Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Evo pred vam je Konačni prijedlog Zakona o državnim službenicima, zakona koji je po mišljenju nositelja njegove izrade i Vlade Republike Hrvatske podloga i to solidna pravna podloga za daljnji proces modernizacije službeničkog zakonodavstva, a time podredno i posredno i reformu ili modernizaciju hrvatske državne uprave u sklopu šire modernizacije hrvatske javne uprave. Ovaj je zakon rađen u sklopu projekta CARDS 2001., dakle njegova je izrada i njegove temeljne postavke raspravljene su sa stručnjacima Europske komisije, Europske unije još u posljednje dvije ili tri godine. Ovo je njegovo finale, ali ne i završetak u tom dijelu što se tiče modernizacije državne uprave, jer upravo započinje i proces, odnosno projekt CARDS 2003. sa malim zakašnjenjem no ipak nastavlja se i obuhvatit će vremensko razdoblje od nekoliko sljedećih godina u tzv. funkcionalnoj decentralizaciji državne uprave sa cijelim paketom zakona koji će onda uslijediti izmjene Zakona o sustavu državne uprave i niz zakona o Vladi, time će se ovo službeničko zakonodavstvo u području središnje, znači državne uprave zaokružiti i taj prvi dio postupka reforme hrvatske javne uprave biti će u jednu ruku normativno okončan. Način rada koji je primijenjen pri izradi ovoga zakona jest korištenje sistematiziranog iskustva koje hrvatska državna uprava ima u posljednjih 15 godina i u primjeni općeg ali i specijalističkog zakonodavstva pa tako i sami znate da pored ovoga zakona postoji Zakon o državnim službenicima i namještenicima koji je do sada bio u primjeni sa raznim svojim novelacijama i izmjenama. U primjeni je i niz zakona koji reguliraju specijalne dijelove središnje državne uprave kao što su vanjski poslovi upravo policija i sl. Na temelju tog iskustva i temeljem dobre prakse Europske unije, Europske komisije i njihovih eksperata rješenja ne bih se usudio reći i europskih standarda, no u svakom slučaju potvrđenih rješenja u nekim pravnim sustavima, europskim pravnim sustavima došlo se i do ovoga konačnog prijedloga koji je danas pred vama. On ima jedan drugačiji zakonodavni pristup i jedan drugačiji legislativni pristup no što je do sada bio korišten u našoj praksi po dogovoru sa ekspertima. Zakonodavna tehnika koja je primijenjena jest takva i da se zakon definira samo načela osnovna rješenja, temeljna rješenja a ostalo prepušta, ostali dio regulacije prepušta podzakonskim provedbenim aktima i nekim drugim zakonskim propisima u ovom slučaju Zakon o plaćama državnih službenika i na taj način se zaokružuje paket službeničkog zakonodavstva. Jasno je da se kvaliteta ovog zakona i cijele ove modernizacije, odnosno cijele ove zakonodavne procedure i podzakonske će se vidjeti najbolje u onom trenutku kada bude gotov ovaj dio podzakonskih akata, to je čitav niz desetak podzakonskih akata koji onda čine tu paket službeničkog zakonodavstva i čija kvaliteta će isto tako biti vrlo važna za sam izgled i samu primjenu ovoga zakona. Ovakav zakonodavni pristup, ovakav pristup zakonskome tekstu naišao je i na odobravanje ali i na oštre kritike. Vjerojatno će ih danas biti vezano uz regulaciju službeničkog zakonodavstva, službeničkih prava, obveza, odgovornosti. No držimo da će on biti sve češći u našem zakonodavstvu, da će time se postići jedan elasticitet u reguliranju stvari koje se nije nužno uvijek urediti zakonom, ali da će pojačati onaj dio koji mi se do sada činio … 15 pa može se reći i puno više godina, hrvatsko službeničko zakonodavstvo da je osnovni problem u njemu, a vjerojatno ne samo u njemu a to je samo diskrepanca između stvarnoga i propisanoga. Prema tome odgovornost za primjenu neće biti samo na zakonodavcu nego će odgovornost npr. biti na ovoj Vladi, na sljedećoj Vladi, u konačnici i na državnim službenicima što mislim da je, da nije presudno kvaliteta, odnosno pravna hijerarhija propisa nego je presudna njegova primjena. U tom smislu je normalno se mogu uočiti određeni nedostaci ukoliko se ta odgovornost ne bude na primjerenoj razini i na taj način praktički zakon koji može ostati ponovo mrtvo slovo na papiru ili mrtvo slovo na … [[Ne razumije se.]] što se nadamo da se uistinu neće dogoditi. Ono što je utemeljenje ovog zakonskog prijedloga u onoj našoj snimci stanja kako je funkcionirao, kakve je pravne učinke proizvodio prošli zakon, odnosno sada važeći zakon jest nekoliko situacija koje nisu samo pravne prirode nego su ustvari i stvarne prirode jer jednostavno pokazuju da se u sustavu državne uprave i u službeničkom sustavu neki instituti jednostavno ne funkcioniraju ili funkcioniraju uz značajne anomalije. Prvi od takvih jest postupak prijama u državnu službu. Postupak prijama u državnu službu je neujednačen, kriteriji su nejasni, on je neujednačen u njegovoj primjeni. Razna tijela državne uprave na razne načine zapošljavaju službenike i tu je potrebno učiniti jedan minimum standardizacije u kvaliteti, ali uz uvažavanje posebnosti što znači da će se npr. u sustavu državne uprave, da će se standardizirati jedan dio postupka vezan uz opća upravna znanja i sposobnosti, a svako će državno tijelo, na primjer Služba vanjskih poslova, razviti svoje posebne testove i načine ispitivanja, da li je kandidat koji je i predloženik za državnu službu i pravi odgovarajući izbor. Sve ovo neće proći i ne može proći u primjeni bez određenog stupnja nadzora. Zato se taj nadzor daje da bi se ta standardizacija u potpunosti postigla. Nadzor se daje novoosnovanom Središnjem državnom tijelu za upravu koje po uzoru na, uz manje ili veće modifikacije, po uzoru na europska rješenja standardizira u ime Vlade tu praksu na cijelom području države. Ono što je drugi prigovor bio i to su prigovori i naši, ali i prigovori naših kolega jest da je način prijama u službu i rasporeda službenika bio u najvećoj mjeri formaliziran formalistički bez ispitivanja stvarnih sposobnosti, vještina i da se oslanjao na one formalne kriterije, kriterije stručne spreme i dominatno kriterije stručne spreme i ostvarenoga radnoga staža. To je drugi dio koji će, drugi značajan prigovor sadašnjem rješenju. Treći jest loš ili možda je preteška riječ, ali u svakom slučaju ne dobar klasifikacijski sustav radnih mjesta, previše je čvrst, tvrd i koji ne omogućava napredovanje službenika po njegovim stvarnim sposobnostima i koji cementira jednu službeničku karijeru u kućici, figurativno rečeno, u kućici u kojoj je on ponekad i započeo svoj službenički rad, odnosno rad u državnoj službi što nisu moderne tendencije u državnoj ili općenito u javnoj upravi. Ono što je važno sa pozicije zaštite prava službenika u sustavu jest i da nema drugoga stupnja u odlučivanju po njihovim pravima po povredama prava državnih službenika, već je praktički ostavljeno i prvostupanjsko i drugostupanjsko rješavanje u ingerenciji samoga čelnika državnoga tijela. Tu se predaje, ja ću malo kasnije reći koja se predlažu poboljšanja, no to su u svakom slučaju jedni značajni nedostatci sadašnjega sustava. I ono što se meni čini sa pozicije državnog službenika bitno jest nedovoljna, nejasna, nekonzistentna i u prosjeku, u 15 zadnjih godina, odvojenost političkog od upravnog aspekta u funkciji vodstva u državnoj upravi, u tijelima državne uprave. To je ono što u karijernome smislu, u upravljačkome smislu i u službeničkom smislu poprilično, ja bih rekao, i najviše opterećuje ovaj sustav državne uprave i poglavito njegov središnji dio. To su ti prigovori, nekoliko samo rješenja što bi ovim novim Zakonom i na koji način bi se to pokušalo prevladati i što je ustvari sadržaj ovoga Zakonskoga teksta. U prvom redu reguliraju se prava i obveze državnih službenika, dok se sukladno pa i našim rješenjima i nekakvoj europskoj praksi prava i obveze namještenika prepuštaju u većoj mjeri regulativi općih propisa o radu. To je trend koji smo slijedili već u starom Zakonu, sad ga samo i nastavljamo. Inače, Zakon nije revolucionarni zakon i ne nudi goleme novine u sustavu, ali tamo gdje ih nudi, nudi ih meni se čini bitno, sa bitnim poboljšanjem. Ono što je zamijećeno u, i što sam sad maloprije rekao kao nedostatci, otklanjaju se, oni su najvažniji u personalnoj dimenziji službe vanjskih poslova jednako kao upravljačkoj, odnosno vodstvenoj dimenziji. U tom dijelu se formiraju ili predlaže se, a i omogućava se formiranje ustrojstvenih jedinica za upravljanje. Za upravljanje ljudskim potencijalima, ljudskim resursima u svim državnim tijelima po određenim kriterijima da bi se dobio jedan sistematizirani i kontinuirani, sustavno praćenje prijama, razvoja kadrova i izobrazbe kadrova u državnoj upravi. Jer poanta cijeloga sustava jest upravo na tom personalnom aspektu i zbog toga i ovdje postoji centralni nadzor i centralna, ja bih rekao, koordinacija i praćenje kroz ovaj Središnji Vladin ured za državnu upravu. Treći dio koji si je vezan na sve to jest, ponovo se vraćam na ono što je nedostatak bio, a to je prijam u državnu službu. Prijam se omogućava kroz, kao i do sada, kroz natječaj. Nema ili bar ovaj Zakon ne poznaje izuzetke koji su bitno opterećivali, naročito posebno službeničko zakonodavstvo u nizu naših službi. Sjetite se unutarnjih poslova, vanjskih poslova i drugih tijela. Mislimo da izuzetaka, da je vrijeme i protek vremena dovoljan i da ima dovoljno pravnih mehanizama i da se omogući dostupnost službe pod jednakim uvjetima svima. To je centralno rješenje koje mi se čini da bi valjalo istići. Natječaj je, dakle natječaj da, ali i mogućnost fleksibilnosti unutar službe na način da se i kroz interni natječaj omogući jedno razbijanje tih 15, 20-godišnjih kućica, odnosno napredovanje i karijera službenika da se interno natječe i promiče i napreduje u okviru sustava svoga ili vanjskih poslova ili opće uprave ili nekog drugog tijela gdje se smatram da bi mogao svojih stručnim obolom isto tako doprinijeti. Tako da će se, nadamo se, u provedbi ovog propisa, a naročito da će praksa afirmirati jednu dobru, dobro rješenje da se službenici, da postoji jedna proširena državna uprava u kojoj nema oštrih specijalizacija osim uistinu u onim područjima gdje specijalizacija mora biti posebno naglašena. Nego sposobnost državnog službenika da danas djeluje u Ministarstvu europskih integracija, sutra u Ministarstvu poljoprivrede u njegovom međunarodnom sektoru i da na taj način one ljudske potencijale koristimo na najbolji mogući način. Naravno da sve to nije vezano uz ovaj Zakon, ali jest uz njegovu provedbu, jest uz koncept modernizacije. Ne bih se uvijek usudio i ne bih volio govoriti o reformi državne uprave. U drugome, i to je, dolazi možda do, sa pozicije državnih službenika, do ključne, ovo je sa pozicije građana jest prijam bitan jer omogućava službu, dostupnost službe sa pozicije službenika. Bitan je sustav napredovanja i ono što danas motivira i što sva istraživanja pokazuju zadnjih 20-ak godina, poanta danas kada je državna uprava poprilično slabo plaćena, uz sve nedostatke koji joj se pripisuju ja moram reći da, i čini mi se da je Hrvatska državna uprava u jednom svom segmentu vrlo dobra i vrlo dobro ovih 15 godina rješavala složene zadatke koji su pred nju bili postavljeni. Ali sustav promaknuća, odnosno napredovanja jest taj koji može motivirati mlade ljude najviše da ostanu u državnoj upravi jer je fluktuacija kvalitetnoga kadra prevelika i rješenja za takvu situaciju, za zamjene u tom smislu nema. Napredovanje je utemeljeno na permanentnom formiranju ljudi u službi. Ako formiramo ljude za službu putem sveučilišnih studija gdje Hrvatska ne zaostaje u brojnim područjima u svijetu, onda ga moramo nastavljati formiranjem ljudi u službi, a to znači permanentnim obrazovanjem kao jednom pretpostavkom napredovanja ljudi u službi. Ovo se pokazuje kao dobro rješenje, pokazuje se u onim sustavima koje pratim, a to je do sada su bili sustavi vanjskih poslova ili opće uprave, da je takav vid, pod navodnicima, prisile vrlo dobar i motivirajući i naročito za mlade stručnjake. Zbog toga je u fazi provedbe CARDS-a 2001 i osnovan Centar za obučavanje državnih službenika i on će u rujnu mjesecu startati sa svojim općim programima izobrazbe i sa posebnim programima, odnosno specijalističkim programima izobrazbe vježbenika u sustavu. Time neće zanemariti i one posebne dijelove Policijske akademije, Vojne akademije i diplomatske i ine centre za trening i obuku službenika nego će se komplementarno na taj način nadograditi. Jednostavno, nijedan taj mali podsustav ne može funkcionirati ukoliko mu ova upravna osnova nije dobro postavljena. I nova rješenja koja mi se isto tako čine da su dobra sa aspekta svega onoga o čemu danas se u državi Hrvatskoj raspravlja jesu i poprilično kvalitetna rješenja ili barem iskorak u sadašnjim rješenjima u mehanizmima rješavanja sukoba interesa službenika. Pokušalo se rješenjima zaštititi službenika da ne dođe u nezakonit položaj, u neprofesionalan položaj i u konačnici u nepovoljan položaj u smislu promaknuća ukoliko se suprotstavi onome koji mu je nadređen i navuče na sebe nekakav bijes. Eto, pored toga čini mi se dobro istaći da kontrola učinkovitosti rada što je sa aspekta građana a državna uprava je i sve ide modernizacija ka transformaciji državne uprave uistinu od središnje državne uprave od sustava vlasti ka sustavu javnih službi kako god to možda u nekim segmentima izgledalo je tvrde nekadašnjih resora državne uprave i onih klasičnih da je to nemoguće to je jednostavno trend koji je nezaustavljiv i u tom dijelu kontrola učinkovitosti rada kroz razgovor, praćenje stanja nadređenog službenika pa i onoga koji je po profesionalnim kriterijima postavljen na najviša službenička mjesta sada djelom dužnosnička jest vrlo, vrlo dobra. To je permanentno i kontinuirano u principu kontrola uz učešće samoga službenika jest puno bolja nego hijerarhijska, stroga podjela koja onda dovodi do onih anomalija koje sada u sustavu imamo. Ono što smo zadržali … [[Govornik se ne razumije.]] rješenje je zadržano. Zadržali jesu dobra praksa kako god to nekome izgledalo da to tako nije ali tako jest. Dobra praksa službeničkih sudova, harmonizirala se praksa službeničkih sudova i harmonizirala se praksa zaštite prava službenika. Možda je ponekad izgleda da su rješenja preblaga ali u svakom slučaju oni stvaraju jednu praksu koju smo procijenili da bi valjalo nastaviti a mislim da je kvaliteta njihova i zagarantirana djelom što su izuzeti djelom iz klasičnog upravnog mehanizma i pojačani su sa iskusnim sucima. Ono što se u ovom dijelu čini kao novina mislimo da je dobra a to je da se kako se u ovom području o pravima i obvezama službenika i odgovornostima rješava u upravnim aktima propisali smo i mislimo da je primjenu Zakona o općem upravnom postupku. Inače, umjesto … [[Govornik se ne razumije.]] pravila i procedure Zakona o kaznenom postupku. Inače, isto tako za vašu informaciju bitno je znati da i ovaj dobar hrvatski zakon koni egzistira u području već četrdesetak godina, više ili manje sa nekakvim novelacijama ići će u jednu malu izmjenu. Mi za godinu dana očekujemo da ćemo ga prilagoditi vremena ali u bitnim njegovim rješenjima ga nećemo mijenjati ili bar nećemo ovom Saboru dati bitne novine ali u svakom slučaju dobre, pojačati mehanizme njegova provođenja. I zadnje ono što ponovo ponavljam vezano uz cijelu ovu reformu odnosno modernizaciju jest da je osnovna pretpostavka provedbe ovoga zakona ili važan preduvjet depolitizacija hrvatske državne uprave u najvećoj mogućoj mjeri sa spuštanjem razine ljestvice političkog odlučivanja na što rizu razinu, povjerenje kvalitetnim službenicima u funkciji vodstva jest pretpostavka da i oni budu uključeni u transformaciju, preobrazbu sustava u kojem djeluju. Bez djelovanja i državnih službenika sa njihovim … [[Govornik se ne razumije.]] praktički politička vlast ne može provesti jednu kvalitetnu reformu odnosno modernizaciju. U tom dijelu smo i ova radna mjesta tajnika, pomoćnika ministra, predstojnika ureda Vlade, zamjenika i pomoćnika u središnjim uredima i državnim upravnim organizacijama predvidjeli kao radna mjesta rukovodećih službenika. Tekst je poboljšan. Ja za njega odgovaram zadnjih mjesec dana ali odgovaram u potpunosti. Poboljšan sa brojnim primjedbama koje su date na odborima, Odboru za zakonodavstvo i drugim odborima koji su raspravljali. Poboljšan je i vlastitim amandmanima i mislimo da može izdržati kritiku što se tiče koncepta, a što se tiče nomotehničkih poboljšanja uvijek je to moguće dorađivati i uvijek imajte i imajmo na umu da praktički smo primijenili jednu tehniku koja možda izaziva strah od neprovođenja od prevelike ovlasti Vlade i državnih tijela da reguliraju materiju uredbama odnosno pravilnicima, no tu se testira i kvaliteta hrvatske države uprave. I evo zaključak da ne bih duljio pa onda ostavljam vama to na raspravu a to je čini mi se da nije potrebna, da je kontinuirano petnaestak godina provodimo reformu državne uprave sa velikim strategijama, sa dokumentima koji uglavnom onda nažalost ne ugledaju svjetlo dana. Takav jedan dokument je dobar dokument bio 2001. isto tako napravljen i dio toga dokumenta jest u ovome zakonskome tekstu, no rasprave o nekakvoj kao što je jučer bilo na GSV-u dubini i dinamici promjena kreće se u principu između dva procjepa, između dva pola. Morate afirmirati kvalitetu i to je zadaća ovoga zakona, pokušati afirmirati kvalitetu a s druge strane i zaštititi neka prava državnih službenika koje oni imaju po zakonodavstvu i po kolektivnom ugovoru i do kojih se, i koje se tvrdo brane u raspravama na GSV-u. Mi smo jučer, vidio sam u primjedbama jednoga odbora da nismo dobili i da nije bilo GSV da nije se očitovao. GSV se očitovao pozitivno o ovome prijedlogu zakona. Zakon predstavlja samo jednu fazu u procesu modernizacije započet 2001. a modernizacija hrvatske državne uprave sigurno će trajati još nekoliko godina jer ovdje mi se čini da olako obećana brzina ne bi donijela neki veliki plus. Ono što su mu dvije bitne karakteristike i zbog kojih bih molio da ga podržite jest težnja, tendencija ka profesionalizaciji službe, državne službe i težnja odnosno napor da se ona u najvećoj mjeri depolitizira. Odgovornost za njezinu, za provedbu ovoga zakona tako ne bi ostala i za provedbu koncepta modernizacija, ne bi ostala samo na političkim elitama i hrvatskome parlamentu nego i na državnim službenicima koji za takvo što u dobroj mjeri kvalitete posjeduju. Hvala vam lijepa.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav predsjednik Dražen Bošnjaković. Izvolite!
