Poštovane kolegice i kolege, dobro jutro. Trebali bismo sada raspraviti posebno Izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom ali vidim jednu ruku u zraku. Izvolite, kolega Mesić.
Gospodine potpredsjedniče klub HDZ-a traži stanku u trajanju od 15 minuta tema je netransparentno trošenje novaca sa službenih kartica.
Dobro. Kajin?
… [[Govornik nije uključen.]]
Molim vas uključite mikrofon da mogu svi razumjeti zbog čega tražite stanku.
Presuda Vrhovnog suda švicarci, Raiffeisen banka.
Dobro, određujem stanku do 9,45 minuta. Hvala. Gospodin Kajin, izvolite.
Poštovana gospodo zastupnici, poštovani gospodine potpredsjedniče. Kao što znate, Vrhovni sud odbio je reviziju pravomoćne presude Visokog trgovačkog suda koje su tražile Udruga Franak i Potrošač, ali i 7 banaka. Potvrđena je znači ova drugostepena presuda. Dužnicima što se čini, priznaje se da je kamatna stopa nezakonita. Kako bi ostvarili povrat novca moraju podnijeti sad privatne tužbe na općinskim sudovima. Međutim, valutna klauzula pak za Vrhovni sud nije sporna. Prema nekim procjenama koliko god je dvojbena odluka Vrhovnog suda je teška negdje oko 2,5 milijarde kuna. Taj se znači iznos odnosi na onu promjenjivu kamatnu stopu, mada točan izračun otežava činjenice da kamate rastu svakim danom. Udruga Franak, ali ne samo ona i ovaj Potrošač, podigli su prvu kolektivnu tužbu i to protiv 7 ili 8 najvećih banaka. Znači, Zagrebačke, Privredne, Erste, Hypo, Splitske, Raiffeisen, Volksbank itd. Tražili su ili bolje rečeno tražili su od njih ili tužili su ih zbog nepoštene primjene valutne klauzule i samovoljnog mijenjanja kamatnih stopa zbog čega su ljudima rate za kredite rasle i za 100% od dana podizanja kredita. Međutim, mi ovdje u zemlji imamo jedan drugi slučaj koji je možda još drastičniji, a sudovi nikako da se o njemu očituju. Riječ je o praksi ili ponašanju Raiffeisen štedionica, zadruga ili posujilnica na tlu Republike Hrvatske. Postavlja se pitanje hoće li naši sudovi konačno i o tome progovoriti. Ovo što se dešavalo sa švicarcem to je čak mila majka prema ovome što su činile Raiffeisen posujilnice, ono što su radile banke sa švicarcima je svakako skandalozno. Ali Raiffeisen banke ili ove posujilnice iz Austrije bez dozvola za rad doslovce su haračile na tlu Republike Hrvatske. Ponavljam nisu imali dozvolu za rad Hrvatske narodne banke. Primani su u uredu bivšeg predsjednika, u Hrvatsko narodnoj banci. Umjesto da ih da se tako izrazim nogom u guzicu izbaci iz Hrvatske. Danas ili ovih dana se ovršuje gotovo 20 nekretnina sa Raba pri Općinskom sudu u Opatiji. 20000 ljudi ako se ta praksa ne zaustavi na tlu Republike Hrvatske možda će ostati bez svoje imovine. I doista, treba zatražiti na neki način da i sudovi u Hrvatskoj već jedanput odluče o tužbama građana protiv Raiffeisen posujilnica, Raiffeisen štedionica ili zadruga kako ih neki zovu. Danas je 15.5., danas se na neki način obilježava tragedija Bleiburga. Naši predsjednici su ako se ne varam u Teznu. Svaka nedužna žrtva zasigurno treba biti rehabilitirana, treba biti kršćanski oplakana i treba biti isto tako kršćanski pokopana. Međutim, Jasenovac i Bleiburg nisu iste, iako žrtva je žrtva i to treba jasno istaknuti i tako to treba tretirati. Jama nije grobnica. Obilježavati da, falsificirati… …/Upadica Stazić: Tražili ste da govorite o franku. Sabor bi ipak trebalo koristiti, saborsku govornicu bi trebalo koristiti sa malo više digniteta uključujući i rječnik koji koristite u obraćanju za ovom govornicom. Da, da, dobro sam vas čuo što ste govorili. Hajde nastavite i završite molilm vas./… Da govorim o dignitetu? Pa rekao sam da jama nije grobnica i da svaka nedužna žrtva treba biti rehabilitirana, da treba biti kršćanski pokopana i da treba biti oplakana, ali da ni na jedan način nije moguće izjednačavati Jasenovac i Bleiburg. Žrtva je žrtva.
Sad se konačno možemo posvetiti onome zbog čega smo se okupili, a to je dnevni red. Raspravit ćemo - Posebno izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom vezano za zaštitu prava osoba s autizmom i poremećajima iz autističnog spektra Pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom dostavila je ovo izvješće temeljem članka 17. Zakona o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom. Materijal ste primili. Vlada RH je dostavila mišljenje. Raspravu je proveo Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predlagateljica dati dodatno obrazloženje? Da. Poštovana Anka Slonjšak, pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovani saborski zastupnici i zastupnice. Zahvaljujem što ste mi omogućili da danas izložim Posebno izvješće o zaštiti prava osoba sa autizmom i poremećajima iz autističnog spektra. Pitanje zaštite prava osoba sa autizmom i poremećajima iz autističnog spektra intenzivno je zastupljeno u radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom od samog osnutka ureda. Unatoč intenzivnom radu i različitim aktivnostima koje smo poduzimali do sada nisu učinjeni zadovoljavajući pomaci u smjeru uspostave kvalitetnog sustavnog rješenja za ovu populaciju osoba. Problem koji nije riješen unazad 25 godina počinje se intenzivnije spominjati u političkom prostoru države tek unazad nekoliko godina, a od 2012. vidljiva su pozitivna nastojanja da u ovom području se učine određeni pomaci. Ovo izvješće ovom Domu predstavlja još jedan apel za brže djelovanje u smjeru uspostave cjelovitog sustava za skrb o djeci i odraslim osobama sa autizmom. O razmjerima problema s kojima se susreću roditelji djece i odraslih osoba sa autizmom izravno doznajemo gotovo svakodnevno. U odnosu na ta svjedočenja ne možemo ostati pasivni. Najprije su se obraćali roditelji korisnika zagrebačkog Centra za autizam zbog neprimjerenih uvjeta u toj ustanovi. Zatim roditelji čija djeca nisu mogla biti uključena u taj isti centar zbog nedostatka kapaciteta, roditelji čija djeca nisu mogla ostvariti nikakvu skrb zbog nedostatka institucija i stručnjaka na području Republike Hrvatske gdje žive, koji su godinama tragali za dijagnozom jer ne postoji jedinstvena metodologija dijagnostike autizma. Obraćali su se i roditelji odraslih osoba sa autizmom čiji boravak u centru nije zakonski reguliran, a koji osim tog istog centra nemaju niti jednu drugu mogućnost za specijaliziranu skrb. Obraćali su nam se i udruge roditelja osoba sa autizmom i udruge stručnjaka, oni koji su pokušavali putem projektnog financiranja osigurati nove načine skrbi ili nedostajuće tretmane u područjima u kojima djeca i odrasle osobe sa autizmom nikakvu drugu podršku nisu mogli dobiti od države. Uredu su se obraćali i djelatnici Centra za autizam Zagreb koji su znali, ali nisu zbog ustroja centra i zakonskih ograničenja mogli provoditi takve programe. Za razliku od Zagreba, Splita i Rijeke na području slavonske regije nema niti jedne specijalizirane institucije niti odjela. Postoji jedan defektolog koji pokriva potrebe svih osječkih vrtića, ima samo jednu udrugu, Udrugu "Dar" i jednu posebnu ustanovu obrazovanja Centar za odgoj i obrazovanje "Ivan Štark". Nedavni prosvjedi roditelja u Osijeku potvrđuju dodatnu težinu situacije u slavonskoj regiji. Pa tako majka 13-godišnjeg dječaka sa autizmom navodi: "Kao majka odbijam se pomiriti s činjenicom da moj sin neće imati kud kad navrši 15 godina. Odbijam se pomiriti s činjenicom da će moje autistično dijete biti primorano biti kod kuće bez mogućnosti stručne rehabilitacije u našem gradu. Stoga vas molim omogućite našoj djeci koliko toliko normalan život gradnjom Centra za autizam i Centra za rehabilitaciju u Osijeku." Slučaj također koji je uznemirio stručnu javnost bio je slučaj dječaka iz Supetra na Braču. Zbog nedostatka potrebnih usluga obitelj se odlučila doseliti u Zagreb. Vjerujući da će ovdje za dječaka pronaći odgovarajući tretman. Nažalost, zbog izrazitih teškoća u funkcioniranju višekratno je dijete hospitalizirano u bolnici u Kukuljevićevoj jer Centar za autizam za prihvat dječaka nije imao kapaciteta. Kada je nekom djetetu ili odrasloj osobi s autizmom hitno potrebna stručna i sveobuhvatna pomoć sva su očekivanja usmjerena prema Centru za autizam Zagreb jer jedino njega trenutno imamo kao takvog. Međutim, on zbog svog ustroja i uvjeta u kojima djeluje ne može odmah odgovoriti na potrebe svih kojima je to potrebno. Mi kao pravobraniteljstvo i dalje zaprimamo pritužbe roditelja koji godinama tragaju za dijagnozom, koji zbog neuspostavljene dijagnoze nisu bili uključeni u programe rane intervencije, a u redovni dječji vrtić uključuje ih se tek na sat, dva dnevno bez odgovarajuće podrške. Što se tiče obrazovanja djeci s autizmom dostupno je inkluzivno obrazovanje kao i drugoj djeci s teškoćama u razvoju, ovisno o njihovim sposobnostima. Ali, problem je primjerena podrška u obrazovanju. U okviru redovnog obrazovanja u većini slučajeva osigurava im se asistent. Međutim, i ovaj oblik podrške projektno se financira, nije sustavno pravo stoga i tu ne možemo govoriti o uređenom sustavu podrške. Osim toga primjerena podrška izostaje zbog nepoznavanja ovog specifičnog poremećaja, needuciranog nastavnog osoblja i nedefinirane suradnje s odgovarajućim stručnjacima koji bi trebali biti podrška djeci s autizmom i nastavnicima u obrazovnom procesu. Navedeni slučajevi potvrđuju da od svega što je nedostatno riješeno kada su u pitanju djeca i odrasli s autizmom teško je razlučiti što je hitnije, a što je važnije multidisciplinarni pristup dijagnostici i rehabilitaciji ovih osoba, izostanak zdravstvene komponente dijagnostike i rehabilitacija autizma, odgovarajući prostorni materijalni uvjeti u ustanovi za rehabilitaciju koji polaze prvenstveno od potrebe pojedinog djeteta, rana intervencija ili podrška obitelji. Kada sve ovo izostane onda se razvijaju izrazito i intenzivni nepoželjni oblici ponašanja djece i odraslih osoba s autizmom, invaliditet osobe se povećava, šanse za osamostavljivanje se smanjuju a sustav i dalje nastavlja izdvajati financijska sredstva za financiranje bolničkih dana i ogromne količine medikamenata. Kada se vratimo malo u nedavnu povijest, '83. godine osnovan je Centar za autizam, a njegovo financiranje osigurano je tada iz sustava obrazovanja, socijalne skrbi i zdravstva. Svaki od sustava financirao je određene programe koje je ustanova provodila. Do '96. centar je u svojem sastavu imao Odjel za dijagnostiku i diferencijalnu dijagnostiku i krizna stanja pri PB Jankomir koji kasnije nikada ponovno nije uspostavljen. Danas smo suočeni sa situacijom da Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta nadležno za obrazovanje financira gotovo cjelokupnu djelatnost Centra za autizam za osobe s autizmom iz cijele Hrvatske. Tu su kroz godine narasli i financijski i kadrovski, organizacijski i stručni problemi koji do danas nisu riješeni. Danas ova ustanova formalno-pravno ne bi smjela pružati usluge za odrasle osobe s autizmom, zdravstvenu skrb, pojačanu njegu, kontinuirani edukacijsko-rehabilitacijski terapijski rad, interventni smještaj za djecu i odrasle. Iz istih tih razloga Centar za autizam ne može provoditi usluge rane intervencije i psihosocijalne podrške u obitelji iako za to ima specijalizirane stručnjake, a takve usluge itekako nedostaju. Stoga smatramo da bi prvenstvene napore trebalo usmjeriti na reorganizaciju Centra za autizam kao specijalizirane međuresorne ustanove koja će se ustrojiti na način da predstavlja doslovno Centar autizma ili metodološki centar prema prijedlogu UNDP-a, te će brinuti da na cijelom teritoriju Hrvatske svako dijete s autizmom i njegova obitelj dobiju sveobuhvatnu podršku u svim fazama života u svojoj sredini i sukladno individualnim potrebama. O tome je još 2006. govorila i profesorica dr. Jasmina Frey Škrinjar koja kaže: "Centar za autizam treba transformirati od ustanove za trajni smještaj u suvremeni Centar za autizam državnu ustanovu i trajni smještaj te ostaje sa svim svojim programima i službama, ali transformirana prema pružanju usluga u zajednici. Centar za autizam kao metodološki centar koji će biti i jezgra uspješnije decentralizacije skrbi za djecu i odrasle osobe sa autizmom u Hrvatskoj." Kada se vratimo u 2012. godinu na prijedlog pravobraniteljstva za osobe sa invaliditetom na sastanku koji je održan između triju ministara i ministrice zdravlja, obrazovanja te potpredsjednice Vlade gospođe Milanke Opačić da se formira stručna radna skupina čiji će ishod rada biti uspostava cjelovitog sustava skrbi za djecu i osobe s autizmom na cjelokupnom području Hrvatske. Međutim, osnovana je međuresorna radna skupina a ne stručna radna skupina koja je nakon niza sastanaka kroz dvije godine u zaključcima prezentirala plan prema kojem će se uz centar osnovati nova ustanova u sustavu socijalne skrbi koji bi osnivač bio Grad Zagreb. Ovime se čini da je problem autizma u Hrvatskoj sveden na reorganizaciju Zagrebačkog centra za autizam. Međutim, treba imati u vidu da govorimo o različitim potrebama različitih osoba, različite dobi sa različitim programima koji se trebaju provodit i oblicima podrške koje se trebaju im osigurat. Govorimo o multidisciplinarnosti i kontinuitetu i govorimo ne samo o Zagrebu već o cijeloj Hrvatskoj. Stoga postoje dvojbe da li će se ta ideja razdvajanja spotaknut već na prvom složenijem slučaju npr. onom na kojeg nas je upozorila nedavno predsjednica Udruge za autizam o dječaku iz Splita starom 16 godina s teškim poremećajem ponašanja i bez mogućnosti boravka u obitelji. Taj dječak je smješten u bolnicu Lopača. A zašto u bolnicu Lopača? Zato jer Centar za autizam u Splitu nema stacionar, a ustanova Juraj Bonači u Splitu je namijenjena za smještaj odraslih osoba starijih od 21 godinu života. Ovi primjeri zapravo naglašavaju da potrebe osoba s autizmom složene su koliko i to samo oštećenje. One nisu samo obrazovne, već i zdravstvene i socijalne, kao što su složene potrebe djece i odraslih tako i sama ustanova treba biti ustrojena sa organizacijskim jedinicama i programima u čijoj primjeni neće biti administrativnih zapreka koje proizlaze iz jednoresornog ustroja. Unatoč interesu Vlade, brojnim raspravama i održanim sastancima međuresorna skupina dosada nije dala konkretne odgovore u vezi uspostave sveobuhvatne skrbi o osobama s autizmom. Potpisivanje sporazuma u 2014.godini između UNICEF-a i 3 ministarstva kojima se uređuje samo područje dijagnostike i rane intervencije je dobar ali zakašnjeli potez, a dvije godine u kojima se obveze iz sporazuma trebaju realizirat predugi je period za one koji sada trebaju pomoć. Od prijedloga za transformaciju Centra za autizam prošlo je gotovo 5 godina, od odluke o uspostavi međuresorne skupine za pitanje autizma gotovo 3 godine, a da konkretnih kvalitetnih rješenja nema niti na jednom spornom području. Za to vrijeme nova djeca s autizmom, odrasle osobe s autizmom i njihove obitelji još uvijek čekaju svoja osnovna ljudska prava. Nesporno je da je svaki od sada i dosada od upućenih apela i inicijativa od strane nas kao pravobraniteljstva adresiranih ne samo nadležnim tijelima već i saborskim odborima, Vladi rezultirao određenim dogovorima, prijedlozima, potpisivanjima sporazuma, humanitarnim akcijama, uvođenjem autizma u pravilnike itd. ne dovodeći u sumnju namjeru i želju Vlade, saborskih zastupnika i odbora, nadležnih institucija da se uspostavi sustav odgovarajuće skrbi nažalost još nemamo konkretnih rezultata za sve te aktivnosti. Pitanje skrbi osoba s autizmom ne smije biti promatrano kroz prizmu određenog sustava ili resora i svako nastojanje da se samo te osobe prebace u određeni resor ili određenu razinu, ono će biti unaprijed osuđeno na neuspjeh. Rasprave i aktivnosti oko autizma nadilaze pitanje strukture, reorganizacije i djelovanja postojeće ustanove Centra za autizam Zagreb nego moraju biti podloga za uspostavu cjelokupnog sustava skrbi. Smatramo da su dosada provedene brojne analize stanja što je dovoljna podloga za donošenje kvalitetnih sustavnih rješenja ali i dalje vjerujemo da će najkvalitetnija rješenja dobiti isključivao konzultirajući stručnjake. Na kraju ovog izlaganja željela bih reći da zahtijevam i zahtijevamo svi skupa da Sabor kao najviše zakonodavno tijelo osigura sukladno svojim ovlastima poduzimanje sasvim konkretnih odluka i poduzimanje konkretnih aktivnosti s decidiranim rokovima i nositeljima kojima će osigurati jedinstvena metodologija dijagnostike dostupna na cijelom teritoriju Hrvatske, rana intervencija dostupna svakom djetetu s poremećajem iz autističnog spektra i njegovoj obitelji bez obzira na to gdje žive, uključivanje u redovne sustave obrazovanja uz osiguranja najrazličitijih oblika podrške, profesionalno usmjeravanja, rehabilitaciju i osposobljavanje za odgovarajuća zanimanja i neovisno življenje, odgovarajuće specijaliziranu i multidisciplinarnu zdravstvenu skrb s posebnim naglaskom na zaštitu mentalnog zdravlja uključujući primjereno postupanje u slučajevima akutnih stanja u kojima ugrožavaju svoju sigurnost ili zdravlje, odnosno sigurnost okoline, te različite oblike zbrinjavanja u odrasloj dobi, usluge u zajednici u obimu i na način prilagođen njihovim potrebama. RH obvezna je uspostaviti cjeloviti sustav skrbi o osobama s autizmom od najranije do odrasle dobi dostupna za svako dijete i osobu na području Hrvatske uz multidisciplinarno povezivanje i suradnju u svim područjima i jasno zacrtanim rokovima izvršenja i odgovornim osobama. Danas je Međunarodni dan obitelji i smatram da su te obitelji doista iscrpljene, umorne i jednostavno ne mogu više čekati kao ni njihova djeca neovisno da li se radi o djeci ili odraslim osobama s autizmom. Evo tahvaljujem.
