Gospodine dopredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici i zastupnice Hrvatskog sabora. Kao što je rekao dopredsjednik ovo Izvješće podnosim prema odredbi članka 12. točke 8. Zakona o suzbijanju diskriminacije i podsjećam da ta odredba glasi: "Pučki pravobranitelj u svom godišnjem izvješću, a po potrebi izvanrednim izvješćem izvješćuje Hrvatski sabor o pojavama diskriminacija." Dakle, obveza izvještavanja Sabora je obveza pučkog pravobranitelja kao središnjeg tijela s tim da posebni pravobranitelji koji imaju vrlo važnu ulogu u obavljanju dijela poslova prema tom zakonu nisu izričito obvezni davati posebna izvješća Hrvatskom saboru. Kao što vidite mi smo se ovaj puta odlučili za posebno izvješće, a ne kao dio redovnog godišnjeg izvješća, a to smo učinili iz dva temeljna razloga. Prvo, ovo je naše prvo izvješće, a posebno izvješće omogućava malo širu obradu i potpuniji uvid što treba omogućiti i Saboru, a i radnim tijelima da se očituju i da daju primjedbe i prijedloge i o budućem načinu izvještavanja i naravno o onim podacima i ocjenama koje pučki pravobranitelj daje u svom izvješću. Drugo, na posebno izvješće išli smo i zbog rokova. Pučki pravobranitelj je pri izradi izvješća prema zakonu dužan prikupiti evidencije i statističke podatke posebnih pravobranitelja i Ministarstva pravosuđa o sudskim predmetima vezanim uz diskriminaciju. Ali je dužan i konzultirati socijalne partnere organizacije civilnog društva, vjerske zajednice, savez za nacionalne manjine. Dakle, i udruge koje se bave određenim skupinama. To je sukladno članku 14. i 15. Zakona o suzbijanju diskriminacije. Što se tiče cjelovitosti ovog Izvješća, dakle sudjelovanja na neki način posebnih pravobranitelja u njemu vidjeli ste da sadrži Izvješće vrlo sažeti prikaz podataka i aktivnosti posebnih pravobraniteljica budući da su one u redovnim godišnjim izvješćima već izvijestile Sabor o pojavama diskriminacije i njihove aktivnosti na tom području, odnosno na područjima koje one pokrivaju. U njihove priloge u ovom Izvješću pučki pravobranitelj niti jest niti bi mogao intervenirati, niti ih posebno komentirati. Ovaj uvod sam dao upravo zato što smo sada i pred narednim izvješćima vjerojatno početkom sljedeće godine i čini mi se na temelju ovogodišnjeg iskustva smatramo da bi ih trebalo u buduće u principu pripremati kao dio redovnog godišnjeg izvješća pučkog pravobranitelja s tim da naravno treba sadržavati i takvo izvješće treba sadržavati i skupne, zbirne podatke svih dakle pučkog pravobranitelja i posebnih pravobraniteljica podatke koje u ovom trenutku zbog nedostatka podrške informatičke i programa koji su tek pred nama da se učine nije bilo moguće dati kompletnije. U tom smislu moj prijedlog bi bio da se buduća izvješća pučkog pravobranitelja i posebnih pravobraniteljica raspravljaju na istoj sjednici. Naravno, ne smatram pri tome da je to jedna točka dnevnog reda, nego posebne točke. Ali da na neki način budu sukcesivno istodobno da bi se mogla dobiti cjelovita slika. Naravno mi očekujemo i vaša mišljenja o takvom načinu rada. Vrlo kratko o sadržaju izvješća, jer kao posebno Izvješće ono je dosta opširno. Uvod je malo širi zato što smo smatrali da prve godine možda treba dati i neke podatke da tako kažem, odnosno upozoriti na neke zakonske okolnosti, na međunarodni okvir itd. Drugi dio koji je važan šta se tiče ovog Izvješća je postupanje po prijavama i pritužbama građana. Kad se razmatra taj dio potrebno je imati na umu da pučki pravobranitelj ne utvrđuje diskriminaciju, niti donosi konačne odluke o tome kada je nastupila, pogotovo u pojedinačnim slučajevima. Dakle, pučki pravobranitelj prema zakonu pruža obavijesti, pomaže strankama, asistira im povodom prijava, pruža obavijesti o pravima i mogućnostima sudske i druge zaštite, a do eventualnog pokretanja sudskog postupka ispituje prijave i poduzima radnje potrebne za otklanjanje diskriminacije i zaštitu prava diskriminirane osobe. Ovlasti pučkog pravobranitelja u tom dijelu posla nisu bitno veće od onih koje ima u radu na ostalim pritužbama na temelju Zakona o pučkom pravobranitelju. Znači, to je posredovanje, to su upozorenja, preporuke. Jedina bitna ovlast je ukoliko dođe do takve situacije i uz pristanak obje strane da može organizirati mirenje pa sve do izvan sudske nagodbe. Dakle, on ima mogućnost prijedloga, preporuka i upozorenja, a važna je njegova ovlast da na neki način upućuje i daje ocjenu strankama što sve trebaju napraviti kako bi se zaštitili pred sudom i da li im je i uz koje uvjete moguća sudska zaštita. Samo vrlo kratko o tim podacima. Što se tiče broja pritužbi ja sad govorim o pučkom pravobranitelju, dakle ne ukupno. Ukupne podatke o svim prijavama su na kraju izvješća i obuhvaćaju i rad posebnih pravobraniteljica. Pučki pravobranitelj primio je 172 pritužbe od kojih je riješeno 130. Šta se tiče pritužitelja, to su pretežno gotovo u tri četvrtine to su fizičke osobe, od kojih samo 9 putem odvjetnika, dakle neposredno uglavnom, više nego dvostruko veći je broj muškaraca, njih je 62%, 25% je žena. Kad gledate podatke naravno kod pravobraniteljice za ravnopravnost spolova onda je situacija obrnuta, kod nje je najveći broj pritužbi i prijava su podnijele žene. Osim fizičkih osoba jedan dio pritužbi, konkretno 16 su podnijele nevladine udruge i sindikati 4 pritužbe. Kod prituženih tijela najviše je tijela državne uprave. Zatim pravnih osoba, tijela državne uprave 71, pravnih osoba 40, zatim su tu pravne osobe s javnim ovlastima, što je zanimljivo pravosudna tijela 18 slučajeva, a tijela lokalne uprave u 10 slučajeva. Najmanje je pritužbi na fizičke osobe, odnosno nevladine udruge, to je 5 do 7 pritužbi. U pogledu diskriminacijskih osnova najviše pritužbi zbog diskriminacije po nacionalnosti i etničkom podrijetlu, to je oko, nešto preko 30% svih pritužbi. Pod pučkog pravobranitelja zatim je društveni položaj, socijalno podrijetlo, imovno stanje, obrazovanje, članstvo u sindikatu, a naravno kad se uključe i pravobraniteljice posebne onda je na prvom mjestu po spolu, spolnoj orijentaciji i zatim na visokom mjestu je invaliditet kao osnova. Šta se tiče područja očekivano to je područje rada i zapošljavanja sa 32% od ukupnog broja, zatim ponovo što je zanimljivo to je pravosuđe i uprava, međutim tu ja odmah mogu napomenuti da se tu radi o velikom broju neosnovanih pritužbi, i nezadovoljstvu i ishodima … [[Ne razumije se.]] postupaka, sudskih itd. Zatim tu je pristup dobrima i uslugama u značajnoj mjeri, a i socijalna sigurnost, to znači mirovinsko, zdravstveno osiguranje, nezaposleni itd. E ono što odmah treba napomenuti, a to je da sve te prikazane podatke treba uzeti kao jedan indikator i kao percepciju, ali treba ih uzeti s rezervom i u pogledu diskriminacijskih osnova i u pogledu područja diskriminacije, sa određenom rezervom, jer je zaista velik broj neosnovanih pritužbi. I to ili prima facie ili nakon određenog ispitivanja. To je najbolje vidljivo iz tabele 4, gdje smo prikazali način rješavanja predmeta. U komentaru uz tu tabelu naglasili smo da je od 130 riješenih predmeta, u samo 32 predmeta pučki pravobranitelj postupao prema Zakonu o suzbijanju diskriminacije, dakle tamo gdje je utvrdio da postoji mogućnost, odnosno osnovana sumnja na diskriminaciju. U tim slučajevima pučki pravobranitelj naravno postupaju po svim onim ovlastima koje ima prema članku 12., to znači upućivao je osobe na mogućnost sudske zaštite, zatim je posredovao, tražiti očitovanja od prituženih tijela, i mnogi od tih slučajeva nisu još naravno završeni. Dakle, treba reći i to da je od tih 32 predmeta, konačni sud moći će se dati tek po njihovom okončanju, a u mnogim slučajevima tek nakon pravomoćnih sudskih postupaka. Dakle možemo reći faktički da neke stalnije sudske prakse prema ovom zakonu nećemo imati dosta dugo, obzirom da znamo koliko postupci traju, makar se ovdje po zakonu radi o hitnim postupcima. U nastavku izvješća obradili smo sažeto koliko je to za sada bilo moguće nama, položaj i nejednakost određenih društvenih kategorija i skupinama koje su po našoj ocjeni izložene najvećem riziku diskriminacije, odnosno socijalne isključenosti. Tu se radi o nacionalnim manjinama, posebno Srba, povratnika i izbjeglica, zatim Roma, o čemu ne treba posebno govoriti, ali smo upozorili i na izloženost riziku nejednakosti i diskriminacije onih socijalno ugroženih, odnosno onih najlošijeg imovinskog stanja sa očekivanjem da ćemo se tome vjerojatno u sljedećem razdoblju najviše posvetiti i gdje zaista treba temeljem određenih istraživanja ići i predlagati vrlo konkretne mjere. Obradili smo samo temu, za sada obradili, naznačili temu o besplatnoj pravnoj pomoći, da se mogućnost i pristupu sudu, dok ćemo druge. Dakle ovaj dio izvješća temelji se dobrim dijelom na dokumentima koji su već bili u ovom Saboru, koji su raspravljani, koji su nama dostupni, to su izvještaji i državnih tijela, i nevladinih udruga i međunarodnih organizacija, ali prvenstveno ja bih rekao na višegodišnjem radu pučkog pravobranitelja. Ono što je zaista potrebno naglasiti, to je da pučki pravobranitelj se ne bavi diskriminacijom od donošenja ovog zakona. Velik broj pritužbi i do sada su bile pritužbe, jedino što nismo imali zakon po kojem je sudska zaštita i neke stvari su detaljnije precizirane itd. Dakle taj dio je jedno upozorenje o čemu će u sljedećem razdoblju trebati voditi najviše pažnje. Zatim smo prikazali i nama za sada dostupne podatke o sudskim postupcima. Kao što ste vidjeli i u 2009. 7 kaznenih postupaka je bilo pred sudovima po članku 174. KZ-a, bile su samo dvije parnice prema članku 17. Zakona o suzbijanju diskriminacije. Mi smo u izvješću obrazložili da postoje problemi u statističkom praćenju sudskih predmeta, zbog toga što po Zakonu o suzbijanju diskriminaciju postoji članak 16. koji se odnosi na situaciju kada netko se poziva na diskriminaciju a odlučuje se o nekom drugom kao glavnom pitanju. Na žalost sudske statistike i evidencije još uvijek ne omogućuju da precizno broj takvih predmeta, međutim upravo smo u pregovorima i sa Ministarstvom pravosuđa i sa Vrhovnim sudom, da na neki način pokušamo za sljedeća izvješća što više tih podataka na neki način precizno, da bi ih mogli precizno prikazati u izvješćima. U svakom slučaju situacija je slična kao što je bila i prije Zakona o suzbijanju diskriminacije. Vrlo malen je broj sudskih postupaka. O tome ćemo svakako također komentirati. Ljudi se nerado odlučuju za sudske postupke, znaju da traju dugo, znaju da ih to obično dosta košta. Međutim, mislim da će nakon te prve godine u kojoj su provedene sve one kampanje, istraživanja, edukacije itd. da će situacija biti nešto drugačija. Što se tiče podataka MUP-a bilo je 6 kaznenih prijava, zatim su evidentirana 32 kaznena djela tzv. zločina iz mržnje i 130 otprilike prekršaja po drugim zakonima, o javnom redu ili miru po Zakonu o sprečavanju nereda na športskim sa elementima diskriminacije. Pri kraju smo opisali 4 primjera postupanja našeg upravo zato da ukažemo na raznolikost pristupa i na raznolikost predmeta koji nam dolaze i opisali smo suradnju sa nevladinim udrugama tj. civilnim društvom, dakle i sindikatima dosta opširno. Prema tome tu se također vidi koliko smo te obveze iz zakona poštovali i koliki je bio odaziv. Zatim opisali smo sve promotivne i edukativne aktivnosti u okviru "projekta Progres" koji je rađen zajedno sa Uredom za ljudska prava i sa Centrom za mirovne studije. Ono što zaista moram napomenuti to je da je sve te aktivnosti, dakle i edukacije i kampanja i istraživanja su faktički se odvijale u 2009. godini. Dakle, prije donošenja samog zakona nije bilo moguće izvršiti sve one pripreme da bi se samim početkom primjene zakona da bi sve bilo pripremljeno. Dakle, mi smo tek krajem 2009. godine, o kojoj govori ovaj izvještaj, na neki način većinu tih aktivnosti promotivnih i edukativnih proveli. E sad, samo na kraju zaključne napomene. Posebno sam istakao da nakon prve godine primjene još uvijek je prerano za ocjenu učinaka zakona, ali i za utemeljenije ocjene o stupnju i razmjerima diskriminacije kao i raširenosti pojava diskriminacije prema zakonom zabranjenim osnovama, odnosno područjima u kojima se najčešće javlja. Tu smo naglasili također da je najveći broj prijava neutemeljen. Da je čak u mnogima od njih na prvi pogled vidljivo da se ne radi o diskriminaciji budući da nema niti nejednakog postupanja niti zabranjene osnove diskriminacije, dakle temeljenih uvjeta za moguću sumnju na diskriminaciju. Također smo napomenuli da ocjenu dosadašnjih učinaka zakona otežavaju i uočeni nedostaci u evidenciji statističkom praćenju predmeta i zanemariv broj sudskih postupaka pokrenutih prema članku 17. i da naravno ne očekujemo, ja mislim ni u izvješću za sljedeću godinu, puno preciznije podatke i ocjene o sudskim postupcima i sudskoj praksi. Kao drugo, rekli smo da se jednim dijelom izvješće temelji onom o čemu sam govorio, a to je na iskustvu i podaci višegodišnjeg rada, a i o ocjenama iz drugih izvora. Na temelju tih izvora i našeg iskustva upozorili smo na društvene skupine najviše izložene diskriminaciji pa i riziku manje ili veće socijalne isključenosti. Naravno ocjene o diskriminaciji, odnosno nejednakom položaju žena, spolnih manjina i osoba s invaliditetom sadržavaju izvješća posebnih pravobraniteljica koje pokrivaju to područje. Naglasak će biti i nadalje na zaštiti, punu pažnju na zaštiti tih skupina uključujući i predlaganje Vladi i Saboru politika i mjera određenih i za eventualno donošenje i izmjenu propisa. I na kraju, ali možda i ne baš najmanje važno, na kraju smo naglasili da je pučki pravobranitelj otežano i uz velike napore ostvarivao svoju ulogu. Vama je vjerojatno poznato da su pri donošenju zakona bila predviđena, dakle u onom obrascu i u procjeni financijskih sredstava potrebnih za provođenje zakona, bila predviđena sredstva već za 2009. godinu od milijuna i 200 tisuća kuna. Dakle, 500 tisuća za 3 novozaposlena i ostalo za mirenje, istraživanja i druge potrebe. A činjenica je da i sredstva predviđena programom Vlade, a to su sredstva od 500 tisuća kuna za četvrto tromjesečje 2010. godine, dakle za ovogodišnji program Vlade neće biti osigurani i naglasili da bez jačanja kapaciteta neke zadaće predviđene zakonom će biti vrlo teško kvalitetno obavljati. Ovdje napominjem da je i proračun za 2011. za pučkog pravobranitelja utvrđen limit od 94%. Dakle, ponovno nisu predviđene za nove zadaće sredstva. Drugo, rekao bih da smo mi predložili, a vi ste dobili u zaključcima Odbora za ljudska prava da je i on preporučio na neki način da se povede o tome računa kod donošenja proračuna. Ja bih samo naglasio da vladin Program gospodarskog oporavka ima točke u kojima se govori o zaštiti najugroženijih skupina i socijalnih slojeva. Mislim da i što se tiče toga i programa Vlade što se tiče ekonomskog oporavka da bi bilo opravdano da se ojača ured u tom smislu. A na kraju, ali ne isto potpuno nevažno, to je da i progres report, dakle izvješće ono prethodno za 2009. godinu i mjerila za zatvaranje Poglavlja 23., ni stajališta zajedničke europske, zajedničko stajalište koje je upućeno RH o napretku također sadrže obvezu jačanja institucionalnog jačanja i kapaciteta pučkog pravobranitelja. Mi razumijemo ekonomsku situaciju, ali kažem moramo upozoriti Sabor, a Sabor će utvrditi prioritete. Ujedno podsjećam i na višegodišnje naše prijedloge za saborsku raspravu o racionalizaciji čitavog sustava da se ne bi morala osiguravati posebna sredstva jer mislimo da i tu ima nekih mogućnosti za rezerve. Evo, drago mi je što sam imao prilike ovo izložiti. Očekivao sam ustvari da će ovdje biti pozvani i posljednji pravobranitelji, međutim mislim da će i ovakva rasprava moći biti kvalitetna. Mi ćemo nastojati i očitovati se o eventualnim pitanjima i primjedbama iz rasprave. Hvala lijepo.
Državni tajnik u Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti Stjepan Adanić će dodatno obrazložiti mišljenje Vlade. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane dame i gospodo, pučki pravobranitelju sa suradnicima. Vlada Republike Hrvatske je pozorno proučila ovo izvješće, prvo ovakvo izvješće o pojavama diskriminacije za prošlu 2009. godinu koje moram ovdje naglasiti ima važnu ulogu u suzbijanju diskriminacije i podizanju svijesti javnosti o tom problemu te je slijedom toga dala svoje mišljenje o predmetnom izvješću. U poglavlju 5 izvješće o području koje se odnosi na nejednakost, na osnovu rase, etničke pripadnosti i boje kože, te nacionalnog porijekla, a u smislu obnove kuća za povratnike, Vlada Republike Hrvatske ističe da od početka programa obnove u ratu uništenih ili oštećenih stambenih jedinica nisu vođene evidencije niti statistike po nacionalnoj pripadnosti korisnika prava niti se po toj osnovi mogu ostvarivati različita prava od onih propisanih Zakonom o obnovi. Vlada Republike Hrvatske s ciljem omogućavanja uvjeta povratka svim vlasnicima u ratu oštećenih ili uništenih stambenih jedinica u više je navrata produljivala rok za podnošenje zahtjeva za obnovu također za rješavanje prostora još oko 500 zahtjeva koje će se okončati do kraja ove godine, a ne preko 7 tisuća zahtjeva kako to stoji u ovom izvješću. U odnosu na navode izvješća da Ministarstvo regionalnog razvoja i šumarstva i vodnog gospodarstva nije poštivalo zakonsku odredbu o kojoj je bilo dužno pokrenuti postupke iseljenja i zatražiti povrat uloženih sredstava za one korisnike kojima je obnovljena kuća kada korisnik obnove nije uselio u obnovljeni objekt u roku od 30 dana Vlada Republike Hrvatske ističe da ministarstvo u takvim slučajevima redovito pokrenulo postupke iseljenja i naknade štete protiv korisnika stambenog zbrinjavanja. Što se tiče kontrole načina korištenja nekretnina u kojima se korisnici stambenog zbrinjavanja zbrinuti ministarstvo ne provodi kontrolu nad korištenjem objekata od strane samih korisnika. Dugotrajnost postupka obnove kuća i postupaka stambenog zbrinjavanja na koje pučki pravobranitelj također upozorava u izvješću uvjetovane su općenito teškom gospodarskog situacijom te se provode sukladno raspoloživim sredstvima odobrenim za tu namjenu u Državnom proračunu Republike Hrvatske. Što se tiče utvrđivanja prava na stambeno zbrinjavanje i postupaka donošenja upravnih akata po zahtjevu podnositelja Vlada Republike Hrvatske napominje da je utvrđen redoslijed rješavanja zahtjeva stranaka, no problem je u tome što postoji veći broj zahtjeva stranaka u odnosu na broj stambenih jedinica. U dijelu u kojem pučki pravobranitelj ukazuje da su povratnici, to su građani srpske nacionalnosti da se susreću između ostalog s problemima u rješavanju statusnih pitanja državljanstva, boravka, najčešće podnoseći prigovore zbog dugotrajnosti postupaka Vlada Republike Hrvatske napominje da postupanje nadležnog MUP-a u postupcima stjecanja hrvatskog državljanstva i odobrenja boravka ovisi o složenosti činjenica koje je potrebno utvrditi u svakom individualnom slučaju. Također pučki pravobranitelj navodi da su zabilježeni slučajevi Srba, Bošnjaka, Albanaca i Roma koji su propustili regulirati svoj status 1991. godine, a u novije su vrijeme pokrenuli postupke radi rješavanja svog statusa, te da ovi postupci traju preko zakonskih i razumnih rokova pri čemu je moguće uočiti propuste u primjeni propisa. S obzirom na to da pučki pravobranitelj nije naveo u kojem se konkretnim slučajevima uočeni takvi propusti Vlada Republike Hrvatske smatra da se ovdje ne bi trebalo generalizirati, a osobito ne bi trebalo okolnosti koje se mogu vezati jedino uz pojedinačnu osobu i ispunjenje propisanih zakonskih uvjeta vezati uz pripadnost određenoj nacionalnoj manjini. U izvješću se navodi kako su zabilježeni slučajevi da su neke osobe prije 19 godina upisane u knjigu državljana a sada im se domovnice oduzimaju pri čemu stranke dobivaju objašnjenje da je do upisa došlo greškom službene osobe kao i da su neki od onih građana koji su sudjelovali u Domovinskom ratu ili su ispunili vojnu obvezu nakon rada o čemu Ministarstvo uprave ima podatke sada prisiljeni voditi dugotrajne postupke kao da se o radi o stancima koji su nedavno došli u RH. U vezi s tim Vlada Republike Hrvatske napominje da ukoliko se utvrdi da je nekoj osobi izdana domovnica bez valjane pravne osobe greškom službene osobe u matičnom uredu takva osoba treba podnijeti zahtjev za stjecanje hrvatskog državljanstva nadležnom MUP-a. U izvješću se navodi da se pučkom pravobranitelju pritužbom na postupanje MUP-a obratilo nekoliko povratnika srpske nacionalnosti zbog problema u ishođenju dozvole boravka iako je nadležno Ministarstvo regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva pozitivno riješili zahtjev za stambeno zbrinjavanje ili obnovu kuće te da su ovi postupci još u tijeku ali da se može ocijeniti kako postoji nekoordiniranost između Ministarstva radi se čega se usporava proces povratka. S tim u vezi Vlada Republike Hrvatske naglašava kako u ovim slučajevima nisu navedeni konkretni primjeri da je suradnja između nadležnih ministarstva koordinirana pri čemu svako ministarstvo u okviru svoje nadležnosti postupa prema materijalnim propisima kojima se uređuje različito pravno područje. U poglavlju 5 izvješća u području koje se odnosi na nejednakost po imovnom stanju odnosno pristup pravosuđu, Vlada Republike Hrvatske napominje da je vezano za postupak odobravanja korištenja pravne pomoći građanima prepoznata potreba pojednostavljenja obrasca zahtjeva kojima se postupak pokreće nadležno Ministarstvo pravosuđa je u suradnji s ovlaštenim udrugama i uredima državnim upravama u županijama početkom godine pojednostavilo obrazac zahtjeva sa 7 na 4 stranice te je on objavljen u Narodnim novinama broj 13/2010. godine, znači ove godine. U vezi s primjenom odredbi kojima su propisani imovinski kriteriji upućeni su brojni komentari o strogosti navedenih imovinskih kriterija. U poglavlju 5 izvješće u području koje se odnosi na položaj Roma, Vlada Republike Hrvatske ističe da nadležna ministarstva provode nacionalni program za Rome od 2003. godine, prioritetno rješavaju zahtjev pripadnika Romske nacionalne manjine za stjecanje hrvatskog državljanstva i reguliranje boravka. Nadalje, mjera pod brojem 2 u poglavlju diskriminacije i pravna pomoći Nacionalnih programa za Rome predvidjela je i pružanje besplatne pravne pomoći Romima u statusnim stvarima do ustroja sustava besplatne pravne pomoći. Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći stupio je na snagu 7. lipnja 2008. godine, te sa na taj način uspostavio sustav besplatne pravne pomoći koje predviđa pružanje besplatne pravne pomoći u statusnim stvarima. I zaključno. U poglavlju 5 izvješća o području koje se odnosi na nejednakost na osnovu zdravstvenog stanja Vlada Republike Hrvatske potrebitom smatram istaknuti da sukladno Zakonu o zaštiti prava pacijenata Narodne novine broj 169/2004., i 37/2008. Povjerenstvo za zaštitu i promicanje prava pacijenata, Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi kontinuirano prati provedbu ostvarivanja prava pacijenata te sustavno prati osnovnih županijskih povjerenstava i raspravlja o njihovim izvješćima. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, dame i gospodo, hvala vam lijepo na pozornosti.
