruga o zabrani javnog komentiranja pravomoćnih presuda ne idu u dobrom smjeru što pokazuje i veliki dio ovog izvještaja za prošlu godinu. Želim vjerovati i da ta poruka i konstatacija samog pučkog pravobranitelja neće biti u interesu javnosti i našoj samo danas kada raspravljamo o ovom izvješću nego i onda kada bi eventualno pritisci za takvu promjenu zakonodavstva mogli postati i predmet službene rasprave u Parlamentu. Što je pučki pravobranitelj? Naš ovlaštenik kojega smo zakonom ovlastili i dali mu okvire da pomaže, prati i pomaže građanima ove zemlje u zaštiti njihovih prava, ali da nas i upozorava, savjetuje i sugerira što mi kao Sabor, kao Parlament moramo činiti da povreda prava bude što manja. Gdje i kako otklanjati nedostatke, propuste, nejasnoće do kojih su i oni naišli u svojem radu? I uvijek iznova u svakom godišnjem izvješću trude se i to kvalitetno, ozbiljno upravo taj dio posla obaviti odgovorno prema nama. Ja bih se u svojoj raspravi zadržao samo na dva područja ovog izvještaja ne smatrajući da su ostala manje bitna. Ali mirovinsko osiguranje svake godine je područje u kojem ima najveći broj predmeta kojima se pučki pravobranitelj bavi. U prošloj godini od 1655 predmeta 343 odnosila su se na područje mirovinskog osiguranja. To je nešto manje no godinu dana ranije, ali i opet je to pojedinačno najveće područje ili područje sa najvećim brojem pritužbi građana. Zašto je to tako ja ne razumijem i ne mogu shvatiti da već nekoliko godina uzastopce ni Upravno vijeće Zavoda za mirovinsko osiguranje ni ravnatelji koji se mijenjaju na čelu tog Zavoda ne poduzimaju ili nas ne izvješćuju o poduzetim mjerama da se broj tih primjedbi i pritužba građana smanji. A radi se o populaciji koja je i u takvoj starosnoj dobi koja je i objektivno teško ili teže zna i upoznata sa svojim pravima i teže do njih dolazi. Prvi slučaj kojega pučki pravobranitelj iz tog područja opisuje je pritužba jednog građanina ako se ne varam iz Zagreba na područje mirovinskog osiguranja koji je 1999. godine podnio Ustavnom sudu tužbu za mirovinsku reformu iz 1998. s područja invalida rada. Pučki pravobranitelj nadalje navodi da je došao do spoznaje da je Hrvatski sabor donio nekakav zaključak koji se odnosi na invalide rada i molio Vladu da mu dostavi analizu položaja invalida rada koja je po tom zaključku Vlada trebala sačiniti. I pučki pravobranitelj konstatira da tu analizu od Vlade nije dobio. Niste je ni mogli dobiti jer unatoč zaključku Parlamenta od 19. studenog 2004. kojom je na prijedlog vladajuće većine Sabor zaključio da obavezuje Vladu da u što kraćem roku izradi cjelovitu analizu materijalnog položaja invalida rada te dostavi na raspravu Hrvatskom saboru Vlada takvu analizu nije sačinila sve do današnjeg dana. Naprosto nije sačinila. … [[Upadica se ne razumije.]] Hvala kolega Kajin. Naime tu točku i raspravu u Parlamentu u vezi položaja invalida rada ponudio je naš Klub zastupnika i u glasanju o tom prijedlogu zaključaka naši prijedlozi zaključaka tad nisu bili prihvaćeni ali ovaj kojega vam sad citirao je. Prema podacima Mirovinskog zavoda za prosinac 2006. mirovinu s naslova invaliditeta sa osnova rada prima odnosno s naslova invaliditeta prima 236 tisuća korisnika, a u onoj najtežoj skupini sa koeficijentom ili faktorom 0333 je dvije tisuće 646 građana ove zemlje. Nakon što je prošlo godinu i nešto dana. Točnije 1. prosinca 2005. postavio sam zastupničko pitanje premijeru gdje i kada će biti analiza napravljena i gdje i kad ćemo raspravljati o njoj? Dakle zaključak je donijet i u studenom 2004. Pitanje je bilo 1. prosinca 2005. Dobio sam odgovor u siječnju 2006. To je inače najsveobuhvatniji odgovor na jedno zastupničko pitanje koje sam do sada postavio iz kojega ću vam citirati samo dvije rečenice. Podsjećam, 24. siječanj 2006. u odgovoru piše: “Spomenuta radna skupina koja je u međuvremenu izmijenjena novim članovima i dalje radi na analizi cjelovitog materijalnog položaja invalida i iznalaženju rješenja za ujedničavanje osnovnih iznosa davanja“. I na kraju, cjelovitu analizu novih poticajnih mjera za zapošljavanje i samozapošljavanje osoba s invaliditetom putem fonda za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom biti će moguće izraditi tek nakon pune jednogodišnje provedbe zakona i odluke. U međuvremenu je prošlo ne jedna puna, nego dvije pune odluke, godine primjene zakona i te odluke. Ali analize još uvijek nema. U točci dva ili slučaju dva pučki pravobranitelj nas informira da je 8. prosinca 2006. on podnio Ustavnom sudu zahtjev za ocjenu ustavnosti iz tog područja i da dodavanje ovog izvješća Ustavni sud nije donio nikakvu odluku. Hrvatski savez invalida rada je druge veljače 2001. također Ustavnom sudu Republike Hrvatske podnio zahtjev za ocjenu ustavnosti istog zakona ili istih odredaba zakona i Ustavni sud nije donio nikakvu odluku ni po ovom podnesku. To je isti Ustavni sud koji je ničim izazvan i bez podnošenja bilo kojih zahtjeva donio odluku o vraćanju nula pet godina dodatka na plaću za minuli rad i sebi, pa i nama i nije trebalo čekati osam godina, devet. Donio je i ničim izazvan i odluku i to veoma brzo o produljenju radnog vijeka za žene radnice u ovoj državi. Ali za ovih 55 000 invalida rada koji su obuhvaćeni mirovinskom reformom sa privremene skrbi prebačeni u trajnu invalidsku mirovinu sa prepolovljenim materijalnim pravima presude Ustavnog suda nema, a ne zna se niti kada će je biti. E sada, ako Ustavni sud nije mjesto koje bi brzo i učinkovito vraćalo određeno pravo i davalo pravorijeke kome više da se i pučki pravobranitelj obraća. Slučaj treći nasumce odabran. Pritužba građana koji je čekao prvi slučaj 59 mjeseci da mu služba Zavod mirovinskog osiguranja izda rješenje o mirovini. 59 mjeseci i tek nakon intervencije pučkog pravobranitelja korisnik, podnositelj zahtjeva dobio je rješenje da ima pravo na mirovinu sukladno svojem zahtjevu. Slučaj drugi. D.D. iz S. vjerojatno Split ili nešto slično podnio je zahtjev za priznavanje prava na mirovinu od 9. lipnja '98. Slučaj je riješen po ovom ishodu od 12. svibnja 2006. ili točno 95 mjeseci nakon podnošenja zahtjeva. I priznata mu je mirovina od onog dana od kako je čovjek tražio. Slučaj četvrti. Zahtjev za priznavanje prava na mirovinu riješen je ovaj malo bolje točno za 86 mjeseci od podnošenja zahtjeva. Opet nakon ponovljene u ovom slučaju ponovljene intervencije pučkog pravobranitelja. Da li je itko, ja ne znam tko je odgovoran za ovo, ali me zaista interesira da li je ravnatelj Mirovinskog zavoda predao nekoga na disciplinski sud ili kako se to zove u javnoj upravi. Je li netko smijenjen zbog ovoga? Jel nam ovo Hrvatskoj služi na čast da radnik dobije, čeka na rješenje o mirovini 95 mjeseci i nikom ništa. Nikom ništa! Samo sam tri primjera takva naveo i svake godine takvi primjeri u izvješću pučkog pravobranitelja se nabrajaju. Ako je to za zaključak da prihvaćamo izvješće pučkog pravobranitelja i ako samo zbog takvog zaključka ova knjižurina treba k nama dolaziti ja predlažem pučkom pravobranitelju da iduću godinu izvješće podnese na dva lista papira. Mi radimo svoj posao, nitko nas ne sluša. Vi nećete ništa u Saboru promijeniti i to je moje izvješće, naše izvješće. Znate koja bi to ušteda bila novčana? Drugi dio na koji se želim osvrnuti ocjena i prijedlozi gdje nas također ponovno pučki pravobranitelj upozorava da i 2004. i pete i šeste nije bilo ozbiljnijih pomaka u organizaciji rada državne uprave, javne uprave i u uvodu je spomenuo dugotrajnost upravnog postupka, učestalost poništavanja rješenja i vraćanja na prvostupanjsko rješavanje je nešto što moramo kao Parlament riješiti jer u protivnom ne postoji mogućnost zaštite prava, a da je od preporuka u 2006. državni ured, Ured državne uprave počeo rješavati jedno od šest datih preporuka. I njegovo izvješće završava sa pet točaka prijedloga ponovo. Nije šest, ovaj put je pet. Mi smo klub zastupnika vama, kolegice i kolege, ponudili kratki zaključak kojim bi Sabor obavezo Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i Odbor za zakonodavstvo da u roku od tri mjeseca zajedno ili odvojeno sasvim svejedno rasprave ovih pet prijedloga pučkog pravobranitelja i dođu pred Parlament sa prijedlozima koje zakone trebamo mijenjati, u kojem dijelu, u kojem sadržaju kako bi konačno pučkom pravobranitelju omogućili da izvršava ono što uočava kao najveći dio problema. Ja vjerujem da je rok od tri mjeseca za ova tri odbora nije prekratak. Ja želim vjerovati da će pučki pravobranitelj rado sudjelovati u radu ta tri odbora i pomoći i sugerirati koji su to propisi koji stvaraju ovakav pravni sustav u Hrvatskoj za kojega konstatiramo da nije dobar, da znamo ga popraviti, da neće iziskivati veća ili gotovo nikakva financijska sredstva naročito kod nekih rješenja. Nadam se da ćemo konačno prihvatiti i činjenicu da bez prava pučkog pravobranitelja u pravosudnom dijelu u pravosuđu nećemo imati bitnijih pomaka u sređivanju stanja u pravosuđu naročito zbog toga što se i ta profesija, ta struka tad je dio vlasti ako mogu tako reći, nastoji zatvoriti sam u sebe, ne dozvoljavajući nikom da komentira njihov rad pa ni pučkom pravobranitelju. To za nas nije prihvatljivo. I na kraju s obzirom da ona analiza stanja invalida rada nikad nije napravljena, ali u ovom odgovoru Vlade je nabrojeno otprilike 176 mjera i radnji koje je Vlada napravila, možda će ovaj odbor pučkom pravobranitelju pomoći pa ću mu ja to rado uručiti i dati da vidi barem taj dio. Hvala lijepa.
Hvala. Klub SDSS-a, poštovani zastupnik Ratko Gajica. Nema ga. Klub gubi pravo na riječ. Klub SDP-a, poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, uvaženi pučki pravobranitelju, kolegice i kolege. U ovoj raspravi krenut ću od kraja izvješća pučkog pravobranitelja, od dijela u kojem on postavlja neka pitanja i očekuje da Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav i Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, a nakon toga valjda i plenarna sjednica ovoga Sabora na ta pitanja odgovori. Pitanje da li i dalje osnivati posebna pravobraniteljstva ili jačati ustavnu instituciju pučkog pravobranitelja. Neobično važno pitanje, jer uz pučkog pravobranitelja već imamo pravobranitelja za ravnopravnost spolova i pravobranitelja za djecu, a eto postoje već prijedlozi i pravobranitelja za invalidne osobe, za starije osobe i umirovljenike i nastavimo li tim putem možemo očekivati da će ovakvih inicijativa biti još. S jedne se strane dakle povećava broj pravobranitelja za posebna područja, a s druge pučki pravobranitelj još uvijek nema adekvatne uvjete za rad. Nema adekvatan prostor, nema dovoljan broj djelatnika, nema novca za rad na terenu nego taj rad pokriva iz donacija. I ova statistika na početku pokazuje da je najveći broj pritužbi s područja Grada Zagreba znatno niže iz drugih gradova. Pa dobro, Grad Zagreb je grad s najviše stanovnika što je s jedne strane logično, ali može upućivati ova statistika i na to da nije dovoljna pokrivenost u ostalom dijelu Hrvatske, tj. da građani izvan Zagreba gdje se nalazi sjedište pučkog pravobranitelja nemaju dovoljno jednostavan pristup njegovu uredu jer mogu mu se obratiti pismenim putem to je sasvim sigurno, ali vjerojatno je neposredni kontakt kad mogu objasniti svoju situaciju daleko kvalitetniji. Dakle u očitovanju Vlade na ove prijedloge pučkog pravobranitelja ne kaže se ništa. Vlada se na njih ne očituje. Ja ne znam zašto, mogu biti dva razloga. Ili izvješća nisu pročitali do kraja jer se to nalazi na samom kraju izvješća ili misle da je potpuno nebitno što to pučki pravobranitelj predlaže pa nemaju apsolutno nikakvu potrebu o tome prozboriti, ali niti jedne jedine riječi. Prihvaćamo ovakvu inicijativu, ne prihvaćamo, mislimo da je pametna, mislimo da je glupa, ništa. Druga važna stvar na koju pučki pravobranitelj upozorava na kraju izvješća je ustavna nenadležnost pučkog pravobranitelja u kontroli rada sudova. Stanje u pravosuđu je katastrofalno. Sporost sudovanja dovodi u pitanje zapravo vladavinu prava u ovoj državi. Toliki predmeti odlaze u zastaru. Znate kada neki predmet ode u zastaru onda je to nepravda, mi zapravo ne znamo da li bi tu došlo do oslobađajuće presude ili do nekakvog drugog pravnog ishoda, mi o tome ne znamo ništa. Ali ako je pokrenut nekakav spor, pogotovo recimo u kaznenim predmetima onda neizricanje presude zbog pada predmeta u zastaru predstavlja zapravo duboku … [[Ne razumije se.]] Takvih slučajeva je na žalost jako puno, a da za to zapravo nitko ne odgovara. Državno sudbeno vijeće većinom sastavljeno od sudaca u tom pogledu ne poduzima nikakve mjere. Ali svi se jako bune kada bilo tko se usudi bilo što reći o radu sudova. Jer se to istog časa proglašava miješanjem u nezavisnost pravosuđa ili prisilom nad pravosudnim dužnosnikom. Ide se tako daleko da je recimo Udruga sudaca tražila od Državnog odvjetništva da pokrene kazneni postupak protiv novinara koji se eto usudio napisati da je jedan sudac imao nekoliko presuda oslobađajućih za notorne poznate članove podzemlja. Traži se kazneni progon za novinara. Ovi su normalno oslobođeni, jer ovi ne predstavljaju društveno zlo i društvenu opasnost, ali novinar koji se to usudio napisati o sucu on predstavlja društvenu opasnost pa njega treba kazneno goniti. To je stav Udruge sudaca. To su ljudi koji daju sliku pravosuđa i ostvarenja pravde u ovoj državi. Dobro je rekla jedna kolumnistica neki dan da bi sudac valjda bio razriješen dužnosti jedino ako bi se gol popeo na drvo i odatle pucao po građanima, a još bi ih pet morao i ubiti. To su valjda, to je jedini uvjet koji mora ispuniti pa da bi bio razriješen dužnosti. U takvim uvjetima nužno je razmotriti inicijativu promjene Ustava i proširenja nadležnosti pučkog pravobranitelja. Dobro sada s kraja izvješća idemo u njegovu sredinu na primjer koji će pokazati način djelovanja ovog pučkog pravobranitelja, njegovu osjetljivost nekršenja ljudskih prava. Primjer dolazi iz područja školstva. U nekakvom postupku natjecanja učenika osnovnih škola iz stranih jezika tri učenice bile su diskvalificirane iz daljnjeg natjecanja, a to se natjecanje odvija najprije na školskoj razini, na razini škole, pa onda na županijskom nivou i onda konačno na državnom nivou. Dakle, već na ovom prvom, na prvoj školskoj razini one su bile diskvalificirane. Učenice nisu počinile niti jednu od radnji koja bi ukazivala na osnovanost njihove diskvalifikacije, otac jedne je bio pritužitelj i pučki pravobranitelj je poduzeo hitno mjere. Nije bilo puno vremena, tri tjedna do iduće razine natjecanja i on se elektronskom poštom obratio tajnici Državnog povjerenstva. Njegova intervencija je uspjela. Vidjelo se da stvarno učenica nije ništa tu bila kriva, da je bila nepravedno diskvalificirana, da su bili krivi oni koji su njezin rad u tom prvom stupnju ocjenjivali, jedna banalna pogreška naravno da se može dogoditi i vjerojatno se u školstvu događa na stotine primjera. Meni se ovaj primjer dopao i ističem ga jer on ilustrira osjetljivost pučkog pravobranitelja na kršenje ljudskih prava. Njegovo pravilno zaključivanje da će intervencija dovesti do toga da se pojača samopouzdanje učenica, da jača njihova motivirana za daljnji rad i dugoročno da u njima usađuje osjećaj pripadnosti društvu koje cijeni ljudska prava i koje je zaista demokratsko. Učenice su otišle na to županijsko natjecanje, a ova zbog koje je bila intervencija pučkog pravobranitelja zauzela je drugo mjesto na tom županijskom natjecanju i otišla dalje na državni nivo. Nemamo mi sreću da i Vlada reagira tako osjetljivo na kršenje ljudskih prava kao što to radi pučki pravobranitelj. O tome svjedoči ovo izvješće. O kršenju ljudskih prava civilnih invalida i invalida rada već je govorio kolega Lesar, opisao je taj primjer pa ga neću ponavljati. Meni je ovdje zanimljivo nešto drugo. Čitam izvješće mišljenjima Vlade povodom izvješća pučkog pravobranitelja. Kaže se tu Vlada je u vezi s predmetnim izvješćem zadužila nadležna tijela da u okviru svog djelokruga poduzmu odgovarajuće mjera radi otklanjanja nepravilnosti navedenih u izvješću. A šta kaže pučki pravobranitelj o Vladi? Da ona na njegov zahtjev nije njemu dostavila izvješće i analizu, kao ni informacije ili izrađeno sukladno unaprijed navedenom zaključku Sabora ova analiza o položaju invalida rada. Vlada samu sebe upozorava da poštuje zahtjeve pučkog pravobranitelja koje ona ne poštuje. Čak ga ni ne obavijesti pa da mu kaže, ali dragi gospodine mi vama ne možemo poslati ovo izvješće jer ga nismo napravili, nismo ga sačinili pa vam nemamo što poslati, nego se Vlada ogluši na zahtjev pučkog pravobranitelja kaj ju briga. Ali zato kaže da samu sebe zadužuje da postupa u skladu sa zahtjevima pučkog pravobranitelja. Kakav je odnos Vlade prema invalidima rada govorio je nešto kolega Lesar. Vlada ima jedan čudan odnos prema invalidima. Ona invalide dijeli s obzirom na porijeklo, na uzrok invalidnosti. Pa recimo slijepe osobe neki dan su bili tu u Saboru, u posjetu Saboru, slijepa osoba kod koje je sljepoća nastupila uslijed stradanja u Domovinskom ratu ili kao invalid, civilni invalid 2. svjetskog rata ima tu invalidninu 3 tisuće kuna, a invalid rada npr. ima 400 ili 250 kuna. Ne vidi jedan, ne vidi drugo. Štap treba i jednome i drugome. Vlada se tako odnosi prema invalidima rada. Evo mi ćemo vjerojatno sutra ili za koji dan raspraviti Prijedlog o proglašenju Nacionalnog dana zaštite na radu. Zgodno, zgodno, ali kakav je odnos prema invalidima rada, to je opisano u ovom primjeru. Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje. Ja neću čitati slučajeve, ali evo npr. slučaj 170/06 utvrđena je povreda prava … [[Govornik se ne razumije.]] zbog dugotrajnosti postupka te nepoštivanje odredbe članka 296. Zakona o općem upravnom postupku. Slučaj 420/02 utvrđena gruba povreda prava … [[Govornik se ne razumije.]] zbog neobrazloženo dugog trajanja postupka te nepoštivanja odredbe članka 296. Zakona o općem upravnom postupku. Slučaj 459/04 ista stvar. Nema kraja. Jedno ministarstvo, Ministarstvo unutarnjih poslova ministra Kirina ovdje se posebno ističe. Ministru Kirinu su čini mi se zabranili javna istupanja što je velika šteta. Time je cjelokupna javnost, posebno posjetitelji portala zakinuti su za jedan nepresušan izvor veselja, ali mislim da bi se unatoč toj zabrani ministar Kirin morao očitovati o ovome što ovdje piše pučki pravobranitelj jer se u tom ministarstvu sustavno šikaniraju policajci. Njih se premješta, to ovdje se opisuje sa jednog položaja niži bez obrazloženja. Kada se oni na to žale nitko ne reagira, šalje ih se nek' idu na Upravni sud. Koliko će trajati taj Upravni sud? Može trajati 10 godina, do tada ministar Kirin davno više neće biti ministar, ali takav odnos prema policajcu, prema državnom namješteniku oprostite to je nedopustivo. Premjestiti ga bez valjana obrazloženja na koje ima pravo kršeći, namjerno kršeći zakone, a onda cinično ga uputiti pa nek' se sudi na Upravnom sudu to je za jednog ministra nedopustivo. To se događati ne smije. Ministar Kalmeta, on se uopće ne očituje na ono što pučki pravobranitelj od njega traži. A tamo je kršenja ljudskih prava u pravu na obnovu. Oprostite, ono tamo prestaje biti slučaj. Tamo je očita namjera. Ona je sistematsko šikaniranje kako to opisuje pučki pravobranitelj. Međutim, čini se da nema odgovornosti za takvo ponašanje ministara što pokazuje i to da ovdje danas nema nikoga iz Vlade. Nikoga. A o njima se radi. O tome kako su radili ministri. Njih se sve to skupa ne tiče. Hvala lijepa.