[[Pljesak]] Zahvaljujem pravobraniteljici. Na ovo izlaganje imamo prijavljene replike iz kluba HDZ-a. Prvo poštovana Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom, da danas je Međunarodni dan obitelji i danas je možda i dobar dan da upozorite na sve ono što treba učiniti da se obiteljima u koje se kunu svi da trebaju našu podršku, da su centar, da su nukleus ovog društva, da treba pomoći. Posebice se to odnosi na obitelji kao što ste sami rekli, izmućenim obiteljima ne zato što one moraju brinuti o svojim članovima koje su osobe s invaliditetom nego zbog toga jer nemaju razumijevanje države. A kako bi imale razumijevanje države pravobraniteljice kada se radi, imali smo prijedlog Zakona o dječjem doplatku, dakle diskriminacije veće nema. Kaže nema novaca. Pa kako nema novaca? A imaju novaca pravobraniteljice imaju za skupe luksuzne svoje urede, imaju za putovanja, ima se novaca za stolove od nekoliko tisuća eura. Pravobraniteljice, dobro ste govorili i rekli za ovu temu, ali možda samo još da naglasimo, zaista zbog kasnog dijagnosticiranja bilo kojeg razvojnog poremećaja ovog časa se radi o autizmu, ne samo što je u registru 1461 osoba registrirana kao osoba s autizmom, nego i zbog toga što se kasno dijagnosticira ima od 8 do 12 tisuća. Osijek i sami ste to napomenuli nema svoj centar, te županije 4 sve su orijentirane na Zagreb, radi se negdje o 1800 osoba. Danas je tu s nama i gospođa prevoditeljica za znakovni jezik. Imali smo prvo čitanje zakona obećano je da ćemo zakon usvojiti.
Hvala lijepa.
U velikoj brzini, do dana današnjega on nije niti na dnevnom redu. … [[Govornici govore u isto vrijeme, ne razumije se.]]
Kolegice Sumrak, … vi Poslovnik Hrvatskog sabora čiji ste član?
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče, jako ste nervozni danas.
Poštujte Poslovnik. Uopće nisam nervozan samo se trudim da se poštuje Poslovnik, pola minute ste prešli. Pitam pravobraniteljicu da li želi replicirati? Ne. Druga replika, Nada Murganić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana pravobraniteljice. Ja i mi ovdje u klubu, a vjerujem da će se iz ove rasprave sigurno od svih izvjestitelja osjetiti iskreno i duboko poštovanje prama vama, vašem uredu i vašem radu. Vaša izvješća i u raspravi je najavljeno izvješće o radu vašeg Ureda za 2014.godinu pa i ovo izvješće uvijek je obimno, uvijek imamo puno podataka i možemo od toga ne samo dobiti informacije nego i štošta naučiti. Ova problematika je složena, možda po nekakvim statističkim podacima ima maleni broj djece sa ovim smetnjama, ali ako tome dodamo i njihove obitelji onda je to ipak s obzirom na našu populaciju značajan broj ljudi koji se suočavaju sa ovakvim teškoćama. Ono što ste i vi isticali, a i mi svi vidimo uvijek je problem te međusektorske suradnje. Drago mi je da su ovdje predstavnici ministarstava, ali ovdje u ovoj problematici nema mjesta politici. Mi imamo dobre zakone, čak negdje su i ostvarene i omogućene zakonski neka prava ali uvijek ostanemo na tome da nema novaca na kadrovima, da nema novaca na opremi koja je neophodna za rad stručnjaka koji pomažu ovoj djeci. Da, problem je svakako i financiranje Centra za autizam, ali izuzetno je veliki problem da ima puno djece sa ovim poremećajima koji su u svojim obiteljima, koja nisu obuhvaćena nikakvim oblicima psihosocijalne pomoći i rane intervencije. Defektologa stručnjaka nema, a oni koji imaju nemaju osnovnih sredstava da putuju da dođu u kuće tim roditeljima i toj djeci pružiti pomoć. O tome bi trebalo ozbiljno u ovom Saboru progovarati.
Pitam želi li pravobraniteljica odgovoriti na repliku? Izvolite, poštovana Anka Slonjšak.
Pa evo samo bi htjela dodati da ovo što ste naglasili za mali broj, mali broj je upravo iz razloga jer nedostaje dijagnostika. Da je dijagnostika na vrijeme postavljena znali bi otprilike koliki je točan broj danas odraslih osoba odnosno djece sa autizmom. Ono što smo mi iz jednog svog istraživanja mini koje smo proveli u predškolskim ustanovama zapravo utvrdili da negdje oko 200 djece je u predškolskim odnosno u vrtićima. Međutim kada govorimo o odraslim osobama sa autizmom taj broj zato i je takav 1400, ali pretpostavljamo da je puno veći broj upravo iz razloga jer su one bili dijagnosticirane pod nekim drugim oštećenjima kao što su mentalna retardacija i neka druga višestruka oštećenja.
Zahvaljujem. Treća replika poštovani Stjepan Milinković.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice godinama pratim vaša izvješća tako i ovo i uistinu se tu nema što dodati nego podržati, ali sa posebnim naglaskom na onaj jedan dio koji je potrebno naglasiti Centar za autizam nije sve sam grad Zagreb, a ja u tom dijelu uvijek naglašavam problematiku ruralnih područja koji su na poseban način isto tako se susreću i sa teškoćama drugoga oblika. I u tom smislu želim jer kao što ste vi rekli naglasiti i taj problem jer svaki slučaj je različit kao što ste vi govorili i naravno treba dodatno ojačati ovaj sustav podrške. I u tom smislu sam primijetio onaj posebno navod ova međuresorska skupina koja je formirana ali ne ide to tako baš brzo. I posebno želim naglasiti to kašnjenje je jednostavno neprihvatljivo,ne samo u ovom dijelu nego i u dijelu kojem ja ponovno govorim, a to se radi generalno o osobama sa invaliditetom u svezi jedinstvenog tijela vještačenja koje je prošle godine negdje u srpnju formirano. Možda ono konkretno kod osoba s autizmom i nije toliko ali je potrebno reći da je ono u srpnju, a sada je trebalo početi raditi 1.siječnja, ali tu se kasni. Kasni se neizmjerno se kasni i pitanje je kada će to početi u pravom smislu funkcionirati jer toliko predmeta se već nakupilo da je to jednostavno nemoguće ovih 77 vještaka da će riješiti. Sada se predlaže da će ih biti još primljeno 30, a spomenimo usput da je ministrica i kredit nekakav digla za 70 milijunaeura za edukaciju tih vještaka. Dakle to je jedan nevjerojatno veliki problem za osobe s invaliditetom naravno, a ja želim uvijek ovo ste što se tiče osoba sa autizmom vrlo jasno pojasnili. Evo hvala vam lijepa.
Želi li pravobraniteljica odgovoriti? Ne. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Poštovani Željko Jovanović, u ime Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, gospođo pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku na svojoj 60. sjednici raspravi je posebno izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom vezano za zaštitu prava osoba sa autizmom i poremećajima iz autističnog spektra u svojstvu matičnog radnog tijela. Uvodno je pravobraniteljica iznijela razloge za upućivanje ovog posebnog izvješća vezano za zaštitu prava osoba sa autizmom i poremećajima iz autističnog spektra kako bi se u najkraćem mogućem roku uspostavio cjeloviti sustav skrbi o osobama sa autizmom od najranije do odrasle dobi sa lepezom svih potrebnih usluga i educiranih stručnjaka te osigurala dostupnost na cijelom području Republike Hrvatske. S tim u vezi posebno se traži poduzimanje konkretnih aktivnosti kojima će se osigurati jedinstvena metodologija dijagnostike i rana intervencija, prilagodba sustava redovnog obrazovanja potrebama djece sa autizmom, reorganizacija postojećeg centra za autizam kao specijaliziranog metodičkog centra sa posebnim obrazovnim programima, profesionalno usmjeravanje, rehabilitacija i osposobljavanje za odgovaraju zanimanja i neovisno življenje, odgovarajuća specijalizirana i multidisciplinarna zdravstvena skrb s posebnim naglaskom na zaštitu mentalnog zdravlja uključujući primjereno postupanje u slučajevima akutnih stanja u kojima ugrožavaju svoju sigurnost ili zdravlje odnosno sigurnost okoline te različiti oblici podrške osobama u odrasloj dobi, usluge u zajednici u obimu i na način prilagođen njihovim potrebama. Predstavnici resornih ministarstava, Ministarstva socijalne politike i mladih, Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta, Ministarstva zdravlja obrazložili su mišljenje Vlade Republike Hrvatske koje je svjesno problematike vezane uz zaštitu prava osoba sa autizmom i poremećajima iz autističnog spektra na koje se ukazuje te napominje da navedena problematika postoji već dugi niz godina ali su i upravo posljednjih nekoliko godina posebno počevši sa 2012. učinjeni znatni pomaci na ovom području. U svrhu unapređenja skrbi o osobama sa poremećajima iz autističnog spektra kontinuirano se provode putem nadležnih ministarstava aktivnosti u vezi sa rješavanjem djelovanja centara za autizam i zbrinjavanja osoba sa autizmom. Tako je istaknuto da je 29. siječnja 2013. formirana međuresorna radna skupina nadležna za rješavanje statusa Centra za autizam Zagreb i zbrinjavanje osoba sa autizmom s ciljem unapređenja sustava rane dijagnostike i rane intervencije kako bi djeca sa poremećajima iz autističnog spektra i njihovi roditelji ostvarili najbolju moguću pravovremenu potporu. Što se tiče centra zadaća međuresorne radne skupine je provesti razdvajanje djelatnosti obrazovanja i djelatnosti socijalne skrbi. S ciljem razvoja i osiguranja pristupačnosti usluge rane dijagnostike, intervencije za djecu sa poremećajima iz autističnog spektra pokrenuta je inicijativa međuresornog i transdisciplinarnog pristupa u osiguravanju podrške djeci i obiteljima uspostavljanjem jedinstvenog sustava podrške u smislu rješavanja pitanja probira, dijagnostike i rane intervencije. U travnju 2014. između 3 ministarstva, socijalne politike i mladih, zdravlja, znanosti, obrazovanja i sporta i UNICEF-a potpisan je Sporazum o suradnji pri realizaciji tehničke podrške UNICEF-a za provedbu Projekta "Rana dijagnostika i rana intervencija za djecu sa poremećajima iz autističnog spektra". Glavni ciljevi sporazuma su unapređenje sustava rane dijagnostike i rane intervencije. Vlada Republike Hrvatske kontinuirano razvija i unapređuje sustav skrbi o osobama sa poremećajima iz autističnog spektra, provođenjem sustavnih aktivnosti i mjera što će i ubuduće nastaviti još jačim intenzitetom, istaknuto je na sjednici odbora. U raspravi članovi odbora složili su se s problemima koji postoje smatrajući da su nadležna ministarstva intenzivirala aktivnosti u smjeru unapređenja skrbi cjelokupnog sustava kao i definiranju rješenja za sistemsko pružanje rane intervencije kako bi posebno djeca najranije životne dobi i njihove obitelji kroz primjerene programe rehabilitacije odmah dobili određena poboljšanja i potrebnu potporu. Nakon provedene rasprave članovi odbora su jednoglasno odlučili predložiti Hrvatskom saboru da prihvati Posebno izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom vezano zaštitu prava osoba sa autizmom i poremećajima iz autističnog spektra. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika DC-a, Novog vala i Narodne stranke reformista, govoriti će poštovana zastupnica Vesna Škare-Ožbolt, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo pravobraniteljice, poštovane kolegice i kolege. Evo čuli smo izvješće, posebno se u ime kluba zahvaljujemo pravobraniteljici na ovako iscrpnom, detaljnom i hrabrom izvješću. Koji su naglasci? Naglasci su da nisu učinjeni zadovoljavajući pomaci, da od 2012. godine imamo pomake ali ne u onim najvažnijim stvarima jer ne postoji cjelovit sustav socijalne skrbi za osobe sa autizmom. Da su neprimjereni uvjeti, nedostatak kapaciteta, da imamo nedostatak stručnjaka, da boravak u centru nije zakonski reguliran, da je i centar izgubio i onaj status koji je imao, da u slavonskim regijama ne postoji mjesto stručne rehabilitacije, da u slavonskoj regiji postoji samo jedan defektolog itd.. Onda smo na klupe dobili izvješće Vlade na impresivnih 8, 9 stranica u kojem Vlada kaže da je svjesna problematike, da ta problematika postoji već dugi niz godina ali da se upravo u posljednjih nekoliko godina su učinjeni pomaci. Onda smo saznali da je i formirana međuresorna radna skupina 29. siječnja 2013. godine koja bi trebala riješiti status Centra za autizam Zagreb. Dakle napomenuti ću od 29. 1. 2013. godine radi međuresorna skupina. Sada je sredina 2015. godine, dakle 2 godine međuresorna skupina radi a da nije izašla sa konkretnim rezultatima. Poštovani kolege i kolegice ako takva radna skupina radi 2 godine bez rezultata onda je treba rasformirati. I mislim da bi svi zajednički klubovi nakon ovakvog izvješća trebali donijeti zaključak kojim ćemo jednostavno predložiti mjere koje je već i sama pravobraniteljica u svom zaključku navela. Nadalje, postavlja se pitanje zašto nakon ovakvih problema koje vidimo nije već davno donesena strategija za rješavanje problema i pitanja dakle nacionalna strategija za zaštitu prava osoba s autizmom. Imamo jako puno nacionalnih strategija. Možda bi donošenje ovakve jedne nacionalne strategije pomoglo da se sustavno počnu rješavati problemi, ali ne samo nacionalna strategija nego očito ovdje treba i akcijski plan sa konkretnom dinamikom rješavanja problema. Naša sva izvješća, pa i ovo izvješće odbora to sve vrvi nekakvim birokratskim rječnikom, rokovima, prijedlozima, mjerama, a na kraju ništa od toga. Ako u dvije godine nismo u stanju odnosno ova i Vlada i mi svi skupa nismo u stanju donijeti, namjerno govorim mi jer svi imamo odgovornost za to, nismo u stanju donijeti jedno rješenje onda stvarno kud ide ovo sve. Prema tome, mislim da bi Sabor ne samo, nije dovoljno samo prihvatiti izvješće nego pomoći pravobraniteljici i donijeti zaključke. Ova međuresorna skupina očito nije riješila problem, po nama ponavljam treba je rasformirati i formirati stručnu skupinu koja će u najkraćem mogućem roku donijeti rješenje. Nadalje, mi smo ušli u Europsku uniju. Tu stalno govorimo o nedostatku novaca. Koliko je i je li itko povukao bilo kako ili zatražio, aplicirao sredstva za rješavanje ove problematike. Npr. mi bi to voljeli čuti, ali takvog jednog sitnog detalja ali bitnog nema u našim papirima koje smo dobili za ovu raspravu. I zato nemamo tu što kao klub dodati osim podržati ove zaključke koje je iznijela pravobraniteljica i apelirati na činjenicu i na Vladu da apsolutno na kraju mandata ne možemo biti zadovoljni sa činjenicom. Problem postoji već dugi niz godina, on se sad počeo rješavati, a resorna skupina rješava ga dvije godine, još ga nije riješila. Prema tome, predlažemo da se donesu zaključci u kojima će se formirati nova radna skupina, stručna skupina koja će u roku 6 mjeseci donijeti rješenje i zaključak da se napravi strategija, nacionalna strategija za rješavanje ovog pitanja sa akcijskim planom. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike. Prvo poštovana Nada Murganić, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana zastupnice, zaista vi ste u pravu, mi imamo jako puno dokumenata i uvijek kada se govori o životnim i živim ljudima i životnim problemima nekako se sve čini da je to puno i jako izbirokratizirano. Da, treba nam nacionalna strategija i treba nam akcijski plan, ali ako ćemo mi to samo lijepo napisati i lijepo osmisliti, a nećemo provoditi opet ništa, mrtvo slovo na papiru. Mi bi morali zaista osvijestiti da kad se izrađuju proračunu, raspoređuju financijska sredstva koji su nam to prioriteti. Da li mi možemo uvijek se pravdati, a u zadnje vrijeme najčešće da nemamo novaca, a što je najžalosnije iz čak Ministarstva socijalne politike dolazile su neke mjere štednje koje su se odrazile upravo na ove skupine, na skupine osoba s invaliditetom, sve radi ušteda novaca. Ja neću sada širiti područje pa spomenuti samo pravilnik o ortopedskim pomagalima koji se ipak indirektno ili direktno tiče čak i ove teme, ali ako Ministarstvo socijalne politike i mladih kaže da neće biti najvjerojatnije, a u izvještaju tako stoji, sredstava za sljedeće naredno razdoblje za financiranje i sufinanciranje udruga koje se bave ovom problematikom, problematikom rane intervencije i raznih oblika psihosocijalne pomoći na terenu u obiteljima djece s ovim poremećajima. Onda možemo zaista reći da se radi o totalnom ne suosjećaju i totalno nedostatku empatije prema poslu z akoje su odgovorni i dužni. Mi sve obaveze prebacujemo na udruge. Neke stvari trebaju biti zaštićene, neke stvari treba imati i država u svojim rukama, a to su upravo ovi problemi.