Hvala. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina? Odbor za ravnopravnost spolova? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospođa zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa, gospodine potpredsjedniče. Poštovani pučki pravobranitelju sa suradnicima. Poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo kao što je pučki pravobranitelj već rekao, ovo je prvo izvješće koje podnosi Hrvatskome saboru, a nakon stupanja na snagu Zakona o suzbijanju diskriminacije. U ovom izvješću pučki pravobranitelj je naveo da je tijekom 2009. godine u Uredu pučkog pravobranitelja otvoreno 172 predmeta koja se odnose na suzbijanje diskriminacije. Njih 169 otvoreno je na inicijativi osoba koje smatraju kako su žrtve diskriminacije te osoba koje su svjedočile diskriminaciji, dok su svega tri predmeta pokrenuta kao reakcija na natpise u medijima. Najveći broj pritužbi odnosi se na tijela državne uprave, čak 71 predmet, sljedeći su pravne osobe sa 40 itd. U nekoliko slučajeva pučki pravobranitelj je predmete ustupio posebnim pravobraniteljicama i one su dužne postupati u predmetima koji se odnose na sumnju na diskriminaciju pa su tako u ovom izvješću i posebne pravobraniteljice dale svoju analizu. Iz izvješća je razvidno da je, kako je to naveo pučki pravobranitelj, da je najčešća diskriminacijska osnova rasa, etnička pripadnost, boja kože, nacionalno porijeklo na koje se odnosi dosta velika brojka od čak 54 predmeta u ovom izvješću. Evo ja ću se kratko osvrnuti na analizu izvješća pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Čini mi se uopće da bi analize svih posebnih pravobraniteljica ipak možda trebale biti ovdje malo opširnije i detaljnije, iako je relativno mali broj slučajeva odnosno mali broj predmeta koji su posebno pravobraniteljice otvarale u svojim uredima pa tako evo pravobraniteljica za osobe s invaliditetom 21 predmet, pravobraniteljica za djecu čini mi se samo 3, najviše od njih pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Čini mi se da bi ipak malo detaljnije trebali imati uvid i u te predmete, odnosno da bi se pravobraniteljice možda trebale na detaljniji način očitovati o tome na što su se ti predmeti odnosili. Govorim to iz razloga što evo pravobraniteljica za osobe s invaliditetom je navela da od navedenog broja predmeta u kojim je ona postupala da je 8 pritužitelja muškog spola, 11 žene. U 4 slučaja diskriminacije prijavljeno je od strane pravne osobe, to je bila udruga osoba s invaliditetom i dvije su pritužbe bile anonimne. Navela je još i to da se u 14 predmeta radilo o izravnoj diskriminaciji, u 8 o neizravnoj itd. Međutim, konkretno evo kada govorimo o razumnoj prilagodbi koju je regulirao Zakon o suzbijanju diskriminacije, teško je reći da li se u konkretnom slučaju kada se pritužba odnosi na razumnu prilagodbu da li se uopće radilo o diskriminaciji ako na neki način detaljnije nije opisano, kako bismo mi naravno o tome mogli onda na neki način možda i detaljnije raspravljati. Ono što je vrlo onako značajan podatak, što je pučki pravobranitelj naveo je to da je veliki broj pritužbi bilo neosnovano. Dakle to govori o tome da možda ljudi još uvijek ne znaju što je diskriminacija, da nisu dovoljno upoznati sa zakonom iako evo ovdje mogu pohvaliti, a što je razvidno iz izvješća, veliki broj održanih seminara kako pučkog pravobranitelja tako i specijaliziranih pravobraniteljica, a sve u svrhu edukacije svih da tako kažem, kako sudaca tako državnih odvjetnika, policije i na kraju do samih građana. Na nekim od tih skupova sam i osobno sudjelovala kada ih je organizirala pravobraniteljica za osobe s invaliditetom i mislim da su bili vrlo korisni, ali mi se čini da, neću reći možda da je slab interes za organizaciju takvih skupova, ali da ljudi nekako možda još uvijek ne shvaćaju što je to zapravo diskriminacija pa tako eto prijavljuju sve ono za što oni misle da je diskriminacija. Stoga mislim da će biti potrebno i nadalje još puno, puno seminara i edukacijskih skupova kako bi građani Republike Hrvatske doista dobili dojam o tome što je to zapravo diskriminacija i kako u konačnici ne bi zatrpavali i Ured pučkog pravobranitelja i ostalih pravobraniteljica sa nečim što zapravo diskriminacija nije. Čini mi se da bi ipak ovo Izvješće trebalo biti malo cjelovitije. I vidim ovdje u Izvješću Odbora za ravnopravnost spolova je čak predloženo da bi se možda Izvješće pučko pravobranitelja trebalo podnositi zajedno sa Izvješćem pučkog pravobranitelja o kojem raspravljamo svake godine ovdje, pa tako dakle da bi se i ovo Izvješće o pojavama diskriminacije trebalo podnositi zajedno s njim. Meni se nekako ne čini da bi to bilo dobro, jer onda bismo se na neki način izgubili u svemu tome i čini mi se da ne bismo dobili pravu sliku o pojavama diskriminacije, jer kako znamo i svaka pravobraniteljica ovom Visokom domu podnosi svoje Izvješće što bi onda, da li bi ona i u svom izvješću svoju analizu davala o pojavama diskriminacije, a po zakonu je dužna svaka od njih dostaviti Uredu pučkog pravobranitelja. Čini mi se da ipak ovo Izvješće o pojavama diskriminacije ovdje trebamo raspraviti kao posebno izvješće. U svom zaključku pučki pravobranitelj je naveo da evo prve rezultate sudskih postupaka i stajališta sudske prakse o predmetima diskriminacije prema dosadašnjim iskustvima kako to kaže pučki pravobranitelj ne treba očekivati uskoro. A čini mi se da je možda to malo nespretno rečeno, jer po Zakonu o suzbijanju diskriminacije sudovi su dužni, zakon to točno evo propisuje da je sud i druga tijela koja provode postupak dužna su u postupku, radnje u postupku poduzimati hitno. Dakle, ti predmeti su hitni postupci i ja očekujem evo da će do drugog izvješća sasvim sigurno biti sudskih presuda koje će pučki pravobranitelj, dakle moći staviti i u svoju evidenciju kao jednako tako i posebne pravobraniteljice, te da ćemo iz sudske prakse moći evo i zaključiti, dobiti neke konkretne zaključke. Vjerujem da su pravosudna tijela svjesna da su ovo hitni postupci i da će doista nemam razloga sumnjati da će poštivati Zakon o suzbijanju diskriminacije i da ćemo vrlo skoro imati i prve presude. Mislim da bi ipak evo kao što sam već i rekla mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice očekivali smo ipak jedno malo cjelovitije izvješće i ja osobno mislim da bi ono trebalo takvo biti. Ovo na što je upozorio državni tajnik u mišljenju Vlade čini mi se da je dobro upozorio, jer mislim da se dosta ovih primjedbe koje je pučki pravobranitelj naveo u svom izvješću, a na koje je državni tajnik upozorio možda i ne odnosi na diskriminaciju već na ostvarivanje nekih drugih prava. Vjerujem da će evo sljedeće izvješće biti detaljnije, iscrpnije. Ne mislim pritom da će ono po broju stranica biti veće i možda i ne treba biti veće po broju stranica, ali da će biti cjelovitije, da ćemo tada imati možda nekakvu pravu ili barem koliko je to moguće barem približno stvarnu sliku o pojavama diskriminacije u Republici Hrvatskoj. Napominjem da je ovo prvo izvješće i možda i nije za sada moglo biti drugačije. Ali ja očekujem da će evo i posebne pravobraniteljice svoja izvješća malo odnosno svoje analize da tako kažem malo konkretnije obrazložiti i dostaviti pučkom pravobranitelju. Vjerujem da je ovo prvi i dobar korak da mi svi dobijemo jednu pravu sliku da li se Zakon o suzbijanju diskriminacije poštuje u Republici Hrvatskoj, koliko su građani svjesni uopće da čine diskriminaciju ili da su sami izloženi diskriminaciji. Svakako broj, sveukupan broj predmeta i posebnih pravobraniteljica i pučkog pravobranitelja je oko četristotinjak. Dakle, nije velik u odnosu na broj stanovnika. Međutim, mislim da ne možemo u konačnici reći da kršenja zakona nije bilo možda i u većem broju slučajeva. Ali se oni nisu prijavljivali iz razloga što ljudi još uvijek ili se ne usude ili ne znaju što je to diskriminacija. Međutim, evo vjerujem da se taj broj neće drastično povećavati s obzirom da očekujemo da će i nakon vjerojatno još vaših seminara i seminara posebnih pravobraniteljica ipak se građanima približiti ovaj zakon, da će oni o njemu imati više saznanja, pa zbog toga očekujem da će se i Zakon o suzbijanju diskriminacije poštivati. Svakako moram ovdje reći da mi u Klubu Hrvatske demokratske zajednice smatramo da je ovo jedan dobar zakon, da su ova izvješća svakako potrebna kako bismo dobili pravu sliku stanja u Republici Hrvatskoj. Ali sam mišljenja i ja osobno i mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice da bi ovo Izvješće moglo biti ipak malo cjelovitije i detaljnije. Stoga evo klub Hrvatske demokratske zajednice prima na znanje ovo Izvješće. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub zastupnika SDSS-a, gospodin zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju, kolegice i kolege. U ovaj Sabor mogu doći dva značajna izvještaja koja se tiču stanja u našem društvu. Jedan je ovaj koji danas raspravljamo od pučkog pravobranitelja, a koji se tiče diskriminacije u našem društvu, a drugi je onaj koji ćemo raspravljati za koji dan a koji, dakle izvještaj Državnog odvjetništva, a koji se tiče inkriminacije u našem društvu, i to doista jesu dvije centralne teme koje karakteriziraju ukupne odnose u današnjem društvu, jedno je diskriminacija, a drugo je inkriminacija. Šteta je što kod ove teme diskriminacije interes nas zastupnika Hrvatskoga sabora iz godine u godinu sve više opada. Šteta je što se i mi rukovodimo ne pitanjem bazičnih ustavnih vrijednostima, koja nam je dužnost da štitimo ovdje u ovom Domu, nego se zapravo rukovodimo time koliko će mediji imati interesa za to što bismo mi ovdje rekli izgovoriti, ili što bismo mogli diskutirati. Budući da je tema inkriminacije danas trend i tema u društvu, onda naravno većina predstavnika klubova, uključujući i predsjednika klubova će sjediti ovdje, ali kad je u pitanju diskriminacija onda sjede negdje drugdje. Šteta. Tako nije u drugim parlamentima na koje bismo se mi htjeli ugledati, tako nije ni u parlamentu za koji ćemo uskoro birati svoje predstavnike, dakle u Europskom Parlamentu. Tema diskriminacije doista predstavlja jedno od centralnih tema, posebno za one stranke koje sebe smatraju lijevima, ali danas to više ionako nije toliko bitno, danas se na tome ogleda sposobnost političke borbe i za stranke i na lijevom i na desnom spektru političke scene. Htio bih kazati sljedeće. dobro je da je ovdje došlo do dijaloga između predstavnika Vlade i pučkog pravobranitelja, ali nije dobro da se taj dijalog odvija samo ovdje. Zato gospodine državni tajniče, uz svo dužno poštovanje prema stvarima koje ste ovdje iznijeli, taj dijalog bi se morao odvijati na drugom mjestu i u pravo vrijeme. Ne na način da se stvari negiraju, ne na način da se stvari ne vide, nego da se razjasne, razmjenom informacija. Pučki pravobranitelj nije dobio podatke iz svojeg maloga prsta, nego ih je dobio od građana, zbog kojih on zapravo djeluje, na temelju pritužbi, i na temelju njihovoga iskustva, i ako nema dovoljno dobre komunikacije između tijela vlasti i građana, oni se obraćaju pučkom pravobranitelju, a a njegovo je da izvijesti ovaj Sabor i ovu javnost u tom smislu, a Vladino nije da dolazi u Sabor i da kaže to nije točno. Brojka od 7 tisuća zahtjeva u drugostupanjskom postupku za obnovu kuća je točna. Možemo mi reći da je ona 500 brojeva više ili 500 brojeva manje, ali ona je točna. I ja znam da je točna, koji se time dnevno bavim. I ta polemika koja se ovdje vodi pokazuje nedostatak dnevno potrebne komunikacije između predstavnika Vlade, onih kojih se to tiče, a posebno pučkog pravobranitelja, koji sasvim sigurno upozorava Vladina tijela o tome što dobije kao pritužbu. To mu je osnovna zadaća. Jer kad bi se njegova zadaća sastojala samo u tome da izvještava ovdje u Saboru, kakva korist od toga? Zašto bismo uopće trebali plaćati takvog pučkog pravobranitelja? Njegova zadaća je da vas izvijesti istog trenutka kad dobije pritužbu. I ja vjerujem da on to radi, kao što stoji u ovom izvješću. Ali obrnuta komunikacija na žalost još uvijek nije dobra. Obrnuta komunikacija još uvijek nije privržena meritumu stvari i ustavnim vrijednostima, i ulozi pučkog pravobranitelja. Da je to tako naravno pokazuje i činjenica koliki je naš interes za pitanje diskriminacije u društvu. U tom smislu ja bih ohrabrio, naravno prije svega izrazio zadovoljstvo da ste ovdje gospodine državni tajniče u ime Vlade, ali istovremeno ohrabrio da ta komunikacija počne mnogo ranije, a da ovo mjesto ovdje bude mjesto u kojem će pučki pravobranitelj zajedno s nama i sa javnošću raspraviti ono što se nije uspjelo raspraviti prije toga. A ovako izgleda da je velik dio stvari koji se nije uspio raspraviti prije toga. Što se tiče tipova diskriminacije koje se uočavaju, vidi se da je diskriminacija po osnovi grupne pripadnosti, etničke, spolne, općenito manjinske pripadnosti još uvijek osnovni tip diskriminacije s kojim se suočava pučki pravobranitelj i njegov ured. I mi znamo da je to još uvijek teret za naše društvo, i mi znamo da je diskriminacija u pogledu etničke, u pogledu spolne, u pogledu starosne diskriminacije doista još uvijek dominantan tip diskriminacije u ovom društvu. I u tom smislu sigurno je da dobar dio toga je posljedica ratnoga nasljeđa i ratnog tereta, koje nasljeđe nije samo nedostatak novca, jer da je nedostatak novca mi bismo to davno riješili. Ne bi se gospodine državni tajniče novac Agencije za promet nekretninama, državni novac, trpao u privatne džepove, stvarali fiktivni ugovori koji onda vlasnike ostavljaju bez njihove imovine, a državu bez njezinoga novca, a problem onda ostaje ovdje naš, zajednički. To vrijedi naravno i za pojedina pitanja u sferi obnove, u pojedinim razdobljima rada Vlade. Ista stvar. Ja razumijem da danas imamo manje nego što smo imali jučer, i vjerojatno ćemo na žalost i sutra imati manje nego što imamo danas, ali to se ne događa samo nama, sva društva prolaze tu vrstu krize i sva društva prolaze tu vrstu ekonomskoga stanja, ali princip pravednosti ne smije biti zaboravljen. I u siromaštvu, najviše u siromaštvu. Lako je u bogatstvu biti pravedan, ali problem je u siromašnim okolnostima biti pravedan. Lako je u bogatim okolnostima biti takav da se ne stvara diskriminacija, ali uvjeti siromaštva u koje mi ulazimo imperativ je da se prevenira diskriminacija, jer je siromaštvo samo po sebi generator diskriminacije. U tom smislu ja mislim da je iznimno važno da ozbiljno primimo, ne na znanje, kao što obično radimo sa izvještajem pučkog pravobranitelja u posljednje dvije, tri godine, nego da ozbiljno uzmemo u razmatranje nalaze pučkog pravobranitelja, u pogledu diskriminacije po različitim manjinskim osnovama. Drugu stvar koju bih htio kazati, a koja se vidi također iz ovog izvještaja pučkog pravobranitelja. A to je, ne po tome tko je diskriminiran nego po tome u kojem području se najviše diskriminira. Najviše se diskriminira u području rada i najviše se diskriminira u području pravosuđa. Dakle, na jednom mjestu gdje država se pokazuje je li država ili nije, a to je pravosuđe. A na drugom mjestu gdje se društvo pokazuje je li društvo ili nije. I u tom smislu mi se čini da je vrijeme da se konačno kaže ovdje s ovog mjesta iako će možda izaći malo izvan granica onoga što su ovlasti pučkog pravobranitelja, ali vrijeme je da se kaže da oni koji danas govore ili pišu svejedno kako konačno treba misliti o produktivnom dijelu društva, a ne neproduktivnom. Oni koji misle ili pišu kako samo onaj dio, produktivni dio društva, ima pravo građanstva i treba krojiti politiku i treba određivati koliki će biti porezi i treba određivati kolike će biti stope prireza za ovo ili ono, a da oni koji su tobože neproduktivni treba im kazati sljedeće: tko je zaslužan što Hrvatska danas ima toliki broj neproduktivnih, a to znači onih koji su bez posla? To znači koji su bez jedne od temeljnih ustavnih prava, a to je pravo na rad. Tko je to zaslužan? Ti neproduktivni? Ili ovi koji danas sebe nazivaju produktivnim? Ili ovi koji su se danas sjetili da su oni produktivni, a da je većina drugih neproduktivna. Što znači da predstavljaju teret društvu, da predstavljaju teret državi i da o njima država zapravo ne bi trebala ni brinuti nego eventualno caritas. A oni će onda se slikati od prilike do prilike kada caritas organizira neku svečanost ili priliku za prikupljanje priloga. E takvo društvo i takvu državu, kolegice i kolege, ja vjerujem da nitko ovdje nije sanjao. Ali, ovi ljudi koji nam šalju poruku te vrste, šalju nam poruku o tome u kakav san se ili noćnu moru za većinu naših građana pretvorilo naše društvo. I kad čujem neke naše kolegice i kolege koji kažu kad oni dođu na vlast da će prvu godinu poslodavci biti oslobođeni plaćanja doprinosa ja bi ih prije pitao jesu li utvrdili koliko poslodavac uopće plaća doprinos danas, jučer? Koliko će ih sutra platiti? Koliko onih koji su zaposleni zapravo i nemaju pretpostavke da sutra imaju mirovinu ili ako imaju mirovinu kolika će ta mirovina biti s obzirom na minimalne prihode i zarade koje im se daju. Prema tome, država sasvim sigurno treba učiniti sve da bude jača i da bude pravednija tj. treba učiniti sve da elemente nepravednosti koji se sve više razvijaju u našem društvu pokuša sputati i pokuša ograničiti. I u tom smislu pitanje prava na rad i pitanje prava iz rada koje ovdje predstavlja temeljno područje diskriminacije u Izvještaju pučkoga pravobranitelja je nešto čemu bismo mi saborski zastupnici trebali posvetiti najviše pažnje i čemu bismo se trebali okrenuti jer u protivnom ukoliko to ne napravimo onda naravno nećemo uočiti da naša borba protiv inkriminacije posredstvom Državnog odvjetništva, USKOK-a i sličnih institucija države neće biti ne samo efikasna nego neće obaviti onaj posao koji treba obaviti. Jer boreći se samo protiv inkriminacije, a ne vidjevši galopirajuće forme diskriminacije u različitim područjima našega života mi zapravo gledamo jednim okom i gledamo samo u jednom pravcu. I iz tog razloga mi se čini da je ovaj izvještaj hvale vrijedan što nas upozorava i na ovu drugu stranu i na ovaj drugi aspekt koji se ne tiče samo popularnih, vidljivih, zaslužnih ili nezaslužnih nego se tiče onih za čija imena nikad nećemo saznati, a po čije glasove ćemo sutra ići i zbog kojih smo zapravo ovdje. I na početku i na kraju našeg mandata. Iz toga razloga bih rekao samo još jedno gospodine potpredsjedniče, pučki pravobranitelj je dobio proširenje ustavnih ovlasti. Jedna od značajnih novina našega Ustava u nizu novina kojima smo unaprijedili ustavne norme i duh Ustava. Mislim da je ovdje prilika da svi kažemo da ako je pučki pravobranitelj dobio proširenje svojih ovlasti da to mora imati svoj refleks na to kakav će proračun imati za sljedeću godinu. I istovremeno, ako smo mu dali povjerenje proširenjem ovlasti onda više nije ni pristojno da njegove izvještaje ovdje primamo samo na znanje, nego da ih prihvatimo onako kako to dolikuje ovom Domu. Zahvaljujem.
Hvala. Klub HNS-HSU-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine pučki pravobranitelj, predstavnici Vlade. Pred nama je prvo Izvješće o pojavama diskriminacije koje se doista tako i zove kao posebno Izvješće pučkog pravobranitelja na temelju ovlaštenja datih posebnim zakonom koji je stupio na snagu 1. siječnja prošle godine. U tome smislu valja promatrati i strukturu izvješća, njegove dosege jer činjenica jest da se pučki pravobranitelj nije počeo baviti pitanjima diskriminacije tek 1. siječnja 2009. godine i činjenica jest također da zakon kojim je to pitanje regulirano nije prvi zakon u RH kojim se pokušalo sankcionirati različite oblike diskriminacije. Tako je teško reći da je ovo nulto izvješće, dakle da počinjemo iz početka jer institucija pučkog pravobranitelja i do sada je marno koliko god je to dozvoljavao okvir prije svega ustavnog određenja u njegovim ovlaštenjima, a onda i odredbe ostalih zakona koji se odnose na rad pučkog pravobranitelja pokušavao i u Hrvatskome saboru ukazati gotovo svake godine na različite oblike diskriminacije. Rekao bih da je borba protiv diskriminacije javni monitoring diskriminacije kao takve gotovo srž djelovanja Ureda pučkog pravobranitelja u različitim oblicima. Mi smo i prije donošenja Zakona o suzbijanju diskriminacije imali tridesetak različitih propisa od Ustava pa naniže preko ustavnih zakona kojima se nastojala sankcionirati diskriminacija kao takva u različitim oblicima ali je praksa pokazala da u RH nije dovoljno imati zakon i da naša svakodnevnica jest ignoriranje zakona, ne samo njihovo kršenje nego u mnogim slučajevima otvoreno ignoriranje. Nije to slučaj samo sa zakonima koji se pokušavaju suprotstaviti različitim oblicima diskriminacije, to je slučaj s mnogim zakonima. Ali mi kao zakonodavno tijelo najviše u RH nismo niti smijemo prestati brinuti o tome što će biti s pojedinim zakonom onog časa kada ga izglasamo. Postoji odgovornost na nama u tom smislu i jesu sva ova izvješća potrebna da stalno pratimo kako se provode zakoni koje smo ovdje izglasali. Pozicija pučkog pravobranitelja kao što kaže kolega Pupovac doista je osnažena posljednjim ustavnim izmjenama i to je nešto što daje prostor za djelovanje, ako hoćete i stvarno onaj dignitet koji pripada instituciji najvišega ombudsmana odnosno pravobranitelja u jednoj suvremenoj, demokratskoj, modernoj državi. Međutim, za uspješan rad pučkog pravobranitelja potrebne su još najmanje tri stvari. Prvo je razumijevanje hrvatskoga Parlamenta koji je stvorio instituciju pučkog pravobranitelja. Drugi je aktivno sudjelovanje Vlada Republike Hrvatske i svih tijela državne uprave u otklanjanju određenih manjkavosti odnosno suzbijanju pojava na koje ukazuje pučki pravobranitelj. I treće je osiguranje dobrih uvjeta za rad. Nisam siguran da u sva ta tri elementa možemo reći da bilježimo jako visoku uspješnost. Dokument koji nam je dostavila Vlada nosi na sebi naziv mišljenje. Nažalost, u njemu ima svega osim mišljenja. Vlada je ponovno izašla pred Hrvatski sabor kada je riječ o jednom izvješću pučkog pravobranitelja bez mišljenja. To nije dobro. Dobro je da se Vlada od prošle godine počela iscrpno očitovati o izvješćima pučkog i ne samo pučkog nego i ostalih pravobranitelja i to je krupan korak naprijed. To smo pohvaliti i u diskusiji o prošlogodišnjem izvješću, pogotovo kod nekih drugih pravobraniteljica. Ali očitovati se bez ikakvoga stava nije dobra poruka. Naravno je da se hrvatska Vlada u ime svih tijela državne uprave mora očitovati o svim nalazima pučkog pravobranitelja, kako bi mogla utvrditi razinu odgovornosti pojedinih tijela državne uprave i utvrditi akcijski plan kojim će i po kojemu će određene probleme ukloniti, naravno izravno u komunikaciji s pučkim pravobraniteljem koji iz prakse ima čitav niz ideja, inicijativa i prijedloga kako te probleme brzo i efikasno otkloniti. Mi smo još uvijek svjedoci da Vlada izvješće pučkog pravobranitelja shvaća kao otvorenu kritiku svoga rada, a ne kao dobronamjerni popis problema i prijedloga kako da se oni uklone. Zato ovo što smo danas dobili odnosno što smo dobili od Vlade Republike Hrvatske nažalost nije nikakvo mišljenje jer ne sadrži nikakav vrijednosni stav već je to čitav niz očitovanja. Nije tako davno da je Vlada sugerirala Hrvatskome saboru, a da je to vladajuća većina i poslušala da se izvješća pučkog pravobranitelja primaju na znanje. To je ispod razine dostojanstva jedne efikasne i odgovorne Vlade pa onda i HRvatskog sabora. I to nije dobro. Ne treba očekivati i bilo bi neprirodno da Vlada kao izvršna vlast i pučki pravobranitelj kao glavni monitor poštovanja ljudskih prava i suzbijanja diskriminacije u društvu, imaju tijesan prijateljski nerazdvojan odnos. To su dvije institucije različitih razina. I pučki pravobranitelj izravno odgovara Hrvatskome saboru. Dakle, ne treba tu gajiti iluzije da oni moraj harmonizirati svoje djelovanje i misliti o svemu isto jer je to naprosto nemoguće, jer je priroda posla pučkog pravobranitelja upravo takva da ukazuje na propuste i probleme, ali Vlada se ne smije ponašati kao uvrijeđena djevojka, nego kao odgovorna institucija koja će postupati po nalozima. Ja se ispričavam to je kolokvijalni izraz ali doista nemam nikakvih namjera može se dosita reći, kao bilo tko uvrijeđen. Nadalje, činjenica jest da ne postoji jedinstvena i u svijetu potpuno utvrđena definicija diskriminacije, jer ona kao takva jest toliko široka i velika da se pod nju može podvesti mnogo štošta. To svakako otežava i djelovanje na ovome području. Ali ljudi koji su iskusni u ovom poslu kakvi jesu, ljudi koji rade u Uredu pučkog pravobranitelja znaju iz svoga iskustva koja su to pitanja izravno u vezi sa Zakonom o suzbijanju diskriminacije, a koja spadaju pod druge zakone. U tome smislu dobro je da pučki pravobranitelj upućuje sve one koji se obraćaju njemu pozivom na Zakon o zabrani diskriminacije odnosno suzbijanju, što i gdje, pred kojim tijelom valja i kako raditi. Ali nije dobro ako se an general odbija namjera pučkog pravobranitelja da ukaže da je borba protiv diskriminacije dio ukupnog korpusa borbe protiv ugrožavanja ljudskih prava u Hrvatskoj. Pa u tom smislu nisam shvatio prijedlog pučkog pravobranitelja da izvješće ovakvog tipa o pojavama diskriminacije mora biti sastavni dio izvješća pučkog pravobranitelja. Ono što smo mi shvatili jest da se o tome razgovara ako je moguće isti dan, dakle i o jednom i o drugom i svim drugim izvješćima pravobranitelja u Hrvatskoj kako bi se zapravo u Hrvatskom saboru otvorila tematska rasprava toga dana da možemo biti fokusirani na pitanja zaštite ljudskih prava i borbe protiv diskriminacije. Nama je taj prijedlog prihvatljiv i sam pučki pravobranitelj je rekao da se to može realizirati kroz nekoliko točaka dnevnog reda. Naše hrvatsko društvo tradicionalno je društvo htjeli mi to priznati ili ne i ono je postradno društvo. U dijelu naše tradicije još uvijek postoje ponašanja, oblici ponašanja koji se čine kao normalni, u nekim sredinama možda i kao poželjni, a zapravo su diskriminacijski. Zato nije lako uspostavljati nove standarde ako osviještenost o tim pitanjima nije opća, iako na njoj ne rade svi segmenti javne uprave, svi segmenti obrazovanja, svi segmenti dakle javnosti, uključujući i medije. Međutim, s pravom je ukazano u ovom izvješću na čitav niz posebno ranjivih skupina koje jesu pod udarom diskriminacije još uvijek i statistički gledano najdominantniji. Ako je činjenica da se najveći broj slučajeva dosad zabilježene dokumentirane diskriminacije odnosno pritužbi na diskriminaciju odnosi na pitanje rase, etničke pripadnosti, boje kože i nacionalno podrijetlo, mi možemo to naravno pripisati postratnom posljedicama i onom bremenu kojega Republika Hrvatska nosi nakon Domovinskog rata, nakon toga što je veliki broj domaćinstava stradao, bio opustošen, bio popaljen i uništen. Ali također valja reći da je od rata do danas prošlo 15 godina i da u tih 15 godina se moraju moći uspostaviti novi standardi koji više neće dozvoljavati da ratne traume i posljedice budu dominantne i da prevladaju i da pronalazimo još uvijek bilo kakav oblik isprike zbog pojava koje se odnose onda i na slučajeve diskriminacije. Možemo mi zatvarati oči pred činjenicom da je 7 tisuća još uvijek postupaka u tijeku vezanih za obnove kuća time što se kao službeno ne vode nikakve evidencije o nacionalnoj pripadnosti, ali mi dobro znademo svi da je većina tih slučajeva, da se odnosi upravo na pripadnike nacionalnih manjina. I na kraju, drago mi je da se pučki pravobranitelj osobito pozabavio pitanjem položaja Roma i da ovdje u izvješću se kaže stoga je jasno da postoji potreba poduzeti mjere radi njegovanja i vrednovanja romske kulture, jezika i pisma, suzbijanja predrasuda o Romima i njihova poticanja na sudjelovanje u svim oblastima društvenog života, obrazovanja i zapošljavanja itd. Danas je Svjetski dan romskog jezika priznat od Međunarodne unije Roma. Danas u Gradu Zagrebu se okupilo 40-tak ljudi iz 20-tak zemalja iz čitavog svijeta koji na okruglom stolu na simpoziju raspravljaju o standardizaciji romskog jezika. Više od 30 zastupnika Hrvatskog sabora potpisalo je inicijativu da se i Hrvatski sabor jednom deklaracijom pridruži tome da se u svijetu 5. studenoga i to kao spomendan na činjenicu da 2008. godine u Zagrebu se dogodio jedan kulturološki fenomen kojega je Svjetska unija Roma prihvatila kao povod za obilježavanje Svjetskog dana romskog jezika, dakle da se i Hrvatski sabor pridruži toj inicijativi. Pogledajte dnevni red, ta je inicijativa na 53. mjestu, zadnja točka dnevnog reda ove sjednice za koju uopće ne znamo dokad će trajati. Znamo da će najmanje trajati do prosinca, ali da li je to naš doprinos ovome što je pučki pravobranitelj napisao u svome izvješću. Danas u 12 sati bit će i svečanost na kojoj će se okupiti 100-tinjak ljudi koji drže da je romski jezik, njegova standardizacija vrlo važna kulturološka stvar, važna između ostaloga kako bi Romi mogli bolje i jednostavnije ostvarivati svoja prava. Nažalost, iz Hrvatskog sabora nitko se nije odazvao na taj poziv i Hrvatski sabor stavljanjem te točke dnevnog reda na sami kraj na neki način sudjeluje u marginalizaciji Roma u Hrvatskoj. Meni to nije drago i ja se ne ponosim time.
Hvala.
Ali klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika podržat će Izvješće pučkog pravobranitelja o pojavama diskriminacije u 2009. godini. Hvala lijepo.
Hvala. Dva ispravka. Prvi, gospođa zastupnica Ljubica Lukačić.
Hvala vam lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa kolega, netočna je vaša tvrdnja kada ste rekli da je Vlada izvješće pučkog pravobranitelja shvatila kao kritiku na sebe. Pa ja ne znam kako ste vi to iz mišljenja Vlade shvatili, ali to svakako nije točno. Pa Vlada je u svom mišljenju iznijela upravo ono što je do sada učinila i ono što možda i nije učinila razloge zašto to do sada nije učinila kako bi svi ljudi u Hrvatskoj mogli ostvarit svoj prava. I Vlada se točno fokusirala na ono što je pučki pravobranitelj iznio. Posebno je istaknula i rekla je što je u tom dijelu učinila i što eto iz kojih razloga nije. Prema tome, ne možete govoriti da je shvatila to kao kritiku na svoj rad. Hvala vam.
Gospodin zastupnik Nazif Memedi.
Hvala lijepa, poštovani potpredsjedniče Sabora. Državni tajnici, pučki pravobranitelji. Kolegice i kolege. Ja ću biti kratak, ali jasan. Kao prvo izlaganje gospodina kolege Beusa, po njemu faktično da pučki pravobranitelj ništa nisu radili do sada, a to nije istina. Romske organizacije svi surađuju sa pučkim pravobraniteljima i sve dostavljamo ako imamo problem oko diskriminacije, a posebno kršenje ljudskih prava. Ono što stignemo napravimo, što ne stignemo ne možemo – kolko para tolko muzike. To moramo reći jedno. Druga stvar popravljam netočnog navoda gospodina Beusa da je danas Svjetski međunarodni dan jezika. To nije istina. Ja sam Rom. Oni po zahtjevu 39 zastupnika koje sam ja pismeno obavijestio sve klubove, političke stranke i stavili smo na dnevnom redu da ja obrazložim kada će biti taj međunarodni svjetski dana jezika i to kao Hrvatski sabor ne može donijeti na nivou Hrvatske. Mi samo možemo dati inicijativu, podržati inicijativu, a zna se tko donosi te odluke. Hvala im puno što su podržali takvu inicijativu. Ja se ispričavam, samo malo. Međutim, oni kao prvo su dobili 6.9. iz Ministarstva znanosti da se danas i jučer raspravlja o kvalifikacije, dakle standardizacije romskog jezika, da sastavljaju grupu i da se jezik standardizira. Mi kao hrvatski Romi mi smo korak naprijed od svih ostalih zemalja, jer imamo pravo sada, kao nacionalna manjina koji smo uvršteni u preambulu Republike Hrvatske, Ustav Republike Hrvatske, da imamo pravo, ako imamo jezik standardizirani da imamo osobne dokumente kao što imaju Srbi, Talijani, Česi itd. Ja vas molim gospodine ... [[Govornik se ne razumije.]] ja znam da ste član toga...
Kolega Memedi, molim vas.
Hvala vam što ste povećali broj Roma i ja vas molim toliko. I p rema tome, ja odgovaram za Rome. Ja ću govoriti za moje Rome i hvala lijepa. [[Pljesak.]]