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, gospodine zamjeniče državnog tajnika! Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora na 37. sjednici održanoj 29. lipnja 2005. godine raspravio je Konačni prijedlog Zakona o državnim službenicima koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske. Odbor je ovaj zakon raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskoga sabora kao matično radno tijelo. U raspravi je istaknuto da se rješenjima iz konačnog prijedloga zakona doprinosi depolitizaciji i profesionalizaciji državnih službenika kao i smanjenju mogućnosti korupcije. Međutim, odbor smatra da bi trebalo omogućiti uređivanje nekih pitanja djelovanja državnih službenika u pravosudnim tijelima, stručnim službama Hrvatskoga sabora, stručnih službi Ustavnog suda Republike Hrvatske i Uredu predsjednika Republike Hrvatske posebnim zakonima uvažavajući njihove specifičnosti na temelju odredba iz članka 4. Ustava Republike Hrvatske. S tim u svezi odbor je predložio da se u prijelaznim odredbama propiše da se ovaj zakon odnosi na naprijed navedene državne službenike do donošenja posebnih zakona. U raspravi je također izraženo mišljenje da se pojedine odredbe konačnog prijedloga zakona nisu usklađene sa Zakonom o sustavu državne uprave i Zakonom o obvezama i pravima državnih dužnosnika. toga predlažem predlagatelju da sukladno navednim primjedbama utvrdi amandmane na Konačni prijedlog zakona. Nakon rasprave Odbor je većinom glasova, 7 za, 1 glas protiv podržao donošenje Zakona o državnim službenicima s tim da je član Odbora kolega Dragutin Lesar izdvojio mišljenje sukladno članku 51. Poslovnika Hrvatskog sabora držeći da obrazloženje Konačnog prijedloga zakona ne sadržava podatke o usuglašenosti socijalnih partnera na Gospodarsko-socijalnom vijeću o rečenom Konačnom prijedlogu zakona. Hvala.
Hvala. Odbor za lokalnu i područnu samoupravu. Otvaram raspravu. Poštovani zastupnik, potpredsjednik Mato Arlović u ime Kluba SDP-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, gospodine državni tajniče! Pred nama se nalazio jedan zapravo vrlo važan zakon koji je izraz zakonodavnog stremljenja u pokušaju stvaranja pretpostavki, pravnih pretpostavki za reformu državne uprave. No upravo iz tog razloga je on iznimno važan i na njega treba okrenuti ili skrenuti posebnu pozornost. Sam državni tajnik je rekao da je možda u javnosti a i u Saboru prisutan strah da će Vlada i državna tijela dobiti previše ovlasti da pojedina pitanja uređuju uredbama kada su, je u pitanju ovaj Zakon. Ja ne bih polazio od tog pitanja da li je to strah ili ne? Prvo bih polazio od toga da li je to ustavno-pravno moguče. Prvo. I drugo da li je to korisno s obzirom na činjenicu da time Vlada gubi previše vremena da se bavi sama sa sobom odnosno državnom upravom a ne svim onim ostalim poslovima ekonomske i ine politike koju Vlada treba u svojim programima ostvariti. I to nepotrebno. Druga je stvar kad je to potrebno i kad je to sastavni dio politike vezano za reformu recimo državne uprave. O čemu se radi? Ja bih htio da, podsjetiti da pored podjele i diobe vlasti iz članka 4. postoji članak 116. koji govori o tome da se ustrojstvo i poslovi državne uprave i način njihovog obavljanja uređuje zakonom. Isto tako kada su u pitanju državni službenici u stavku 3. kaže se da se zakonom i drugim propisima uređuje status i državnih službenika te radno-pravni status namještenika. Polazeći od ovog članka 116. dopustite odmah da iskažemo rezervu da u odnosu primjerice na prijelazne odredbe iz članka 145., 146. i tako dalje je upitno da li sve ove silne uredbe Vlada i čelnici središnjeg tijela državne uprave uopće mogu donijeti? Ili je to posao koji treba prepustiti Zakonu o sustavu državne uprave, a onda i Zakonu o državnim službenicima i namještenicima. Drugo. Ovaj Zakon puno govori o državnim službenicima i to je u redu međutim Zakon uopće ne uređuje radno-pravni status namještenika. I postavlja se pitanje šta je sa ustavnom obavezom? Prema tome u tom dijelu ovaj prijedlog je potpuno nedovršen. Treće što bismo htjeli upozoriti ali ne samo sa ustavno-pravnog aspekta nego sa, s aspekta usklađivanja ovog Zakona, sa pravnim sustavom Republike Hrvatske. Spomenut je ovdje Zakon o sustavu državne uprave od strane predsjednika Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Zakona o državnim dužnosnicima međutim valja spomenuti i Ustavni zakon o manjinama. Ja mislim da je napokon potpuno jasno definitivno jasno da pitanje prava nacionalnih manjina nije nikakvo političko pitanje nego da je to pravno, gospodarsko i svako drugo pitanje. Na kraju krajeva da se ništa tim zakonima ne daje nacionalnim manjinama nego da se ozakonjuje ono što nacionalnim manjinama na ovoj civilizacijskoj razini pripada. E ali ako sa tog aspekta polazimo i ako smo dobili jedan dobar ustavni Zakon o pravima nacionalnih manjina onda se postavlja pitanje zašto ovim Zakonom nisu uređena pitanja kada srazmjerno u skladu sa Ustavnim zakonom po članku 22. ako se dobro sjećam i članku 8. nacionalne manjine imaju pravo na srazmjernu zastupljenost u izvršnim tijelima državne vlasti i naravno u državnoj upravi. To je potpuno propušteno. Možda će se to urediti Zakonom o sustavu državne uprave ali ono što mi, što posebice želimo iz SDP-a skrenuti pozornost da je ovo po, po nama potpuno neprihvatljiv način kako se ponašanje i odvija cjelokupna situacija jer se zapravo ovim Zakonom propisuje između ostaloga da će se u članku 147. da će se u roku od 6 mjeseci donijeti uredbe o unutarnjem ustrojstvu državnih tijela s odredbama i usklađivanju njegovom sa usklađivanjem ovim Zakonom. Te uredbe o unutarnjem ustrojstvu državnih tijela su usklađene sa Zakonom o sustavu državne uprave jer je to tamo propisano da se moraju tako uskladiti i po Ustavu to mora biti u Zakonu o sustavu državne uprave, ne u ovom Zakonu. Ali se ovdje zapravo otvara da će se uredbama usklađivajući se sa ovim Zakonom otvoriti zapravo postupak da će se budući zakon o sustavu državne uprave uskladiti sa Zakonom o službenicima što je potpuna inverzija i zamjena teza, što je potpuno pogrešno i ne smije se to dogoditi. Jer onda se neće praviti sustav državne, reforme državne uprave koji treba biti u funkciji ostvarivanja projekta ustavno-pravne države odnosno vladavine prava u državi nego će biti zapravo postavljen projekt koji će biti usmjeren da se reformira uprava u interesu državnih službenika, a ne državne službe kao posebne djelatnosti koja treba omogučiti ostvarivanje općih i zajedničkih interesa građana Republike Hrvatske. Peto na što želimo upozoriti jeste da Zakon nije ispoštovao ustavnu odredbu o diobi vlasti. Nemoguće je jednostavno u isti koš strpati državnu upravu pa onda stručne službe Vlade, Sabora, Ustavnog suda, pravosuđa, pučkog pravobranitelja, državne revizije i tako dalje i tako dalje jer se u biti ti poslovi strahovito razlikuju. Zatim u odgoju, u obrazovanju, osposobljavanju, stručnim iskustvima i tako dalje i tako dalje se razlikuju položaj i mjesta i uloga tih ljudi. I naravno posebice se otvara onda opet ono pitanje koje se vrača na početak, a da li Vlada uredbama može uopće uređivati ta područja koja se sada kažu? Pa onda dolazimo do apsurdne situacije primjerice u prijelaznim i završnim odredbama se kaže u stavku, u članku 151., stavku 2.: Osobe zatečene iz stavka, o položajima iz stavka 1. a između ostalih u stavku 1. je i zamjenik državnog tajnika i sad, tajnika Sabora, da ne nabrajam sve, da ne čitam sve. Kaže: «Ako ne budu ponovo imenovani Vlada Republike Hrvatske donijet će odluku o njihovu razriješenju o dužnosti». Pa kako bi to Vlada Republike Hrvatske mogla razriješiti zamjenika državnog, tajnika Hrvatskog sabora. Ili recimo zamjenika tajnika Ustavnog suda ili, mislim to su stvari koje su stvarno dovele se, ovo pokazuje dovelo se do apsurda. Jednostavno treba napraviti rješenje koje mora upućivati na to da se ove službe trebaju izdvojiti iz Zakona o državnim službenicima i naravno iz Zakona o sustavu državne uprave i treba se posebnim zakonom urediti ova pitanja i urediti napokon položaj stručne službe Sabora, Vlade, Ustavnog suda, pravosuđa u sasvim drugoj, administrativno-tehnički i drugi poslovi pravosudne uprave su sasvim drugi poslovi u odnosu na klasičnu državnu upravu i to ne može biti. U tom kontekstu sam predložio nekakve amandmane koji bi mogli omogučiti jedno prijelazno razdoblje. Naravno ovdje se, šta zapravo to znači? To znači da bi u ovom Zakonu trebalo reći da se privremeno ovaj Zakon primjenjuje i na te državne službe, ali dok se ne donesu novi zakoni. I istodobno bi trebalo zaključkom obvezati Vladu da, ne znam, u roku od 90 dana, 90-tak dana pristupi izradi, izradi tih novih zakona. No dopustite i nekoliko po nama važnih pojedinačnih primjedbi. Ja ću odabrati neke samo. Prvo, u članku 149. se propisuje da će Vlada Republike Hrvatske, dakle idem od prijelaznih i završnih odredba, odzada ne od početka. Propisuje da će se otpočeti pregovori sa sindikatima oko državnih službenika i tako dalje. Vezano za usklađivanje kolektivnog ugovora. Kako je moguće uopće raspravljati o kolektivnom ugovoru ako se elementi, radna mjesta, popis osposobljavanja radnih mjseta, vrednovanje radnih mjesta ne znaju? Nije jasno jer u članku 145. se propisuje da će Vlada u roku od 6 mjeseci te uredbe kojim se to treba razraditi, dakle nije razradio ovaj Zakon nego uredbama zapravo bitna stvar je vezano za život državnih službenika će urediti Vlada a ne zakon, a ne Sabor. Evo mi ćemo voditi već pregovore a da se to neće znati. Dakle to je potpuno neusklađena odredba i u takvoj situaciji je sasvim jasno nemoguće je takav rok održati u roku od 6 mjeseci od stupanja na snagu ovog. Ista stvar je i sa člankom 146. gdje čelnik središnjeg tijela državne uprave najkasnije u roku od šest mjeseci do stupanja na snagu ovoga zakon će donijeti pravilnik. E sad, kojim se uređuje jedinstveni standardi i mjerila za određivanje naziva i opisa radnih mjesta, a kako ako prije toga Vlada nije u roku od šest mjeseci donijela sve ove uredbe. Dakle, isti rok ima Vlada i čelnik središnjeg tijela državne vlasti. Nemoguće, jer on mora zapravo uskladiti ne samo sa zakonom nego i sa ovim uredbama ovaj svoj pravilnik. Slična situacija je i u članku 147. u kojem se govori da će se u roku od 6 mjeseci Vlada Republike Hrvatske donijeti uredbe o unutarnjem ustrojstvu državnih tijela. Pazite, Ustav kaže unutrašnje ustrojstvo se uređuje zakonom koje će se uskladiti sa ovim zakonom. Dakle, zapravo koje su do sada bile u skladu sa Zakonom o sustavu državne uprave. Prema tome, niti ti rokovi mogu se održati, niti se sadržaj može održati, jer je to promjena koja je tako ozbiljna da je sasvim neprihvatljiva. Naravno, potpuno je neprihvatljiva prijelazna odredba vezana za promjenu statusa pojedinih državnih službenika, osobito vezano za službenike koji su u stručnim službama Sabora i da ne govorim o ravnateljima državnih upravnih organizacija itd. itd. koji zapravo polaze od pretpostavke da će biti razriješeni ako ne budu ponovo imenovani. To je direktno uplitanje Vlade u rad zakonodavne i sudbene vlasti i u takvoj situaciji sasvim sigurno to se ne može prihvatiti. Dopustite isto tako da upozorimo na članak 142. primjerice u kojem se kaže da upravni nadzor nad primjenom ovog zakona donesenog temeljem provodi središnje tijelo državne uprave nadležno za službeničke odnose. A tko će vršiti upravni nadzor za provođenje ovog zakona u središnjem tijelu državne uprave koja, vezano jer je to državna uprava. Tko će vršiti nadzor nad provođenjem ovog zakona nad upravom, odnosno nad vama koji ste sada u ime Vlade ovdje proveli? Trebala bi Vlada ili ne znam tko. Dajte da vidimo. Prema tome, očigledno je da je ostalo nepopunjeno, a tu se radi o vrlo, vrlo važnim ovlastima koje središnje tijelo državne uprave ima u takvoj situaciji. Istini za volju to treba dodatno razriješiti. Htjeli bi podsjetiti isto tako na još nekoliko primjera. Ja ću preskočiti neke stvari, koje upućuju da jedna dobra ideja sa puno kvalitetnih rješenja koje je u ovom zakonu prisutno i koje treba podržati još nije dovoljno dobra da se zakon može izglasati. Mislimo da bi ga trebalo dodatno doraditi i osposobiti ne samo vezano za stručne službe o kojima sam malo prije govorio, nego i oko položaja primjerice položaja samih službenika. Primjerice, u članku 80. se kaže, u stavku 4. službenik koji je privremeno premješten u drugo državno tijelo ostvaruje sva prava iz državne službe u državnom tijelu iz kojeg je premješten. A zašto ne bi moglo i ono u koje je premješten, ako je za njega povoljnije. Slična je situacija i u članku 80. kad se upućuje na rad izvan državne službe, Vlada će kaže uredbom urediti, pobliže uređuje Vlada uredbom njegova prava. Zašto on ne bi imao pravo izbora gdje je njemu povoljnije i naravno zašto ne bi bio, njegovo pravo na njegov pristanak. Zatim, službenika se ne može bez njegove suglasnosti premjestiti ako ima više od 20 godina staža i to je sasvim u redu na prvi pogled. Međutim, i mi bi htjeli podsjetiti na evropska iskustva gdje se u pravilu upotrebljava pojam, odnosno rok od 15 godina i u tom pogledu bi trebalo razmotriti da li da ostanemo na 15 godina ili ovaj rok koji se ovdje priprema za 20 godina. Posebno je interesantno da ovaj posrednik iz članka 71. koji treba sudjelovati u pokušaju mirenja i posredovanja bi imao naknadu koju određuje čelnik središnjeg tijela državne uprave nadležnog za službeničke odnose. A šta kada je druga strana središnje tijelo državne uprave. Sad zamislite posrednik treba posredovati u konfliktnoj situaciji između središnjeg tijela i nekog drugog tijela državne uprave, što će se isto tako dogoditi, a ovaj mu je određivao naknadu. Dakako, da je to pitanje sukoba interesa i povezanosti interesa. Slična situacija ili postoje i u članku 62. kada se kaže između ostaloga temeljem Ugovora o djelu mogu se povjeriti pojedini poslovi pružateljima stručnih usluga itd. Kada, pod kojim uvjetima i kako? Ovo je prostor u kojem se može vrlo puno manipulirati i omogućiti zapravo podilaženje različitim poslovima izvan državne uprave s jedne strane, a s druge strane to može biti na štetu same državne uprave i u takvoj situaciji treba propisati kada se takvi poslovi mogu povjeriti Ugovorom o djelu drugima da ih obavljaju i da ih mogu razriješiti naravno i to zakon treba propisati uvjete. Ne može to biti na dobru volju čelnika organa, odnosno tijela državne uprave. U članku 60. je potpuno neprihvatljivo da se u svakom slučaju nakon šest mjeseci ako ne položi stručni ispit prekida radni odnos. Mislimo da taj rok mora se produžiti dok traje bolovanje i dok traje porodiljni dopust i nemoguće je prihvatiti da imamo šest plus šest mjeseci primjerice dopust, a u iznimnim okolnostima na zahtjev porodilje on se može i produžiti bez naknade plaće, ali da mu se ukine i radni odnos zato što nije položio stručni ispit. Pa za Boga miloga, dajmo barem poštujmo pitanje vremena i bolesti. Drugo netko može biti na bolovanju zato što je stvarno bolestan dugo dugo vremena, osim toga ne može biti na bolovanju ako nije bolestan. Prema tome, ne možete mu reći sad nisi za šest mjeseci od isteka roka položio ispit, stručni, prestaje ti radni odnos, a on je još uvijek na bolovanju. E sad se postavlja pitanje sukoba ovoga zakona sa Zakonom o radu, da li je moguće uopće dati tada otkaz s obzirom da radnik dok je bolestan ne bi mogao dobiti otkaz. Slična je situacija u članku 56. u kojem se kaže da probni rad doduše ovdje se ide u korist službenika traje šest mjeseci. Postavlja se pitanje, da li je moguće da se probni rad kvalitetno obavi u roku od šest mjeseci za iznimno složene poslove i zadatke osoba koje se zapošljavaju u državnu službu sa visokim stručnim spremama i specijalističkim znanjima ili bi tu eventualno trebalo utvrditi rok od godinu dana. Posebno je interesantna ova klasifikacija u stavku 4. članka 43. vezano za rokove odnosno za kalendarsku godinu i planove koji bi trebali biti primjerice srednjoročni plan u roku od dvije godine itd. To baš nije uobičajena praksa i podvlačimo ovaj članak još ako dopustite predsjedniče članak 40. je pitanje u kojoj mjeri zapravo ovo tijelo poznaje poslove koje treba Vlada urediti za Sabor i za sve stručne službe, jer mi se čini da to tijelo jednostavno nema ta znanja i iskustva da uopće to može urediti, a kamoli sustavno pravnoga aspekta dodatno nema ni ovlasti da to može urediti. Prema tome, sa svim ovim primjedbama mi ćemo podržati zakon, ali smatramo da na temelju ovih primjedbi bi trebalo da predlagatelj da uradi amandmane, da ih predloži i da prije glasanja o zakonu imamo i te amandmane i tek bi onda mogli glasati. U protivnom bi se suzdržali od glasanja, ako amandmanima se ne popravi ovaj inače dobar prijedlog koji je upućen u proceduru. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Klub HDZ-a. Poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine zamjeniče državnog tajnika. Ovo je jedan doista važan zakon i dobro je da on ide u redovnu proceduru. Znači da nije po hitnom postupku, jer već je i u prvom čitanju bilo određenih primjedbi koje je predlagatelj već uvažio i to je jedan pravilan, dobar i stručan pristup kod donošenja ovakvih zakona. Ono generalno što bi se moglo reći o ovom zakonu da se njime reguliraju radno pravni odnosi, prijem u državnu službu, napredovanje, osnovni okviri, klasifikacije, na jedan način gdje je temeljni zahtjev koji se provlači kroz cijeli zakon, stručnost i kvaliteta i to je ono zapravo što u ovom zakonu je jedna nit vodilja, jer zaista i kod prijema se vidi u državnu službu i kod daljnjeg napredovanja osnovni uvjet koji će se poštivati bit će isključivo stručnost. Stručnost u državnoj upravi. Šta nam ona donosi? Ona će nam donesti kvalitetniji i bolji način rada državne uprave. To znači da će naši građani sasvim sigurno puno bolje moći ostvariti svoja prava i zadovoljiti svoje interese u upravnom postupku pred našim državnim tijelima. Zakon uvodi određene novine koje mi podržavamo. Tu se radi o ovom posredniku. Tu se radi o Odboru za državnu službu. Jer naravno, državna služba, državni aparat je jedno veliko tijelo puno državnih službenika, puno je namještenika i tu su mogući naravno određeni sukobi i određeni sporovi u zaštiti njihovih prava. Kao posljedica toga općinski sudovi su, Upravni sud je opterećen sa brojnim predmetima, a ovdje ovim institucijama koje se ovdje uvode mi podržavamo ova rješenja i smatramo da se doista na ovakav način može dio tih predmeta riješiti u ovim predsudskim postupcima ili putem povjerenika, posrednika ili putem Odbora za državnu službu. To će zaista doprinijeti jednoj boljoj zaštiti, jednoj većoj sigurnosti naših državnih službenika. Zakon bitno poboljšava regulativu koja je sada na snazi i nema dvojbe ukoliko se prihvate određene sugestije koje su došle iz odbora, mislim da je ova sasvim pristojna i dobra sugestija Odbora za Ustav koja govori da bi određena pitanja državnih službenika u stručnim službama Sabora, u stručnim službama sudova, pravobranitelja trebalo možda riješiti na jedan drugačiji način, jer nije sporna ni činjenica da su poslovi računovodstva jednaki na sudu, da su oni jednaki i u Saboru, a jednaki u ministarstvima. Međutim postoji određeni broj radnih mjesta gdje su zaista poslovi specifični. Recimo imate službenike na sudovima koji se bave ovrhom, koji provode ovršni postupak i tu zaista ima niz specifičnosti koje bi se trebalo urediti možda detaljnije na drugačiji način nego što je to uređeno ovim zakonom. Zato i naša sugestija je da bi u prijelaznim odredbama bilo dobro ovaj zakon staviti da važi za sve službenike, međutim da je moguće znači i posebnim zakonima otvoriti takvu mogućnost da se posebnim zakonima za ovu kategoriju i za ovu vrstu državnih službenika urede određena pitanja i drugačije nego što su ona uređena ovim. Što će nam donest ovaj zakon zapravo u životu to je ono što najviše zanima naravno naše građane, naše ljude. On će nam donest to da ćemo u državnu službu sutra primati one najbolje, one najkvalitetnije, najstručnije i da svi ti javni natječaji koji će ići da će jedini kriterij biti stručnost, da ćemo imati jednu depolitizaciju državne uprave, a to će sutra značiti da svatko tko dođe u određeno državno tijelo da zna da će o njegovom predmetu, da će o njegovom zahtjevu rješavati stručni kvalificirani ljudi koji će da bi dobili jedno takvo radno mjesto morati zaista i probni rad proći koji je ovdje jako dobro reguliran ovim prijedlogom zakona. Naravno ovaj zakon daje određeni global, on daje jednu opće temelje i kao što vidimo dosta je podzakonskih akata koje Vlada temeljem ovog zakona mora donijeti. Vrlo je bitno da se donese dobra klasifikacija radnih mjesta, a u toj klasifikaciji temelj mora biti da taj rad po državnim tijelima bude ravnomjerno raspoređen. Jer danas postoje radna mjesta gdje zaista ljudi imaju malo posla, a postoje pak ona radna mjesta gdje su ljudi preopterećeni, pretrpani poslom. Taj teret obveza je potrebno još bolje, još kvalitetnije razraditi. I ono što zapravo sam već dosta često i u prvom čitanju govorio, kod te klasifikacije radnih mjesta moramo voditi brigu naravno i o tim koeficijentima i o plaćama, jer treba one ljude koji zaista su opterećeni, koji najviše vuku treba ih adekvatno za taj posao i nagraditi. Jer ono što se dešava unazad već ne znam 10 i više godina, to je odljev stručnih, dobrih kadrova iz državne uprave. To je znači naša činjenica koja je u sadašnjosti prisutna i mi moramo kvalitetnog službenika moramo ga i nagraditi, jer u suprotnom i ovo malo kadrova što imamo i to će nam se razbježati, otići će ne znam po privatnim firmama, otići će po bankama gdje zapravo gdje po dva ili tri puta imaju za iste poslove imaju veće plaće. To je nešto što ne smijemo dozvoliti. Također druga stvar je uvođenje jednog centralnog sustava podataka, jedna informatizacija naše državne uprave, to je ovo što je zapravo već Vlada i počela sa one stop shopom vezano za postupak pravosuđa osnivanja trgovačkih društava i to je jedna jako dobra ideja koja je doživjela svoju realizaciju i nju treba nadograđivati, nju treba i dalje usavršavati, jer to je nešto što je zaista budućnost. Kada dođe se pred određeno državno tijelo sa određenim zahtjevom, to znači nema šetanja građanina da donese jednu potvrdu pa drugu pa treću pa četvrtu nego da taj naš državni službenik lijepo otvori kompjuter i da unutra ima sve ono što mu je potrebno da određeni spis riješi, to znači zapravo i jamči brzo rješavanje tih naših spisa. Također ono što sam već i kod Izvješća o radu pučkog pravobranitelja rekao, mislim da ovaj naš središnji državni ured koji ovim zakonom dobija onu poziciju koja je i potrebna, to je jedna centralna pozicija u sustavu državne uprave koji će sa jednog stručnog aspekta voditi jedno upravljanje kadrovima za gotovo sva naša državna tijela. To je jedan naputak u tom upravnom postupku je da sva državna tijela iskoriste ono kasatorno ovlaštenje vezano za rješavanje po žalbama. To je ono što sudovi u sudskom postupku nemaju, kada dođe žalba taj predmet na sudu ide odmah neposredno višem sudu. Međutim naš državni službenik kada dobije određenu žalbu i kada vidi već ustaljenu sudsku praksu ima ovlast i sam riješiti po toj žalbi, znači da taj predmet ne putuje drugostupanjskom tijelu, da ne putuje na koncu Upravnom sudu i na taj način ćemo zapravo sasvim sigurno i rasteretiti sud, a i naši ljudi će brže zadovoljiti svoja prava i interese u upravnom postupku. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovaj zakon. Ovo je jedan kvalitetan zakon. Bitno bolja regulativa nego koja je do sada i uz određena poboljšanja, određene amandmane i ove sugestije koje su došle iz Odbora za Ustav, mislimo da je to jedan jako dobar zakon koji bi u praksi kada se i sve uredbe i ostali podzakonski akti na temelju njega donesu, mogao omogućiti da dobijemo jednu stručnu državnu upravu sa čijim radom ćemo svi biti zadovoljni. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Klub HNS-a i PGS-a poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, u proceduru u drugo čitanje došao nam je zakon od izuzetnog značaja i sa izuzetno dobrim intencijama. Intencije zakona prema riječima predlagatelja su depolitizirati sustav, profesionalizirati sustav i dignuti kvalitetu sustava. Sve tri intencije naravno da podržavamo svi, naravno da je to ono što od državne uprave i očekujemo. No, način na koji je to napravljeno i ono što se konkretno u pojedinim zakonskim odredbama predlaže nije uvijek u skladu sa tim intencijama. Ponekad je izričaj mogu reći konzervativan, ponekad i čudan pa se u tekstu zakona pojavljuju izrazi: podređenost, nadređenost i slični izrazi koji bi se mogli zamijeniti koncepcijski drugačijim izrazima koji bi odražavali, bolje odražavali odnose unutar sustava državne uprave. Radi se o propisu koji je od izuzetnog značaja za Republiku Hrvatsku ne samo za tisuće ljudi koji rade u tom sustavu i kojima se ovim zakonom propisuju pravila igre, pravila rada, pravila ponašanja i sve ono što mogu i ne smiju raditi već i za sve građane Republike Hrvatske koji upravo od ovog segmenta države najviše očekuju. Očekuju učinkovitost, očekuju pravdu, očekuju brzinu i očekuju efikasnost. Pitanje se postavlja može li se ovim zakonskim tekstom sve to garantirati. Na Odboru za zakonodavstvo raspravljali smo dosta opširno o tekstu ovoga Zakona i jedan od prijedloga je bio da se ovo drugo čitanje tretira kao prvo čitanje, tj., da Zakon krene u treće čitanje kako bi se veliki broj primjedbi koji je na Odboru usmeno, a nešto i pismeno bio dan, da bi se mogle ugraditi u tekst Zakona. Već u samom naslovu Zakona izgubili su se državni namještenici. Zakon se zove Zakon o državnim službenicima, a prethodni propis zvao se Zakon o državnim službenicima i namještenicima. Državni namještenici jesu unutra u par članaka spomenuti, ali samo ovlaš spomenuti i zapravo svi propisi, sva pravila ponašanja koja se propisuju ovim Zakonom na neki način stiče se utisak da se njih ne tiču. Što se njih onda tiče, zapravo? Gdje su oni? Pokušao bih sve to ilustrirati kroz ponešto primjera iz samog teksta Zakona. Deklarativnost je u tekstu Zakona dovedena na visoku razinu. Ima puno lijepih riječi, lijepih fraza koje mogu ponešto značiti u praksi, ali nije baš obavezno pa se tako u člancima 4. i 5. govori o tome da državni službenici u obavljanju državne službe postupaju na temelju Zakona. Za boga miloga, na temelju čega drugoga bi postupali. Pa ne valjda na temelju vlastitog nahođenja, ne valjda na temelju naređenja šefa ili čega drugoga? Jedna stvar koja je u postojećoj legislativi riješena drugačije jeste činjenica da se plaće i ostala materijalna prava državnih službenika i namještenika sada nalaze u zakonskom propisu i regulirani su na kakav-takav način zakonskim propisom. Ovdje se stipulira da će se plaće i druga materijalna prava državnih službenika u članku 10. urediti posebnim Zakonom. Fabriciramo zakone u velikim količinama, bojim se da na ovakav način zapravo idemo putem prenormiranja. Ne vidim ama baš nikakvog razloga zašto i taj dio funkcioniranja državno-službeničkog aparata ne bi bio uređen ovim Zakonom? Dobro je riješeno u članku 13. primjedba koja se javila, čini mi se, u prvoj diskusiji oko onemogućavanja političkog djelovanja državnih službenika. Državni službenici prema ovom propisu imaju pravo politički djelovati kako misle i kako ocijene da će im to biti korisno. No kako će to u praksi izgledati i kako to u praksi izgleda je ipak nešto drugačije. U člancima 17. i 18. govori se o dužnosti odbijanja ponuđenih darova i nuđenja darova drugim državnim službenicima, dakle, o mitu jednostavno. Da bi se napravio nekakav posao, da bi se dobila nekakva usluga. S jedne strane državnim službenicima se zabranjuje primiti bilo kakav poklon, bombonjeru, cvijeće, flašu pića i tome slično što je već nekako postalo narodni običaj. S druge strane Zakon nalaže državnom službeniku da ne smije drugom državnom službeniku ponuditi nikakav poklon. Mislim da je to u slučaju državnim dužnosnika riješeno puno bolje. Razina darova je određena na par stotina kuna i to je ono što je, ajde recimo, legalno, a sve ostalo je nezakoniti postupak. Sve ostalo je davanje, odnosno primanje mita. I tretira se po sasvim drugim propisima. Mislim da ovdje tome zapravo mjesta ne bi trebalo ni biti. Deklarativnost se lijepo vidi u članku 23. stavku 1. gdje se kaže da je državni službenik dužan doći na posao na vrijeme i ostati na poslu do kraja radnog vremena. Pa ne vidim razloga da bi Zakon trebao propisivati to da čovjek koji dobi plaću, tu plaću treba zaraditi u najmanju ruku tako da bude na radnom mjestu. U redu da napravi ovo i ono pa dobije veću, dobije manju plaću, ali činjenica da netko bude na radnom mjestu je posljedica toga da je zaposlen na tom radnom mjestu. Ne vidim mjesta takvoj deklaraciji u Zakonu. U članku 27. obrađena je dužnost odbijanja nezakonitih, nemoralnih naloga, naloga koji se protiv pravilima struke i etičkom kodeksu. Intencija je naravno dobra i državnog službenika treba zaštititi u situaciji kad mu njegov rukovoditelj da takav nalog. Mislim da je način kako je to ovdje propisano jednostavno nemoguć. Čitava stvar bi se mogla pojednostaviti i svesti na par rečenica koje bi jasnije govorile o istom cilju. Slična situacija je u člancima 32. i 33. gdje se govori o praktično sukobu interesa državnog službenika. U članku 32. govori se o zabrani otvaranja obrta ili osnivanja pravne osobe. Dakle, državni službenik ne smije u području svog rada otvoriti obrt ili osnovati firmu. Smije li ju kupiti? Ovdje ne piše. Ne piše da ju ne smije kupiti? Smije li ju dobiti na poklon? Smije li ju naslijediti? Formulacija, intencija je dobra, formulacija je loša. U članku 33. govori se o radu u fušu. Dakle, o radu izvan radnog vremena na drugom mjestu u sličnom opisu poslova i ta nakana bi se dala puno jednostavnije formulirati zabranom obavljanja djelatnosti koju čovjek obavlja u državnoj službi u bilo kojem drugom obliku. Mogući sukob interesa državni dužnosnik prema ovom tekstu Zakona dužan je prijaviti kada se pojavi, ali dužan je prijaviti prije nego se zaposli. Dakle, kad daje molbu za posao u državnoj službi čovjek je dužan reći, ali pazite, ja sam ovdje u sukobu interesa. Pa što to znači? To znači da neće dobiti taj posao valjda. Dakle, takva vrsta reguliranja sukoba interesa mislim da je jednostavno neprovediva. U članku 35. govori se o sudjelovanju u radu trgovačkih društava ili drugih pravnih osoba. Državni službenici naravno ne mogu biti u nadzornim, upravnim odborima trgovačkih društava koja obavljaju posao, a koji je nekako u domeni rada tog državnog službenika. Međutim državni službenici se savršeno normalno i to je ustaljena praksa pa mislim i dobra praksa nalaze u upravnim odborima odnosno nadzornim odborima trgovačkih društava u vlasništvu države. To će se pretpostavljam događati ubuduće i ne vidim razloga zašto država ne bi putem svog službenika štitila vlastite interese u svom poduzeću. Ovako kako je tekst članka formuliran ovdje čini mi se da će to ubuduće biti nemoguće. Jedna od stvari koju ovaj zakon regulira i dobro regulira jeste način zapošljavanja državnih službenika. Javnim natječajem, putem kvalifikacija, putem nekakvog testa, ispitivanja sklonosti, ispitivanja sposobnosti i tome slično. Međutim, postoji još jedan instrument u ovom zakonu koji se zove stavljanje službenika na raspolaganje. Dakle, kad službenik ne znam obim poslova se smanji, promijeni itd. službenik se nađe na raspolaganju država ga plaća dok je na raspolaganju. Raspolaganje je na neki način otkazni rok, dakle u roku od sljedećih ponešto mjeseci država ga plaća, Vlada s njim raspolaže ali u odjeljku koji govori o načinu popunjavanja radnih mjesta nema odredbe da je radno mjesto moguće popuniti i službenikom koji se nalazi na raspolaganju. Mislim da bi to jednostavno bilo racionalno i da bi se time intencija zakona u potpunosti pokrila. Vježbenici su se, pripravnici, kako li se već zovu, u ovom zakonu se zovu vježbenici, su u zakonu tretirani kao osobe koje se nalaze na probnom radu. Vježbenički staž nije probni rad. Vježbenički staž je učenje. Mislim da bi te dvije stvari trebalo razlučiti. Na probnom radu se nalazi osoba koja je pripravnički staž već prošla negdje a sada ovdje pokazuje šta zna a na vježbeničkom stažu se nalazi osoba koja se uči raditi. Mislim da bi se to moglo i trebalo u zakonu regulirati drugačije. Htio bih spomenuti, vrijeme mi izlazi, još samo jednu činjenicu. Zakon osniva odbor od 11 profesionalnih članova koji se trebaju brinuti za prava u kadrovskoj politici u državnoj službi. Da li je baš potrebno da to bude 11 profesionalnih članova? Da li je baš potrebno da svih tih 11 članova zasjedaju i rješavaju pojedinačna pitanja nisam sasvim siguran. I još u prijelaznim i završnim odredbama u zadnjem članku zakona. Određeno je na koji način zakon stupa na snagu i koje odredbe stupaju sada a koje naknadno. Čitavu stvar bi trebalo postaviti obrnuto, formulacija je pomalo nespretna. Sve u svemu čini mi se da su intencije ovog zakona dobre i Klub HNS-a PGS-a podržat će takve intencije zakone, podržat će način rješavanja, naravno pod uvjetom da se određena rješenja koja nisu spretna i koja štete ovim intencijama poprave amandmanima. Hvala.