Odgovor na repliku, Vesna Škare-Ožbolt.
Zahvaljujem kolegice na ovim vašim razmišljanjima. Rekli ste da nije dovoljno donijeti nacionalni plan i strategiju. Mi ga za sada ni nemamo. Da bi uopće, a očito vidimo da ovdje postoje brojna lutanja i da nema jasne i vidljive strategije što treba napraviti i kako pomoći ljudima. I mislim da bi na ovom pitanju apsolutno trebalo donijeti nacionalni plan odnosno strategiju, ali i jedan akcijski plan kako bi se što brže počeli rješavati problemi, a ne na ovaj način razvlačiti kao žvakaću gumu problem godinama i onda samo na kraju mandata konstatirati postoje problemi, oni su se počeli rješavati, ali to zahtijeva vrijeme. Što se tiče financijskih sredstava, doista namjerno sam u svom izlaganju spomenula Europsku uniju. Novaca za ovaj problem ako ne postoji u Hrvatskoj, a ja tvrdim da postoji jer novaca uvijek ima, samo je pitanje kako se raspoređuje, postoji u Hrvatskoj samo da postoji politička volja koja očito ne postoji kada je riječ o ovoj problematici. U Europskoj uniji ima novaca za ove teme i mislim da bi i Vlada i resorno ministarstvo trebalo se malo više potruditi i osigurati financiranje ove problematike iz sredstava Europske unije. Hvala.
Druga replika, poštovana Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena kolegice podržavam vašu raspravu i zaista kad bi postojala politička volja onda ne bi trebala Vlada osnivati nikakvu među resornu skupinu radnu koja eto ga kao što ste i sami rekli dvije godine nije dala rezultata. Jedina relevantna ta skupina bila bi gospođa pravobraniteljica koja je oduvijek u svojim istupima nije podilazila politici, nego upravo ukazivala na probleme, jer se ona nema vremena baviti politikom, nego problemima. I zaista, zaključke koje nam svaki put daje u svojim izvješćima, dopise koje piše, dovoljno je samo to pogledati, dovoljno se pozabaviti s tim i htjeti to riješiti. I u pravu ste da i strategiju i proračun i sve, ali u pravu ste da treba rješavati problem, a ne samo da nešto bude mrtvo slovo na papiru i da se zaklinjemo da želimo i želimo, a u stvarnosti na kraju ćemo sve ostavit sa strane jer se smatra da su skupine ljudi osobe sa invaliditetom, eto nisu tako opasne jer neće one na cestu, neke neće ni glasovati pa onda i nije bitno da se pod hitnim postupcima neke stvari rješavaju.
Treća replika, Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovana kolegice Škare Ožbolt slažem se da bi trebalo konačno nešto učiniti, međutim moje je mišljenje da budući da je rasprava u Hrvatskom saboru ne treba Hrvatski sabor uvijek i samo gledati preko puta u Vladu RH i u ministarstva. Hrvatski sabor nedovoljno kao institucija, kao središte političkog života koristi mehanizme, ovlasti koje mu Ustav Republike Hrvatske daje. Zašto primjerice mi ne bismo kroz Odbor za ljudska prava, jer izvješće gospođe pravobraniteljice govori o temeljnim ljudskim pravima u skladu s deklaracijom, odnosno sa Konvencijom o pravima osoba sa invaliditetom koje je potpisala i Republika Hrvatskla. Zašto dakle ne bismo donijeli odluku da Odbor za ljudska prava provede, da uključi mehanizme i da provede sve ove prijedloge pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. To bi bio pravi put, jer čekati da Vlada onda predloži strategiju, da je donesemo predugačak je put. Osim toga svjedoci smo mnogih strategija, odluka, dokumenata iznimno važnih koje je donio Hrvatski sabor i koji se nikada do kraja i u potpunosti nisu proveli, pa evo i Konvencija o kojoj govorim. Dakle, najveći, najvažniji dokument o pravima, ljudskim pravima u ovom stoljeću se u potpunosti kao što vidimo ne implementira. A što se tiče novaca, da naravno definitivno se slažem. Zašto primjerice Hrvatski sabor koji odlučuje o sredstvima na primjer za financiranje političkih stranaka ne bi donio odluku da se ta sredstva u ovoj godini smanje za 10% i da se to usmjeri za financiranje projekata za osobe sa autizmom.
Odgovor na repliku, Vesna Škare Ožbolt.
Zahvaljujem vam na odgovoru. Ja sam već napomenula. Sredstava uvijek ima samo je pitanje kako se raspoređuju. Međutim, nešto vezano za rad naših odbora. Ovdje kao problem postoji očigledno sukob koncepta, odnosno među resorna skupina praktički ide u jednom smjeru za razliku od interesa obitelji i uopće osoba sa ovom problematikom. I to je pitanje koncepta. Ako ćemo čekati još možda dvije godine da međuresorna skupina završi možda će ona izaći sa rezultatom i sa zaključkom koji apsolutno više ni ne odgovara potrebama osoba o kojima danas raspravljamo. Prema tome, moje je mišljenje da je prvo trebalo donijeti Nacionalnu strategiju i onda sa akcijskim planom točno provesti sve ove mjere. Ove mjere treba provesti i ovo što je gospođa pravobraniteljica navela, međutim ako postoji sukob u konceptu onda na koji način će se to provesti ja to postavljam pitanje. Prema tome, mi smo ovdje sad trenutno svi skupa zatočenici među resorne skupine koja nije u stanju donijeti dvije godine izaći sa rješenjem. Jesam li u pravu? Prema tome, ako je to tako, onda se ni ovi zaključci neće moći provesti. Prema tome, držim da bi uvjet bez kojeg se neće moći dalje trebalo razriješiti ovu međuresornu skupinu koja nije u stanju dvije godine riješiti problem i praktički onda početi provoditi ove zaključke koje je donijela pravobraniteljica. Hvala.
Posljednja replika poštovani Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Škare-Ožbolt suglasan sam sa vašim razmišljanjem da nema se ovom izvješću što dodati, nego samo staviti naglasak na određene stvari i u tom smislu, dakle stoji ono što ste vi rekli da ova međuresorna skupina nije odradila svoj posao, nije radila kako treba i stoga treba izvući određene poučke. I naravno ne može se onaj sustav potpore, ključna ona stvar koja iz toga mora proizići i određena aktivnost ne ide kako treba. Ali isto naglasak treba staviti na brzinu, ako se već govori o toj brzini o kojoj se, želi se nešto napraviti a može se do 9, 10, 15 strana napisati. Prije kratkog vremena smo imali, tu donijeli odluku o danu obilježavanja osoba oboljelih od multipleskleroze. Problem ostaje, ostaje i dalje. I u tom dijelu ja ću ponovno pilati na onome što se tiče jedinstvenog tijela vještačenja. Sa ovim novim ustrojem zavoda, dobro hajde profunkcionirao je zavod. Oko 2 i pol tisuće predmeta je iz socijalne problematike je ušlo već, a sad se nakupilo sigurno još dvije i pol tisuće, još dvije i pol tisuće i tu stoji. Pa to je problem koji treba žurno rješavati. Ne može on čekati. Sad kaže imat će status roditelja njegovatelja, imat će prioritet. Pa molim vas lijepo, mislim koje je to objašnjenje? I invalidnina ako bi se dobivala ona će se unatrag isplaćivati. Mislim da to u ovom području jednostavno nije prihvatljivo, nije dopustivo. Jednostavno brzina se mora na neki način ako smo se opredijelili za to, ako je ovo nakana toga da se ide u tome smjeru onda u tom dijelu na brzini treba isto tako staviti naglasak. Hvala lijepa.
Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime kluba Hrvatskih laburista govorit će poštovani Dragutin Lesar, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospođo pravobraniteljice. Za početak ću podsjetiti da je osnivanjem sustava pravobranitelja/pravobraniteljica Hrvatski sabor odlučio njih osnovati i dati im ovlasti povjerenika Hrvatskog sabora za pojedina područja. U ovom slučaju za položaj prava i status osoba s invaliditetom. Hrvatski sabor je prilikom donošenja zakona osim ovlasti nadzora dao i ovlasti predlaganja mjera za unapređenje ili poboljšanje položaja invalidnih osoba. Mi smo dobili analizu stanja i određene sasvim konkretne prijedloge pravobraniteljice. I Hrvatski sabora sada mora odlučiti. Dobili smo prijedloge i na nama je odluka. Da li ćemo formalno prihvatiti ovo izvješće i stati na tome ili biti aktivniji u daljnjem rješavanju tog problema. Temu neću politizirati jer ovim ljudima ne treba politiziranje nego pomoć, sustavna rješenja. I to iz nekoliko resora. Ja u ovom Saboru 12 godina svjedočim lutanjima zakonodavne regulative kada su u pitanju osobe s invaliditetom svih vrsta. Sjećam se prije negdje 6 godina jedan je saborski odbor došao s prijedlogom zakona koji bi na jedinstven način u jednom propisu regulirao prava osoba s invaliditetom. Tada je Vlada dala mišljenje da se protivi donošenju takvog zakona jer u Hrvatskoj, tada je bilo rečeno, ne postoji jedinstveni registar invalidnih osoba, ne znamo koliko ih imamo i da prije toga nije moguće donijeti takav zakon. Upozorili smo tada, upozoravam i sada, da u Hrvatskoj prava osoba s invaliditetom po zakonodavnim rješenjima ne ovise o njihovim potrebama nego po vrsti nastanka invaliditeta razbacana u nekoliko desetaka zakonskih i podzakonskih propisa. Dakle u Hrvatskoj ne gledamo čovjeka bez vida kao čovjeka bez vida nego ga prvo pitamo kako si izgubio vid? I zbog toga danas nemamo zakonodavne propise niti u inkluzivnom dodatku, nemamo jedinstvene propise o dijagnostici i liječenju, obrazovanju, njezi, zapošljavanju i uključivanja u zajednicu osoba s posebnim potrebama. I tako dugo dok ne donesemo takav jedinstveni propis imat ćemo potrebu raspravljati o svakoj kategoriji invalidnih osoba ponaosob jer očito ni dosada nije došlo do svijesti da je to nužno potrebno. Iz izvještaja je vidljivo da je ovaj izvještaj nastao temeljem obraćanja i roditelja i djece ali i starijih odraslih osoba koji su imali probleme, ne samo korištenjem ili mogućnosti Centra za autizam u Zagrebu, nego i onih koji nisu imali nikakvih dostupnih institucija diljem Hrvatske. Da postoje problemi u dijagnostici jer ne postoji jedinstvena metodologija. Da postoji problem u obrazovanju, zdravstvu i socijalnoj skrbi. Dobro je da je pravobraniteljica s tim citatom svog uvoda započela današnje predstavljanje izvještaja. U izvještaju također imamo podatak da u Hrvatskoj u ovom trenutku da se pretpostavlja da živi od 8 do 12 tisuća osoba s autizmom. Ovo samo dokazuje to da i ne znamo koliko ih zapravo ima jer ne postoji jedinstveni registar osoba s invaliditetom po nikakvim skupinama pa ni tome. Drugo što sam iz izvještaja primijetio da još 1995. godine, ponavljam vam '95., tadašnja Vlada zadužila tri resora zadaćom da ponude rješenje. Resor zdravstva, prosvjete i socijalne skrbi. Ali do dana današnjeg takav jedinstveni program nije predložila nijedna Vlada niti ga donijela, dakle predložila Saboru niti ga usvojila kao svoj program što je također mogla biti mogućnost. Dakle, program može donijeti Sabor ali može ga usvojiti i Vlada. Saznali smo da je u siječnju 2013. osnovana međuresorna skupina uz primjedbu pravobraniteljice da su oni predlagali stručnu skupinu ne samo međuresornu. To također pokazuje da se očito nije ulazilo u samu struku nego samo međuresorni pokušaj usklađivanja pojedinih problema. U izvještaju je dat i prikaz analiza Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo da je u vremenu '91. do '97. u Hrvatskoj na 10 tisuća živorođenih bilo 5 do 9 djece sa autizmom ili poremećajima s tog područja. A u vremenu 98.do 2007.na 10 tisuća živorođenih 11 do 17. I zbog toga se može dati procjena da možemo očekivati do 12 tisuća djece s navedenim poremećajima. To su brojke koje zapanjuju, to su brojke koje ne smijemo promatrati kao statistiku, ta brojka znači broj ljudi i broj obitelji koji se nose očito zasad sami s tim problemom. Kakav je pravni okvir, na koje dokumente se pravobraniteljica pozvala? Na Ustava RH u kojem država jamči posebnu skrb invalidnim osobama, Konvencija o pravima osoba s invaliditetom, Nacionalna strategija izjednačavanja mogućnosti za osobe s invaliditetom razdoblje 2007-2015., Nacionalna strategija zaštite mentalnog zdravlja za razdoblje 2011.-2016., Nacionalni plan aktivnosti za prava i interese djece 2006.-2012., Zajednički memorandum o socijalnom uključivanju RH, Zakon o suzbijanju diskriminacije. Da li postoji potreba novih strategija, da li uz ove koje sam naveo postoji potreba novih nacionalnih planova? Mi mislimo da ne, to je samo gubljenje vremena i odgađanje rješenja problema. S nacionalnim strategijama i nacionalnim planovima ne rješavamo probleme nego kupuje se vrijeme da se ništa ne napravi. I zbog toga smatramo da ovo izvješće Hrvatski sabor mora iskoristiti ne predlažući nikakve nacionalne strategije i nacionalne planove nego usvajanjem zaključka koje je klub Hrvatskih laburista podnosi i u pisanom obliku zahtjevom da se o njemu naravno glasa. I umjesto velikih riječi, prigodničarskih govora, posjete štandovima i nošenja različitih oznaka povodom Dana različitih kategorija osoba s invaliditetom kojega naročito koriste državni dužnosnici pred kamerama i fotoaparatima samo prigodno mi predlažemo slijedeći zaključak: 1. Prihvaća se posebno izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom vezano za zaštitu prava osoba s autizmom i poremećajima iz autističnog spektra. 2. Hrvatski sabor zadužuju Vladu Republike Hrvatske da u roku od 3 mjeseca podzakonskim propisima iz svoje nadležnosti i podnošenjem Hrvatskom saboru prijedloga nužnih izmjena zakona osigura 1.osoba s autizmom i poremećajima iz autističnog spektar jedinstvenu metodologiju dijagnostike dostupne na cijelom teritoriju RH, 2.ranu intervenciju dostupnu svakom djetetu spas i njegovoj obitelji bez obzira na to gdje žive, 3.prilagodbu sustava redovnog obrazovanja potrebama djece s autizmom, 4.reorganizaciju postojećeg Centra s autizmom kao specijaliziranog metodičkog centra s posebnim obrazovnim programom, 5.profesionalno usmjeravanje, rehabilitaciju i osposobljavanje za odgovarajuće zanimanje i neovisno življenje, 6.odgovarajuću specijaliziranu i multidisciplinarnu zdravstvenu skrb s posebnim naglaskom na zaštiti mentalnog zdravlja uključujući primjereno postupanje u slučajevima akutnih stanja u kojima ugrožavaju svoju sigurnost i zdravlje odnosno sigurnost okoline i 7.različite oblike podrške osobama u odrasloj dobi, usluge u zajednici, u obimu i na način prilagođen njihovim potrebama. Ovih sedam konkretnih prijedloga naravno prepisano je iz završnog dokumenta izvještaja i preuzeti prijedlozi pravobraniteljice. Smatramo da je njihova realizacija moguća, potrebna samo kroz podzakonske akte koje Vlada ili resorna ministarstva po zakonu i Ustavu imaju pravo donositi i promjenama postojećih ili predlaganjem novih zakona koje Vlada podnosi Hrvatskom saboru. Ono što sada želim jasno istaći da od predstavnika Vlade samo tražim očitovanje da li je ponuđeni rok od 3 mjeseca, dakle ovih sedam prijedloga ne stavljam na licitiranje, nego možemo samo razgovarati da li smatraju da je za donošenje podzakonskih akta i predlaganje zakona predlaganja zakona 3 mjeseca rok za njih prihvatljiv ili smatraju da bi bio optimalno 4, ali po mom sudu maksimalno 5 mjeseci. Mislim da Hrvatski sabor samo takvim pristupom resorna tijela može natjerat na akciju, a bojim se da Sabor nema i ne raspolaže niti sa stručnim kapacitetima niti mogućnošću da na sebe preuzme posao i odgovornost da radi posao izvršne vlasti. Naš je posao nakon razumijevanja i prihvaćanja ocjene stanja i pažljivog slušanja što pravobraniteljica predlaže zatražiti od izvršne vlasti da reagira. Reakcija nacionalnim programima i strategijama nije rješenje problema jer i nakon tih nacionalnih planova i strategija provedba je kroz zakone. Pravnog okvira je sasvim dovoljno što se tiče takvih općenitih akata i sada je po nama vrijeme zakonodavnog rješenje. To tim više što od siječnja 2013.nekakva međuresorska skupina radi ali dosada Saboru ona nije iznjedrila nikakav konkretan prijedlog. To su dakle razlozi zašto predlažemo da Sabor osim prihvaćanja izvješća konkretnim rokom hrvatsku Vladu zaduži da koristi svoje ovlasti i podzakonskim propisima intervenira, a tamo gdje treba mijenjati zakone predložite izmjene Hrvatskom saboru. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike. Poštovana Đurđica Sumrak.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Lesar, znam da ćete se možda osjećati malo povrijeđeni ali morala sam reagirati, sve ove godine od kada sam u Saboru reagiram na terminologiju koju pojedini zastupnici upotrebljavaju. Znači kolega Lesar, invalidne osobe nego su to osobe s invaliditetom i nisu to djeca sa posebnim potrebama nego su djeca s teškoćama u razvoju. Možda mislite da to i nije tako važno da to evo nije bitno kako ćemo koga nazvati nego da činimo dobro za njega. I još nešto, govorite o manifestacijama o ne znam balonima i tako, 2008.godine je upravo Vlada osjetila potrebu zbog ovaj čas u registru je 520 tisuća osoba s invaliditetom različitog invaliditeta znači nije možda još po kategorijama, imamo još neke očevidnike, ali osnovala je Ured pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. I može se reći po prvi puta da su osobe s invaliditetom izašle u javnost da smo se po prvi puta mi mnogi upoznali sa svim problemima koji postoje,izašli su iz svojih kuća … slažem se s vama akcijski planovi, različite strategije. Trebaju se provoditi. Ne slažem se da se ne trebaju donest ali da se trebaju provoditi da, trebaju se. Mi ćemo u klubu HDZ-a naravno podržati izvješće uvažene pravobraniteljice za osobe s invaliditetom i svako njezino izvješće je podržano ispred kluba HDZ-a jer osjećamo potrebu za to na neki način ne samo da smo senzibilizirani nego prihvaćamo i terminologiju koja je usvojena, prihvaćamo i registar, prihvaćamo sve probleme i želimo da se oni riješe.
Odgovor na repliku poštovani Dragutin Lesar.
Uvažena kolegica Sumrak, ova vaša korekcija mog izričaja će dati veliku korist tim ljudima, to sam siguran. Ako se netko našao uvrijeđenim ja se javno ispričavam zbog toga što sam koristio izraz osoba s posebnim potrebama. Ja ih znam veliki broj i oni se ne ljute kada se to kaže za njih, vama je to smetalo ali dobro. Vjerujem da ste i '95.isto bili toliko aktivni i pazili na izričaj pa ipak omogućavali da se taj problem riješi. A što se tiče manifestacija nisam spomenuo samo u kontekstu toga da ministri svih vlada predsjednici država, premijeri, saborski zastupnici odlaze na te štandove s kamerama i fotoreporterima da se slikaju i tada imaju velike riječi razumijevanja, a od '95.od tih velikih riječi i razumijevanja imamo konstataciju da su 2012.počeli mali ozbiljniji pomaci, ali rješenje problema niti na vidiku. O tome se radi. Zloupotreba tih manifestacija od strane političara koji tamo dolaze samo u pratnji novinara, kamera i fotoreportera da se slikaju i hvataju političke bodove je najprljavije političko ponašanje koje god može biti.
Replika, Nada Murganić.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani kolega Lesar, ja nisam baš od onih koji se vole baš vraćati u prošlost, ali sa velikim dijelom vaše rasprave ću se svakako složiti. Ja bi voljela da mi svi ovdje zajedno razgovaramo o tome što mi možemo danas, sada učiniti vezano za problematiku ovih osoba o kojima danas razgovaramo, što smo mogli i unazad nekoliko dana. Pravobraniteljica s pravom upozorava opet, ponovo na propuste koje imamo kada smo raspravljali o Zakonu o doplatu za djecu koje je bilo prošli tjedan na raspravi vezano na prijedlog našeg zastupnika Mladena Novaka. Mi imamo propise, mi imamo zakone,vrlo rado ih i usvojimo ali ih ne provodimo. Tu se je oglasio i Ustavni sud RH koji je rekao da smo prekršili ovakvo privremeno stanje koje traje 13 godina, članke o jednakosti, socijalnoj pravdi, poštivanju prava, o poštivanju jednakosti pred zakonom, o obavezi države da pruži posebnu skrb upravo osoba s invaliditetom. Prekršili smo i članke koje smo potpisali u Konvenciji o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe i onih koji se odnose na prava osoba s invaliditetom. prekršili smo i Zakon o suzbijanju diskriminacije i mnoge druge. Mi smo to prešutili i dalje to gledamo jer se ne možemo čak niti ovakve banalne stvari nama bi trebale biti banalne, a osobe na koje se to odnosi nisu uspjeli dogovoriti. Ministrica socijalne politike na udrugama i nacionalnim i međunarodnim i pravobraniteljici odgovara da će se to riješiti Zakonom o inkluzivnom dodatku, a onda opet odgovara da taj zakon nema dovoljno sredstava da se provede u praksi.
Vrijeme. Odgovor na repliku Dragutin Lesar.
Uvažena kolegice ja sam u svojoj raspravi rekao da ovu temu neću politizirati i na vašu repliku odgovorit ću samo šutnjom jer ste počeli ipak temu politizirati.