Hvala. Glas iz… … [[Upadica se ne čuje.]] Budni glas, glas budnosti. Za klub HDZ-a, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju, zamjenici pučkog pravobranitelja, kolegice i kolege! Klub HDZ-a ne vidi sve tako negativno i crno kao što su kolege prije mene govorili. Kao prvo želim ocijeniti ovo izvješće o radu, metodologiju kako je ono napravljeno i moram priznat da smo već i navikli da pučki pravobranitelj doista dostavlja jedno vrlo cjelovito, sažeto i vrlo korektno napravljeno izvješće gdje imamo niz podataka, imamo brojčani pokazatelje, imamo grafikone, imamo prikaze i opise točno pojedinih predmeta, imamo ocjenu stanja po raznim segmentima i naravno vrlo korektan prijedlog mjera. Stoga gospodine pravobranitelju vrlo pozitivne ocjene za ovo vaše izvješće koje ste nas zapravo već i navikli na ovakav način prezentirati, a zapravo i vaš prethodni gospodin Klarić je također imao takvu metodologiju. Koja je osnovna značajka ovog izvješća i šta se nakon čitanja izvješća može zaključiti? Jedna riječ, to je dugotrajnost postupaka, sporost postupaka uprave i pravosuđa. Međutim, ja ovdje ipak želim malo stat i ipak želim malo ispolemizirat, jer ako uzmemo da smo u prošloj godini zaprimili tisuću 655 pritužbi, ako sam točan, 266 je bilo pritužbi koje se odnose na rad sudova, temeljem tih pritužbi mislim da ne možemo donositi generalnu i opću ocjenu stanja niti u pravosuđu niti u upravi. I to prvenstveno iz jednog jedinog razloga jer mi nemamo ukupne podatke vezano za upravu koliko uopće imamo u radu upravnih predmeta, koliko je od tih upravnih predmeta riješeno ih u roku, koliko izvan roka, koliko u dužem nekakvom razdoblju? Mi nemamo prvenstveno te podatke. Mi nemamo zapravo podatak niti koliko uopće imamo upravnih predmeta u radu ili koliko je to zaprimljeno prošle godine? Sasvim sigurno se radi o stotinama tisuća, usudio bih se reći zapravo više od milijuna. Ako kompariramo, ako je ovdje milijun tih predmeta i više, sasvim sigurno više jer zapravo cijeli nam je život znate protkan raznim predmetima. Idete vaditi građevinsku dozvolu, idete prijavljivati činjenicu rođenja, idete prijavljivati činjenicu smrti, idete vaditi putovnicu, idete mijenjati osobnu iskaznicu, sve su to upravni postupci. Sve je to uprava. E, pa sada ako u odnosu na cijeli taj broj, od svih tih predmeta dođemo do podatka da imamo tisuću i 200, tisuću i 300 i nešto pritužbi, onda to i nije tako nekakav veliki broj pritužbi ili ja se ne bih složio da pod tim pritužbama možemo ocjenjivati stanje. Znate, ja se slažem da nam puno toga u upravi ne štima i da postoji puno prostora da se uprava unaprijedi. Prvenstveno je treba ja bih rekao informatizirati. Ali, sada vam je evo, objavljen neki dan podatak da upravo u ovoj 2007. godini će Vlada u projekt e.Hrvatska uložiti i 1,23 milijarde kuna. Rekordni iznos je bilo uložen 2004. godine 500 milijuna kuna. E, pa sad imamo e.Hrvatska, e.pravosuđe, e.uprava, e.školstvo, e.zdravstvo dakle, u informatizaciju uprave a koja je preduvjet efikasnosti i rješavanja ovog pitanja dugotrajnosti itekako se ulaže. Šta nam treba? Trebaju nam naravno i kadrovi. Kadrovi koji iz uprave ne bježe zato što su im plaće nikakve, zato što su im plaće niske. I onda kada se pojavi bilo koja tvrtka, on naravno ode za 500 kuna ili za tisuću, tisuću 500 kuna ode radit negdje. E, sad i tu smo mi napravili određene znate iskorake i ako kompariramo te plaće naših državnih službenika i namještenika 2003., 2002., sada sa 2007. godinom, nije to nešto toliko značajno, ali plaće su veće. To je definitivno. Imam prijatelja u poreznoj upravi koji je imao ponudu otići u nekakvu firmu međutim, itekako je ostao u poreznoj upravi jer mu je plaća ne znam u zadnjih par godina sa 5 tisuća otišla na 7 i nešto. To je već recimo pristojno. Iako trebalo bi biti i više. Međutim pitanje je proračuna. Upravu naravno moramo i materijalno opremiti svim onim pomagalima koja ona treba imati. Ti naši ljudi u upravi moraju imati i laptope, moraju imati vozila, oni moraju znači kada dođu na teren apsolutno imati sve što je potrebno. Potpuno se slažem a to i ja ponavljam evo, i meni je ovo već četvrti put u ovom mandatu da govorim u ime našeg kluba o izvješću pučkog pravobranitelja. Ovo je jako dobra primjedba i ja je ponavljam svake godine. Ima jedna mjera koja ne košta, koja je apsolutno besplatna, a to je ako je na rješenje koje je donio nekakav upravni referent, službenik uložena žalba tada pametan, korektan referent neće dozvoliti da ta žalba ide na drugi stupanj, da predmet ide na drugi stupanj ako nađe da je opravdana. On po toj žalbi sam može promijeniti svoje rješenje. Jednako tako i onaj koji rješava u drugom stupnju ako zaprimi upravnu tužbu, to je tzv. kasatorno ovlaštenje koje upravni postupak pozna za razliku od parničnog jer on mora bit malo brži, malo dinamičniji, malo elastičniji. Tako da to je definitivno pogođena mjera i to je stvar zaista na koju ministri u okviru svojih ministarstava bitno moraju poraditi. Ima što se tiče uprave u vašem izvješću nešto što mi se čini da bi trebalo malo staviti jedan znak upita, jer ste rekli na kraju dva posljednja godišnja izvješća da izražavate uvjerenje da je za bolje funkcioniranje uprave u Republici Hrvatskoj potrebno ubrzati decentralizaciju i prenošenje upravnih poslova na lokalne jedinice i uskladiti plaće službenika u državnoj upravi s onima u lokalnoj upravi te povećati plaće najstručnijoj i najpotrebnijoj kategoriji državnih službenika. Definitivno se slažem, plaće treba povećati jer je veliki nesrazmjer između plaća u lokalnoj samoupravi i državnoj upravi. U državnoj upravi bi zaista trebalo točno u sistematizaciji vidjeti koja su ono ključna mjesta i ta mjesta zaista treba platiti, te službenike i te činovnike takve treba zadržati. Ali ovdje što se tiče prenošenja upravnih poslova na lokalne jedinice tu trebamo malo povući što bi se reklo ručno jer sjetimo se imali smo devedesetih godina one općine koje su de facto maltene imale obilježje države, koje su provodile i upravne postupke, koje su bile ujedno i jedinice lokalne samouprave. Imali smo to '93. godine i kod županija gdje ste imali županiju koja je istovremeno zapravo bila i jedinica lokalne i područne samouprave regionalne ali je u okviru županije bila i cjelokupna državna uprava. Upravo poštivajući ovu Europsku konvenciju o lokalnoj samoupravi izvadili smo tu državnu upravi i stavili van, tako da kod prijenosa tih upravnih ovlaštenja na županije ili na gradove tu treba postupati da se ne bi došlo do dvojnosti u ovlastima. Ono što također raspravljamo o problemu pravosuđa to smo svi spomenuli i to naravno i vi u vašem izvješću uvijek komentirate jer iako po Ustavu nemate tu ovlast ali svake godine dobijate barem trećinu skoro pritužbi vezano na rad pravosuđa. Ja se slažem sa svima koji kažu da situacija u pravosuđu nije dobra i naravno svi koji kažu nije to neka posebna pamet jer je to toliko notorno i toliko evidentno da to svatko tko dođe naprosto vidi i to su i upozorenja i Europske unije i svih pregovarača koji dođu ovdje. Međutim, htio bih ipak reći da su mnoge dobre stvari tu napravljene. I ako kompariramo stanje i sa 2000. i 2003. i danas 2007. godinom samo možemo reći slijedeće. 2003. imali smo milijun i pol ili čak i više od milijun i pol neriješenih predmeta. Danas smo poduzimajući sve one mjere koje smo na ovom Saboru na koncu kroz zakonske projekte utvrdili, danas smo došli da je to oko milijun ili čak malo manje od milijun, tako da ovih 266 pritužbi koje se odnose na sporost sudova isto treba gledati u jednom tom kontekstu da se nešto kreće, da se i u tom dijelu nešto događa. Potpuno se slažem sa ovim izlaganjima da vezano ne bi trebalo zatvarati taj jedan ceh i ne bi to trebalo jer sudski postupci su na koncu po načelima i procesnih zakona to su javni postupci, međutim i tu treba imati mjeru tako da se u svim tim komentiranjima i svim tim napisima ne napravi i jedan pritisak koji zapravo se stvara na jedan takav način. O ustavnim ovlastima, o ovlastima pučkog pravobranitelja vezano za pravosuđe također smo raspravljali i prošle godine i načelno mislim da smo svi klubovi rekli da obzirom da je pučki pravobranitelj naš opunomoćenik Sabora da bi to bilo dobro. Međutim, kao što sami znate ne možemo to jednostavnom izmjenom zakona napraviti. Bilo bi potrebno promijeniti Ustav. Žao mi je kolege da to nije promijenjeno i da takva jedna odredba u Ustav nije ušla kada se Ustav mijenjao 2002. godine čini mi se dva puta. Baš su se i mijenjale odredbe o pučkom pravobranitelju da tada nije takva odredba ušla. U svakom slučaju zaprimljena takva jedna inicijativa, međutim Ustav mijenjati samo radi toga ne bi baš bilo previše ozbiljno i treba sačekati jedan malo veći broj inicijativa kako bi išli u promjene Ustava jer ako bismo prečesto Ustav mijenjali ne bismo ostavili dojam baš previše ozbiljne zemlje. Što se tiče vašeg prijedloga da se na Odboru za Ustav, poslovnik i politički sustav raspravi i da se otvori jedna rasprava, evo ja mogu i sa ovog mjesta reći da nemam ništa protiv da organiziramo jedan okrugli stol, nešto slično je već bilo ali ne po toj temi nego po jednoj drugoj, da otvorimo raspravu o tome kako i u kom smjeru razvijati institute ostalih pučkih pravobranitelja. Na određeni način ovdje je već prije spomenuto da dolazimo do jedne male inflacije tih institucija ali opet s druge strane moram reći da su se i gospođa Mila Jelavić i gospođa Lukač-Koritnik na određeni način već isprofilirale na toj našoj društvenoj sceni i da su već postale prepoznatljive u segmentu u kojem one djeluju. Možda bi bilo dobro napraviti u okviru vaše institucije da budu pravobranitelji znači za te posebne segmente tako da ih učinimo prepoznatljivim da imaju svoj identitet točno za određeno područje a da nekakva stručna služba i da vi imate i nekakve koordinativne i opće ovlasti u odnosu na to. To je ovako jedan čisto načelan prijedlog ali slažem se da treba otvoriti raspravu o tome. Klub Hrvatske demokratske zajednice prihvaća ovo izvješće. Ono naprosto konstatira određene činjenice, ono je jedna zbirka pritužbi koje su se na terenu dogodile. Ali moram reći da u svakom slučaju temeljem ovoga ne možemo ocijeniti stanje da li je ovakvo ili onakvo. Stanje ćemo moći ocijeniti onda kada se bude primijenila do kraja ova preporuka koja se poštiva a to znači da se sada vodi evidencija zapravo tih upravnih predmeta po ministarstvima. Kada to budemo imali onda ćemo znati koliko predmeta imamo u radu, koliko toga je riješeno u roku, koliko toga nije riješeno. Stoga mi prihvaćamo ovo izvješće i doista je vrlo kvalitetno kao i ovih prethodnih godina. Hvala lijepo.
Hvala. Klub PGS-a, SBHS-a, MDS-a poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine pučki pravobranitelju i suradnici, poštovane dame i gospodo. Evo dopustite da se ja u ime kluba regionalnih stranaka PGS-a, SBHS-a, MDS-a dakle osvrnem na Izvješće pučkog pravobranitelja. Naš klub podržava, dakle snažno podržava ovo izvješće. Isto tako snažno podržava i rad pučkog pravobranitelja i pučkog pravobraniteljstva u Republici Hrvatskoj, ali isto tako dijelimo i nezadovoljstvo i zabrinutost i samog pučkog pravobranitelja zbog neke stvari za koje mislimo da nisu dobre. Pa i sam pučki pravobranitelj u svom izvješću ističe da je u 2006. godini nažalost kako se tu isto u izvješću navodi, da je nažalost započela … [[Govornik se ne razumije.]] samo jedne od šest preporuka pučkog pravobranitelja koje su bile navedene u prijašnjim izvješćima. Također navodi se da je stanje što se tiče broja dakle predmeta koje su oni obradili gotovo jednaki onima na koje je Pučko pravobraniteljstvo upozorilo izvješćima za 2004. i 2005. godinu. Dakle unatoč svemu onome što se navodi dakle da je promijenjeno, da je uloženo u pravosuđe situacija gotovo da se nije promijenila. To je jedan dakle indikator stanja u pravosuđu. Ono što se ističe da je i u 2006. godini najveći broj pritužbi građana pučkom pravobranitelju odnosio se na dugotrajnost upravnih postupaka i postupanje odnosno nepostupanje upravnih tijela s tim u vezi, a manje dio na nezakonitosti ili nepravilnosti njihovih odluka i akata. Tu bih citirao evo jedan pasus koji govori o pravnoj sigurnosti za koji mislim da je jako bitan i na koji mislim da bi morali svi obratiti pažnju. Mislim da ga danas nitko nije istaknuo. Dakle u tom odjelu pravna sigurnost, u 2. stavku ističe se, citiram: «U stvarnosti dugotrajnost postupka najviše pogađa slabe i siromašne. S jedne strane za njih je najčešće rješavanje predmeta koji je u postupku životno važno pitanje koje zahtijeva brzo rješavanje, a s druge strane oni koji imaju moć i novac, a najčešće oboje u pravilu ostvaruju rješavanje svojih predmeta u kraćim rokovima.» Mislim da je ovo jedno ozbiljno dakle upozorenje pučkog pravobranitelja koje se temelji na argumentima dakle vrijeme da se nad time zamislimo i da poduzmemo nekakve korake, konkretne korake da bi se to promijenilo. A tu prvenstveno mislim na uvođenje instituta besplatne pravne pomoći. No malu digresiju dakle što se tiče onih koji su potencijalni korisnici besplatne pravne pomoći dakle oni siromašni dakle u Republici Hrvatskoj nažalost danas je jako, jako puno. Evo u današnjim novinama čitamo da je u Hrvatskoj 18% siromašnih. Tj. da od trideset jedne europske države za koje je «Eurostat» prikupio podatke ispred Hrvatske je 21 država odnosno kod njih je manje siromašnih nego kod nas. I ono što je bitno da u Hrvatskoj su prema podacima «Eurostata» najsiromašniji građani od 65 godina. Dakle naši umirovljenici koji dakle imaju male mirovine i kao takvi dakle s tim malim mirovinama ne mogu kvalitetno dakle tražiti i pravnu pomoć. Ono na također što pučko pravobraniteljstvo upozorava, upozorava da Ministarstvo pravosuđa ne prati dovoljno napore i nastojanja unutar sudbenog sustava. I u drugim pitanjima reforme pravosuđa teško je ne uočit deficit u reformskom kapacitetu Ministarstva. O tome svjedoči i izostanak makar i početnih mjera i aktivnosti za potrebnu racionalizaciju sudova. Posebno sad ističem višegodišnje nerješavanje sustava besplatne pravne pomoći ili izmjene Zakona o odvjetništvu u pogledu odvjetničke tarife i njenog donošenja. Izostanak bilo kakvih prijedloga za rješenja pitanja Upravnog suda. Dakle vidimo tu povezanost u nerješavanju pravnih tih dakle problema tj. u dugotrajnosti postupaka koji u direktnoj korelaciji sa socijalnim statusom. Isto tako Vlada ne izlazi sa svojim prijedlogom koji bi na neki način to ublažio tj. da se zakonski uvede sustav besplatne pravne pomoći. I sam pučki pravobranitelj krajem prošle godine, čini mi se tako 6. studenog 2006. godine uputio je dopis Vladi u kojem je istaknuo, istaknuo dakle da se traži hitno donošenje Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći što se priprema već duže vrijeme i poziva Ministarstvo pravosuđa da nacrt zakona uputi u saborsku proceduru što prije i da izvijesti javnost o eventualnim zaprekama. Malčić u pismu, citiram dakle novinski članak što ga je uputio ministrici Ani Lovrin navodi da postojeće restriktivno i deficitarno zakonsko uređenje besplatne pravne pomoći ne jamči svim građanima pravo na pristup pravosuđu bez obzira na njihov ekonomski ili socijalni položaj. Hitno donošenje Zakona pučki pravobranitelj traži i kako bi se potreban novac mogao osigurati u proračunu za 2007. godinu. Malčić također traži i izmjene Zakona o odvjetništvu jer postojeći model određivanja cijena odvjetničkih usluga ne poznaje ni jedan europski sustav. Predložio je da se uvede i propisivanje fiksne ili preporučene tarife zakonskim ili podzakonskim propisima dakle kako bi odvjetničke usluge cijenama bile što pristupačnijima. Na temelju tog članka ja sam pripremio tj. i uputio zastupničko pitanje 30. studenog ministrici pravosuđa gospođi Ani Lovrin s pitanjem dakle što će Ministarstvo pravosuđa poduzeti da unaprijedi sustav besplatne pravne pomoći tj. kada će predložiti Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći? Odgovor je stigao relativno brzo 5. prosinca 2006. godine. Isto citiram: Ministarstvo pravosuđa radi na pripremi Nacrta prijedloga Zakona o ostvarivanju prava na pravnu pomoć. Prikupljena su očitovanja nadležnih središnjih tijela državne uprave čije primjedbe razmatraju stručne službe Ministarstva. Nakon poduzimanja svih koraka u skladu s Poslovnikom Vlade Republike Hrvatske Nacrt prijedloga zakona bit će upućen Vladi Republike Hrvatske na razmatranje. Dakle to je bilo u prosincu 2006. godine. Sad je sredina 2007. godine. Od tog zakona ni traga ni glasa. A radni prijedlog tog zakona već je bio spreman u Vladi 21. lipnja 2005. godine. 2005. godine gotov zakon dakle čeka u Vladi. Mislim da je to neodgovoran, neodgovorno ponašanje Ministarstva i Vlade i mislimo dakle da to treba čim prije promijeniti. Evoga naš Klub PGS-a SBHS-a NDS-a će idući tjedan taj zakon, vladin zakon uputiti u saborsku proceduru upravo zbog toga da prisilimo Vladu da se o tome izjasni. Zašto institut besplatne pravne pomoći? Do sad dakle su određeni građani fizičke osobe taj institut mogle koristiti u Hrvatskoj, ali preko određenih udruga, preko određenih nevladinih organizacija pa i preko određenih političkih stranaka. Evo imamo primjer Primorsko-goranskog saveza koji je uveo taj dakle institut. Mogli bismo reći besplatne pravne pomoći na mala vrata u nekoliko općina. Oni su angažirali jednog odvjetnika koji prima ljude i pokušava im dakle davati besplatne savjete ili ih upućuje dakle kako da se snađu u našem pravnom sustavu. To je koliko znam jedinstveni takav slučaj što se tiče određenih političkih stranaka u Republici Hrvatskoj. Rekao sam već prije da se to u Hrvatskoj trenutno rade neke udruge ili nevladine organizacije za zaštitu ljudskih prava. Dakle, koje pružaju besplatnu pravnu pomoć. Ali su one suočene s problemom legaliteta te djelatnosti zbog odredaba Zakona o odvjetništvu. Prema tom zakonu pružanjem pravne pomoći kao zanimanjem smije se baviti samo odvjetnici pa Kazneni zakon inkriminira neovlašteno obavljanje pružanjem pravne pomoći kao kazneno djelo nadri pisarstva. Zbog ne baš sasvim precizne zakonske odredbe dvojbeno je da bi se pored neovlaštenog pružanja pravne pomoći uz naplatu neovlaštenom djelatnošću smatra i pružanje besplatne pravne pomoći koje pružaju nevladine organizacije. Ta nejasnoća proizvodi probleme registracije za obavljanje te djelatnosti, a njihovi pravnici izloženi su opasnosti kaznenog progona. Evo to je današnja trenutna situacija u Republici Hrvatskoj. Pružanje besplatne pravne pomoći dakako nije otkriće nevladinog sektora u Hrvatskoj. Iznimno je razvijeno u zemljama zapadne demokracije kao djelatnost koja spada u širi kontekst humanitarnog rada s primjerenom zakonskom podrškom. Njihova bi se iskustva mogla koristiti za uređivanje položaja te djelatnosti i u Hrvatskoj. Evo, ja isto ovdje imam primjer jednog oglasa iz SAD-a, Sjedinjenih Američkih Država gdje je razvijena ta besplatna pravna pomoć. Oglas je na hrvatskom, na žalost nije preveden. Taj oglas je na takav način prezentiran i u Americi, Sjedinjenim Američkim Državama u novinama ili na webu na hrvatskom jeziku. Dakle, vidimo kako je tamo u Sjedinjenim Američkim Državama jer taj je institut razvijen pa oni dakle koji su useljenici su upoznati da mogu koristiti taj institut besplatne pravne pomoći. Dakle, ta organizacija pruža besplatnu pravnu pomoć za osobe s nižim primanjima koji žive u državi Mein i to u resorima stanovanje, porezni problemi, naselje u kućanstvu, dostupnost do zdravstvene skrbi, školski problemi, razvodi, roditeljska prava i neki, uključivanje u neke vladine programe. Oni poručuju nazovite nas ili otiđite u najbliži ured. Ako ne govorite engleski odmah potražite tumača naći ćemo vam ga besplatno. Evo mislimo dakle da je upravo ovaj institut besplatne pravne pomoći itekako bitan za Republiku Hrvatsku. Rekli smo zbog jedne strane što je još uvijek socijalna situacija u Republici Hrvatskoj takva da mnogi ljudi kojima je potrebna ta pomoć, a zbog visine odvjetničkih tarifa, zbog dugotrajnosti postupka ne mogu jednostavno financijski se boriti, dakle pratiti dužinu tog postupka i često niti ne ulaze u spor ili odustaju iz tog spora pa mislimo da bi u tom smjeru morao taj zakon čim prije ući u saborsku proceduru. Dakle, uvesti taj institut i onda smo mišljenja dakle da bi i samo izvješće pučkog pravobranitelja bilo drugačije. I stoga je dakle poruka da mi podržavamo rad pučkog pravobranitelja s tim dakle da inzistiramo da se što prije ostvare dakle tj. uvedu one mjere koje do sad nisu uvedene, a na kojima inzistira i Pučko pravobraniteljstvo u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin. Oprostite. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Kruno Peronja.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, pučki pravobranitelj. Upravo je kolega netočno izjavio nekoliko stvari. Ja ću radi istinitog objašnjenja i ispravka javnosti reći. Temeljem Zakona o odvjetništvu i pružanja pravne pomoći, temeljem toga zakona postoji pružanje besplatne pravne pomoći u Hrvatskoj. Vrlo se koristi, vrlo je razvijena i jedino odvjetnici temeljem zakona pružaju besplatnu pravnu pomoć. Također i odvjetnička tarifa donesena je sukladno zakonu i propisu i manje nego u svim ostalim zemljama koje nas okružuju. To su točne stvari i mnogi odvjetnici postali su odvjetnici jer se nisu mogli na drugi način zaposliti i redovnim, svakodnevnim, mukotrpni posao zaslužuju nagradu jer to je tarifa u nagradama i naknadi troškova nije cjenik.
Zahvaljujem. U ime Kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni pučki pravobranitelj, uvažena gospodo zastupnici. Čini mi se da odvjetničke tarife u Hrvatskoj su i do deset puta veće netko tko kaže nego u Njemačkoj. Nisu? Netočno. Dobro, ali i primanja su isto nama deset puto veći nego Njemačkoj. Ali pustimo sada ove tarife, ali to bi trebao biti i predmet rada pučkog pravobranitelja. Dobro je da broj zaprimljenih pritužbi opada i da ne raste. Nije dobro međutim da tijela državne vlasti ignoriraju upute pučkog pravobranitelja, te da iste pučki pravobranitelj iščekuje duže od ovog zakonskog roka. Točnije da mora moljakati odgovore, a na koga se to odnosi. To se odnosi prije svega na Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje. Zatim, na Ministarstvo mora, turizma što me ne čudi. Ali ono što iznenađuje da u tu grupu spada Ministarstvo pravosuđa. Točnije uprava za građansko pravo, a koja će biti jako promptna u nekoj drugoj situaciji kada treba nekome dijeliti pravdu. No, bilo kako bilo istina je slijedeća. Teško da nekome pučki pravobranitelj može pomoći. To je ružno reći, ali tome je doslovce tako. A dobro je da pokušava i već to što pokušava to nije malo. U pravilu jasno obraća mu se sirotinja koja više nema se za koga ili za što uhvatiti, a oni koji nešto imaju oni će se ionako jasno za sebe pobrinuti. Tako je bilo. Tako će biti i narod se može zavaravati i zato je dobro da ova rasprava ide u popodnevno vrijeme. Ali narod ima onu sirotinju, izrečicu da je “sirotinja i Bogu teška“. E da, to je veliki hendikep, ali pustimo sada to. Da je tome tako vidite gospodo riječi to potvrđuju, ova tabela na strani 9. Najviše pritužbi odnosi se na mirovinska prava, zatim prava na obnovu, sudbenu vlast. Tu su zatim osobe lišene slobode, njih 120, 152 pritužilo se pučkom pravobranitelju, zatim graditeljstvo, denacionalizacije itd. Zašto su na prvom mjestu mirovinski zahtjevi? Prvo, to je egzistencija. Često ta mirovina izgleda kao ona posljednja pomast. Kada uđete u taj mirovinski sustav, to se možda na nas neće odnositi, teško da će netko još nešto privrijediti. Postaje se teret. Koga? Jasno nego svoga. Jer kako drugačije recimo tumačiti procjenu da u ovoj zemlji do 500 kuna ima 62 tisuće ljudi koji primaju mirovinu. Od 500 do tisuću kuna prima mirovinu 116 tisuća ljudi. Od tisuću do tisuću 500 kuna njih 156 tisuća 293. Od tisuću 500 do 2 tisuće kuna 295 tisuća i 16. Ukupno 629 tisuća 770 građana ove zemlje prima mirovinu ispod 2 tisuće kuna. U ovoj zemlji znači možemo reći da negdje 600 hiljada ljudi je postalo socijalnim slučajevima. A odradilo je dobar dio radnoga vijeka, dobro, nije baš tome tako, jer 80 ili 90% tih ljudi ima neku imovinu, stan, kuću, mnogi vikendicu. U prosjeku, građani Hrvatske su vlasnici većeg broja stanova nego što je slučaj u Njemačkoj, Austriji ili u susjednoj Italiji i to je isto, ili Engleskoj, i to je, u Italiji možda ne, ali u Engleskoj da, i to je isto tako interesantno. Ali uskoro ako se ne izjednače ovi stari – novi mislim da će se ta brojka od 630 tisuća znatno povećati, itd. jer iz godine u godinu broj novih umirovljenika povećava se za cca. 30 tisuća, a zbog smrti broj starih umirovljenika opada za cca. 30 tisuća. I da ja sada ne govorim o statistici koliko je bilo novih – starih 2004., 2005., 2006. Ali to je otprilike 30 tisuća godišnje plus, odnosno minus. Drugo, u Hrvatskoj jasno na umirovljenika dolazi 1,39 radnika. U Europskoj uniji je taj omjer 1:3 i taj problem se može riješiti samo otvaranjem novih radnih mjesta. Ali šta ćemo? Nezaposlenost je 16%. U nekim krajevima poput Istre, ne znam, 6, 7%, u Zagrebu 8, 9. Ali sam isto tako uvjeren da će Hrvatska ukoliko želi sačuvati i postojeći gospodarski rast biti u situaciji da će morati uvoziti radnu snagu. Što sad tu može učiniti pučki pravobranitelj kada je prosječna mirovina 2001. bila 43,6% prosječne plaće, 2005. 41,32%, 2006. 39,7%, a od sutra eto i žene će morati u penziju sa 65 godina starosti. Jer sad da žene žive u prosjeku koliko jedno 7, 8 godina duže od muškaraca. Ali da je Ustavni sud pretjerao pretjerao je. I zato kroz neku pozitivnu diskriminaciju ženama koje su rodile trebalo bi dati bonus, ne znam, od jedan i pol do dvije godine kao što bi i nama koji smo bili u vojsci, ne u Domovinskom ratu nego u vojsci, trebalo onaj period od recimo godinu, godinu i pol ili dvije godine uračunati u radni staž. Ako ništa drugo 0,5% sada čovjeka veseli, jasno, dobro dođe, Bože dragi. No, pustimo sada to. O tome ćemo jasno uskoro o tim penzijama više govoriti. Ali samo da kažem da se taj problem rješava novim radnim mjestima, ekonomijama, a ne obećanjima. Zašto spominjem ove mirovine, odnosno mirovinsko osiguranje? Jer o tome na strani pučki pravobranitelj doslovce kaže da mu se zbog duljine trajanja postupka i najčešće obraćaju stranke. Taj postupak ne smije trajati dulje od 60 dana ako jasno ne sadrži one međunarodni element. Može se dogoditi zbog, ne znam, nekog iracionalnog razloga kada je netko iz neke druge države, druge nacionalnosti naprosto njemu postane gotovo nemoguće riješiti svoj taj egzistencijalni problem. A mirovina zasigurno u to se ne smije pretvarati. Ti postupci po mom dubokom uvjerenju ne bi smjeli kod domicilnog stanovništva trajati dulje od 60 dana. Jer mi na taj način nekako tjeramo gotovo ljude da moraju u onom intermecu, a neki znaju čekati na mirovinu i po godinu dana, znači da moraju kopati po kantama za smeće ako nemaju nekoga od svojih bližih. Ako ne može ta penzija nekom penzioneru osigurati dostojanstvenu starost onda barem administracija ove države to dostojanstvo tom penzioneru ne smije gasiti. Ponavljam još jedanput, 60 dana je dovoljno da se ionako prebukirana služba koja izdaje ta rješenja organizira i da predmet riješi. Istina, 2004. vidim bilo je 280 tisuća i 16 novih penzionera, 2005. 319 tisuća 936. Znači u toj godini u penziju odlazi plus 39 tisuća 920 ljudi, a 2006. bilo je novih penzionera 352 tisuće 169, što će reći da u penziju te godine odlazi 32 tisuće 233 novih penzionera. Znači treba godišnje obraditi 32 do 40 tisuća zahtjeva. Ali rekoh, zbog digniteta ljudi koji odlaze u penziju to se mora učiniti u što kraćem roku. Jer tim čekanjem država ne štedi već samo dodatno troši. Inozemna tijela su jasno vidimo priča za sebe. Ali ja ću se još samo dotaknuti ovih invalidskih mirovina o čemu govori pučki pravobranitelja na strani 17. On doslovce kaže, ako je takav invalid rada nezaposlen, odnosno izvan mirovinskog osiguranja visina nove mirovine je određena sukladno odredbi članka 174. itd. primjenom posebnog mirovinskog faktora od 0,6667 moguće pune invalidske mirovine. Od 18. prosinca 2002. Izmjenama i dopunama Zakona o mirovinskom osiguranju taj faktor je povećan na 0,8 čime je samo djelomice ispravljena nepravda. Međutim, ako je invalid rada zaposlen odnosno koristi prijašnje pravo na rad sa skraćenim radnim vremenom, 4 sata, sukladno članku 174. ZMO ili mu je zakon nakon primjene ZMO-a, 1. siječanj '99., utvrđena profesionalna nesposobnost za rad, a zasnovao je radni odnos ili počeo baviti neku drugu djelatnost sukladno odredbi članka 80. njega se mirovina preračunava primjenom drugog mirovinskog faktora koji iznosi samo 0,333 njegove invalidske mirovine što zapravo iznosi samo 1/3 invalidske mirovine." gotov citat. Želim reći, invalide se ne smije zakidati. Ako su im uskraćivane invalidnine i to od 1.1.99. kako ja shvaćam ovo obrazloženje onda im se kao i penzionerima dug mora vratiti ovih 8 godina unazad. Koliko koštalo da koštalo, to je naša moralna obveza. Iz ovih slučajeva znači dalo bi se zaključiti da je pučki pravobranitelj na neki način mirovinski savjetnik, ali ponavljam prokleta je nevolja kada se netko mora obratiti pučkom pravobranitelju ili kada mora s druge strane potražiti besplatnu pravnu pomoć. Inače Hrvatska ima inflaciju tih pravobranitelja, pa tako imamo i onog za ravnopravnost spolova, za branitelje, studente, umirovljenike, za djecu, šta ja znam invalide, penzionere sada, a ja bih predložio evo ovo šta nam se dešava sa nekim sudovima i činjenicom da Istrijan ne može do poljoprivrednog zemljišta da se formira jedno pravobraniteljstvo za Istrijane. No, neću sada o tome da ne dižemo tenziju, iako ajde pustimo. Inače ove sve pravobranitelje trebalo bi svesti pod jednu kapu, znači sa sedam ili osam referada, jer ovo što mi danas imamo po mom dubokom uvjerenju uvijek sam tako govorio, jednostavno nema smisla. Inače bilo bi isto tako zanimljivo vidjeti gdje je najviše pritužbi koje idu pučkom pravobranitelju, točnije u kojem gradu, u kojoj županiji itd. Interesantno je poglavlje o recimo kaznionicama. Popunjenost Varaždin 185, Sisak 130, Požega 150, znači 50% više od pod navodnicima "kapaciteta". Dignitet tih osoba također valja štititi. Ne mislim da dignitet tih ljudi treba štititi kao u slučaju recimo jednoga Oreškovića koji je otpušten zbog navodno hemoroida, ali ponavljam dignitet tih ljudi valja štititi, voditi računa ne znam o hrani, higijeni, boravku na otvorenom, zraku, kapacitetu kaznionice. Ali biti će da će novi saziv trebati Sabora, dublje posegnuti i u proračun i otvoriti sredstva i za nove kaznionice, no pustimo sad to. Međutim ne javljam se zbog toga. Ja se više javljam kada govorimo o tim kaznionicama i kada govorimo o toj prekapacitiranosti govorim o nečem, želim reći o nečemu drugome. Kakvi su tamo odnosi, pustimo sada ovu tuču gdje je to bilo u Lepoglavi ili Gradiški. Čitam danas Cvik, ovaj diler sa Korčule u zatvoru je imao mobitel, do droge dolazi kako želi, vjerojatno i dila po zgradi i još nešto malo sitno zaradi, jasno čovjeka to veseli itd. U našim zatvorima to je problem, može se do droge kao i uz dječja igrališta, uz škole i to dovoljno govori i o cijelom ustroju, pravosudnoj policiji, Ministarstvu unutrašnjih poslova ili pravosuđa itd. Kako se može do droge u jednom pulskom, varaždinskom i inom zatvoru? Ako može se doći do droge u zatvoru onda možemo se pitati šta se tek dešava u sredinama uz škole, uz dječja igrališta, uz dvorane itd. Sve u svemu ja mislim da je jako dobro iščitati ovo izvješće jer je ono jedna svojevrsna socijalna i humanitarna karta Republike Hrvatske. Situacija u zemlji jasno zbog tih socijalnih momenata nije ružičasta, zavisi sve iz kojega kuta gledate, rekoh u Hrvatskoj više građana posjeduje imovinu, odnosno stanove, vikendice itd. no što je to slučaj na broj stanovnika u jednoj Njemačkoj ili u Engleskoj, ali daleko da se mi s druge strane s njima možemo uspoređivati. Ili na primjer za puni radni vijek mirovina u Hrvatskoj je 63% isto kao u Njemačkoj, ali i to vara jer u Hrvatskoj je ta prosječna mirovina za puni radni vijek ne znam gospodin Hrelja me može ispraviti, cca 400, ne vjerujem 500 eura, a u Njemačkoj četiri ili pet puta više. Ili cijena nafte u Italiji je 10% veća nego u Hrvatskoj, ali su im i primanja dva ili tri puta veća recimo mirovinska nego u Hrvatskoj. Sve u svemu mi se svi slažemo da ova zemlja može i zaslužuje bolje. Imali smo rat, imali smo tranziciju pretvorbe itd. ali ja sam duboko uvjeren da će prilike ići na bolje, e sada kome će ta čast pripasti da zemlju odvedu u jednom drugom pravcu to će pokazati naredni izbori. Sve u svemu ovo izvješće nema druge nego nam ga prihvatiti.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Hrelja.