Gospodin zastupnik Šime Lučin u ime Kluba zastupnika SDP-a.
Hvala lijepo. Dobro, ja bih se ipak čuvao velikih riječi i ne bih nikako prihvatio pravo ni jednog pojedinca, ni jedne političke grupacije, pa ako hoćete i nevladine udruge da sebi pripisuje pravo ekskluziviteta zastupanja bilo koje etničke manjine, rodne, spolne itd. itd. Jer ako ulazimo u taj prostor ulazimo u jako opasan prostor, pa bih se ja onda usudio i reći da svi oni koji polažu ekskluzivitet na tom prostoru zapravo snose i odgovornost za stanje unutar tog prostora, dakle razine ljudskih prava bez obzira o čemu se tu radi. Na žalost kolega Beus nije samo ova točka dnevnog reda zadnja. Ima tamo još četiri, pet točaka koji neposredno tretiraju ljudska prava bez obzira da li se radi o etnosu, da li se radi o rodnim pravima itd. Ali ja ne vjerujem da Predsjedništvo Sabora, zapravo da im je to kriterij bio zašto to stavljaju na kraju dnevnog reda nego zapravo iz jednostavnog razloga jer je to prijedlog oporbe, a možda Vlada još uvijek nema mišljenje na to, pa onda ne može već mjesecima doći na raspravu u Hrvatskom saboru. Što se tiče ovog Izvješća za razliku od kolega iz parlamentarne većine klub SDP-a će podržati ovo Izvješće, jer mislim da je nedopustivo da bilo koju priču, bilo koje izvješće, bilo koji akt koji tretira temeljna ljudska prava na ovaj ili onaj način se prima na znanje. Na nama kao odgovornim osobama bez obzira bili u zakonodavnoj vlasti, bili u većini ili manjini, na nama je da postupamo po ovakvim izvješćima. Stoga klub SDP-a će podržati ovo izvješće shodno svojoj poziciji, opoziciji će i dalje ljudima koji mu se obraćaju, koji su na svojim leđima osjetili nevolju pomagati savjetima, kontaktima itd. Ali kad dođemo na vlast onda nećemo davati mišljenja na ovakva izvješća, nego ćemo na ovakva izvješća zapravo će zapravo izvršna morat se očitovati šta je uradila na osnovu tog izvješća. I tu me stvarno zabrinjava stav hrvatske Vlade. Dakle, to mišljenje, mislim što mene briga kakvo Vlada mišljenje ima o ovom problemu. Koga to briga? Vi ste izvršna vlast i tamo se određene kritike odnose na vas. I umjesto da ste napisali zašto je to tako ili treba napisati da nije tako mi dobivamo zapravo nekakvu priču koju ja ne vidim upravo ne vidim nikakav smisao. Ali zapravo mislim da je problem dublji. Problem je zapravo dublji jer on govori o položaju, o stanju hrvatske administracije i o nužnosti reforme državne uprave. Zapravo ovo vaše mišljenje oko ovog svega samo je iskaz onoga što je zapravo u strukturi hrvatske administracije nekompetentnost, bešćutnost, nerazumijevanje problema, pa ni vremena u kojem živimo. I dok se vi ovako ponašate, ne prema bilo kojoj temi, nego prema temeljnim ljudskim pravima zapravo Hrvatska neće naprijed. E sad nešto o samom Izvješću. Dakle, ja mislim da je Izvješće dobro i da je dobro da smo ga dobili na klupe, odnosno da o njemu raspravljamo. Čule su se različite ocjene i moram reći da ono što stoji što piše u ovom Izvješću kad bi to bilo tako ja bih bio zadovoljan. Stanje je kud i kamo bolje. Međutim, mene zabrinjavaju neke činjenice o kojima je tu također bilo riječi. Dakle, a to je da se, dakle pritužbe koje su dostavljane da im zapravo se čak 71 odnosi na tijela državne uprave, pa onda mogu i razumjeti taj obranaški stav državne uprave umjesto dakle da su se bar taj 71 predmet razjasnili i riješili. Međutim, druga stvar me još više brine, a to je što je u strukturi svih prijava ovako još uvijek, ovako visok stupanj dakle onih koji se odnosi na etnos odnosno na etničku pripadnost. E dakle, kad je riječ o etničnoj pripadnosti ja tu moram nekoliko stvari kazati. Dakle inače kad je riječ o cjelokupnom problemu suzbijanja diskriminacije, to se i u ovom izvješću navodi, mi imamo zakonodavni okvir. E sad postavlja se jedno pitanje, da li je zakonodavni okvir koji imamo dobar i dostatan da imamo što manje diskriminacije, što manje kršenja ljudskih prava. E vidite, ako vi malo analizirate, ili mi svi skupa analiziramo različita izvješća, primjenu različitih zakona koje smo mi ovdje razgovarali, kad se tretiraju ljudska prava, mi nikad nismo konstatirali otprilike sljedeće, ovaj zakon se ne primjenjuje, ovaj se zakon primjenjuje. Mi već desetke godina, desetak godina za pojedine zakone tvrdimo se da bilježe nekakvi pomaci. E sad hoćemo mi stalno govoriti recimo, recimo evo uzet ću ustavni Zakon o pravu nacionalnih manjina. Taj zakon već 7 godina prolazi u ovom Saboru, ali ne prolazi na način na način da se kaže da se on primjenjuje, nego da su nekakvi pomaci. Dakle zakon se primjenjuje na način malih koraka, malih pomaka, a problemi rastu, a onda u prostoru gdje se govori, koje su diskriminacijske osnove, dobivamo ove podatke. Možda je došlo vrijeme da ne znam ako 7 godina razmislimo o tome, da popravimo zakon, ustavni Zakon o pravima nacionalnih manjina. Ne znam, ali mene više ne zadovoljava zapravo kad mi razgovaramo o tom zakonu, da kažemo da se bilježe pomaci. E pazite pomaci se mogu bilježiti stalno, oni mogu biti i naprijed i natrag, ali mi de facto imamo situaciju kakvu imamo. Evo možda jedna tema, ozbiljna tema, tema za razmišljanje. Isto tako dakle vraćam se na, odnosno na strukturu samog izvješća. Meni je jako drago što ovo izvješće je pisano na problemski način, malo izvješća koja dolaze u ovaj Sabor, jučer smo o nekim razgovarali, pisana su na problemski način, odnosno čak i postoje određene, čak postoje i određene dakle zaključne nenapomene. I ono mi je drago, na jednom mjestu sam vidio da je konstatirano čak da i kroz sam zakon bi trebalo vidjeti da li bi taj zakon u nekim svojim dijelovima trebalo pojasniti, produbiti itd. Kad je riječ o tome u kojoj je mjeri problem diskriminacije, kao diskriminacije prepoznat u hrvatskom društvu, odnosno koliko se po njemu postupa, ne postupa, mislim da ovaj je u konačnici to manje važno, jer čovjek koga pogodi nevolja, koji tu nevolju osjeti na svojim leđima, znao on za Zakon o diskriminaciji ili ne, on tu nevolju osjeća i on će se obratiti dakle institucijama da mu pomognu. Ali dobro, to ne isključuje tu potrebu da se i dalje vrši edukacija, ne znam promidžba ovog problema. Tu je bilo također dosta govora i o tome da smo proširili ovaj ustavne ovlasti pravobranitelja, i svi smo bili za to, i svi smo za to digli ruku. Jedno pitanje koje se meni postavlja, hoćemo li sad na proračunu koji će doći za koji dan u Sabor dignuti ruku i za veća sredstva? Jer mislim, možemo mi pravobranitelju davati ovlasti, možemo mu trpati zadatke, ali ako mu ne damo i alat da te zadatke, odnosno te svoje zakonske obveze ispuni, dakle nedamo mu prije svega novce, neće se zapravo ti zadaci ispuniti. Evo dakle i to će biti određeni test. Ja mislim zapravo da bi posebno, vraćam se na Rome, gospodina Memedija nema, ali mislim da taj problem je prisutan, da je taj problem prisutan. Vi kad pogledate dakle i strukturu tih oblika diskriminacije, od toga da zapravo ti ljudi nemaju osnovne uvjete, dakle nemaju papire, pa čak i ne znam put kako će doći do osnovnih dokumenata, a da im tko nema pomoći. Jako mi se svidjela ovdje isto rečenica koja kaže da je potrebna pravna pomoć, besplatna pravna pomoć za pristup na besplatnu pravnu pomoć. Dakle to ukazuje da zakon zapravo nije adekvatan. Evo čuli smo državnog tajnika da je taj obrazac sad pojednostavljen, i ja vjerujem da će ta priča, odnosno taj problem biti riješen, ali još uvijek zabrinjava dakle jako mali broj odobrenih prava na pravnu pomoć. Dakle da zaključim, dobro je također i to je pohvalno što je zapravo 75% predmeta svih koje tretira ovo izvješće riješeno, ja se nadam da kad u ovom Saboru usvojimo i veći proračun pravobranitelja, da će taj postotak biti još kudikamo veći, prema tome klub SDP-a će ovo podržati. Također podržavamo ovu inicijativu pravobranitelja da se sva izvješća, svi pravobranitelja objedinjeno raspravljaju ili da ih barem dobijemo u jednom materijalu u cijelosti, jer zapravo oni će onda pokazati najbolju sliku i stanje stvari u razini, u ovoj razini koja je jako bitna, a to je kad je riječ o jednakosti ljudi, kad je riječ zapravo o nekakvim temeljnim pretpostavkama suvremenog i demokratskog društva. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Lučin je rekao da vlada bešćutnost i nerazumijevanje od strane administracije prema temeljnim ljudskim pravima, poglavito prema pravima etnosa i nacionalnih manjina. Apsolutno je netočno, jer čuli smo od samog kolege Memedija glede romske nacionalne manjine, koliki su visoki standardi postignuti, a prije kratkog vremena smo bili svjedoci u nekim velikim europskim zemljama što se je događalo sa nacionalnim manjinama. A kod nas je isto tako da podsjetimo prije kratkog vremena su u preambulu Ustava i Bošnjaci i Slovenci uključeni, dakle u svakom slučaju su napravljeni određeni pomaci, kako god mi puno puta nismo sa tim manjim pomacima zadovoljni, ali svako nadograđivanje je uvijek dobrodošlo i na tom poslu smo pozvani svi. Hvala lijepa.
U 11 sati i 4 minute isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Klub zastupnika HSS-a, gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, zastupnice i zastupnici, gospodine državni tajniče, gospodine pučki pravobranitelju sa suradnicima. Pred nama je prvo izvješće o pojavama diskriminacije, koje pučki pravobranitelj podnosi nakon prve godine primjene Zakona o suzbijanju diskriminacije. Obzirom na taj relativno kratak period jasno je da su na njegovu izradu utjecala i neka ograničenja kao što je primjerice kako se i navodi zasad još nedovoljno uhodan sustav praćenja predmeta vezanih uz to područje bilo kroz sustav prijavljivanja pravobraniteljima, bilo kroz sudske postupke pa je zbog toga teško cjelovito sagledati pojavnost i raširenost diskriminacije u Hrvatskoj, a kako bi se što učinkovitije preveniralo i suzbijalo tu izrazito negativnu društvenu pojavu. Naime, osim što zbog diskriminacije pojedinci i neke društvene skupine mogu biti izloženi izravnom nasilju, marginalizaciji pa na koncu i segregaciji ta pojava negativno utječe i na cjelokupno društvo u kojem se ukoliko ju se tolerira razvijaju predrasude i šutke podržava kršenje ljudskih prava što sve razara društvenu koheziju nužnu za nesmetano funkcioniranje jednog društva. Širenje predrasuda koje doprinose diskriminaciji pojedinaca i društvenih skupina gradi zidove među ljudima, sije nepovjerenje i pogoduje širenju nasilja izravnog ili neizravnog, tjelesnog ili verbalnog. Koliko smo zreli kao društvo pokazuje to koliko smo spremni prihvatiti i poštivati drugog koji se po nekim svojim karakteristikama ili stavovima razlikuje jer i on ima ista ljudska prava koja se ne smiju kršiti. Stoga, uz prevenciju diskriminacije potrebno je i sankcioniranje diskriminatornog ponašanja kako bi ga se što učinkovitije suzbilo i jasno dalo do znanja svima da je takvo ponašanje u potpunosti neprihvatljivo i da hrvatsko društvo želi svoju budućnost graditi na jednom zdravom temelju koji podrazumijeva poštivanje različitosti koje su u mnogim segmentima zapravo pozitivna činjenica i obogaćenje te doprinose daljnjem razvoju društva. No, pritom se ne smije zaboraviti da hrvatsko društvo nije nastalo jučer već da su ga oblikovale te su postale njegov sastavni dio i tradicionalne vrijednosti poput primjerice obitelji i to onakvu kakvu poznajemo i da u skladu s tim treba tražiti svoj put unutar europskog konteksta, a ne ih olako odbacivati pod pritiskom bilo pomodarstva, bilo nekih drugih čimbenika ili zato što je netko to tražio. Mi u klubu HSS-a smo mišljenja da je žalosna činjenica da su unatoč tome što postoje međunarodni dokumenti poput Opće Deklaracije o ljudskim pravima ili Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe pojedinci ili neke skupine izložene u većoj ili manjoj mjeri diskriminatornom ponašanju. Stoga je uspostavljen zakonodavni okvir pa je tako i donesen Zakon o suzbijanju diskriminacije čija je primjena počela 1. siječnja 2009. godine, a kojim je hrvatska legislativa usklađena sa pravnom stečevinom EU. Međutim, kako se navodi u ovom izvješću naš Zakon o suzbijanju diskriminacije uređuje to područje na temelju većeg broja osnova nego europske direktive, a riječ je o ukupno čak 17 osnova i to u širokom rasponu područja zbog čega njegova primjena može biti puno šira nego što je u europskom zakonodavstvu. Pa iako je takav zakon odraz političke volje za stvarno suzbijanje diskriminacije činjenica je da tako široko postavljen zakon, a ne ipak dovoljno precizan otvara mnoštvo dilema u primjeni na što je pri raspravi prilikom njegovog donošenja klub HSS-a i upozorio. Takva sveobuhvatna primjena zakona nesumnjivo predstavlja izazov i u odnosu na europsku sudsku praksu, budući da je nerijetko riječ o vrlo osjetljivom političkom pitanju pa se i to može smatrati razlogom zašto europske direktive nisu u tako velikom obimu obuhvatile to područje za razliku od hrvatskog zakonodavstva. Kao i međunarodni dokumenti i naš zakon predviđa iznimke u kojima se diskriminatorno ponašanje i postupanje takvim neće smatrati ukoliko postoji valjan i opravdan razlog koji se temelji na zakonu. No, i tu smo izgleda išli šire nego što je europska praksa pa se u izvješću upozorava da će se pojedine iznimke iz članka 9. zakona prema preporukama Europske komisije morati mijenjati prije ulaska u EU. Smatramo u HSS-u da bi bilo dobro da je navedeno i to na koje se iznimke ta izmjena odnosi. Tim više jer se u izvješću navodi da su nakon jednogodišnje primjene zakona uočene neke manjkavosti i nedostaci zbog čega se pristupilo izradi izmjena i dopuna zakona, a u cilju što učinkovitijeg suzbijanja diskriminacije. Postavlja se pitanje da li ovako široko postavljene osnove s tendencijom sužavanja iznimaka otvaraju prostor za kršenje nekih drugih temeljnih ljudskih prava koja štiti i Opća deklaracija, ali i hrvatski Ustav. U izvješću stoji da ne postoji hijerarhija između diskriminacijskih osnova te da su sve jednako vrijedne, a nismo sigurni jesu li izmjene zakona na tom tragu. Reći ću jedan primjer koji nije obuhvaćen ovim izvješćem, a sigurna sam da je trebao biti. Svećenik neke od kršćanskih crkava koje djeluju u Hrvatskoj mora imati slobodu propovijedati kršćansku doktrinu o braku i obitelji bez da ga netko tko se s tom doktrinom ne slaže optuži za diskriminaciju. No, znamo da je na temelju Zakona o suzbijanju diskriminacije pokrenut sudski postupak protiv vjeroučiteljice koja je predavala gradivo iz udžbenika i poznato je da je zatraženo čak i brisanje dijelova udžbenika za vjeronauk u kojem se citiraju riječi Katekizma katoličke crkve. Moje pitanje je do kud to sve skupa vodi? Da li štiteći prava nekih pojedinaca i skupina se doista treba kršiti prava onih drugih? Budući da je riječ o relativno kratkom periodu primjene ne treba čuditi što se u izvješću navodi da je veliki dio aktivnosti bio usmjeren na organizaciju samog Ureda za izvršavanje novih poslova u okviru postojećih kapaciteta, edukaciju savjetnika te na početno osposobljavanje svih drugih dionika provedbe zakona pri čemu se nije zanemarilo niti postupanje po pritužbama građana. Tako su tijekom 2009. godine otvorena 172 spisa predmeta koja se odnose na suzbijanje diskriminacije, a otvarani su bilo na zahtjev oštećene osobe, bilo na inicijativu druge pravne ili fizičke osobe te pučkog pravobranitelja. Od toga je 169 predmeta otvoreno na inicijativu građana bilo kao žrtvi, bilo kao osoba koje su svjedočile diskriminaciji, a tek je 3 predmeta otvoreno na inicijativu pučkog pravobranitelja kao reakcija na medijske natpise. Građani su se tužili na postupanje svih državnih tijela, tijela jedinice lokalne i područne samouprave, pravne osobe sa javnim ovlastima te na postupanje svih pravnih i fizičkih osoba na koje se zakon primjenjuje, a od 172 predmeta riješeno ih je 130 dok su ostali u postupku rješavanja. Od tih 130 predmeta je u 32 zbog sumnje na diskriminaciju postupano u skladu sa ovlastima iz Zakona o suzbijanju diskriminacije. Što se tiče osnove po kojoj su se građani tužili na diskriminaciju pritužbe su se odnosile na sva područja predviđena zakonom. U pritužbama na diskriminaciju koje su upućene pučkom pravobranitelju, najzastupljenije diskriminacijske osnove su etnička pripadnost, spol, društveni položaj i socijalno podrijetlo te invaliditet. Najveći broj pritužbi odnosio se na diskriminaciju u području rada i zapošljavanja. Međutim analiza je pokazala da u većini slučajeva nema sumnje na diskriminaciju, već je u pitanju subjektivan osjećan nezadovoljstva, jer primjerice građani nisu automatizmom napredovali ili im je smetalo postavljanje posebnih uvjeta za zasnivanje radnog odnosa kao što je poznavanje engleskog jezika. Zabrinjava ipak da dio pritužbi u kojima nije utvrđena sumnja na diskriminaciju svjedoči o nepovjerenju građana prema radu nadležnih tijela državne uprave i pravosuđa kao i nezadovoljstvo primjenom propisa, budući da je određeni broj pritužbi rezultat već okončanih postupaka a pokazalo se da je i veliki broj pritužaba neutemeljen. Zabrinjava i to što kako se navodi u izvješću raspoloživi statistički podaci pokazuju da javnost ne zna dovoljno o diskriminaciji niti o tome da postoji mogućnost traženja zaštite od diskriminacije. Obzirom da je zakonom predviđena i nadležnost posebnih pravobraniteljica u provedbi Zakona o suzbijanju diskriminacije pripremljen je i sporazum o suradnji kojim je između ostalog i podijeljena nadležnost u antidiskriminacijskim predmetima između pučkog pravobranitelja i posebnih pravobraniteljica čija su očitovanja koja se odnose na njihova postupanja prema odredbama spomenutog zakona sastavni dio ovog izvješća. Međutim, unatoč novim ovlastima koje proizlaze iz Zakona o suzbijanju diskriminacije kao i o potrebi osiguranja financijskih sredstava za provedbu zakona za prvu godinu njegove primjene Uredu pučkog pravobranitelja tražena sredstva nisu osigurana kao niti za 2010. godinu te izvršavanje ovlasti i obveza koje proizlaze iz zakona pokriveno preraspodjelom postojećih materijalnih i ljudskih resurs. Na temelju navedenih podataka o zapremljenim pritužbama kao i iz njihovog sadržaja kako stoji u izvješću proizlazi da je nemoguće dati preciznu sliku stanja o pojavnosti diskriminacije u hrvatskom društvu, kao i da statističke podatke o predmetima prije treba tumačiti kao percepciju građana koji su podnosili pritužbe, nego kao pregled pojava diskriminacije u pojedinim područjima određenim Zakonom o suzbijanju diskriminacije. Iz navedenog se stoga može zaključiti da iskustvo stečeno u prvoj godini primjene Zakona o suzbijanju diskriminacije pokazuje da se nalazimo na početku jednog procesa koji traži preda, odgovoran i ozbiljan rad. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak gospođa zastupnica Mirela Holy.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Ispravljam netočan navod da davanje prava nekoj manjini ugrožava prava većine. To je jednostavno netočno. Predstavlja ustvari nerazumijevanje cjelokupne ove problematike. Jer borba protiv diskriminacije po bilo kojoj osnovi odnosno osiguravanje istih prava svima nikako ne može ugroziti prava većine, jer to znači da većina brani svoje pravo da diskriminira druge, što je apsolutno nedopustivo.
Kolegice Holy ovo je klasičan primjer zloporabe ispravka netočnog navoda. U ime Kluba zastupnika HSS- a kolegica Marijana Petir je iznijela svoje mišljenje svoje prijedloge. Vi osporavate njezino mišljenje, ne slažete se sa njezinim mišljenjem i to onda ispravljate netočnim navodom. Povredi Poslovnika.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa kolegica Holy je povrijedila nekoliko članaka POslovnika Hrvatskog sabora kao što ste vi i sami upozorili, jer ja sam rekla sljedeće: "Znamo da je na temelju Zakona o suzbijanju diskriminacije pokrenut sudski postupak protiv vjeroučiteljice koje je predavala gradivo iz udžbenika a poznato je da je zatraženo i brisanje dijelova udžbenika za vjeronauk u kojima se citira dječji katekizma Katoličke crkve. Štiteći prava nekih pojedinaca i skupina ne bi se smjelo kršiti prava drugih". Kraj citata. Dakle, sjedili ste na ušima i uopće ne pratite što se priča u sabornici.
Klub zastupnika HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Hvala gospodine potpredsjedniče HRvatskog sabora. Gospodo iz pravobraniteljstva i gospodine pravobranitelju, kolegice i kolege zastupnici. Evo kao i prije pučki pravobranitelj uz one da kažem proširene ovlasti i dužnosti oduvijek je bio i ostao nekako kako neko reče ovdje ombudsman ali i savjest društva i savjest države, rekao bih i rame za plakanje onih koji se osjećaju diskriminiranima i gdje postoje slučajevi diskriminacije. U ovom izvješću se koristi terminologija zbog koje bi se ja trebao osjećati diskriminirano jer i pravobranitelj je rekao da tabela 1, 4 i ne znam koja mislim da postoji riječ tablica u hrvatskom jeziku, grafikon je crtež pa možemo tako razmišljati. Dakle, diskriminacija prema hrvatskom jeziku u Hrvatskom saboru. U samom izvješću koje je ovdje podastrto saborskim zastupnicima i u samom istupu pravobranitelja, jasno da je podržati inicijativa za objedinjavanje izvješća svih pravobranitelja kako bi Hrvatski sabor ta izvješća razmotrio u jednom vremenu, na jednom mjestu i kako bi rasprava bila ne ovako skučena kao danas i da je ograničena vremenom glasovanja u Hrvatskom saboru petkom od 10 do 12 rasprava, jer je ova tematika prevažna za cijelo naše društvo i državu. Točno je da aktivnosti pučkog pravobranitelja u proteklom razdoblju možemo podijeliti u dvije osnovne skupine. Jedna je reaktivno ili aktivno djelovanje po pojedinačnim pritužbama građana i praćenje diskriminacijskih pojava i trendova u društvu. Drugo je tzv. preventivno djelovanje ili prevencija koje je usmjereno na podizanje javne svijesti o zabrani diskriminacije te na promociju pučkog pravobranitelja kao središnjeg tijela nadležnog za suzbijanje diskriminacije i podizanje standarda zaštite od diskriminacije. Gospodin Pupovac je ovdje upravo govorio ono što kažu oteo mi iz usta ono što je vidljivo iz ovih tabela kako piše ili tablica, a to je da se najveći broj pritužbi odnosio na diskriminaciju u području rada i zapošljavanja. Analizom ili raščlambom utvrđeno je da u većini slučajeva nema sumnje na postojanje diskriminacije već je tu kaže riječ o subjektivnom osjećaju nezadovoljstva. Primjerice, građani su se osjećali diskriminirani zbog toga što nisu automatizmom, trenutkom ispunjavanja uvjeta za određeno radno mjesto na istoj napredovali, a smetalo ih je i postavljanje posebnih uvjeta za zasnivanje radnog odnosa, kao što je to poznavanje engleskog jezika. Mislim da, iako je to tako napisano, da postoje puno dublji problemi pri diskriminaciji kod zapošljavanja nego ovi što su ovdje narečeni. Javna je tajna, svima je poznato da kod zapošljavanja postoji i nepotizam i klijentelizam, a on u ovom izvješću, a ja sam uvjeren da je pučkom pravobranitelju priopćeno to, imam poznate slučajeve iz svoje okolice, iz grada u kojem živim, iz županije u kojoj živim, da vrlo jasno su definirani ili nedefinirani ili nepisani uvjeti pod kojim se netko prima na posao, a netko se odbija, ne prima. Zar vi mislite da ne postoje pojave u kojima je taj nepotizam povezan sa stranačkom pripadnošću ili pak sa materijalnim iziskivanjem od kandidata koji pristupaju na natječaje za posao u smislu korupcije odnosno mita. Ali nigdje ovdje to nije narečeno, navode se neki drugi razlozi. Dakle, kao najraširenija osnova diskriminacije u području rada s posebnom naglaskom na zapošljavanje sukladno rezultatima navedenog istraživanja je istaknuta dob, pa redom: invaliditet, spol, etničko podrijetlo, seksualna orijentacija i na kraju vjera. Dakle, onog o čemu sam maloprije govorio nema, a svima nama je poznato i jasno da su to svakodnevne pojave upravo neke druge vrste diskriminacije koje graniče i sa upotrebom i represivnog aparata, odnosno sudskog državnog aparata. Nadalje, u ovom izvješću, dakle govorim o, samo da zaključim, govorim o nepotizmu i klijentelizmu kao razlozima diskriminacije kod zapošljavanja i u radu. U ovom izvješću dat je relativno veliki prostor pravima nacionalnih manjina, posebice Roma. U Slavonskom brodu postoji romsko naselje koje još uvijek nakon 20 ili 30 godina nema riješen status lokacijske i građevinske dozvole i za koje još uvijek postoji problematika koja je navodno u tijeku i koja se rješava relativno sporo. Nadam se da vi ste kao pravobranitelj, pučki pravobranitelj upoznati s tim problem tako da je i to jedna od pojava u kojima se teško može reći da se radi o diskriminaciji, ali u određenom smislu se može pripomoći i preporukama pučkog pravobranitelja. Ono što je gospodin Pupovac govorio o problematici prilikom obnove i povratka na područja od posebne državne skrbi. Vidite, i osobno sam dobivao od osoba s područja posebne državne skrbi, u Slavoniji govorim, dakle na području Vukovarsko-srijemske županije, Brodsko-posavske županije, dakle općina koje su od posebne državne skrbi zamolbe, dobivao sam zamolbe da im se ubrza postupak obnove. Iako je kolege Beus-Richembergh ovdje govorio da je on siguran da tu postoji određen većinski problem određene nacionalne manjine ili manjina, nitko ovdje nije izrazio brojčano je li to tako ili nije. Prema tome, ne možemo govoriti o nečemu što nemamo egzaktne podatke. Ja sam siguran da bi i želim da Hrvatska nema mekog trbuha, a to je kopnena granica i riječna granica Una i dalje Koprena ili tzv. suha međa sa Bosnom i Hercegovinom gdje su krajevi opustjeli. Ali i vikend povratnici ne čine zapravo, ne doprinose da to ne bude meki trbuh Hrvatske, a mogao bi biti blagodat Hrvatske da se ulaže daleko više i u zapošljavanje. Jasno da postoje i problemi u obnovi, ali ne bih apostrofirao to kao isključivi problem određene nacionalne manjine kao u sferi diskriminacije određenih nacionalnih, jer kažem postoje ljudi koji mi se javljaju a koji su sasvim sigurno i pouzdano znam iz većinskog naroda, a imaju problema sa obnovom u područjima od posebne državne skrbi i u Slavoniji i u županijama Vukovarsko-srijemskoj i u Brodsko-posavskoj gdje ima 18 općina od posebne državne skrbi. Dakle, ne bih to tako dijelio diskriminacijski na problem manjina i problem većinskoga naroda jer i nemamo egzaktne podatke koliko je to, tih 7 tisuća slučajeva na koliko se odnosi na jedne, a koliko na nekakve druge. Nadalje, netko je ovdje govorio da pravo na besplatnu pomoć još uvijek nije zaživjelo, dakle konzumiranje toga prava nije zaživjelo i da je potrebna pravna pomoć kako bi se ostvarilo pravo na besplatnu pravnu pomoć, kako sam shvatio gospodina Lučina. Posebice se u ovom materijalu ističe ono uvjetovanost pružanja besplatne pravne pomoći stambenim prostorom od 35 kvadrata plus 10 kvadratnih metara za još ostale članove obitelji. Jasno je da stambeni prostor za besplatnu pravnu pomoć zapravo i ne igra nekakvu ulogu, jer ako pravna pomoć nije besplatna ona se plaća, a to ne možete prodati taj prostor da biste pokrenuli bilo kakav pravni proces, sudski postupak tužbe itd. Prema tome, malo je zaista nesuvislo ili kako bi netko rekao nelogično da se, a to smo izglasali u našem, ovdje u našem Saboru, Hrvatskom saboru da je eto i to vezano uz određeno posjedovanje nekretnine, odnosno nepokretne imovine. S obzirom da je evo ovo Izvješće dalji, za ovo Izvješće i da su podaci iz ovog Izvješća zapravo pokazatelj da je to naše rame za plakanje onih koji su diskriminirani ili kod kojih se, a 25% se utvrdilo da je slučajevi diskriminacije da nisu bili, nisu prijave bile opravdane. Evo ovakvo izvješće koje zaista detaljno govori o svim aspektima hrvatskoga društva, hrvatskoga života i mjestima u kojima se javlja diskriminacija, na kojima područjima se javlja diskriminacija, kako je ona riješena i na koji način je intervenirao, reagirao pučki pravobranitelj zaista nema razloga da i klub HDSSB-a ne prihvati Izvješće pučkog pravobranitelja. Hvala lijepo.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Na samom početku svoje rasprave želim reći da ću podržati ovo Izvješće. Iako se na prvi pogled iz Izvješća može steći dojam da Republika Hrvatska nije država u kojoj ima puno slučajeva diskriminacije. Ne mogu se s time složiti zato što smatram da je Republika Hrvatska država u kojoj ima jako, jako puno diskriminacije i to jako puno otvorene diskriminacije i jako puno prikrivene diskriminacije. Hrvatska je država u kojoj je diskriminacija po cijelom nizu razlikovnih obilježja na žalost potpuno normalna stvar. Hrvatska je danas država u kojoj nije jednostavno živjeti ni ukoliko ste bijelac, muškarac, Hrvat, Katolik, zaposlen, imate visoku stručnu spremu, oženjeni ste, srednje ste dobi, zdravi ili bez invaliditeta i ... [[Govornica se ne razumije.]] seksualne orijentacije. Situacija je puno, puno teža za sve one skupine koje nisu bjelačke, koje nisu muškog roda, koje nisu hrvatske nacionalnosti, koje nisu katoličke vjere, koje nisu zaposlene, koje nisu visokog stručnog obrazovanja, koje nisu oženjeni, koje nisu srednje dobi odnosno mladi su ili su stari, koji nisu zdravi, koji su sa invaliditetom i koji su drugačije seksualne orijentacije. Situacija se na žalost pogoršava sa trajanjem ove gospodarske krize. Ono što me najviše brine iz ovog Izvješća jest to što ljudi u Hrvatskoj ne znaju što je diskriminacija, a to znači da ne znaju kada su diskriminirani, ali to znači također da i ne znaju kada diskriminiraju. Upravo u ovom području je ključna uloga ne samo Ureda pučkog pravobranitelja i drugih pravobranitelja ili pravobraniteljica već i Sabora, Vlade i drugih tijela države. Na žalost, cijele države ne čine dovoljno po ovom pitanju, a svojim ignoriranjem slučajeva diskriminacije a koje je vidljivo iz tzv. mišljenja Vlade o čemu su već drugi kolege prethodno govorili svojim konstantnim nepostupanjem, a da se i ne govori o tome da uopće ne rade na edukaciji i na osvještavanju javnosti o diskriminaciji i neprihvatljivosti diskriminacije čime se u stvari de facto potiče diskriminacija. U tom smislu bih željela pohvaliti nedavno priopćenje ministra Karamarka koji je napokon osudio napad dvije muške osobe na dvije druge muške osobe drugačije seksualne orijentacije i prozvao ih, prozvao taj čin odnosno taj postupak onim što taj postupak doista i jest, a to je zločin iz mržnje. Kažem napokon, jer je dosadašnje postupanje i Vlade i spomenutog ministra po pitanju napada i diskriminiranja osoba drugačije seksualne orijentacije bilo upravo skandalozno. U tom smislu ću podsjetiti na slučaj gay pridea koji je i ove godine baš kao i prethodne obilježilo dopuštanje Ministarstva unutarnjih poslova održavanje tzv. anti gay pride skupa a koji nije bilo ništa drugo nego jedan fašistički, rasistički i po svim drugim obilježjima diskriminacijski u stvari događaj. Posebno ću se zbog toga osvrnuti i na i dio Izvješća koje se tiče diskriminacije po rodnom identitetu, a iz Izvješća stoji da nije bilo uopće ni jednog slučaja prijavljenog diskriminacije po pitanju rodnog identiteta i seksualne orijentacije. Tu je bio zabilježen samo jedan slučaj, jer se iz toga, iz Izvješća može steći dojam da Hrvatska uopće nema problema sa ovim oblicima diskriminacije, a naravno da nije tako. Ja se družim sa dosta velikim brojem ljudi koji su drugog rodnog ili seksualnog odnosno predstavljaju rodnu ili seksualnu manjinu i tu postoji doista cijeli niz problema, a najveći dio problema je da ovdje diskriminacija često prelazi u otvoreno fizičko nasilje. A država ovom problemu prilazi ja bih rekla začepljenog nosa kao da joj se gadi postupati po ovim slučajevima, a to je diskriminacija sama po sebi. Tu bih podsjetila na recimo jedan slučaj koji je vrlo indikativan, a to je da je klub SDP-a u saborsku proceduru uputio dva zakona koji se tiču problematike rodnih odnosno rodnih manjina odnosno transseksualnih osoba. To je Zakon o osobnom imenu i Zakon o državnim maticama koji se iz sjednice u sjednicu seli na kraj dnevnog reda i nema nikakve naznake da će uopće biti raspravljen ovdje plenarno, a što pokazuje samo po sebi da Vlada diskriminira te osobe kojima je donošenje izmjena ova dva zakona izuzetno bitno kako bi mogli normalno živjeti u Republici Hrvatskoj. Također bih u tom smislu podsjetila upravo skandalozan odgovor Vlade na moje zastupničko pitanje koje se tiče nepostojanja Centra za skrb o transseksualnim osobama gdje je Vlada onako odgovorila da uopće nema takvih upita, valjda nema ni takvih problema u Republici Hrvatskoj, pa onda ne postoji ni potreba da se tome uopće posveti bilo kakva pažnja. Zbog toga smatram da nije dovoljno samo reaktivno postupanje, postupanje po pitanju prijava ili postupanje po pitanju nekakvih slučajeva iz medija, nego je jako, jako bitno po pitanju diskriminacije proaktivno postupanje, a što to znači? To znači da bi Vlada Republike Hrvatske trebala razmisliti o tome da provede jednu javnu medijsku kampanju o tome što je to diskriminacija, i na koji način se ustvari provodi diskriminacija, jer je kao što je na kraju krajeva i istaknuto u ovom izvješću, postoji jako veliko nerazumijevanje ove problematike, šta je to uopće diskriminacija, a sve dok ljudi ne budu znali na koji način diskriminiraju druge, i na koji način su oni sami diskriminirani, mislim da neće biti niti pozitivnih iskoraka u ovom području. I tu bih htjela pohvaliti jednu kampanju, meni se barem učinilo to kao kampanja, to su cijeli niz objava, odnosno tekstova koji su objavljeni u Jutarnjem listu, gdje su se ustvari obrađivali problemi, odnosno iznosile životne priče ljudi koji su znači drugačiji po bilo kojoj osnovi, pa su se tako iznosile priče ljudi koji su druge rase, druge vjere, drugog rodnog identiteta, odnosno seksualne nekakve manjine, gej populacija i slično, i na taj način se ustvari iznošenjem tih njihovih životnih priča, mislim puno radilo na tome i mislim da to nije samo zadatak pojedinačnih medija, nego i Vlade Republike Hrvatske da provede jednu javnu kampanju po ovom pitanju i u svakom slučaju osnaži Ured pučkog pravobranitelja sa dostatnim financijama da provodi ovaj dio posla temeljem Zakona o suzbijanju diskriminacije.