Hvala lijepa. Jedna obavijest. Predsjednica Odbora za informiranje, informatizaciju i medije gospođa Željka Antunović zakazala je 17. sjednicu odbora danas u 12 sati u dvorani Ivana Kukuljevića. Zamjenik državnog tajnika Zoran Pičuljan. Izvolite!
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Samo jedan mali komentar na ove iznesene primjedbe i komentar kolege Vuljanića, zastupnika Vuljanića. U nekoliko stvari koje je gospodin Vuljanić spomenuo Vlada ide svojim vlastitim amandmanom. To je vezano uz vježbenički staž, vezano uz raspolaganje, vezano uz odbor za državnu službu i još neka rješenja koja nam se čine da malim popravkama može se polučiti dobar efekt i nomotehnički se dotjerati. One neke stvari koje mislimo da su dobro regulirane nećemo popravljati a to je oko sukoba interesa. Mislim da su kvalitetne norme da ne mora se ponekad ići na ista rješenja kao Zakon o dužnosnicima jer oni u meritumu jesu vrlo slična rješenja. Prigovor na deklaratornost načela u nekom općem pisanju u zakonodavnoj tehnici načela se moraju iznijeti naprijed a razraditi kroz zakonske i podzakonske odredbe. U tom dijelu ja mislim da su ona dobro razrađena. Što se tiče plaća službenika negdje ih se moraju regulirati. Vrlo teško bi bilo ovakvom zakonodavnom pristupu to regulirati ovim zakonom. Regulirat će se posebnim zakonom. Vrlo lijepe sugestije oko podređenih i nadređenih službenika ćemo raspraviti i vidjeti, većinu ovih primjedbi ćemo apsolutno pomno sada ova dva dana pregledati, sasvim sigurno ćemo negdje ići sa amandmanima. Hvala vam.
Hvala lijepa. Klub HSLS-a, LS-a, DC-a poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite!
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovane kolegice i kolege, štovani! Dopustite mi da iznesem mišljenje Kluba HSLS-a, DC-a i LS-a. Mi smatramo da je ovo jedan od najvažnijih zakonskih projekata koji ove godine ide u našu saborsku proceduru iz jednostavnog razloga što će ovaj zakon utjecati na desetine tisuća ljudi koji danas rade u državnim tijelima a koje možemo nazvati karijernim službenicima, službenicima od karijere čije značenje po našem mišljenju je iznimno važno jer oni zauzimaju presudno mjesto u državnom aparatu. Nadalje, osim na državne službenike ovim su zakonom obuhvaćene i tisuće osoba koje u državnim tijelima obavljaju namješteničke poslove. Činjenica da je do sada važeći Zakon o državnim službenicima iz 2001. godine po našem mišljenju značajno pogoršao pravni, materijalni i društveni položaj državnih službenika. Doduše, kad smo radili anketu sa ljudima koji rade, koji su državni službenici onda su nam oni rekli da ni prijašnji zakoni nisu bili puno bolji i da je samo zapravo ovaj posljednji zakon iz 2001. godine je bio na neki način toka na "i". Ja mislim da treba imati ove političke hrabrosti reći da Vlada u kojoj sam sam bio dio, predstavljao dio te koalicione Vlade nije bila baš najsretnija i da je napravila izrazito loš posao jer je pogoršanje državnih službenika doslovno umrtvilo cjelokupnu državnu službi koja možemo reći da je danas prilično apatična, troma, spora, nemotivirana za bilo kakove pomake. Po našem mišljenju takvo stanje se mora prekinuti. Državnim službenicima se mora vratiti njihov integritet i zasluženi dignitet i mora ih se motivirati, mora ih se nagraditi, mora im se omogućiti pravedno i efikasno napredovanje i usavršavanje. S druge strane, isto tako državna služba se mora rasteretiti od onih ljudi koji ne mogu pratiti zahtjeve državne službe neovisno o razlozima tog nepraćenja. Sada se postavlja temeljno pitanje, omogućava li ovaj zakon ostvarivanje ovih ciljeva. Kako kad ga čitate onda prvo što vam upada u oči to je veliki broj pravnih normi koje ostaju na razini načela i deklaracije. Predloženim zakonom nastojalo se urediti tzv. sustav temeljen na zaslugama u službi kao i čitav niz drugih važnih pitanja koja bi trebala doprinjeti modernizaciji službeničkog zakonodavstva. No, da li se to doista i postiglo. Po našem mišljenju ovaj zakon je specifičan po tome što sadrži jako malo zakonskih odredbi koje se mogu primjenjivati.Možemo reći da je, da smo dobili čitav niz vrlo zanimljivih ideja, teza koje su ovako nabacane. Teza za razmišljanje, ali da su gotovo neuporabljive u primjeni. Može se reći gotovo nijedan postupak u vezi s položajem, pravima, obvezama ili odgovornostima državnog službenika počevši od prijema u državnu službu do njezina prestanka ne može se provesti neposrednim, neposrednom primjenom ovoga Zakona. Zakon je po mišljenju Kluba HSLS-a, DCLS-a u, po sebi neprimjenjiv i nepovrediv, neprovediv. Jer njegova je provedba nužno zahtijeva donošenje provedbenih propisa, propisa za njegovo izvršenje koji će se onda zapravo primjenjivati, a ne sam Zakon. U najvećem broju slučajeva ti provedbeni propisi su uredbe Vlade. Gotovo se može reći položaj, prava, obveze i odgovornosti državnih službenika neće biti uređene zakonom Hrvatskoga sabora nego uredbama izvršne vlasti odnosno Vlade. Nekoliko samo primjera o tome što ovaj Zakon prepušta da Vlada hrvatska uredi svojim uredbama. Rad na daljinu i rad s nepotpunim, nepunim radnim vremenom. Donošenje etičkoga kodeksa. Postupak i način raspisivanja i provedbe javnog natječaja, internoga oglasa za prijem u državnu službu. Postupak, način i sadržaj polaganja državnog stručnog ispita. Ustrojstvo i način rada Odbora za državnu službu. Razrada radnih mjesta unutar kategorije radnih mjesta rukovodećih državnih službenika, viših državnih službenika i nižih državnih službenika. Upućivanje službenika na rad izvan državne službe. Načini i uvjeti napredovanja u državnoj službi. Oblici, način i uvjeti izobrazbe državnih službenika. Klasifikacija radnih mjesta i plaća namještenika. Sadržaj i način vođenja osobnih očevidnika i središnjih propisa službenika i namještenika. Osim navedenoga, navedenih uredbenih ovlasti ovaj Zakon ovlašćuje i sadašnjeg državnog tajnika Središnjeg državnog ureda za upravu da donese nekoliko pravilnika. Na primjer Pravilnik o jedinstvenim standardima i mjerilima za određivanje naziva i opisa radnih mjesta u državnoj službi. Može se reći da su, da su sve ovlasti koje se tiču državnih službenika i namještenika nalaze isključivo u rukama Vlade ili Središnjeg državnog ureda za upravu. Na taj su način u potpunosti je onemogućena bilo kakva autonomija u odlučivanju o stručnoj službi koja opslužuje zakonodavnu odnosno pravosudnu vlast, a svima nama je dobro poznata ustavna, Ustavom utvrđena trodioba na zakonodavnu, izvršnu i pravosudnu vlast. Naravno da svaki od ta tri segmenta vlasti ima svoje specifičnosti u radu koje nužno uvažiti ukoliko se želi postići učinkoviti rad državnih službenika i namještenika koji za nju rade. Isto tako u samom nazivu zakona izostavljeni su državni namještenici iako se dio odredbi odnosi na njih. Po mišljenju nas iz Kluba to bi trebalo svakako što je moguće, što je moguće ispraviti. No vratimo se, vratimo se na ovaj vrlo zanimljiv zakonodavni pristup. On po našem mišljenju predstavlja iskorak od dosadašnjeg tradicionalnog načina uređivanja društvenih odnosa u Republici Hrvatskoj gdje su određena pitanja mogla biti uređena samo Zakonom Parlamenta bez prepuštanja njihovih uređenja izvršnoj vlasti. To se u prvom redu odnosi na ona pitanja koja se odnose na uređenja postupaka kao i na ona pitanja koja se odnose na uređenje prava pojedinaca. Ovdje mislimo na, ovdje se misli na državne službenike. Ukoliko ovaj Zakon, pardon, ukoliko ovaj Zakon može zapravo biti jedan dobar poticaj za otvaranje jedne ozbiljne rasprave o odnosima Parlamenta, zakonodavne vlasti s jedne strane i Vlade Republike Hrvatske odnosno središnje vlasti s druge strane u pitanju nadležnosti za normativno uređenje, uređivanje društvenih odnosa u Republici Hrvatskoj. Ono što, što mi se ovdje zapravo čitajući ovaj Zakon učinilo još i to kao profesoru hrvatskoga jezika to je doista jedna prilično ovako lepršavost u, u poimanju da onaj koji piše zakon misli da je, da je i onima koji ga čitaju sve mora biti zapravo jasno. Moram priznati da neke odredbe ni nakon, gotovo zapravo najtragičnije je to što zapravo za svaki članak možete naći primjedbu i dobar dio članaka vas, vas zapravo ostavlja u jednoj velikoj nedoumici što se zapravo s njime htjelo reći? Evo recimo pogledajte samo uz članak 18. Kaže: «Državni službenik ima pravo na pravedno i jednako postupanje pri upravljanju kadrovima.» Ja moram reći da doista se, da se to na hrvatskom jeziku može kudikamo ljepše, ljepše reći i da, i da moram priznati da, da doista ovako kažem nakon višekratnog iščitavanja ne mogu zapravo zaključiti što bi trebalo to značiti da državni službenik ima pravo na pravedno, jednako postupanje pri upravljanju kadrovima. Ili recimo što bi to značilo koji, na koje se to obavljanje poslova misli kada se kaže: «Iza zadataka radnog mjesta na koje je raspoređen koje bi se, koje bi ga moglo ugroziti.» To su nažalost takovih, takovih ovako vrlo konfuznih, konfuznih rješenja ima za nijansu previše pa se nama čini da ne bi bilo loše ovo poslati zapravo u treće, u treće čitanje jer bojimo se da, da ovakva zapravo nepreciznost recimo, da, da u ovom ... [[Govornik se ne razumije.]] zakon nije definirao što, recimo što se podrazumijeva pod državnom službom? Nadalje državni službenici su po pojedinim odredbama obavljaju službene dužnosti, a po drugima samo obnašaju dužnosti, a po nekim obavljaju poslove ili čak kao u člancima 89. i 90. kategorije. Pojedine odredbe ... [[Govornik se ne razumije.]] zakona predviđaju da su državni službenici imenovani na položaje, a recimo u nekom članku se spominje i radno mjesto. Riječi koje su nas jako zbunjivale a koje nisu, kojima je vrlo teško dokučiti značenje u smislu predloženoga zakona su primjerice: najviša tijela državne vlasti, službeni odnos, nefinancijski interes, nadzorna funkcija, posebno rješenje, trajni radni odnos, reklasifikacija radnih mjesta, drugo mjesto obavljanja rada, snaga disciplinske mjere, funkcionalni nazivi. Funkcionalni položaji, predlaganje sistematskih rješenja, rad jednake vrijednosti, pošteno upravljanje. To sve ovako kažem naizgled izgleda vrlo samo po sebi razumljivo, ali kada to pokušavate analizirati i semantički pokriti onda zapravo vidite da ne znači, da ne znači apsolutno, apsolutno ništa ili vrlo često čak je u kontradikciji sa, sa ovom ajde recimo plemenitom intencijom, intencijom ovoga Zakona. Onda vrlo je opasno znate kada vam ovakve projekte radi ekspertni tim projekta «Cards 2001.». Ja ne sumnjam u njihove dobre namjere ali onda se isto pokazuje da neke stvari kada se usklađuju sa, sa propisima Europske unije da se onda na neki način zatre i naše pozitivno zakonodavstvo i da se prihvaćaju neke pravne tehnike izrade propisa i pravni jezik i stil pisanja koji, koji odudaraju od onih da kažemo uobičajenih rješenja koja bi trebala, koja ipak treba da odgovaraju pravnim normama. Kažem upravo zbog toga ćemo mi u Klubu kako sam već rekao inzistirati na ovom trećem čitanju. Ako se pak dođe do, ako pak dođe do izglasavanja ovog Zakona onda će naša potpora ovisiti o prihvačanju amandmana koji će Klub podnijeti na ovaj Zakon iako smo, iako Klub HSLS-a DC-a i LS-a predlaže Hrvatskom saboru na usvajanje sljedeći zaključak koji glasi da se zadužuje Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav da u roku od 3 mjeseca izradi i dostavi Hrvatskom saboru Prijedlog zakona o stručnoj službi Hrvatskoga sabora jer nažalost isto kad, isto u ovom, u ovim nekim, u ovim rješenjima recimo kada se čita članak 2. onda su, onda su upravo te službe posvema, posvema izostavljene a mislimo da one zaslužuju da budu i ovim Zakonom na pravi način regulirane, ali budući da nisu onda doista mislimo da bi ovaj Zakon trebalo usvojiti. Hvala gospodine predsjedniče.
Hvala lijepa. Zamjenik državnog tajnika Zoran Pičuljan. Izvolite.
Evo samo nekoliko pojašnjenja. Ovaj zakon nije pisao Kadsov tim, nego pisali su ga stručnjaci Vlade, a uz sugestiju i uz suradnju Kadsovoga tima. Upotrebljavanje ovih novih naziva ili naziva koji su unutra, negdje ima nomotehničkih nespretnosti možda. Ali u svakom slučaju su poprilično razumljivi. Ali što se tiče krucijalnog ovoga ja bih samo rekao vezano uz ove pod zakonske akte i uistinu ovdje onu primjedbu koju je iznio uvaženi zastupnik Kramarić, a to je da većina ovih uredbi koje Vlada donosi postupovne su prirode etički, na primjer polaganje državnoga stručnoga ispita. Dovoljno je riješeno ovim zakonom, a sve te postupovne norme i sada postoje u sadašnjem zakonodavstvu. Etički kodeks je poseban akt. Nije akt koji je on je vrijedan kao zakon ali nije zakonska materija i tako ni jedina stvar koja je uistinu bitna u tom dijelu i koja Vladi daje ovlasti i odgovornost, a to je klasifikacija radnih mjesta i iz nje onda proizlazi i Zakon o plaćama i tu su one bitne stvari koje se tiču prava službenika i u tom dijelu ćemo mislim u prijelaznim normama prihvatiti sugestije uvaženog zastupnika Arlovića i riješiti vjerojatno malo drugačijim rokovima to. Eto.