Gospodine potpredsjedniče pa ja vjerujem da je u žaru borbe, odnosno govora gospodin Kajin napravio dva lapsusa, ali vrijedi ih ispraviti. On kaže da od sutra će žene u mirovinu sa 65 godina. Žene mogu i danas u mirovinu sa 65 godina i kasnije, to nije problem, a odluka Ustavnog suda će biti obvezujuća kada se pretvori u izmjene i dopune mirovinskih zakona. To je samo za sada odluka koja daje jednu smjernicu, odnosno jednu preporuku. I drugo gospodine Kajin, nema pravobranitelja za umirovljenike i starije osobe. U prijedlogu, u saborskoj proceduri je Prijedlog zakona o pravobranitelju za umirovljenike i starije osobe. Ja se nadam da će i on biti jednog dana. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a, uvaženi zastupnik Silvano Hrelja.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine Malčiću i gospodo zamjenici pučkog pravobranitelja, kolegice i kolege. Naravno da ćemo ovo sveobuhvatno izvješće pučkog pravobranitelja koliko to god smetalo nekom da je sveobuhvatno i koliko god to je kolega Lesar rekao da je to moglo biti na tri stranice, mislim da je ovo izvješće veoma korisno, da pokazuje određeno stanje u hrvatskom društvu i da je ono vrijedno pažnje i da ga treba kao takvoga prihvatiti. Naravno da je ovo predmet naše analize, da je to predmet našeg zaključivanja u Hrvatskom saboru uz to što ćemo ga i prihvatiti. Da je to mjesto i vrijeme da se o ovom izvješću daju konkretne primjedbe i sugestije, a da i bude doprinos daljnjem razmišljanju o povlaštenicima Hrvatskoga sabora u budućnosti, o njihovoj ulozi i o tome koju domenu odgovornosti i prava će im hrvatsko društvo kroz Hrvatski sabor u budućnosti dati. Odmah na početku ću reći naše je legitimno pravo Hrvatske stranke umirovljenika da predlažemo Ombudsmana za umirovljenike i starije osobe. To ne činimo nikako iz hira nego iz potrebe, a druga je stvar kako ćemo se dogovoriti. Nisam nesklon razmišljanju koje je gospodin Kajin ovdje rekao da to bude jedno pravobraniteljstvo koje ima svoje resore, ali je činjenica da ćemo mi ovu ideju gurati dalje ne samo zbog toga što želimo imati osobu koja je specijalizirana za to, nego zato što smatramo da bi pučki pravobranitelj, odnosno ukupno pravobranitelji trebali imati veće ovlasti i veći utjecaj na ukupan zakonodavni sustav Republike Hrvatske i veći utjecaj na funkcionalnost institucija hrvatskog društva. Kad gledamo ovu tabelu naravno da raduje stagnacija broja predmeta, naravno da bi trebali biti zadovoljni, pogotovo mi iz Hrvatske stranke umirovljenika jer je za razliku od 2005. godine kad je jedna četvrtina predmeta bila iz mirovinskog sustava ovaj put to ipak samo jedna petina. Međutim, znate meni uvijek ove brojke i uvijek mi statistika ima dvostruko značenje. Pitam se da li smo mi toliko popravili funkcioniranje naših institucija ili pak su građani izgubili povjerenje i još u jednu posljednju instituciju pa joj se u manjoj mjeri obraćaju nego što su to objektivne potrebe hrvatskih građana. Dakle, uvijek možemo sa ta dva aspekta analizirati ove brojke. A inače moj prijedlog ovako prijateljski, kolegijalan je da ako bude i kad bude pravobranitelj za Istrijane ja ću se osobno potruditi da s ove govornice predložim kolegu Kajina da bude pravobranitelj jel' u tom slučaju tako da se unaprijed to zna da može računati na radno mjesto, a molim vas da vi oslobodite koju prostoriju za takvo radno mjesto. Ono što smatram jako korisnim za nas u Hrvatskoj stranci umirovljenika, ali i za vas kolegice i kolege je stranica 14 i 15 koja govori o mirovinskoj problematici i koja će nam jako dobro doći vjerojatno za nekoliko tjedana kad budemo ili mjeseci kad budemo imali raspravu o funkcioniranju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje. Ovdje su točno naznačeni problemi u tom, u Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje, kao jedan od većih problema navodi se isplata zaostalih mirovina, ali to nije ona isplata u kontekstu govora mog prethodnika kolege Kajina, mislim da se ovdje radi o isplati mirovina kada se ponovno aktivira mirovina građana koji su izbivali iz Hrvatske i gdje ih pripada pravo na zaostatke zadnje tri godine i objektivan je problem jer se i nama u Klub zastupnika Hrvatske stranke umirovljenika javljaju i ljudi koji čekaju godinu i pol, dvije godine da bi dobili svoj novac koji im po zakonu pripada. No, bez ambicija da govorim da su i naši građani da uspoređujem da tu krivicu, da izjednačavam ono što bi rekli žrtvu i agresora moram reći da i pri dolasku novaca za naše građane iz susjednih zemalja, dakle iz Bosne i Hercegovine, Srbije i Crne Gore nije bolji nego je dapače još gora situacija. Ovdje se upisuju slučajevi kada našim građanima temeljem međunarodnih ugovora institucije iz Srbije i Crne Gore, BiH dostavljaju kasno, sa zakašnjenjem dokumentaciju pa na kraju krajeva i novac i oni vrlo teško ostvaruju svoja prava. Nije bolja situacija, dapače još je i gora sa našim građanima, dakle građanima Republike Hrvatske koji od, pardon samo da se korigiram. Ovo su tražili građani koji trebaju primiti iz Hrvatske mirovinu. Kažem da budem jasan, ni naši građani koji primaju mirovinu iz BiH, iz Srbije, Crne Gore nisu u boljoj situaciji. Naravno njima piše na rješenjima nešto što je nepodnošljivo za bilo koji pravni sustav. Piše da je visina njihove mirovine onolika koliko se u mirovinskim sustavima npr. Republike srpske distrikta Brčko ili Federacije BiH ili Vojvodine skupi sredstava. To je nešto što bi za svaki pravni sustav i za državu koja se deklarira kao socijalna država moralo biti neprihvatljivo i razlog za intervenciju. Nije moje da samo kritiziram, mi smo iz Hrvatske stranke umirovljenika u ovaj Hrvatski sabor uputili Zakon o mirovinama umirovljenika, o korisnicima mirovina koji mirovinu primaju iz Bosne i Hercegovine i Srbije i Crne Gore. Podsjećam da je ovo tijelo, da je ovaj Dom, da je Hrvatski sabor još u srpnju 2006. godine po izuzetno sparnom, teškom vremenu donio jedan zaključak kojim se obvezuje Vlada Republike Hrvatske zajedno sa predlagačem tog Zakona iznaći rješenje za hrvatske građane izuzetno nestabilne socijalne situacije za vrlo ugrožene građane, socijalno ugrožene građane Republike Hrvatske. I pod dva ovaj Dom je obvezao Ministarstvo vanjskih poslova, odnosno središnju službu Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje da ispita činjenično stanje i da nam se to dostavi. Na žalost moram konstatirati da uz požurnice i premijeru Sanaderu, ali i predsjedniku Hrvatskog sabora nema pomaka na tom, u tom, dakle po tom zaključku. Mislim da je on obvezujući i da se po tome jednostavno mora nešto učiniti. Gledajte, tu se ne radi samo o osobama koji su izbjegli i prognani. Tu se radi o hrvatskim građanima koji nikada nisu živjeli izvan sadašnjih granica Republike Hrvatske. Tu se radi o onim ljudima koji su uvijek živjeli u Slavonskom Brodu, ali su imali nesreću da su radili u Bosanskom Brodu i danas oni, dakle ako u Republici srpskoj dijele mirovine sa bonovima 10. oni su sretni ako do zadnjeg u mjesecu dobiju mirovine, svaki mjesec manje i to bez ikakvih novčanih, odnosno naturalnih primanja koje primaju samo preko granice. Dakle, nama je drago da se ovaj, da je pučki pravobranitelj ovdje obradio ovu kompleksnost cijele ove situacije u jednom i u drugom smjeru, jer isto što piše ovdje u jednom smjeru važi i u drugom smijeru. Isto tako uočio se, dakle tu se događaju zaista i citiram: "Ovakva postupanja odnosno nedostavljanje propisanih ili pravilno popunjenih obrazaca od strane inozemnog nositelja osiguranja tj. određenog tijela za vezu dovode do povrede prava stranaka odugovlačenjem postupaka odnosno ne donošenjem rješenja u propisanom roku." Stoga se u ovakvim i sličnim situacijama treba izravno stupiti u vezu s inozemnim nositeljima osiguranja i požurivati ga. U slučaju višekratnih požurnica nakon kojih se ne dostavljaju zatraženi podaci potrebni za obradu zahtjeva, Središnja služba Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje odnosno druga ovlaštena služba Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje trebala bi obavijestiti Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, Upravu za mirovinsko osiguranje isto bih rekao i Ministarstvo vanjskih poslova, jer ovo nije, ovo nisu beznačajni slučajevi, ovo su vrlo ozbiljni slučajevi kršenja ili zavlačenja da budem ovako precizniji ili neispunjavanja socijalnih ugovora između dva, između dvije zemlje. Ovo ministarstvo je nadalje nadležno za provedbu međunarodnih ugovora o socijalnom osiguranju i temeljem njih sklopljenih administrativnih sporazuma pa bi stoga u povodu dostavljenih obavijesti trebalo poduzimati određene radnje u cilju poboljšanja primjene ovih ugovora. Uočivši problem prevelikog broja predmeta u radu, preopterećenosti službenika, složenosti u prikupljanju potrebne dokumentacije za utvrđivanje prava što je jedan od objektivnih uzroka kašnjenja u postupanju Hrvatskog zavoda za mirovinskog osiguranje, pučki je pravobranitelj višekratno upozorio središnju službu na niz neriješenih predmeta u kojima je ranije opetovano požurivao postupanje, upozorivši pri tome istu službu na potrebu mijenjanja članka 295. Zakona o upravnom postupku tj. dužnost obavijestiti stranku o razlozima prekoračenja roka za donošenje rješenja odnosno zaključka u upravnom postupku izvan zakonom određenog roka te o radnjama koje će biti poduzete. Ovo je najbitnije. Dakle, ako Središnja služba mirovinskog zavoda ne može u zadanom roku po Zakonu o upravnom postupku riješiti problem dužna je obavijestiti stranku u postupku izvan zakonom određenog roka o razlozima i o radnjama koje će poduzeti da bi pravo stranke bilo realizirano do krajnje pozicije. Dakle, to je ono čega se moramo držati. To je ono što moramo sutra sugerirati odnosno obvezati Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje. I ja doista ne znam da li je Upravno vijeće Hrvatskog zavoda za mirovinskog osiguranje imalo prilikom usvajanja godišnjeg izvješća o radu, izvješće i nalaze pučkog pravobranitelja odnosno da li su joj na raspolaganju, da li je tom Upravnom vijeću na raspolaganju bilo ovo izvješće s obzirom da ih ono na neki način obvezuje i ukazuje na njihove propuste? Ako nije bilo, a to ću provjeriti ali u svakom slučaju o tome želim otvoriti diskusiju kod Izvješća o radu Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, jer nama je dužnost osigurati povezanost sustava i usklađenost rada ukupnog sustava. Ono što ću sigurno napraviti a to je poslat ću jedan primjer gospodina Piljana iz Pule gospodinu pučkom pravobranitelju odnosno njega ću usmjeriti da se obrati pučkom pravobranitelju, gospodin je radio na istom radnom mjestu kao i kolega, radili su kao građanska lica u vojsci, tadašnjoj jugoslavenskoj armiji, jedan ima tisuću, na istom radnom mjestu, ista kategorija, jedan ima tisuću kuna sada u ovom trenutku veću mirovinu od ovog prije. Dakle, imali smo jednu situaciju u mirovinskim sustavima kada je sreća bila na kog je tko službenika naletio i koje mu je dokumente tko uzeo u obzir. Gospodin je imao 50 odrezaka od svojih plaća kojim se moglo dokazivati. I odluka Upravnog suda je bila da se temeljem dostupnih podataka izvrši vještačenje. Nije poštivana odluka Upravnog suda, gospodin i dalje trpi tisuću kuna zaostatka za svojim kolegom. I ja ću vam zamoliti ovdje javno sa govornice da kad vam to dođe da obratite posebnu pažnju na taj slučaj. Dakle zaključno, uz želju za što boljim i kvalitetnijim radom pučkog pravobranitelja u ovoj godini, uz želju da se svi zajedno dogovorimo o više ovlasti i da konačno svi zajedno odlučimo da li ćemo imati jedno pravobraniteljstvo sa resorima ili specijalizirane ombudsmane prihvatit ćemo odnosno izričem da ispred Hrvatske stranke umirovljenika prihvaćamo ovo Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2006. godinu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvažena zastupnica Gordana Sobol.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju sa suradnicima, kolegice i kolege. Najprije želim iskazati svoju podršku radu pučkog pravobranitelja, kompletnom uredu a samim tim i ovom izvješću koje je danas ovdje pred nama na klupama. I ustvari na neki način iskazati i zahvalnost na tome što je uporan, tvrdoglav na neki način, pa evo, već nekoliko godina zaredom ustvari ja bih rekla, ukazuje gotovo pa na iste nepravilnosti u radu tijela državne uprave odnosno ukazuje na probleme i pokušava riješiti probleme koje imaju građani kada pokušavaju riješiti neki svoj predmet a u pitanju su tijela državne uprave odnosno tijela s javnom ovlasti. I ako idete ustvari pogledati izvješće za 2005. godinu, ili izvješće za 2004. godinu, pogotovo ono dakle zadnje gdje je pravobranitelj uvijek daje završni jedan osvrt sa određenim ocjenama i prijedlozima, gotovo pa biste mogli prepisati. I onda bi se možda čak i mogla složiti sa nekim tko je ovdje rekao da ustvari gubite na neki način i svoje vlastito vrijeme, novce itd., kad pišete ovako široka izvješća, a u biti bi se možda mogla i na nekoliko listova. Međutim, ja ću krenuti sa onim što piše na strani 6., gdje ustvari kad govorite o broju dovršenih predmeta u 2006. godini ukazujete na jednu činjenicu neospornu a to je da je gotovo pa 80% svih pritužbi koje su stigle k vama svrstavate u onu kategoriju opravdanih pritužbi. Pa u nastavku toga uspoređujete ustvari da za razliku od drugih zemalja ta brojka je daleko, daleko veća. Dakle u drugim zemljama je opravdanost pritužbi koje idu prema ombudsmanima, negdje u razini 10%. Istina je da u tim zemljama kao što i sami kažete nije nezadovoljstvo toliko dugotrajnošću postupaka kao što je to ovdje kod nas u Hrvatskoj već se radi o nezadovoljstvu ishodom postupka dok je nažalost što se tiče hrvatskih građana upravo u pitanju dugotrajnost svih postupaka. Ja bih prvo htjela se osvrnuti također na ovaj dio u ovom završnom vašem dijelu gdje govorite u ovom pasusu o pravnoj sigurnosti netko je u ime nekog kluba jedan dio toga ovdje istaknuo a ja bih upravo istakla ova prva dva pasosa koji govore do čega ustvari dovode i koju opasnost iza sebe kriju dugotrajnost sudskih i upravnih postupaka. Dakle, oni dovode s jedne strane u pitanje ostvarivanje ustavnih načela pravne sigurnosti i jednakosti građana pred zakonom jer ustvari umjesto reda izvjesnosti u pogledu rokova pogoduje arbitrarnosti i samovolji, ali onaj nastavak ali omogućuje korupciju. I kao što sami kažete ne treba ni govoriti da sve to bitno utječe na stvaranje percepcije o raširenosti korupcije u upravi i pravosuđu. Molim vas, ja mislim stvarno da pogotovo zadnjih negdje godinu dana svi govorimo o prisutnosti korupcije, sve više govorimo o prisutnosti korupcije, sve više govorimo o prisutnosti korupcije i u pravosuđu i ja mislim da se definitivno više ne možemo zadovoljiti opetovanim ponavljanjem od strane ministrice pravosuđa. Pa da, građani imaju percepciju svoju o količini korupcije u našem društvu, ali znate ona ipak nije tolika. Meni samo nije jasno kao saborskoj zastupnici na koji način ona uopće to procjenjuje. I drugo što također želim ja istaknuti a to je da ova problematika dugotrajnosti postupaka najviše pogađa slabe i siromašne. Ja mislim da bi se svi u ovoj državi složili ako bi pročitali ovu vašu rečenicu da s jedne strane je za upravo te siromašne najčešće rješavanje predmeta koji je u postupku životno važno pitanje. Evo, kolege su prije isticali problematiku koliko nekome treba da dobije recimo rješenje o pravu na mirovinu a s druge strane oni koji svojim rukama posjeduju moć i novac a to jedno s drugim se obično veže u pravilu ostvaruju rješavanje svojih predmeta u kraćim rokovima. I javna je tajna kad kažu zavisi koliko si težak da tako kažem u toj moći i novcu, u skladu sa time će tvoj predmet završiti na vrhu ili na dnu nečije ladice. Ono što mi se čini posebno također zabrinjavajućim ja ne znam da li će ustvari ikome u Vladi od ministara i da li su uopće pročitali ovo vaše izvješće pažljivo to upasti u oči da ustvari vi kao pučki pravobranitelj to jeste vaša funkcija ali upozoravate ustvari i ukazujete našim ministrima koje su ustvari njihove osnovne zadaće i da ustvari bi ministri trebali daleko veću pozornost obratiti na važnu upravnu funkciju rješavanja o pravima i pravnim interesima građana. Vi ih upozoravate da je obaveza ministara da redovno prate i analiziraju podatke u rješavanju upravnih stvari i ostvarivanju prava građana, da poduzimaju mjere ili da predlažu Vladi Republike Hrvatske poduzimanje potrebnih mjera. I dalje u nastavku kažete ne može biti dobar ministar onaj u čijem resoru upravni postupak traje više godina ili samo postupak u ministarstvu po žalbi dvije do četiri godine. Kada je u pitanju dugotrajnost upravnog postupka netko reče u ime kluba, mislim da je to bio kolega Bošnjaković, da jedan pametan, korektan referent u nekoj upravi, u nekom ministarstvu može ustvari vrlo brzo riješiti neku žalbu odnosno promijeniti rješenje jer mu u krajnjoj liniji to omogućavaju i članci 235. do 237., odnosno članci 242. i 243. Zakona o općem upravnom postupku koji ustvari govore o pravima i mogućnostima prema kojima oni mogu i sami povodom žalbe riješiti upravnu stvar drugačije ili eventualno u pravilu moraju povodom žalbe sami riješiti upravnu stvar. I to bi možda bilo naravno kod nas ostvarivo kada bismo mi stvarno imali pametne, korektne referente. Međutim, kao što i sami upozoravate izgleda da se u Hrvatskoj reforma državne uprave stvarno svodi na to da donosimo, predlažemo, mijenjamo niz zakonskih propisa a da u isto vrijeme kada su u pitanju ljudi, dakle kadrovi koji nama rade u našoj državnoj upravi su po meni ipak vrlo upitni i da ova država i ova Vlada ustvari najmanje ustvari ulaže u edukaciju tih kadrova. Nije dovoljno povisiti nekome plaću za 200, 300 ili 500 kuna i nije dovoljno samo zapošljavati nove ljude. Ja ne znam da li ćemo uspjeti utvrditi koliko je u samo zadnjih nekoliko godina novih ljudi dovedeno ako ih u isto vrijeme ne osposobimo na sasvim drugačiji rad. I u konačnici, željela bih samo kazati dvije ili tri rečenice na ovo vaše zadnje postavljena ustvari pitanja i dileme. Posebno bih se ustvari osvrnula na ovo pitanje da li i dalje zakonom osnivati posebna pravobraniteljstva ili jačati ustavnu instituciju pučkog pravobranitelja. Ja mislim da je to lažna dilema i mislim da ustvari jedno ne isključuje drugo. Jesam jako za jednu otvorenu raspravu i u ovom parlamentu i na različitim okruglim stolovima koja su nam pravobraniteljstva potrebna. Na tu temu. Ali mislim da nije dobro jer mi se čini da nekako u zadnje vrijeme svi mislimo da ćemo riješiti stvari, riješiti pitanje i probleme ako evo sad nećemo osnivati nova ili ćemo ukinuti neka od ovih sada i sve ćemo staviti pod kapu pučkog pravobraniteljstva. Ne, mi ćemo riješiti stvar onog časa kada pučki pravobranitelj kao opunomoćenik ovog Sabora bude stvarno priznat i prihvaćen od strane nadležnih državnih tijela, od strane Vlade. A to će biti u onom času kada ovaj Sabor konačno dobije ili mu se vrati funkcija koju on stvarno ima u odnosu na Vladu.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nije u dvorani, gubi pravo na raspravu. Uvaženi zastupnik Pero Kovačević. Nije u dvorani, gubi pravo na raspravu. Uvaženi zastupnik Nikola Vuljanić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine pučki pravobranitelju ovo izvješće prije svega da kažem da ću ga podržati, ne, uopće zapravo to nije u pitanju. Izvješće je napravljeno na takav način da se može čitati kao statistika nečega što se događalo u prošloj godini u Republici Hrvatskoj a može se čitati i kao zbirka tragedija. Neke, neke od tih tragedija su zapravo antičke ili šekspirijanske. Dubine nemoći ljudi koji su se našli pred sustavom. Sustav ih je uvrijedio, povrijedio. Oteo im prava. Napravio im nepravdu i oni ne znaju kuda dalje. Obratili su se gospodinu Malčiću. Primjerice osoba koja 8 godina čeka rješenje za penziju. Taj čovjek je 8 godina živio. Netko ga je 8 godina hranio. Bio je ponižen 8 godina, a čitav vijek ili dobar dio vijeka je odradio i mislio je da je zaradio mirnu i koliko toliko situ starost. Naime koja je funkcija pučkog pravobranitelja? Funkcija je da štiti građane od nepravde. A tko čini nepravdu? Naravno vlast. Tko drugi? E slučajevi u ovom izvješću govore upravo o tome. Govore o tome kako, kada, na koji način i gdje jednim suhoparnim jezikom, a koji se može pročitati i na poetski način, govore o tim nepravdama. No kao što ni kod izbora za miss one djevojke koje se izaberu nisu najljepše. Nego najljepše od onih koje su se prijavile za izbor. Tako ni ovo nisu niti sve tragedije i nepravde niti su to najveće tragedije i nepravde. Najveće su one koje i nisu došle do gospodina Malčića. Jer čovjek ne zna najvjerojatnije niti da postoji pučki pravobranitelj. Niti ga je netko uputio na njega. Nego eto nepravda ga pogodila i on je, on je ostao sa tom nepravdom živjeti dalje. Najveća nepravda je zakašnjela pravda. Ako pravda kasni 5, 10, 15 godina a takvih slučajeva ima i u ovom izvješću a znamo ih i iz izvješća o funkcioniranju hrvatskog pravosuđa to što se nakon toliko godina riješi više nije pravda. Eventualno može biti nekakva zadovoljština, nekakva osveta prema sustavu ali pravda definitivno nije. Nepravde koje se događaju zbog lošeg djelovanja, nedjelovanja, korupcije u pravosudnom sustavu gospodin Malčić niti ne spominje jer nema ingerencije nad pravosudnim sustavom. Pučki pravobranitelj o tim slučajevima prema ustavnim odrednicama ne može ništa reći. A svjesni smo toga da je upravo tu najveći broj problema i tu su upravo tu najteži problemi. Možda je vrijeme da se to promijeni. Možda je vrijeme da se razmisli o tome na koji način izmijeniti zakonsku regulativu da bi i ti slučajevi mogli ući u ingerenciju pučkog pravobranitelja. U tom slučaju bi se vjerojatno manje, manje pritužbi našlo na Sudu za ljudska prava u Strasbourgu ili gdje već jest. Još jedan problem, a govorim zapravo samo o onim zadnjim stranicama izvješća gdje gospodin Malčić daje prijedloge što bi trebalo napraviti, što bi se eventualno moglo napraviti? Još jedan problem je strategija daljnjeg rada pučkog pravobranitelja. Naime stvari su se zavrtile u određenom smjeru. Mi se ponašamo po inerciji pa smo najprije osnovali pravobranitelja za ravnopravnost spolova pa pravobranitelja za djecu. Sad ćemo osnovati pravobranitelja za invalide, pravobranitelja za starije osobe. Kolega Kajin traži pravobranitelja za Istrijane. Možda je to dobar način. Ako je to dobar način onda je u najmanju ruku korektno od ovog Doma da smisli zakonski okvir u koji će se taj način uklopiti pa da to ozakonimo. Dakle ombusman generalni zastupa one slučajeve koji nisu niti u jednom od ovih 10, 12, 13, 15 ili koliko već ćemo imati specijaliziranih pučkih pravobranitelja. Ili s druge strane trebamo utvrditi, što isto treba regulirati nekakvim propisom. Postoji jedan pučki pravobranitelj koji ima pomoćnike za 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 područja. U svakom slučaju nije dobro pustiti da struja, da inercija stvari nosi dalje pa kak se tko dosjeti. I ako taj koji se je dosjetio ima dovoljno političkog utjecaja e njegovog pravobranitelja ćemo osnovati. Ovog drugog nećemo jer je prijedlog došao sa čudne strane. To su sva pitanja koja je u svojim prijedlozima naglasio gospodin pučki pravobranitelj. U svezi s time Klub Hrvatske narodne stranke predložio je zaključke kojima bi se zapravo respektirali zahtjevi gospodina Malčića i tri odbora ključna za ovo pitanje Hrvatskog sabora. Odbor za Ustav, Poslovnik, politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina te Odbor za zakonodavstvo obvezali da nađu odgovore na ova pitanja. Možda su odgovori u obadva slučaja negativni za sve to što gospodin Malčić predlaže. Dakle možda odgovor treba biti ne, stvarno nemate se vi pravo petljati u pravosuđe. Pravosuđe radi po svom kolosijeku i ta vrsta vlasti se vas ništa ne tiče. Možda odgovor treba biti pa osnivat ćemo, osnivat ćemo pravobranitelje za sve područje za koje nađemo shodno. Ali u svakom slučaju to bi trebalo institucionalno utvrditi a ne pustiti da stvari idu stihijski kao što je to bio slučaj do sada. U svjetlu toga apeliram na kolege zastupnike da ove zaključke koje ste dobili na klupe prihvatite. S jedne strane da pokušamo pojasniti situaciju u kojoj se nalazi pučki pravobranitelj i daljnji razvoj i rad te institucije, a s druge strane da pokušamo što je moguće veći broj tih nepravdi koje trpe hrvatski građani dovesti u situaciju da im netko može pomoći. Da netko može u njihovo ime nastupiti pred vlašću i u ime svih tih poniženih ljudi. Zapravo dignuti glas i pokušati ispraviti nepravdu koliko god je to moguće i kad god je to moguće. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Markovinović.