Hvala. Ispravak, gospođa zastupnica Đurđica Sumrak.
Evo hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče. Ispravila bih nekoliko, ali evo samo jedan, netočni navod niza kolegice Holy. Upravo se vraćamo sa jednog, konferencije žene u politici i, a vaš netočan navod odnosi se na to da ova Vlada, da u Hrvatskoj se teško živi, da je diskriminacija u svakom pogledu, međutim me danas ujutro, sam slušala ispitivanje američke jedne agencije koja 169 država smještava prema društvenoj uređenosti, dakle u društvenu uređenost spada i ovaj dio o diskriminaciji i Hrvatska je na 51. mjestu, i svrstana je u red visoko društveno uređenih zemalja, a između ostalog i Vlada svojim programima, a i akcijskim planovima vezano u diskriminaciji, mislim da jako puno čini, ali najviše moramo mi sami činiti i zato je možda i vaša rasprava dobra.
Gospodin zastupnik Davorko Vidović.
Kolegice i kolege, dozvolite da kažem nekoliko rečenica.
Samo malo, trenutak jedan. Čini mi se da je iz onog kutića neki signali dolaze. Kolega Lesar, vi ste imali repliku? Dobro. Vjerovat ću vam na riječ, jer vi uvijek govorite ispravno.
Replika, nije ispravak.
Da.
Hvala lijepa. Ja se ispričavam ali. Kolegice Holy spomenuli ste u svojem govoru odnos vlasti uvijek i kada je administracija u pitanju da se tome praktički nedovoljno pažnje posvećuje, i iz očitovanja Vlade je danas nastupa državnog tajnika začuđuje me da ovaj dio izviješća pučkog pravobranitelja, koji se odnosi na tržište rada nije izazvalo nikakvu pozornost … [[Ne razumije se.]] Više od 32% pritužbi odnosilo se na nejednakost na tržištu rada, 10%, samo 10% hrvatskih tvrtki ima aktom regulirani razgovor, intervju za zapošljavanje, 60% tvrtki prilikom razgovora za posao postavljaju pitanja koja se odnose na pripadnost, i privatni život. U jednoj trećini tvrtki kao uvjet u natječaju za zapošljavanje propisuje se dob. Ako to nikoga odgovornog u Vladi ne zanima, ne interesira, a najavljeni je donošenje novog Zakona o radu do kraja ove kalendarske godine, ja koristim priliku da nekoga u Vladi možda sluša, jer je državni tajnik izašao van, podsjetim da u jednoj državnoj tvrtki u državnom poduzeću testirajući one koji mogu ostati na poslu i koji se jave na natječaj između ostalog pitaju čime se hrani čudnovati kljunaš, odnosno u koju porodicu životinja spada čudnovati kljunaš, čime se hrani koala, i kako se zove najtrofejniji trener američke muške košarkaške reprezentacije. Ja bih molio možda članovi Vlade da idu na taj prijemni ispit da vidimo tko bi od njih se mogao zaposliti u tom državnom poduzeću, na osnovu ova tri pitanja, toliko o odgovornosti Vlade kad dobije ovakvo izvješće pred sebe.
Je li vi znate odgovor na pitanje o čudnovatom kljunašu?
Znam, morao sam naučiti.
Odgovor na repliku.
Poštovani kolega Lesar, vi ste apsolutno u pravu. Na kraju krajeva neobično je jako da izvješće, odnosno mišljenje Vlade Republike Hrvatske u odnosu na ovo izvješće je u principu koncipirano kao da se radi o napadu na Vladu i kao da se Vlada ustvari mora boriti i braniti protiv ovog mišljenja, što je, protiv ovog izvješća, što je prilično apsurdno. A na kraju krajeva, vidimo da Vlada očigledno nas pokušava uvjeriti da živimo jako, jako dobro, i da nema nikakvih problema u Republici Hrvatskoj, pa evo ga ispravak netočnog navoda od kolegice Sumrak također doživljavam u tom smislu kao pokušaj obrane Vlade da jako dobro vodi ovu zemlju i da u Hrvatskoj doista nema ni jednog primjera diskriminacije, što je apsolutno netočno.
Gospodin zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Hvala lijepo. Evo ako su replike gotove, dozvolite da kažem nekoliko riječi o jednom aspektu diskriminacije u Hrvatskoj koja se manje pominje u izvješćima ovoga tipa, ili se gotovo uopće ne elaborira, i to ne zato što bi pravobranitelj bio nekompetentan ili nedovoljno pažljiv, nego zato što se problem zapravo niti ne prepoznaje kao vrlo ozbiljan oblik diskriminiranja s jedne strane, i s druge privilegiranja. Da ne budem zagonetan, o čemu se radi. Radi se o diskriminaciji po osnovi političkog uvjerenja ili bolje rečeno stranačke pripadnosti. Taj oblik diskriminacije je gotovo prihvaćen kao normalan i samorazumljiv i utoliko je opasniji i ozbiljniji i o njemu bi bilo dobro početi i javno više razgovarati. Naime, živjeći 40 godina u jednopartijskom sustavu ljudi su se navikli da se dio privilegija, posebno kada je riječ o području zapošljavanja, može dobiti ako se pripada vladajućoj partiji u to vrijeme jednoj partiji posebno kada je riječ bila o rukovodnim položajima u ondašnjoj državi, u ondašnjem sustavu. Stvari su se u nekoliko promijenile uvođenjem višestranačkog sustava, ali je mentalna matrica i obrazac po kojemu članstvo u političkoj partiji donosi privilegije je ostala i prisutna je i žilavo koegzistira već 20 godina. Veliki dio naših političkih stranaka zapravo funkcionira na jednom klijentelističkom principu i stranački nepotizam sastavni je dio, ja bih rekao, funkcioniranja političkih stranaka. Da je riječ o opasnom diskriminiranju i ozbiljnom društvenom problemu o tome se kod nas malo govori jer izgleda to svima odgovara. Navest ću jedan primjer. U gradu Sisku je u Gradskoj upravi, govorim o primjeru koji mi je poznat, u Gradskoj upravi i gradskim tvrtkama zaposleno oko 1000 ljudi. U članstvu SDP-a koji nikada tamo nije bio na vlasti je oko 240 članova. Samo jedan, odnosno jedna članica te stranke je zaposlena u jednoj ustanovi u vlasništvu grada. Mi bismo dakako mogli pretpostaviti da ovih 1000 ljudi koji su članovi HDZ-a i HSP-a da su tamo zaposleni zato što su pametniji, što su sposobniji, što su bili podobniji za te poslove, ali bismo teško to mogli povjerovati da je tome baš tako da su se u tom nesretnom SDP-u skupili baš svi oni koji su nesposobni, koji ništa ne znaju i koji ne bi smjeli dobiti priliku da rade u gradskom poduzeću, gradskoj ustanovi ili ne daj Bože u Gradskoj upravi. Sinoć mi na facebooku se javlja jedna žena, samohrana majka s jednog otoka koja kaže da nikako ne može dobiti posao jer je odbila učlaniti se u HDZ što su joj postavili kao uvjet da bi došla do posla. … [[Upadica se ne razumije.]] Kolege, molim vas. Molim vas, nemojte unaprijed govoriti jer vam mogu navesti primjere da upozorim na ozbiljnost, mogu navesti primjere drugačijega tipa. U ono malo vremena koliko je na vlasti bio SDP možete biti sigurni da je bilo pritisaka i iz redova moje stranke da se recimo eliminira, makne sa važnoga radnog mjesta čovjek koji je pripadao jednoj marginalnoj, ekstremnoj, desnoj političkoj stranci i recimo tamo negdje u gradu Splitu. Dakle, ja ne želim reći da je to ekskluzivno pravo da ekskluzivitet na to ima HDZ. 20 godina vlasti je doveo i proizveo, ja govorim da je to dublji problem, doveo do toga da se ljudi s tim mire. Preuzimajući nekoliko mjeseci u tom istom gradu Sisku gradonačelničku dužnost mnogi su rekli da su spakirali kofere da očekuju i da je normalno da će dobiti otkaz. Kada sam im rekao da njihova politička pripadnost ili stranačka pripadnost ih ni na koji način niti kvalificira za neki posao niti diskvalificira mnogi su čudno na to gledali. Dakle, mi imamo situaciju u Hrvatskoj u kojoj se doista ukoliko niste formalni članovi pojedinih stranaka posebno u našim malim mjestima diljem Hrvatske ne mogu osigurati 2 ova temeljna prava, a riječ je o zapošljavanju i riječ je o pristupima javnim dobrima i uslugama. To jest problem koji se ne prijavljuje jer se teško i može dokazati. Znate, neće nitko reći ja tebe neću primiti zato što nisi član HDZ-a ili HSP-a u gradu Sisku, ja govorim konkretno. Ali, to vam neće nitko reći, ali se zna da je to ključni argument ili ključna ulaznica za dobivanje radnog mjesta. U vrijeme katastrofalne nezaposlenosti, stranačka iskaznica, stranački nepotizam postaje ulaznica kojom se ostvaruju ne samo prava koja pripadaju svim građanima nego i značajne privilegije. Volio bih da se to ima na umu kada se razgovara. Znate to, ta masovnost i to neprepoznavanje problema je čini mi se veća opasnost i mirenje s tim negoli sama ta pojava. Jer se niti ne hvatamo u koštac sa tom pojavom. Ja znam da je uvijek bilo i da nema idealnoga društva u kojem postoji opća pravda i opća pravednost, ali je pitanje da li se s tim mirimo ili se ne mirimo s tim. I kao što u onoj Krležinoj "ni med cvetjem ni pravice" kada se žalite … pa mu kaže ovaj "ti si bedak, to je tak volja Božja pa ima bit tak. … [[Govornik se ne razumije.]] To je način na koji se razmišlja o neravnopravnosti i nejednakosti u društvu, ali treba imati na umu da postoji i logika … [[Govornik se ne razumije.]] koji kaže da može denuti za škrlak črleni goreći mak i da to može proizvesti socijalne konflikte, veliko nezadovoljstvo i da može ozbiljno remetiti društvenu ravnotežu. I na kraju da kažem, upozorava se u ovom izvješću na jedan problem o kojem sam već govorio jednom prigodom. Na Banovini postoje deseci sela u kojima je prije 20 godina bila i voda i struja ili barem cesta i struja, ako ne i voda, u kojima sada nema. Nema nikakvog razloga vjerovati da 15 godina nakon Oluje da možemo prihvatiti argument da se radi o financijskim problemima. Problem je isključivo taj tko tamo stanuje. Tih nekoliko ostarjelih srpskih obitelji imaju pravo i mi imamo pravo tražiti u Hrvatskoj elementarnu komunalnu opremljenost i civilizacijsku razinu. To je pitanje koje si ne smijemo više u Hrvatskoj dozvoliti da ikada nađemo kao problem u Izvješću pučkog pravobranitelja bilo koje vrste. I molim vas, još jedan aspekt, riječ je o zapošljavanju invalida. Ukidanjem Fonda za razvoj i zapošljavanje, Fonda za zapošljavanje invalida u startu smo diskriminirali ljude koji nisu u ravnopravnoj poziciji za tržišnu utakmicu. I zato odgovornost je Vlade da vrati sve one mehanizme i da iznađe nove koji će omogućiti pozitivno, jer o tome se ovdje govori da to nije diskriminacija, ako hoće pozitivnu diskriminaciju ili privilegiranje osoba sa invaliditetom kako bi bili ravnopravni u tržišnoj utakmici.
Hvala. Dva ispravka, dvije replike. Prva gospođa zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Vidović rekli se ovako, svi zaposleni u lokalnoj samoupravi u gradu Sisku i trgovačkim društvima i ustanovama u vlasništvu grada su iz HDZ-a i SDP-a. to je netočno. Podsjećam vas a i vi ste istakli. Za samo 6 mjeseci koliko ste bili gradonačelnik ipak ste promijenili neke ljude, malo zaboravljate i to upravo u ustanovama na čelnim mjestima. A drugi ispravak, netočno je da se radi o financijskim problemima što se tiče vode na Banovini. Bilo bi dobro da posjetite te ljude. Ja sam ih posjetila. I neke stvari i povukla neke poteze pa su neki ljudi dobili u posljednje vrijeme vodu, a radi se ipak samo o tehničkim vrlo velikim tehničkim problemima kada su u pitanju lokalni vodovodi.
Gospodin zastupnik Niko Rebić.
Pa netočno kolega Vidoviću kada ste govorili o zapošljavanju za vrijeme HDZ-a. Mislim da ste vi i vaša stranka zadnji koji bi o tome trebali govoriti. Zar mislite da je 2000. godine javnost zaboravila što ste napravili kada ste došli ponovo na vlast nakon petnaestak godina. Dakle, sjećate li se izjava vaših kolega ministara koji su rekli da očekuju ostavke prije nego što su sjeli u fotelje ministara na stolu. Dakle, koliko je policajaca, koliko državnih službenika, koliko pročelnika i pomoćnika smijenjeno za samo mjesec dana. U tome ste se ispraksirali i to znate dobro raditi. I sada prijetite hrvatskoj javnosti što će biti kada dođete na vlast.
Replika, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Kolega Vidoviću govorite o najvećem problemu Hrvatske, govorite o političkoj diskriminaciji. Ona je do te mjere narasla da je ona postala takav problem da mi jednostavno imamo zarobljenu državu .../Govornica isključena./ ... Dakle, imamo jedan paradoks. Oni koji najviše komunizam, najmilije su im komunističke metode. I onda naravno da vlast da Vlada kaže primili smo na znanje, ali vjerojatno i naravnanje ovo izvješće pučkog pravobranitelja da vide koliko uopće ima hrabrosti pučki pravobranitelj govoriti o svim slučajevima koji Vladu uznemiravaju, jer Vlada ne voli probleme. Prema tome, upravo zbog takve situacije gdje je nemoguće onda ostvariti i ekonomska prava elementarnu pravdu da radnik dobije svoju plaću, imamo osnovni problem. Oni koji su pozvani da štite kao što je to pučki pravobranitelj i koji uživa veliko povjerenje građana, čak i on treba zaštitu kada otvoreno govori o problemima s kojima se susreće. Postoje ne samo pučki pravobranitelj, o tome se na daleko čulo i u EU da vladajuća koalicija ne podržava ne prihvaća izvješće. O tome ste dobili čitabu ali vlast nije reagirala. Dakle, postoje i osobe koje bi željele i koje su pozvane štiti ljudska prava. Postoje suci koji su diskriminirani upravo zbog toga, kojima se prigovara invaliditet tobože jer im se ne sviđaju odluke. Pa onda o čemu mi uopće govorimo kada imamo društvo u kojima oni koji moraju pružati zaštitu i sami trebaju zaštitu.
Odgovor na repliku.
Slažem se kolegice sa vašim konstatacijama tim više što evo i ove malo čas replike ili ispravci ne uvažavaju da su i drugačije situacije bile moguće. Osporiti meni, ajde baš meni, da sam napravio čistke, a zadržao sam recimo pomoćnika ministra osobu koja visoko na listi HDZ-a čitav mandat, zato što je bila stručna i što je bila kvalitetna i čije me se stranačko opredjeljenje nije ticalo. To govori da je to bilo moguće i da to može raditi HDZ i da se pri tome ništa strašno ne bi dogodilo. Kao i ovaj slučaj o kojemu je malo čas i kolegica Roksandić govorila. Ma ne radi se ovdje o vodi, ovdje se radi o tome da se mora prepoznati da nakon 15 godina ne može se desiti da u Hrvatskoj netko nema struju. To je temeljno civilizacijsko dobro. I ako smo mogli dobro razumjeti 1996., sedme, osme kada su se obnavljale kuće Hrvata povratnika itd. Nitko ne može reći da nakon 15 godina u jednom zaseoku ili zaseocima oko Dvora, KOstajnice netko ne može imati struju. To se možemo zavaravati ali to je sasvim sigurno u vezi sa ljudima koji tamo žive. Dakle, i kolegici Roksandić mogu reći da je jedna promjena direktora, ravnatelja itd. ljudi koji moraju direktno odgovarati za funkcioniranje vlasti, a jedno je zapošljavanje čistača oni koji mjere u vodovodu i kanalizaciji ili u Fimi Media koji dogovaraju poslove. To su različite stvari.
Gospođa zastupnica Marijana Petir, replika. Mir malo.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Vidović vi kada ste govorili o stanju vodoopskrbe na području Banovine možda ste malo ishitreno donijeli određene zaključke. Mogu osobno posvjedočiti da evo ove godine prije nekih mjesec dana po treći puta direktor Hrvatskih voda zajedno sa mnom kao članicom Nacionalnog vijeća za vode bio u Petrinji, posjetio Banovinu. Uz sva sredstva koja su dogovorena za jačanje vodoopskrbe tog sustava toga područja ratom zahvaćenog dogovoreno je još dodatnih 6 milijuna kuna i to za vodovode u Novom Selišću, u Mošćenici, Gora Graberje, Križ Hrastovački, Cepeliš za kolektore itd. za područje Hrvatske Kostajnice kompletan sustav odvodnje vrijedan više od 10 milijuna kuna. Znate da postoji problem na Banovini sa lokalnim vodovodima koje su ljudi gradili iz svog samodoprinosa koji pušta na sve strane, za koji ne postoje sve dozvole i tu se mora krenuti ispočetka. No netočno je konstatirati da se nekom nije dovela voda samo zato što tamo živi srpsko stanovništvo ili bilo koja manjina, jer sam osobno kao dožupanica sa UNDP-om, sa Hrvatskim vodama radila na obnovi tih vodovoda. Neke vodovode ne možete obnovit jer nemaju dozvole i ne postoje u katastru, naprosto ih nema na popisu. Mislim da je i opasno govoriti neke teze jer bi se mogao steći dojam da se naprosto neke ljude samo zbog toga što pripadaju drugoj nacionalnosti ili drugoj političkoj opciji svrstava u skupinu nižeg reda. To nije točno. Jer ja ne želim vjerovati da 46 hrvatskih branitelja u Donjim Kukuruzarima nema svoj dom, nije ostvarilo svoje darovnice na koje ima pravo samo zbog toga što su hrvatski branitelji. Ti ljudi su branili ovu Hrvatsku, osigurali su nama i našoj djeci da imaju samostalnu državu u kojoj neće biti narod drugog reda, dobili su materijal za gradnju kuća ali do danas te kuće nisu njihove, a znamo da je siguran dom ustvari preduvjet da bi se osnovala obitelj, da bi ta obitelj imala normalan život. I njima nastojimo pomoći u razgovorima sa resornim ministarstvom. Dakle, voljela bih samo podcrtati da ne smijemo gledati tko je koje nacionalnosti, tko kome pripada nego da svakom čovjeku trebamo pomoći i da to nastojimo činit i da je to naš posao kao saborskih zastupnika i da ja to osobno činim svakodnevno i u Sisačko-moslavačkoj županiji i u cijeloj Hrvatskoj.
Odgovor na repliku.
Ja naravno se slažem sa načelima koja ste ovdje rekli. Da, ne smijemo gledati tko je koje nacionalnosti i nemojte krivo shvatiti, ja ovdje govorim o onima za koje mislim da su diskriminirani pa makar se radilo o jednom jedinom čovjeku. Dakle, ne negiram napore koji su napravljeni, sve ove podatke koje ste govorili stoje, oni su svi točni. Ali recimo, u gradu Sisku na čitavoj površini grada, u svim naseljima grada Siska postoji voda, osim u dva sela. Mene je zasmetalo što u ta dva sela inače naseljena srpskim stanovništvom, što je Srpsko nacionalno vijeće moralo dati 400 tisuća kuna da se obnovi vodovod. To je bio lokalni, o starom selu govorim. Dakle, zašto bi srpsko nacionalno, nek daje za knjige, nek daje za kulturno umjetničke programe, ovi građani tamo imaju pravo dobiti vodu… … [[Upadica se ne razumije.]] Sad je odobreno, ali ja vam kažem da se participiralo bilo i iz sredstava koja su, to je nepotrebno na bilo koji način dovodit u pitanje sa nacionalnošću ljudi koji tamo žive. I upozoravao sam na struju, ne na vodu toliko. Vodoopskrbni problem je druge vrste, ovdje se radi o nečemu što traži minimalne, uvođenje struje ili vraćanje struje minimalni izdatak, a još ima puno zaseoka na Banovini u kojima nema struje. To je činjenica i to je činjenica koju moramo svi zajedno promijeniti i mi zastupnici ako hoćete iz toga kraja.
Hvala. Sad ćemo prekinuti raspravu o ovoj točci dnevnog reda. Tu raspravu ćemo nastaviti u srijedu 10., a sjednica se produžava, nastavlja za 10., 11. i 12. studeni, dakle u srijedu ćemo nastaviti raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Prva na redu je gospođa zastupnica Karolina Leaković. Ima još 8 zastupnika. Nakon te rasprave ćemo prijeći na točku dnevnog reda koja nosi naslov ili naziv Izvješće o radu državnih odvjetništava u 2009. godini.