Hvala. Poštovani zastupnik Miroslav Rožić u ime Kluba HSP-a. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče, gospodine tajniče, gospođe i gospodo zastupnici. Po stavu Kluba Hrvatske stranke prava reforma javne uprave o kojoj je ovdje govorio predlagač predlažući ovaj Prijedlog zakona ima implikacije za društvo u cjelini i za sve njegove dijelove. Svakako se tiče općeg interesa svih građana. Radi toga bi po našem sudu trebalo postići prije svega politički konsenzus o općim smjerovima reforme na način da javna uprava prepoznaje potrebe građana i mogućnosti društva. Dakako, svakako bez neke velike retorike ovdje na početku 21. stoljeća, u vremenu globalizacije, integracije u europske i svjetske tokove Hrvatskoj treba nužno visoko profesionalizirana uprava koja je prije svega racionalna, stabilna i društveno odgovorna javna uprava, takva da bude istinski servis društva. Hrvatska se javna uprava na žalost niti doživljava tako niti jest takva. Građani je upravo smatraju otuđenom formalnom i korumpiranom. Mediji je podvrgavaju stalnoj kritici, ne doživljava se profesionalnom i nepristranom već isprepletenom vezama i razmjenom prijateljskih usluga. Skupa je, ljudi u upravi ne dolaze prema profesionalnim kriterijima i ne napreduju prema stručnosti i uspješnosti. Ovo što sam sada izgovorio je citat iz publikacije "Strategija reforme javne uprave Hrvatska u 21. stoljeću" koju je izdala Vlada Republike Hrvatske. Dakle, nisam ovo, ovo nisu moje niti paušalne ocjene Kluba HSP-a, nego citat iz publikacije koju je Vlada napravila. Nadalje u "Strategiji razvoja javne uprave" navode se slijedeće karakteristike hrvatske javne uprave. Niski radni moral, negativna selekcija uposlenika, manjak sredstava i programa, nekompetentnost za rješavanje problema, patološki procesi porasta broja uposlenih, degradacija institucije na osobne veze, korupcija, negativna selekcija, nepostojanje neprofesionaliziranog vrha javne uprave, politički i stranački odabir službenika, odabir po podrijetlu i osobnoj lojalnosti, postojanje u nekim dijelovima uprave viška, a u nekim dijelovima manjka zaposlenih. To su činjenice, ne ocjene nego činjenice. Takvo stanje potvrđuje se i na web stranici Središnjeg državnog ureda za upravu, gdje se u anketi na pitanje kako ste zadovoljni radom državne uprave 65% ispitanika izjašnjava izrazito negativno. I dakako, ovaj Prijedlog zakona o državnim službenicima trebao bi biti jedan dio, ako ne i najznačajniji dio reforme te javne uprave o kojoj vlada ovakvo mišljenje i u kojoj vladaju ovakvi odnosi kao što sam spomenuo. Mi u Klubu HSP-a držimo da je to upravo suprotno i da ovaj zakon neće ni na koji način niti za milimetar pomaknuti prema pozitivnom smjeru ove ocjene. Pri svim dosadašnjim izmjenama i dopunama zakona i propisa s područja državne službe predlagač zakona iznosi retoriku o izgradnji države, profesionalizaciji uprave i pravnoj državi, a stvarno je došlo do devolucije institucija, deprofesionalizacije izraženoj padom etičkih i profesionalnih standarda, a pravna država postala je sinonim državne sile, a ne društvene pravičnosti. Naročito je interesantno da reformu i putem ovog zakona predlaže osoba koja je za vrijeme svih ovih negativnih događanja u državnoj i javnoj upravi imala konstantno jedno od rukovodećih mjesta u tijelu nadležnom za službeničke odnose, a to mjesto nije zanimljivo mjesto nekog rukovodećeg službenika kako bi se očekivalo već je to uvijek bilo mjesto državnog dužnosnika sa svim pravima koji iz toga proizlaze. Pretpostavka je moja da je upravo to i razlog ili da je vjerojatno to i razlog što njega nema danas ovdje u svojstvu predlagatelja, nego je ovdje netko drugi. Značajniji propisi o reformi državne uprave jesu prije svega Zakon o ustrojstvu i djelokrugu državnih tijela, te ovaj Zakon o državnim službenicima. Zadnje izmjene ustrojstva i djelokruga središnjih tijela državne uprave nisu donijele smanjenje troškova, nisu donijele niti smanjenje broja zaposlenih. Samo nominalno je smanjen broj ministarstava i još nekih drugih tijela, ali i na tom području imamo bezrazložno velik broj nepotrebnih tijela osobito raznih brojnih agencija, ureda, pravobranitelja i slično. Ali nemamo tijela koja moderna demokratska društva imaju i moraju imati, a koja su ovom društvu zaista i najpotrebnija kao različite vrste sudova obiteljskog, financijskog ili sudova za radne sporove. I sada se pred nama našao još jedan prijedlog zakona koji po sudu Kluba HSP-a predstavlja korak unazad sa sofističkom retorikom o učinkovitosti, profesionalizaciji uprave, pravnoj državi, evropskim i svjetskim standardima itd. Pri tome se predlagač poziva na međunarodne akte i strana iskustva i to iskustva država sa kojim Hrvatska nema niti sličan pravni ustroj, primjerice SAD-e, Velika Britanija, Kanada, Bugarska, Poljska ili Mađarska. To bi, zapravo to nabrajanje iskustava drugih država trebalo bi ostaviti zapravo lažni dojam približavanja modernoj europskoj stvarnosti iako ovaj zakon u svojim osnovnim postavkama nije sukladan sa evropskom legis lativom. Pretpostavljamo da je ovakva pro evropska potrebna radi opravdanja troškova različitih domaćih, a osobito inozemnih konzultantskih usluga koje su korištene pri pripremi ovog zakona. Osnovna pitanja koja bi se trebalo urediti ovim zakonom uopće se ne uređuju. O najvažnijim pitanjima se predlažu samo načelne odredbe koji završavaju takozvanim upučujućim odredbama da će ta pitanja riješiti Vlada Republike Hrvatske svojim uredbama kojih ima pazite čak 11 nabrojanih u ovom zakonu. Tako imamo Zakon o državnim službenicima koji ne uređuje pitanje plaća službenika, ne uređuje način provedbe natječaja, ne uređuje vrste radnih mjesta, ne uređuje rad izvan državne službe, oblike, načine i uvjete izobrazbe i sl. Mogao je po nama ovaj zakon imati i samo jedan članak, a taj članak bi glasio: pitanja koja se uređuju ovim zakonom uredit će se uredbama Vlade Republike Hrvatske i ništa se zapravo u suštini unutar ovog zakona ne bi izmijenilo kada bi postojao samo taj jedan jedini članak, jer ionako sve ove stvari koje su od vitalnog značenja za funkcioniranje državnih službenika se u ovom zakonu predlažu određivati uredbama Vlade. Urešivanje prava, obveza i odgovornosti bilo koga, a u ovom slučaju državnih službenika nekakvim podzakonskim aktima posve je nedopustivo. Naime prava, obveze i odgovornosti se moraju propisati zakonom. Uostalom to je jedna od osnovnih postavka našeg Ustava, ali i osnovni element svake moderne pravne države. Kod nas to očito nije slučaj. Što više u članku 4. stavku 1. ovog prijedloga, implicitno se navodi prava, obveze i odgovornosti državni službenika uređuju se zakonom i na temelju zakona donesenim propisima. Ponavljamo stoga mi u klubu HSP-a, prava, obveze i odgovornosti ne mogu se i ne smiju se propisivati podzakonskim aktima. Uvodi se i tzv. etički kodeks državnih službenika. Državni službenik je prema njemu izričito dužan postupati sukladno zakonu i propisima i nema razloga da mu Vlada uređuje i pitanje ponašanja, jer po našem sudu to nije daleko od nametanja i pravila govora i mišljenja što se je nekad smatralo verbalnim deliktom. U prijedlogu zakona nije jasno i nedvojbeno navedeno na koga se ovaj zakon odnosi. Odredba članka 2. stavka 1. nakon taksativnog navođenja tijela na koje se zakon primjenjuje završava riječima: «i u drugim tijelima koja se osnivaju za obavljanje državne službe». Da li se pritom misli na neka buduća tijela ili na već osnovana tijela koja nisu izričito spomenuta. Ako nisu navedena, zašto nisu navedena. U istoj odredbi upitan je pojam stručne službe i uredi Vlade Republike Hrvatske. Da li taj pojam obuhvaća komisija, agencije i slična stalna tijela koja osniva Vlada Republike Hrvatske. Nema razloga da se ne primjenjuje i na te službe, odnosno da se zaposleni u tim tijelima razlikuju po bilo kojoj osnovi od ostalih državnih službenika. Trenutno su njihove plaće i materijalna prava značajno veća, nemaju obvezu zapošljavanja putem javnog natječaja i sl. Ovaj zakon se ne bi mogao primjenjivati i ne bi smio primjenjivati na državne revizore u Državnom uredu za reviziju jer se na taj način gubi svaki smisao revizije i potrebno je Državni ured za reviziju odmaknuti od političkog utjecaja izvršne vlasti. Nije moguće da neko tijelo, dakle da neko revidirano tijelo određuje prava, obveze i odgovornost onima koji obavljaju tu reviziju. Drugim riječima Vlada Republike Hrvatske određuje prava, obveze i odgovornosti onima koji nad njima vrše reviziju. To je dakako ogromna greška, potrebno ju je ukloniti i radi usklađivanja, ne samo radi nelogičnosti nego i radi usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa propisima Europske unije i o tome je konačno HSP podnio i podnosi amandmane obzirom da je ovo drugo čitanje i njih ćemo obrazložiti sa aspekta neusklađenosti s propisima Europske unije. Nadalje, recimo određuje se državnom službeniku da mu moraju biti osigurani potrebni organizacijski i tehnički uvjeti u kojima će moći obavljati zadatke u skladu sa načelima i standardima rada koji se zahtijevaju u državnoj službi. Razradu ove odredbe je trebalo urediti podzakonskim aktom. Koji su to standardi rada koji se zahtijevaju u državnoj službi? Tko je napisao te standarde? Gdje su objavljeni? Ili su to neka nepisana pravila koja se prenosi usmenom predajom unutar državne uprave. U članku 11. navodi se da državni službenik ima pravo na napredovanje i stručno usavršavanje kroz izobrazbu i druge načine usavršavanja, ali nije određeno po kojim kriterijima. U zakon se unosi niz odredbi koje predstavljaju osnovu za diskriminaciju mobing i plašenje službenika, a po svojoj naravi predstavljaju tautološke odredbe ili odredbe kako ih mi popularno u klubu zovemo, za istjerivanje vještica a to su oni, državnom službeniku je zabranjeno primati darove za osobnu korist, korist obitelji itd. pa članak 18. državni službenik ne smije nuditi ni davati darove ili druge koristi drugom državnom službeniku, njegovom srodniku i sl. Šta to znači? Te odredbe šta one znače? Da je do sada smio primati darove, koristiti i sve ostalo ili je to postavljam vrlo jednostavno pitanje, obzirom da su to sve kaznena djela propisana Kaznenim zakonom, koji to zakon još u Hrvatskoj propisuje poput ovoga nešto tipa zabranjeno je činiti kaznena djela. I pored navedenog postoji još cijeli niz drugih odredbi koje već na normativnoj razini ne idu u smjeru poboljšanja kvalitete državne službe i uspostavlja se zapravo sustav vlasti nad ljudima, a ne vlasti nad poslovima. Da su bitni poslovi bio bi u zakonu naglasak na poslovima, a ne s kim će državni službenik razgovarati, o čem će razgovarati, kada mora biti na poslu, što će raditi poslije podne, što mu rade žena, djeca, roditelji, rodbina i sl. Vlast nad 25 tisuća ljudi zaposlenih u državnih službi znači i vlast nad njihovim obiteljima. Imajući u vidu njihovu kroničnu potplaćenost i zaduženost kod različitih banaka kao i uostalom i svih građana Republike Hrvatske, izrodila se osnovna karakteristika državnih službenika, a to je oportunizam i sluganstvo svakoj vlasti bez i najmanje inicijative kritičkog sagledavanja i želje za promjenama koje bi išle na opću dobrobit. Razvio se i svojevrsni oblik samo cenzure. Zato klub HSP-a traži da ovaj zakon obvezno ide u treće čitanje, da se usvoje sve primjedbe klubova i pojedinačne rasprave koje će biti tijekom prijedloga ovoga zakona u protivnom kao jedan ozbiljan korak unazad bit ćemo prisiljeni glasovati protiv njega. Hvala lijepo.
Hvala. Izvještavam da je u 11,01 sati isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta po ovoj točci dnevnog reda. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni gospodine državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Pa ponekad ove prijelazne i završne odredbe su neusporedivo zanimljivije od uvodnih odredbi, općih načela. Zašto? Jer baš na tom mjestu moguće je pronaći motive promjene postojećih zakona. A ja tvrdim da si ovaj zakon prilagođavaju sebi i svojim jasno osobnim interesima prije svega državni tajnici. Jasno je i to da preko njih postojeća vladajuća struktura želi vladati i nakon, ako jasno izgubi izbore. Ja ne mislim da su državni tajnici alfa i omega ove vlasti ili bilo koje vlasti. Međutim nesporno je sljedeće. Izabrani ste na ta mjesta stoga što ste dio vladajuće nomenklature, pod 2. izabrani ste od stranke na vlasti ili postavljeni ste zbog međustranačkog dogovora tadašnje vladajuće koalicije i 3 ako ste vladajuće nomenklatura onda lijepo slijedite sudbinu stranke na vlasti kao što će je slijediti recimo zastupnici. No sad gospoda državni tajnici kojih, nota bene, bi rekao narod "ko pljeve" postaju komotni. Oni žele nakon što su se dokopali prestižnih mjesta ta mjesta i ubuduće za sebe sačuvati. E to ne može tako. Vi ste, gospodo državni tajnici, drugi ljudi svakog ministarstva. Znači, ministri su broj 1, vi ste broj 2. Svima nama je jasno, a pogotovo vama da se na ta mjesta prije svega dolazi zbog stranačke pozicije. Stoga gospodo, ponavljam, lijepo slijedite poziciju svoje stranke. Budite, kao što rekoh, u poziciji zastupnika. Kad izgubite mandat onda lijepo idete na ulicu, Zavod za zapošljavanje ili tome slično kao što idu i zastupnici. Zašto se zalažem za taj princip? Zato da se i vi vežete uz one koji su vas imenovali. Da ne mijenjate stranačke boje kako modni trendovi nalažu, da se trsite, da radite, da vam stranka još jedne izbore dobije, a ne da sad zbog vaše komisije oni kojima pripadaju gube izbore, a vi sebi osiguravate sigurno i stabilnu materijalnu poziciju. Drugo, tobožnja racionalizacija uprave, ukidanje ministarstva, itd., ona se pretvorila u skuplju upravu. Mi danas imamo više dužnosnika no što smo ih imali krajem 2003. godine. I to baš zbog silnog bujanja državnih tajnika. Prije je recimo zamjenik ministra uvijek bio 1 ili samo 1, a sada tajnika u svakom ministarstvu ima toliko da ni prebrojati ih nije jednostavno moguće. Konačno zastupnici koji se stalno prozivaju u javnosti nemaju ni stolicu, ne računajući ovu u ovome Domu. O telefonu, reprezentaciji, o tome da ne pričamo, a svaki državni službenik je u ne znam kojoj poziciji. Svaki direktor javnog poduzeća u boljoj je materijalnoj poziciji od bilo kojega ministra i to, gospodo nije u redu. A da ne govorimo o onima koji vode ova velika javna poduzeća kao što su INA, ne znam, čini mi se i Podravka da je u dominantnom državnom vlasništvu, kroničnim gubitašima, brodogradilištima ili Hrvatskoj radioteleviziji koji imaju veće plaće i od Predsjednika države, Sabora, itd. Članak 151. glasi da danom stupanja na dužnost Vlade nakon prvih parlamentarnih izbora položaj tajnika ministarstva, ravnatelja i direktora u ministarstvu, zamjenika tajnika Hrvatskog sabora, zamjenika tajnika Vlade, predstojnika Ureda Vlade, zamjenika državnog tajnika Središnjeg državnog ureda, te zamjenika i pomoćnika ravnatelja državne upravne organizacije. Postaju radna mjesta državnih službenika, a dosadašnji položaji pomoćnika ministra ukidaju se. U stavku 2. znači osobe zatečene na položaju iz stavka 1., a prije svega govorim o državnim tajnicima, nastavljaju obavljati dotadašnje poslove i imaju pravo na plaću prema dotičnim rješenjima do imenovanja službenika na ta radna mjesta na temelju natječaja sukladno odredbama ovog Zakona. U stavku 4. razriješi li dužnosnik iz stavka 2. ovog članka koji je prije imenovanja na dužnost bio državni službenik ima pravo rasporeda bez natječaja u državno tijelo u kojem je bio u državnoj službi prije imenovanja na tu dužnost. I to je, poštovana gospodo, bit ovog Zakona. Navodno, možda ste jučer ili prekjučer, niste razgovarali sa sindikatima. Isto, istina, i oni su političari par excellance u ovoj zemlji, ali trebate razgovarati sa sindikatima koji pokrivaju ovu djelatnost. S druge strane stalne izmjene, točnije stalno prilagođavanje ustrojstva državne službe bilo kojoj kategoriji ljudi nije perspektivna politika. Stoga bi bilo dobro da se odnosi ustale, konačno, netko je iz ovog Sabora dobro rekao da zastupnike ne možete potkupiti jer on nikome ne treba, jer o ničemu ne odlučuje. Ali sada državni službenici, pogotovo na tim razinama, imaju itekakvu moćnu poziciju, bilo da utječu ne znam u izdavanju građevinske dozvole, o inspekcijama, o prodaji poljoprivrednog zemljišta, ili ne znam čemu sve ne. Jasno je isto tako da ne treba plašiti državne službenike, ali i oni bi trebali podnositi, tu se slažem s ovim 3. odjeljkom imovinske kartice, itd. Ovdje se između ostalog govori o sukobu interesa. Po našem sudu mogućnost obavljanja dodatnog posla u članku 33. treba biti nedopustivo. Tu si očigledno opet netko naštimava obavljanje još nečega uz tu osnovnu djelatnost. Jasno da ga onda trebate s druge strane platiti da to ne radi. Članak 35. sudjelovanje u radu trgovačkog društva ili drugih pravnih osoba. Znači, ne smije biti član upravnog ili nadzornog odbora trgovačkog društva ili druge pravne osobe ako nad njim tijelo u kojem je zaposlen obavlja nadzor. U okviru obavljanja, ali u drugim, znači, tijelima može. Znači, i to bi trebalo biti nedopustivo, itd. Sve u svemu, u ovom času mi u Klubu IDS-a mišljenja smo da nam je takav Zakon nepotreban. Pisan je da se pogoduje jednoj kategoriji dužnosnika koji su se sada počeli nazivati službenicima, a koji bi htjeli sačuvati svoje pozicije po padu vlasti koja ih je izabrala. Mislim ovdje prije svega na državne tajnike. S druge strane čuli smo maloprije da je državni tajnik postavio si temeljni cilj ovog Zakona ili jedan od temeljnih ciljeva, a ona bi trebala biti depolitizacija državnih službenika. Sve ćemo mi u ovoj zemlji uspjeti, ali depolitizirati, pod navodnicima, službu nećemo nikada. Svaki službenik postao je svoja partija. Koliko službenika toliko partija u ovoj zemlji i ne slažem se, recimo, sa gospodinom Rožićem, da su oni baš tako skloni ovima ili onima. Svaki službenik svoja naprosto partija. I zbog toga što je tome tako, između ostalog Hrvatskoj pada konkurentnost iako bit s druge strana pada konkurentnosti je prije svega u plaćama u Hrvatskoj, odnosno troškovima rada koji su neusporedivo veći nego u bilo kojoj drugoj zemlji u tranziciji ili istočnoj Europi, svejedno. Jasno je da državni službenici ne smiju biti, iako danas jesu, sami sebi dovoljni. Ne smiju biti, oni su sami sebi nedodirljivi, nezamjenjivi, ali je interesantan ovaj članak 13. Ako s jedne strane kažete da jedan od temeljnih ciljeva ovog Zakona ima biti depolitizacija državne službe, onda se u članku 13. jasno omogućava pravo na kandidiranje na izborima, pa onda lijepo ne prođe i nikome ništa. E gospodo, to baš i nije tako moralno, ali i to se ugrađuje u ovaj Zakon isključivo zbog državnih službenika kako bi jasno, pošto su to drugi ljudi ministarstva, znači visoki stranački dužnosnici, participirali i na nekim parlamentarnim, lokalnim ili ne znam kojim izborima. Zatim, ovaj Zakon kroz mogućnost da pojedine poslove obavljaju privatnici, a to su oni poslovi informatike, ne znam, administriranja, računovodstva, itd., uvodi svojevrsnu, pod navodnicima, privatizaciju državne služe. Dobro, i do sada je cijeli niz poslova na primjer, neke izrade planske dokumentacije bio povjeravan privatnim tvrtkama ili nekim zavodima, ali ovdje je ipak očigledna razlika. Tu se poslovi ustupaju, da se tako izrazim, za stalno. Na duži vremenski period. Pa to treba rokom regulirati te predvidjeti vrlo precizno modalitete raskida ovakvih ugovora. Do sada smo imali mogućnost ne znam ustupanje jednog konkretnog posla. Doduše, i danas neki gradovi ako se ne varam u Rijeci imaju takvo ustrojstvo da ubiru naknade za plin, vodu, struju, ne struju preko tog ris stana ali ipak je ovo jedna bitna razlika. Što to s druge strane znači? To znači da se gubi "najsigurniji" posao u zemlji. Posao u državnoj službi je posao od zaposlenja da se tako izrazim do umirovljenja a u pravima koja se ovdje ostvaruje bez obzira na plaće da se i na govori. Jasno je i da sada postoji onaj dualitet između lokalnog službenika s jedne strane i onoga koji radi u državnoj upravi i tu postoji jedan animozitet između tih ljudi koji rade u istoj zgradi a što će tek sutra dan ili do čega će dovesti ovakva primjena "privatizacije" državne službe. Danas imate s druge strane paradoks recimo da sindikati u Hrvatskoj pokrivaju samo ili gotovo isključivo velika javna poduzeća, službenika, zdravstvo, komunalna poduzeća itd., drugi se rijetko učlanjuju u sindikat. To je jedan hrvatski paradoks. To znači da će i preuzeti radnici ako se preuzimaju a to treba regulirati vrlo precizno koji će njihov statut biti u slučaju "gubitka" posla. Gube dio prava koje oni danas doživljaju stečenim božićnica, K15 itd. Ako tome recimo svemu pridodamo i najavljeno ukidanje sudova uz raniji preustroj oružanih snaga broj zaposlenih sigurno u državnoj upravi pada konstantno iz godine u godinu. Jedino što nam je poraslo to je porastao broj državnih tajnika ali ovdje želim samo reći, negdje čitam, da se najavljuje ukidanje između ostalog i Općinskog suda u Buzetu i želim vjerovati da se to neće dogoditi. Navodno da su nam Finci poručili da bi u Hrvatskoj, a danas imamo 266 raznih sudova, ubuduće trebalo biti svega 92 i oprezno sa time. Za početak bi bilo bolje da se recimo reduciraju naknade bilježnicima a o tome ćemo kada dođe na dnevni red Ovršni zakon. Ovaj zakon eto upravo zbog tih momenata između ostalog je neprihvatljiv, apsolutno službenicima treba vratiti dignitet, zaštititi integritet, jamčiti njihov status, vratiti im pristojnu plaću. Greška je bila apsolutno 2001. kada je bivša Vlada zamrznula plaće ili čak i smanjila u državnoj službi i to se nije smjelo dešavati a ne prihvatljiv je prije svega jer se čitav niz o čemu je govorio gospodin Kramarić poslova rješavati putem uredbi čime se i dodatno marginalizira ovaj Sabor. I za kraj, Klub IDS-a predlaže u članku 42. da se poštuje načelo Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i da se vodi računa o paritetnoj zastupljenosti u onim sredinama gdje su te etničke manjine zastupljene, bilo da je riječ o Istri kada je riječ o talijanskoj zajednici, bilo da je riječ o Podunavlju kada je riječ o srpskoj zajednici itd., itd. To je sigurno jedno civilizacijsko nota bene ustavno načelo i njega nitko ne može dovesti u pitanje i amandmani koje je predložio i Klub zastupnika SDSS-a, IDS-a itd. držim da će biti uvaženi ukoliko ovaj zakon ne ide u treće čitanje iako bi upravo treće čitanje moglo ispraviti čitav niz nelogičnosti o kojima su zastupnici do sada govorili kada je riječ o Zakonu o državnim službenicima.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Govoreći o članku 151. kolega Kajin vjerojatno greškom, zabunom govori o državnim tajnicima. Iako članak 151. jasno kaže da se radi o pomoćnicima ministra. Ja se nadam da je to nenamjerna pogreška, nenamjerna zabuna gospodina Kajina, da je pobrkao ove dvije funkcije jer kad bi se radilo o državnim tajnicima koji bi postajali snagom ovog zakona službenici, kad bi se njihov položaj sada politički betonirao i pretvorio u službenički ako je to uistinu točno što gospodin Kajin govori onda bi to bilo potpuno neprihvatljivo, onda bi to bilo strašno. Nadam se da se radi o zabuni.