Gospodine dopredsjedniče, pa evo kolega se malo i retorički pita. Veli tko čini nepravdu? Veli vlast. Do koje mjere je to točno. Ja mislim da je to netočno jer čine pojedini činovnici ali ne i vlast. Osim velim ako kolega ne misli na Vladu. Ali ako misli na ovu Vladu ova Vlada stvarno popravlja sve naslijeđene nepravde. Recimo prema srednjoškolskim profesorima, policajcima i slično prema kojima je prethodna vlast načinila nepravdu. Hvala.
Replika uvažena zastupnica Gordana Sobol.
Pa ja bih htjela još iskoristiti priliku dakle i u odnosu na izlaganje kolege Vuljanića, samo Vuljanića vezano oko pravobraniteljstva, oko njihovog broja, oko toga kako je to do sada išlo, išlo stihijski ili nije išlo stihijski. Ja mislim da mi do sada imamo Ured pučkog pravobranitelja. Imamo pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova i pravobranitelja za djecu. Pravobranitelj za djecu je prvi nakon pučkog pravobranitelja imenovan u ovom Saboru, a 2003. godine Zakonom o ravnopravnosti spolova i pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Ja bih volila da mi stvarno i ponovno što sam rekla otvorimo jednu argumentiranu raspravu koja su nam to pravobraniteljstva potrebna? Zašto su potrebna ili zbog čega smo osnovali baš ta pravobraniteljstva? Druga stvar je i na osnovu čega smo to učinili, a druga stvar je što sada bi bio u međuvremenu i prijedlog pravobranitelja za ove useljeništvo. Sad ide drugo čitanje pravobranitelja za invaliditet, ide za osobe sa invaliditetom. Sad se predlaže za starije osobe ako se ne varam. Spominjale su se i prijedlog pravobranitelja za pitanja nacionalne manjine itd. i tu se s vama slažem. Dakle, da hajmo konačno sad tu negdje napraviti tu jednu raspravu što se u stvari dešava i što mi u stvari time mislimo riješiti ili što Vlada misli ili ne misli po tom pitanju i tu se slaže da nam treba. A vezano oko vaših zaključaka ja ih podržavam. Ali obzirom da ste i vi u svojoj raspravi proširili zaključke u stvari koje ste vi dali ovom Saboru ja onda molim da se unutra ako je rasprava i o pravobraniteljstvima da se uključi i Odbor za ravnopravnost spolova kao matično tijelo kada je u pitanju i jedno od pravobraniteljstva, a to je pravobraniteljstvo za ravnopravnost spolova.
Odgovor na repliku.
Hvala. Ma činjenica je da se pojavljuju nove tendencije i to me je ponukalo na ovu diskusiju. Pogledajte dnevni red i vidite što se događa, a ni jedan argumenat nije dan zašto baš to, a zašto ne nešto drugo. Čovjek bi mogao naći neke druge argumente za neke druge specijalizirane pravobranitelje. Očito da se radi stihijski i upravo o tom sam htio i govoriti da prekinemo tu stihijnost i da nadležna tijela ovog Sabora, naravno slažem se da to bude i Odbor za ravnopravnost spolova utvrde teme o kojima ćemo razgovarati i da o tim temama onda porazgovaramo. A gospodin Malčić je u svom izvješću te teme lijepo po onim točkama razradio. Nema, ne prejudiciram nikakve zaključke. Zaključci će biti koji će biti kakve će Sabor donijeti, ali moramo o tom razgovarati jer ovako stvari odu kuda koji. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem današnji rad sjednice. Nastavak je sutra u 9,30. Na redu je uvaženi zastupnik Leko.
Nastavljamo sjednicom i raspravom o Izvješću o radu pučkog pravobranitelja za 2006. godinu. Poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani pučki pravobranitelju. Da se malo vratimo na jučerašnju raspravu odnosno na izvještaj pučkog pravobranitelja o zaštiti ljudskih prava i o radu pučkog pravobranitelja u prošloj godini. Naime, meni je situacija vrlo zanimljiva i apsurdna. Hrvatski sabor prema Ustavu je jedini nadređen pučkom pravobranitelju, odnosno pučki pravobranitelj je povjerenik Sabora za zaštitu ljudskih prava. Dakle pučki pravobranitelj je institucija građana. I mi imamo u Saboru konstatacije o kojima pučki pravobranitelj proziva doslovnu Vladu Republike Hrvatske jer je ona, Vlada Republike Hrvatske, isključivo odgovorna za stanje u državnoj upravi, isključivo odgovorna za stanje u državnoj upravi gdje pučki pravobranitelj konstatira dugotrajnost upravnih postupaka, dakle državne uprave je jedan od najtežih oblika kršenja ljudskih prava u Republici Hrvatskoj. A mi ćemo donijeti zaključak prihvaća se Izvještaj pučkog pravobranitelja za prošlu godinu. Ili slušajte ovaj citat, ne znam da li ste ga uočili ali ja ću vam pomoći, kad se radi o pravnoj sigurnosti, misli se građana i pravnih osoba u Republici Hrvatskoj valja upozoriti na nedopustivo ležeran, čitaj neodgovoran odnos, državnih tijela u odnosu na poštivanje i primjenu zakona i propisa uopće. Hrvatski sabor i hrvatska Vlada olako se mire sa činjenicama da se neki zakon, pojedine odredbe jednostavno u pravilu ne provode, završen citat. Čini mi se da je ovo kvalifikacija koja kaže da ovakva ocjena stoji i da je ovo ozbiljna kočnica razvoju hrvatske države, hrvatskog društva i da direktno utiče na životni standard i ljudska prava građana Republike Hrvatske, a mi ćemo opet donijeti zaključak prihvaća se Izvještaj pučkog pravobranitelja. Kolegice i kolege ovo pučki pravobranitelj ne zove, ali ovo jeste negacija pravne države. Ova konstatacija je negacija pravne države. Naravno, pučki pravobranitelj na puno primjera plastično pokazuje koji su trendovi u kršenju ljudskih prava u Republici Hrvatskoj, to mu je naravno zadaća. Ali molim pučkog pravobranitelja da radi javnosti kaže koje on ima alate da provede ili da promjeni stanje koje on uoči. On ima samo upozorenje i podnijeti izvještaj Hrvatskom saboru koji je nadređen odnosno koji ima pravo nadzora nad hrvatskom Vladom i ministarstvima, dakle državnom upravom. A mi ćemo opet donijeti zaključak prihvaća se Izvješće pučkog pravobranitelja. Koja je onda svrha ovog Izvještaja? Koja je svrha? Ako se u Hrvatskoj može narediti ministru da povuče rješenje o porezu i to učini premijer onda je to opet negacija pravne države, jer državna uprava ne postupa po Zakonu o porezima, po Zakonu o upravnom postupku nego po volji pojedinca. Ako se u Hrvatskoj može donijeti odluka na Vladi da se porez neće naplatiti to je politička odluka, a ne zakonska. Ako se u hrvatskoj državi može donositi na Vladi na kojem području će se rušiti objekti bespravno izgrađeni to znači da nije radila pravna država jer je dozvolila da se objekti izgrade mimo zakona i obvezama inspekcije i državne uprave. Dakle, ako smo za korake koje možemo načiniti onda informacije i izvještaji koji nam govori o stanju i trendovima u hrvatskom pravnom sustavu o primjeni zakona i kako se državna uprava odnosi prema građanima to je u našem djelokrugu, u našoj nadležnosti. Nemojmo se sada lomiti što ne možemo ništa učiniti prema pravosuđu, pa to sad i ne tražimo. Dajmo, učinimo ono što možemo. Dajmo, učinimo ono što možemo. Dakle, kako Hrvatski sabor vidi instituciju pučkog pravobranitelja dokaz je da u kontinuitetu konstatira da pučki pravobranitelj nema poziciju ni u materijalnom ni u financijskom smislu koju zaslužuje jer je povjerenik Hrvatskog sabora. Institucija pučkog pravobranitelja je ustavna kategorija, a mi sada razmatramo da li je bolje osnivati pučke pravobranitelje ili pravobranitelje za razne dijelove hrvatskog društva ili ojačati instituciju koja je Ustavom predviđena, pa joj omogućiti da recimo ima urede na drugim područjima Republike Hrvatske i da ta institucija bude dostupnija građanima. Pa naša je zadaća da omogućimo i onima koji žive u Dubrovniku ili u Osijeku da ima ured nekog pučkog pravobranitelja ili njegovog zamjenika u tim gradovima. Zbog toga ja mislim da je potrebno da zaključak Sabora glasi konstatira se da Vlada nije proučila Izvještaj pučkog pravobranitelja za 2006. jer je nelogično da Vlada prihvaća ocjene koje pučki pravobranitelj daje. Pa se traži od Vlade da predloži Hrvatskom saboru mjere za otklanjanje da se u Hrvatskoj ne provode cijeli zakoni ili neke odredbe. A od pučkog pravobranitelja da specificira barem neke od tih zakona i neke od odredbi. Mislim da je situacija zaista takva da ovo je trošenje vremena. Pučki pravobranitelj koliko ja znam, ali nadam se da će reći, ima na raspolaganju samo od mjera upozorenje, nema nikakvog alata ili prinudne sankcije ili mjere. On nas obavještava u Hrvatskom saboru kao jedino nadležno tijelo za pučkog pravobranitelja i građane i kršenje ljudskih prava, a mi ćemo samo konstatirati prihvaćamo to što vi kažete. Tu onda pomaka nema. Vratimo izvješće hrvatskoj Vladi neka se očituje koji su trendovi i kako spriječiti da se u Hrvatskoj ne primjenjuju zakoni cijeli ili pojedine odredbe i da su trendovi ovakvi kakvi jesu u kršenju ljudskih prava. Naravno treba reći da ovo i nije izvještaj o stanju ljudskih prava. on je zaista pogled sa strane kad se krše ljudska prava. Ne može govoriti pučki pravobranitelj za slučajeve koje ne zna, koji nisu došli k njemu, a niti o pozitivnim pomacima osim kroz promatranje trendova šta on prati. Ne može se zaštita ljudskih prava uspješno voditi ako je provodi samo pučki pravobranitelj. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Peero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče pa u pravu je uvaženi kolega kada kaže da je pučki pravobranitelj ovlaštenik Hrvatskoga sabora. Ali mi opet o istome, o istoj temi raspravljamo četvrti puta a nikakav pomak nije napravljen. Ista je bila situacija da Vlada i nadležna ministarstva ne udovoljavaju zahtjevu, ne odgovaraju na zahtjeve pučkoga pravobranitelja. Iste su mjere koje pučki pravobranitelj može poduzeti, a to su savjeti, upozorenja i preporuke. Mislim to su jake mjere kada se vidi samo prema nazivu. Zato sam ja i zadnji puta predložio da još ima neku mjeru očajnički vapaj, a tako i shvaćam ovo izvješće. Zaključci su bili da će se mijenjati zakonodavni dio. Zaključci su bili da će se financijski dio poboljšati. Na kraju ništa nije napravljeno. Opet imamo isto što smo imali znači po četvrti put u ovome petome sazivu Hrvatskoga sabora i opet će se dogoditi isto da će se donijeti opet istovjetan zaključak i opet će se ponoviti isto da se neće ništa napraviti u tome razdoblju i ovo izvješće ima točno kao ljetopis popa Dukanina, oni je uredno konstatiraju u vremenu i prostoru šta se događalo, tko im se obraćao i na kraju vidimo da je tu nemoć jer ne mogu ništa sustavno napraviti zbog činjenice što mi sami nismo poduzeli ako neće Vlada dogovorit se da mi pokrenemo zakonske izmjene da kod proračuna vodimo računa i svega ostalog. Jer opet će se dogoditi u idućem sazivu Sabora da će sve ovo druge kolege govoriti što mi danas govorimo. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Josip Leko.
Pa odgovor je u smislu da još nešto istaknem što mi je dao priliku kolega Kovačević. Pučki pravobranitelj vrlo dobro se naslanja na strategiju reforme hrvatskog pravosuđa i on eksplicitno navodi stanje u sudovima u Splitu i Zagrebu. Nemamo prijedloga da se situacija mijenja u tim sudovima, a Hrvatski sabor raspravlja dozvolite mi da kažem, o šminkanju ploča i reorganizaciji sudova. Mi smo dva zakona sada imali koji nikakvu promjenu ne dovode u sudstvu, a u strategiji reforme pravosuđa i već dva puta utvrđenoj, pučki pravobranitelj spominje sud u Splitu i Zagrebu, nema ni riječi o glavnim problemima u tim sudovima, naravno prijedlogu Vladinog zakona. Prema tome ja ne znam ko' u ploču, ko' u klin, ali hrvatski narod to plaća.
Sljedeća replika, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Pa kolega Leko dobro ste primijetili i ovo što apostrofira kolega Kovačević vama replicirajući da bi skrenuo pozornost na ono što stalno iz godine u godinu ovdje pučki pravobranitelj konstatira, da nedostaju instrumenti za jednu aktivnu, proaktivnu politiku u zaštiti ljudskih prava, ali na kraju krajeva i ostvarenje njegove ustavne pozicije i ustavnih obveza pučkog pravobranitelja iz članka 92. stavak 4. koji izrijekom kaže da u okviru institucije pučkog pravobranitelja da će se osigurati zaštita ustavnih i zakonskih prava građana. U tom smislu mi smo se i prošle godine bili odredili da je zaista potrebno razmotriti izmjenu i zakona koji će taksativno dakle nabrojiti i dati te instrumente pučkom pravobranitelju kako ne bi on bio samo glas, vapijućeg u pustinji i rame za plakanje, nego kako bi mogao dakle ne samo konstatirati te povrede nego i djelovati. U tom smislu ponovo ništa se nije dogodilo niti ima uopće izgleda da se to promijeni. Evo prošle godine pa i ove godine, pučki pravobranitelj upozorava na alarmantno stanje u našim zatvorima, zatvorski sustav je pred kolapsom. Tu svakodnevno, gotovo svako malo imamo različite pogubne situacije, pobune, tučnjave, predoziranje, jer je situacija u zatvorima neizdrživa. A ona je rezultat porezne kaznenopravne politike i nemogućnosti tog sustava da apsorbira sve ono što sudovi upućuju u zatvore. Prema tome evo i tu nikakvog pomaka nema. Prošle godine je konstatirano, a i ove se apostrofira da je stanje u ljudskim zatvorima ispod ljudskog dostojanstva, da je već sada do te mjere takvo da je sa sigurnosnog aspekta vrlo opasno, međutim nikakvog kažem odaziva samo konstatiramo ali nikakve reakcije na to nema.
Sljedeća replika, poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Kolega Leko imate apsolutno pravo kada tvrdite da samo prihvaćanje izvješća neće dovesti do nikakvog poboljšanja. Prošlogodišnje izvješće pučkog pravobranitelja bilo je puno konkretnije i primjedbe su bile iznešene puno težim riječima i to je bio razlog zašto smo, dakle to smo doživjeli kao vapaj osamljenika i to je bio razlog zašto smo predložili zaključke kojima bi se Vlada obvezivala da poduzme ono na što ukazuje pučki pravobranitelj. Međutim ti zaključci su dakako odbijeni voljom parlamentarne većina. Kako je pučki pravobranitelj rekao da je državna uprava nestručna iz razloga što kriterij pri zapošljavanju nije stručnost nego politička podobnost i osobna lojalnost. To je zastrašujuće. Ovaj puta pučki pravobranitelj je nešto blaži što ne znači da se ispravilo stanje. Citiram pučkog pravobranitelja koji kaže: Ne mogu se očekivati značajni problemi u primjeni, mogu se očekivati značajni problemi u primjeni novih propisa o državnim službenicima. Da se često zakoni i propisi usklađuju samo zato jer se to u procesu pristupanja Europskoj uniji traži, pokazuje istodobno donošenje propisa o depolitizaciji visokih upravnih funkcija i javno manifestiranje stranačke pripadnosti njihovih nositelja pa i njihovog pristupanja u stranku. Nije li to zastrašujući navod. Dakle, evidentno je ako se ovo izvješće prihvati kao što smo prihvatili i prošlogodišnje izvješće, bez dodatnih zaključaka i ako smo svjedoci toga da u praksi Vlada ne provodi niti postupa po zaključcima hrvatskog Parlamenta, mi smo zapravo sudionici potvrđivanja i produžavanja stanja ovakvog kakvo jeste.
Poštovana zastupnica Zdenka Babić Petričević. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo! Osvrnut ću se kratko o Izvješću o radu pučkog pravobranitelja za 2006. godinu. I ustvari ovo je posljedica neučinkovite birokracije i neodgovornosti pojedinaca i zaobilaženja zakona Republike Hrvatske, a u to ne izdvajam niti rad samog niti odgovornost pučkog pravobranitelja. Citiramo stalno Ustav Republike Hrvatske. Pred Ustavom Republike Hrvatske i zakonima Republike Hrvatske pred zakonom smo svi jednaki. Po ovom izvješću ja ću se osvrnuti na nešto gdje i sami rad pučkog pravobranitelja ne tretira ljude da smo svi jednaki pred zakonom. Na Odboru za useljeništvo i Hrvate izvan domovine ukazali smo onaj dio problema koji se odnosi na Hrvatske izvan domovine ili useljenike u Republiku Hrvatsku, pa ću se kratko osvrnuti na zahtjeve za primitak u hrvatsko državljanstvo gdje je bio predstavnik Ministarstva unutarnjih poslova. Ukazali smo i da po tomu nismo svi jednaki pred zakonom. Ako sada brojimo treću generaciju Hrvata izvan Europe a već i postoji u Europi treća generacija, podnosi zahtjev za primitak u hrvatsko državljanstvo, traži im se jedan dokument koji nažalost nemaju, da su pripadnici hrvatskomu narodu. U zahtjevu prikupe svu dokumentaciju svojih roditelja i svojih braće i sestara iz čega je vidljivo da su i oni član obitelji. I nakon svega toga dobivaju negativno rješenje. Obećano nam je po nekoliko puta iz Ministarstva unutarnjih poslova da je to kao i što sam već rekla neodgovornost ili ne učinkovita birokracija što to ne mogu razumjeti podnositelji zahtjeva. U nadi da će se ova situacija promijeniti i da će se prema ljudima jednako odnositi nadam se da sada zahtjevi za primitak u hrvatsko državljanstvo neće trajati četiri ili pet godina ili godinu i pol dana, obećano nam je u dogledno vrijeme četiri mjeseca. Drugo ponavljam, da su pred zakonom svi jednaki i da se radi po Ustavu i odgovornosti prema Ustavu Republike Hrvatske, onda se u Izvješću pučkog pravobranitelja ne bi iznosili problemi prognanika i povratnika s jedne strane koji imaju pravo, a s druge strane se ignoriraju oni koji su protjerani sa svojih ognjišta. To su Hrvati iz Bosne i Hercegovine i Vojvodine, useljenici u Republiku Hrvatsku, nisu im se riješilo ono najosnovnije niti još uvijek dom nad glavom. Još uvijek su mnogi u alternativnim smještajima. A dok s druge strane, Bože moj ukazuje se na prognane i izbjegle koji jedan dio i nisu morali iseliti iz Republike Hrvatske i mogli su ostati kao i ostali svi drugi ljudi. To se radi o prognanicima, izbjeglicama u vrijeme Domovinskoga rata. Kolegice ako imate nešto reći javite mi se u repliku. Hrvati iz Bosne i Hercegovine i Vojvodine ponavljam, još su u alternativnim smještajima, mirovine što je jučer moj kolega rekao nisu im riješene, a hrvatski su državljani. Pa mislim kad bi se više radilo na međunarodnoj suradnji gospodo, gospodine pučki pravobranitelju, vi sa vašim suradnicima onda ste mogli stupiti u kontakt sa vašim kolegama u Banja Luci i ukazati na kršenje ljudskih prava i same te institucije. Prošle godine je bilo više o suradnji, međunarodnoj suradnji pučkog pravobranitelja Republike Hrvatske sa pučkim pravobraniteljima u susjednim zemljama pa i dalje. Onda ne bi izostajalo ovo barem s vaše strane što sam ja očekivala u ovomu izvješću. I prošle godine i ovoga puta velika rasprava se vodi o uvjetima vašega rada. Apsolutno uvjeti vašega rada se odnose i na rezultate. Ali, molim vas ne u toj mjeri da bi to ustvari bio jedan veći dio rasprave o Izvješću pučkog pravobranitelja za 2006. godinu, a pogotovo što pojedinci kako ste i sami rekli ne razmišljaju o uvjetima vašega rada. O uvjetima vašega rada ste odgovorni vi pa i hrvatski, ne osporavam da to nije odgovoran Hrvatski sabor. Treće što ću reći. Od jučer se stalno spominje još utemeljenje novih pučkih pravobranitelja. Imamo vas, imamo pučkog pravobranitelja za djecu, imamo pučku pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova. Bili su predlagani i drugi pučki pravobranitelji npr. za iseljeništvo. Kolega Kajin je jučer predložio pučkoga pravobranitelja za Istrijane. Ne znam koji je to dio hrvatskog pučanstva. Kolega Kajin, tako je. No međutim, ja neću, pa svi vi koji predlažete nove pučke pravobranitelje morate obrazložiti pa u najmanju ruku reći što bi oni učinili, koliko bi to bilo učinkovito za svih nas u Republici Hrvatskoj da bi se pravde ili nepravde ustanovile ili pravde ili nepravde rješavale. Zato kažem da svi mi koji smo ustvari suodgovorni za posljedice Izvješća o radu pučkoga pravobranitelja a upućujem sigurno prigovor i vama još jedanput. Moramo biti učinkoviti, moramo biti odgovorniji, moramo promicati zakone Republike Hrvatske i moramo ukazivati na neodgovornost ljudi. Svakoga se može zamijeniti, svaki čovjek je zamjenjiv. Nije zamjenjiv kod svojih roditelja i kod svoje djece. U nadi da će Izvješće za 2007. godinu biti drugoga karaktera, ja ću biti suzdržana kod glasovanja o Izvješću pučkog pravobranitelja za 2006. godinu.