Dobro jutro gospođe i gospodo zastupnice i zastupnici. Nastavljamo s radom. I prekinuli smo raspravu o točci dnevnog reda Izvješće o pojavama diskriminacije za 2009. godinu, koji je podnio pučki pravobranitelj. I sada nastavljamo raspravu, pojedinačnu raspravu. Na redu je gospođa zastupnica Karolina Leaković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine pravobranitelju, kolegice i kolege. Evo želim u nastavku rasprave ukratko upozoriti na neke aspekte kršenja ljudskih prava o kojima i vi govorite u svom izvješću o pojavama diskriminacije za prošlu godinu, zato što smatram da vaše upozorenje ne bi smjelo proći nezapaženo i želim zapravo reći da smatram kako su, kako je evidentno da su prava građanki i građana Republike Hrvatske na mnoge načine u mnogim aspektima ugrožena, ponajprije želim danas govoriti o tome da u Hrvatskoj zapravo više nema besplatnog obrazovanja, barem onog visokog, da u Hrvatskoj se također komercijalizira i komercijaliziralo se zdravstvo i zdravstvena zaštita i da se zapravo urušavaju mnogi elementi socijalne države, a pod egidom i u korist privatnih interesa nekolicine onih koji su zaposjeli javna, odnosno zajednička dobra. Takav jedan neoliberalni koncept naravno nije naša posebnost, on je generirao … [[Ne razumije se.]] nejednakosti u društvima diljem svijeta, ali dakle nadam se da ćemo u potrazi za novim odgovorima na te nejednakosti dovesti, doći do toga zapravo da se ogromna razlika između manjine bogatih i većine siromašnih dokinu. U Hrvatskoj kao što sam već rekla se na žalost još uvijek i sustavno mnogo toga što je javno, ako hoćete državno privatizira i pokušava podčiniti interesima nekih klika i lobija, i pokušava se zapravo privatizirati kako bi se tobože osigurale efikasnost i podigla kvaliteta usluga, a zapravo se radi o tome da se, da pojedinci ostvaruju ogromne zarade, pružajući usluge koje bi trebala pružati država, poput kao što sam već rekla obrazovanja dostupnog svima bez razlike ili kvalitetnog i dostupnog zdravstva ili zajamčene mirovine, i upravo i u ovom izvješću se govori o tome da je u hrvatskom društvu razina socijalne nepravde nepodnošljivo visoka, da nema društvene solidarnosti i da je raslojavanje ponajviše i ponajprije socijalno raslojavanje izuzetno. Hrvatska se osim toga neravnomjerno razvija, kvaliteta javnih usluga na žalost izrazito brzo opada, a tako primjerice svi koji imaju novca bez razmišljanja upisuju svoju djecu u privatne srednje škole, na privatne fakultete, nerijetko u inozemstvu, liječi se isključivo u privatnim ordinacijama i ne pomišljajući kako i kakav njihov izbor zapravo vodi daljnjem urušavanju temelja socijalne države. U takvoj situaciji jasno je da se građani osjećaju nesigurno, da nemaju povjerenja ni u institucije izvršne, zakonodavne, bespravničke i sudske vlasti i to su problemi o kojima mi zapravo često ovdje također progovaramo, a trebali bi to činiti i češće. Kao što i vi upozoravate u svom izvješću građani nisu dovoljno informirani o svojim pravima, pa mnogi niti ne znaju da mogu zatražiti zaštitu ako su im ona ugrožena. Oni koji zaštitu ipak zatraže, u najvećem broju slučajeva su ljudi kojima su povrijeđena prava iz radnog odnosa, odnosno oni koji se žale na nejednakosti u svijetu rada, i to je za mene krucijalno pitanje jer mogućnost zapošljavanja i rada jest i pitanje dostojanstva i samopoštovanja i uključivanja u društvo i osjećaja da ste vrijedan član ili vrijedna članica društva i da može doprinijeti njegovu razvoju. Na žalost dakle više od 300 tisuća nezaposlenih u Hrvatskoj, a ta brojka stalno raste, diskriminirani su izrazito, diskriminirane su mlade visokoobrazovane žene, i žene i muškarci koji su stariji, koji su izgubili posao i koji se zapravo ne mogu nadati u tako skorom vremenu da će ponovno imati radno mjesto. I upravo o tom aspektu također govorite u svojemu izvješću i kažete da zapravo radnici ne znaju koja su njihova prava, a ja bih također dodala da se oni možda i boje koristiti njihova prava, da im je pogotovo u privatnom sektoru mogućnost sindikalnog udruživanja izrazito mala, i da je to ozbiljan problem, da su dakle radnici koji rade u privatnom sektoru izloženi svakojakim oblicima diskriminacije, o tome se naravno malo zna i malo govori, jer ljudi nevoljko o tome pričaju, o poduzimanju nekih radničkih akcija također u tom smislu nema niti govora jer je pritisak na radnom mjestu tako velik da poslodavac zapravo prijeti kako će im ako dignu glas onemogućiti produljenje ugovora o radu i na taj način će izgubiti posao. Ti se ugovori naravno uglavnom sklapaju na određeno vrijeme. Izvješće također upozorava na diskriminaciju u pristupu dobrima i uslugama, i to je jedno od tri područja u kojima je najveći broj pritužbi, a te pritužbe odražavaju i mišljenje da se u Hrvatskoj stvari mogu riješiti jedino putem rodbinskih veza ili korištenjem političkog utjecaja. Isto tako dakle moram izraziti nezadovoljstvo činjenicom da se ured pravobranitelja žali na manjak novca, i to i za 2009. i za 2010. godinu, i u tom smislu bih pozvala na izdvajanje više sredstava za rad ureda, osobito za provođenje preventivnih, informativnih i edukativnih programa i kampanja koje ste čini mi se jako dobro usprkos tim objektivnim okolnostima i do sada provodili. Također želim samo ukazati na nekoliko stvari koje se u ovom smislu mogu iščitati iz izvješća o napretku Hrvatske, koje je jučer objavljeno, dakle izvješće Europske Komisije o napretku Hrvatske u kojemu se također kaže da su evo ipak poduzeti neki koraci u podizanju svijesti o postojanju antidiskriminacijskog zakonodavstva, međutim naglašava se da ni državna ni javna tijela, a pogotovo građani zapravo ne znaju dovoljno o tim odredbama i da je podneseni broj tužbi doista zanemariv. Navodi se također kako je primjena odredaba koje se odnose na sankcioniranje zločina iz mržnje u ranoj fazi. Izvješće Komisije također navodi kako nedostaje informacija o pravima i obvezama iz područja socijalne zaštite, zdravstva i mirovinskog sustava, te se upozorava na fermentirano zakonodavnih rješenja, a ja bih to tumačila samim time i na njihovu neusklađenost. Izvješće također navodi kako država jamči pravo na besplatnu pravnu pomoć, ali je procedura dolaska do te pomoći komplicirana i općenito se slabo koristi. Evo mislim da bi i ova upozorenja koja dolaze iz Europske Komisije također trebalo uzeti u obzir. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo dva ispravka, jednu repliku. Prvo ispravak gospođa zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospdine predsjedniče. Evo kolegica kaže netočno komercijaliziralo se zdravstvo i zdravstvena zaštita. Upravo suprotno kolegice jer je u tom području zapravo uočen napredak u promicanju i ostvarivanju prava pacijenta, a poglavito je uočen napredak u praćenju nabave opreme i uklanjanju arhitektonskih barijera prema osobama u zdravstvenim ustanovama, prema osobama sa invaliditetom radi njihovog lakšeg pristupa. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak, gospodin zastupnik Nedjeljko Strikić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo uvažena kolegica u svojoj raspravi je u nekoliko navrata rekla i stječe se dojam da je zdravstvena zaštita u ovom trenutku u RH dostupna samo bogatima. Uvažena kolegice u ovom trenutku dostupnost zdravstvene zaštite što imaju hrvatski građani bez obzira na bogatstvo, bez obzira na novac onima koje je potrebno najveća je sigurno u Europi, a među najboljima u svijetu i svaki naš građanin može koristiti uslugu i najbolje klinike u RH i dostupnost zdravstvene zaštite zaista u ovom trenutku je na najvišoj razini. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospođa zastupnica Nada Čavlović Smiljanec.
Hvala lijepa. Pa kolegice Leaković u potpunosti se slažem sa vašom konstatacijom da radnici koji rade kod privatnih poslodavaca nemaju gotovo nikakva prava, odnosno prije svega zaposleni su znači na određeno vrijeme, a ja ću vam reći konkretan primjer iz moje županije, odnosno grada Virovitice gdje radnici koji su se pokušali organizirati u trgovačkom lancu KTC koje je vlasništvo naše domaćeg poduzetnika gospodina Katavića ti radnici tj. te djelatnice koje su znači htjele organizirati sindikat na što imaju legalno pravo, znači pravo po zakonu, dobile su otkaz. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor, gospođa zastupnica Karolina Leaković. Izvolite.
Pa treba naravno znati da je ugovor na određeno vrijeme zapravo i trebao bi biti iznimka, a ne pravilo prema Zakonu o radu. A isto tako da je sloboda sindikalnog udruživanja nešto što nije ekskluzivno pravo samo radnika u državnom i javnom sektoru nego bi zapravo trebalo biti normalno i u privatnom sektoru, ali naravno u tom smislu treba educirati i treba informirati i treba tražiti i od hrvatskih poslodavaca, HUP-a da u svakom slučaju jače štite prava radnike nego što je to sad.
Hvala. Idemo dalje s raspravom. Na redu je gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani pučki pravobranitelju, kolegice i kolege. Danas pučki pravobranitelj podnosi ovdje shodno svoje zakonskoj obvezi Izvješće o pojavama diskriminacije za 2009. godinu. Predlaže se od strane vladajućih da se ovo izvješće pučkog pravobranitelja primi na znanje. Dakle, protivno običajima i inače kako što se to radi kada oni koji su obvezni ovdje pred nama godišnje podastrijeti izvješće. To je na tragu onoga što se dogodilo i prošle godine. Čak su i iz Europe reagirali i pitali što se to događa sa statusom pučkog pravobranitelja? Zar pučki pravobranitelj nema odobrenje, odnosno podršku vladajućih kada se njegovo izvješće samo prima na znanje? Ali Vlada je s ovim poslala i jednu poruku kako se odnosi, dakle prema svim onim nepravilnostima na koje ukazuje pučki pravobranitelj. I umjesto da sa zahvalnošću primi to izvješće, da reagira na sve one pojave na koje je pučki pravobranitelj ukazao ona šalje poruku, mi to primamo eto tek toliko na znanje, mi to jednostavno ćemo otrpiti i tjerat ćemo dalje po svome. Međutim, mi srećom imamo takvog čovjeka, pučkog pravobranitelja, koji je čovjek savjesti. Koji upravo svoju poziciju, svoj položaj i svoje djelovanje da zastupa one koji su povrijeđeni u svojem pravu, koji su poniženi i odbačeni od strane državnih vlasti bilo koje razine, dakle koji čovjek svoje javno priznanje i odobrenje od strane vladajućih ne kupuje odbacivanjem i odricanjem od istine. Nego upravo i dalje je uporan u zauzimanju za čovjeka, za njegova prava, za njegove interese odričući pri tome kažem sve pohvale i svoj osobni interes. Ovakvim stavom vladajući su pokazali onako kao što i djeluju. Kakav im je interes, odnosno koliko im je stalo do istine. Koliko u biti obožavaju laž, poluistinu i bijeg od istine. A onda kada se činjenice i istina ne može nikako, nikako ni jednim … ignorirati, odnosno poreći, onda je ignoriraju. Tko to onda diskriminira u Hrvatskoj na različite moguće načine? Tko su te osobe? Tko su te poluge vlasti i pojedinci? Svakako oni, prije svega, ne samo koji su došli milošću vlasti na te pozicije nego prije svega osobe sa puno predrasuda, a malo znanja. To su oni koji moraju primjenjivati visoko sofisticirane zakone koje smo usvojili očito nerado kad ih nećemo da izvršavamo pod pritiskom EU da budemo zaista uljuđena zemlja sa visokim standardima poštivanja svake ljudske osobe. I ja ću ovdje nešto reći što se mnogi bune i gotovo iz svih stranaka dolazi osuda takve izjave, a ja je prihvaćam. Ona dolazi iz visokih crkvenih krugova, da su na djelu komunističke metode. I istina je, i od strane vladajućih najviše osuda komunizma, ali obožavaju komunističke metode. Pa koje su to metode? To su upravo metode kada se negira čovjek i s tim treba prestati. Naravno da su takve jedne podjele onih koji su poniženi, koji ne mogu ostvariti svoja prava, koji se plaše ostvariti svoja prava, nažalost u velikoj većini. I te podjele na one koji uživaju sva prava i mimo zakona, ne samo prava nego kojima i ne trebaju zakoni, koji grabe i priskrbljuju prava koja im ne pripadaju za razliku od onih koji ne mogu ostvariti elementarna prava. Ta podjela je grozna, ali ima nešto što je tu dobro. Ona nije vječna i ja se nadam da će ona u Hrvatskoj vrlo brzo prestati. Dakle, kako obračunati se sa tim velikim istinama i kako promijeniti ovu našu hrvatsku žalosnu istinu? Od svih podjela, odnosno od svih diskriminacija na to su ukazali i kolege u prošlotjednoj raspravi. Mi imamo i diskriminaciju onu koja još nije ni zabilježena u teoriji, a na djelu je u Hrvatskoj, ali ona se usko nadovezuje s političkom diskriminacijom. Ona nije čak ni vidljiva jer ljudi znaju da je uzaludno na nju uopće ukazivati kad upravo najviše se njome služe oni koji bi trebali biti daleko od nje, odnosno odreći se takvog jednog postupanja u svom svakodnevnom djelovanju. Naravno da promjenom vlasti mijenjaju se određene pozicije. To je nešto što imanentno što je imanentno svakom demokratskom ustroju. I to je nešto prirodno. Mi čak imamo i Zakon o primopredaji vlasti. Točno se zna koja su mjesta smjenjiva, koja nisu. Ali što se u Hrvatskoj događa. Da su zaposlenja, da je normalan život dakle čovjeku ugrožen ukoliko ne pripada određenoj poziciji. Znam da nisu svugdje iste situacije, ali negdje su zaista alarmantne. Do te mjere evo nedavni recentni slučaj u gradu Zadru da se prozivaju čak politički istomišljenici zato što im rodbina pripada nekoj drugoj političkoj opciji. Pa je li to više dno dna? Ali kako se to radi? Suptilno. Nikad to vođe ogranaka ne rade ili sa vrha, nego se puste vlastiti psi da laju po selu i po varošicama i po gradovima. A onda kad bivaju upozoreni na to, pritisnuti jer se čovjek usudio javno progovoriti o tome. Ne, mi to osuđujemo. To je nekakav pojedinačni slučaj. Ali takvih pojedinačnih slučaja ima toliko da su oni strukturna narav, a ne nekakvi pojedinačni ispadi koji se svugdje i u svako vrijeme mogu pojaviti. Dakle, to su te bolesne izrasline na političkom biću Hrvatske i koje su dovele do krize povjerenja. Vladajući moraju biti odgovorni zbog čega su ljudi apatični, a ne se tome radovati. Da nemaju snage jednostavno potraživati svoja prava. I kako onda i o čemu mi možemo govoriti kad smo tek na ovom pretpolitičkom takoreći stadiju, kako možemo govoriti o ekonomskim pravima. Ali ona su alarmantna. Kao što smo čuli iz usmenog obrazloženja, a to ovdje imamo i u pisanom obliku, u pisanom izvješću. Dakle, s obzirom da je tek bio zakon stupio na snagu, da su tek ljudi počeli i reagirati, odnosno služiti se inzistirati na primjeni ovog zakona, da su tek ovo prvi podaci koji sigurno nisu sveobuhvatni, niti mogu biti sveobuhvatni. Ali oni su već alarmantni u ovoj maloj tablici, u tabeli drugoj gdje upravo odskaču odnosno oprostite na stranici sedmoj gdje se govori o povredama koje čine korporacije. Dok negdje bilježimo tek desetak ovdje i korporacije prave uz naravno tijela državne uprave to sam već spomenula ogromnu diskriminaciju. To znači da su akumulirali moć koja im ne pripada i da se ne drže zakona, da ne poštuju zakon. Mi u Hrvatskoj na žalost dobrim dijelom imamo gangsterski kapitalizam. Dolazi ovdje neprovjereni kapital. On nema nikakve prepreke, dok pošteni kapital njemu su svake moguće prepreke na putu i barijere. I takvi onda kao što su došli tako se ponašaju prema radnicima, jer radnička prava su bolna tema u Hrvatskoj, ali jednako tako i prema državi, prema tom državnom fiskusu, ali sigurno benevolentni prema pojedincima kako rade i što rade. Na kraju krajeva to je već suvišna i deplasirana tema. Te teme se danas odvijaju pred hrvatskim sudovima. Hvala.
Hvala. Imamo najprije repliku, pa onda dva ispravka. Prvo gospodin zastupnik Vedran Rožić, replika.
Pa kolegice Antičević, ja mislim da je SDP zadnja stranka koja može govoriti o političkoj diskriminaciji. Evo na Izvješću i odgovoru pučkog pravobranitelja se upravo može vidjeti slučaj u Trogiru, gdje je kad ste došli na vlast prije godinu i pol dana po političkoj osnovi na najgoru dopustili ste sebi najgoru političku diskriminaciju gdje ste otpustili 14 službenika u gradskoj upravi i to službenika koji su radili neki 20, neki 25 godina. Normalno da nisu mogli naći zaštitu kod vas i pučki pravobranitelj je u svom odgovoru na pet stranica pokazao sve nezakonitosti vašega rada. Kako se nalazite u gradu Trogiru na vlasti sa koalicijom sa HNS-om, da li je to metoda, da li s time pokazujete kako bi se ponašali eventualno i na državnoj razini kad bi došli na vlast, da bi po političkoj diskriminaciji otpuštali službenike bilo na lokalnoj ili državnoj razini.
Hvala. Odgovor gospođa? Ne. Idemo na ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa kolegica Antičević Marinović je rekla više netočnih navoda, a ja ću nabrojiti neke. Kaže: "Vladajući obožavaju laž, provode zakone sa puno predrasuda, a sa malo znanja, te da rade sa komunističkim metodama." To je, apsolutno su netočni navodi i da se ne poštuju zakoni. Apsolutno, a vi ste draga kolegice udarali temelje tih zakona, zakona pravednosti i to na način da ste smanjivali prava ženama, prava rodiljama, prava hrvatskim ratnim vojnim invalidima itd. Ali pustimo. Meni je vrlo interesantno kako se vi želite približiti crkvi, spominjete crkvu itd. Ja želim reći da vi niste pozvani za to, a ja želim reći da se treba živjeti u skladu i djelovati u skladu sa evanđeljem, pa jedna lijepa izreka kaže: "Vjera bez djela kao zdjela bez jela!" Hvala lijepa.
Imamo još jedan ispravak gospođa Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo kolegica je kao što je i kolega rekao izrekla niz netočnih navoda, ja ću ispraviti jedan. Jedan od njih je, i to je nekoliko puta spomenula kako su vladajući neodgovorni. Pa kolegice Antičević upravo je i Vlada svojim očitovanjem htjela pokazati što sve čini, a vezano za slučajeve koje je spomenuo pučki pravobranitelj u svom izvješću, a i sami smo mi ovdje svjedoci pa tako i vi kolegice što smo sve pa unazad evo od primjene Zakona o suzbijanju diskriminacije učinili da diskriminacije ne bi bilo, odnosno da bi je bilo što manje. Hvala vam lijepa.
Hvala. Idemo dalje. Gospodin zastupnik Nenad Stazić, rasprava.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Tri su velika razloga za zabrinutost povodom ovog izvješća pučkog pravobranitelja o pojavama diskriminacije u Republici Hrvatskoj. Prvi ozbiljan razlog za zabrinutost je sadržaj samog izvješća, koji upozorava da diskriminacije u Hrvatskoj ima i da je ona raširena i sveprisutna. Drugi ozbiljan razlog za zabrinutost je odnos Vlade prema ovakvom mišljenju i nalazu pučkog pravobranitelja. Znate kad u nekom društvu postoji diskriminacija onda je to problem naravno Vlade koja vodi to društvo, ali i cijeloga društva. Ni jedno društvo ne može se smatrati zdravim ni pravednim, ako tolerira diskriminaciju u sebi, i ako na te pojave diskriminacije ne reagira oštro i efikasno. Vlada je napisala jedno opširno mišljenje ovom nalazu pučkog pravobranitelja i na jednom mjestu čak kaže da su tvrdnje pučkog pravobranitelja u potpunosti neutemeljene. Postavlja se pitanje u ovom Saboru kome će zastupnici vjerovati, svom ombudsmanu ili Vladi koja tvrdi da su nalazi i mišljenje ombudsmana neutemeljeni? Treći veliki problem ili veliki razlog za zabrinutost je rasprava koja se povela prošli tjedan kad je ova točka stavljena na dnevni red, a to su mišljenja nekih zastupnika, pogotovo onih koji dolaze iz redova manjina, da su upravo oni i samo oni nadležni za suzbijanje pojave diskriminacije. Tako je kolega Memedi oštro reagirao na kolegu Richembergha, koji je upozoravao na pojavu diskriminacije prema Romima i rekao je e pa ako je o Romima riječ onda sam ja tu da branim njihova prava, a ne vi Richembergh, i za tu svoju rečenicu dobio gromoglasan pljesak HDZ-ovske većine. I ta rečenica i taj pljesak govore da ni Memedi ni HDZ-ovska većina ne shvaćaju u čemu je bit zaštite prava manjine. Manjina sama sebe ne može obraniti pred većinom. Zašto? Pa zato što je manjina. Za zaštitu manjine uvijek je odgovorna većina. Kolega Memedi ne shvaća da ako je povrijeđeno pravo jednoga Roma u Hrvatskoj, onda to nije njegova sramota, nego moja sramota. To je sramota svih nas koji smo većina u odnosu na romsku manjinu. Jer mi kao većina moramo štititi prava Roma, a ne Memedi kao njihov predstavnik. Onda je to sramota ovoga društva, onda je to sramota svih nas, a eventualno sramota Memedija je u tome što je napao Richembergha samo zbog toga što je upozoravao na kršenje prava romske zajednice u Hrvatskoj. Da specijalizirana zaštita nije dobra pokazuje se i u odnosu prema srpskoj manjinskoj zajednici. Majka Tereza rekla je jednu jako lijepu rečenicu nemojte misliti o tome da postoji 6 milijuna ljudi kojima je potrebna pomoć, jer onda nećete pomoći ni jednome, nađite jednoga kojemu je pomoć potrebna pa pomozite njemu i onda ste ispunili svoju misiju. Obilazeći svoju izbornu jedinicu, susreo sam se sa jednim jako rijetkim i neobičnim fenomenom. Naišao sam na čovjeka koji je zapravo apatrid, on ne da nema hrvatsko državljanstvo, on nema ničije državljanstvo. Čovjek ima 62 godine i živi u širokoj Rijeci. Došao je u Hrvatsku sa dvije godine s majkom, znači prije 60 godina, nije rođen u Hrvatskoj i ne može po toj osnovi dobiti državljanstvo. Majka mu nije hrvatske narodnosti pa ne može dobiti ni po toj osnovi hrvatsko državljanstvo. Ona je naime Srpkinja bila. Otac mu je nepoznat. Rođen je negdje u Bosni taj čovjek. Pa ne može ni po onom podatku gdje mu je otac živio ne znam koje godine i bio prijavljen dobiti državljanstvo te zemlje. Čovjek je apatrid. Nevjerojatno. Jedini način da on dobije državljanstvo je da mu ministar unutarnjih poslova diskrecijskom odlukom to državljanstvo dodijeli, jer on nema nikakvu drugu zakonsku osnovu. Zašto je njemu to državljanstvo važno? Ta Široka Rijeka, to vam je jedan vrlo siromašan grad. Ljudi dobivaju socijalnu pomoć, uglavnom u ogrjevu po zimi. On ne može dobiti ni taj ogrjev, jer nema državljanstvo. On nije nitko i ništa. Pa njegovu sumještani uzmu po svaki po dvije tri klade pa mu donesu to da čovjek ne umre od zime. Upozorio sam na taj problem predstavnike srpske manjine u Saboru, upoznao ih s tim problemom, ne moram vam reći da državljanstvo još nije dobio. Toliko o tome koliko specijalizirana grupacija u Saboru može štititi prava jedne ugrožene manjine, odnosno pojedinaca iste ugrožene manjine. Ta specijalizacija u zaštiti prava nije dobra ni zbog toga što ona može biti podloga za pa gotovo političku ucjenu. Pomoći ću ti oko obnove kuća, ali učlani se u moju stranku. Prema tome ta zaštita prava manjina mora biti posao svih nas, to moramo shvatiti kao obavezu društva. Oko toga ne smije biti stranačkih podjela, a naročito ne smije biti specijaliziranih zaštitnika ili specijaliziranih zastupnika koji štite prava određene manjine. Odnos Vlade, gledajte pučki pravobranitelj konstatira da je ta diskriminacija prisutna u obnovi kuća, u statusnim pitanjima, kod zapošljavanja. U obnovi kuća za povratnike nejednakost na osnovi rasne ili etničke pripadnosti. Vlada kaže nisu vođene evidencije niti statistike po nacionalnoj pripadnosti podnositelja zahtjeva, ali tvrdi da diskriminacije nema. Pa kako zna da nema ako nema ni evidenciju o tome koje su nacionalnosti podnijeli zahtjev? Vlada potpuno nelogično izjavljuje. Kod zapošljavanja, u svom trećem Izvješću o Hrvatskoj iz prosinca 2004. godine Europska komisija protiv rasizma i nesnošljivosti je naznačila ozbiljnost i značaj ovog pitanja te ukazala na potrebu prikupljanja statističkih podataka o pripadnicima nacionalnih manjina jer bi bez njih bilo teško učinkovito provesti članak 22. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Unatoč protoku više godina ovaj sustav još nije uspostavljen, piše pučki pravobranitelj, nije uspostavljen. Pa zašto nije uspostavljen? Kod prava na obnovu pučki pravobranitelj kaže 7 tisuća slučajeva neriješenih. Vlada kaže nije istina, 500 ih je samo, a 6 i pol tisuća su u drugostupanjskom postupku. Pa nisu riješeni. Ljudi Božji nisu riješena, a 15 godina je prošlo. Pa što znači u drugostupanjskom postupku? Pa mogu još 50 godina trajati, biti u drugostupanjskom postupku. Riješeno je onda kad je taj i drugostupanjski postupak završen i kad čovjek zna da ima pravo na obnovu. O pojavama, znate kad počinje diskriminacija? Počinje s predrasudom da je onaj drugi drugačiji, a pogotovo ako je manjina da ima manja prava od nas. Diskriminacija počinje s predrasudom, kad je osnivač HDZ-a i prvi predsjednik rekao hvala Bogu da mi žena nije ni srpkinja ni židovka on je rekao jednu predrasudu. Nisam čuo da se tada itko iz HDZ-a pobunio protiv te rasističke izjave, protiv te diskriminirajuće izjave. Ali onda takve paradigme postaju programi i tu je problem, protiv toga se moramo boriti svi zajedno. Hvala.
Hvala. Imamo 1 repliku i 3 ispravka. Prvo replika, gospodin Vedran Rožić. Izvolite.
Kolega Staziću hoćete mi odgovoriti kome će obratiti ovih 14 službenika koje je vaša vlast u gradu Trogiru nezakonski otpustila? Inspekcijski nadzor Ministarstva uprave je to potvrdio. Rješenje o udaljenju iz službe Službenički sud je poništio, a postupci zbog teških povreda službene dužnosti pred Službeničkim sudom su obustavljeni i zahtjevi odbačeni. Kome će se tih 14 službenika nakon 20, 30 godina rada u gradskoj službi obratiti? Opet ponavljam, da li je to primjer kako bi radili i na državnoj razini ako bi eventualno, u što ja ne vjerujem, došli na vlast? Jer to je najgori oblik političke diskriminacije, otpustiti 14 službenika nezakonito. Ministarstvo to pokazuje da je nezakonito, Službenički sud, međutim ti ljudi su danas na ulici.
Hvala. Odgovor na repliku, gospodin Stazić.
Njima otkaze nije dala nekakva naša vlast nego vlast grada Trogira koja je izabrana na izborima. Pitate kome da se obrate? Pa evo ja im savjetujem da se obrate vašem zamjeniku u Trogiru koji je nogometaše zapošljavao u komunalnom poduzeću jer valjda shvaća ili misli da je nogomet komunalna djelatnost. Pa evo neka se obrate njemu, a on će ih sasvim sigurno zaposliti kao i te nogometaše. Nać će on njima posao, pa onda to smatraju komunalnom djelatnošću jer se igra na travi. Tako to shvaća vaš zamjenik, vjerojatno i vi. Kome da se obrate? Pa mogu se obratiti i gospodinu Buljubašiću, on će ih već uputiti kome da se obrate pa će dobiti posao.
Ispravak, gospođa Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsjedniče. Pa evo, niz je netočnih navoda u svojem apatičnom i ciničnom govoru, ali to je stil gospodina Stazića, izrekao. Međutim, nema razloga za strah gospodine Stazić. Ova Vlada … [[Upadica se ne razumije.]] Možete se smijati, ali morate priznati nešto. Ova Vlada jako puno čini da suzbije diskriminaciju i to u svakom slučaju zato imamo i pučkog pravobranitelja. '92. je osnovan ured, '94. redovita su izvješća. Imamo pravobraniteljicu za prava djece, imamo pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova, ono što je najvažnije pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom. A jednako tako postoje nacionalni programi, o tome govori se u ovom izvješću. Programi za Rome, za nacionalne manjine, besplatna pravna pomoć. Npr. Grad Zagreb je nedostupan u tome koliko je ljudi zatražilo besplatnu pravnu pomoć, a jedan od načina diskriminacije je i taj pitaju ljudi, da pitam vas i vaše kolege kako da oni ljetuju za 7 kuna na Brijunima kad su oni bili u nemogućnosti platiti svoje ljetovanje pa zar to nije diskriminacija jednako tako? Vi možete, a drugi ne mogu nikako.
Hvala. Ispravak, gospodin zastupnik Nedjeljko Strikić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Evo, uvaženi zastupnik kao i uvijek u svojoj poetičnoj raspravi kaže za Široku Rijeku. Gospodine Staziću tamo ste otišli jednom ili dva puta u životu, to je jedno naselje u karlovačkoj županiji gdje doista žive uglavnom Srbi nacionalnosti i muslimani. I Vlada Republike Hrvatske u to malo mjesto uložila je milijun i pol kuna da bi osnovala Dom za starije i nemoćne koji imaju besplatne obroke 3 puta dnevno. Istovremeno vrijeđate i mešikat islamske zajednice koji je uložio znatna sredstva i isto tako veleposlanstva Japana, Norveške i tamo je napravljen jedan dom u kojem svi stanovnici imaju besplatne obroke. I isto tako vrijeđate službe socijalne skrbi na području županije, ni jedna osoba nije bez evidencije u socijalnoj pomoći ako joj je potrebna. I nemojte otići svakih 5 godina na teren i sada pričati da su prava pojedinaca tako drastično ugrožena. Ljudi teško žive, ali nađimo načina da im pomognemo. Mogli ste se odreći ljetovanja pa kupiti čovjeku 10 metara drva, a ne da mu susjedi nose. To je vrlo jednostavan način. Hvala.
I ispravak gospodin zastupnik Josip Salapić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo ja bih se javio sa jednom tezom. Gospodin Stazić je krivo rekao i netočno da su manjine u Republici Hrvatskoj ugrožene. Gospodine Stazić jedan konkretan slučaj iz Osječko-baranjske županije gdje ja mogu reći da smo ponekad, tako ne gledam ali mi sami ugroženi. Kod mene ima u firmi 800 zaposlenih radnika. Radnik koji je ispunjava svoju obvezu, koji se napije, ne dođe na posao, krade novac kad isporučuje pošiljke mene uopće ne zanima kakva je on manjina. A kada ga želite pozvati na odgovornost onda se poziva na prava nacionalnih manjina. Mislim da je naša zemlja od samostalnosti do danas napravila toliko iskoraka u demokraciji, toliko pozitivnih pomaka ka nacionalnim manjinama da mi možemo biti ponosni na svoju državu i na sve ono što danas nacionalne manjine imaju u Hrvatskoj pa i ovdje u Hrvatskom saboru. A dozvolimo one koji zastupaju svoju nacionalnu manjinu da sami kažu o svom položaju u ovoj zemlji. Sve ostalo dok budemo govorili jedan ekstremist, svi ekstremisti, jedan lopov, svi lopovi, jedan luđak, svi luđaci daleko smo mi od Europske unije. Mi smo još uvijek tamo negdje u četrdeset i petoj godini. Hvala lijepo.