Hvala. Zamjenik državnog tajnika Zoran Pičuljan. Izvolite!
Hvala lijepo. Samo pojašnjenje vezano uz ovaj članak 151. Nijednom riječju se u ovom zakonu ne spominju nigdje državni tajnici. Ovo je Zakon o državnim službenicima i nema materija državnih tajnika nije uređena ovim zakonom ni u prijelaznim ni u materijalnim odredbama a tajnici ministarstva nisu državni tajnici, pa ni ja koji sam zamjenik državnog tajnika. Hvala.
Klub SDSS-a poštovani zastupnik Vojislav Stanimirović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine zamjeniče državnog tajnika! U svezi sa zakonom koji je pred nama i kao što smo mogli čuti i vidjeti iz ovog zakona se pokušava urediti ravnopravni odnos između državnih službenika i države kao poslodavca. On sadrži pravila koja reguliraju prijem u državnu službu, znači zaposlenika, klasifikaciju radnih mjesta, stručno osposobljavanje i usavršavanje te napredovanje u službi. To su kategorije koje su veoma značajne i bitne da bi ova mjesta zaista bila u skladu sa onim šta i čemu ovaj zakon teži. Vidimo da se odredbe ovog zakona primjenjuju na državne službenike u veoma bitnim tijelima Republike od državne uprave do pravosudnih tijela, kaznenih tijela, stručne službe u Hrvatskom saboru, stručnim službama i uredima Vlade obuhvataju stručne službe Ustavnog suda Republike Hrvatske, stručne službe Pučkog pravobranitelja, Pravobranitelja za djecu, Pravobranitelja za ravnopravnost spolova, Državni ured za reviziju itd. Znači, najbitnije službe koje se tiču državne uprave i ovih pratećih tijela. Težnja ovog zakona kako smo čuli i kako vidimo je depolitizacija i profesionalizacija kadrova u državnoj službi što je sigurno i veoma hitno i veoma bitno učiniti i to što je prije moguće jer je državna uprava kako sada stvari stoje po svom stručnom sastavu vrlo upitna a da ne kažemo loša jer je služila kao mjesto za uhljebljenje ljudi koji ne odgovaraju potrebama te službe. U velikom broju državni službenici nemaju dobar odnos prema potrebama i zahtjevima građana pa su vrlo često i s pravom građani nezadovoljni onim kako se prema njima odnose. Službe u ovim tijelima su vrlo spore i bez osjećaja za konkretne probleme ljudi. Ukratko, uprava nije na nivou kakav je sada potreban Republici Hrvatskoj. Prijedlog zakona koji je pred nama on je ako ga sagledamo u cjelini i cjelovit, i ima sigurno dosta dobrih rješenja iako smo mi uočili u Klubu SDSS-a neke nedostatke i priložili smo jedan amandman koji se odnosi i koji ću kasnije elaborirati na članak 42. Njega su spominjali i Klub IDS-a, a i gospodin Arlović kao predsjednik Odbora. Ono što smatramo za slabosti koje se javljaju kod državnih službenika to je dosadašnje obavljanje javnih poslova i uopće kvalitet obavljanja državne službe da je opterećeno brojnim slabostima pojedinaca koji to obavljaju. One se ispoljavaju u rasponu od neprimjerenog odnosa prema građanima pa sve do korupcije. Nezavisno o kvaliteti zakona to ostaje kao jedan veliki društveni zadatak u samoj primjeni i provođenju ovoga Zakona. Mnogi pojedinci u državnoj upravi svoju ulogu ne razumeju ili ne shvataju da su oni tu kao servis građana da lakše ostvare neko svoje pravo, ispune neku svoju obavezu već misle da mogu voditi nekakvu osobnu politiku. Bez obzira na kvalitetna rješenja koja ovaj Zakon nudi da bi ga mi realizirali u praksi sigurno je potrebno i puno snage i volje i da bi dobili njegovu stvarnu primjenu. Oko članka 42. koji mi smatramo da bi trebalo uskladiti ideja je bila sigurno vezano za plan prijema u službu. Smatramo da će tu doći do određenih problema ako se ovaj plan radi kratkoročno što znači da on može ostati samo na ideji. S druge strane ako je plan prijema u službu u potpunosti ovisan o Proračunu onda će on biti vrlo uvjetovan i neće od njega biti ništa. Iz tih razloga mi smo predložili amandman na ovaj članak 42. Smatramo da treba iza posljednje znači riječi i tačke utvrditi popunjenost radnih mjesta u državnim tijelima pripadnicima nacionalnih manjina i planira se zapošljavanje potrebnog broja državnih službenika, pripadnika nacionalnih manjina radi ostvarivanja zastupljenosti sukladno članku 22., stavak 2. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i članak 8. Zakona o sustavu državne uprave. U kontektstu toga Klub SDSS-a i u kontekstu ovog amandmana smatrali smo da bi ovaj Prijedlog zakona s ovom nadopunom bio poboljšan i bio na neki način učvršen kroz mogučnost potvrđivanja ovih članaka koji su u ova dva navedena zakona citirani i smatramo da bi ga trebalo prihvatiti. U članku 84. koji govori o ocjenjivanju rada i učinkovitosti službenika u državnoj upravi smatramo da treba uzeti u obzir i primjedbe i pritužbe građana kada bude rad i ocjenjivanje ovih državnih službnika uziman u obzir. U članku 99. gdje se govori o povredama radne dužnosti vidimo da tu imamo čitav niz povreda radne dužnosti od 1 do 14 ili od a) do n). Smatramo da treba dodati da je nedoličan odnos prema strankama i iskazivanje bilo kakvog oblika netrpeljivosti prema ljudima. Da to treba da uđe u povredu radne dužnosti. I na kraju Klub SDSS-a će podržati ovaj Zakon pod uvjetom da se prihvati ovaj amandman koji smo mi u pisanom obliku dostavili. Ukoliko ne mi nećemo glasati za ovaj Zakon. Hvala.
Hvala lijepa poštovani kolega. Kolegica Ljubica Lalić u ime Kluba zastupnika HSS-a.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Dakle pred nama je u drugom čitanju prijedlog zakona koji nosi naziv Zakon o državnim službenicima. Njegov cilj je reforma državne uprave. Kako je državna uprava ogledalo državne vlasti cilj bi te vlasti trebao biti urediti i organizirati državnu upravu tako da bude u službi građana, a ne da sama sebi bude svrhom. Spora, troma, glomazna i k tome nestručna uprava izvor je ogorčenja građana. Bezbroj puta smo čuli s ove govornice da Hrvatska ima glomaznu, neučinkovitu i k tome skupu upravu. Da je toga bila svjesna i prethodna Vlada dokazuje činjenica da je koncem 2002. godine u suradnji sa Europskom komisijom pokrenula projekt «Cards 2001. Potpora reformi državne uprave». Nažalost sve je ostalo samo na pokušaju. Državi je potrebna depolitizirana, stručna, efikasna i pristupačna uprava. Ambicije su predlagatelja da ju ovim Zakonom takovom i napravi. Načelno ga gledajući može se ocijeniti dobrim ako se izuzmu oni dijelovi koji po prirodi stvari njemu ne pripadaju. Zakon ne počiva na ustavnoj trodiobi vlasti niti je usklađen sa Zakonom o državnim dužnosnicima. Kako je na odborima na taj propust ukazano očekujemo od predlagatelja da amandmanski ukloni uočene nedopustivosti. Pohvalno je što je predlagatelj do drugog čitanja prihvatio cijeli niz primjedbi odbora, klubova i zastupnika ali to još nije dovoljno i zbog toga pred nama nije bezuvjetno prihvatljiv Prijedlog zakona. U obrazloženju predlagatelj kaže: «Reforma službeničkog sustava koja se predlaže ovim Konačnim prijedlogom zakona zamišljena je na način da se postojeći sustav u upravljanju kadrovima u državnoj službi u Republici Hrvatskoj uskladi sa uobičajenom međunarodnom praksom i općim standardima. Dobro zamišljeno no dvojimo koliko je to moguće. Jer citiram: «Jedan od ciljeva reforme je ustanovljenje sustava prema kojem će se osobe primati u državnu službu i raspoređivati na radna mjesta prema merit sistemu što podrazumijeva sistem znanja, sposobnosti i vještina, rezultata u radu i stručne sposobnosti stečene radom». Završen citat. Sustav državne uprave ne gradi se iz temelja nego se postojeći reformira. Sustav državne, postoje radna mjesta i na njima su zaposleni službenici koji su i kako su zapošljavani? Bilo bi za očekivati na temelju znanja i stručnosti. Ali predlagatelj je u obrazloženju prijedloga iz prvog čitanja naveo, citiram: «Političko postavljanje u državnoj službi postalo je čestom praksom. Osim toga političkim odlukama odabrani državni službenici kao i vanjski kandidati postavljaju se na visoke upravne položaje. Prijem u državnu službu kvalificiranih kadrova na položaje visoke odgovornosti također se dešava kroz političke odluke.» Završen citat. To je dakle postojeće stanje. Ne po stručnosti nego po političkoj odluci. Problem nestručnih i nesposobnih službenika neće riješiti ovaj Zakon. Oni su postavljeni i ne vidimo u zakonu mehanizme uklanjanja onih koji su već postavljeni samo zato što su politički podobni. Dakako da je mogući odgovor da postoji stegovna odgovornost. Pa i sadašnji Zakon poznaje stegovnu odgovornost za provedbu službene dužnosti. Pa i po sadašnjem Zakonu državni službenik obvezan je svoje dužnosti obavljati ispravno, na vrijeme, savjesno, stručno u skladu s načelom javnosti poštujući pri tome ustavni i pravni poredak Republike Hrvatske. No kroz stegovnu odgovornost na način kako ona u Hrvatskoj funkcionira neće se državna uprava riješiti politički podobnih i k tome nestručnih službenika. Unatoč propisanoj obvezi i unatoč propisanoj zabrani događa se i nestručnost i nesavjesnost, a umjesto načela javnosti načelo tajnosti. Mi imamo određene navike, a protiv njih se najteže boriti. Sam Zakon neće biti dovoljan. Njega treba provesti. Za provedbu je potrebna volja da se provede, ali su potrebni i ljudi koji će ga provoditi. Sudeći na temelju činjeničnog stanja očito je da nema volje, a kada nema volje nema niti ljudi. Dokle god je tako ocjena će biti globalna i državna uprava će se ocjenjivati nestručnom, nesposobnom i korumpiranom. Ovako globalnom ocjenom nanosi se nepravda svim onim stručnim i savjesnim službenicima koji samozatajno za moramo priznat malu plaću i u nezadovoljavajućim uvjetima svojim radom štite ugled države i državne vlasti u cjelini. Oni imaju pravo na skidanje stigme ali i građani imaju pravo na stručnu i efikasnu upravu. Ovaj zakon ipak ne daje jamstvo da ćemo do nje doći. Ostavlja se dojam da će zamrznuti postojeće stanje kojeg je stvorila kako kaže predlagatelj česta praksa političkog postavljanja u državnoj službi. Predlagatelj kaže, ovim zakonom stvaraju se temelji za odvajanje političke i upravne razine. To je načelno dobro kada bi praksa slijedila zakon. Neuobičajeno je i nedopustivo da zakon koji nosi naziv Zakon o državnim službenicima ne uređuje potpuno sve odnose iz te domene. Previše toga ostavlja da Vlada rješava svojim uredbama, pa će tako Vlada uredbom urediti klasifikaciju radnih mjesta i plaće, dok će se na ostala prava i obveze primjenjivati opći propisi o radu. Postupak i način raspisivanja, provedbe javnog natječaja, internog oglasa uređuje uredbom Vlade. Postupak, način i sadržaj polaganja državnog stručnog ispita uređuje se uredbom Vlade. Upućivanje na rad izvan državne službe podliježe uređenju uredbom Vlade. Zakonom se vrši klasifikacija radnih mjesta službenika u tri kategorije. Razradu radnih mjesta unutar svake kategorije uređuje dakako uredbom Vlada. I tako niz drugih primjera i mi sada trebamo donijeti zakon koji nam samo daje kostur, a niz jako bitnih stvari uređivat će Vlada svojim uredbama. Ona će odlučivati od prijema u državnu službu pa do plaća i radnih mjesta. Tako koncipiranim zakonom teško je vjerovati da će se politika isključiti iz prijema u službu što znači da neće saživiti "meri sistem", a to znači da ni u buduće neće biti stručne i efikasne uprave. Dakle, unatoč brojnim poboljšanjima u odnosu na prvo čitanje još uvijek nemamo pred sobom prijedlog koji se može bezuvjetno podržati i mi u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke smatramo s obzirom na izložene primjedbe i kolega prije nas da je najbolje rješenje da se ovaj prijedlog uputi u treće čitanje. Ukoliko se ne prihvati prijedlog da se ide u treće čitanje ovisno o volji i želji predlagatelja da amandmanski uredi sve ove primjedbe tada ćemo i mi donijeti odluku o načinu glasovanja, da li podržati ili ne podržati ovaj prijedlog. Međutim, ovakav prijedlog kakav je sada ne može dobiti našu potporu, jer ovaj prijedlog daje isto toliko vjerodostojnosti kao i predizborno obećanje sadašnje Vlade da će smanjiti, pojeftiniti državnu upravu, učiniti je efikasnom, a nakon dolaska na vlast kako i sami znamo državna uprava se znatno, znatno povećala. Hvala.