Replika, poštovana zastupnika Ingrid Antičević Marinović.
Pa zaista bi se trebali složiti sa kolegicom Petričević kad kaže da mnogi nisu trebali otići iz Hrvatske. I ja se slažem sa tom vašom konstatacijom. Samo je nepobitno i točno da se te kuće u svakom slučaju nisu smjele rušiti, jer sada svi skupa skupo plaćamo obnovu tih kuća.
Odgovor na repliku, Zdenka Babić Petričević. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, kolegice Antičević! Sve ono što je u hrvatskomu tisku, se dokazuje da mnogi to tako prihvaćaju a to prihvaćaju i oni koji su neodgovorni u vrijeme stvaranja Republike Hrvatske i njene obrane, pa i vi.
Poštovani zastupnik Ivan Bagarić replika.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Na tragu rasprave kolegice Zdenke Babić-Petričević ja bih se osvrnuo također i odgovorio joj jednim djelom na njeno izlaganje, a osvrnuo bih se dakle na Izvješće pučkog pravobranitelja. Vezano za prognane Hrvate iz Bosne i Hercegovine i zemalja bivše Jugoslavije u ovom izvješću nažalost nema gotovo niti spomena. Dakle, ja mislim da to pitanje zaslužuje jedno posebno poglavlje, međutim ono apsolutno nije niti zapravo dotaknuto. Mi trebamo ovdje a na tragu ovoga što ste vi kolegice govorili znati da je prema službenim dokumentima Republike Srpske za vrijeme rata i nakon njega na službenim sastancima Vlade tzv. Republike Srpske u to vrijeme donesena odluka da nesrbe treba na prostoru Bosne i Hercegovine koji je pod okupacijom njihovom svesti na 3 do 5%. To je bio sustavan dakle način kako da se ljude progna, protjera i doslovno etnički očisti. Kad se to već učinilo i kad su se oni preselili tamo gdje jesu, Bogu Hvala da ih se dio još zadržao u Hrvatskoj a veliki dio nažalost je napustio ove prostore mnogi od njih još apsolutno nemaju riješen nikakav status ovdje. S druge strane, nisu riješene mirovine ove koje ste vi kazali kolegice ali nije im riješeno ni zdravstveno osiguranje jer su to sve pitanja koja se trebaju riješiti između ostalog bilateralnim sporazumima sa Republikom Bosnom i Hercegovinom odnosno jednim djelom to je Republika Hrvatska. Vi ćete naići sigurno na uvjeravanja s druge strane kako je riješen taj problem u smislu povrata imovine svih onih prognanih sa prostora tzv. Republike Srpske. Međutim, istina vraćena su im zgarišta ali nije im osiguran apsolutno povratak, nije im osigurana niti sigurnost tamo a da ne govorim o zbrinjavanju u smislu gradnje obiteljskih kuća ili rješavanja ne znam ni ja zaposlenja i svega onoga što bi mi nazvali održivi povratak. Prema tome, ovo je pitanje.
Hvala.
Zahvaljujem.
Hvala. Poštovani zastupnik Ante Bagarić.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine pučki pravobranitelju, kolegice i kolege. Moja rasprava evo shodno ovog izvješća koje smo dobili biti će prije svega u smjeru konstatacije nečega što je već u javnosti poznato a pučki pravobranitelj svojim izvješćem nije obuhvatio a vjerojatno iz razloga što nije na vrijeme dobio prigovore uposlenih ljudi odnosno inspekcijski nadzor koji je bio ispred naše upravne inspekcije Ureda za državnu upravu. Mislim da je izvješće vrlo korektno napravljeno, detaljno napravljeno na temelju zakona i ovlasti koje ima pučki pravobranitelj i Poslovnika Hrvatskoga sabora na temelju kojeg su i dostavili ovo izvješće. Podsjetit ću samo što je u tom zakonu rečeno a rečeno je da se daje pučkom pravobranitelju mogućnost da pomaže, savjetuje, otklanja nedostatke i nejasnoće koje jesu u funkcioniranju pravnog sustava. Stoga se i zalažem i predlažem ono što je pučki pravobranitelj ovdje rekao da se pozabavimo izmjenama i dopunama zakona koliko je nekoliko kolega ovdje reklo vezano za jasnije načine i mogućnosti i mehanizme rada pučkog pravobranitelja u otklanjanju upravo onih točaka, kritičkih točaka nepropulzivnosti pozitivnih zakonskih propisa. Pozdravljam također vašu odluku a i način rada da podsjetite na terenu sve županije i jedinice lokalne samouprave o prijavama ljudi, građana, službenika i ostalih u smislu kršenja pojedinih zakona i zakonskih propisa. Bilo bi mi drago ponaosob da ste u svom izvješću pokazali stanje prava uposlenika i namještenika Požeško-slavonske županije i da ste posjetili ovu Požeško-slavonsku županiju. Vjerujem da bi se našlo u okviru ovog vrlo dobrog načina pisanja izvješća prije svega u opisu slučaja kršenja zakona o kojemu smo slušali nažalost u medijima a mediji kakvi jesu presuđuju i donose pravne odluke mimo onoga što nije ni konstatiralo pravo a ponaosob nije ni sud ni zaključio. Onda bi zasigurno konstatirali da jedna izmišljotina koja je išla u Požeško-slavonskoj županiji a zove se sanacijski program je bila samo cilj i nakana da se otpusti određeni broj djelatnika tražeći argument neracionalnosti u županijskoj upravi. Vjerovali smo svi kroz medije i javnost kako je stvarna šteta u Požeško-slavonskoj županiji koju je učinio prethodnik ili prethodna vlast počevši od pedesetak milijuna, 150 milijuna, 352 milijuna kuna. Na kraju je to prešlo i milijardu jer je i vanjski dug Republike Hrvatske utrpan kao šteta županiji i lopovluk kojeg je učinila bivša vlast. Nažalost, na temelju toga sanacijskog programa učinjen je jedan prijedlog racionalizacije u županijskim uredima od čega je sedamnaest ljudi praktički ostalo bez posla. U onoj drugoj stavci gdje pišete poduzete mjere da je bilo posjeta Požeško-slavonskoj županiji vjerujem da bi bilo konstatirano da je napravljen upravni nadzor, da su konstatirane nepravilnosti prije svega u donošenju ovog sanacijskog programa i neargumentiranom načinu kako je on bio prezentiran do donošenja odluke o ustroju upravnih tijela odnosno upravnih ureda u Županiji požeško-slavonskoj na temelju kojih su kasnije doneseni pravilnici o sistematizaciji radnih mjesta na temelju kojih su ljudi bili neraspoređeni. I na kraju, u onoj zadnjoj odredbi koju vi ovdje vrlo lijepo ističete u ishodu slučaja sedamnaest ljudi se našlo na ulici. Po kojim kriterijima? Po kriterijima sanacijskog programa i nezakonito donesene odluke odnosno pravilnika o unutarnjem ustroju i sistematizaciji radnih mjesta. Da ste posjetili Požeško-slavonsku županiju vjerojatno bi obišli i Dom umirovljenika u Požegi gdje je eklatantan način kršenja prava uposlenika u toj ustanovi, od njezinog ravnatelja do djelatnika doma. Reći ću vam samo primjer kako, na koji način se piše rješenje djelatnici. Kaže u onom obrazloženju: Župan obišao Dom umirovljenika. Primijetio kako je plahta na jednom od kreveta zgužvana i rješenjem kroz ravnateljicu tog Doma ističe mjeru, a mjera je kazna od 500 kuna odnosno upozorenje pred otkaz radnog odnosa toj istoj djelatnici. Ovo nije samo jedan primjer. Nekoliko primjera kršenja prava uposlenika. Da ste bili u Požegi vjerojatno bi konstatirali i ja bih rekao jedan pravno nespojiv način nadređenosti ili podređenosti pojedinih zakona koje imamo. Primjer ljekarne Požega. Ljekarna, zdravstvena ustanova u mreži zdravstvenih ustanova koja se zbog svog nesavjesnog poslovanja ili bolje rečeno nesavjesnog poslovanja svog ravnatelja našla u stečaju. Znači primijenjen je Zakon o stečajnom postupku, a gdje su vjerovnici ljekarne po parničnom zakonu bez obzira što nisu mogli po članku 204. Zakona o izvršenju proračuna namiruju se, namiruju se iz županijskog proračuna. Što je ovdje zakon «leg specialis» ili koji zakon je nadređen određenom zakonu vjerujem da bi pučki pravobranitelj to konstatirao. Isto tako da ste bili u Požegi vjerojatno bi konstatirali da na područjima ratom stradalim svaki čovjek ima pravo na obnovu. Ponaosob i gospodarski subjekti da imaju pravo na obnovu. A isto tako i ustanove kojima je županija osnivač da imaju pravo na obnovu. I vjerojatno bi uočili određeni slučaj kao što je ZRC Lipik, zdravstveno-rekreacioni centar u kojemu, u čijem sastavu je i bolnica i rekreacioni dio gdje od datih jamstava Vlade Republike Hrvatske nije učinjeno ništa u smislu obnove, a pravo svakog čovjeka je da ono što je porušeno u ratu, a mi smo u to zakonom dali pravo bude i obnovljeno pa i onaj sadržaj neophodni standard zdravstva kojeg ima, treba imati u toj bolnici također da bude obnovljen. Nažalost ništa nije učinjeno. Uz dana jamstva Hrvatske države i naplaćeni kredit gotovo 150 milijuna kuna ni zagrebano nije po fasadi niti bilo kojem temelju u tom, u toj ustanovi. Isto tako pridružujem se našoj predsjednici Odbora za useljeništvo u konstataciji ovog stanja i zahtjevu prema pučkom pravobranitelju jer mislim da vi na razini pučkih pravobranitelja možete pokrenuti inicijativu. Ne kažem da možete učiniti da se usklade ova prava umirovljenika. Ljudi koji su radili u susjednoj državi ili susjednim državama, a ponaosob oni koji su radili recimo u javnim poduzećima, ondašnjim javnim poduzećima kao što su Hrvatske željeznice. Vaša inicijativa ili vaš razgovor sa pučkim pravobraniteljem susjednih država može biti dobra osnova i podloga za kontakt dviju vlada ili triju vlada da se ovo rješenje doista postigne. Primjer samo da jedan umirovljenik koji je radio na Jugoslavenskim željeznicama, naš je građanin, radio je u susjednoj državi ima dvostruko manju mirovinu jer tamo visinu mirovine određuje po dogovoru. Koliko imaju sredstava toliko plasiraju ljudima u njihove mirovine što je kod nas zakonom utvrđeno pa i vaš, vaša konstatacija u povredi prava i zakona može ići u prilog da se ova situacija razriješi. I na kraju slažem se sa nekim raspravama koje su ovdje išle u smislu da pučki pravobranitelj nema dovoljno alata i mehanizama da bi određene stvari razriješio ili stavio u rješavanje ali ima upravo ovom svojom ustavnom kategorijom mogućnost da na to upozori i ukaže Vladi, a Vlada bi trebala i ja se nadam da i je u pojedinim slučajevima odreagirala shodno svojoj ovlasti koju, koju ima. U tom smislu prihvaćam potpuno izvješće o radu pučkog pravobranitelja.
Hvala. Poštovani zastupnik Anton Peruško. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine pravobranitelju pučki sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Pa vidite Ustavom Republike Hrvatske pučki pravobranitelj je određen kao opunomoćenik ovog Sabora da bi štitio ustavna i zakonska prava građana pred tijelima državne uprave i tijelima s javnim ovlastima a nema ovlast da bi štitio ustavna i zakonska prava građana u sudskim predmetima a ja dodajem tome nažalost nema te ovlasti jer znamo kakvo nam je stanje u sudstvu. I dalje se kaže da je ovlast pučkog pravobranitelja razmatranje pojedinačnih slučajeva ugroženosti prava građana koja su im prilikom izvršavanja poslova iz svoje nadležnosti počinila tijela državne uprave i tijela s javnim ovlastima. I vidite u skladu s tim, ustavnom odredbom mi smo u ovom Saboru konsenzusom čini mi se jednoglasno na tu odgovornu dužnost pučkog pravobranitelja izabrali sadašnjeg pravobranitelja zbog njegove ja bih rekao stručne i moralne vertikale. I sad jedan Ured pučkog pravobranitelja na kojem, kojem je na čelu u ovom trenutku gospodin Malčić dođe pred ovaj Hrvatski sabor sa jednim ovakvim izvješćem kojemu se ništa ne može prigovoriti. Kvalitetno, koncizno, konkretno, sugestivno upućuje i daje prijedloge i da se nitko ne zapita da je to već, ne znam, evo meni treća mi se čini godina da raspravljamo o izvješćima pučkog pravobranitelja i da izvršna vlast ne poduzima ono što je svakome našem građaninu očito i jasno i što bi trebala izvršna vlast poduzeti. Ja se slažem i sa kolegicom Babić-Petričević vezano za njezin stav koji je ovdje iznijela na druge pravobranitelje koje se predlaže koji već postoje ili se planira ih uspostaviti. Kaže, ona je postavila pitanje koliko bi to bilo učinkovito? I ja također postavljam pitanje koliko bi to bilo učinkovito? Ali ne koliko bi bilo učinkovito sa strane tih institucija jer je i sadašnji pučki pravobranitelj po meni vrlo učinkovit, ali je neučinkovita izvršna vlast jer ne poduzima mjere koje su jasno ovdje naznačene i ne otklanja one negativnosti koje je pučki pravobranitelj ovdje vrlo jasno u svom izvješću naveo. Ja se slažem i jučer sa, sinoć smo o tome isto raspravljali pa je kolega Hrelja u svojoj raspravio rekao: Pitanje je da li ne bi bilo i više pritužbi građana Uredu pučkog pravobranitelja da na koncu konca i građani nisu stekli utisak. A što, žalio se ili ne žalio gospodin Malčić i njegov Ured obrane daju preporuke, na neki način sugeriraju rješenja ali izvršna vlast ništa ne poduzima. Meni, što preostaje, ništa drugo nego kao što je rekao kolega Stazić govoreći u ime Kluba SDP-a da podržimo ovo izvješće. Što drugo mogu učiniti. Ali ja sam vrlo dobro razumio i jučerašnje uvodno slovo gospodina Malčića i među recima sam za sebe stekao utisak o jednom nezadovoljstvu koje u tom, iz tog ureda proizlazi upravo zbog neefikasnosti izvršne vlasti i zbog njezinog nedjelovanja u otklanjanju onih nedostataka koji su u izvješću navedeni, a koja su direktno u nadležnosti izvršne vlasti. Dosta je sinoć i jutros već o tome govoreno i ja sam si uzeo za pravo da iznesem svoj stav u odnosu na djelotvornost izvršne vlasti ne po mojoj ocjeni već iz ovog izvješća uzevši nekoliko točaka koje jasno na to upućuju, pa ću otprilike reći zbog čega ja u svojoj raspravi se prihvaćajući ovo izvješće zapravo upućujem na izvršnu vlast koja bi trebala postupati. Prvo, primjerice zaključak od prošle godine. Hrvatski je Sabor većinom glasova 89 za, 2 suzdržana donio zaključak kojim se prihvaća izvješće i kaže upućuje se Vladi Republike Hrvatske radi poduzimanja mjera za učinkovitiji rad nadležnih državnih tijela koja imaju javne ovlasti. Što je po tome izvršna vlast poduzela? Ništa. Drugo. U izvješću pučkog pravobranitelja pučki pravobranitelj upozorava da je započela realizacija samo jednog od šest preporuka pučkog pravobranitelja iz 2006. godine, a da izvršna vlast po preporukama nije postupila osim jedne kako se to taksativno navodi u ovom izvješću. Drugo. Pučki pravobranitelj konstatira u svom izvješću da su naši zakoni koje donosimo samo puko prilagođavanje Europskoj uniji bez prilagodbe hrvatskoj situaciji i pravnoj kulturi. A na kome je odgovornost? Po meni na izvršnoj vlasti. Opet konstatira se da izvršna vlast nije poduzela ono što je trebala. Dalje. Pučki pravobranitelj nas upozorava na činjenicu da je napredak u stanju ljudskih prava Republike Hrvatske prespor, a opet nema akcije izvršne vlasti. Dalje, zbog činjenice da pučki pravobranitelj upozorava na činjenicu da zakonodavna rješenje u Republici Hrvatskoj pa i dobra, ali se zakoni ne provode, a izvršna vlast ne poduzima odgovarajuće mjere i to je naša tragedija. Počesto imamo i dobre zakone, međutim što će ti zakon. Koga zakon obavezuje i tako se otprilike postavljalo. Dalje. Zbog činjenice da pučki pravobranitelj navodi kako je stanje na području upravnog sporenja kritično i zbog činjenice da je Europski sud u tri nedavne presude utvrdio da u Hrvatskoj ne postoji učinkovitost sustava upravnog sporenja, a izvršna vlast ne poduzima ili poduzima neodgovarajuće i nedovoljne mjere da se stanje popravi. To je za mene porazna konstatacija i činjenica. Iduće. Zbog činjenice da se u izvješću navodi i kako je rekao pučki pravobranitelj na sjednici saborskog odbora za Ustav, da se postupci pred domaćim upravnim sudovima stalno vraćaju na početak i da im se ne vidi kraja, da dugotrajnost postupka najviše pogađa slabe i siromašne, a izvršna vlast ne poduzima mjere. Dalje, zbog činjenice da se broj pritužbi pučkom pravobranitelju zbog dugog trajanja sudskih postupaka niti u 2006. godini nije smanjio, te da je dugotrajnost postupka i dalje najveći problem hrvatskog pravosuđa. A po očitovanjima kojeg Ured pučkog pravobranitelja od nadležnog ministarstva dobiva vidljivo je da se samo odgovara otprilike predsjednik suda ili čak predmetni sudac dok je uvid u sudski spis rijedak izuzetak. Dakle, opet nedostaje djelotvornost izvršne vlasti. I da ne zamaram tako bih i dalje mogao nabrajati zbog toga prihvaćajući ovo kvalitetno izvješće iskoristio sam ovu priliku da u saborskoj raspravi ukažem na nedjelotvornost izvršne vlasti i da se zaista zamislimo i kao Hrvatski sabor pozovemo na efikasnost u otklanjanju ovih očitih nedostataka i obveza koje je i ovo izvješće postavilo pred izvršnu vlast. Hvala.
Hvala. Replike. Poštovana zastupnica Ljubica Lalić.
Zahvaljujem. Kolega Peruško uistinu pučki pravobranitelj u prošlogodišnjem izvješću dao je šest preporuka kako bi se pokušalo otkloniti taj problem dugotrajnosti upravnih postupaka i od tih šest preporuka izvršna vlast je započela, dakle ne realizirala nego započela realizaciju samo jedne jedine preporuke. Na osnovanost ovih preporuka pučkog pravobranitelja ukazao je i Europski sud za ljudska prava. Međutim, unatoč toga ništa se ne događa. Izvršna vlast odbija provesti preporuke pučkog pravobranitelja i dakako da dolazimo do pitanja a tko je pučki pravobranitelj? Izvršna vlast ignorira pučkog pravobranitelja, a pučki pravobranitelj je naš punomoćnik. Dakle, on govori po našoj ovlasti. E sad se pitamo koga to ignorira izvršna vlast? Ignorira ovaj Sabor. Isti ovaj Sabor kojem izvršna vlast odgovara. Međutim, mi nismo postavili pitanje, mi nismo uputili zahtjev toj izvršnoj vlasti da odgovara zbog toga što ne provodi preporuke pučkoga pravobranitelja koji ne samo da je primio na znanje ovaj Sabor. Mi smo prihvatili izvješće. A ako smo prihvatili izvješće onda smo prihvatili i te preporuke i putem pučkog pravobranitelja te preporuke smo uputili izvršnoj vlasti koja se očito ponaša na način da smatra da je ona iznad Sabora, a ne Sabor iznad izvršne vlasti.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Antun Peruško.
Pa slažem se sa vama apsolutno kolegice Lalić. Nakon ovakvog izvješće koje je danas predmet rasprave u ovom Visokom domu zaista netko bi se morao zapitati. Ja sam uvjeren da bi u mnogim zemljama Europske unije nakon što bi na parlamentarne klupe prispjelo jedno ovakvo izvješće koje je porazno, porazno u odnosu na neefikasnost izvršne vlast, ta izvršna vlast se morala zapitati, morao bi se zapitati u konačnici i predsjednik ovog Sabora i mi kao saborski zastupnici i apsolutno sam suglasan sa vama. I ova, ovo vaše, vaš istup u replici meni sugerira na način, sugerira na način da bi ovaj Sabor morao ići sa takvim zaključkom i prema izvršnoj vlasti prihvaćajući ovo Izvješće o radu pučkog pravobranitelja, jer nemam sad ispred sebe ali čini mi se da je Vlada rekla da je razmotrila ili uzela na znanje ovo izvješće.
Poštovani zastupnik, potpredsjednik Doma, Mato Arlović, replika.
Poštovani kolega Peruško, poštovani pučki pravobranitelju, kolegice i kolege, gospodine predsjedniče. Gledajte, i ovo Izvješće pokazuje već više puta jednu činjenicu koju ne smijemo zanemariti. Zapravo da nije dovoljno u zakonodavnom smislu da pučki pravobranitelj, ne znam, prati, izvješćava, sugerira, potiče itd. Mislim da je došlo vrijeme da se pripremi Prijedlog o izmjenama i dopune Zakona o pučkom pravobranitelju i da pored inih pitanja svakako treba otvoriti mogućnost pučkog pravobranitelja da može i zastupati građane kada se radi o povredi Ustavom i zakonom zajamčenih prava. Jer je jasno da sve ove preporuke prema izvršnoj vlasti zapravo, i njihovo neizvršenje, pokazuju nekoliko stvari. Pokazuju činjenicu da Parlament nije u stanju ostvariti nadzor nad izvršnom vlašću niti pokretati pitanje odgovornosti, kao što isto tako je u situaciju nažalost Parlament da svoje opunomoćenike ne može odgovarajuće zaštiti i u isto vrijeme im osigurati da mogu obaviti svoj dio posla. Pučki pravobranitelj je opunomoćenik Sabora i ako se njegove preporuke i nalazi ne izvršavaju onda valja, a mi prihvaćamo njegova izvješća i njegov rad, onda to više nije pitanje da li je zapravo u poziciji ovakvoj ili onakvoj pučki pravobranitelj nego je to pitanje odnosa između izvršne i zakonodavne vlasti, to je pitanje odnosno parlamentarizma i pitanje zapravo šta učiniti dalje. Zbog toga bi bilo valjano između ostaloga i zbog jačanja parlamentarizma omogućiti našim opunomoćenicima da pravni instrumentarij mogu u višoj mjeri koristiti kada je u pitanju rad izvršne vlasti u odnosu na povredu ili zaštitu Ustavom i zakonom zajamčenih prava građana. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Anton Peruško.
Pa kolega Arlović apsolutno sam suglasan sa vama. I to bi mogao biti i jedna od inicijativa u smislu kretanja u postupak izmjene zakona. Jer u protivnom dovest ćemo se u situaciju, nemojte zamjeriti da upotrijebim taj izraz, ali da ovo Izvješće ovakvo kakvo je bez obzira koliko god je kvalitetno, koliko je sugestivno, koliko ukazuje na probleme da ga prihvatimo niti pomaže niti odmaže da ne upotrijebim grublji izraz. A to je najgora situacija, situacija u kojoj se zaista kao društvo ne smijemo i ne možemo dovesti, jer ćemo onda i dalje još ovo malo povjerenja kojega imaju naši građani u politiku u potpunosti srozati.
I poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović, replika.
Kolega Peruško, s pravom naglašavate ovaj aspekt na koji najvećim dijelom se i odnosi Izvješće pučkog pravobranitelja o neučinkovitosti, odnosno najvećeg broja pritužbi građana prema tijelima u odnosu na tijela pravosudne vlasti. Sjećate se, ja bih vas htjela podsjetiti, a odnosno i svih nas, prije godinu, odnosno dvije godine s velikom pompom najavljeni su inspektori po sudu kao neki deus es machina koji će sve nedoumice, odnosno sve probleme i nezadovoljstva građana rješavati. To su bile naslovnice dakle gotovo svih novina. O tome se toliko govorilo, dakle od strane Vlade i resornog ministarstva, uvode inspektori, inspekcije, inspektori. Slova su bila masna najmanje od 10 centimetara. Svako malo pomnije čitatelju tog prijedloga kasnije … [[Govornica se ne razumije.]] vidio je da se u biti ništa neće promijeniti. Na to smo i ukazivali. Međutim propaganda i predstava za naivne išla je i dalje. Evo sve dok se nije razotkrilo konačno i u ovom izvješću pučkog pravobranitelja koji govori da su te inspekcije potpuno zakazale. A nisu i mogle drugo nego zakazati jer i ništa se novo u odnosu na postojeće stanje nije promijenilo, samo se je dalo novo ime. Nešto slično kao sjećate se kada je za vrijeme koalicijske vlasti uveden Centar za edukaciju sudova. To je bila tako jedna inicijacija da bi se ta jedna velika institucija, odnosno ta institucija trebala okrupniti. Što se događa sve ove godine? Da se samo promijenio naziv u pompozni naziv: "akademija". Isto tako veliki problem zagrebačkog suda, mi smo bili osigurali čitav onaj kompleks Selske koji je trebao biti po programu i po projektu u 4. godine 2004. gotov i kada bi mnogi problemi, jednako tako i u Splitu, osigurana zgrada gdje se lamentira već 3, 4 godine što će se napraviti tu i kako će se prodati, hoće li ovaj projekt ili onaj. Ali stigao je naziv: "Trg pravde".
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Anton Peruško.
Pa kolegice Ingrid, pogledajte u Izvješću pučkog pravobranitelja za jedan predmet, sad ne znam koji, kad je, za kojega nije sudski postupak pokrenut više od dvije godine, kada je pučki pravobranitelj pitao kad će biti pokrenut odgovor je otprilike jednog dana, a možda ni tada. To je taj posao tih inspektora. O tim inspektorima sam se ja naslušao konstituiranjem ove vlasti i uvođenjem Financijske policije koja će inspekcijskim službama uprihoditi više prihoda u državni proračun, itd. A inspekcijske službe konstituirane su pri izvršnoj vlasti. Sam sam bio inspektor u određenom organu, određenom tijelu i tvrdim da naši ljudi imaju sposobnosti i znanja jednako europskim. Međutim pitanje je subordinacije na koji način se prema tim službama odnosi. Prema tome, to je priča o inspekciji, ja ne vjerujem, a to se i dokazalo. Hvala.