Idemo dalje sa raspravom. Gospodin zastupnik Goran Heffer. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine pučki pravobranitelju, kolegice i kolege zastupnice i zastupnici. Dakle, pred nama je danas prvo posebno Izvješće o diskriminaciji koje je u skladu sa zakonom koji je 2009. donešen. I upravo iz tih razloga što je riječ o prvom izvješću ovakve vrste ja bih rekao da se možemo dijelom baviti pojavama, odnosno slučajevima koji su se pojavili u 2009. godini. Na ovo bih ja rekao da je i prilika da se generalno progovori i raspravlja o problemu diskriminacije, da se raspravlja o tome gdje se sve pojavljuje, u kojim oblicima, tko je sve izložen diskriminaciji i na kraju krajeva koliko je to štetna pojava. Diskriminacija je štetna pojava globalno. Dakle, ona uvijek pogađa one koji su najslabiji, one koji su najranjiviji i uvijek pogađa one koji su da tako kažemo posebni u nečemu. Ako uzmemo u obzir takvu stvar onda definitivno na globalnoj razini ali i na našoj lokalnoj razini se protiv te pojave treba u svakom pogledu boriti. I meni je drago, dakle ja pozdravljam ovo Izvješće. Drago mi je da je i donešen zakon koji tretira takve pojave. Ali i da je posebno u tom području pučkom pravobranitelju dana određena ovlast i rekao bih i zaduženja po tom pitanju. No, evo iz Izvješća pučkoga pravobranitelja vidimo da još uvijek informiranost javnosti, dakle ljudi koji su umnogome i pogođeni određenim vrstama diskriminacije nije još uvijek na zadovoljavajućoj razini. Dakle, ljudi još uvijek da kažem niti ne prepoznaju što je sve određena vrsta diskriminacije. Ako je i prepoznaju onda kome se obratiti u tom smislu da se na to ukaže, da se požale i kako, odnosno na kakav način. Izvrsne kampanje idu i na televiziji i vidjeli smo ih na jumbo plakatima, na ovim city lightovima odnosno bildbordima uz ceste itd. Dakle, idu izvrsne kampanje no još uvijek je to nedovoljno poznato. I vjerujem da će godinama ta pojavnost, dakle biti na određeni način prokazivana i na određeni način da tako kažem i smanjivana. Jer očekujem da će borba protiv diskriminacije na određeni način uroditi plodom. No, posebno bih naglasio ovdje u jednom dijelu Izvješća gdje pučki pravobranitelj govori o tzv. proaktivnom djelovanju. Upravo važnost takvog djelovanja, dakle koje neće čekati da se diskriminacija na određenom mjestu ili u određenom obliku pojavi pa da se nakon toga po njoj djeluje, nego ukazivati na štetnost preventivno kako se uopće ne bi niti pojavilo. Ali rekao bih da nije dovoljno da samo pučki pravobranitelj o tome govori, nego da o tome trebaju govoriti svi oni koji imaju mogućnost, a pogotovo oni u čijim sredinama se takve pojavnosti događaju. Osvrnut ću se ovdje na ovlast pučkog pravobranitelja iz članka 12. četvrta točka koja kaže da pučki pravobranitelj upozorava javnost na pojave diskriminacije. Ovdje bih se posebno osvrnuo na jednu pojavu koja je ne tako česta, ali je i u tim rijetkim oblicima vrlo nezgodna. Nezgodna je zato što daje jedan vrlo ružan primjer mladim ljudima koji su ipak budućnost ove države zato što daje jednu vrlo ružnu sliku za našu državu i zato što je promociji jednog lošeg oblika ponašanja u formi da je to model ponašanja budući da se pojavljuje na sceni na kojoj su određeni idoli, odnosno uzori prije svega mladih ljudi. Naravno, netko je prepoznao, a za onoga tko nije riječ je o pojavama diskriminacije na sportskim terenima. Mislim da upravo u ovom pogledu i pučki pravobranitelj, ali i svi mi koji primjećujemo takve stvari imamo i dužnost i obvezu da javno izražavamo i neslaganje i kritiku takvim oblicima ponašanja. Sportska događanja i sve što se događa što ima veze sa diskriminacijom na sportskim terenima za nas je rekao bih u Hrvatskoj jako bitno. Zašto? Zato što je Hrvatska na određeni način percipirana kao sportska nacija. Mi smo mala država po broju stanovnika, ali imamo jako puno vrhunskih sportskih rezultata. Ako se u takvim prilikama događa određena negativna pojava, u ovom slučaju diskriminacija onda je to jako loše. Naravno, ako govorimo o nekim konkretnijim elementima ovakvih pojavnosti onda prije svega govorimo o vrhunskim sportovima u kojima se takve stvari događaju u krugu velikog broja gledatelja. Dakle, govorim o nogometu, govorim o vaterpolu, govorim o košarci i sličnim događanjima. Naravno, najpopularniji sport ne samo u Hrvatskoj nego i izvan Hrvatske je nogomet. I upravo je to područje u kojima su se događale ovakve pojave. I na takve pojave treba reagirati. Moram reći da nije uvijek niti bilo dobrih reakcija, čak budimo realni kada je cijeli stadion skandirao jednom našem uspješnom izborniku jedan pogrdan naziv koji je u osnovi diskriminirajući to je bilo jako simpatično, do te razine da je i on to prihvatio kao šalu, jer naprosto ne možemo se drugačije da kažem boriti protiv toga. Ili kad neki ljudi iz rukovodstva toga saveza daju izjave koje su u osnovi vrlo diskriminirajuće, to prihvaćamo kao nešto što eto pojavilo se pa što je, a podsjetit ću da mi imamo čak jednoga bivšega izbornika nogometne reprezentacije koji ima i sudsku presudu za diskriminaciju, naravno ne u Hrvatskoj, u drugoj državi, ali vidite u drugim državama se takve stvari sankcioniraju. Nogometna Europa je prije svega spoznala onaj najgori oblik diskriminacije a to je rasizam, bori se vrlo aktivno protiv njega, pokrenula je jednu vrlo sveobuhvatnu akciju, tzv. PHARE program u koji su se uključili praktično svi vrhunski nogometaši Europe i svijeta. Zašto oni? Zato što su oni upravo ti idoli, oni su upravo ti uzori mladim ljudima, i ako oni nešto kažu ili pokažu onda se to prihvati. Kod nas postoji rekao bih i svijest o tome da je u ovakvim situacijama odgovornost ne samo na klubovima, ne samo na nogometašima, ne samo na upravama, nego i na navijačima, koji su manje ili više organizirani na medijima koji prenose takve manifestacije itd. Ja sam moram reći bio jako iznenađen nedavno pročitavši članak o tome kako je udruga navijača se željela aktivno uključiti u ovakav jedan program, dakle ovaj europski program PHARE ali je uprava kluba za koji oni navijaju bila protiv toga. To su ovakve nevjerojatne činjenice, ali evo događaju se u našem okruženju. Jasno sport je ponavljam područje u kome se i sve ono što je dobro može promovirati, ali i sve ono što je loše se može na određeni način suzbijati, ukoliko se dobro prezentira. I u tom kontekstu ponavljam uloga je i odgovornost praktično svih nas, ali ja bih ipak rekao ako je gospodin pučki pravobranitelj, njegov ured dakle ono tijelo koje je dobilo i takve ovlasti i takvo zaduženje i sve ostalo, onda u prvom redu vjerujem da će se on baviti time. No s druge strane ako je već Hrvatski sabor dao takve ovlasti, donio zakon i sve ostalo, onda treba dati i priliku da se to radi, treba osigurati i uvjete i mogućnosti i sredstva. Ja u ovom dijelu jako pozdravljam izvješće, odnosno zaključke Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina koji je tu prihvatio izvješće, dakle nije primio na znanje nego je prihvatio izvješće pučkog pravobranitelja i dao zaduženje Vladi da u državnom proračunu za 2011. iznađe odgovarajuća sredstva. Ja sam o sredstvima govorio i u okviru izvješća pučkog pravobranitelja, i sad ponavljam dajmo priliku da se radi na suzbijanju ovog velikog zla. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo pet replika. Prva je replika, gospođe zastupnice i potpredsjednice Željke Antunović. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Heffer spomenuo je jednom rečenicom da podržava pučkog pravobranitelja i ovo izvješće. I doista ne može se drugo izreći nego podržati napore pravobranitelja i sve ono na što on u ovom izvješću i ukazuje. Međutim kolega Heffer čini mi se da je odavno prošlo vrijeme kad samo možemo se suglasiti sa onim što pučki pravobranitelj piše u izvješću i podržati ga. Mislim da je već odavno prošao trenutak kad mi u Saboru moramo zahtijevati i kvalitativne pomake u tome. Pučki pravobranitelj u svom uvodnom dijelu naglasio je koliko važnu ulogu ima država i funkcioniranje države u suzbijanju svih oblika i vrsta diskriminacije. Isto tako iz izvješća je vidljivo da postoje neke definicije diskriminacije i da se on u svom radu i tretiranju svih prijava koje su dolazile vodi o tom diskriminacija. Međutim meni se čini da su, da je u Hrvatskoj najveći problem predstavlja nešto što nije ušlo u definiciju same diskriminacije, a što bi ja nazvala diskriminacijom svih građana po osnovu zloupotrebe moći državne birokracije. Čini mi se da tu jednako prolaze i, odnosno jednako ne prolaze kroz te barijere niti oni koji pripadaju manjinama, niti žene, niti djeca, svi su na isti način diskriminirani, i to je nešto zašto odgovornost snosi država i to jedna neefikasna država kakva je ova, država koja ne vodi računa o svojim glavnim zadaćama i na taj način stvara doista osjećaj diskriminacije kod svih i animozitete i podjele u društvu. Hvala.
Odgovor, gospodin zastupnik Goran Heffer. Izvolite.
Poštovana kolegice Antunović, zahvaljujem na ovoj vašoj replici. Naime ako govorimo o ulozi države u radu, prije svega u radu Ureda pučkog pravobranitelja na suzbijanju diskriminacije u borbi protiv diskriminacije, onda ću se vratiti na sam završetak svoje rasprave, a to je na pitanje sredstava. Dakle donesemo zakon 2009. godine, za 2010. godinu ne predvidimo sredstva posebno vezano uz taj zakon i u onaj dio u 2009. godini kada je to bilo, i sad za 2011. je na nama da pokušamo i mi saborski zastupnici pomoć da se ta sredstva nađu u proračunu za rad pučkog pravobranitelja. Što se tiče nekakve uvjetno rečeno opće diskriminacije građana zbog svih ovih negativnih stvari koji se događaju u državi, pa ja ću podsjetiti da je Ured pučkog pravobranitelja u svim onim prethodnim izvješćima, dakle ono generalno izvješće pučkog pravobranitelja uvijek ukazivao na diskriminaciju slabih u odnosu na one koji raznoraznim kanalima uspijevaju ostvariti svoje interese, da je ukazivao na diskriminaciju i po nacionalnoj i po dobnoj i po spolnoj kategoriji, a formiranjem ovih pravobranitelja po određenim kategorijama ja očekujem da će, i zato podržavam onu izjavu pučkog pravobranitelja na Odboru za ljudska prava da bi u okviru posebnoga izvješća valjalo dodati i poseban dio koji se tiče pojedinih kategorija koji donose ove druge uredi pravobranitelja u ovom dijelu. Tako da vjerujem da ćemo, početak smo napravili, ići dalje, ali treba osigurati određena sredstva za rad.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani pravobranitelju pučki. Pa kolega Heffer jedna od vaših misli je bila i mislim da je to dobro rečeno da preventivno treba djelovati da se diskriminacija ne pojavi. Mislim da je to jako bitno u ovom današnjem trenutku i dapače vrlo važno da preventivno djelujemo. Ja ću se samo osvrnuti na jedan primjer, a i društveni pravobranitelj spominje diskriminaciju pacijenata sa invaliditetom, a rekao bi jedan primjer izgradnje objekata koji posjećuju invalidi. Da li su to ljekarne, zdravstvene ustanove ili neke druge ustanove, a u koje ti normalno invalidi ne idu bez prijeke potrebe, često puta se dešava da upravo ta diskriminacija je vezana i za sami ulazak u takove prostore. Mislim da je potrebno svakako da se ne bi smjele izdati dozvole za otvaranje uređenih prostora, da li su to neki novi prostori, nove zgrade, da li je uređenje ili adaptacije starih, često puta su možda to čak i zaštićeni spomenički objekti, ali bez određenog pristupa u takve institucije ne bi se smjela izdavati dozvola. I upravo mislim da na taj način kad se izdaju dozvole za takove objekte da državna birokracija često umjesto da djeluje preventivno, a njihov zadatak bi bio da ne izda takve dozvole, ona ne djeluje preventivno nego dapače sa svojim neradom i izdavanjem takovih dozvola čak i potiče određenu diskriminaciju prema takovoj grupaciji ljudi. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo repliku, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Ja sam tražio …
A odgovor. Oprostite odgovor, gospodin Heffer.
Hvala lijepa. Poštovani kolega Bodakoš da gospodin pučki pravobranitelj je ovdje rekao proaktivno, ali to je u principu to je svejedno. Pa ja bih pitanje proaktivnosti ili preventivnosti ne samo vezao uz državne institucije nego bih vezao uz nešto drugo. Vezao bih uz ljude, vezao bih uz rad s djecom od vrtića preko osnovnih škola, srednjih škola pa do sazrijevanja. Dakle, kad dijete sazrije da već odraste sa jednim shvaćanjem da različitost ne mora nužno biti problematična. Vidio sam iz nekako da kažem osobnoga iskustva budući da imam unuka negdje 5-godišnjega kako to izgleda u vrtiću kada djeca zbog bilo kojega razloga izdvoje dijete pa mu se, kako mi to kažemo kolokvijalno, sprdaju. Upravo na tim razinama treba krenuti sa pojašnjavanjem ravnopravnosti u cijelosti i onda neće biti problema. A što se tiče državnih institucija, naravno da državne institucije prije svega trebaju biti profesionalne, a ako budu profesionalne onda neće biti problem niti u zdravstvu niti u bilo kojem drugom sektoru. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin Damir Kajin, replika.
Gospodine Heffer svaka čast na unuku od 5 godina. Šalim se. Međutim, evo vi ste spomenuli između ostalog neke kampanje. Međutim, ja imam možda malo drugačije mišljenje. Vidite i sami kamo te naše kampanje u pravilu vode i kamo se u pravilu taj novac slijeva. Po onom načelu pola sebi, pola šarcu se daje. Jasno šarac je uvijek isti i taj šarac stoluje u pravilu na Trgu žrtava fašizma. Tamo su mu štale, a pašnjaci su mu u tim medijskim kućama koje za ne znam čije potrebe vode određene kampanje. Znači, moj bi prijedlog bio gospodo stop tim plaćenim kampanjama na HRT-u. HRT je državna televizija, doduše pojedinci je tamo privatiziraju, više je režimska nego državna, to je isto točno apsolutno, ali stop tim kampanjama takvoga oblika. Oni na temelju pretplate dobivaju milijardu i 100 milijuna kuna. Pa što je, gdje je onda problem da naprave neku kampanju stop drogi, stop alkoholu, stop rasizmu i tome slično? Slažem se, ali ja ću biti možda malo direktniji kada spominjete nogomet, i taj problem mi imamo samo sa nogometom, kada se skandira iz ne znam koliko tisuća grla ubij, ubij Srbina, za Dom spremni, mi ustaše itd., i stvarno toj praksi treba stati već jednom na kraj. A HRT lijepo neka te kampanje izvede o svom trošku jer ionako od ne znam koliko milijuna ljudi uprihoduju na godišnjoj razini preko milijardu i 100 milijuna kuna.
Gospodin Ivan Bagarić, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Povrijeđen je članak 209. i 214. i ovo je tipično odstupanje od pravila ponašanja u Hrvatskom saboru. Kolega Kajin vi redovito na svojim kontinuiranim konferencijama za tisak, u svojim svakodnevnim jadikovkama optužujete sve i svakoga i ovo što ste sad učinili je krajnje nedopustivo i neprihvatljivo. I apsolutno ne doprinosite time niti razvoju demokracije, niti napretku Hrvatske, a niti ovome kad je u pitanju borba protiv diskriminacije. Dapače, vi je s time srozavate. Nemojte to činiti, molim vas!
Ja mislim da je ova primjedba na mjestu. Suzdržavajmo se oko ovakvih kvalifikacija, 100 puta sam ponovio, uzalud. Netko to smatra svojim pravom koje stalno zlouporabljuje zapravo. Molim vas, suzdržimo se od takvih kvalifikacija. Gospodin Nenad Stazić, a odgovor gospodin Heffer.
Hvala lijepa. Uvaženi kolega Kajin ja se slažem s kampanjama, dakle ne podržavam u cijelosti. Ja mislim da su kampanje bitne. Naime, svakodnevno prolazim pored jednoga jumbo plakata koji promovira sportaše invalide. Jedan prekrasan jumbo plakat i uvijek me, da kažem, podsjeti da su ljudi zaista jednaki, odnosno da mogu ostvariti jednake sportske rezultate bez obzira što su u određenom trenutku života ostali bez dijela tijela. Jednako tako čitavi je niz ovih različitih reklama koje vidimo pa i na televiziji. Ja sam u onom dijelu gdje vi govorite o ne znam zaradama itd. naravno da nisam za to da neka "Fimi media" ili ne znam tko radi takve kampanje, pa da se kasnije otkrije da su oni više novaca kako se kaže zamračili nego što su uložili u kampanju. Ali mislim da su kampanje dobre. Što se tiče nogometa njega sam upotrijebio kao najpopularniji sport. Ima takvih pojava i u drugim sportovima ali isto tako u nogometu ima i vrlo svijetlih primjera. Kažem ovaj europski projekt borbe protiv rasizma i svih onih koji su se uključili, pa i ovih navijača koji su željeli jedan transparent na nogometnoj utakmici izložiti ali nisu dobili potporu uprave kluba pokazuje da se i na sportskim terenima protiv diskriminacije može vrlo dobro i kvalitetno boriti. Ja sam ipak za takav vid borbe. Hvala.
Hvala. Imamo repliku gospodin Nenad Stazić. Izvolite.
Govorite kolega o diskriminaciji na nogometnim stadionima, uvredljivim povicima itd. Pa je, to je diskriminirajuće ali to je odraz primitivizma. Mene više brine sustavna diskriminacija. 80000, najmanje 80000 u Hrvatskoj je danas ljudi koji rade, a ne primaju plaću. Oni su diskriminirani u dva pogleda. Prvo prema onim sretnicima kojih je doduše svakim dan sve manje koji rade a primaju plaću. Ali oni su i u pravnoj zaštiti, u pravnom položaju diskriminirani. Tri puta smo predlagali da neisplata plaća bude kazneno djelo za koje se ide u zatvor. Tri puta je to ova HDZ-ovska većina odbijala. A koja je posljedica? Pa radniku je svejedno jel' vi njemu isplatite plaću, pa mu onda ukradete novčanik sa tom plaćom ili ga pokradete tako da mu ni ne isplatite plaću. On je bez plaće ostao ovako ili onako. Jedino kad mu ukradete novčanik sa plaćom idete na sud i u zatvor, a ovako ako ga pokradete da mu plaću ne isplatite vama se ne događa ništa. Znači ti ljudi, a njih je 80000 su dvostruko diskriminirani. I sad ovo nogometno skandiranje to je odraz primitivizma, ali ovo je sustav. Ovo nije greška, ovo je namjera. Ovo je tri puta iskazana volja parlamentarne većine, HDZ-a nećemo da oni koji radniku ne isplate plaću budu kažnjeni. Nećemo, ne dozvoljavamo, jer smo za to da radnici rade i da ne dobijaju plaću a ovi da budu nekažnjeni. To je diskriminacija u sustavu.
Imamo još jednu repliku, gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Heffer govorili ste o diskriminaciji u sportu, posebno u nogometu. Inače, nogomet je zanimljivi prostor i tamo imate različitih diskriminacija. Ja ću vam dati jedan primjer kako vam se dešava diskriminacija u jednom malom gradu, u gradu Trogiru. Dakle, tamo vam se zaposli 10 nogometaša, ali se ne zaposli u nogometnom klubu, nego se zaposle u javnoj upravi, odnosno u komunalnom poduzeću i primaju plaću tamo gdje ne rade. Onda imate i ovakvu diskriminaciju. U tom istom nogometnom klubu zaposli se sin i zet tadašnjeg gradonačelnika. I zapravo kakav vam je rezultat? E lako bi bilo da je riječ samo o nogometašima, da nije riječ i o desetak novinara. I sada vam to sve skupa dođe na sud i 17 ljudi bude privedeno, obave se obavijesni razgovori i u tom gradu gdje je recimo pred zadnje lokalne izbore 46 ljudi primljeno nezakonito i gdje ih 20 ima koji primaju plaću a ne rade. Sad se tamo netko buni što je netko dobio 17 otkaza, a imali ste samo 46 krivo, nezakonito zaposlenih. Istovremeno, u tom gradu, evo to vam je specificum, taj grad nema u Hrvatskoj banke u kojoj nije zadužen. Što je rezultat? Rezultat je zapravo da je grad stalno pred blokadom. I koje je rješenje? Pa dobro je jer je taj grad uspio do danas i funkcionirati, jer jednostavno kad uzmete u obzir recesiju, uzmete sve ostalo, imate situaciju da i oni ljudi koji tamo sad još uvijek rade primaju teško plaću. Prema tome, naglašavam. U sportu imate različitih oblika diskriminacije. Ali najgore vam je kad ljudi koji vode recimo taj sportski klub ili kad vode grad nemaju pojma što se u njihovom gradu dešava, a istovremeno njihov najbliži suradnik završi u pritvoru za kazneno djelo teško 3 milijuna kuna. Dakle, različiti oblici diskriminacije na različitim razinama.
Hvala. Odgovor gospodin Heffer. Izvolite.
Bit ću vrlo kratak. Hvala lijepa poštovani kolega Lučin. Tu su očito diskriminirani oni koji eventualno nisu dobili posao, a igraju nogomet. Oni trebaju podnijeti tužbe. Ako postoji netko tamo u tom nogometnom klubu tko igra nogomet za klub a nije dobio posao u komunalnom poduzeću. A što se tiče ovoga nitko ne zna. Znate postoji ona "Patuljci pojma nemaju!" to je uobičajena pojava. Hvala.
Hvala. Idemo dalje sa raspravom. Gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, pučki pravobranitelju, kolegice i kolege. Stupanjem na snagu ovog Zakona o diskriminaciji, o suzbijanju diskriminacije o kojem danas govorimo zapravo je početkom 2009. godine zaokružen taj jedan institucionalni okvir za suzbijanje diskriminacije u Hrvatskoj. Međutim, ono što je potrebno pitati se i ja to pitanje evo sada postavljam jesu li stvoreni i potrebni uvjeti da ovaj zakon zaživi i da zaista postane jedan efikasan alat u suzbijanju diskriminacije. Jer propis postaje operabilan tek onda kada se stvore uvjeti za njegovu provedbu, a mi smo eto na žalost u Hrvatskoj prečesto u situaciji da smo svjedoci postojanja jednog ogromnog raskoraka između zakona i prakse. Zakoni se u velikom broju slučajeva donose samo da bi se eto zadovoljila forma i potom postaju mrtvo slovo na papiru, ne provode se i ne donose nikakve promjene. I to jest zapravo jedan od onih osnovnih razloga zašto još uvijek Hrvatska stoji pred vratima Europske unije, a nije u njezinom društvu. Dakle, iz ovog prvog Izvješća kojeg pučki pravobranitelj podnosi Hrvatskom saboru nakon prve godine primjene ovog zakona može se zaključiti da će i u primjeni ovog zakona puno toga ostati samo na toj jednoj deklarativnoj razini i da nema jedne stvarne podrške za njegovu punu primjenu. Kao prvo, za provedbu ovog zakona to smo čuli kao primjedbu već od niza diskutanata nisu osigurana nikakva financijska sredstva potrebna za kadrovsko i materijalno jačanje Ureda pučkog pravobranitelja. Ta sredstva nisu dodijeljena ni u prvoj godini primjene zakona, dakle u 2009. a nisu na žalost dodijeljena niti u 2010. godini. Dakle, pravobranitelji su kao središnjem tijelu za provedbu ovog Zakona dani novi zadaci ali ne i potrebna sredstva za njihovo izvršavanje. Jasno je da je zbog toga djelovanje pravobranitelja na terenu ograničeno, a jedna od posljedica toga je a to je upravo i vidljivo iz Izvješća da hrvatski građani još uvijek ne prepoznaju diskriminaciju. I zato je jedan značajan dio njihovih pritužbi koje podnose pravobranitelju neosnovan, a podnose ih, građani ih podnose jer imaju snažan osjećaj nepravde i iskazuju nepovjerenje i nezadovoljstvo prema neradu državnih tijela i tijela pravosuđa i načinu na koji se primjenjuju materijalni propisi. Dalje. Prema podacima Ministarstva pravosuđa u 2009. godini pokrenuto je samo 7 kaznenih postupaka zbog diskriminacije, s tim da nijedan još uvijek nije okončan, odnosno pravomoćno riješen, a kad pak su u pitanju građanske parnice, pokrenute su samo dvije, jedna od te dvije je odbačena. Pritom treba reći da u samu činjenicu da građani malo prijavljuju diskriminaciju jer ju eto još uvijek ne prepoznaju, isto je tako činjenica da u Hrvatskoj zapravo nema ni cjelovitih podataka o sudskim postupcima vezanim za diskriminaciju. Naime, na zahtjev pučkog pravobranitelja Visoki prekršajni sud, a isto tako i Općinski građanski sud u Zagrebu, očitovali su se da još uvijek nije izvršena prilagodba programskog softvera za statističko praćenje sudskih predmeta vezanih za diskriminaciju. Dakle Zakon o suzbijanju diskriminacije imamo, on je u funkciji, ali nadležno ministarstvo nije učinilo ništa, ili gotovo ništa na prikupljanju podataka iz djelokruga prekršajnih i općinskih sudova, da bi se osiguralo to jedno statističko praćenje sudskih predmeta s područja diskriminacije. Kako onda uopće podcjenjivati efekte primjene tog zakona. I na kraju ću reći par riječi o još jednom razlogu malog broja prijava, vezanih uz diskriminaciju. Gotovo istovremeno, s početkom primjene Zakona o suzbijanju diskriminacije, počeo se primjenjivati i Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći. Ovaj zakon trebao je osigurati socijalnoj i ekonomsko ugroženoj kategoriji hrvatskih građana jedno stručno, dakle profesionalno zastupanje pred sudom, ali uz financijsku potporu države. Jednom riječju trebao je omogućiti veću dostupnost pravne zaštite svima potrebitima. No to se na žalost nije dogodilo zbog niza ograničenja vezanih za korištenje ove zakonske mogućnosti, prije svega, a to zapravo graniči s apsurdom zbog izuzetno strogih imovinskih kriterija. Prema podacima Ministarstva pravosuđa od početka primjene zakona, do travnja 2010. zaprimljeno je tek nešto više od 5 tisuća zahtjeva za korištenje besplatne pravne pomoći, od čega je odobreno negdje oko 3 tisuće 500, dakle negdje oko dvije trećine ukupnog broja podnijeti zahtjeva. S druge strane imamo podatke Hrvatske odvjetničke komore, a isto tako i niza nevladinih organizacija, koje govore da su u godinama prije donošenja ovog zakona, neki od oblika besplatne pravne pomoći tražile na desetine hrvatskih građana. Je li moguće da su se uvjeti života u Hrvatskoj u posljednje vrijeme toliko poboljšali da je besplatna pravna pomoć sada potrebna eto u samo 5 tisuća slučajeva? Ma naravno da nisu. Pad životnog standarda i ovo možemo reći dramatično raslojavanje hrvatskog društva na bogatu manjinu i siromašnu većinu upućuje na zaključak da je besplatna pravna pomoć itekako potrebna. Međutim zakonskih ograničenja je toliko da je ona za veliku većinu potrebitih građana zapravo nedostupna, i zato je građani ne koriste, a hrvatska Vlada si je eto na još jedan način priskrbila još jedan argument, da se u Hrvatskoj zapravo uopće ne živi loše, jer eto svega 5 tisuća građana treba besplatnu pravnu pomoć. Isto tako si je priskrbila i argument da su šoping centri puni kupaca, kao i argument da 200 tisuća hrvatskih građana redovno zimuje van države. Dakle ta priča o 200 tisuća bogatih hrvatskih obitelji nedvojbeno se obistinila, no ona je na žalost samo smokvin list na golotinji onih milijun drugih hrvatskih građana koji žive u zoni siromaštva. Da zaključim trebat će eto još puno podrške, prije svega puno političke volje, da se stvore uvjeti da bi ovaj zakon mogao donositi efekte radi kojih je usvojen, odnosno stavljen u uporabu. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo replike. Prvo je gospođa zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice rekli ste zapravo da naši građani iz ovog izvještaja vidimo da građani osjećaju nezadovoljstvo, osjećaju diskriminaciju u raznoraznim sustavima, odnosno i da naravno prijavljuju. Isto tako ste spomenuli da ne postoje zapravo uvjeti za provođenje ovoga zakona. Ja bih se samo osvrnula na jedan mali dio a to je nejednakost na osnovi zdravstvenog stanja. Vidjeli smo u izvješću vrlo malo, par redaka o tome međutim zasmetalo me da se na jedan način prozivaju krivci, a da su to liječnički lobiji, pa onda navodite da je to Udruga za zaštitu prava pacijenata, da oni ne traže zaštitu od straha zbog jakog liječničkog lobija. Ja ne bih se složila s tim, mi znamo da su liječnička struka vrlo odgovorna, da radi u uvjetima koji su teški uvjeti, da su odgovorni prema građanima, i da je pravi krivac sustav, što u biti dalje navodite, jer se kaže da u medijima vidi se da je povreda prava pacijenata kad su tražili nekakva financijska davanja, upravo je krivac zdravstveni sustav. Eto to je u biti pravi krivac zbog koga su naši pacijenti zakinuti, diskriminirani, a ne lobiji zdravstvenih radnika kao što se navodi. Pa sjetimo se raznoraznih primjera, sjetimo se kršenja prava pacijenata, pa jedne apsurdne situacije kada je HZZO traži zapravo da liječnica, obiteljska liječnica da se kazni upravo zbog toga što je tražila da se plati put pacijentu koji je imao metastazu raka bubrega, koji je bio u jednom sustavu, zapravo u jednoj studiji gdje je mogao dobiti taj lijek koji je puno učinkovitiji i bolji. To su apsurdi naši. Prema tome moramo tražiti pravog krivca, a to je zdravstveni sustav. Hvala lijepo.