Nastavljamo s raspravom po klubovima. U ime kluba SDP-a govorit će poštovana zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, uvažene kolegice i kolege. Dozvolite na samom početku da se osvrnem na izjavu da vladajuća većina i Vlada ne radi ništa jer se radi o populaciji građana koji nisu glasači. Pa moram reći da smo od 2014. godine donijeli zakon, odnosno Izmjene zakona o zaštiti osoba sa duševnim smetnjama Narodne novine br. 76/2014. učinili smo to u suradnji sa udrugama koje su jednoglasno podržale izmjene zakona i time smo unaprijedili njihova temeljna ljudska prava dakle članak 14. stavak 1. točka 18. kaže da između drugih prava mogu glasovati u skladu sa posebnim zakonom. Prema tome nemojmo se tako olako razbacivati riječima i netočnostima pogotovo jer se radi o populaciji kojoj je dovoljno teško i bez toga. Dakle klub SDP-a smatra da se radi o izvješću koji je vrlo detaljan, vrlo sveobuhvatan i govori o realnim, o stvarnim problemima s kojima se suočavaju djeca sa autizmom i odrasle osobe i s poremećajima iz autističnog spektra. Izvješće govori o poteškoćama s kojima se roditelji takve djece u želji da učine sve da svojoj djeci pruže kvalitetnu skrb i zaštitu, stručnu skrb a sve s ciljem kako bi šanse njihove djece za osamostaljivanje bile što veće, suočavaju. Gospođo pravobraniteljice svjesni smo da ste pripremajući ovo izvješće i dajući ga u saborsku proceduru zapravo željeli aktualizirati ovu problematiku a sve s ciljem da se dodatno unaprijedi skrb i život djece i osoba sa autizmom. Sjećam se da smo 2013. godine na Odboru za zdravstvo raspravljajući o vašem Godišnjem izvješću o osobama sa invaliditetom poseban naglasak u raspravi stavili upravo na djecu i osobe sa autizmom i poremećajima iz autističnog spektra. Ovo je prvi puta da dajete Posebno izvješće o osobama sa autizmom i djece sa autizmom i mi vas u tome doista u potpunosti podržavamo jer se slažemo da naša briga, briga društva svih nadležnih institucija kada postignemo određenu razinu zaštite ne smije prestati kao što ne prestaje ni napredak medicine, kao što ne prestaje napredak znanosti, kliničkih istraživanja i njihovih dostignuća. Kao klub ne dvojimo niti malo da poremećaje iz autističnog spektra i poremećaje iz socijalne komunikacije treba doista uvažiti kao jedan ozbiljan i važan javnozdravstveni problem, odgojno obrazovni i socijalni problem u Republici Hrvatskoj. Važan je stoga što ukoliko se pravovremeno ne prepozna, ukoliko ne postoji jedan koordinirani, kontinuirani, interdisciplinarni pristup i tretmanu i podršci, dovodi do visoke razine invaliditeta ovisnosti i socijalne isključenosti a tada, oko toga se svi slažemo sve postaje još veći problem. Dakle svojim savjesnim radom želite dati doprinos unapređenju skrbi i zaštite ove populacije i u tome vas kao klub apsolutno podržavamo. Uz vaše izvješće dobili smo i mišljenje Vlade u kojem se također vrlo detaljno navode svi poduzeti koraci vezano za ovu problematiku u posljednjih nekoliko godina. Vjerujte mi bez ikakve namjere da danas tražim u prošlosti alibi za bilo koga. Jednostavno moram u ime kluba SDP-a reći da je ova populacija dugo i predugo bila na marginama interesa nadležnih institucija, da se u posljednja dva desetljeća jednostavno nisu napravili potrebni a neophodni, kvalitativni iskoraci, da se nisu mijenjali zakoni kojima bi se priznale posebnosti, specifičnosti autizma. Da se nije nažalost radilo niti na javnoj percepciji i rušenju predrasuda spram ove populacije, da su se kapaciteti smanjivali umjesto da su se povećavali, da se na ranoj intervenciji i ranoj dijagnostici nije učinilo ništa osim možda bih mogla reći štete obzirom da je 1995. godine ukinut jedini dijagnostički centar u Zagrebu. Žalosno je zapravo i tu se svi slažemo da smo kao zemlja bili uzor ne samo svim zemljama iz regije već i puno šire a da iako se od nas to očekivalo u posljednjih 20 godina nismo učinili te kako sam ih nazvala kvalitativne iskorake. I baš zato su očekivanja od ove Vlade tako velika. Bez obzira na tešku financijsku situaciju očekuje se da nakon više desetljeća marginaliziranja ove populacije ovom problemu se pristupi sustavno, sistemski, ozbiljno, interdisciplinarno, smisleno. I konačno kao klub, moram to naglasiti razumijemo roditelje, razumijemo struku, razumijemo udruge kada kažu da sve to što sam navela žele sada bez odlaganja, odmah. A problema je doista puno i potreba za promjenama je velika ali nadamo se da nije sporno i da ćemo se složiti da su resorna ministarstva se potrudila uvažiti potrebe osoba s autizmom i konačno ponudila rješenja, nekakva rješenja za probleme na koje se ukazuje godinama. Mi smo u klubu SDP-a svjesni da autizmu odnosno poremećajima iz autističnog spektra i poremećajima socijalne komunikacije treba pristupiti kao najčešćim poremećajima u razvojnoj dobi čija prevalencija neprestano raste. Raste i ugrožava normalan razvoj sve većeg broja djece, posljedično i radnu sposobnost odraslih osoba, njih kad postanu odrasli, ali i radnu sposobnost njihovih roditelja. Danas govorimo o prevalenciji od jednog djeteta na 150 rođenih i to je doista respektabilna brojka i stoga nimalo ne čudi da se danas sve više ističe da se autizam treba promatrati kao ozbiljan zdravstveni problem, budući da djeca odnosno osobe s autizmom imaju značajne zdravstvene teškoće, od neuroloških, psihičkih, metaboličkih itd., koje traže primjeren odgovor medicine kako bi se njihov invaliditet smanjio, a kako bi se povećala razina socijalnog uključivanja. Oni su izazov za ovo društvo, oni su izazov za zdravstveni sustav, oni su izazov za socijalni sustav, oni su izazov za odgojno-obrazovni sustav i mi naprosto moramo ponuditi rješenje. To je naša obaveza. Ovo je ozbiljna problematika kao što sam rekla i naravno da nam ne može biti utjeha što nažalost ne postoji jedinstvena europska strategija za autizam koju bi slijedile sve zemlje članice Europske unije. Možda bi nam bilo malo lakše, možda bismo neke faze mogli da tako kažem preskočiti ili ubrzati i vjerojatno potaknuti tom činjenicom dakle neki su europarlamentarci, među njima i hrvatski europarlamentarci, pokrenuli prikupljanje potpisa podrške za deklaraciju, ne znam da li ste je vidjeli. Deklaracija o autizmu pokrenuta je 27. aprila ove godine, tri mjeseca će trajati prikupljanje potpisa podrške ovoj deklaraciji. Interesantno je da deklaracija osim što ukazuje na važnost donošenja europske strategije za autizam posebno ističe nedostatak rane intervencije i rane dijagnostike, dakle ono što i u našoj zemlji predstavlja iznimno veliki problem. Moram reći da se slažemo sa onima koji ističu potrebu i važnost donošenja strategije. Naime, postoje primjeri dobre prakse i vrlo uspješne strategije koji su za samo nekoliko godina od donošenja ostvarile izuzetne rezultate. Imala sam sreću da sam kao promatračica u Europskom parlamentu prisustvovala jednoj konferenciji u organizaciji Autizma Europe i tada smo imali priliku čuti primjer dobre prakse kada su predstavnici Walesa i Sjeverne Irske predstavili svoje nacionalne strategije i iznimne rezultate koje su postigli u radu s ovom populacijom. Trebali bismo mudri i iskoristiti tuđa dobra iskustva i kao što sam rekla skratiti naprosto put do dobrih rješenja. Smatramo da sustav podrške koji mora biti sustavan, to smo čuli praktički od svih koji su govorili do sada, on mora biti elastičan, mora biti protočan, mora biti fleksibilan, mora biti u mogućnosti da se kontinuirano mijenja oblik podrške u skladu s procjenama aktualnih potreba ulaska i izlaska iz sustava specijalizirane podrške. Mi u klubu SDP-a držimo da su ulaganja u primjereni sustav podrške dugoročno isplativa i smanjuju troškove cjeloživotne intenzivne skrbi i institucionalizacije brojnih i dugotrajnih hospitalizacija, materijalnih troškova i kaznenih postupaka. Mogu se mjeriti i kroz ekonomske pokazatelje obitelji, njihovo radno učešće, bolovanja, zdravstveni status i invaliditet itd., itd. Dakle želim reći da smo svjesni kako trenutno najveći teret snose upravo obitelji boreći se sa predrasudama koje društvo nameće njihovoj djeci i zbog čega se nerijetko čitave obitelji samovoljno povlače iz društva, a sustav je dužan, naravno sve se to događa zbog izostanka kvalitetne podrške, a sustav je dužan pružiti im potporu kako bi oni i njihova djeca u što većoj mjeri živjela neovisnim i aktivnim načinom života. Dakle dozvolite mi da završim s raspravom u ime kluba tako što ću reći da imajući u vidu dugogodišnje marginaliziranje problema izostanka odgovarajuće sustavne skrbi za ove razvojne poremećaje svjesni smo potrebe za značajnijim zahvatima i većim ulaganjima u sustav kako bi se ova djeca i osobe izjednačile u svojim pravima s ostalim kategorijama djece s razvojnim teškoćama i osobama s invaliditetom. Naša je zadaća i parlamenta i svih nadležnih institucija da se unaprijede prava osoba s autizmom i njihovim obiteljima i pomoći im u poboljšanju kvalitete života. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike. Prvo poštovani Stjepan Milinković.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Jerković ne bih nikako ulazio u ove političke vode što se nastoji netko u ovoj problematici ulaziti na nikoji način. Meni je zapelo za uho onaj dio gdje ste govorili da ovaj pristup zahtijeva koordiniran interdisciplinaran sustavan pristup koji bi na neki način omogućio i dostupnost, da kažem svima, naravno ne samo u Zagrebu nego i onima u ruralnim područjima za koje se ja uvijek uporno zalažem. A to se danas događa na način da svaka jedinica lokalne samouprave koja prepozna i koja ima takvu problematiku rješava na svoj način i nastoji se uključiti u to. Ali recite mi samo jednostavno ova međuresorna skupina u tom kontekstu interdisciplinarnog pristupa ili kako god ga zvali kakav je njezin pristup kad dvije godine se nije niti makla. I onda spominjete mišljenje Vlade, e sad je Vlada prepoznala ovaj problem, prepoznala na 9 strana. Dobro, ako je prepoznala na 9 strana dijagnoza je jasna, terapija slijedi. Terapija je u rukama Vlade koja treba to na neki način riješiti i provesti u praksi. A usput da vam spomenem onu jednostavnu definiciju zdravlja da je zdravlje potpuno duševno, tjelesno i socijalno blagostanje. Neka se radi i na ovom socijalnom dijelu koji će naravno otežati ovu neizmjerno tešku situaciju naravno svih, a posebito osoba sa invaliditetom i naravno i od autizma.
Na repliku odgovara poštovana Romana Jerković.
Uvaženi kolega, hrvatski sustav koji bi trebao brinuti o djeci, osobama sa autizmom i s poremećajima iz autističnog spektra nije na razini naših očekivanja, na razini očekivanja djece i roditelja i to je sasvim jasno. Oko toga se slažemo. On je manjkav i nesustavan pogotovo kada govorimo o neprimjerenim uvjetima u ustanovama, nedostatak kapaciteta, nedostatnom broju institucija i stručnjaka. Nema se smisla nadmudrivati doista oko ove teme. Vi me sada prozivate za međuresornu skupinu koja po vašem mišljenju nije dovoljno brzo odradila svoj posao, a ja bih u tom stilu mogla i vama postaviti neka pitanja. Da li bi sve bilo ovako kako jest danas da '95. godine potezom pera jedan ministar nije ukinuo jedini dijagnostički centar u hrvatskoj. Od tada se svašta obećavalo, ali nije puno učinjeno. Zašto je trebalo čekati toliko da se autizam prizna kao zaseban poremećaj? Da smo to prije učinili možda danas ne bismo bili u ovakvoj situaciji u kojoj jesmo, a nezavidna je i to je svima jasno. Zašto se započete aktivnosti što se tiče kvalitetnih iskoraka u Splitu nisu završile kada su započete 2008. godine? Da li bi bilo drugačije da se nastavilo sa započetim projektom? Zašto se nisu uveli standardi u pravilnike za socijalne usluge? Da li bi bilo drugačije da smo to davnih dana učinili itd. itd. Ali to nema smisla, naše nadmudrivanje oko ove teme nema apsolutno nikakvoga smisla. Ono što nam treba biti cilj [[Upadica Stazić: Nova replika. Poštovana, vrijeme. isteklo.]] Ispričavam se.
Nova replika, poštovana Nada Murganić.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Cijenjena kolegice, zaista vaša rasprava je išla u jednom dobronamjernom i pomirljivom tonu. Ja bih voljela da tako i nastavimo. Međutim, možemo nabrajati zaista vi ono što ste dobro učinili prigovoriti onim ranijima koji nisu dobro učinili. Međutim, evo ja bih htjela da nekako počnemo razgovarati o onome što imamo danas, a što bi zaista mogli napraviti ako bi barem tu na neki način postigli jedan konsenzus. Naime, vi ste rekli da smo napredovali u zakonskoj regulativi i jesmo. Ali ja vas pitam ako imamo zakonski omogućeno neko pravo a ono se u praksi ne može ostvariti. Roditelji su s pravom nestrpljivi. Oni imaju samo ovo vrijeme i njihova djeca sad odrastaju i oni neće imati ako protekne vrijeme kada se oni trebaju i liječiti i odgajati, obrazovati više te šanse. U zakonu je omogućena rana intervencija. I kad dobije rješenje ili neki oblik psihosocijalne pomoći, kad roditelj dobije rješenje od centra da ima pravo događa se da nema gdje ostvariti to pravo, jer nemamo defektologa znate i sami. Oni koji jesu nisu posebno specijalistički educirani za to. I ono što je još najveći i najbanalniji problem. Mi imamo u ustanovi, a ja znam da imamo defektologe koji nemaju kako doći do raseljenih, naseljenih, raštrkanih mjesta gdje borave ta djeca. Jel' problem kupiti Pandu od 10 eventualno tisuća eura da može defektolog otići do tamo. Tu padaju sve naše dobre namjere i tu padamo mi u očima tih roditelja. Imamo mogućnost da djeca idu u redovne vrtiće i škole, nemamo asistente. I onda iz ministarstva dođu neke [[Upadica Stazić: Vrijeme.]] a neću sad iz poštovanja prema temi pravobraniteljice i reći koji odgovori od visokih dužnosnika koji samo potvrđuju da nema empatije ni razumijevanja za ove probleme.
Odgovor na repliku, poštovana Romana Jerković.
uvažena kolegice, mi smo na istoj strani. Koncenzus nije upitan i ja se slažem sa većinom onoga što su kolege iznosile prije mene u svojim raspravama pa čak i s većim dijelom ovoga što ste vi rekli. Roditelji trebaju pomoć sada, trebaju je odmah, trebali su je jučer. Prema tome, oko toga se slažemo i bez obzira na tešku financijsku situaciju u kojoj smo se našli, u kojoj se Hrvatska nalazi već duži niz godina apsolutno treba naći načina da se čim prije donesu promjene koje će omogućiti skrb i zaštitu u svim dijelovima Hrvatske, ne samo u Zagrebu. Treba učiniti sve da se čim prije uspostavi sustav rane dijagnostike i rane intervencije kao posebnog, iznimno važnog djela zaštite ove populacije. Ja vjerujem da će u narednom periodu, vrlo uskoro, se to doista i dogoditi, vjerujem u to.
Posljednja replika, Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Jerković ja sam i vašom raspravom ali i izvješćem pravobraniteljice zaista zadivljen jer je izvrsno kao i vaša rasprava. Ona je vrlo stručna, vaša rasprava, kao i ovo izvješće, dakle sa svih aspekata o kojima ste govorili. Izvrsna, dobronamjerna, stručna i mogao bih reći čak i emotivna rasprava. Rekli ste da je autizam zaseban poremećaj ili pak da dodam još ili skup poremećaja pojedinih osoba ili pak djece. Nadalje ste govorili da postoji izostanak odgovarajućih mjera i to već godinama kao i izostanak unapređenja prava osoba sa autizmom ili sa poremećajima iz autističnog spektra. No, pri tome moram reći da kad već postoji taj izostanak znamo da određeni da kažem centri postoje u Zagrebu, Rijeci i Splitu, a da za evo Centar u Osijeku prikupljamo donacije, organiziramo humanitarne koncerte, dajemo dobrovoljne priloge a da pri tome nema u Slavoniji nekakvog dobronamjernog stava države kojim bi i taj centar u Slavoniji i djeca i odrasli sa autizmom ili poremećajima iz tog spektra imali barem neku bolju dostupnost takvom centru. O tome malo tko da je rekao u svojim raspravama ali ja to moram reći jer dolazim iz Slavonije i imam prijatelja koji ima autistično dijete i zaista je njihova prava muka putovanje za Zagreb, ne znam ni ja kuda, sa svojim djetetom. Osim toga, govorite o defektolozima kao važnoj karici i u terapijskom i u svakom drugom rehabilitacijskom smislu a vidite prijedlog novog Zakona o zdravstvenoj zaštiti predviđa da defektolozi ne spadaju u popis zdravstvenih djelatnika. To je prijedlog novog Zakona o zdravstvu.
Na repliku odgovara poštovana Romana Jerković.