Poštovana zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodine pučki pravobranitelju sa suradnicima, kolegice i kolege. Na početku svoje rasprave želim istaknuti nekoliko slučajeva iz ovog izvješća koji nisu riješeni ni nakon čitavog niza godina. Iz područja pravosuđa slučaj nezakazanog prvog ročišta i nakon više od dvije i pol godine. Pučki pravobranitelj je tražio očitovanje predsjednika predmetnog općinskog suda i uputio upozorenje ministrici pravosuđa i zatražio izvješće o poduzetim mjerama ali nije dobio ni očitovanje ni izvješće od ni jedne navedene institucije. Iz područja mirovinskog i invalidskog osiguranja slučaj teškog materijalnog stanja i nejednakog položaja invalida rada zbog izmjena propisa. Pravobranitelj je intervenirao nakon mnogih bezuspješnih pokušaja pritužbi stranke prema nizu državnih tijela i institucija. Temeljem saznanja o zaključku Sabora iz studenoga 2004. kojim se obavezuje Vlada da izradi analizu materijalnog položaja invalida rada i izvješće o provedbi zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom, zatražio je od Vlade tu analizu i izvješće ali Vlada nije odgovorila niti dala informaciju jesu li navedeni dokumenti uopće napravljeni. Očito nisu, jer inače ne bi bilo nikakvog razloga da mu se oni dostave. To je samo još jedan primjer bahatosti i ignoriranja Vlade u provedbi odluka Hrvatskoga sabora. Drugi slučaj iz ovog područja je priznavanje prava na mirovinu Republike Hrvatske građanki iz Bosne i Hercegovine. Pučki pravobranitelj je tijekom dvije godine od Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje u nekoliko navrata dopisima i požurnicama tražio izvješće o razlozima odugovlačenja, ali konačno obrazloženje nije dobio i nema saznanja o okončanju ovog slučaja. Iz područja statusnih pitanja građana slučaj primitka u hrvatsko državljanstvo na zahtjev iz 2002. do danas, koji do danas nije riješen. Pučki pravobranitelj je tijekom šest mjeseci tri puta zatražio očitovanje pomoćnika ministra unutarnjih poslova ali ni jednom nije dobio odgovor. Protekom još šest mjeseci pokušalo se izvršiti neposredan uvid u spis, ali je dobivena samo informacija da rješenje čeka potpis ministra što je on osobno i potvrdio u telefonskom razgovoru kao da će rješenje biti dostavljeno stranci kako je rekao ovih dana, o čemu je pučki pravobranitelj obavijestio tužiteljicu. Od tada do nas je prošlo još šest mjeseci tijekom kojih je pučki pravobranitelj ponovo intervenirao na što je dobio neke papire koji sa slučajem nema veze, a predmet ni nakon pet godina nije riješen. Iz područja lokalne samouprave slučaj nepravilnosti u utvrđivanju troškova državne katastarske izmjere na teret građana. Od Središnjeg državnog ureda za upravu je zatražen nadzor odluke općinskog poglavarstva u pogledu ovlasti i utvrđivanja visine troškova, a pučki pravobranitelj je od istog ureda više puta zatražio očitovanje o poduzetom, ali je dobio samo obavijest o promjeni nadležnosti na Državnu geodetsku upravu koja se s druge strane nije upuštala u ocjenu ovlasti općinskog poglavarstva zbog kako su naveli, nepoznavanja normativnog uređivanja ove materije. Zato je pravobranitelj zatražio od Ministarstva za zaštitu okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva provedbu nadzora nad radom ovog tijela i više puta tijekom 2006. požurivao dostavu izvješća o poduzetom, ali ni do danas nije dobio traženo izvješće. Iz područja stambenog zbrinjavanja, dugotrajnost postupka za obnovu kuće, o zahtjevu koji je podnesen još 1995. i na doneseno rješenje iz 2002. podnesena je žalba koja do danas nije riješena. Pučki pravobranitelj je u prosincu 2002. zatražio očitovanje o razlozima otezanja rješenja odsjeka za obnovu Ureda državne uprave u Zadarskoj županiji na što nikada nije dobio odgovor. Zato se u svibnju 2006. obratio upravi za obnovu Ministarstva mora od koje je dobio odgovor da žalba nije potpisana i da je velik broj predmeta i da će biti doneseno rješenje. Do danas je prošlo 12 godina, rješenje nije doneseno, a kad će ne zna se. Iz područja privremeno oduzete imovine, povrat privremeno preuzete kuće na moru i naknade štete zbog nemogućnosti korištenja. Zahtjev je podnesen još 99. rješenje o iseljenju privremenih korisnika doneseno 2000. još nije provedeno unatoč višekratnom traženju od regionalnog Ureda za prognanike da ga provede, i svaki put identično nevjerojatno obrazloženje da se radi o opasnim osobama i da se vlasnici trebaju obratiti državnom odvjetništvu i Upravi za prognanike u Zagrebu. Uprava u Zagrebu se oglasila nenadležnom i uputila stranke opet na regionalni ured. Pučki pravobranitelj je od uprave za prognanike Ministarstva mora zatražio očitovanje i nakon pet mjeseci dobio odgovor da privremeni korisnici imaju kuću u Zagrebu, da predmetnu kuću koriste ljeti i da u Benkovcu bespravno koriste stan te preporuča vlasnicima da pokrenu sudski postupak radi iseljenja. Ovdje je pučki pravobranitelj upozorio upravo na neshvatljivu dodjelu kuće na moru na privremeno korištenje osobama koje imaju kuću u Zagrebu, da je tužbu radi iseljenja trebalo podnijeti nadležno državno odvjetništvo na temelju zahtjeva Ministarstva mora a ne vlasnik, kao i na neisplatu štete zbog nemogućnosti korištenja kuće iz državnog proračuna i propust u netraženju tih sredstava od privremenih korisnika. Kao i prethodni slučajevi, ni ovaj do danas nije riješen. U ovom slučaju nameće se niz pitanja. Tko je i zašto dodijelio kuću ljudima s kućom u Zagrebu i hoće li za to odgovarati. Tko je odgovoran za neprovođenju odluke o iseljenju nadležne stambene komisije. Tko je odgovoran za, kako će onda očekivati da će neko drugo rješenje biti provedeno pa makar ga donio i sud. Tko će provesti to rješenje? Čini mi se da su odgovori na ova pitanja vrlo kratki, jasni i jednaki. Nitko neće ništa poduzeti, nitko nije odgovoran, papala maca i pojeo vuk magare. Nameću se još neka logična pitanja. Zašto bi vlasnici uopće trebali podnositi ikakve zahtjeve za povrat imovine kada nikakvim zahtjevom nisu ni tražili oduzimanje te imovine. Zašto bi vlasnik sam morao tjerati sudski postupak iseljavanja korisnika kada ih on nije ni uselio. Ne bi li iste državne službe i institucije koje su privremeno oduzele imovinu prestankom razloga oduzimanja tu imovinu trebale vratiti vlasniku bez posebnih formalnosti analogno načinu na koji je i oduzeta. To bi po meni bila normalna procedura u normalnoj pravnoj državi, ali izgleda da mi nismo ni normalna ni pravna država. Nitko ni za što nije odgovoran, a državni aparat nerijetko služi za ubiranje redovnih mjesečnih plaća, a ne da bude servis građanima. Velika većina neriješenih slučajeva iz ovog izvješća nije riješena zbog neosjetljivosti službi na probleme i prava građana, a svoj nerad i neažurnost najčešće skrivaju iza propusta formalne naravi i krivicu prebacuju na građane. Primjerice, zahtjev nije potpisan, nije podnesen na posebnom obrascu, nije dobra adresa, nisu primili zahtjev unatoč predočenoj povratnici i slične nebuloze. Nedopustivo je zbog površnosti i propusta državnih tijela i službe, građane siliti na nove troškove, nove postupke, neopravdano produljivati i ne rješavati predmete više godina i tako uzrokovati stres i zdravstvene probleme građana, često i nepopravljive. A onda im naplaćivati taksu na bolest te posjete liječnika. Nažalost najgore je što preporuke i primjedbe pučkog pravobranitelja nisu obvezujuće za tijela državne uprave no, ipak sa svojim suradnicima čini jako puno. Iako u izvješću nisu taksativno navedeni svi slučajevi koji su obrađivani i neka područja nisu do detalja razrađena temeljem ovog dokumenta želim iskazati svoju punu potporu i priznanje radu pučkog pravobranitelja, podržati izvješće kao i njegove zahtjeve za prostorom, dodatnim ljudima i financijskim sredstvima kako bi ubuduće njegovo djelovanje bilo efikasnije i sveobuhvatnije. Ali ako mi svojim zaključcima ne obavežemo nadležne institucije prije svega Vladu na otklanjanje ovih i sličnih propusta, sama potpora izvješću neće značiti ništa, kao ni u slučaju da Vlada kao i mnogo puta do sada bude ignorirala odluke Sabora, primjer čega smo vidjeli i u ovom izvješću. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Frano Matušić. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa ispravak je navoda ali i povreda je Poslovnika, jer reći za nas… … [[Upadica se ne čuje.]] Ispravak navoda. Kolegica je rekla da Hrvatska nije niti normalna niti pravna država. Pa to naprosto nije točno. To najmanje što možemo reći da nije točno. A da ne govorimo da vrijeđa sve nas ovdje u Hrvatskom saboru. Na vašu žalost, Hrvatska je samostalna i suverena i demokratska država i pravna država i normalna država.
Molim povreda Poslovnika. Izvolite!
Pozivam se na 209. članak Poslovnika jer je gospodin ispravio moj netočni navod koji ja nisam rekla. Ja nisam rekla da Hrvatska nije pravna i nije normalna država. Ja sam rekla da mi se čini iz ovog izvješća da ona to nije.
Replike. Poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Uvažena kolegica je u dijelu kad je govorila o Izvješću pučkog pravobranitelja vezano za područje mirovinskog i invalidskog osiguranja rekla ono što je pučki pravobranitelj u svojem izvješću obradio. Ali, ja bih se usudio reći ono što on još nije obradio. I to je bio povod da smo u saborsku proceduru iz Hrvatske stranke umirovljenika uputili ovaj prijedlog zaključka. Jer činjenica je da se problematika obeštećenja umirovljenika prvi puta pojavila u 2006. godini i pouzdano znam da se veći broj umirovljenika javio pučkom pravobranitelju. Međutim, u izvješću to nije evidentirano, a jako smo znatiželjni i jako nas interesira u Hrvatskoj stranci umirovljenika mišljenje pučkog pravobranitelja po tom pitanju. Siguran sam da jedan značajni broj između 343 umirovljenika ili umirovljenička predmeta se odnose i na obeštećenje umirovljenika. I zašto Hrvatski sabor ne bi mogao znati koje je mišljenje pučkog pravobranitelja o tom postupku. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Biserka Perman.
Pa, ja se apsolutno slažem sa kolegom Hreljom kad govori o slučajevima koji u ovom izvješću nisu navedeni. Naime, ja vjerujem kad bi svih ovih ne znam, hiljadu 600 slučajeva ili koliko ih je točno bilo navedeni u ovom izvješću, da bi to onda izvješća vjerojatno bilo nekakvih pola metra debelo, što naravno nit je moguće, niti je moguće izvesti u jedno takvo izvješće. Ali, podržavam ovu inicijativu da se dopunski podnese i ovaj dio da vidimo koliko je zapravo predmeta obeštećenja uopće uzeto u postupak i koliko ih je eventualno riješeno.
Sljedeća replika, poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite!
Poštovana zastupnica je u svom izlaganju dakle navela nekoliko priloga dakle koji dokazuju što se dešava kada pravda ne profunkcionira upravo zbog dugotrajnosti postupka. Isto mislim da je dugotrajnost postupka jedan od najvećih problema koji dakle naše pravosuđe. Na to upozorava i naš pravobranitelj u svom izvješću pa ću citirati taj pasus koji je ovako dosta i dramatičan. Naime, on ističe da u stvarnosti dugotrajnost postupka najviše pogađa slabe i siromašne. Tu bi mogli reći i invalide kao što je bio primjer. S jedne strane za njih je najčešće rješavanje problema koji je postao životno važno pitanje, koje zahtjeva brzo rješavanje. A s druge strane oni koji imaju moć i novac, a najčešće oboje u pravilu ostvaruju rješavanje svojih predmeta u kraćim rokovima. Zašto je to tako? Mislimo da to ne bi trebalo tako biti, tim više što nam posljednji podaci govore, podaci koje je iznio EUROSTAT za Republiku Hrvatsku za 2004. godinu, da su najsiromašniji građani stariji od 65 godina. Isto tako da ima 18% građana u Republici Hrvatskoj koji žive ispod razine siromaštva. Dakle i njima je puno, puno teže ostvariti pravo na pravnu zaštitu. I zbog toga upozoravam, o tome dakle nije bilo riječi u vašoj replici ali mislim u vašem izlaganju da bi svi trebali obratiti pažnju da im omogućimo i tim ljudima koji su siromašni, nemoćni, slabi da imaju pravo na besplatnu pravnu pomoć. A tu je također i čini mi se da je ova Vlada pripremila Ministarstvu pravosuđa Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći koji je spreman dakle za saborsku proceduru još od 2005. godine i nedopustivo je da takav zakon koji je gotov, koji je spreman još do dana današnjeg nije došao u saborsku proceduru. Ali mislim da bi on kao takav pomogao mnogima kojima zapravo pomoć treba da dođu do zaštite i pravne pomoći. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Biserka Perman.
Pa, evo kolega Pavlic je spomenuo ovaj Prijedlog zakona o besplatnoj pravnoj pomoći. Bojim se s obzirom na način rada Vlada da čak i kad bi taj zakon bio usvojen, nisam sigurna koliko bi njegova provedba bila moguća i efikasna, s obzirom na dosadašnju praksu Vlade.
Poštovana zastupnica Ljubica Lalić, replika.
Kolegice Perman! Vi ste rekli ovdje u svom izlaganju da je u jednom sudbenom predmetu pučki pravobranitelj tražio izvješće i nije ga dobio. Pa nije to čudo. Ali na koncu da je i dobio izvješće, pitam se šta bi bilo, meni se čini da bi rezultat bio isti a to mišljenje formiram i isključivo citirajući pučkog pravobranitelja koji kaže: "Sudeći po očitovanjima koje ured dobiva vidljivo je da služba u ministarstvu pri ispitivanju pritužbi u pravilu zadovoljava se odgovorom predsjednika suda ili čak predmetnog suca dok je neposredni uvid u sudski spis rijedak izuzetak. Pravosudna inspekcija po izvješću samog ministarstva u pravilu ne vrši nadzor po pritužbama i predstavakama građana.". I sad zamislite kolegice, niti jedan stegovni postupak protiv sudaca u 2006. godini nije pokrenut na osnovi činjenica utvrđenih u postupku ispitivanja predstavki. Što možemo zaključiti na temelju ovog izvješća? Da zapravo imamo ministarstvo koje potiče neučinkovitost sudbene vlasti. I to nam zapravo pučki pravobranitelj želi reći ovim izvješćem.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Biserka Perman.
Pa slažem se potpuno s ovim što je kolegica Lalić rekla. Još mogu pridodati tome da je u biti samo jedan nadzor nad radom sudova izvršen na zahtjev građana, dakle samo jedan u cijeloj godini i također je činjenica da vjerojatno ništa se ne bi promijenilo na stvari kad bi se i dobilo izvješće s obzirom na to da su vrlo često nekakvi argumenti u pristiglim izvješćima koje je pučki pravobranitelj dobio naprosto formalne naravi. Kao što sam već rekla, zahtjev nije potpisan ili nije podnesen na posebnom obrascu, nije dobra adresa i slične stvari tek toliko da se zadovolji nekakva forma da se da nekakav odgovor ali stvarne volje za rješavanjem problema uopće nema i neće se ni provesti izgleda.
Poštovani zastupnik Dragutin Lesar slijedeća replika.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče. Kolegice Perman, vi ste potpuno opravdano ukazali na dijelove izvješća pučkog pravobranitelja u kojem se konstatira da tijela državne vlasti pa i ustanove s javnim ovlastima ili ne odgovaraju na upite pravobranitelja ili odgovaraju sa velikim zakašnjenjima ili su ti odgovori čisto formalne naravi. Ali u izvješću a to sam i sinoć upozorio postoje dijelovi kojim se konstatiraju da pučki pravobranitelj nije dobivao odgovor ni od Vlade Republike Hrvatske kad je zatražio određene dokumente koji su bili po meni nužni za pregled izvršavanja parlamentarnih odluka. Vlada u svom očitovanju ili mišljenju na ovo izvješće ni ove godine ne izražava namjeru pokretanja zakonodavnih inicijativa na koje upućuje pučki pravobranitelj, pa tako recimo Vlada ne želi ili nije dala naznaku da će pokrenuti promjene zakona kojim bi se ograničilo mogućnost da drugostupanjsko tijelo do besvijesti poništava odluku prvostupanjskog i vraća na odlučivanje prvostupanjsko i tako recimo deset puta što u najvećoj mjeri donosi odugovlačenje postupka. Pa s obzirom da Vlada to ne želi, dakle prihvatiti ponudi pravobranitelja i ići sa zakonskom inicijativom onda moramo mi u parlamentu. I smatram da postoji odgovornost Odbora za Ustav, poslovnik i politički sustav, Odbora za ljudska prava i Odbora za zakonodavstvo da nakon pomne analize preporuka pučkog pravobranitelja Saboru dostavi mišljenje i konkretne prijedloge o promjenama zakona koje će otkloniti ovakvu situaciju koju već iz godine u godinu konstatiramo.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Biserka Perman.
Pa evo, ja sam i u svom izlaganju spomenula upravo taj slučaj kad Vlada nije dostavila izvješće pučkom pravobranitelju a vezano za odluke ovoga Sabora i definitivno čini se da ne postoji nikakav mehanizam kojim bi ovaj Sabor ili bolje rečeno ne postoji volja kojom bi ovaj Sabor sankcionirao nepoštovanje svojih odluka u odnosu na izvršnu vlast odnosno u odnosu na Vladu, nažalost.
Poštovani zastupnik Zvonimir Sabati slijedeća replika.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa naime, gospođa zastupnica Perman je u svega nekoliko svojih konkretnih životnih primjera pokazala i na nepoštivanje zakona i na odugovlačenje postupaka, na bahatost administracija koja ne želi pomoći ili dati pravnu pomoć siromašnima onako kako bi to trebalo. Nema odgovora na propuste. Dakle, to su sve vaše konstatacije. Međutim, ono što me na početku i ponukalo za ovu repliku je u principu postupak prema invalidnim osobama. Naime, u Zakonu o radu vrlo precizno piše da javna poduzeća trebaju zapošljavati 24% invalidnih osoba i ako bismo imali nekako mogućnost da vidimo spisak svih zaposlenih u tim javnim poduzećima koja su u vlasništvu ne znam pretežitom vlasništvu ili Republike Hrvatske ili jedinice lokalne ili područne samouprave vidjeli bismo da se taj zakon ne poštuje. I to također se konstatiralo i u prethodnim nekakvim izvješćima pučkog pravobranitelja i nitko za to ne odgovara. Znači, to me ponukalo da na neki način i sada i kroz ovu raspravu i kroz ovakve replike još jedanput apeliramo da upravo takvim invalidnim osobama omogućimo šansu za zaposlenje da i oni također mogu doprinijeti na neki način svojoj socijalizaciji odnosno boljitku. Hvala.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Biserka Perman.
Pa nažalost, kolega Sabati i meni je poznato osobno nekoliko slučajeva nezapošljavanja odnosno zapošljavanja osoba s invaliditetom na neadekvatnim radnim mjestima i uprkos tome što su poduzeli određene mjere određene institucije su nažalost ostale gluhe. I slažem se i podržavam vašu inicijativu da se zaista donesu efikasniji mehanizmi kako bi se provedbe ovoga zakona u praksi mogle, provedba ovog zakona mogla zaživjeti u praksi.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine pučki pravobranitelju. Moja replika se odnosi na gospođu Biserku Perman u dijelu tom da nije spomenula sve i svijetle primjere koji su se dogodili u Republici Hrvatskoj i bitne pomake koje ste vi uočili kroz svoj rad i zaprimanje žalbi. Ja bih se osvrnuo i na ono što govori se u izvješću pučkog pravobranitelja o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji. Naime, jasan je pokazatelj da je bitno smanjen broj pritužbi koje se odnose na rad Ministarstva hrvatskih branitelja pa sa prijašnjih 38 smanjio se u 2006. godini na 20 što bitno kroz ovu opservaciju u ovom tekstu jasno pokazuje da su timovi u Ministarstvu hrvatskih branitelja detaljno i temeljito odrađivali svoj posao, da su bili na usluzi hrvatskim braniteljima. Da se senzibilitet prema hrvatskim braniteljima našao kao prioritet. Da nije bilo prozivki i uvreda prema hrvatskim braniteljima što jasno govori iz ovog izvješća što pokazuje da je hrvatska Vlada i Ministarstvo hrvatskih branitelja u ovom sazivu zapravo sasvim drukčije se postavila prema problematici koja proizlazi iz zakona. A i donošenjem novog Zakona koji je stupio na snagu 2005. godine 1.1. jasno je definirano su sva prava koja proizlaze iz njega i ona su participirana u jednom partnerskom odnosu sa braniteljskom populacijom. Stoga bih želio reći da i ovako, ovi svijetli primjeri koji govore o radu Ministarstva hrvatskih branitelja i potreba članova njihovih obitelji zasigurno su svijetli primjer u ovom izvješću što pohvaljuje i pučki pravobranitelj, a u konačnici i sami rad koji je definiran kroz nalaz državne revizije govori o ocjeni da je besprijekorno rađeno u tom Ministarstvu bez ikakvih primjedbi pa stoga vam, vas molim a i svom kolegi Pančiću prenesete da je, da uči raditi kako je ovo Ministarstvo sada ustrojeno.
Odgovor na repliku poštovani, poštovana zastupnica Biserka Perman.
Pa jasno je da je bilo i pozitivnih primjera rješavanja slučajeva djelovanjem pučkog pravobranitelja. Ja ih nisam posebno spominjala u svojoj raspravi jer bi to trebala biti normalna praksa i kad bi se tako radilo pučki pravobranitelj kao možda ni ostali pravobranitelji ne bi bili ni potrebni. A što se tiče komentara vezano za kolegu Pančića mislim da su u ovom trenutku potpuno neumjesni.
Poštovani zastupnik Frano Matušić. Sljedeća replika.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa ja ću isto govoriti o ovoj svjetlijoj strani izvješća. Naime možemo demagoški pristupiti ovom izvješću i kritizirati sve i svašta ali mislim da je najvažnije ono što je i sam pučki pravobranitelj konstatirao. A da je to, to je generalno, znači generalno na svim područjima govoreći o imovinsko-pravnim odnosima, govoreći o pravima i tako dalje, da je broj pritužbi smanjen u odnosu na prethodna razdoblja. Naravno da ne možemo biti sretni i zadovoljni što postoje još brojne nepravilnosti, što treba ukazivati i dalje svakodnevno na propuste ali ono što je bitno, bitno je ipak da je broj pritužbi smanjen. Ono o čemu možemo govoriti svi zajedno i o čemu trebamo govoriti to je dugotrajnost sudskih postupaka. S tim sasvim sigurno nitko u ovoj državi vjerojatno nije zadovoljan. Dakle što se tiče dugotrajnosti sudskih postupaka i danas imamo slučajeve koji su, koji se protežu u proteklih nekoliko desetljeća. Znam za jedan slučaj iz Dubrovnika gdje je preko 30 godina se sudski postupak vodi oko jednog imovinsko-pravnog pitanja. Dakle s tim sasvim sigurno ne možemo i ne smijemo biti zadovoljni, ali to nije stvar trenutačnog raspoloženja ovoga ili onoga ili ove ili one vlade. To je očito problem koji treba rješavati sustavno i u tom smislu da je napravljen doista veliki broj iskoraka recimo u sređivanju katastara. Sve ono što je bilo propušteno u proteklim desetljećima ili što nije bilo rađeno naravno da je nemoguće preko noći srediti, ali brojni pozitivni primjeri ostaju. I u tom smislu evo želim vam dati svoj prilog na taj način. Hvala.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Biserka Perman.
Ma da, točno je da je broj pritužbi smanjen. Točno. Međutim to je zato što ljudi naprosto više nemaju vjere u sustav pa vrlo često ni ne poduzimaju ništa a ne zato što je nepravilnosti manje. A što se tiče sređivanja katastra tu, tu proceduru je započela prošla Vlada.
I poštovani zastupnik Ante, Anto Bagarić. Replika.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena zastupnica Biserka Perman je pomenula zapravo ugrozbu prava, prava građanina u smislu participiranja troškova geodetske izmjere zemljišta. Da, obaveza i pravo je građanina sudjelovati u rješenju svog imovinsko-pravnog statusa na zemljištu kojeg posjeduje. I ne mislim da je ovdje ugrozba bilo kojeg prava građanina u tom smislu. Dosadašnjim zakonom bilo je i regulirano i rečeno da je država dužna ili državna institucija dužna, geodetska uprava praviti reviziju u urbaniziranim sredinama svake pete godine. Odnosno neurbaniziranim sredinama svake desete godine. Ali to nije davalo mogućnost i pravo da se riješi imovinsko-pravni status onoga koji posjeduje, ima zemljište. Ovo što je gospodin Matušić rekao i ja mu se zahvaljujem, doista se čini puno u smislu sređivanja katastra zemljišta, ali ne imovinsko-pravnog stanja. To je odvojeni status geodetske uprave od Ministarstva pravosuđa odnosno zemljišne knjige od katastra. Ali se čini doista puno. I gotovo u svim troškovima, troškovima izmjere zemljišta sudjelovala je država koristeći sredstva i kreditne banke, Svjetske kreditne banke a i vlastita sredstva. No moramo konstatirati svi skupa zajedno da još uvijek je negdje preko 60% zemljišta u smislu imovinsko-pravnog sređenja u Republici Hrvatskoj nesređeno.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Biserka Perman.
U ovom slučaju kad se radi o participiranju … [[Govornica nije uključena, ne razumije se.]] visoka išla na teret građana. A što se tiče sređivanja katastra zemljišta prošla Vlada je od Svjetske banke digla 29 milijuna EUR-a kako bi se, kako bi se ovaj projekt započeo i u konačnosti negdje i završio. Hvala.
Poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, pučki pravobranitelju, gospodo zastupnici. Pa evo svi smo manje-više konstatirali. To je konstatacija pučkog pravobranitelja da se broj zaprimljenih tih pritužbi smanjuje ili da opada. Jednom riječju da ne raste. E sad se postavlja pitanje zašto je tome tako? Socijalna karta za ovo razdoblje, izvještajno razdoblje 2006. zasigurno nije ništa bolja od one za 2005. Ako ništa drugo u penziju je išlo 30 tisuća novih umirovljenika sa prosječnom mirovinom 1500 kuna koja za, koja ne zadostaje niti za 7 dana pristojnog življenja. Jasno, čovjek se jednostavno mora, mora snaći ili mora živjeti što, sa onim što ima. Postavlja se onda pitanje i zašto u jednoj takvoj socijalnoj situaciji danas imamo manje zaprimljenih pritužbi no 2005.? Možda naši građani ne vjeruju u postojeće institucije. Možda sumnjaju da im pučko pravobraniteljstvo uopće može pomoći. Ono što sigurno nije dobro, a što pučki pravobranitelj konstatira da tijela državne vlasti ignoriraju vaše upite tako da ispadate u jedno tijelo koje mora moljakati, ne znam, Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje, Ministarstvo mora i turizma. Kod njih me ništa ne čudi šta se zbiva. Ili jedno Ministarstvo pravosuđa, da li hoćete ili nećete dobiti odgovor na postavljeno pitanje pa možda i s pravom gospođa Perman misli ili kao što joj se čini kako sam je doslovce želio citirati kada kaže da možda ona misli da nismo normalna ili pravna država. Ja sam rekao jučer, ja sam mislio jučer, rekao jučer da pučki pravobranitelj teško da nekome može pomoći. Međutim, da je dobro da pokušava pomoći to već nije malo. U pravilu tko se pučkom pravobranitelju obraća? Obraća mu se sirotinja koja se kao utopljenik hvata za slamku misleći da će tu pred tim tijelom dobiti zasluženu pomoć i trebalo bi dobiti. Ali što ćemo u zemlji u kojoj je možda najpreciznije se oslikava tu trenutnu socijalnu situaciju kroz onu narodnu poslovicu da je “sirotinja i Bogu teška“. Zašto su na prvom mjestu zahtjevi naših umirovljenika? Pa zato jer ove mirovine kao da izgledaju, kao jedna posljednja pomast. Pogledajte socijalnu kartu umirovljeničke populacije. Do 500 kuna 62000 građana prima mirovinu. Od 500 do 1000 kuna njih 116000. Od 1000 do 1500 kuna njih 156000. 1500 do 2000 kuna prima 295000 kuna. Znači, ukupno to je negdje oko 630000 ljudi u ovoj zemlji živi ispod ruba da se tako izrazim siromaštva. Ako se uskoro ne izjednače stari, novi umirovljenici u ovoj zemlji možda će 800000 ljudi biti u jednoj takvoj krajnje nezahvalnoj situaciji. Meni je jasno u jednoj Europskoj uniji mi na jednog umirovljenika imamo 3 zaposlena. U Hrvatskoj situacija jedan naprama jedan zarez trideset i devet. U Hrvatskoj je stopa nezaposlenih 16%. Ima krajeva Istra, Zagreb gdje je ta nezaposlenost 6 do 7% iako sam duboko uvjeren da će uskoro u ovoj zemlji veći problem biti doći do ratnika nego do radnog mjesta. E sad se postavlja pitanje što u toj konstataciji pučki pravobranitelj može učiniti kada i sam konstatira da je 2001. bila prosječna penzija u odnosu na prosječnu plaću 43,6%, 2005. 41,32%, 2006. 39,7%. A što će tek sutra biti kada žene budu morale u penziju sa 65 godina. E o tome nekom drugom prilikom, ali već sada bi se trebalo zauzeti za jednu pozitivnu diskriminaciju da žena pod navodnicima diskriminaciju koja ima dijete u penziju ide dvije godine ranije, koja ima dvoje djece četiri godine, koja ima troje djece recimo šest godina ranije. Neki sličan obrazac bi trebalo primijeniti kakvoga danas poznaje recimo Slovenija ili jedna Češka. Zašto spominjem baš ove mirovine? Zato jer ovaj sam pučki pravobranitelj naglasak stavlja kada su mirovine posrijedi na strani 14 na duljinu trajanja postupka od podnošenja zahtjeva za odlazak u mirovinu do pozitivnog rješenja, odnosno do dobivanja prve penzije. Taj postupak gospodo ne smije trajati kao što danas traje godinu, a u nekim slučajevima sa međunarodnim elementom i godinu i pol dana. Taj postupak mora se svesti na rok od 60 dana. Ti postupci ne smiju duže trajati. Ako penzija našemu penzioneru ne može osigurati jednu dostojanstvenu starost onda barem administracija to dostojanstvo čovjeka ne smije dovoditi u pitanje, ne smije gaziti. Jer doista temeljno je, mislim kako bih rekao, gaženje kada se recimo od podnošenja zahtjeva do prve penzije mora čekati godinu, a neki ljudi čekaju i po recimo godinu i pol dana. Ono što je mene možda u ovom izvješću ja sam to jučer spomenuo ispred kluba ali ću i ponoviti najviše zasmetalo je zapravo ova konstatacija na strani 17. ovoga izvješća. Ovdje pučki pravobranitelj gospodin Malčić doslovce kaže da ako invalid rada nezaposlen, odnosno izvan mirovinskog osiguranja nove mirovine, nova mirovina mu je određena sukladno odredbi članka 174. stavka 3. primjenom posebnog mirovinskog faktora od 0,6667 moguće pune invalidske mirovine. Od 18. prosinca 2002. godine izmjenama i dopunama Zakona o mirovinskom osiguranju taj je faktor povećan na 0,8% čime se samo djelomice ispravlja nepravda. Dalje navodi da ako invalid rada zaposlen, odnosno koristi prijašnje pravo na rad sa skraćenim radnim vremenom, znači 4 sata sukladno članku 174. ili mu je nakon primjene tog zakona utvrđena profesionalna nesposobnost za rad, a zasnovao je radni odnos ili počeo obavljati neku drugu djelatnost sukladno odredbi članka 80. njegova se mirovina preračunava primjenom drugog mirovinskog faktora koji iznosi samo 0,3333 njegove invalidske mirovine što zapravo iznosi samo trećina invalidske mirovine. Ja mislim da je to možda i centralni dio ovoga izvješća. Želim reći da se naše invalide ne smije zakidati. Ako su im uskraćene invalidnine i to od 1.1.'99. ako ja to dobro tumačim ovaj dio Izvješća pučkog pravobranitelja onda bi trebalo kao penzionerima bez odluke Ustavnog suda taj dug ili to obeštećenje kako se tamo zove tim ljudima vratiti za taj period od osam godina unazad koštalo to nas koliko koštalo zato jer bi to trebala biti naša moralna obveza. Što još reći? Da imamo inflaciju pučkih pravobranitelja, odnosno u to ne treba sumnjati. Da bi sve te pravobranitelje trebalo svesti pod kapu pučkog pravobranitelja mislim da danas postoji jedan konsenzus i u ovome Domu i što prije se to dogodi to će biti i ta institucija pučkog pravobranitelja i vjerodostojnija i učinkovitija. Ono što je također interesantno to su stanje u kaznionicama, a ja ću se osvrnuti samo na ove slučajeve predoziranja u našim zatvorima ili ono što smo imali prilike i jučer pročitati da ovaj diler sa Korčule Cvik lijepo fino iz svoje čelije i dalje organizira valjda tu mrežu. Ima mobitel, marihuanu, drogu, ne znam što sve ne. Kako je to moguće da u tim kaznenim institucijama droge ima kao na ulici, kao ispred naših škola, kao na dječjim igralištima, kao u sportskim dvoranama. To je nešto što je naprosto strašno, na što treba utjecati kao što treba tu pošast suzbiti koliko je to jasno moguće i u školama i na igralištima između ostalog koštalo to koliko koštalo i testiranjem na droge, kao što ponekad mladiće, cure testiramo na droge kada upravljaju motornim tim vozilima. Ja želim vjerovati sada pri kraju ova zemlja sigurno zaslužuje bolje, ova zemlja sigurno može bolje. Uvijek je bilo na ovim prostorima socijalnih razlika, uvijek će ih i biti. Nema vlade koja će ih u cijelosti suzbiti. Uvijek je bilo bolesnih, uvijek je bilo onih bez posla, uvijek je bilo onih koji su imali razorene ne znam obitelji, uvijek je bilo kriminala, ali nikada nije bilo da kada netko radi 30, 35 ili 40 godina kada ode u mirovinu da se osjeća socijalnim slučajevima. I upravo…
Hvala.
… na ta …
Hvala. Odgovor na, hvala. Replika, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Kažete kolega, doslovno ste rekli da su mirovine kao figurirao kao posljednja pomast. E vidite, posljednja pomast nije samo otpravak na onaj svijet već se može s posljednjom pomašću i ozdraviti i tako preživjeti. Ali sa ovakvim, pogotovo novim mirovinama teško i nikako. I posebno mi je drago da apostrofirate još jednom kao govornik o stanju u kaznionicama. To je samo dokaz da se ne, da ova vlast nema odgovor na važna društvena pitanja, da je vodila potpuno pogrešnu kazneno-pravnu politiku koja se je onda reflektirala u debaklu i u kaosu i u kolapsu penalnog sustava. Na toj i na to alarmantno stanje upozorava pučki pravobranitelj. Doslovno prošle godine, da je stanje u našem zatvorima i kaznionicama ispod ljudskog dostojanstva. Sada je do te mjere da je sigurnost i zatvorenika i straža, a onda i okoline međusobne gdje se nalaze zatvori i kaznionice alarmantna. Vlada se apsolutno oglušila. Dakle to stanje koje smo svi konstatirali da je vrlo teško nije se poboljšalo. Dapače, stvari su se i pogoršale. Evo, ja sam prošle godine zahtijevala od Odbora za pravosuđe da pokrene jednu tematsku sjednicu upravo glede ovog pitanja da bi se djelovalo promptno i da bi se kako tako nekakvo interventnim sredstvima bar saniralo postojeće stanje, dok ne saživi, odnosno dok se ne pokrene reforma kaznenog pravosuđa.
I sljedeća replika, poštovana zastupnica Zdenka. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? [[Upadica: Nisi ti dao.]]
Jesam, jesam.
Nakon, kasnije. Ja bih vam vrlo rado dao odgovor, nema problema kao što sam dao i svima. Ali vi niste pokazali.
I to što se mi jučer oduzeli riječ.
Poštovana zastupnica Zdenka Babić Petričević, replika.
Gospodine predsjedniče, kolega Kajin. Rekli ste da najviše pritužbi ima vezano za isplatu mirovina i mirovine. Apsolutno i to je točno. Ali morate priznati nešto, da se, da je ova Vlada išla u izvršenje ustavne odluke, isplatila prvu i drugu ratu hrvatskim umirovljenicima. A kako ste čuli da će se uskoro dogoditi isplata treće i četvrte rate. Što se tiče birokracije koja je dovela u pitanje dostojanstva čovjeka apsolutno samo u vrijeme kada. Zar nije birokracija, neodlučnost, neodgovornost prema ministarstvima, prema pripadnicima Ministarstva unutarnjih poslova dovela i srozala dostojanstvo čovjeka, odnosno hrvatske policajce u Crkvi Svetoga Marka, odnosno Kapelici Svetoga Marka preko 509 dana. A što se tiče hrvatske države kao normalne države ili pravne države Hrvatska je suverena, nezavisna država, a pojedinaca ima svakakvih, pa ima i svijetlih primjera u Hrvatskom saboru.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Damir Kajin.
E, šta reći. Oprosti Bože jer ne zna što govori. Penzije ne vraća ova Vlada. Penzije penzioneri vraćaju sami sebi. I to kroz nekoliko instituta. Prije svega smanjenjem ukupnog iznosa penzija u odnosu na prosječnu plaću sa 43% 2001. na 39% 2006. i prodajom nacionalnog srebra. Bilo da je riječ o INA-i, HT-u i sličnome. Dobro je dok ne počnemo prodavati i još nešto drugo.
Zastupniče Kajin neizbježno vam je izreći opomenu zbog ovog uvredljive ove opaske na račun zastupnice Zdenke Babić Petričević. Nadamo se da će opomena odgojno djelovati iako sam jako skeptičan prema tome. Idemo na pojedinačne klubove, petminutne rasprave. Poštovani zastupnik Pero Kovačević, Klub zastupnika HSP-a.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovani gospodine pučki pravobranitelju sa suradnicima. Pa evo, u najkraćim crtama ću kazati kako mi u klubu Hrvatske stranke prava poimamo ovo Izvješće. Naime, nije to samo 4. puta nego je to već možda već 10., 15. puta kad pučki pravobranitelj kaže Hrvatskome saboru jest, ja jesam vaš ovlaštenik, ja imam vašu punomoć i prema vašoj punomoći ja bih trebao štititi ustavna i zakonska prava građana u postupku pred državnom upravo i tijelima koje imaju javne ovlasti, ja bih trebao osigurati zaštitu ustavnih i zakonskih prava građanima u postupcima koji se vode u Ministarstvu obrane, Oružanim snagama i službama sigurnosti, zaštitu prava građana pred tijelima lokalne i područne, regionalne samouprave te zaštitu prava na lokalnu i područnu samoupravu pred tijelima državne vlasti. Ali ja sam nemoćan. Ja sam nemoćan jer vi ste mi zakonom dali mjere koje se svode na savjete, upozorenje i preporuke. Te mjere koje ste mi dali ja ne mogu provesti u djelo odredbe članka 92. Ustava Republike Hrvatske. Ako hoćete da budem vaš ovlaštenik, ako hoćete da napravim ono što mi hrvatski građani traže od mene dajte mi ovlasti, promijenite konačno Zakon o pučkom pravobranitelju, dajte mi takve ovlasti gdje ću moći djelovati, a ne da ću morati konstatirati da sudski sporovi traju u prosjeku preko 10 godina u Hrvatskoj. Ja tu ne mogu ništa. Da upravni postupci se, imamo slučaj da traju i 12 godina, ja tu ne mogu ništa. Ja mogu tražiti od ministarstva odgovor, ono meni ne dostavlja. Ja mogu to upozoriti Vladu, Vlada ništa ne poduzima. Što reći za slučaj ako se 12 godina rješava određeni predmet u upravnom postupku? Nitko ne odgovara. I na kraju su tako bizarna ta obrazloženja ministarstava da proistječe da recimo ministar unutarnjih poslova nema olovke, jer je prema obrazloženju rečeno prije šest mjeseci da je to kod njega na potpisu. Tako je isto obrazloženje bizarno i za ovu situaciju za rješavanje vezano u ministarstvu kod ministra Kalmete. I sad pučki pravobranitelj nama kaže, gledajte. Dali ste mi punomoć, ali vi ništa ne radite i još mi sada danas dajete nove zadaće kako bi ja nešto trebao napraviti. Pa kako ću napraviti kada ne mogu ni ovo napraviti što ste me ovlastili da radim prema članku 92. jer čujete državna uprava se ponaša da je iznad, ne samo iznad pučkog pravobranitelja nego iznad Hrvatskoga sabora. Jer to što pojedini ministar neće odgovoriti pučkom pravobranitelju, to znači da on ignorira Hrvatski sabor. To što Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje ne odgovara pučkom pravobranitelju, to je poruka Hrvatskom saboru, pa šta me briga što vi mislite da bi ja trebao napraviti, ja ću raditi kako ja radim. Evo to je u najkraćim crtama poruka pučkoga pravobranitelja. A ako će se ovako i na godinu raspravljati, a ako je moguće da će se isto raspravljati, biti će šesti saziv Hrvatskoga sabora, isto će se govoriti, ista će gospoda tu sjediti, biti će isto 1656 ili 1655 slučajeva, opet će iskazati svoju nemoć i opet će reći ja ne mogu ništa, opet vam ponavljam očajnički vapaj, dajte nešto napravite da to konačno počne funkcionirati. Dajte nešto napravite. Jer da pučki pravobranitelj ima konkretne ovlasti i mjere pravna sredstva, kako natjerati onoga koji krši hrvatski zakon. Jer ovdje je riječ o kršenju hrvatskog zakona. Ako spor traje preko 10 godina, ako upravni predmet se rješava preko 12 godina. Ako se recimo u mirovinskome to je isto upravni postupak, ako sporovi traju preko dvije godine. Ako sporovi na upravnom sudu Hrvatske traju od 6 do 7 godina. Ako upravni sud Hrvatske vidjeli smo ovo zadnje prema pristupu informacija, krši zakon i ne radi prema zakonu, donosi presude pa ide na Ustavni sud, pa kakva je to poruka u smislu funkcioniranja pravne države. Znači da mi se slažemo isto da smo mi isto nemoćni, da je nas pobijedila ta birokracija Vlade i druga birokracija koja šalje te poruke i pučkom pravobranitelju i nama Hrvatskom saboru. Mislim da se preko ovoga stvarno više ne može … [[Ne razumije se.]] Hvala lijepa.
Hvala. Klub PGS-a, SBHS-a MDS-a, poštovani zastupnik Ivo Banac. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju, kolegice i kolege. Ja bih se složio s ovim što je zastupnik Kovačević rekao. Ovdje imamo na neki način mikro uvid u sve probleme nefunkcioniranja pravne države i mislim da su svi ovi izvještaji proteklih nekoliko godina bili dosta slični, problemi se ponavljaju. Zato bih u ovih par završnih misli o izvješću pučkog pravobranitelja naglasio sljedeće. Treba što prije implementirati šest prijedloga navedenih u izvješću za 2006. godinu koji se odnose na ovu problematiku. Prvo, kadrovsko i materijalno osposobljavanje referentnih službi. Drugo, stvaranje odgovarajućih uvjeta na Upravnom sudu. Treće, analiza postupka zbog šutnje administracije uz poduzimanje mjera kako bi taj postupak mogao postati učinkovito pravno sredstvo. Četvrto, analiza primjene odredaba članaka 235., 237., 242., 243. Zakona o općem upravnom postupku u cilju omogućavanja višekratnog vraćanja predmeta na ponovni postupak. Peto, potreba dosljedne primjene Poslovnika Vlade Republike Hrvatske, članak 27a. koji obvezuje da se u pripremi za donošenje zakona mora navesti i iskaz procjena učinka zakona na broj državnih službenika i namještenika što znači učinka na pravno rješavanje. I na kraju šesto, obveza resornih ministara da redovno prate i analiziraju podatke o rješavanju upravnih stvari i ostvarivanja prava građana. Treba se također suglasiti s ocjenom pučkog pravobranitelja da je za bolje funkcioniranje uprave u Republici Hrvatskoj potrebno ubrzati decentralizaciju i prenošenje upravnih poslova i sredstava na lokalne jedinice i uskladiti plaće službenika u državnoj upravi s onima u lokalnoj upravi te povećati plaće najstručnijoj i najpotrebnijoj kategoriji državnih službenika kao jednoj od mjera protiv korupcije. Kao i u slučaju dugotrajnosti upravnih postupaka, broj se pritužbi pučkom pravobranitelju zbog dugog trajanja sudskih postupaka ni u 2006. godini nije smanjio. Nema dvojbe da je dugotrajnost sudskih postupaka i dalje najveći problem hrvatskog pravosuđa. O tome prema izvješću govori i broj pritužbi Ministarstva pravosuđa, te podaci o broju tužbi zbog prekoračavanja razumnog roka kod županijskih sudova, Vrhovnog suda i još uvijek kod Ustavnog suda Republike Hrvatske. Da ne duljim, samo bih se na kraju osvrnuo na neka traženja pučkog pravobranitelja koja se odnose na osnivanje novih posebnih pravobraniteljskih tijela. Ja doista mislim da postoji jedna tendencija da se uloga pučkog pravobranitelja razvodnjava pa bi uz tri sada postojeće predložio da buduće takve ustanove ipak uđu pod kontrolu, odnosno djelokrug sadašnjeg pučkog pravobranitelja. Zahvaljujem.
Hvala. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice ocjenjuje ovo izvješće pučkog pravobranitelja kao vrlo kvalitetno i dobro i ono je doista sastavljeno po već klasičnoj jednoj metodologiji, sadrži sve potrebne podatke, sve potrebne grafikone. Ono opisuje i pojedinačne slučajeve, međutim ono što želim reći, to je znate ipak jedna zbirka pritužbi na rad sustava, a imamo 1655 takvih pritužbi. A s druge strane znate, imamo na milijune i upravnih i sudskih predmeta. I sada kada kompariramo jedno sa drugim, mislim da bi bilo malo opasno donositi opću ocjenu da je sve loše, da se ništa nije napravilo, da se ništa nije učinilo da se situacija poboljša. Nedvojbeno je da ovo treba itekako respektirati ove pojedinačne slučajeve na kojima vidimo da sustav ne funkcionira, nedvojbeno da trebamo procesuirati one ljude koji vode neki predmet 9 ili 10 godina. Ali reći i izvući zaključak iz toga da naš sustav ne funkcionira mislim da to nije pošteno i dobro prema svim onim sjajnim službenicima u upravi koji čine da sustav upravni u mnogim segmentima funkcionira. Znate uprava je i kada dođemo u matični ured prijaviti činjenicu rođenja ili smrti. Uprava je to i kada dođemo u Policiju izvaditi putovnicu koju danas možete u Hrvatskoj izvaditi za jedan dan. Uprava je i to kada idete vadit građevinsku dozvolu. Sve je to uprava. U niz tih segmenata, u milijunima tih predmeta sve to funkcionira besprijekorno i ljudi vrijedno i predano rade za male novce. Jako mi je žao što je 2000. godine ne znam iz kojih razloga plaća tih ljudi smanjena. Mi smo to danas podigli na jednu zavidnu, neću reći zavidnu preoštra bi riječ bila, ali digli smo, naprosto smo digli razinu tih plaća. Ono što je potrebno u upravi napraviti, potrebno ju je definitivno reorganizirati, potrebno je donesti novi Zakon o upravnom postupku. Vlada je već učinila određene pomake. Postoji jedna radna skupina. Određena su i temeljna načela zapravo za izradu novog Zakona o upravnom postupku. Ali, ono što želim reći, upravu moramo informatizirati. Što smo tu učinili? U ovoj godini će biti uloženo milijardu i 230 milijuna kuna u informatizaciju naše uprave. Do sada toga nije bilo. Rekord je bio, najveći iznos koji je uložen je 500 milijuna 2004. godine. Napravili smo HITRO.HR. Danas možete registrirati trgovačko društvo u Republici Hrvatskoj u roku od tri dana. Donijeli smo izmjene Zakona o sudskom registru. Danas možete kada registrirate trgovačko društvo doći kod javnog bilježnika. Nigdje nikakve nikome papire ne morate nositi. Pritiskom tipke enter vaši dokumenti iz računa javnog bilježnika idu na Trgovački sud. Dakle, učinilo se dosta. Broj neriješenih predmeta na našim sudovima, znate bitno je manji nego 2000. i '95. Sa milijun i pol koliko smo iz zatekli 2003. sada smo došli na ispod milijun i nešto. Tako da dosta toga je učinjeno ali naravno puno posla je još pred nama. I koliko god mi ćemo u budućnosti dobro raditi, napraviti velike iskorake pritužbi i pojedinačnih će zapravo žalbi bit sasvim sigurno dovoljno. I ne slažem se sa tvrdnjom da Vlada se oglušuje na ovo. Sve ove mjere koje sam sada nabrojao, sve ovo što smo učinili upravo govori u prilog toga da Vlada želi da sustav funkcionira i da je poduzela brojne mjere da sustav funkcionira. Stoga mi ovo izvješće doista primamo na znanje, prihvaćamo da postoje ovakve pritužbe kao što su tu navedene i tražimo i odgovornost svih onih ljudi, ako postoji naravno zašto pojedini predmeti čekaju i nisu toliko dugo riješeni. Ali ne prihvaćamo one činjenice i one tvrdnje da se doista ništa nije napravilo. Jer zapravo i brojke govore da su veliki pomaci učinjeni i da se puno čini i naravno da će se još i učiniti. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Pa evo, moram ispraviti jedan netočni navod kolege Bošnjakovića. Često u javnosti figurira se sa ovom konstatacijom, ne znam odakle ona proističe, da se značajno smanjio broj priljeva na našim sudovima. Pa ću vam samo reći podatak. Naime, rekli ste da se zaostatak od milijun i 500 smanjio negdje sada na ispod milijun. Broj zaostataka. Pa, to nije točno. Evo, vam. Ja ću vam samo citirati izvješće Visokog prekršajnog suda koji doslovno kaže: U posljednje tri godine dakle od 2003. do ovamo, došlo je do ukupnog povećanja novih predmeta za čak 56,17%. A u istom razdoblju broj sudaca ne samo da se nije povećao već se i smanjio za 3 suca. Dakle, niti se smanjio priliv niti se smanjio broj zaostataka u ukupnom broju svih predmeta na svim sudovima bilo redovnim bilo specijaliziranim.
Povreda Poslovnika, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
209. znate. Ne može se točan navod ispravljati netočnim. Ja sam govorio o ukupnom broju predmeta a vi govorite samo o jednom segmentu koji čini tek jedan jedini dio od tog ukupnog broja. Vi se pozivate na prekršajne predmete, a ja sam govorio o ukupnom koji čine i kazneni i građanski i izvanparnični i prekršajni.