Gospođa zastupnica Nadica Jelaš, odgovor.
Kolegice vi ste spomenuli u svojoj replici nekoliko sasvim konkretnih slučajeva iz života, iz svakodnevne prakse, jer doista slučajeva diskriminacije ima u svim područjima. Ali ono što ja ponavljam u odgovoru na vašu repliku je to da je politička volja onaj primaran resurs, onaj primaran, primarna stvar koju treba upotrijebiti, odnosno unijeti da bi se ovaj Zakon o suzbijanju diskriminacije počeo doista u svim područjima i primjenjivati.
Imamo još jednu repliku, dalje je gospodin Zoran Vinković. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena kolegice, rekli ste da hrvatski građani ne prepoznaju diskriminaciju. Možda ne prepoznaju rad pučkog pravobranitelja, ali smatram da preko 300 tisuća ljudi hrvatskih građana koji su danas nezaposleni itekako prepoznaju diskriminaciju jer prema Ustavu imaju pravo na rad, pravo na podizanje svoje obitelji i pravo na život dostojan čovjeka. Da preko 300 tisuća onih koji rade prepoznaju također diskriminaciju jer ne primaju za svoj rad plaću ili adekvatnu plaću. Da preko 800 tisuća umirovljenika također prepoznaje diskriminaciju jer žive od mirovina ako po plaćaju sve režije, ako se ne griju tijekom zime ne ostane im ni za kg kruha ni litru mlijeka od takve mirovine. No najgora je politička diskriminacija koja je vidljiva svake godine u proračunu, u Državnom proračunu RH. Ja nemam ništa protiv općine Kneževi Vinogradi ili neke druge manje općine gdje pretežno su u sastavu nacionalne manjine, ali u državnom proračunu tamo gdje HDZ nije na vlasti ili oni koji dižu ruku da bi HDZ i ova Vlada opstale na vlasti ne dobivaju ni mrvicu, mrvicu iz proračuna. To vrijedi za gotovo čitavu Slavoniju koja je potpuno politički diskriminirana, kojoj u ovom trenutku od poreznih prihoda ne ostaje niti mrvica da bi mogla preživjeti i da bi mogla krenuti u investicije, a iz državnog proračuna s obzirom da je na djelu politička diskriminacija ne dobiva ništa. I možda hrvatski građani … [[Govornik se ne razumije.]] diskriminaciju na svakom koraku, ali većina političara ne prepoznaje i ne želi prepoznati diskriminaciju u Hrvatskoj.
Odgovor, gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Nažalost kolega složila bih se s vama da je upravo ta politička diskriminacija izvor nizu drugih diskriminacija. Ja bih se isto tako mogla referirati na vas na način da bih rekla da je i Međimurska županija iz koje dolazim upravo s tog naslova i po toj osnovi diskriminirana. Prečesto se, nažalost, i u ovoj kući spominje Hrvatska samo do Drave.
Hvala. Imamo još jednu repliku, gospođa Nada Čavlović Smiljanec. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa kolegice Jelaš ja se u potpunosti slažem sa vašom raspravom i dijelom ću reći ono možda što je rekao kolega Vinković, a radi se o sljedećem. Zaista, u Hrvatskoj, a pogotovo u Virovitičko-podravskoj županiji iz koje dolazim na dijelu je politička diskriminacija. Naime, u Virovitičko-podravskoj županiji ne može posao dobiti nitko, znači nijedan onaj građanin koji nije pripadnik vladajuće stranke, a to je HDZ-a. I ne samo to, poslije prošlih lokalnih izbora pojedinci iz SDP-a koji su radili u županiji Virovitičko-podravskoj i koji su imali ugovore na neodređeno vrijeme njima su ukinuta radna mjesta kao da ova županija nema drugog posla nego eto … radna mjesta inženjera poljoprivrede, a riječ je o najsiromašnijoj županiji. I ono što je najtragičnije to je da se odluke Upravnog suda gdje se znači te, gdje je ta osoba u stvari, gdje je tužba uvažena i gdje je ta osoba trebala biti vraćena na posao župan ne poštuje odluke Upravnoga suda nego donosi opet u ponovnom postupku ista rješenja. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Idemo dalje sa raspravom. Na redu je gospodin zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju, kolegice i kolege. Ovdje se radi o jako važnoj temi, društveno važnoj temi u odnosu na koju bi morali imati odgovarajuću pažnju i senzibilitet svi od pojedinaca, društva, državnih organa pa i najviše vlasti. Utoliko mi se čini neprimjerenim da danas nema predstavnika državnih organa jer ono što se ovdje kaže o pitanjima diskriminacije treba čuti i slušati. Mislim da je šteta. Pogotovo zato što se tu radi o ranjivim grupama kojima posebna zaštita svih nas je nužna. A o kojim grupacijama se tu radi? Prvo, radi se o manjinskim grupacijama svih vrsta. I radi se o sirotinji također svakovrsnoj. Prema tome, radi se o onim grupacijama čiji je položaj unaprijed hendikepiran i radi se o onima kojima je društvo zbog raznih okolnosti u konačnici nesklono. Prema tome, oni takvu zaštitu zaslužuju, traže, nužna im je zaštita svih. Od ovog mjesta do svih onih koji odgovaraju za provođenje zakona. Čini mi se da smo u praksi u previše raširenoj mjeri umjesto pažnje indiferentni na ova pitanja i indiferentni na položaj onih ljudi koji su ugroženi. Ima, stvorena je čak i navika i to jako proširena da u toj stvari začas okrenemo glavu. Ovdje je netko danas govorio o tome da je glavno mjerilo kod ovog ima li diskriminacije ili nema, glavno mjerilo je poštivanje i provođenje zakona. Prema tome, zakonitost je glavno mjerilo. Zašto je to važno? Zato što se tu radi o ostvarivanju pravde, i zato što se tu radi o tome imam li šansu za razvoj. Kroz ta 2 elementa se može mjeriti i ovo pitanje manjinskih grupacija i pitanje sirotinje kao takve. Kad je u pitanju provođenje zakona ili zakonitost, mi smo kao društvo ili država ili sustav kako je rekao kolega Stazić jako ranjivi, jako ranjivi zato što su brojni slučajevi da se provođenje zakona vrši kako kada i kako prema kome. Ja ne kažem da je to dominantno, ali ako imate pojave u bilo kojoj mjeri kako kada i kako prema komu to je dovoljno za raditi uzbunu i dovoljno je da svi izvlačimo pouke, ponavljam, i mi pojedinci i ovaj Dom i državna vlast na najvećoj razini. Naprosto se mora vidjeti o čemu se radi. Mene brine da za takvo loše ponašanje onih koji odgovaraju za zakonitost brine me da se ta pojava ne uočava. I još me više brine što imamo pojave da zapravo za one koji ne vode brigu o zakonitosti postoji patronaža čak i politička. Postoji i politička zaštita bez obzira što rade zapravo protiv društva. Tu se zapravo radi o pojavi koja ima političko pokriće. I to je nešto što se mora jako uzeti u obzir. Ovdje je državni tajnik u petak očitovao se o Izvještaju pučkog pravobranitelja mi to, Vlada to uzima na znanje. Ja ovdje dodajem da su izvještaji pučkog pravobranitelja u dužem vremenu. Prema tome, u posljednje vrijeme svi izvještaji pučkog pravobranitelja počinju se uzimati na znanje. Čini mi se da to ukazuje da bismo htjeli problem zataškati. Ovaj problem i sve ono na što pučki pravobranitelj ukazuje po prirodi stvari su događaji i pojava i stanje u društvu koje se ne smije zataškavati. Naročito to ne smije činiti vlast. Uzeti na znanje nešto što govori o osjetljivim pitanjima i teškim sudbinama zapravo predstavlja poruku ne priznamo, ne zanima nas, ne smije ovo biti ne zanima nas. Ovo mora biti dobro. To ste napisali. Daj da vidimo što je to, daj da vidimo što ćemo s tim, daj da vidimo kako ćemo to riješiti. Pa možemo čak i zašto ste to napisali, hajde da provjerimo je li to točno. Ali ne zanima nas to je stav koji se ne može ovdje prihvatiti, koji se ne smije prihvatiti i spreman sam reći ili hoću reći takav stav ne mogu prihvatiti. Ja mislim da je to šteta, ja mislim da je to i sramota, pogotovo zato što i to je danas ovdje netko rekao. Posao pučkog pravobranitelja, izvještaji pučkog pravobranitelja, njegovi nastupi u ovom Domu bili su na bazi činjenica, bili su dobronamjerni i bili su za pohvalu. I trebalo bi ta izvješća i pučkog pravobranitelja kao funkciju iskoristiti kao polugu da se stvar pokrene. I još ću nešto reći. Meni se čini da ovo nerazumijevanje za izvještaje pučkog pravobranitelja proizlazi od tuda što ono što pučki pravobranitelj ovdje donese i napiše je naličje rada državnih tijela, pa i Vlade same u mjeri koliko je to njena odgovornost. Zato je ta stvar važna. Ovdje je državni tajnik u petak rekao nema novaca, novaca nema zaista. Ali novaca često u kontekstu ove teme ima kako za koga i kako gdje. Ja ću ovdje reći dvije, tri ilustracije bez velikih pretenzija osim one što je zakonito i što je pošteno. U jednom gradu u zadnjih dva tjedna dovedena je jedna familija, doseljena. Smješta se u jedan stan a kaže se da nema praznih, privremeno. I vjerujte vrlo brzo će doći do stana veće površine, vrlo brzo kao što vjerujte da neki koji su podnijeli zahtjev prije četiri godine neće još do tog stana doći. Možda će i umrijeti prije toga. Vjerujte i još jednu stvar. Javila mi se žena koja je dobila stambeno zbrinjavanje, ali je onda dobila rješenje da mora izaći pa je promijenjena brava jer nije napisala na vratima svoje ime i prezime. Bolesna, jedva preživljava. To je nešto što je za kako za koga i kako komu. I završit ću na sljedeći način. Ono na što ukazuje pučki pravobranitelj u nizu svojih izvješća pa i u ovome stvarno treba uzeti na znanje, neformalno, stvarno i to od Vlade kao najviše istance koja u toj stvari može najviše pomoći. Zahvaljujem.
Hvala. Imamo repliku. Prvi je gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega je rekao da bi ovaj Dom kao i Vlada trebali štiti zakone i tu se ja slažem sa gospodinom zastupnikom. Međutim, ovaj Dom nikad ne bi trebali doći prijedlozi zakona koji predstavljaju političku diskriminaciju koja se odnosi na primjer na teritorijalno ustrojstvo, pravnu osobnost i poseban način financiranja. Kao što je došao prijedlog Ustavnog zakona, gdje se traži osnivanje države u državi koju sam ja nazvao pravim imenom SAO Krajina. Ovdje sam dobio poziv "Budućnost istočne Slavonije, Baranje i zapadnog Srijema" 15 godina nakon Erdutskog sporazuma i nisu samo u bivšim okupiranim dijelovima Hrvatske ugrožena ljudska prava, nego je to i diljem Hrvatske. Jedini izlaz, dakle za čitavu Hrvatsku je upravo u decentralizaciji Hrvatske gdje će sredstva koja se ostvare tamo gdje se ostvaruju i ostajati tamo. I na samom kraju ono što želim reći jasno i glasno da je rat u Hrvatskoj započeo Miloševićev režim i jugo četnička armada, a da to nisu bili Hrvati niti Hrvatska vojska i da je to bio obrambeni i pravedan rat.
Hvala. Odgovor, gospodin zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Kolega Vinkoviću, ja se zalažem za princip dajte da vidimo o čemu se radi i kad je u pitanju izvještaj pučkog pravobranitelja, a onda se valjda podrazumijeva daj da vidimo što štopa, ajmo to raščistiti. Ja mislim da dajte da vidimo o čemu se tu radi važi i za ove vaše teze koje ste iznijeli.
Hvala. Imamo još jednu repliku, gospodin zastupnik Šimo Đurđević. Izvolite. Oprostite Nenad Stazić prije, replika također. A dobro, mislim, po redu, sad sam preskočio.
Hvala lijepa. Kolega Gajica, govorite o tome kako Vlada ima ispriku nema dovoljno novaca. Ja neću sad govoriti u svijetlu svih ovih najnovijih saznanja kako su novci nestajali i kamo su odlazili pa ih nema. Uzmimo da svega toga nije bilo, uzmimo da novaca nema zbog objektivnih razloga. Krajnje je cinično, krajnje je neprihvatljivo da bilo koje društvo, ne samo Vlada, nego da društvo reagira tako da je nedostatak novca razlog diskriminacije. Pravedan se može biti i u siromaštvu, i tu tek čovjek pokazuje koliko je za pravednost sposoban. Tu tek pokazuje koliko mu je stalo da u tom siromaštvu ne budu zakinuti više oni koji su u manjini, koji su slabiji, koji su nezaštićeni. Da ne dođe do toga da se baš na njima prvima štedi i da to siromaštvo ne bude dodatni razlog ionako vidimo lošem stanju u pitanju jednakosti, u pitanju poštivanja prava, u pitanju nediskriminacije pojedinih dijelova društva. Ta rečenica me u obrazloženju, mišljenju Vlade posebno zabunila, nema te Vlade koja na to pravo, koja pravo na takvu rečenicu ima, ne samo Vlade, nema takvog društva jer društvo koje može izreći takvu rečenicu mora se duboko postiditi, duboko. To je možda najteža rečenica u ovom mišljenju koje nam je Vlada dostavila.
Odgovor, gospodin zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Kolega Staziću, ljudi koji su u zoni diskriminacije traže samo elementarno pravo i elementarne uvjete za preživljavanje. Suglasan sam da za to ne treba puno novaca. Sad su pune novine velikih korupcijskih priča iza kojih se kao valjaju veliki novci. Provođenje zakona je vrlo često dovoljno s odgovarajućom pažnjom, bez mnogo novaca, suglasan sam da se ovdje pada ne zbog novčanika, nego zbog nekih drugih razloga.
Hvala. I još imamo replika gospodin zastupnik Šimo Đurđević. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Ovdje kolege i kolegice u raspravama, kolega Gajica čulo se u više navrata povrat diskriminacije, kršenje ljudskih i manjinskih prava, porast korupcije, nesigurnost ulaganja. Ja osobno smatram da smo i u petak i danas poslali lošu poruku puku koji nas sluša, Europi, svijetu da je Hrvatska nesigurna zemlja. Dakako da se mora moje je mišljenje protiv tih zala svi zajedno boriti, ali zato i jesmo prije godinu dana 9. srpnja 2008. godine donijeli Zakon o suzbijanju diskriminacije, pa dalje pučki pravobranitelj i njegov tim, pravobraniteljica za djecu, pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom, i dakako primjena zakonske regulative, a to su zakoni, ustavni Zakon o pravima nacionalnih manjina, Zakon o radu, Zakon o ravnopravnosti spolove, Zakon o državnim službenicima, Kazneni zakon, Zakon o … [[Ne razumije se.]] Oružanim snagama i Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći. Ako primijenimo te, tih 7, 8 zakona i pravobraniteljici i pučki pravobranitelj i svi mi institucije zadužene za taj dio posla, da smanjimo diskriminaciju i sve oblike koje sam ovdje u uvodu nabrojao. Mislim, ponavljam, da smo poslali lošu poruku one kolegice i kolege koji su uveličavale probleme koji ustvari nisu tako veliki i nerješivi. Hvala.
Odgovor, gosopdin zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Kolega, za legitimaciju Republike Hrvatske, ponajvažnije je to kako se odnosimo prema ljudima svima u elementarnim pitanjima. Govorili mi to o tome javno ili ne, ta činjenica kao kriterij kakvi smo kao društvo ostaje, ja mislim da je važno, da ne kažem da je časno, o tome javno govoriti i tako će nas prepoznati kao one koji su pošteni i iskreni u elementarnim stvarima. Ne bojim se tu pretjerivanja.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, gospodine pučki pravobranitelju. Izvješće o pojavama diskriminacije za 2009. godinu koje je pred nama, mi ćemo u klubu SDSS-a prihvatiti, jer je taj izvještaj za nas prihvatljiv. Prvo iz razloga što je u nekakvom pisanom smislu on korektan u činjenicama koje iznosi, ali indikativan u pojedinim segmentima o čemu ću kasnije nešto reći. Isto tako možem reći da je i prihvatljiv dio koji govori o načinu kako bi trebalo operativno da radi tijelo koje pokriva pučki pravobranitelj, dakle da reaktivno djeluje, ja pretpostavljam da se to odnosi na činjenicu da reagira na neke pojave na način da se pojavljuje čak i kao mješač u sudskim postupcima, odnosno da u reaktivnom djelovanju on aktivira i sudske mehanizme zaštite. Proaktivno djelovanje o kom se ovdje govorilo mi doživljavamo kao potrebu da se stvara određena javna svijest o postojanju negativnih pojava još uvijek, odnosno potreba da se stvara određeni nivo društvene higijene u odnosu na pojavu diskriminacije. U samom izvješću vidimo da postoje 2 vrste pojava koje su na neki način za nas indikativne. Prvo, poznato je da smo, i što je sasvim dobro, da smo dosad donijeli ovoj stvari regulativu koja je na vrlo visokom europskom nivou, standardu, znači, određenog europskog kvaliteta. Ali isto tako iz ovog je izvješća vidljivo, a i nama je poznato, da danas pred ulaskom u EU pojedini segmenti društva očito nisu svjesni ozbiljnosti ovog trenutka i previše ležerno i činovnički provode svoje ovlasti pa se poneki puta i često stječe dojam da oni na taj način opstruiraju provođenje svojih zakonskih obveza. Drugi negativni segment koji indicira iz ovog izvještaja jeste da se upravo diskriminacija, da je upravo diskriminacija najprisutnija u sferi pravosuđa, u sferi uprave, u sferi radnih odnosa, da je diskriminacija vrlo prisutna na području posebne državne skrbi, odnosno prostoru koji je bio zahvaćen ratom. I konačno da su diskriminacijom po ovom izvještaju najugroženije skupine, manjinske skupine, to su Srbi, to su Romi i to su Bošnjaci. Konkretno bih ja ovdje rekao i par stvari s obzirom na vrijeme koje mi to dozvoljava. Postupci u pravosuđu u stvarima povrata oduzete imovine, a to je uglavnom imovina povratnika srpske nacionalnosti traju i po 10 godina i više. To je nešto što u ovom trenutku nije dopustivo i za nas nije prihvatljivo. Isto tako mislimo da još uvijek nije u potpunosti saživjela primjena upotrebe manjinskih jezika pred pravosudnim organima. Ovdje je bilo rečeno o segmentu obnove kuća pa je isto tako rečeno da je 7 tisuća zahtjeva još uvijek neriješeno povodom žalbi nezadovoljnih osoba. Ako mi imamo činjenicu i ako znamo da na jednoj strani se vrše veliki napori i organizacijske i materijalne prirode da se problem obnove kuća privede kraju da se, jer to smatramo jednim od vrlo važnih pitanja pri završetku poglavlja i zatvaranja Poglavlja 23., onda nam nikako ne može biti jasno koji su to činovnici u nekom administrativnom aparatu koji su dozvolili da u tom postupku imamo 7 tisuća neriješenih zahtjeva i na taj način svojim nekakvim nemarom ili ćutanjem administracije što se to u praksi često tako i zove, dovode u pitanje jedan vrlo ozbiljan, osjetljiv proces vezan vrlo ozbiljnim rokovima. Imamo i veliki broj slučajeva problema stjecanja hrvatskog državljanstva ljudi koji su se rodili u Hrvatskoj, koji žive u Hrvatskoj i koji su zasnovali obitelj i ne mogu riješiti problem svog državljanstva. Mi smo o tome govorili i postavili pitanje. Iz nadležnog ministarstva smo dobili uvjeravanja da će se stvar i proces, postupak toga ubrzati, međutim imamo saznanja da se stvar nije ohrabrujuće pomakla sa prethodne točke. Isto tako o ovome imamo saznanja da postoji veliki broj i neutemeljeno brisanih državljanstava. Pa imamo recimo jedan interesantan primjer iz Vukovara gdje je osoba rođena u Vukovaru, ima uredno izdanu domovnicu i sve druge osobne dokumente poput osobne iskaznice, prometne vozačke dozvole i kada se prijavio matičnom uredu radi zakazivanja vjenčanja rečeno mu je da mu je domovnica nekad izdana pogrešno, oduzeti su mu svi dokumenti i čovjek živi bez dokumenata. Sad je u jednom dugotrajnom, neizvjesnom upravnom sporu sa jednim statusom koji je za njega životni problem i očito da se nije trebao vjenčati dalje ne bi imao ovaj problem. Prema tome, to su nekakve stvari na koje mi kroz ovaj primjer upozoravamo, a ima ih takvih više gdje bi trebali postaviti jedno osnovno pitanje kakve su odgovornosti ljudi izvršitelja u upravnoj vlasti koji sebi dozvole ovakve greške i ljudima nanose nekakve štete koje su nepopravljivog karaktera. Isto tako bi mogli govoriti i o besplatnoj pravnoj pomoći kao projektu, ali to traži jednu obilniju raspravu i nije sad ovog trenutka vrijeme za to. I na kraju za manjine ovog trenutka što je najzanimljivija stvar, a to je segment zapošljavanja. Mi imamo, činjenica je da imamo Ustavni zakon sa definiranim čl. 22., imamo institut manjinske kvote i pozivanja na nekakvu manjinsku kvotu u konkurenciji kad na isto radno mjesto treba da konkuriraju ljudi iste strukovne kvalitete. Isto tako imamo i akcijski plan Vlade od 2008. godine gdje smo sebi zadali nekakve zadatke, a prioritete obezbjedili sredstva za upravo sprečavanje ovog segmenta diskriminacije pri zapošljavanju pripadnika nacionalnih manjina u organima javnih vlasti. I na kraju kad imamo to sve skupa kao jednu kompleksnu regulativu koja nam omogućava da ne dođemo u sferu diskriminacije o kojoj sad govorim mi imamo opstrukciju ovih zakonskih propisa na terenu i vrlo je mali broj slučajeva koje mi možemo evidentirati koji govore da su se poštovali ovi kriteriji utvrđeni propisima, odnosno ovim stvarima o kojima sam sad govorio. Prema tome, činjenica i naš zaključak je da još uvijek u ovom svemu nemamo određeni nivo društvene svijesti. Da još uvijek u tome dijelu nismo svi jednaki, da postoje jednaki i postoje jednakiji. Pa isto tako treba reći da je za nas neprihvatljivo da u trenutku kada neki Srbin odlazi u mirovinu bilo bi očekivati da na to radno mjesto ili neko slično se zaposli neki mladi čovjek srpske nacionalnosti, međutim to se ne dešava. I tu se zatvaraju dakle mogućnosti da se na neki način pripadnici srpske ili nekih drugih manjina zaposle. Zaključno, mislimo da je ovaj izvještaj korektan, mislimo da ove negativne pojave o kojima smo sad govorili sa više ili manje žuči, trebamo sanirati jer ulaskom u EU, pristupanjem toj grupi zemalja sve će biti manje tolerancije za ovakva ponašanja o kojima se u ovom izvještaju govori. I konačno mislimo da je ovim ovim Zakonom o suzbijanju diskriminacije vrlo korektno ostavljen prostor, model i način za postupanje pučkog pravobranitelja i u nekakvom reaktivnom aktivnom i proaktivnom smislu kao što smo ovdje govorili.
Hvala. Imamo replike. Prvo je gospodin zastupnik Dinko Burić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Horvat je rekao, naveo cijeli niz diskriminacija kad su u pitanju i prava nacionalnih manjina, pa je spomenuo i prava i diskriminaciju u području pravosuđa. Ja bih rekao da ste dijelom u pravu kolega Horvat, ali najveća diskriminacija koja se u novijoj hrvatskoj povijesti i u modernoj Hrvatskoj državi dogodila jest ona kada je donijet Zakon o oprostu kojim je četničkim zlotvorima koji su klali i ubijali hrvatsku mladost oprošteno to što su radili, kada im je oprošteno to što su razarali i uništavali hrvatske domove, bolnice, crkve, naša sela i gradove, a koji je omogućio da uživaju i u saborskim mirovinama ovog časnog Doma dok su hrvatski branitelji diskriminirani na takav način da su pribijeni na stup srama i danas četnički zlotvori primaju saborske mirovine, a hrvatski generali se nalaze u ćelijama 3x2 metra. Najbolji primjer i mogućnost da se suzbije ovaj oblik diskriminacije je, da se Zakon o oprostu ukine. I gospodine Gajica i vama kratko bih rekao. Nema se tu što raspravljati da se vidi tko je što radio. Točno se zna što je tko činio 1990. i 1991. godine i četničkim zlotvorima je mjesto u zatvoru, a ne u saborskim mirovinama. Hvala.
Gospođa Vesna Pusić. Ali ja prije nego ćete vi, mislim da ne bi trebalo ove rječnike uvoditi u saborske rasprave. Ako se možemo suzdržati, a replicirati možemo ali u okviru jednog normalnog komuniciranja političkog. Ima riječ gospođa Vesna Pusić kao, zbog povrede Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, članak 209. koji se odnosi na vrijeđanje, uopće način komuniciranja u Saboru. Ovo zaista nije primjereno. Vi ste već rekli, pa prema tome nemam šta puno tome dodati. Ali smatram da je zaista neprihvatljivo da se na ovaj način u Saboru govori i optužuju ljudi. Ako se ima šta reći onda bi to bilo, onda se radi o djelima koja su protuzakonita, pa onda nešto u vezi s tim treba poduzeti. Ako se ne radi o djelima koja su protuzakonita, onda molim da odustanemo od ovakvog načina.
Imamo još jednu povredu Poslovnika, gospodin zastupnik Dinko Burić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Povreda Poslovnika također članak 209. Kada govorim ovo što sam spomenuo ne govorim ni o kakvoj nacionalnoj manjini, ne govorim o Srbima, nego pričam o četnicima. Četnik je četnik, pa bio on, ma kakao se zvao. A kad pričam o tome kako treba govoriti u Hrvatskom saboru, treba govoriti na način da nas ljudi razumiju. I nikog se ovdje ne vrijeđa, nego se one koji su narušavali i ugrožavali hrvatsku državnost, koji su to radili trebaju kazneno i odgovarati. Ako to ne podliježe zakonu, ne znam onda što bi trebalo podlijeći zakonu.
Imamo odgovor na ovu repliku, gospodin zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Zahvaljujem se predsjedniče. Dakle, kolega Buriću nas dvojica se bar dobro poznajemo, bili smo i dožupani u jednom mandatu zajedno u Osijeku. Prema tome, između nas dvojice bi teško trebalo biti nekih nejasnih stvari. Ali kad sam govorio o ovom vašem prvom, dakle o vašoj prvoj primjedbi, kad sam govorio o diskriminaciji ja sam uglavnom analizirao aktualni izvještaj pučkog pravobranitelja po onim elementima kako nam je to ovdje predočeno. Dakle, nisam ništa izmišljao, samo sam analizirao i par stvari potkrijepio sa konkretnim činjenicama sa terena. U ovom drugom dijelu ja ne bih uopće govorio, jer mislim da je to jedna teza s kojom vi ovog trenutka pokušavate zbog javnosti polemizirati. Vi imate svoje razloge zašto je to tako. Sve ostalo što ste vi ovog trenutka rekli i kvalificirali na određen način i vjerojatno stvar nekakvih pravosudnih organa, istražnih organa i na njima je da o svemu ovome oni kažu ... [[Govornik se ne razumije.]]
Imamo repliku gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Evo ja i gospodin Mile Horvat se poznajemo s obzirom da dolazimo iz iste Osječko-baranjske županije. Uvaženi zastupnik je rekao da je negdje oko 7000 objekata, odnosno obnove kuća još nije dovršeno. Međutim, ja smatram da je tih objekata daleko više, da to nisu samo objekti koji se nalaze i koji su popisani od strane nacionalnih manjina. A smatram isto tako da isključiva sredstva ne trebaju ići samo iz državnog proračuna, nego da se u tu obnovu treba uključiti država Srbija. Tu se pozivam i na obećanje predsjednika Tadića i to ne bi trebalo shvatiti samo kao znak dobre volje, nego kao i obaveza države Srbije s obzirom da granate, odnosno Hrvatska vojska nije ispaljivala granate po Beogradu nego je to upravo, ja ne znam kako drukčije da nazovem tu armiju, jer to nije više ona jugoslavenska narodna, nego je to jednostavno jugo četnička armada kojoj je vrhovni zapovjednik bio Milošević i koja je započela rat u Hrvatskoj. S druge strane, ja opet govorim o političkoj diskriminaciji koja se ne samo je vidljiva kroz ovu obnovu kuća, nego je upravo vidljiva kroz državni proračun. Pa ako pobrojite sve općine koje su navedene u državnom proračunu vidjet ćete koliko je to milijuna zahvaljujući vaša tri glasa, a istovremeno na primjer jedna grad kao što je Đakovo ne može se podičit s time da za projekte za koje su uredno izdane građevinske dozvole i za koje je zatražena je pomoć nadležnih ministarstava nema niti jedne kune. E ja govorim o takvoj vrsti političke diskriminacije.
Odgovor gospodin zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Dakle, uvaženi kolega Vinkoviću, slušao sam vas. Ja ni jednog trenutka nisam rekao da nije završeno 7 hiljada objekata. Ja sam rekao da postoji 7 hiljada neriješenih predmeta po žalbi nezadovoljnih osoba. To je suštinski različita stvar. Ja govorim o tzv. ćutanju administracije, ili jalovom poslovanju administracije, činovnika u aparatu koji su trebali do danas riješiti i žalbe tih ljudi, a tehnički dio obnova, neobnova je nešto o čemu ja nisam govorio, ali bi i o tom mogli govoriti, međutim to sad nije tema.