Hvala vama poštovana kolegice. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi na redu je poštovani kolega Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Ovaj zakon ima nekoliko karakteristika. Jedna od bitnijih mu je deklarativnost. On je tako jedan deklaratoran zakon, više sliči na jednu saborsku deklaraciju, nego na zakon. Možda najupečatljiviji primjeri su članak 15. i 16. Članak 15. koji kaže da državni službenik je obavezan svoje dužnosti predviđene opisom poslova radnog mjesta obavljati ispravno, na vrijeme, savjesno, stručno itd. I članak 16. da državni službenik je obavezan pri obavljanju svojih dužnosti postupati u skladu sa načelom zakonitosti i zaštite javnog interesa i zabranjuje mu se zlouporaba ovlasti u postupanju prema strankama. Pa zlouporaba ovlasti je opisana u Kaznenom zakonu i sad kao te odredbe da je nekome zabranjeno kršiti Kazneni zakon nemaju stvarno mjesta u bilo kojem propisu, jer bismo onda mogli u bilo kojem zakonu tako prepisivati Kazneni zakon što je sve zabranjeno raditi. Druga bitna karakteristika ovoga zakonskog prijedloga je određena šlampavost. Evo članak 151. koji inače dobro rješava pitanje pomoćnika ministra. Ja se s time potpuno slažem. Pomoćnik ministra je jedan status koji bi morao biti kruna činovničke karijere, kruna. Možda bi čak trebalo dopustiti ministru da bira pomoćnike ministra, ali samo iz redova načelnika, ne da ih dovodi izvana, naročito ne po stranačkom ključu, nego iz redova načelnika. Zašto? Zato što ministar bi ipak morao imati slobodu nekakvu da bira svoje suradnike, znači da za pomoćnike ministra ne zatiče one koji će tamo sada biti zatečeni po slovu ovoga zakona makar će biti državni službenici i time nesmjenjivi. Možda bi to još trebalo kako bih rekao liberalizirati, malo olabaviti ovu krutu odredbu. Ali načelno se slažem s time da pomoćnik ministra ne smije biti politička funkcija. Političari su ministar i državni tajnik. Oni odlaze s politikom, svi ostali moraju ostati. E, a zašto kažem šlampavost? Kažete vi u članku 151. Danom stupanja na dužnost Vlade nakon prvih parlamentarnih izbora položaj tajnika ministarstava itd. Pa prvi parlamentarni izbori su u Hrvatskoj bili 90. godine. Pa valjda prvih idućih parlamentarnih izbora ili prvih parlamentarnih izbora nakon stupanja na snagu ovog zakona. Ali, svakako u slučaju ne nakon prvih parlamentarnih izbora jer je to nejasno šta ste zapravo time htjeli reći. Onda. Zašto niste u proceduru paralelno sa ovim zakonom uputili i izmjene Zakona o državnim dužnosnicima, gdje su pomoćnici ministra nabrojeni kao državni dužnosnici. I što će sada biti početkom iduće godine kad se počne primjenjivati ovaj zakon ili što će biti nakon prvih parlamentarnih izbora, kad i jedan i drugi zakon budu na snazi. I Zakon o dužnosnicima, državnim dužnosnicima gdje su pomoćnici ministra dužnosnici i ovaj zakon gdje nisu dužnosnici. Kako ćemo mi sada znati jesu li oni dužnosnici ili nisu dužnosnici? To neće moći dragi Bog razriješiti, ako to ne razriješi Vlada, a već je trebala da u saborsku proceduru uputi paralelno izmjene oba zakona, uskladi te odredbe i uskladi njihovo stupanje na snagu. Posve je nejasno zašto to niste napravili. Druga bitna karakteristika ovoga zakona je u određenoj mjeri njegova neprovedivost. Na primjer u članku 37. kažete da državni službenik ne smije donositi odluke, odnosno sudjelovati u donošenju odluka koje utječu na financijski ili drugi interes, pa onda pod točkom D. trgovačkog društva, ustanove ili druge pravne osobe u koje se državni službenik namjerava zaposliti. A molim vas lijepo, kako ćete vi znati gdje se državni službenik namjerava zaposliti? Kako ćete vi to saznati i što ako se on stvarno negdje namjerava zaposliti ili njegov šef pomisli da se on negdje namjerava zaposliti, pa ga onda smijeni sa njegove dužnosti, ne daju mu da donosi takve odluke jer on tako misli da bi se ovaj tamo mogao zaposliti. A osim toga gdje je odredba a što ako se stvarno zaposli? Ako se zaposli, onda vam je izašao iz ovog sustava službenika, onda ga ne možete ni kazniti. Čime ćete ga kazniti? Da ga smijenite kad je on već našao drugi posao i već radi na nekom drugom poslu. To je potpuno neprovediva, jedna potpuna besmislena odredba koja ne znači apsolutno ništa pa u interesu eto intelektualne vrijednosti ovoga zakona dajte to izbacite van kao suvišno. Treća bitna karakteristika određena neživotnost ovoga zakona, vidim ju u članku 3. Pazite državni službenici su i osobe koje u državnim tijelima obavljaju i sada na prvom mjestu kažete informatičke poslove. Svatko tko je upućen u probleme državne uprave zna da je problem s informatičarima. Nemoguće je dobiti kvalitetnog informatičara da vam radi za službeničku plaću onda se uzme bilo kako koji ne zna raditi pa zato cijela ta informatizacija u sustavu državne uprave ni ne ide, ide sporo. Nismo mi jedina zemlja koja se s tim problemom suočava. Velika Britanija je npr. morala donijeti poseban zakon i donijela je poseban zakon gdje je dopustila tijelima državne uprave da sa informatičarima sklapaju ugovore, znači da ih nalaze na slobodnom tržištu i da ih za neke druge novce uzimaju da rade za vladu. Zašto? Pa jer je imala isti problem. Neće vam nitko za tu mizernu plaću kvalitetno odrađivati informatičke poslove. Ovako ako vi u zakonu kažete da oni moraju biti državni službenici, problem ne da se neće riješiti nego on će nastaviti postojati kao problem i on će postati nerješiv. Nerješiv. Ako ove bar izbacite van, dopustiti ćete mogućnost ako baš eksplicitno ne želite reći i dopustiti ministarstvima i državnim tijelima da sa informatičarima sklapaju ugovore. E ono najbitnije ja mislim od čega zakon pati, on nema riješeno pitanje šikane državnih službenika i namještenika, a da li bi trebao imati. Pa ja mislim da bi trebao jer je ta šikana prisutna. Šta zakon ima? On ima jednu bijednu odredbicu u članku 12. gdje kaže se da državnom službeniku jamči se zaštita od svakog neopravdanog i nepotrebnog premještaja ili udaljenja s radnog mjesta. Molim vas, jamči se! Tko to jamči, kako jamči, čime jamči. To mene podsjeća na onu jamstvenu karticu premijera Sanadera. Ni jedno jamstvo nije ispunjeno, nitko ne odgovara. Kako možete napisati da se nekome jamči ako ne kažete što je jamčevina? Tko daje jamčevinu? Gdje ta jamčevina ide u polog? Što će se dogoditi, kako će se zaštititi službenik nad kojim će politika, vlast provesti šikanu. Šta će se pozvati na članak 12.? Pa kakva mu je on zaštita? Nikakva. A da šikane ima, ima. Jer pazite ovo je možda lijepo složen zakon, lijepo napisan ali šta to vrijedi kada se recimo u Ministarstvu branitelja i obitelji smijeni pomoćnik ministra iz političkih razloga, mislim da se Radeljić znao jer je tamo simpatizirao Glavaša. Što vrijedi ovakav zakon kad se smijeni, mislim da se Tuličić zove, načelnik policije u Osijeku. Isto tako iz političkih razloga. Pa onda neki Karavidović, isto tako iz političkih razloga. Znači to su sve ljudi koji su najprije postavljeni političkom voljom, a onda smijenjeni političkom voljom nakon političke nevolje koju je izazvao Branimir Glavaš kod vladajućih jel'. Što vrijedi ovaj zakon kada u Kalmetinovom ministarstvu se smijeni pomoćnica ministra koja tamo radi 18 godina, napredovala je od najnižeg statusa do najvišeg i još joj ministar kaže pa nemojte mene kriviti nisam ja za to, ja to moram napraviti, a na njezino mjesto se dovede čovjek s tri godine staža. S tri godine staža! Očito po političkom diktatu. Pa što vrijedi onda ovakav zakon kada u jednom drugom mininistarstvu se kaže državnom činovniku da će napredovati ako, to je sada bilo u ovim izborima, ako uđe u koaliciju sa HDZ-om na lokalnoj razini. Jer pazite zakon, članak 13. kaže da državni službenik ima se pravo kandidirati na državnim i lokalnim izborima. To je dobro da se ima pravo. Što mu vrijedi ako se kandidira pa još ne daj Bože i osvoji mandat, a onda mu ministar uvjetuje napredovanje u njegovoj karijeri time hoće li ili neće sklapati koaliciju sa vladajućom strankom. Uvjetuje direktno, ucjenjuje ga. I gdje je pada zaštita toga činovnika pred takvom samovoljom politike. Svega toga u zakonu nema. Tu bi molim vas, imate još dva dana vremena, dajte napravite nekakav amandman ako je to moguće amandmanom riješiti da te službenike zaštitite od šikane politike onda ću vam vjerovati da depolitizirate ovu … [[Ne razumije se.]] Hvala lijepa.
Hvala lijepa poštovani kolega. Predstavnik predlagatelja, izvolite.
Evo samo malo pojašnjenje vezano za ovu moguću šikanu, odnosno njezinu operacionalizaciju kroz ove druge dijelove zakona ne samo ovu deklaratornu normu. Pa upravo je uveden jedan institut koji bi tu šikanu, odnosno moguću šikanu ja ne znam u kojoj se mjeri ona događa, uspio ustvari i prevladao. To je odbor za državnu službu koji je neovisan ili u najvećoj mjeri morao bi biti neovisan institut koji je tako i pozicioniran i rješavao bi o pravima, obvezama i svim ostalim povredama koje bi se dogodile u državnoj službi. To je jedan od instituta, a dobro postoji drugi, ali eto to bi bilo pojašnjenje za ovaj dio moguće šikane koja se događa, koja bi se mogla dogoditi.
Hvala lijepo državnom tajniku Pičuljanu. … [[Upadica se ne čuje.]] Onda zamjeniku državnog tajnika. Kolega Stazić ima ispravak netočnog navoda. Izvolite.
Hvala vam lijepa. O tom neovisnom tijelu. Kakvo je to neovisno tijelo, Vlada ga imenuje, a ono će biti … Pa Vlada je političko tijelo. Pa to da je to tijelo neovisno kao što kaže državni tajnik i da će ono sprječavati šikanu ono nije neovisno ako ga imenuje Vlada, imenuje ga političko tijelo. Imenovati će tamo svoje podobnike koji će rješavati u skladu sa svojom političkom voljom, ništa drugo neće se dogoditi.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom. Na redu je poštovani kolega Neven Mimica Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvtskoga sabora. Poštovani gospodine zamjeniče državnog tajnika, kolegice i kolege. Ovaj Konačni prijedlog Zakona o državnim službenicima doživljavam kao drugi korak prema reformi ili da malo blaže kažemo, modernizaciji državne uprave. Onaj prvi je napravljen na početku mandata ove Vlade kada je smanjen broj ministarstava, ministara i bio je to taj prvi korak u svakom slučaju u dobro smjeru napravljen ali nedovršen u smislu jer se rukovodio samo aritmetičkim i kadrovskim razlozima a ne koncepcijski osmišljenom ukupnom reformom državne uprave, znači nakon njega nismo znali evo gotovo godinu i pol dana ili više od godine i pol dana kako treba izgledati ili kako će izgledati državna uprava na kraju procesa. Danas smo pred drugim korakom te reforme, te modernizacije i još uvijek neznamo kako će u cjelini izgledati ishod same reforme. Drugi korak, Zakon o državnim službenicima je korak ponovno u dobrom smjeru, koncepcijski dobro po meni zamišljen, ali tehnički loše izveden. Sportskim rječnikom, rječnikom umjetničkog klizanja, umjetnički dojam je dobar, ali tehnička izvedba nije. Nije iz nekoliko razloga. Osim onih razloga koji se pokušavaju očito popravljati amandmanima najavljeni su i amandmani Vlade, ima čitav niz amandmana zastupnika ili klubova, ali postoji i drugi razlog zbog čega ta tehnička izvedba nije dobra, a to je činjenica da ponovno ne vidimo cijelu sliku, da ponovo ne vidimo cjelinu reforme, jer i samo obrazloženje govori o tome da je ovo samo jedna kockica u mozaiku, a da čitav niz i novih zakona i vladinih uredaba i uredaba čelnika državnih institucija se treba donijeti da bi sustav profunkcionirao. Mislim da je šteta, da je prava šteta što tu modernizaciju, najavljenu modernizaciju koja je kao ideja očito ugrađena u temelje ovog Zakona i šta je dobro da je tako ugrađena. Ali predlagatelj Zakona je propustio dobru prigodu da tu modernizaciju dokaže kod predlaganja ovog Zakona. Nije smio ići sa varijantom dostavljanja samo ovog papira, samo Konačnog prijedloga Zakona o državnim službenicima u kojem se načelno određuju stvari važne za status državnog službenika u kojem se načelno određuje opće prihvatljiva i hvale vrijedan pokušaj depolitizacije, modernizacije, profesionalizacije državne uprave i državnih službenika. Ali kažem, to je jedan kamenčić. Mislim da je na ovom primjeru, na ovom Zakonu trebalo ići dalje od načela, odnosno jednostavno rečeno saborske zastupnike se nije smjelo dovesti u situaciju da razgovaraju ili odlučuju samo o načelima, a da ne znaju kako će se ona konkretizirati. Ako je igdje trebalo imati punu sliku cijele reforme onda je to trebalo ovdje. Zbog toga, ako se već nije išlo sa nacrtima da se u prilogu daju ili paralelno da se čak i pošalju oni zakoni koji se najavljuju u ovom Zakonu, znači s nacrtima tih zakona. Ako se nije išlo s tim da se ovdje ide sa nacrtima tih odluka koje Vlada treba donijeti mislim da je trebalo barem sa jednim širim obrazloženjem ili sa jednim papirom nije to trebala biti ponovno strategija reforme državne uprave nego jedan papir u kojem se trebalo navesti načelne i konkretne stvari kako predlagatelj misli osmisliti sljedeće korake. Zbog toga kaže, saborskim zastupnicima, zakonodavcima je teško donositi utemeljene odluke o jednom kamenčiću u mozaiku koji može biti lijepe plave boje, ali se vrlo vjerojatno teško uklapa u cijelu sliku ako je pretežiti dio drugih kamenčića neke druge boje. Zbog toga kažem ovdje je trebalo početi modernizaciju ne samo državne uprave nego modernizaciju načina na koji se saborski zastupnici suočavaju sa novim zakonodavnim prijedlozima. Modernizaciju na taj način da se u saborsku proceduru paralelno dostavljaju i zakonski prijedlozi, ali i svi nacrti podzakonskih akata koji proizlaze iz tog prijedloga. Znači, očito je da nakon ovakvog Konačnog prijedloga zakona slijede još mnogi koraci za koje mi ne znamo danas kako izgledaju i zbog toga pokušavamo, kažem, amandmanima nešto napraviti. Ja sam isto nekoliko amandmana podnio. Neću ih sada obrazlagati, ali mislim da barem neke stvari moramo i ovdje spomenuti. Naime, radi se, počeo bi samo o jednome, o pomoćnicima ministara. Ovo je dobar način kako se predlaže kako da se ta razina dužnosnika prevede u državne službenike. Dobar je način depolitizacije te funkcije, ali mislim da je na jednoj razini nominalnog određivanja novog zvanja pomoćnika ministara napravljen propust. Oni se sada prevode u ravnatelje, odnosno u direktore u ministarstvima i tvrdi se da je to praksa većine ili velikog broja europskih zemalja. Mislim da je praksa drugačije, po onome što ja znam, među 27 zemalja koje ušle ili koje će uskoro biti članice Europske unije, većina zemalja našu razinu pomoćnika ministara ima na razini glavnog ravnatelja ili generalnog direktora. To omogućava i drugačiju i veću hijerarhijski raspon i omogućava i onda veće motive za napredovanje pa bi se onda načelnici, sadašnja razina načelnika koja je u tim zemljama ili većini zemalja ustvari mogla izjednačiti sa razinom ravnatelja, odnosno direktora, a ne razina pomoćnika ministra. Jedna kategorija nije ili jedna institucija nije našla svoje mjesto u ovom Zakonu kad se govori o načinu prijama u državnu službu, a to je već uhodana praksa negdje od 98. godine da se iz državnog proračuna omogućavaju stipendije, omogućavaju stipendije za postdiplomske studije u inozemstvu uz obvezu onih koji završe te studije da se zaposle određeni broj godine, 3, 5 godina u državnoj službi. Ovako uz uvođenje opće obveze natječaja kao jedinog uvjeta za zapošljavanje ili načina za zapošljavanje za prijem u državnu službu jednostavno ne vidim kako će te osobe koje završe državno stipendirani postdiplomski studij ući u državnu službu. Za njih je po meni taj natječaj obavljen u trenutku kada su odabrani za stipendije i moralo bi se u ovom Zakonu reći da se oni primaju u državnu službu samim činom završetka poslije diplomskog studija. Sada na kraju još, kažem, u situaciji kada nemamo ukupan pregled i načina kako se misli doći do ukupno pozitivnih rezultata u reformi državne uprave. Čini mi se da je preveliki broj amandmana da bi se jednostavno odlučivanjem o njima moglo popraviti ono što je koncepcijski dobro zamišljeno, ali tehnički loše izvedeno. Već je bilo riječi o tome da amandmani bi trebalo praktički otkloniti i neke ustavnopravne neusklađenosti ovog Zakona što je izuzetno teško i koncepcijski teško napraviti amandmanima. Čini mi se boljim rješenjem ići na još jedno čitanje, na jesen, što bi omogućilo na kraju krajeva da Zakon i stupi na snagu kako se i predviđa početkom iduće godine, ali bi omogućilo i predlagatelju da sagleda sve ono što je moguće amandmanima riješiti, ali i ono što je koncepcijski malo i sadržanije i složenije napraviti samo u amandmanskoj formi. Da to nije lako evo dokazuje i ovo mišljenje Odbora za zakonodavstvo koji je iznio čitav niz amandmana što je u redu, ali onda iznosi i načelne i pojedinačne primjedbe koje nisu samo redakcijskog karaktera nego koje bi zahtijevale i puno toga da se napravi. Onda predlaže jedan potpuno neuobičajen, ali bojim se i neprihvatljiv zaključak koji bi ga trebalo ovlastiti da zajedno sa predlagateljem nakon što Sabor usvoji Zakon napravi redakciju teksta, odnosno mijenja ono što je Sabor usvojio. Prema tome, vidimo koliko je kompleksan posao na dovršetku ovog projekta u cjelini. Tvrdim da on je napravljen sa dobrim namjerama, sa dobrom koncepcijom, ali da zahtjeva puno više posla da bi ga se dovelo u red, puno više posla nego li bi se taj posao mogao obaviti samo odlučivanjem o amandmanima. Hvala.