Hvala lijepo. U pravu ste kolega, nedostupnost i zaštite i skrbi za djecu i odrasle osobe s autizmom i poremećajima iz autističnog spektra u Slavoniji je iznimno veliki problem, usudila bih se reći neprihvatljiv. Danas smo na Odboru za zdravstvo i socijalnu politiku to posebno aktualizirali, pomoćnica ministrice gospođa Iva Prpić čini mi se da je pokazala razumijevanje za taj problem i čini se da su na tragu nekakva rješenja u dogovoru i sa DUUDI-jem i sa ministarstvom u traženju prostora za to područje. Apsolutno se slažem s vama i nadam se da će se i po tom pitanju uskoro nešto napraviti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba HDZ-a govorit će poštovana Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena pravobraniteljice za osobe s invaliditetom sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege. Puno je toga rečeno već dosada i zaista i kao što je gospođa zastupnica uvažena Jerković rekla, a i naši zastupnici u replikama, konsenzus sigurno, jasno. Dozvolite mi samo da zbog ne samo javnosti, mislim da ima dosta i nas zastupnika koji zaista ne znamo cijeli taj osjećaj i taj problem. Pa ću ja onda reći neke stihove koji su napisani na stranicama Udruge za autizam. "Osjećam bol, ali ne mogu ti reći koliko me boli. Osjećam strah, ali ne mogu ti reći da se bojim. Osjećam tugu, ali ti je ne prepoznaješ. Osjećam užas, ali ne mogu ti reći zašto vrištim. Razumijem sve ali ne mogu učiniti ono što tražiš od mene. Čujem sve što govoriš o meni, ali ne mogu ti uzvratiti riječima. Osjećam ljubav ali ne mogu ti reći da te volim." Kad bismo pokušali sad zamisliti strah i ljutnju i radost i čežnju i glad i žeđ i vrućinu i hladnoću i želju za tom ljubavlju i želju za utjehom možda bismo i mogli ali kad to sve skupa ne bi mogli kao što ove naše osobe i djeca posebno sa autizmom u početku ne mogu nikako izraziti pokušajte sad sami zamisliti što bi se dešavalo. Danas je pred nama zato i ovo posebno izvješće i dobro da je to posebno izvješće pravobraniteljice za zaštitu prava osoba sa autizmom pred nama ja mislim i zbog razloga da ovakvo izvješće nemamo danas na dnevnom redu i na neki način se kao što je i sama pravobraniteljica rekla lijepo podudarilo sa obilježavanjem Dana obitelji. Većina uopće ne bi znala da postoje te osobe jer do unazad nekoliko godina bilo je sramota u stvarnosti i bilo je jako teško uopće izaći u javnost. Kao što smo nizom zakona, ali moram reći i ustrojstvom Ureda pravobraniteljice ali i onom što je kolega Lesar prigovorio, nizom ne samo manifestacija nego različitih programa su osobe s invaliditetom izašle iz svojih kuća, iz svojih stanova. Mi smo do danas sa nekim strategijama, sa donošenjem zakonskih regulativa možemo reći pa dosta poboljšali život osoba sa invaliditetom. I svakako danas na Dan obitelji kad svi smatramo da su naše obitelji nama utjeha, radost, očekujemo da u obitelj dođemo, da nam je tamo neka relaksacija i sve je to dobro dok imamo i sredstva, dok imamo potporu jedni drugih, ali kad u obitelj dođe između ostalog kažu neki najgore kad nemaš posao, najgore je kad nemaš auto, nemaš veliku kuću, nemaš vikendicu, ali kad u obitelj dođe bolest ona je teško, onda očekujemo ne samo u obitelji potporu ali onda svi naravno očekujemo potporu zajednice. I ne bih ja rekla danas, naravno ne treba politizirati, i zato ne bih ja rekla ipak da politike svih Vlada nisu dužne i ove i one prošle što su bile, ali i one buduće Vlade koje će doći osigurati obiteljima na jedan način lakše podnošenje tegoba. Kažu da imati u obitelji osobu sa invaliditetom za nas katolike i vjernike da je to na jedan način i dar Božji da možemo od njih puno naučiti. Nekako nam je i Bog dao strpljenje i Bog je dao snagu da se borimo sa svim tim unutar svojih obitelji. Ali eto očekuju i te obitelji i zato danas evo o tome govorimo da se brzo neke stvari rješavaju i zato hvala pravobraniteljice i dobro ste u svom izvješću sve ove zaključke napisali. I mi ćemo u klubu HDZ-a naravno podržati vas i ne treba nama zaključak pojedinih klubova koji navode vaše zaključke da to podržimo, ne to nije potrebno, potrebno je da podržimo ovo vaše izvješće i na taj način damo podršku vama i da tražimo zaista od Vlade da se počnu rješavati problemi. Jer mi imao dosta zakona i strategija ne samo vezane za osobe s invaliditetom ali ako su ti zakoni se ne provode, ako se strategije odnosno zakoni ne pišu prema strategijama nema ništa, to je čisto deklarativno ovdje obraćanje jedni drugima. Može danas svaki zastupnik ovdje koji je i koji možda nije sada u sabornici a i svaki čovjek na cesti će na neki način reći ma podržavam ja to, mora se to, treba se, ali da li to iskreno u srcu želimo riješiti, da li iskreno osjećamo sve to? Neko kaže pa nije bitno terminologija kako ću ja nekoga danas ovdje u sabornici nazvati, pa je, pa bitno je, pa bitni je taj dignitet, ne dostojanstvo, dostojanstvo nam niko neće naše dostojanstvo oduzeti što će nas nazvat nekom krivom, mene nekakvom terminologijom nemam pojma, krivim mojim imenom ili prezime moje koristiti u neke druge svrhe. Međutim, ako poštujemo osobe, ako smatramo ih kao osobe ravne i trebamo smatrati ravne sebi osobe koje su u životu oko nas onda su to osobe sa invaliditetom, onda su to djeca s poteškoćama u razvoju. I danas je dosta toga rečeno, ja ću se zaista i mi svi u našem klubu podržati ovo. Zaista nastojat ćemo pa ako treba evo ga jučer smo imali onaj Zakon o humanitarnoj djelatnosti, ako treba i humanitarno podržati osnivanje centra u Osijeku jer zaista je veliki problem i roditelji su istupali unazad jedno mjesec, mjesec i pol i ukazivali na taj problem. Iskreno da toga nije bilo pa nas jedna većina ne bi znala da postoji takav problem u Osijeku i okolnim županijama. Da 200 djece koja su registrirana njihovi roditelji moraju putovati u Zagreb. A ukupno se smatra da ima negdje oko 1800 osoba i djece i odraslih koji imaju silnu potrebu za takvim jednim centrom. I nekako sve mislim da ova Vlada mora iznaći sredstva, da se mora i lokalna zajednica iznaći sredstva da se takav centar osnuje. Nema logopeda, nema ih i dobro je netko rekao ljudi studiraju nažalost i odlaze nam, stručnjaci nam odlaze i sad nije to politikantstvo, to je onaj nažalost moramo to reći, osigurati kad neko postaje profesor logoped da on kad radi u školi, a ne jednog logopeda na 5 škola, nego jednog logopeda u jednoj školi barem. Asistenti u nastavi, vidjeli smo što se je desilo početkom prošle školske godine. Pa to bi trebao biti jedan civilizacijski, jedno dostignuće, postignuće u našoj Hrvatskoj, pa mi smo i članica EU konačno i dobro je da jesmo jer smo neke zakone morali ipak koji postoje i u EU uskladiti i kolegica Jerković je jako lijepo rekla o deklaraciji u stvarnosti i naših zastupnika, europarlamentaraca koji su upravo vezano uz ovu temu autizma i podržavaju. Pa tu bi se trebali i mi priključiti isto iz Hrvatskog parlamenta. Ima u Hrvatskoj jako puno neki kažu problema, nema posla, nema novaca, mladi ljudi odlaze i ona neko će reći danas govorimo o autizmu, dobro nema to toliko niti puno, to je negdje oko 12 tisuća osoba, a to ćemo riješiti. Ja jedino što se ne bi složila sa ni jednim izlagačem koji će danas reći da od 29.1.2013.neko povjerenstvo nije donijelo ni jedno rješenje i zbog toga smo danas ovdje. I dobro je da su roditelji reagirali i dobro je da imao pravobraniteljicu. Ja sam već rekla, imamo pravobraniteljicu možda jedinu koja nije opterećena da li će se dodvoriti bilo kojoj politici, nego najviše ju brinu problemi i najviše ih brinu ono što piše i govore osobe kojoj se obraćaju, obitelji. To se ne radi samo o 12 tisuća osoba ili se ne radi o 20 tisuća osoba, sve to moramo pomnožiti sa 4 sa obiteljima koje se šire, ti ljudi žive unutar obitelji. Kada razmišljamo o ovom dječjem dodatku koji je kolega dao u raspravu i nije to prihvaćeno, ja to ne mogu shvatiti uopće kako se to moglo desiti. Pa to nisu neki novci veliki, to zaista nisu. A onda kada gledaš na tome politika Vlade pada, nema tu nekog objašnjenja. Pa onda kada razmišljamo o situacijama što je potrebno u tim obiteljima, zapošljavanje, imamo onaj Zakon o zapošljavanju osoba s invaliditetom, imali smo prvo čitanje Zakona o hrvatskom znakovnom jeziku. I u prvom čitanju ja sam upit poslala i HRT-u i dobila sam jedan krasan odgovor moram reći, pa to je samo odgovor na papiru ništa se naročito nije desilo. Mi taj Zakon o hrvatskom znakovnom jeziku nemamo niti u drugom čitanju, a mogli smo ga imati praktički, dali smo svoje amandmane, usklađeno je i sa udrugom i sa savezom, ali ništa. Zašto je ta šutnja, zbog čega? Ne znam, ne razumijem. Da li to mogu razumjeti gluhoslijepe osobe ili gluhe osobe? Da li će razumjeti danas i ovu raspravu i sve naše rasprave roditelji koji čekaju rješenja, roditelji koji imaju djece i odrasle osobe uz sebe sa autizmom? Da li će sa svim drugim invaliditetima i brigom to razumjeti? Ne znam. Ako se ništa neće promijeniti, ako nećemo podhitno rješavati situacije, ako za nas neće biti hitno u stvarnosti obitelji koje su najugroženije, pa to su obitelji koji u sebi imaju člana sa invaliditetom onda nismo ništa učinili. Ja neću više dužiti samo želim reći da ćemo mi u klubu HDZ-a zaista podržati svim srcem ovo, gospođo pravobraniteljice, uvažavati sve vaše zaključke. Nije nam potreban zaključak poseban našeg kluba u kojem ćemo mi prepisati vaše zaključke pa ćemo tražiti glasovanje, to nam ne treba. za nas je ovo vaše izvješće i zaključak, i prijedlog zakona, ali najviše prijedlog rješenja. I to očekujemo od ove Vlade ili ćemo od očekivati od iduće vlade koja će biti. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike poštovana Nada Murganić.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice Sumrak, vi ste u svojoj raspravi dotakli se puno problematike i stvari vezano za ovo izvješće pa i šire. Ali ja bih htjela potencirati onaj dio u kojem govorite o teškoćama obitelji osoba sa invaliditetom odnosno konkretno u ovom slučaju osoba sa autizmom. Zaista je njima izuzetno teško, teško im je dok su se uopće suočili sa situacijom u kojoj su se našli, sa dolaskom djeteta koja je evo možda na neki način drugačiji nego što svako od nas prilikom rođenja očekuje i tu im treba izuzetna psihološka podrška i pomoć. Teško im je i u materijalnom smislu. Upravo su obitelji osoba s invaliditetom najsiromašnije u našem društvu. Oni dodaci koji oni primaju dječji doplaci, invalidnine možda i još neka prava ne mogu i ne smiju podlijegati cenzusima i ne smiju se ubrajati u uobičajene troškove života koji su potrebni za uobičajena situaciji druge obitelji. Ono što je nama možda na neki način lakše ostvarimo njima nije, pa onda invalidnine pa i eventualno buduće zakonom donesen inkluzivni dodatak može biti samo potpora, financijska potpora za lakše ostvarivanje i praćenje troškova života. Dakle mi bi trebali zaista ustrajati na tome da toj djeci i tim mladim ljudima omogućimo ostanak u njihovim obiteljima, a obitelji osnažiti i psihosocijalnom pomoći i materijalnom pomoći da se lakše nose s time da tu djecu uključe u redovan život u redovan sustav odgoja i obrazovanja, a kasnije ako je ikako moguće i u svijet rada.
Odgovor na repliku poštovana Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Da, kolegice Murganić jesam proširila sam u ovoj svojoj raspravi jel smatram isto kao što ste i vi naveli da je to zaista kompleksan problem, ne samo autizam to onda i sebe izvlači još toga. Problemi u obitelji i govorili ste o invalidninama i o pomoćima koje dobivaju, to su mizerna sredstva, sredstva od kojih danas ne može živjeti nitko. Jedan kolega imam jednu prijateljicu koja je isto osoba s invaliditetom i on veli njoj pa lako je tebi sada ti radiš pa sigurno imaš neki dodatak i tako. Kada je ona njemu rekla koji je taj dodatak i kakvi su to dodaci, on je rekao ja to ne mogu vjerovati. Zato je dobro da se o tome javno progovori, zato je dobro da hrvatski narod zna koliko je, koja u to sredstva. Nedostatna, nedostatna u svakom pogledu nedostatna od onih pomagala do igračke one kojom se može igrati bilo koje dijete, a da ne govorim o obrazovanju o svemu drugome što bi trebali imati sve te osobe i djeca i odrasli kada govorimo o osobama u sebe i dostatna sredstva održiva i da mogu normalno živjeti jer oni i trebaju normalno živjeti u ovom našem društvu.
Druga replika poštovani Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolegice Sumrak govorili ste o tome da prijedlozi nekih klubova su pobrojani zapravo ono što je pravobraniteljica izrekla. Ne treba to tako zločesto čini mi se komentirati jer kolega koji je o tome govorio je pojačao, pojačao dakle riječi koje su napisane u ovome izvješću od strane pravobreniteljice, ovih 7 točaka kojim se osigurava sve ovo što je ovdje pobrojano. Ali je i predložio da mi ovdje u Hrvatskom saboru obvežemo hrvatsku Vladu zaključkom da kroz zakonodavni okvir a pravobraniteljica ne spominje zakonodavni okvir iako se podrazumijeva to što želi reći ali da konkretno dakle kažemo da Hrvatski sabor uz usvajanje ovoga izvješća dakle obveže hrvatsku Vladu da u zakonodavni okvir stavi svih ovih 7 točaka, da ih provede kroz zakone Republike Hrvatske. Dakle to je konkretan prijedlog. Ja se nadam da se i vi slažete da se to provede, koji je rok za to, to možemo se dogovoriti ali da se donese zaključak da Hrvatski sabor obveže hrvatsku Vladu. Spomenuli ste defektologe, odnosno logopede. Pa znamo da je fakultet koji se prije zvao Defektološki sada proizvodi dvije vrste da kažem ajde kolokvijalno rečeno kadrova. Jedno su logopedi a drugo su rehabilitacijski terapeuti. Ovi drugi, rehabilitacijski terapeuti koji su također potrebni kod poremećaja autizma i poremećaja iz autističnog spektra nisu opet navodim u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, novom zakonu predviđeni kao medicinsko osoblje, nisu na popisu medicinskog osoblja, zdravstvenog osoblja, vrlo zanimljivo. Naravno da logopedi jesu ali evo ovi drugi nisu što opet neće biti dobro u svezi provođenja i ovih zaključaka.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega, to nije bilo zločesto što sam ja rekla nego je to bila istina. Dakle kada mi usvojimo i podržimo, mi ćemo iz kluba podržati i to sam govorila u raspravi ako ste slušali ovo izvješće onda i ove zaključke podržavamo i želimo i dajemo nalog iz ovog Sabora Vladi da te zaključke provede. Za to ne treba netko se u nekom klubu sjetiti ponovno sve to prepisati i ponuditi ovoj sabornici da bude zaključak. Potrebno je raditi, to sam vam rekla, ako ste slušali raditi na tome da svaki zakon koji iz ovog Hrvatskog sabora izađe bude nalog Vladi da ga ona provodi. Svako podržavanje izvješća i pravobraniteljice i svakog drugog izvješća bude nalog ovoj Vladi da ga ona provede, da zaključke provede, e pa to je, tada imamo dignitet Sabora, imamo Sabor, instituciju kakvu treba imati. A što se tiče logopeda jasno mi je i moja sestra je isto završila i znam da je problem veliki. Problem sa tim ljudima i sa mladim ljudima koji to završavaju. Govorila sam vam jedan logoped na 5 škola, kakve su plaće, putuju isto kao u prosvjeti. Neki i ne mogu dobiti logopede i koji rade u bolnicama nemaju, oni su tražili da imaju tretman kao medicinski djelatnici a bave se u stvarnosti, pišu i dijagnoze i sve ostalo rade. Znači tu je mali problem, to je neriješeno dosta pitanje, treba se i treba imati sredstava zaposliti stručne kadrove koji će moći radit, koji će imati sredstava što je rekla i kolegica Murganić otputovati i u manje mjesto ali sa autom da to bude plaćeno, tada će to biti dobro. Hvala.