Točno. Kolegice Antičević, vi ste se samo na separatno preferirali a ne na cjelinu. ... [[Upadica se ne razumije.]] Nije povreda Poslovnika. Potpredsjednik Doma, poštovani zastupnik Mato Arlović, pet minutna rasprava u ime kluba SDP-a. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, državni pučki pravobranitelju, poštovane kolege i kolegice! Klub zastupnika SDP-a odmah želimo to reći, će prihvatiti Izvješće pučkog pravobranitelja za predmetno razdoblje. No, moramo reći da nas iz godine u godinu sve više zabrinjavaju konstatacije i nalazi pučkog pravobranitelja kojeg, kojih on opetovano iznosi u svojim izvješćima. Iz toga zaključujemo da je nužno, neophodno potrebno pristupiti donošenju novog zakona dakle ne izmjenama i dopunama nego novog Zakona o pučkom pravobranitelju i u njemu treba omogućiti da pučki pravobranitelj kao opunomoćenih Hrvatskog sabora kako to kaže Ustav, stvarno dođe u poziciju ne samo da savjetuje, da preporučuje, da upućuje nego da u datim trenucima kada je to nužno potrebno, kad zakažu ostala tijela državne uprave ili sastavnica državne vlasti može pokrenuti i postupak i voditi čak i sudjelovati u vođenju postupaka za zaštitu prava koja su propisana Ustavom i zakonom naših građana. Drugo zašto smatramo da je neophodno potrebno riješiti, donijeti novi zakon jesu između ostaloga "i ova tehnička pitanja i organizacijska pitanja od stručnih službi, opremanja do kadrovskog ekipiranja pučkog pravobraniteljstva." Posve je jasno da je neophodno potrebno i u tom dijelu zakonski osnažiti poziciju pučkog pravobranitelja. Treće je po nama još važnije. Mora se zaustaviti postupak segmentiranja pučkog pravobranitelja. Nemoguće je stalno za neke od novih djelatnosti po ako smijemo tako reći, po socijalnoj strukturi stanovništva stvarati nove oblike pučkih pravobranitelja. Mi smatramo da ustavna odredba koja govori o tome da pučki pravobranitelj štiti ustavna i zakonska prava građana u postupku pred državnom upravom i tijelima koja imaju javne ovlasti zapravo nalaže tome da imamo jednu i jedinstvenu instituciju pučkog pravobranitelja u Republici Hrvatskoj koja može i treba imati veći broj zamjenika pučkog pravobranitelja specijaliziranih za pojedina područja i u tom segmentu da mogu zapravo ne samo prikupljati informacije nego i međusobno razmjenjivati informacije o slučajevima, o predmetima, oblicima i sadržajima povrede Ustavom i zakonom propisanih prava građana da bi zajednički i jedinstveno mogli raditi. Naravno da će to dovesti do efikasnosti i većeg stupnja po nama efikasnosti rada pučkog pravobraniteljstva s jedne strane. I s druge strane do njegove racionalizacije. Jer znate, ovaj se postupak mora daljnjeg usitnjavanja pučkog pravobraniteljstva jednostavno zaustaviti. Treću stvar na koju bismo željeli posebice upozoriti jeste činjenica da nemamo samo šutnju administracije nego se može vrlo lijepo iščitati da zapravo pučki pravobranitelj upozorava i na neodgovarajuće i osobito ne promptno ili ne u skladu sa potrebnim vremenom i rokovima, postupanje s jedne strane sudbene vlasti a s druge strane državne izvršne vlasti ili ako hoćete Vlade. U takvoj situaciji je posve jasno da se postavlja pitanje da li mi kao Sabor u čije ime nastupa zapravo naš opunomoćenik možemo ostvariti onu funkciju nadzora koju i na ovaj način zapravo ostvarujemo. Mi dobijemo informacije, dobijemo podatke ali se postavlja pitanje zapravo šta sa takvim izvješćima, takvim slučajevima kada su osobito u oblicima, jakim i kardinalnim oblicima zapravo treba učiniti. Da li u takvim stvarima možemo i trebamo predvidjeti da bi zapravo trebalo pokrenuti pitanje rasprave o povjerenju pojedinom ministru ili Vladi za čije se područje radi i o kojem se području radi kada pučki pravobranitelj nađe da se učestalo krše ljudska prava i slobode naših građana koja u propisana Ustavom i zakonom a u isto vrijeme Vlada sukladno svojoj ustavnoj poziciji, svojoj zakonskoj poziciji koja treba usmjeravati rad državne uprave i osiguravati da ona obavi naravno i nadzirati rad državne uprave i istodobno da tako provede zakone a taj dio nije obavila pa čak nije se ni očitovala na nalaze pučkog pravobranitelja. Ista stvar je definitivno i da se mora otvoriti rasprava zapravo o problemu koji se zove samostalnost i neovisnost sudbene vlasti. Dakako, sudbena vlast mora u suđenju biti i samostalna i neovisna i to nije dvojbeno, ali to ne znači da u poslu i odgovornosti vezano za obavljanje određenih poslova može biti odgovorna. Mi ćemo morati i povodom ovih izvješća ozbiljno raspraviti da li je potrebno između ostaloga i mijenjati Zakon o Državnom sudbenom vijeću i otvoriti obavezu Državnom sudbenom vijeću da jednom godišnje podnese izvještaj ovom Hrvatskom saboru na sudbenom pravosudnom području da bi se zapravo Sabor mogao kreirati politiku i usmjeriti daljnji razvoj u svemu tome. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub HNS-a poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke podržat će ovo izvješće jer ga smatra korisnim i dobro napravljenim. A postavlja se pitanje zašto mi toliko o tom izvješću razgovaramo kad pučki pravobranitelj zapravo nema nikakvu izvršnu moć, ništa se ne događa konkretnoga nakon izvješća pučkog pravobranitelja, nakon toga što ukaže na nešto što se definitivno nije napravilo, što se napravilo krivo, što mu nitko nije odgovorio i tome slično. Pa razgovaramo zato jer nas pučki pravobranitelj upozorava zapravo na sve ono što smo propustili uraditi da naša država ispuni svoju temeljnu funkciju, tj. da zaštiti one koji se sami zaštititi ne mogu i da pomogne onima koji si ne mogu sami pomoći. Niti mi kao zakonodavna vlast a posebno izvršna vlast nisu napravili dovoljno da se zaštite oni čija su prava ugrožena, kojima se čine ovakve ogromne nepravde kakve se mogu vidjeti u ovom izvješću. Rekao sam već u pojedinačnoj raspravi, nepravde ovdje navedene samo su vrh ledenog brijega. Nemojmo da nas zavaravaju brojke od tisuću 200, tisuću 500 i ne znam koliko slučajeva. To su oni koji su došli do pučkog pravobranitelja, koji su se odvažili to napraviti, koji znaju da postoji pučki pravobranitelj, koji znaju kako se obratiti pučkom pravobranitelju, koji su blizu Zagrebu da to mogu napraviti. Te brojke bi trebalo sasvim sigurno pomnožiti sa deset ako ne i sa sto, a onda zamislite tu količinu nepravdi u ovoj državi. Naravno da je krivo reći ništa u državni ne funkcionira. Ma nije istina da ništa ne funkcionira. Sve takve paušalne nekakve ocjene zapravo ne znače bog zna što, funkcionira ali ne funkcionira dovoljno i ne funkcionira dobro. To što funkcionira nije tema današnje rasprave, tema današnje rasprave je ono što ne funkcionira i pučki pravobranitelj postoji tu da upozori na ono što ne funkcionira, ne da hvali ono što funkcionira, tome služi Vlada. Klub Hrvatske narodne stranke predložio je zaključke koje ste dobili na klupe a kojima bi se na neki način udovoljilo zahtjevima pučkog pravobranitelja da se raspravi o ključnim problemima koje povodom tog izvješća on postavlja pred ovaj Sabor. Zaključci odnosno ono što traži pučki pravobranitelj trebali bi zapravo tri stvari riješiti. Prvo da se organizira rad na terenu, da se to omogući i financijski i organizacijski što bi značilo jednostavno više novaca. Ako pučki pravobranitelj nije na terenu onda je tisuću 200 ili tisuću 500 slučajeva puno. Kad bi se pojavio na terenu možda bi se vidjelo da je to zapravo vrlo mali broj. Drugo, da mu se jedno čvrsto definira posao i djelokrug a ne da svaki par tjedan upada prijedlog za novog specijaliziranog pučkog pravobranitelja. Očito da treba napraviti novi zakon u kojem treba definirati posao pučkog pravobranitelja, odrediti mu zamjenike, pomoćnike, voditelje odjela, svejedno kako se zovu koji će se baviti specijaliziranim poslovima. I treće, da se omogući pučkom pravobranitelju da djeluje i na polju nefunkcioniranja odnosno lošeg funkcioniranja pravosudnog sustava. Danas su medved Brundo i suci na takav način zaštićeni da ih čovjek ni pogledati ne može a kamoli prigovoriti pravomoćnoj presudi. … [[Upadica se ne čuje.]] Da, nije medved Brundo tako zaštićen. Novinar je tužen zato što je prigovorio pravomoćnoj presudi. Pa ako se o tome ne može rezgovarati u Hrvatskoj ne znam o čemu se može razgovarati. Još jednom naglašavam, podržimo ovo izvješće, klub HNS-a će ga podržati ali podržimo i zaključke da ćemo nešto napraviti povodom posla pučkog pravobranitelja. Hvala.
Hvala. I za klub HSS-a poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Pa dakle pred nama je još jedno izvješće pučkog pravobranitelja za koje smatram da ne smijemo ga primiti tek formalno pravno, da kažemo da je prošlo kroz ovu proceduru ja mislim da je to izvješće vrlo indikativno i za razliku od nekih koji su ovdje tvrdili da su to ekscesni slučajevi, pojedinačni slučajevi a da nam sustav zapravo funkcionira mi ne mislimo tako. Mi mislimo da broj koji se obratio pučkom pravobranitelju nije pokazatelj ekscesnosti pojedinačnih slučajeva nego pokazuje zapravo nepovjerenje građana u sustav državne vlasti i rijetki su oni građani koji se odlučuju na pritužbe jer vjerojatno oni koji su se odlučili na pritužbe danas prate ovo izvješće i prate ovu raspravu. I kad zapravo vide da nismo učinili puno kako bi se to ispravilo tada oni gube hrabrost i takvih slučajeva će biti sve manje. Na što se odnose ove primjedbe odnosno nalaz pučkog pravobranitelja? Po meni ništa drugačije nego prošle godine samo što je za prošle godine izvješće bilo oštrijim rječnikom napisano. Bilo je puno konkretnije i bilo je puno razumljivije. I nadalje se primjedbe odnose na državnu upravu, dugotrajnost upravnih postupaka što ukazuje da moramo nešto učiniti da ta državna uprava brže odlučuje, da bude efikasnija, da bude stručnija. Međutim što učiniti? Što učiniti kad pučki pravobranitelj koji ima ovlasti daje preporuku, ukazuje, predlaže po prošlogodišnjem izvješću 6 preporuka. Međutim samo jedna je započeta sa realizacijom i ništa drugo. Na važnost i utemeljenost preporuka pučkog pravobranitelja ukazuje i Europski sud za ljudska prava i to u dvije presude. To Hrvatskoj ne služi na čast. To je za Hrvatsku kompromitacija i to se nije smjelo dogoditi. Pučki pravobranitelj kaže, on locira i odgovornost. Tko je odgovoran za neučinkovitu državnu upravu, za dugotrajnost postupaka i kaže, citiram: «Ministri su odgovorni da se u cjelini resora kojem su na čelu o pravima građana utvrđenim zakonom i drugim propisima rješava zakonito i u propisanim rokovima. Njihova je obveza da redovito prate i analiziraju podatke o rješavanju upravnih stvari i ostvarivanju prava građana, da poduzimaju mjere ili da predlažu Vladi Republike Hrvatske poduzimanje potrebnih mjera. Ne može biti dobar ministar onaj u čijem resoru upravni postupak traje više godina ili samo postupak u Ministarstvu po žalbi od dvije do četiri godine». Dakle pučki pravobranitelj jasno locira odgovornost. Kome su ministri odgovorni? Odgovorni su ovome Saboru. Nikada do sad nismo imali ni zahtjev da se preispita odgovornost ministara zbog čega je to tako? Drugi dio primjedbi koji se odnosi, a to je na dugotrajnost sudskih postupaka. Dakle neučinkovitost sudbene vlasti. Kome to odgovara? Građanima sasvim sigurno ne nego onima koji neučinkovitost sudbene vlasti koriste za vlastito bogaćenje na račun drugoga i kriminalcima koji ne prezaju od kriminala jer znaju da ih neće stići sankcija društva i ruka pravde. A upravo to potiče Ministarstvo pravosuđa. Kako? Pa već ranije je u replikama iznešeno. Dakle Ministarstvo pravosuđa po pritužbama ne šalje pravosudnu inspekciju a kad se i utvrdi nepravilnost, kad se utvrdi i odgovornost nema niti jednog stegovnog postupka. A ako nema stegovnih postupaka, ako nema razrješenja sudaca koji predmet drže u ladicama do isteka roka zastare zar možemo očekivati učinkovitost sudbene vlasti. Neću podsjećati na ono što je prošle godine pučki pravobranitelj rekao kad je ustvrdio da sudbena vlast, suci u Republici Hrvatskoj nisu nezavisni nego su zavisni o financijskim potencijalima nažalost skupina iz kriminalnog miljea. Stoga Klub zastupnika Hrvatske stranke, Hrvatske seljačke stranke prihvaća ovo izvješće uz zaključke koje smo predložili i koji se nalaze u proceduri.
Hvala. Završni osvrt pučki pravobranitelj Jurica Malčić. Izvolite.
Ja bih se prvo osvrnuo na jedan dio današnje rasprave. Naime prigovor da pučki pravobranitelj postupa u odnosu na jednu kategoriju građana a u drugu ne. Pučki pravobranitelj postupa po pritužbama građana. Dakle pučki pravobranitelj iz saznanja o kršenju ljudskih prava temeljno i osnovno dobiva na temelju pritužbe građana. Mi nismo jedan veliki glomazni ured koji prati stanje ljudskih prava u svim oblastima i uopće može reagirati na sva pitanja kršenja ljudskih prava. Ja bih rekao da ako se mi bavimo povratnicima onda to samo znači, a što je vidljivo iz naših statistika da je broj pritužbi povratnika u postocima vrlo velik. Kad se radi o kategorijama Hrvata recimo iz Bosne onda mi nemamo u Uredu konkretnih pritužbi. Dakle mi ne možemo postupati ni prema pravobraniteljima odnosno ombudsmanima u drugim državama ako nemamo konkretnih da tako kažem pritužbi i ne možemo intervenirati u konkretnom postupku odnosno tražiti njihovu pomoć. A u pitanja njihovog zakonodavstva, njihovog odnosa mi ne možemo zamijeniti ni Ministarstvo vanjskih poslova ni resorno Ministarstvo ni Vladu da bi mi direktno se u druge države da tako kažem. To sam samo želio reći zato što mi se bavimo time. Kad idemo na teren, mi smo bili u Naselju prijateljstva u Čepinu i najviše smo se bavili upravo Hrvatima iz Bosne koji su još uvijek u tom naselju i koji sada se naselje ukida i koji imaju velikih problema. Dakle onda kada smo mi na licu mjesta i kad dobivamo pritužbe onda naravno da postupamo po svim takovim pritužbama. Ne pravimo nikakvih razlika, dapače između raznih kategorija. Drugo što sam htio reći šta se tiče Požege odnosno Požeške županije koliko znam mi smo upravo zatražili intervenciju Središnjeg ureda za upravu da ispita slučaj otpuštenih tamo. Međutim kako se stvari sad dešavaju u 2007. a ovo je izvješće za 2006. mi to u izvješću nismo mogli obraditi. Nešto da samo kažem radi, radi medija. Nisam slučajno i u izvješću a jučer u uvodnom izlaganju naglasio da se izvješće bavi u svom 95%-tnom broju stranica sa upravom. Dakle to je temeljna djelatnost pučkog pravobranitelja. Svega par stranica se odnosi na pravosuđe. Nažalost medijsku pažnju, u to sam se mogao uvjeriti i danas ujutro slušajući radio govori o izvješću pučkog pravobranitelja samo sa stajališta pravosuđa. Dakle to nam nešto treba govoriti. To govori da i mediji kao i građani smatraju pravosuđe jednim velikim i ozbiljnim neriješenim pitanjem. Dakle, ja se ne bavim pravosuđem nego samo u onom dijelu koliko se to iz pritužbi građana koji dolaze k meni na neki način treba baviti. I sasvim radi javnosti potpuno jasno da kažem ne dovodim niti sam ikad dovodio u pitanje postojanje sadašnjih pravobraniteljstva za djecu i ravnopravnost spolova. Ne dovodim u pitanje čak ni ova nova koja zovu pravobraniteljima za studente. Dakle, koji nema konkurentnu nadležnost nego koji ima odnose između studenata i njihovih visokoškolskih ustanova. Ukoliko novinari budu imali svog pravobranitelja za odnose između novinara i kuća, vlasnika to je također. Međutim, to su drugi tipovi pravobranitelja. Ja sam samo protiv toga i to sam jasno napisao da se osnivaju pravobranitelji koji imaju gotovo istu ili konkurentnu nadležnost pučkom pravobranitelju i zbog ustavnog prigovora što to nije u skladu sa našim Ustavom, a i zbog racionalnosti i efikasnosti. Dalje bih samo rekao jest, mnogi su naglasili da je izvješće kritički intonirano. Međutim, ja bih podržao one koji su rekli da je to i zadaća Izvješća pučkog pravobranitelja. Mi naprosto nismo tijelo koje daje generalnu ocjenu stanja za pojedina područja. Kad bi mi to davali onda bi naravno tu se našlo mjesta i za mnoge pomake koji su napravljeni. Onaj tko je pažljivo čitao izvješće vidjet će da smo mi zabilježili pomake u mnogim oblastima. Također, samom činjenicom što mi ističemo neke koji nam nisu se niti očitovali niti poštovali naše preporuke to u stvari pokazuje da većina i svi ostali da poštuju te preporuke i da se očituju pučkom pravobranitelju. Dakle, treba shvatiti da je to izvješće o pojavama kršenja ljudskih prava, a ne o općem stanju ljudskih prava. Jer može se sasvim krivo zaključiti iz broja predmeta. Dakle, ako je u mirovinskom najveći broj 353 predmeta, da ako to ne stavimo u relativni odnos sa brojem predmeta koji je preko 500000 u tome recimo i broji se na milione u godinama onda bi se mogla izvući kriva slika. Međutim, to ipak ne znači da u posebnom dijelu naročito kroz ove pojedinačne slučajeve mi smo ipak nastojali ukazati i na neke temeljna ishodišta, neke generalne pojave koje dovode do kršenja ljudskih prava i pred upravom i pravosuđem. Jedan od takvih je pitanje odnosa uprave i građana. Dakle, načelno pitanje tog odnosa. I drugi je pitanje pravosuđa u odnosu na građane i javnost. Dakle, otvorenosti ili zatvorenosti pravosuđa na reakcije iz društvenog da tako kažem okruženja. Što se tiče uprave mislimo da još uvijek u nekim oblastima se uprava ponaša prema građanima kao vlast, a ne kao javni servis. Dakle, da ona dodjeljuje građanima milost, a ne da daje njihova prava. Zašto to zaključujemo? Zaključujemo zato što se u nekim oblastima nema pridržavanja odredaba ni načela Zakona o upravnom postupku. Dakle, onih načela koji temeljno određuju odnose građana i uprave, a to su pomoć neukoj stranci, to je ravnopravnost privatnog i javnog interesa, a da ne govorim o poštovanju zakonskih obaveza u komunikaciji sa strankama, a to je poznati članak 296. Zakona o općem upravnom postupku. Ja bih napomenuo da mi se približavamo Europskoj uniji, da u Europskoj uniji po kodeksu za europske službenike postoji pravilo kad se zaprimi zahtjev da se stupi u kontakt sa podnositeljem, da mu se da čak broj telefona osobe koja radi, a da ne govorim o tome da nakon 2 mjeseca kad rok protekne ili čak nakon 6 mjeseci da je potrebno stranku obavijestiti. Svi bi imali manje posla. I ja i Upravni sud kada bi se uprava tako. Dakle, ima nešto u tom temeljnom odnosu gdje se uprava smatra više vlašću nego onim servisom koji je odgovoran da tom građaninu. U tom smislu sam ja upozorio na ministre i na to da bi oni trebali uz sve važne državne poslove, uz sve razvojne projekte morali posvetiti više pažnje i rješavanju u upravnom postupku. To je jedna važna funkcija i ja napominjem da je i ministar osobno odgovoran onom građaninu koji ne može u roku od tri ili četiri godine dobiti upravno rješenje. To treba shvatiti jednom. Ako postoje objektivni razlozi, a postoje mi smo ukazali u mnogim ministarstvima postoji složenost propisa, mijenjanje stalnog propisa, kadrovska neki, biranost, slabe plaće itd. Međutim, oni su onda dužni kada se u jednoj oblasti ustanovi da dugo traje takvo stanje ne treba nas Europski sud upozoravati trebamo mi ići pred Vladu i tražiti da se ta pitanja rješavaju. Što se tiče pravosuđa ja sam samo naglasio da jedno od ishodišta je ta tendencija zatvaranja prema javnosti, a uz istodobno nerješavanje pitanja nekvalitetnog pa ni pristranog rada rada sudaca. Naglasio sam posebno da dok sustav sudstva, a to znači i Državno sudbeno vijeće i sudske uprave i predsjednici sudova unutar sebe ne riješe ta pitanja, pitanja praćenja rada sudaca, kontrole da će jačati tendencije za intervencijama u sudbenu vlast iz drugih grana vlasti. To je neminovno. Javnost već tako reagira i čuli su se i danas određeni ovaj, prema tome na samom sudbenom sustavu je a on premalo to čini, naprosto i njihova udruga zagovaraju neki status quo. Dakle, nisu dovoljno radikalni u rješavanju unutar sebe. Neki potezi su pokrenuti i Vrhovni sud je pokrenuo, ali i Ministarstvo pravosuđa bi moralo izići u susret zahtjevima građana i što se tiče besplatne pravne pomoći i rješavanje ovih sudova Zagreb Split, Upravni sud koji prave najveće probleme. E, ono što bih također rekao ja se sasvim ne slažem s ocjenama o nemoći pučkog pravobranitelja. Ukoliko ste pažljivo čitali i pojedinačne slučajeve, a mi se u to svakodobno uvjeravamo mi smo pomogli mnogima u pojedinačnim slučajevima. Međutim, ne samo to. Mi smo u mnogim oblastima potakli rješavanje nekih općih pitanja – da li se to radi o radu policije, da li se radi o zatvorskom sustavu koje je nakon našeg izvješća su izvršeni određeni pomaci itd. kao i u pojedinim upravnim oblastima nemam, nemam dakle iluziju da mi možemo previše ali određene pomake smo postigli. Jačanje ovlasti pučkog pravobranitelja ne bi smjelo ići u pravcu da ono na neki način nas pretvori u nekakvu treću instancu koja bi mogla odlučivati u onom meritumu stvari. Prema tome naša bi jedino trebala biti na neki način jačanje ovlasti na način da budemo podržani pa možda čak više i od Hrvatskog sabora u njegovom odnosu prema izvršnoj vlasti. I na kraju samo dvije rečenice o tome. Ja moram reći, to je treće izvješće koje podnosim i posljednje u ovom sazivu Sabora, mogu reći da osim određenih izuzetaka kojih ima svaki puta zadovoljstvo mi je reći da i pažnja i pozicija i oporbe, opozicije, je uvijek je bila ipak fokusirana najviše na zaštiti pravu građana i unapređenje sustava, a manje je to bio jedan pogled koji je vodio računa o stranačkim i nekim političkim ja bih rekao, neću reći prepucavanjima, ali mnogi upotrebljavaju i taj izraz. Meni je to zadovoljstvo jer sam pazio i kroz svoje izvješće da skrupulozno da mi ne ulazimo u neke scene koje nisu zaštita ljudskih prava nego koje mogu imati i politički karakter. Osim toga to je, tome je doprinijelo vjerojatno i to što svi koji ste pažljivo čitali izvješće ste vidjeli da se neki veliki broj predmeta proteže i 10 godina, pa je onda jako teško reći koja vlast je za koji dio toga odgovorna. Ono s čim moram izraziti malo nezadovoljstvo to je da još uvijek čini mi se da nema dovoljno mehanizama, utjecaja Sabora i njegovih odluka na izvršnu vlast, a povodom prijedloga i ocjena pučkog pravobranitelja. Neki ombudsmani u nekim zemljama imaju zadužen jedan parlamentarni odbor ili čak poseban parlamentarni odbor putem kojeg se ostvaruje ta veza. A naravno mogućnost utjecaja pučkog pravobranitelja ovisi i o odnosu izvršne vlasti i Sabora. Dakle u nekim zemljama je taj poremećaj koji se u pravnom smislu zove i poremećaj nadležnosti jako velik u odnosu i dakle izvršna vlast je moćnija. Ombudsmani su upravi i nastali zbog te sveopće premoći izvršne vlasti nad parlamentarnom. I stvar je ipak Parlamenta koliko će omogućiti pučkom pravobranitelju da njegove preporuke, izvješća budu na neki način putokaz za rješavanje u praksi. Hvala lijepo još jednom na suradnji.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Pa ispravljam jedan netočan i u biti kontradiktoran navod pučkog pravobranitelja kad kaže da on nema dojam da je nemoćan. Možda vi nemate dojam da ste nemoćni, ali ljudi koji se vama obraćaju, a čiji sporovi traju preko 12 godina, ne samo da su oni nemoćni, nego ste i vi nemoćni, a i mi nemoćni.
Je li to bio ispravak netočnog dojma? To bi bio ispravak netočnog dojma. … [[Upadica se ne čuje.]] Zaključujem raspravu. Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2006. godinu. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2006. godinu. Uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 106 glasova za, 2 suzdržana i jednim protiv prihvaćen predloženi zaključak. Drugo, drugi prijedlog zaključka. Sukladno prijedlogu Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Mišljenja, primjedbe i prijedlozi iznijeti u raspravi o izvješću kao i primjedbe, prijedlozi i preporuke pučkog pravobranitelja dani u izvješću dostavljaju se Vladi RH radi poduzimanje mjera za učinkovitiji rad nadležnih državnih tijela i tijela koje imaju javne ovlasti. Molimo glasovati, uključimo se, glasovati. Rezultat? Sa 105 glasova za, 3 suzdržana i jednim protiv prihvaćen predloženi zaključak. Treći prijedlog zaključka. Sukladno prijedlogu Kluba zastupnika HSU-a dajem na glasovanje sljedeći zaključak: obvezuje se pučki pravobranitelj da u roku do 30 dana Hrvatskom saboru dostavi izvješće o broju umirovljenika koji su mu se tijekom 2006. godine obratili u svezi sa obeštećenjem odnosno provedbom Zakona o provođenju Odluke Ustavnog suda od 12. svibnja 1998. i Zakona o Umirovljeničkom valjda fondu, jel'? Manjka ta riječ. Te obrazloži karakteristične slučajeve i o njima da svoje mišljenje. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? 103 glasa za, 3 suzdržana i jednim protiv donesen predloženi zaključak. Tko je glasovao protiv? Drago to je greška [[Upadica: Ponoviti, ponoviti!]] To mora da je greška. Četvrti prijedlog zaključaka. Sukladno prijedlogu Kluba zastupnika HNS-a dajem na glasovanje sljedeće zaključke koji glase: Pod 1. zadužuje se Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina te Odbor za zakonodavstvo da organiziraju zajedničku raspravu i zauzmu stajalište o 5 točaka prijedloga iznijetim u izvješću na strani 180., 181. i 182. kojima pučki pravobranitelj ukazuje na potrebu zauzimanja stajališta o koncepciji i daljnjem razvoju institucije pučkog pravobranitelja i pravobraniteljske funkcije u Republici Hrvatskoj. Te da Saboru u roku od 90 dana predloži, predložene izmjene i dopune, zakonske propise koji bi osigurali učinkoviti rad pučkog pravobranitelja u ovim okolnostima. I drugo, zadužuje se predsjednik Hrvatskog sabora, ohoho, da koordinira rad Odbora iz točke 1. ovih zaključaka. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Za 35. 5 suzdržanih. 63 protiv. Nije zaključak dobio potrebnu većinu. I još peti prijedlog zaključka. Sukladno prijedlogu Kluba zastupnika HSS-a dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaćaju se prijedlozi pučkog pravobranitelja za poboljšanje postojećeg stanja, a posebice oni koji ukazuju na potrebu postavljanje državnih dužnosnika po kriteriju stručnosti i stalnosti umjesto političke podobnosti i osobne lojalnosti. Uspostavu sustavnog nadzora i ocjena rada sudaca unutar samog sudbenog sustava sve do uklanjanja iz sustava sudaca koje bilo obimom rada, bilo kvalitetom presuda ne mogu zadovoljiti potrebe, potrebne standarde sudovanja. I drugo. Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da temeljem prijedloga rješavanja i poboljšanja postojećeg stanja sadržanih u izvješću te zaključaka iz točke 1. napravi plan i program mjera i aktivnosti potrebnih za realizaciju prihvaćenih prijedloga te o tome izvijesti Hrvatski sabor najkasnije do 15. rujna 2007. godine. Molim uključimo se. Treba glasovati. Rezultat? Za 32. 7 suzdržan. 62 protiv. Nisu zaključci dobili potrebnu većinu.