Replika, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospodine Horvat, pa vidim da vi spominjete ponovo zapravo načelo nacionalnog ključa u kadroviranju u nekim jedinicama lokalne uprave i samouprave, i to je zapravo točno da je to umijeće i uspješnost pregovora vaše stranke sa vladajućom strankom kakva god ona da je i kakva god da je bila prije i u ovim trenutcima. Dakle na tome vam čestitka kako ste to uspješno ispregovarali sa vladajućima, odnosno a i vi ste član vladajuće koalicije. Nadalje, nitko ovdje ne spominje diskriminaciju o kojoj ste vi govorili, kada su u pitanju nacionalne manjine, i njihova nekakva prava, pitanja Hrvata izvan Hrvatske. Naime možda bi vrijedilo upozoriti od strane pravobranitelja MUP Republike Hrvatske da maltretira na tisuće Hrvata koji nemaju javne isprave, u kojima bi mogli se iskazati ili izjasniti Hrvatima. Tu se radi i o mnogim iseljenim Hrvatima i članovima njihovih obitelji, a takvih je po određenim statistikama oko 20 tisuća. O njima nitko ne govori ovdje danas, a zastupaju se da kažem interesi, ja sam za to da svatko govori o svojim interesima, ali kako to da nitko ne govori o diskriminaciji i to od našeg ministarstva, Ministarstva unutarnjih poslova, gospodine iz državnog pravobraniteljstva, dajte poduzmite neke mjere da se Hrvatima izvan Hrvatske kojih ima, kažem oni koji traže hrvatsko državljanstvo 20 tisuća, jer to stoji godinama u po ladicama MUP-a. Dakle o tome bi isto valjalo zboriti kao što vi zahtijevate i neka svoja prava, imate nek svoje zahtjeve jel, a to ostvarujete u koaliciji sa HDZ-om.
Odgovor, gospodin zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsjedniče. Kolega, uvaženi kolega, dakle ja ću samo zbog javnosti, zbog istinitosti činjenica reći sljedeće. Ne radi se ovdje u sferi zapošljavanja manjina, ne radi se o koalicijskom sporazumu unutar koalicije, radi se jednostavno o propisima, o načelima koji su ustanovljeni u ustavnom Zakonu o pravima nacionalnih manjina, gdje je jasno rečeno da u konkurenciji za određeno radno mjesto, gdje se pojavljuju ponuditelji sa svojim ponudama iste kvalifikatorne vrijednosti, prednost se mora dati pripadniku nacionalne manjine ukoliko se ona sama pozove na to pravo, dakle ukoliko se pozove. Imamo masu slučajeva gdje pripadnici srpske zajednice nisu se pozvali na to pravo, kako su prošli ne znam, ali vam govorim dakle ne radi se o koalicijskom sporazumu, političkoj odluci, nego se radi o jednom temeljnom institutu ugrađenom u ustavni Zakon o pravima nacionalnih manjina.
Hvala. I konačno zadnji u raspravi, gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Kad govorimo o ovom izvješću, odnosno o pojavama diskriminacije u 2009. godini, kao i o svakom izvješću slične prirode, odnosno naravi, moramo postaviti pitanje na temelju čega iskazujemo svoje zadovoljstvo ili nezadovoljstvo. I također moramo priznati da uglavnom svoj stav, svoj sud temeljimo na subjektivnom našem doživljaju, odnosno na subjektivnoj našoj procjeni. Dakako da ću i ja preuzeti na sebe taj križ subjektivne ocjene i procjene, i ne mogu biti posve objektivan, kao nitko među nama ovdje, i govoriti ću o ovom izvješću i iz djelokruga odbora kojem sam na čelu, Odbora za Hrvate izvan Republike Hrvatske. Ali bih pri tome naglasio da vrednovanje bilo čega, pa i ovog izvješća treba svakako biti i na ocjeni stanja, te svih elemenata rekao bih mjerljivih i svih onih aktivnosti koje vode ka poboljšanju i ako to analiziramo i ako to raščlanimo, ako to zapravo pratimo, onda sigurno možemo biti zadovoljni ovim izvješćem, jer ono zapravo ukazuje na stalni i stalni napredak, poštovanja, poštivanja ljudskih prava i svih prava koji proizilaze, a sa područja kojim se bavi ovo izvješće. Međutim isto tako a radi objektivne ocjene, objektivnije ocjene ovoga izvješća potrebno je ja mislim uvesti još jedan metod, a to je naprosto usporediti se s nekim. Ako hoćemo kazati gdje jesmo, kuda idemo, gdje želimo biti, to ne možemo učiniti a da se na određeni način ne uspoređujemo. Možemo se usporediti s onima koji su bolji od nas u nečemu, a možemo se uspoređivati sa onima koji su u našem okruženju i koji također imaju određen obveze po istom osnovu. Ako se usporedimo s drugima, rekao bih ako se usporedimo sa najrazvijenijim demokracijama u Europskoj uniji, govorim u državama, pojedinim državama u Europskoj uniji, onda sigurno možemo kazati kad je u pitanju manjinska prava, zaštita nacionalne manjine u Republici Hrvatskoj, a na temelju ustavnog zakona da Hrvatska provodi možemo kazati najbolju zaštitu, odnosno sva ona prava koja proizilaze iz tog zakona. Isto tako to nas čini radosnim, to nas čini onima koji imaju pravo onda postaviti pitanje položaja, nacionalne manjine i hrvatske nacionalne manjine u drugim državama, i u svakom slučaju ne možemo prijeći preko toga da recimo u susjednoj Srbiji, u nedavnom jednome ovdje posjetu kojeg smo imali, čuo sam doslovno da na granici Srbije udžbenici za hrvatsku djecu, za hrvatski jezik čekaju do pola godine kako bi prešli granicu. Dakle bez obzira na ove dokumente koji se potpisuju, donose, i na sva ova nastojanja da se zapravo na svoj način postigne određena razina zaštite ljudskih prava i prava nacionalne manjine, recimo konkretno sada u Srbiji ista je stvar i u nekim drugim državama, ali nju koristim kao primjer, nismo s time zadovoljni i to moramo konstatirati. Tu možemo slobodno kazati da smo tu daleko, daleko ispred naših susjeda. Isto je tako i kad su u pitanju povratnici. Dakle ja znam i razumijem da treba uvijek više i uvijek može biti bolje i naprosto svima nam je učiniti napor kako bi postigli određene ciljeve. Ali ne mogu ne sagledati pitanje povratnika recimo u susjednu BiH u Republiku Srpsku gdje je samo vraćeno stanarsko pravo ljudima ili zgarišta i time je završen povratak. Naprosto, niti Hrvatska niti država o kojoj govori ne može biti zadovoljna s tim, a niti EU koja BiH promatra kao jednu od budućih svojih članica sa tim stanjem. I dakako da moramo biti zadovoljnim stanjem koje je u Hrvatskoj dajući za pravo svima onima koji nastoje još unaprijediti i poboljšati to stanje. Također, moramo biti svjesni i jednog fenomena, ja sam ga ovdje označio kao diskriminacija, kao borba protiv diskriminacije. Dakle, ne kao da bude borba protiv diskriminacije sebi svrha. Ja sam, ne znam jeste li vi primili ili niste, ali ja jesam na e-mail, a i u javnosti sam čitao u medijima kako smo doživjeli da recimo u Istri jedna osoba ne može biti ravnateljica u talijanskoj školi, zamislite jer je hrvatske nacionalnosti. Mislim uza sve poštovanje, poštivanje ljudskih prava, prava manjinskih i ne znam svega, Ustavnog zakona ovo je zapravo neshvatljiva odredba. Znači li to, mislim nekakav pandan ludi takvom nečemu bi bilo da se postavi pitanje može li netko igrati za hrvatsku nacionalnu reprezentaciju tko nije etnički Hrvat samo iz razloga što se reprezentacija zove Hrvatska. Dakle, to je nedopustivo i to trebamo ispravljati i ne možemo i preko toga prelaziti. Ja bih zaključio zapravo svoje izlaganje u svezi diskriminacije u RH da je ona na razini onih u europskim državama s kojima se želimo doista uspoređivati i gdje želimo biti. I sa trendom je stalnog smanjenja na svim razinama. Međutim, i s tim ću zaključiti, ovaj Sabor, a u skladu sa Ustavom RH, treba znati i dosada za nezapamćen jedan slučaj diskriminacije o kojoj bruje mediji i koja je zapravo više nego simbolična. A govorim o deložaciji kardinala Puljića. Dakle, u susjednoj državi u zgradi 110 godina staroj koja je vlasništvo Vrhbosanske nadbiskupije komunisti su silom uselili u vrijeme Jugoslavije u prostore nadbiskupije. Dakle, u vlasništvo biskupa. Nikada nisu nacionalizirali taj prostor nego su naprosto zaposjeli. Tijekom godina biskup i njegovi ljudi su zapravo na određeni način u dogovoru obeštetili mnoge od tih sustanara, podstanara koji su prisilno tu bili smješteni, ali jednu obitelj nisu mogli nikako riješiti. Međutim, to se pitanje zapravo tek razriješilo neposredno pred samu agresiju na BiH kada je čovjek koji je bio useljen u biskupski dvor napustio prostor i otišao za Beograd. Uspostavilo se da je čovjek bio pripadnih UDBA-e i da je iz tog prostora cijelo vrijeme u biti špijunirao biskupa. I to je jedini razlog zašto zapravo se s njim nije nikako mogao niti nagoditi. I sad vidite, to je sve prihvatljivo za vrijeme u kojem smo živjeli, međutim apsolutno je neprihvatljivo za vrijeme u kojem danas jesmo. Neprihvatljivo je i za ono vrijeme, ali je razumljivo jer je bilo kako je bilo. Živjeli smo u vremenu u kojem jesmo. I konačno, nakon svega obitelj koja dalje ne znam polaže prava na taj stan je pokrenula postupak u sudu u Sarajevu i Općinski sud u Sarajevu je donio odluku kojom vraća u posjed taj prostor biskupovog dvora. Reakcije na to su, ja bih rekao, više nego jasne. Predsjednik Hrvatskog kulturnog društva napretka gospodin Topić je kazao da je to gore od pljačke komunista. Čak i stranka Demokratske akcije je dala potporu kardinalu i kazala je kako kardinal je zaslužan i za održavanje BiH i očuvanje i za njezin međunarodni subjektivitet i za priznanje i za pomirenje itd. Građani Sarajeva su također protiv takve odluke. Rekao bih svi ljudi dobre volje. Međutim, zakoni po kojima se prednost stanarskog nad vlasničkim pravom donosi i daje su toliko štetni da su posljedice takve da BiH jednom takvom odlukom zapravo negira svoje postojanje, svoje temelje. I zapravo dogodi li se 17-oga deložacija kardinala Puljića onda će to biti sigurno svojevrsna simbolična deložacija i Hrvata iz BiH. I ona nikome nije u interesu. Nije u interesu niti RH, niti međunarodnoj zajednici i EU, ali nikako ni BiH jer ponavljam ni ljudi u Sarajevu, dakle bez obzira na nacionalnost, koji su anketirani i s kojima se razgovaralo apsolutno ne podupiru takvo ponašanje. Bogu hvala Hrvatska je daleko od takvog stanja. Hvala lijepo.
Hvala. I imamo u ime kluba SDP-a 5 minuta zaključnu raspravu. Gospodin Šime Lučin, izvolite.
Hvala lijepo. Kad govorimo o ljudskim pravima, pogotovo kad govorimo o temeljnim ljudskim pravima pa kad govorimo i o nejednakosti hrvatskih građana bilo pred zakonom, bilo pred raznim tijelima mislim da ovaj Sabor ne može biti zadovoljan kad je riječ ma i o jednom slučaju, a ne kad ih imamo previše. Tim prije što sam uvjeren da u ovom izvješću kojeg smo dosada raspravljali zapravo samo je vrh ledene sante. Dakle, klub SDP-a će prihvatiti ovo Izvješće o pojavama diskriminacije, odnosno suzbijanja diskriminacije, odnosno Zakona o suzbijanju diskriminacije koje je podnio pučki pravobranitelj. A kad je riječ o mišljenju Vlade na ovo izvješće klub SDP-a će ga primiti na znanje. Zašto će ga primiti na znanje? Zato jer držimo da je Vlada Republike Hrvatske odgovorna da postupa prema nalazima, dijelom nalaza, koji su navedeni u ovom izvješću. Tim prije kad uzmemo u obzir da tko su oni koji krše ljudska prava, odnosno tko su oni koji diskriminiraju? Pa u najvećoj mjeri tijela državne uprave. U najvećoj mjeri pravosudni organi, a onda i u najvećoj mjeri jedinice lokalne samouprave. I još kad uzmemo tko su ti, koja su područja koja se diskriminiraju. Dakle, područje pravosuđa i uprave i područje radnih odnosa. Dakle, plediramo na Vladu da ovu problematiku iz ove sfere, iz sfere diskriminacije ne može dakle primati na znanje i ne može konstatirati i ne može se pravdati. Vlada mora postupati i dok Vlada ne bude postupala nažalost imat ćemo pojave diskriminacije. Ja bih upozorio dakle ovo je prvo izvješće nakon godinu dana funkcioniranja ovog zakona. Ja se plašim da nakon 2 godine situacija neće biti, odnosno da će situacija biti gora. Što se tiče ideje i prijedloga pravobranitelja da bi bilo dobro da ovu materiju promatramo na zbiran način, odnosno da sumiramo sva izvješća svih pravobranitelja i pravobraniteljica. Mislim da je ona prihvatljiva za SDP jer ćemo na takav način dobiti cjelokupnu sliku. Međutim, ja bih još predložio jednu stvar, a trebalo bi o tome voditi računa. Dakle, postoji i određeni normativni prostor. Ja ga volim nazvati rubnim koji na određeni način generira ili može generirati diskriminaciju. Spominjali smo tu i zakon o pravu na pristup informacijama, Zakon na besplatnu pravnu pomoć, a bilo je riječi dosta i o Ustavnom zakonu o pravima nacionalnih manjina. Međutim, ja bih posebno upozorio na jedan zakon, a to je Zakon o državljanstvu. Podsjetit ću vas taj zakon je usvojen čini mi se '91. Zadnje izmjene su izvršene '93. Dakle, u 17 godina nije se ništa napravilo u svezi dobijanja državljanstva, oduzimanja državljanstva i svega onoga što taj zakon tretira. Ja bih se usudio reći da dio onoga što smo ovdje imali prilike čuti oko problema dobivanja državljanstva i pripadnika nacionalnih manjina, ali tu je netko govorio i o problemu Hrvata koji ne mogu dobiti papire, da se jednostavno treba pristupiti studioznom i ozbiljnom razmatranju ovog zakona. Pa evo kao sugestija možda da nam u iduće izvješće, ja se nadam i prije se sugerira zapravo šta bi i koja su to sve zakonska rješenja koja bi trebalo izmijeniti. Dakle, završavam još jednom napominjući, dakle da će klub SDP-a podržati ovo izvješće, da će primit na znanje mišljenje Vlade jer ne očekujemo od Vlade mišljenje nego postupanje. I na kraju vjerujem da ćete glasati za prijedlog zaključka koje je SDP uputio vezano za ovu točku dnevnog reda. Hvala lijepo.
Hvala. I konačno u ime predlagača gospodin Jurica Malčić, pučki pravobranitelj. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospođe i gospodo zastupnici, na kraju ove rasprave zaista opširne želim zahvaliti zastupnicima na doprinosu pogotovo na korisnim prijedlozima i sugestijama koje će pomoći da unaprijedimo naš rad, ali isto tako i način izvještavanja Hrvatskog sabora o pojavama diskriminacije u Republici Hrvatskoj. Naravno, ja sam također primio na znanje i pažljivo pročitao očitovanje Vlade Republike Hrvatske na izvješće kao i ocjene onih zastupnika koji su u suštini ponovile navode iz tog očitovanja. Slažem se s ocjenama da Vlada nije u stvari dala mišljenje o Izvješću što je sa žaljenjem mogu konstatirati. Ne mogu ne primijetiti da je to mišljenje koje je dostavljeno Saboru gotovo doslovno prijepis očitovanja koja su Vladi dostavila dva, tri ministarstva i koja se odnose na one dijelove izvješća u kojima se iznose i kritične ocjene o njihovom radu i pojavama u oblastima koje pokrivaju. Nemam saznanja o eventualnoj raspravi koja je prethodila i koja se vodila na sjednici Vlade niti o odlučivanju. Ali i ranija iskustva kod redovnih godišnjih izvješća upućuju na to da Vlada povodom ocjena, prijedloga i preporuka iz Izvješća pučkog pravobranitelja rijetko kritički ocjenjuje rad tijela državne uprave. Ako se nakon toga i stajališta i zaključci Sabora, odnosno odlučujuće većine temelje na očitovanjima i ocjenama koje su u stvari ocjene upravnih tijela čiji rad pučki pravobranitelj prati i ocjenjuje to upućuje na nedovoljnu spremnost da se, naravno primjenom načela diobe vlasti temeljito nadzire i provjerava izvršni odnosno rad organa uprave što nije dobro. To istodobno otežava i rad pučkog pravobranitelja koji je opunomoćenik Hrvatskog sabora, a za čiju učinkovitost i uspješno ostvarivanje njegove ustavne uloge osim stručnog autoriteta i javnog ugleda je nužno potrebna i odgovarajuća potpora Sabora, odnosno parlamenta. Ja ne mogu ne primijetiti da u zadnjih dvije, tri godine od kada na neki način se izvješća relativiziraju i primaju na znanje, da imam na žalost naznake da i taj, ispunjavanje zakonskih obveza upravnih tijela, ministarstava itd. na neki način su možda i malo pod utjecajem takvog stajališta i da tu ima većih problema nego što je čak bilo ranije. Što se sadržaja ovog Izvješća tiče, želim vjerovati da očitovanje Vlade i one ocjene iz rasprave koje sugeriraju da izvješće ne treba prihvatiti ili da ga treba djelomično prihvatiti ne negiraju i dovode u pitanje našu ocjenu o postojanju diskriminacije i da su ocjene nejednakosti. Dakle, riziku diskriminacije i socijalne isključenost najviše izloženi pripadnici manjinskih skupina. Tu smo mi naglasili naravno zbog povijesnog i okolnosti srpske manjine, zatim iz poznatih razloga romske manjine. Radi se u djelomično manjoj mjeri i o drugim manjinama. Ali uopće pripadnici manjina su, naravno to je svima jasno, najranjivije skupine. To nije samo u Hrvatskoj. To je u razvijenim europskim zemljama. Prema tome, tu ne bi trebalo imati uopće dvojbe da mi moramo prihvatiti te ocjene, da je to ključna stvar da se mi ovdje borimo protiv toga. I naravno da koliko ja znam to je i politika Vlade Republike Hrvatske i u svim odnosima kod pristupanja Europskoj uniji se naglašava. Zato mi je nekako čudno da nije taj dio više podržan nego što je u tom očitovanju to bilo. Također, tu mi nismo posebno spominjali, ali tu se radi o drugim manjinama. To su i spolne manjine. Tu su osobe sa invaliditetom, ali i osobe sve više najslabijeg imovinskog stanja koje su najčešće žrtve indirektne diskriminacije. Međutim, to je jedno područje gdje se te kategorije dosta često i preklapaju. I mislim da u sljedećem izvješću da ćemo mi upravo veliki, najveći naglasak staviti na tu da tako kažem indirektnu diskriminaciju. Također ne želim vjerovati ni da oni koji su pozvani da nadziru i ocjenjuju rad upravnih tijela ne naglašavaju tu potrebu za bitnim unapređenjem rada upravnih tijela ne samo s ciljem uklanjanja uzroka i postupanja koja dovode do diskriminacije u njihovom radu, kojih pojava ima što je vidljivo iz Izvješća, ali i njihovog osposobljavanja da što bolje štite žrtve diskriminacije. Slažem se s ocjenama da u našem društvu ima čak i više diskriminacije nego što je to u prikazano u izvješću, stoga sam u zaključnim napomenama i naglasio da je nakon prve godine primjene još prerano za činjenično utemeljenije ocjene o stupnju i razmjerima diskriminacije. Kao odgovorna ustavna institucija u izvješću smo navodili samo one podatke i ocjene za koje smo našli i imamo potvrdu u činjenicama, dokumentima i neposrednom iskustvu iz dugogodišnjeg rada institucija. Jer vama je poznato da pučki pravobranitelj se ne bavi diskriminacijom tek od stupanja na snagu zakona, nego u svom dugogodišnjem radu. Vjerujemo da ćemo u narednim izvješćima moći dati cjeloviti prikaz pojava diskriminacije. I na kraju, a s tim donekle u vezi, skrećem pažnju na zadnju točku zaključaka, na koju je u raspravi također bila skrenuta pažnja, a to je ukazivanje na kadrovske i materijalne deficite pučkog pravobranitelja. Ovo pitanje je sada posebno aktuelno, budući da je u pripremi izrada proračuna za sljedeću godinu. Pučkom pravobranitelju utvrđen je limit od 52,4% dakle sasvim je jasno očito da u tim projekcijama Ministarstva financija, ukoliko tu dođe do nekih primjena, mi ostajemo na neki način bez mogućnosti da bitnije unaprijedimo svoj rad i na ovom području. Osim problema koje mi imamo u otežanoj mogućnosti da izvršimo svoje obaveze, treba reći ne samo da su sredstva bila predviđena pri donošenju zakona i da su ona predviđena u programu Vlade za ovaj četvrti kvartal, dakle za 500 tisuća kuna za tri novozaposlena, međutim očito da neće biti to ostvareno. Ali bih rekao da je i jačanje Ureda pučkog pravobranitelja jedan od mjerila, odnosno uvjeta završetka pregovora za pristupanje Europskoj uniji, jačanje ureda navedeno je kao jedno od mjerila za zatvaranje poglavlja 23., poglavlje 19. socijalna politika i zapošljavanje koje je tek privremeno zatvoreno također je predvidilo jačanje administrativnih kapaciteta u području suzbijanja diskriminacije. Europska unija opetovano je pozvala Republiku Hrvatsku na konferenciju o pristupanju Europskoj uniji u Bruxellesu na poduzimanje nužnih mjera za jačanje položaja pučkog pravobranitelja i također je tu preporuku važno sagledati u korelaciji s izvješćem o napretku za 2009. u kojem je istaknuto da je puna implementacija zakona ugrožena nedostatnim financiranjem. U tom smislu ja vjerujem vi ste dobili i prijedlog zaključka Odbora za ljudska prava i nacionalnih manjina. Moja molba i prijedlog da se Sabor aktivnije, odnosno njegova tijela uključe u pitanje proračuna pučkog pravobranitelja, odnosno da to kao nekih ranijih godina ne ostane samo zaista u okviru Ministarstva financija, koje onda bitno određuje naš položaj, a mislim da nije na neki način ono pravo mjesto, odnosno nije kompetentno reći da bi to trebalo biti stvar jačeg utjecaja Parlamenta na proračune ovakovih institucija. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Uvažavajući rad pučkog branitelja, upravo je gospodin sam rekao da otkako su se počela usvajati, odnosno samo primati na znanje ova izvješća, da je stanje možda gore. Ja tvrdim da je znatno gore, a evo za vaš rad samo jedna preporuka da u svom sljedećem izvješću obratite pažnju i na diskriminaciju hendikepiranih osoba, posebno npr. slijepih osoba koji dobivaju 500 kuna mjesečno kao naknadu za sljepoću, a ta naknada nije dovoljna ni za prehranu psa vodiča.
Hvala. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda. Odlučivat ćemo kad se steknu uvjeti. Prelazimo na Izvješće o pojavama diskriminacije za 2009. godinu, podnositelj pučki pravobranitelj, rasprava je zaključena. Odbor za ravnopravnost spolova predložio je Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: "Djelomično se prihvaća Izvješće o pojavama diskriminacije za 2009. godinu." [[Upadica: A kojim dijelom?]] Upravo to se misli na što se odnosi, što se to djelomično prihvaća, ali djelomično ne prihvaća. … /Buka u dvorani./… Takav je zaključak i prijedlog odbora, a mi bi trebali pogoditi šta je on to mislio, odbor. Dajem ovaj prijedlog na glasovanje, meni drugo ništa ne preostaje. Tko je za ovaj prijedlog zaključka? Uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj prijedlog zaključka je prihvaćen većinom glasova, 63 za, 16 suzdržanih i 18 protiv. Tako da donošenjem ovoga zaključka bespredmetno je glasovati o Prijedlogu zaključka Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina te Prijedlog zaključka Kluba zastupnika SDP-a koji su predložili Hrvatskom saboru prihvaćanje izvješća jer smo prihvatili djelomično izvješće. Odbor za ravnopravnost spolova… Da, izvolite, povreda Poslovnika.
Poštovani predsjedniče Sabora, uistinu sada nemam mogućnosti vidjeti članak da se na njega pozovem, ali po našem Poslovniku kad je više različitih zaključaka o istoj stvari prihvaćen je onaj koji je zadnji po redu prihvaćanja usvojen. Prema tome ja vas molim da date i ovaj zaključak kluba SDP-a na izglasavanje.
Pa ja mogu stavit na glasovanje i ove druge prijedloge, ali ovaj je prošao. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? A slušaj, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Klub zastupnika SDP-a koji su predložili Hrvatskom saboru prihvaćanje izvješća. Ovo su prijedlozi koje je Klub zastupnika SDP-a prihvaća se izvješće o pojavama diskriminacije za 2009. godinu koje je Hrvatskom saboru uputio pučki pravobranitelj. Ovdje smo mi prihvatili zaključak koji kaže djelomično. Sada ne znam, evo izvolite glasovat. Uključimo se i glasujmo o prijedlogu SDP-a [[Upadica: Koji je prijedlog?]] Pa evo ja sam ga sad rekao, prihvaća se izvješće, a tamo se djelomično prihvaća. Prema tome, evo izvolite uključite se i glasujte. … /Buka u dvorani./… Rezultat. Ovaj prijedlog nije prihvaćen. Glasovalo je za 35, 7 suzdržanih i 64 protiv. Odbor za ravnopravnost spolova predložio je Hrvatskom saboru donošenje još jednog zaključka koji glasi: "Zadužuje se pučki pravobranitelj da u narednim izvješćima Hrvatskom saboru da cjelovitu sliku o pojavama diskriminacije." Dajem na glasovanje ovaj zaključak. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zaključka je prihvaćen većinom glasova, 83 glasa za, 14 suzdržanih i ništa protiv. I imamo još jedan prijedlog zaključka Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina koji smo također glasovali u postupku donošenja proračuna. Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da u državnom proračunu za 2011. godinu osigura potrebna sredstva za kadrovsko i materijalno jačanje Ureda pučkog pravobranitelja kako bi mogao ostvarivati svoju ulogu središnjih tijela za provođenje Zakona o suzbijanju diskriminacije. Sredstva su osigurana u proračunu koji je donesen, te je bespredmetno glasovati o ovom zaključku. Slažete li se i dalje? Da. Ovaj zaključak je povučen. Hvala lijepa. Dame i gospodo, izvolite gospođo.
Poštovani gospodine predsjedniče, u ime kluba SDP-a ... [[Govornica isključena, ne čuje se.]] donijeli smo na nezakoniti način. Dakle, ... [[Govornica isključena, ne čuje se.]] dajte vi kojima su ... [[Govornica isključena, ne čuje se.]] isključite im prst. U ime kluba SDP-a sa žaljenjem moram konstatirati da ste prilikom izglasavanja, odnosno donošenja Zakona o područjima i sjedištima sudova povrijedili Ustav i naš Poslovnik i to članak 83. koji govori da se zakoni, organski zakoni kojima se razrađuju Ustavom utvrđena ljudska prava i temeljne slobode, izborni sustav, ustrojstvo, djelokrug i način rada državnih tijela, te ustrojstvo i djelokrug lokalne i područne i regionalne samouprave donose većinom glasova svih zastupnika. Dakle, nesumnjivo je da je sudbena vlast dio državne vlasti, a na jednak način to apostrofira i naš Poslovnik. Dakle, taj zakon je ovdje, za taj zakon bilo je 76 zastupnika. Jedan vaš valjda nije bio revnosan. Donesen je sa 76. Bila su potrebna 77 glasa. Dakle, mi ćemo pisati ustavnu tužbu, odnosno zahtjev za ocjenu ustavnosti i time dakle čini mi se 14 zahtjev doprinijeti i tom tužbom jedan polopletu dakle neustavnih zakona koji su u Hrvatskom saboru u proteklih nekoliko godina doneseni.
Ovako, vi ste iznijeli to da je tu potrebna nadpolovična većina svih zastupnika i to smo primili na znanje ovdje, je li a mi smo glasovali kako smo glasovali. Ne možemo ga izmijeniti. Prema tome, ako to nije valjano glasovanje onda će to netko utvrditi da nije valjano. Molim lijepo! Vi ste to iznijeli, primili smo na znanje, sve je to zabilježeno i idemo dalje. Dame i gospodo zastupnici, budući da je ovo bilo prilično dugo trajalo i naporno, nije bilo ni pauza, niti su ljudi izlazili osim nekih, dakle ja predlažem da sad napravimo jednu stanku do 15,00 sati i da nastavimo sa sjednicom Sabora po točci dnevnog reda Izvješće o tijeku pregovaračkog procesa Republike Hrvatske-Europska unija za vrijeme predsjedavanja Kraljevine Španjolske Vijećem Europske unije u razdoblju od 1. siječnja do 30. lipnja 2010. Dakle, nastavak sjednice je u 15,00 sati sa ovom točkom dnevnog reda. Gospođa predsjednica Odbora za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj je sazvala sjednicu u 14 sati danas, 10. studenog u dvorani Janka Draškovića (202). Gospođe i gospodo zastupnici, prelazimo na – - Izvješće o radu državnih odvjetništava u 2009. godini Podnositelj: Državno odvjetništvo Republike Hrvatske Državno odvjetništvo je dostavilo godišnje izvješće o radu sukladno odredbi članka 3. Zakona o državnom odvjetništvu. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za pravosuđe, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, Odbor za ravnopravnost spolova i Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Vlada je dostavila mišljenje. Žele li predstavnici predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Državni odvjetnik, gospodin Mladen Bajić. Izvolite.