U ime kluba HNS-a govorit će poštovani zastupnik Boris Blažeković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, gospođo prevoditeljice, pretpostavljam da morate stajati, žao mi je da vas noge bole, ali evo takav vam je posao. Kada god dođe pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom osjećam određenu nelagodu, neku vrstu stida sa saznanjem da sigurno sam ja jedan od onih koji nisu napravili dovoljno za naše sugrađane s invaliditetom kojima smo vjerojatno svako od nas posebno i svi zajedno mogli u prošlom nekakvom proteklom razdoblju učiniti nešto više. A danas je pred nama po meni, po nama, vrhunsko izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom vezano za zaštitu osoba sa autizmom. Govoriti ću jasno afirmativno kao i svi klubovi vezano uz ovu temu i što bi svaki građanin, pretpostavljam, govorio vezano uz ovu temu. S time da smo mi u klubu Hrvatske narodne stranke-Liberalnih demokrata izdvojili neke stvari kojima bi htjeli dati naglasak. Gledajući proteklo vrijeme zaista je, postoje nekakve čudne anomalije, odnosno nevjerojatna je ta nedovoljna briga države i zajednice u zadnjih 20-ak godina vezano uz osobe sa invaliditetom pa specifično time u ovom slučaju osoba sa autizmom. Ufam se da će i mi u klubu Hrvatske narodne stranke-Liberalnih demokrata da će ova Vlada do kraja mandata smoći snage da pokrene određene promjene na bolje koje se neće moći nikako zaustaviti a to je posebno vezano uz izgradnju adekvatnih centara i programa za rehabilitaciju koje bi mogle riješiti skoro sve probleme osoba sa autizmom i njihovih obitelji. I ja sam uvjeren da postoje u svakom gradu, u Zagrebu znam 100% ali vjerujem da u svakom gradu postoji barem ledina prazna, ako ne određene zgrade koje su prazne koje bi se mogle pretvoriti u adekvatne prostore centara za rehabilitaciju, centara za autizam. Prema podacima Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo u Hrvatskoj je evidentirano 1314 osoba sa poremećajima autističnog spektra. No, iz izvješća doktorica Frey Škrinjar kaže u Republici Hrvatskoj registrirano je svega oko 2000 djece i odraslih osoba s poremećajem iz autističnog spektra, a kako je utrostručen upis novo dijagnosticiranih posljednjih 7-8 godina većinu registriranih čine djeca i mladi. Može se samo okvirno pretpostaviti da u Republici Hrvatskoj osoba s poremećajem iz autističnog spektra ima oko 40 000 od čega minimalno 25 000 odraslih osoba. Može se tvrditi da je većina njih bez primjerene dijagnoze i stručne podrške, a pretpostaviti da je uzrok tome dijagnostička supstitucija, izostanak jedinstvenog i dijagnostičkog algoritma, iako je moguće da je dio neprimjereno registriran zbog zastarjelog zakonskog okvira. Iz samog izvješća mi iz HNS-a izdvojili bi problem odraslih osoba s autizmom, ali kad se o tome govori nećemo jasno ništa izmišljati pa smo se odlučili citirati cijeli pasus iz izvješća koji bi vjerujemo mogao zainteresirati javnost. Citiramo doktora Jasminu Frey Škrinjar koja kaže: Specijaliziranih programa podrške za odrasle osobe s autizmom u Republici Hrvatskoj ima samo u tragovima, unutar sustava prosvjete svega 80-ak odraslih u centrima za autizam u Zagrebu, Rijeci, Splitu, a unutar sustava socijalne skrbi prošle godine otvoren je prvi odjel za autizam u Splitu s kapacitetom od svega 24 korisnika. Udruga za autizam Zagreb pruža usluge za svega 10-ak osoba, tako dolazimo do porazne brojke od oko 100 odraslih osoba s autizmom koje imaju kakvu takvu stručnu podršku u skladu s autizmom i možemo se nadati da barem još kakvu takvu stručnu podršku u skladu s autizmom može … da barem još toliko odraslih osoba koje su prepoznate kao osobe s autizmom, imaju određenu stručnu podršku u sustavu socijalne skrbi u programima za osobe s intelektualnim teškoćama. Najveća većina njih bez primjerene dijagnoze možemo pretpostaviti, žive pred psihijatrijskim stacionarima i ustanovama za osobe s većim intelektualnim teškoćama i to bez iole primjerenog stručnog tretmana i pod dugotrajnom psihofarmakoterapijom. Osobe s autizmom koje su prošle kroz sustav školovanja nerijetko ostaju u obitelji i u kasnijoj životnoj dobi uz veliko opterećenje starim roditeljima koji čekaju zadnji trenutak da ih se negdje smjesti. Nije teško pretpostaviti da je sustav socijalne skrbi posve zakazao i da za njih ustvari nigdje niti nema mjesta. Čak i one rijetke mlade odrasle osobe s autizmom koje su uspješno završile školovanje nemaju nikakvu perspektivu da dobiju stručnu pomoć niti na planu stanovanja niti na planu zapošljavanja. Nažalost, treba zaključiti odgovornost države za razinu postignutog invaliditeta izostanaka razvoja stručne podrške za ovu kategoriju razvojnih poremećaja. Dugogodišnje ignoriranje razvoja … skrbi za autizam pa isključivanje autizma kao kategorije invaliditeta dovele su do toga da su osobe s autizmom socijalno najisključenija osoba, osoba s invaliditetom sa vrlo minornom dostupnosti stručne podrške. Godinama su ove osobe ostvarivale svoja prava samo na temelju intelektualnih i tjelesnih oštećenja, a dostupnost ljudskih i građanskih prava ovih osoba je najslabije riješena i tek se posljednji 10-ak godina zahvaljujući samo organiziranju roditelja kroz udruge i probijanje nacionalne udruge u sfere politike počinje pomalo popravljati dostupnost samo onih elementarnih prava obično vezanih uz školovanje i novčanu podršku. Sustav podrške za odrasle osobe s autizmom trebao bi se razvijati u dva pravca: podrške u stanovanju i slobodnom vremenu i podrške u uključivanju u svijet rada i zapošljavanja. Moguće je pretpostaviti da će većina odraslih osoba zbog osobne rehabilitacijske zapuštenosti trebati puno stručno podrške vezano uz temeljenu metodičku podršku i vezano uz zapuštenu brigu o mentalnom zdravlju. Isto tako mnogi od njih nisu radno osposobljeni niti su dobili mogućnost edukacije za vještine svakodnevnog života i trebati će sustavno rješenje i na tim područjima vezano uz cjeloživotno obrazovanje. Temelj za to mogu biti 4 regionalna centra za odrasle osobe sa svim službama koji će kroz mobilne stručne službe pružati i neposrednu podršku i podršku drugim uslužiteljima u lokalnoj zajednici. Pitanje redijagnostike, dijagnostike u odrasloj dobi, dijagnostike dualnih poremećaja i brige o mentalnom zdravlju preuzeo bi jedinstveni centar za mentalno zdravlje osoba s intelektualnim teškoćama, autizmom koji bi se također razvijao u smjeru 4 regionalna centra i povezivao s centrima za autizam i drugim uslužiteljima. Svijest o potrebama postoji, ali nema političke volje da se krene u izgradnju sustava u ova teška ekonomska vremena, a ekonomski je mnogo isplativija primjerna podrška od zanemarivanja prava i potreba kojom se dodatno producira i poskupljuje invaliditet i invalidizira cijelu obitelj. O pravu na dostojanstven život i respektiranje ljudskih i građanskih prava ovih osoba ne treba niti govoriti. Da se svake godine otvorilo 20 novih kapaciteta u zajednici već bi broj obuhvaćenih osoba primjerenom podrškom bio udvostručen. To je komentar prof.dr. Jasmine Frey Škrinjar. HNS liberalnih demokrata smatra da invaliditet bilo koje osobe ne smije ubiti život nekog drugog člana osobe s invaliditetom. Jasno da je obitelj prva tu koja se brine za svojeg člana s invaliditetom, ali prava briga i prava skrb bilo koje osobe s invaliditetom stoji na državi. Stalno ponavljamo naš stav, svi smo uvijek i svugdje jednaki, jedino su osobe s invaliditetom jednakije. Uvijek i svugdje osobe sa invaliditetom moraju imati prednost. Za njih se država mora posebno skrbiti i stalno treba sve prilagođavati njima. Teško je u kraćem roku riješiti baš sva pitanja i probleme osoba sa invaliditetom koja nisu riješena u zadnjih dvadesetak godina. Ali nemamo pravo i to ne može biti opravdanje nečinjenja svega što je u našoj moći da se ta situacija promijeni. Puno je u Hrvatskoj osoba sa invaliditetom, a i starih i nemoćnih kojima je potrebna pomoć države. Velik je trud obitelji, raznih udruga civilnog društva, pa i države oko rješavanja tih problema. No, nije dovoljno. I može se i bolje i više. I na nama je također saborskim zastupnicima da svojim inicijativama pokušamo ukazati i na sve nedostatke i probleme koje tište osobe sa invaliditetom. Na našu sreću imamo za pravobraniteljicu osobu koja je probleme osoba sa invaliditetom u potpunosti razumije. Njezinim ozbiljnim angažmanom došli smo i do ovog perfektnog izvješća o stanju osoba sa autizmom i poremećajima iz autističnog spektra. Vjerujem da smo kao pojedinci i društvo dovoljno zreli i odgovorni da potaknemo rješavanje problema navedenih u izvješću i to jednostavnom primjenom preporuka. Važno je da naši sugrađani sa invaliditetom osjete da se društvo za njih brine i da im je društvo spremno pomoći u savladavanju za njih nepremostivih prepreka. A važno je i za nas kao pojedince kako bi se pri rušenju svake, pa i najmanje barijere koje smetaju osobama sa invaliditetom, a koje smo mi i sami pomogli srušiti kako bi se osjećali bar malo boljim ljudima. Klub Hrvatske narodne stranke Liberalnih demokrata podržava i zahvaljuje se na izvješću.
Hvala lijepa poštovani kolega.
Kolegice i kolege nastavljamo raspravu. U ime Kluba zastupnik HSU-a kolegica Ljiljana Cvjetović. Izvolite.
Poštovana potpredsjednice, poštovana pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege rješavanje pitanja zaštite osoba sa autizmom i poremećaja iz autističnog spektra u Hrvatskoj se većinom svede na transformaciju Centra za autizam Zagreb i podružnice Rijeke i Split, a manje se vodi briga o sveobuhvatnim potreba osoba s autizmom na cijelom području RH. Ne nude se primjerena rješenja od dijagnostike i rane intervencije, obrazovanja do skrbi odraslih osoba i njihovih zdravstvenih potreba. Osobama s autizmom potrebna je sustavna podrška, potrebno je transformirati Centar za autizam Zagreb i podružnice gdje je izražena očita potreba međuresornog pristupa autizmu što znači ujediniti resor obrazovanja, socijalne skrbi i zdravstva. Centar u Osijeku do danas nije saživio a prije je potreban za taj dio Hrvatske i godinama se ukazuje na važnost otvaranja četiri regionalna Centra za autizam u četirima najvećim gradovima u RH. Razlog su tome specifične potrebe i zahtjevnost razine podrške autističnim osobama pogotovo standardi podrške za odrasle osobe iznad 21 godine života u području socijalne skrbi. Obrazovni su standardi utvrđeni u području obrazovanja, ali osobe sa autizmom ne mogu biti izjednačene s osobama s intelektualnim teškoćama jer je autizam zahtjevniji i teži. To najbolje znaju stručni djelatnici raznih specijaliziranih ustanova koja se sa zahtjevnim ponašanjima i specifičnostima odraslih osoba sa autizmom susreću u praksi i uvijek traže stručnu pomoć koju mogu dobiti jedino u centrima za autizam koji imaju osoblje s dugogodišnjim iskustvom. Uvođenjem integracije sa autizmom u redovni sustav po posebnim programima i uz podršku asistenata pokazala se i velika potreba za obukom i stručnom podrškom redovnom sustavu učiteljima i asistentima. Tu podršku može pružiti samo osoblje Centra za autizam i podružnice koje to već dugo godina rade i imaju dragocjeno iskustvo. Autizam je razvojni poremećaj koji je sve prisutniji u svim zemljama svijeta, a zadnje statistike govore da se na 100 novorođene djece rađa jedno iz spektra autizma. Za daljnji bolji ishod u tretmanu najvažnije je rano prepoznati odstupanje djeteta i početi sa ranom intervencijom, te potom uključiti dijete u vrtićki sustav, a nakon toga i u obrazovni. Ovisno o težini stanja pojedinog djeteta to može biti specijalizirana podrška ili integracija u redovni sustav. Radi iznimne važnosti ranog prepoznavanja i ranog rada sa djetetom, te osnaživanje roditelja potrebno je otvarati dijagnostičke centre. To je preduvjet da dijete razvije sposobnosti i bude funkcionalnije odnosno da se može uključiti u redovni obrazovni sustav uz podršku ili bez nje u boljim ishodima. Nažalost, uvijek će biti onih kojima je potrebna veća podrška u specijaliziranoj ustanovi. U Hrvatskoj nema dijagnostičkog centra. Upravo se radi na definiranju kriterija za uspostavu 4 takvih centara, a nakon toga će se utvrditi i kriteriji za uspostavu rane intervencije. Vrtićka je skrb po upravom lokalnih sredina i to svaka sredina može rješavati za potrebe svog stanovništva. Obrazovni su programi definirani i djeca se mogu integrirati u redovne škole s prilagođenim programom, a to ovisi o procjeni povjerenstva pri upisu u školu. No redovni sustavi i asistenti nisu primjereno pripremljeni za sve veći broj djece u integraciji. Oni kojima je potreban poseban program to mogu ostvariti u ustanovama, ali ću ponoviti da u RH djeluje samo Centar za autizam Zagreb s podružnicama Rijeka i Split i samo oni imaju specijalizirane programe i stručno osoblje za ovu populaciju. Iz Saveza udruga za autizam mole da se uvaži prijedlog umrežavanja i povezivanja kuća u 4 grada i program obrazovanja i socijalne skrbi makar međuresornim ugovorima u suradnji ustanova kako bi bili povezani i umreženi u podrški jer su specifični i posebni. Njihova je namjera da se sačuva jedina ustanova specijalizirane skrbi za autizam u Hrvatskoj, a to je Centar za autizam Zagreb, te da se formira i centar u Osijeku. Tako bi ta tri regionalna centra bila jezgro stručne i specijalizirane podrške osobama sa autizmom i njihovim obiteljima, a pružala bi savjetodavnu podršku redovnom sustavu i svim drugim ustanovama u okruženju. Bitno je shvatiti da je u autizmu potrebna podrška svih triju segmenata, obrazovanja, zdravstva i socijalne skrbi i to cjeloživotno, od ranog prepoznavanja i dijagnostike, rane intervencije, predškolske skrbi, obrazovanja do skrbi o odraslima. Nama susjedne države Mađarska i Slovenija to su shvatile pa podršku za osobe s autizmom financiraju iz više ministarstava, od ministarstva obrazovanja, socijalne skrbi i zdravstva. Osobe s autizmom tijekom njihova života trebaju pratiti sva tri segmenta bez obzira u kojim programima i ustanovama se oni nalazili. Važna je osoba s autizmom i njezine potrebe, a ne ustanova i dobna pripadnost. Financiranje iz više ministarstava najbolja je opcija koja je funkcionirala od 1995.godine kada su Centar za autizam Zagreb financirala sva tri ministarstva i kada je centar imao u svom sastavu i liječničko osoblje i medicinske sestre. Nakon 1995.potpao je pod Ministarstvo obrazovanja i više nije bilo medicinskog osoblja koji je nadzirao terapije i mogao je reagirati u slučajevima samoozljeđivanja, epi napada, ekscesa koji se u pojedinim slučajevima događaju. Kada bismo ovo pojednostavnili pridržavajući se zakonskih odrednica obrazovanje ne može imati zdravstvo i socijalnu skrb u svom djelokrugu, a socijalna skrb ne prihvaća obrazovanje. Sve ono što Centar za autizam Zagreb od programa trenutačno ima ne mogu imati podružnice jer su se zakoni promijenili, a to blokira uslugu, poskupljuje trošak državi, frustrira i struku i roditelje, a u konačnici spada da boljitak i interes djece nije ni bitan nego uklapanje u okvire resornog djelokruga. Predstavnici Ministarstva zdravstva, obrazovanja i socijalne skrbi koje rješavaju pitanje potreba osoba s autizmom u RH svakako bi u svoj rad redovito trebali pozivati predstavnike struke, ravnateljicu Centra za autizam Zagreb, predstavnike Edukacijsko-rehabilitacijskog fakulteta i predstavnike roditelja. Na taj način mogu pronaći najbolje rješenje za djecu kojoj je to od životne važnosti. Hvala.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Kolegica Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskoga sabora. Ovu svoju pojedinačnu raspravu iskoristiti ću evo da pročitam neka pisma roditelja koja imaju djecu sa autizmom. Jedno se odnosi na roditelje koji imaju, iz Splita. I oni žele da evo ovo se još čuje. Ima još jedna stvar jako bitna ako se poslati, sljedeće. U svijetu je jedna od priznatih metoda rada sa djecom i osobama sa autizmom komunikacija putem slika koja nije dostupna kroz sustav već udruge roditelja organiziraju takve edukcije i dovode stručnjake iz vana, izvan Hrvatske. Edukacije moraju biti omogućene struci ali i roditeljima osoba sa autizmom kroz sustav. Jednako tako imamo još jedno pismo. I kaže, osvrt Vijeća roditelja Centra za autizam na posebno izvješće pravobraniteljice. Dakle oni zaista u cijelosti podržavaju izvješće pravobraniteljice ali kažu obzirom da su oni svakodnevno prisutni u centru žele ukazati još na neke probleme koji su centru. Osim naše velike želje da se centar za turizam razvije u uzoran centar dobre prakse i metodičke podrške imamo i potrebu zamoliti da nam pomognete u ostvarenju urgentnih zahtjeva za aktualno funkcioniranje centra pogotovo u sljedećoj školskoj godini odnosno radnoj godini ako se odnosi na odrasle osobe. U samom Centru za autizam svakodnevno svjedočimo kroničnom nedostatku prostora kako u osnovnoškolskom programu za školovanje učenika sa autizmom tako i u programu za odrasle. Sve mogućnosti prostornih adaptacija su iscrpljenje i već se dulje vrijeme pokušava pronaći neko drugo rješenje, kapaciteti ne odgovaraju potrebama, ne treba posebno isticati da je pravo na školovanje jedna od temeljnih ljudskih prava. Odrasle osobe sa autizmom također nemaju dovoljno prostora zato je za njih neophodan i hitan najam još jednog stana. U pismu navode da bi to moglo biti u Sopnici kako bi u njega smjestili dio korisnika koji mogu živjeti u stambenoj zadruzi. Također nužni su i prostori namijenjeni radionicama za provođenje programa za odrasle osobe. Navode u svom pismu da treba razmotriti mogućnost dogradnje radioničkih i stambenih prostora u okviru kako kažu dvorišta unutar objekta u Vile Velebita br. 11. Ovo su minimalni zahtjevi i potrebe o kojima treba razgovarati i o kojima su razgovarali i sa prošlim sazivom Vijeća roditelja. Premještanjem odraslih osoba sa intelektualnim teškoćama iz objekta škole u Ljevakovićevoj br. 30 u odgovarajuće radionice oslobodio bi se prostor za školovanje učenika sa autizmom koji nemaju drugo mjesto za školovanje osim Centra za autizam. Također osim ovih hitnih problema koje treba riješiti potrebno je aktualizirati i izgradnju objekta za školovanje "Djeca sa autizmom" na Oporovcu i ispitati što se može učiniti kako bi se ubrzala njegova izgradnja jer su potrebe jako velike. Za stanovanje odraslih osoba sa autizmom i osnivanje još jedne životne trebali bismo i kuću jer je poznato da za mnoge osobe sa autizmom stanovi nisu prikladni za život i stanovanje zbog različitih nepoželjnih oblika ponašanja koje mogu imati osobe sa autizmom. Dakle neću čitati do kraja ovo pismo jer je pravobraniteljica u svom izvješću i navele sve te probleme i govorila je o nedostatku prostora i o potrebama i proširenja prostora i radionica i o potrebama uvođenja novih da tako kažemo edukativnih programa. Pa evo ga i sukladno ovom pismu koje je stiglo iz Splita i roditelja, nadamo se da će se iznaći sredstva da se i ti jedni edukatori koji dolaze iz vana da se ti edukatori kod nas obuće i da jednako tako djeca koja se vrlo često najlakše izražavaju slikom da mogu imati tu mogućnost i kod nas, u našim centrima. I još jednom želim reći zaista potrebu izgradnje centra u Osijeku i apeliramo da to bude prioritet i ove međuresorne skupine kako je već nazvana koja do sada nije ništa ali da će u svom ako bude ostala do kraja ipak izvješću reći o tom problemu u Osijeku. Hvala vam.
I kolegica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, gospođo pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom, kolegice i kolege. Dakle ja moram zahvaliti pravobraniteljici osoba sa invaliditetom na ovako jednom iscrpnom izvješću koji nam uvijek kaže stanje kakvo jest, odnosno nekako je i podstrek nama svima da svatko u svom segmentu napravi nešto za osobe sa invaliditetom. Dakle izvješće je detaljno i vidimo naravno stvarne probleme. I to nas sve navodi na to da briga mora postati kontinuirana bez obzira što smo postigli do sada. Moram ovdje naglasiti da ipak u zadnje vrijeme su se intenzivirale aktivnosti, međutim dugo godina se nije ništa radilo na tom području i naravno da su se nagomilavali problemi i zato ne možemo reći da smo zadovoljni sa dosadašnjim aktivnostima. Kao što sam rekla, očekivanja su velika jer je problematika velika i o ovoj problematici o kojoj imamo izvješće zna se reći da je to veliko područje i u horizontalnom i u vertikalnom smislu. Ja bih danas zapravo govorila nešto o problematici, a to je da je jako bitno rano otkrivanje ovakve problematike, zatim dijagnostika autizma, potrebna je isto tako i podrška sredine odnosno podrška naročito obiteljima. Bitna je dostupnost rehabilitacije odnosno danas već više puta spomenuti multidisciplinarni tim koji mora naravno raditi na ovoj problematici. Ponovit ću i ovdje da je ovo sigurno izazov za više sektora i to je za zdravstveni sustav, za odgojni sustav, sustav socijalne skrbi, a rekla bih zapravo i svih nas kao društva. Ne možemo samo gledati da je ovo nacionalni problem, odnosno gledati sa nacionalnog nekakvog nivoa nego moramo vidjeti što kao jedinice lokalne samouprave možemo napraviti zapravo po ovoj problematici. Danas ću govoriti o ranoj intervenciji koja se pruža djetetu kod kojeg je u ranoj dobi utvrđeno odstupanje u razvoju, razvojni rizik ili razvojne poteškoće. Jako je bitno da pravodobni terapijski postupci da su oni učinkovitiji, da su oni isplativiji od terapijskih postupaka koji su sigurno puno, puno skuplji i koji se zapravo poduzimaju … školske dobi itd. I prema Zakonu o socijalnoj skrbi uslugu rane intervencije mogu pružati dom socijalne skrbi, centar za pružanje usluga u zajednici, udruga čiji je cilj skrb o socijalno osjetljivim skupinama, kao naravno i druge zajednice, zatim su to domaće i strane pravne osobe. Prepreke za pružanje rane intervencije su i nedostatak stručnog kadra gdje je i danas bilo riječi na ovoj raspravi. Zatim je to isto tako i manjak informacija o pravima. Evo ja ću vam dati podatak, nedavno smo imali jedan okrugli stol, napravili smo anketu tijekom tog okruglog stola i bili smo iznenađeni kada je veliki broj roditelja koji su zapravo roditelji djece osobama sa invaliditetima ili djece sa posebnim potrebama. Oni zapravo nisu prijavili svoju djecu odnosno nisu znali svoja prava. Prema tome, informacija o pravima je vrlo, vrlo bitna. Poseban problem je naravno nedostatak stručne i savjetodavne podrške, podrške obiteljima. Kako bi se zapravo i odgovorilo na ovu svu problematiku neophodno je unaprijediti suradnju među dionicima rane intervencije upravo radi poboljšanja kvalitete standarda tih socijalnih usluga te formirati naravno timove stručnjaka kao i radne skupine oko izrade, i danas je to spominjano, strateških dokumenata. Još nekoliko podataka, po Hrvatskom registru osoba s invaliditetom oko 10% novorođene djece odnosi se na neurorizične skupine te djece i na području Hrvatske roditelji zapravo već rano uočavaju teškoće djece. Po nekakvim podacima u prosjeku oko 30 mjeseci, ali tek nakon toga slijedi zapravo potraga za stručnom pomoći, slijedi potraga za dijagnostikom koja nažalost postaje i višemjesečna, nekada i višegodišnja. Recimo problem, moram ovdje naglasiti i logopeda jer od skupine djece koja traže stručnu pomoć u dobi od 3 i pol godine čak polovica njih oko 44% zapravo još ne govori. Naravno da je potrebno da je potrebno pokazivati dobre primjere, primjere dobre prakse koje imamo i na taj način zapravo sudjelovati u onome što mi možemo napraviti za poboljšanje. Upravo zbog toga što roditelji često lutaju tražeći pomoć kad vide problem kod svoje djece koja rezultira frustrirajućom i nezadovoljstvom, tu se zapravo stvorila jedna ideja i zbog cijele ove problematike, ideja da se upuštamo u projekt rane intervencije ili bolje reći stimulacije djece s teškoćama u razvoju. Ovdje ću spomenuti jednu školu, Osnovnu školu Marina Držića u Dubrovniku koji imaju školu s posebnim programom gdje zapravo entuzijazmom stručnjaka, isto tako velikom podrške škole i grada Dubrovnika naravno se išlo u taj jedan projekt koji već ima svoje rezultate, projekt rane intervencije i kao jedinica lokalne samouprave nastojimo zapravo raditi još više na jačanju tog projekta rane intervencije. Postoji naravno tim stručnjaka koji se sastoji od rehabilitatora, logopeda, psihologa, socijalnog pedagoga, fizioterapeuta odnosno medicinske sestre i oni naravno rade po svom, kombinaciji individualnog i grupnog rada. Vrijeme mi ide pa moram skratiti, međutim ja ću reći da već postoje rezultati takvog jednog rada. Sva djeca koja su uključena u tretman pokazuju napredak i u području komunikacije, području smanjivanja nepoželjnih ponašanja odnosno području senzomotorike. Vidi se zapravo da ide se napredak i evo sa zadovoljstvom se može reći da su se ta djeca upisala u redovne osnovne škole, bez potrebe za dodatnom podrškom i naravno da to treba pohvaliti i civilno društvo odnosno udrugu IDEM i svih onih koji sudjeluju u cijelom tom procesu. Prema tome, ne možemo čekati da se to riješi i da nam netko drugi riješi nego moramo gledati na koji način možemo individualno pridonijeti poboljšanju da se ne dogodi kad vidimo ovo izvješće da se sramimo tog izvješća nego da kažemo aha, ja sam nešto napravio pa nakon ovog izvješća vidjet ćemo gdje još možemo participirat u svemu tome jer moramo se držati onoga kad govorimo o osobama s invaliditetom, gdje mnogi vide teškoću mi zapravo trebamo vidjeti mogućnosti. Hvala lijepo.
Molim pravobraniteljicu za osobe sa invaliditetom gospođu Anku Slonjšak za završnu riječ. Izvolite.
Zahvaljujem. Pa evo za kraj željela bih reći da naglašavam da Ustav Hrvatske jamči posebnu skrb i zaštitu osoba sa invaliditetom i njihovo uključivanje u društveni život, stoga za osobe sa invaliditetom shvaćajući njihovu specifičnost potrebno je osigurati na svim razinama preduvjete za posebnu skrb koja im je potrebna. Sve navedeno jasno pokazuje da su osobe sa autizmom isključene i obespravljene u ovom društvu u kojem za njih nisu osigurani specijalizirani programi obrazovanja i rehabilitacije, korištenje zdravstvene zaštite na način i obliku koji je njima primjeren, te planiranje usluga podrške u zajednicama u kojoj one žive i u svojim obiteljima u kojima se ne prepoznaje njihova specifičnost čime ih se u većoj mjeri udaljuje od mogućnosti postizanja neovisnog i aktivnog živoga, odnosno zadovoljavajućeg životnog ishoda. Ne zaboravimo da djeca sa autizmom rastu i da svaki dan u kojem ne osiguravamo odgovarajući tretman, zaštitu i sigurnost nepovratno je izgubljen i svako obrazovanje je lišeno potrebne podrške gubi svoj smisao i vodi zapuštanju i propadanju samih tih osoba, njihovih obitelji kojima najčešće ostaju samo trajna briga i ništa drugo nego još i neminovna psihijatrizacija. Saborski zastupnici, vi koji ste predstavnici ovog tijela, zapravo ste predstavnici svojih lokalnih sredina stoga smatram da sve ovo što smo i danas čuli i što zapravo u svakom izvješću mi izlažemo ste upravo vi ti koji trebate taj zakonodavni okvir primijeniti. Zakonodavni okvir u ovom području postoji. Smatramo da nije potrebno donosit još nove nacionalne strategije, nacionalne planove jer oni su doneseni i pokrivaju zapravo sve ovo što smo mi govorili, analize i stanja su napravljene. Samo treba konkretno to primijeniti. Stručnjaci postoje, treba iskoristiti postojeće resurse, a ne upotrebljavat resurse koji ne mogu dati adekvatne i konkretne rezultate. Tromost ovog sustava, administrativne zapreke postoje i zapravo pokazuju da unatoč svim pozitivnim pomacima od 2012. na ovamo zapravo tih par godina još uvijek se nije konkretno poduzelo da mi možemo reći da netko iz Pule nema kud iz svoje obitelji otići, nego mora završiti na psihijatriji, da onaj koji živi u Belom Manastiru ili koji živi u nekoj drugoj sredini mora u Slavonski Brod ići sa svojim djetetom da bi dobilo adekvatnu stručnu podršku. Kako mi možemo očekivati da će onda to dijete biti izrehabilitirano ili da govorimo o prosvjedima roditelja u Osijeku koji ne mogu osnovati i dobiti adekvatne uvjete što prostorne, što stručnjačke da bi mogli imati ono što im je potrebno da njihova djeca mogu odrastati uz adekvatnu podršku. Evo ja vam se svima zahvaljujem i nadam se da će na sljedećoj raspravi o godišnjem izvješću biti više zastupnika i da će više njih popratiti i primijeniti sve one preporuke koje svakodnevno upućujemo. Hvala lijepo.
Hvala i vama gospođo Slonjšak. Zaključujem raspravu. O izvješću ćemo glasati idući tjedan. A sada još jedanput podsjećam, nastavit ćemo u srijedu 20. svibnja u 9,00 sati najprije ćemo pogledati film Sunčica, a onda ćemo raspraviti Konačni prijedlog zakona o pravima žrtava seksualnog nasilja u Domovinskom ratu. Hvala lijepa i doviđenja.
Posebno izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom vezano za zaštitu prava osoba s autizmom i poremećajima iz autističnog spektra, rasprava o izvješću je zaključena. U skladu s prijedlogom Odbora za zdravstvo dajem na glasovanje sljedeći zaključak: ″Prihvaća se Posebno izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom vezano za zaštitu prava osoba s autizmom i poremećajima iz autističnog spektra.″. Molim glasujte o prijedlogu zaključka. Hvala lijepa. Glasovanje je završeno. Molim rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno, … glasova za, ništa suzdržanih i ništa protiv, donesen predloženi zaključak. Dajem na glasovanje zaključak koji je predložio Klub zastupnika Hrvatskih laburista-Stranke rada. Hoćemo čitati sve ili se slažete da…, nema problema, pročitat ćemo. Temeljem članka 165. Poslovnika Hrvatskog sabora, Narodne novine 81/13, Klub zastupnika Hrvatskih laburista-Stranke rada predlaže Hrvatskom saboru da se donese sljedeći zaključak: Prihvaća se posebno izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom vezano za zaštitu prava osoba s autizmom i poremećajima iz autističkog spektra. Hrvatski sabor zadužuje Vladu RH da u roku od tri mjeseca podzakonskim propisima iz svoje nadležnosti i podnošenju Hrvatskom saboru prijedloge nužnih izmjena zakona osigura: a) osobama s autizmom i poremećajima iz autističkog spektra jedinstvenu metodologiju dijagnostike dostupne na cijelom teritoriju Republike Hrvatske. b) ranu intervenciju dostupnu svakom djetetu sa pas i njegovoj obitelji bez obzira na to gdje žive c) prilagodbu sustava redovnog obrazovanja potreba djece sa autizmom d) reorganizaciju postojećeg Centra za autizam kao specijaliziranog metodičkog centra sa posebnim obrazovnim programom e) profesionalno usmjeravanje, rehabilitaciju i osposobljavanje za odgovarajuće zanimanje i neovisno življenje f) odgovarajuću specijaliziranu i multidisciplinarnu zdravstvenu skrb s posebnim naglaskom na zaštitu mentalnog zdravlja uključujući primjereno postupanje u slučajevima akutnih stanja u kojima ugrožavaju svoju sigurnost i zdravlje, odnosno sigurnost okoline. g) različite oblike podrške osobama u odrasloj dobi, usluge u zajednici i obimu i na način prilagođen njihovim potrebama. Dakle, molim glasovanje. Hvala lijepa. Glasovanje je završeno. Utvrđujem da je zaključak prihvaćen sa 77 glasova za, 1 suzdržanim, 4 glasa protiv.