Hvala vama, poštovani kolega. Na redu je poštovana kolegica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite kolegice.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani zamjeniče državnog tajnika, kolegice i kolege. Gotovo svaki naš građanin kada se mora obratiti bilo kojem tijelu državne uprave ili kad ga to tijelo državne uprave obuhvati svojim djelovanjem ima noćnu moru. Ima jedan osjećaj mučnine, da se suočava s birokracijom. Da birokracija ne daje odgovor na njegova pitanja, na njegova potraživanja nego da kaže dođite sutra ili da sa čitavom hrpom zakona tumači ih uvijek onako kako građanina udaljiti i riješiti ga se bez da riješi svoj posao. To su problemi s kojima se susreće prosječni građanin u postojećem zakonodavnom okviru, ali ono što je najtužnije i što je naša najveća opasnost, institucionalnim okvirima. Da li je ovaj Konačni prijedlog Zakona o državnim službenicima daje odgovor građanima na rješenje tog pitanja? Da li daje odgovor na izborno obećanje, ali ne samo vladajućih nego i svih koji su učestvovali u izbornim utakmicama na svim razinama da uprava mora biti servis građanima? Ne daje odgovor. Zato što se popravljao stari sustav, nešto se ljepše formuliralo, ali odgovora na to nema. Zato je trebalo koncepcijski sasvim drugačije postaviti stvari, što nije čak ni normativno lako, a da ne govorimo primjenjivati taj novi sustav. Zato se išlo linijom ustaljenog manjeg otpora, popraviti nešto eto tako da ljepše izgleda ali s time se ne stvara jedna realna politika koja može dati očekivane rezultate. Da bi ovaj odnosno uz konačni prijedlog Zakona o državnim službenicima da bi se zaista radilo o reformskom zahvatu u modernizaciji državne uprave što je stalno bilo najavljivano nužno je bilo da imamo čitav paket izmjena i da onda možemo govoriti o sadržajnoj reformi tj. da se mijenja ZUP i ZUS, dakle i Zakon o upravnom postupku i Zakon o upravnim sporovima. Dakle, tek tako, dakle ne samo ona pitanja koja se tiču i statusa i odgovornosti, i promocije ili udaljenja državnih službenika nego jednako tako prije svega postupovne norme koje treba pojednostavniti i ubrzati a što sada uopće ništa već godinama na tom planu nije učinjeno. Ne zato što su one loše nego zato što su se pokazale da su neadekvatne u suvremenom modernom svijetu komuniciranja. Vlada stalno najavljuje i Vlada elektronska Vlada, brza Vlada hitro. Pa zašto to nemamo u određenim normama da se može i na takav način komunicirati, da je to jedna od najava odnosno mogućnosti i ubrzanja postupka. O tom se samo govori ali kad trebamo nešto konkretno učiniti pa čak i na onom najbezazlenijem putu i onom najlakšem a to je ova normativa onda vrlo oprezno i vrlo konzervativno. Dakle, stvara se jedna fama, jedna fantazija kod građanina a ništa se u biti ne mijenja. A zakon nema nikakvog razloga jer obično oporba je uvijek negdje na putu da bi omela negdje Vladu i da bi je spriječila u svom reformskim zahvatima. Međutim, mi dajemo podršku Vladi da to bude revolucionarna, da napravi iskorak. Međutim, i zato zaista začuđuje takav jedan oprez i takva jedna količina neambicioznosti. I čemu? Dakle, očito je da se nema zaista, ili se nema hrabrosti ili se nema ozbiljne političke volje da se ostvari ono što se i govori. Vlast bi trebala biti transparentna. To bi trebao dati odgovor i ovaj zakon, izračunjiva, predvidljiva, dobra vladavina koja će onda, dakle gradnja sustava koji će omogućiti takvo djelovanje u svim mogućim kadrovskim kombinacijama gdje to neće ovisiti o dobrohotnosti ili demokratskog raspoloženja ovog ili onog čelnika nego jednostavno da su to pravila ponašanja za sve. Međutim, takve odgovore ne nalazimo ovdje a to je nešto što se upravo očekivao taj daljnji iskorak od reforme državne uprave pa konkretno i od ovog zakona. Da eto na tom generalnom planu prije nego što nešto kažem konkretno posebno s obzirom da se radi o konačnom prijedlogu u ovom zakonu. Zapanjujuće je upravo ono što govori i koje izvješće je podastrlo javnosti Nacionalno vijeće za konkurentnost gdje se govori da je kvalitetna javnih institucija u zadnje dvije godine ove vladavine pala za 10 indeksnih poena. Dakle, od 67. došli smo na 66. mjesto. U odnosu na pravosuđe isto porazno za 9 indeksnih poena. Ne trebamo tajiti da je koalicijska Vlada 2000.godine preuzela vlast sa riješenom državom ali sa slabim ili nikakvim državnim institucijama, da smo se mi suočili sa potrebom učvršćenja i povjerenja građana prema državnim institucijama. Nešto se učinilo svakako ali ne dovoljno. Međutim, sada umjesto iskoraka nemamo osjećaj da se ide naprijed a da to nije samo osjećaj govore i mjerodavni objektivni pokazatelji. Najava odnosno i ostvarenje smanjenja broja ministarstava polučili su jedan veliki efekt u javnosti, ali što je pozadina iza toga. Ponovo je nabubrio. Dakle, dok god se govori o modernizaciji uprave bubri nam ponovo službenički aparat. Ponovo imamo, dakle uz postojeću situacije vojske, slabo plaćenih, slabo motiviranih službenika taj broj je ponovo narastao nekontrolirano po pojedinim ministarstvima što na određeno radno vrijeme što na neodređeno, što po ugovoru o djelu. Ja nisam još uvijek dobila odgovor kakvo je stanje o pojedinim ministarstvima već odgovor Vlade koji je također zabrinjavajući koji govori o ukupnom broju, a stalno govorimo treba nam manja uprava, motivirana, bolje plaćena. Dakle, radi se ponovo, govori se jedno a radi se drugo. Ali to je eto evidentno i onda ne možemo izaći iz ove zaista teške situacije. Odgovor, ovaj zakon je trebao dati odgovor na pitanje kako nagraditi dobrog službenika. Pa mi imamo u državnoj administraciji ljude koji rade i po 12 sati sa visokom stručnom spremom preko deset godina radnog staža za 3,5 tisuće kuna. A imamo i onih sa paralelnom spremom isto radno mjesto ne rade ništa. Ovdje ste vi govorili o dobroj praksi službeničkog suda. To je vrlo jedna loša praksa gdje su neki ministri prijavljivali inspektore, službenike koji su dvije godine riješili jedan jedini predmet. Dobili su opomenu. Kakva je to onda motivacija? Tu nešto moramo mijenjati. Dok s druge strane ne nagrađujemo ljude koji su zaljubljenici svog posla, koji rade svoj posao, koji su motori čitavog sustava i koji vuku da se čitav sustav ne bi raspao. Zakon obiluje dobrim načelima, krasnim načelima ali dobar zakon onda kasnije u svom posebnom dijelu razrađuje ta pojedina načela da bi oni imali smisla. Međutim, ništa. Načela su ostala puka načela i nema nikakve razrade njihove daljnje razrade. Na tragu onoga što sam govorila kako motivirati službenika a kako da se državna uprava riješi onih službenika koje nijedan privatni poslodavac ne bi držao. Odgovor ne daje ovaj zakon. Ako i dalje imamo laku povredu službene dužnosti onog djelatnika koji učestalo zakašnjava na posao, svaki dan dođe pola sata ili sat i kakvu on poruku šalje. Čelnik tijela mu ne može ništa. Dobiva blagu opomenu. Ne može ga čak ni financijski kazniti što je najbolji način kako ga disciplinirati. Dakle, nema niti te ovlasti. Da jednostavno čelnik tijela ima ovlast da mu se smanji plaća. Dakle, te povrede svakako bi trebale ući u teže povrede dužnosti. I ono što mi se također čini jako važnim a što je nedopustivo jer to onda ponovo nećemo imati transparentnu vlast da čitavom nizu najbitnijih pitanja koja odlučuju upravo o napredovanju, o promociji državnih službenika koji mogu računati da sa svojim dobrim radom mogu napredovati u službi što je čitav sustav i one Weberove poznate administracije, dakle izračunjivosti da i sustav, da se u sustav isplati raditi jer vidi tu mogućnost svog napredovanja, sada sve to prepuštamo Vladi. To je nedopustivo jer to nije na tragu onda sigurnosti. Nama u današnjoj situaciji moraju biti ti uvjeti transparentni i mora ih ovaj zakon sadržavati a ne Vladine uredbe. Ako to zadržavamo Vladi onda dakle od transparentnosti dobre vladavine nema ponovo ništa.
Hvala lijepa, kolegice. Na redu je poštovani kolega Tomljenović.
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi zamjeniče državnog tajnika! Pa evo. Ovaj propis je zasigurno jedan od bitnih zakona koji regulira segment sustava državne uprave, dakle službeničkog zakonodavstva kako smo to imali prilike čuti a upravo iz razloga jer se njime uređuju radno-pravni odnosi između državnih službenika s jedne strane i države kao poslodavca s druge strane. Nadalje, nedvojbeno ovim propisom se i reguliraju jedinstvena prava koja reguliraju prijam u državnu službu. Zatim klasifikaciju radnih mjesta državnih službenika, stručno osposobljavanje i usavršavanje državnih službenika, napredovanje u službi, a i druga pitanja koja su bitna za ostvarivanje prava i obveza državnih službenika utemeljenih upravo ili koji izviru iz tog radno-pravnog odnosa. Državne službenike i nadalje shodno zakonskoj definiciji određujemo kao osobe koje u državnim tijelima kao redovito zanimanje obavljaju poslove iz djelokruga tih tijela ustanovljene Ustavom, zakonom ili drugim podzakonskim aktima. Državni službenici su temeljem ovog propisa i osobe koje u državnim tijelima obavljaju informatičke, opće i administrativne poslove, planske, materijalno-financijske i računovodstvene poslove. U samom Zakonu pronalazimo i definiciju ili odredbu o državnim namještenicima koji predstavljaju osobe koje u državnim tijelima rade na pomoćno-tehničkim poslovima i ostalim poslovima čije obavljanje je potrebno radi pravodobnog i kvalitetnog obavljanja poslova iz djelokruga državnih tijela. Međutim odgovor na pitanje na koga se sve odnosi ovaj propis možda će u praksi izazvati određene nedoumice ili će pak u izvjesnoj mjeri morati rezultirati donošenjem i novih propisa kako bi se razriješila uočena sporna pitanja. Naime osnovicom članka 2. predloženog Zakona ovaj propis osim na državne službenike u tijelima državne uprave odnosio bi se i na državne službenike u pravosudnim tijelima, kaznenim tijelima, stručne službe Hrvatskog sabora, stručne službe u Uredima Vlade Republike Hrvatske, stručnoj službi Ustavnog suda Republike Hrvatske, stručnoj službi Pučkih pravobranitelja, Državnom uredu za reviziju, Uredu Predsjednika Republike Hrvatske. Ne samo slijedom Ustavom proklamiranog načela trodiobe vlasti već i shodno činjenici različitosti državnih institucija i specifičnosti poslova potrebno je uistinu razmotriti mogučnost reguliranja, drugačijeg reguliranja radno-pravnih a samim tim ili u tom smislu i materijalnih odnosa shodno specifičnoj ustavnoj poziciji gore navedenih institucija. Ovaj problem dakako može se otkloniti donošenjem posebnih propisa kako bi se eventualni sporni odnosi najbolje razriješili u praksi i izbjegli svi oni problemi o kojima je i bilo već riječi u raspravama, a koji dakako se mogu u smislu ili na amandmanski način dakle već prilikom donošenja ovog Konačnog prijedloga zakona i normativno razriješiti. Nadalje kada se napravi analiza zbog čega ili iz kojih razloga se donosi predmetni zakon, a koja počiva na promišljanju o zatečenom stanju u sustavu državne uprave zaključak se nameće razrađen kroz iduće postavke. Prvo, dosadašnji uistinu loš klasifikacijski sustav radnih mjesta koji ne omogućava napredovanje u državnoj službi uz prevelik broj posebnih naziva radnih mjesta u pojedinim državnim tijelima temeljem podzakonskih, podzakonskih propisa. Drugo, važećim Zakonom, postojećim Zakonom, Zakonom koji je na snazi nije dovoljno razrađen postupak prijama u državnu službu temeljem merit sustava kojim se osigurava da se u državnu službu primaju kandidati koji imaju najbolje predispozicije za kvalitetan rad. Dakle takav sustav, sustav znanja, sposobnosti, vještina, rezultata u radu i stručne sposobnosti stečene radom koji se ocjenjuje putem obveznog testiranja. Ovaj sustav potreban je radi isključenja, isključivanja umješanosti političkog odlučivanja u postupke prijama u državnu službu. Ako ništa drugo praksa je pokazala da se kroz političko imenovanje u državnoj službi onemogućava kako ga volimo nazvati tzv. karijerni sustav, napredovanje, napredovanja ali i motivacije za što bolji i učinkovitiji rad u sustavu državne uprave. I treće, postojeći Zakon temelji se i na nestandardiziranom postupku prijama u državnu službu. Nedovoljno je razrađen klasifikacijski sustav temeljen isključivo na stručnoj spremi. Kao posebnu i pozitivnu novinu u ovoj u izvjesnom smislu i reformi službeničkog sustava, dakle govorim o člancima 66. i 67. pronalazimo u osnivanju posebnih unutarnjih tijela dakle posrednik u državnoj službi i Odbor za državnu službu u cilju rješavanja spornih odnosa između podređenih i nadređenih službenika i rješavanje žalbi protiv rješenja iz službeničkih odnosa. Ova tijela predviđena su kao tijela izvan pravosudnog sustava. Ili izvan sudskog sustava. Osnivaju se u smislu prevencije sudskih sporova međutim ona ne isključuju naravno mogučnost pokretanja i sudskog sporova ali i tužba Upravnom sudu Republike Hrvatske je s obzirom na predloženi sustav dakle krajnje pravno sredstvo nakon što se iscrpi ovaj put pravne zaštite. Ovaj Zakon u gore izloženom smislu treba dakako proanalizirati detaljno i kroz prijelazne i završne odredbe u kojima su predviđeni i rokovi za donošenje podzakonskih propisa, uredbi. U prvom redu uredbi kojom će se na novi način urediti sustav državne uprave ili segment sustava državne uprave ali i to treba napomenuti i donijeti etički kodeks, kodeks kojim će se urediti pravila ponašanja državnih službenika. Nadalje što se tiče primjene ili promjene statusa pojedinih državnih službenika a već je o tome i bilo riječi i spomenut je i citiran članak 151. Zakona kojim se regulira, tim dakle propisom, člankom se regulira da danom stupanja na dužnost Vlade nakon prvih provedenih parlamentarnih izbora položaj, ali precizno navedeni to su idući položaji: polažj tajnika ministarstava, ravnatelja u ministarstvu, zamjenika tajnika Hrvatskog sabora, zamjenika tajnika Vlade, predstojnika Ureda Vlade, zamjenika državnog tajnika Središnjeg državnog ureda te zamjenika i pomoćnika ravnatelja državne upravne organizacije postaju radna mjesta državnih službenika a dosadašnji položaj pomoćnika, ministara se ukidaju. Osobe zatečene na gore navedenim položajima nastavljaju obavljati dosadašnje poslove i imaju pravo na plaću prema dotadašnjim rješenjima do imenovanja službenika na ta radna mjesta na temelju natječaja sukladno odredbama ovog Zakona a nakon toga ako ne budu ponovno imenovani Vlada Republike Hrvatske donijet će odluku o njihovom razriješenju s dužnosti. Dakle apsolutno i ovaj članak odnosno odredba članka 151. treba je tumačiti ne kako smo imali prilike čuti u smislu politizacije već naprotiv depolitizacije u tom službeničkom sustavu ili primjenom načela kog sam spomenuo afirmirati znanje, stručnost i sposobnost, a ne političke ili na politički način ili političkom voljom ili odlukom krojiti da tako kažem sustav ili službenički sustav u okviru sustava državne uprave. I na kraju uz punu potporu ovakvom, ovom Prijedlogu zakona osvrnuo bih se na one primjedbe koje su se odnosile u većem dijelu na načelnost ili općenitost i uopćenost normi pa su čak i citirane one norme iz uvodnog dijela Zakona koji upravo i propisuju načela. Pet ili šest načela dakle na kojima se kao razrađenih načela u određenom propisu na koje se u tom načelnom smislu trebaju i naslanjaju se sve ostale konkretne odredbe u ovom Zakonu. Samo kratko dakle takva načela ili tako način razrade tih načela pronalazimo što je logično i potrebno i u svim ostalim propisima u tim uvodnim dijelovima ili u uvodnim dijelovima propisa oji se na načelnoj razini određuju u smislu provođenja tih načela na samu problematiku koja se kasnije regulira konkretnim zakonskim odredbama, tako da apsolutno ne mogu prihvatiti sve one primjedbe koje su išle u tom pravcu da su te odredbe načelne, jer po prirodi stvari one i moraju biti uistinu takve. I na samom kraju evo naravno ja apsolutno podupirem uz ove primjedbe predloženi tekst, konačni tekst zakona. Hvala.
Hvala vama poštovani kolega. Na redu je poštovana kolegica Antunović. Izvolite kolegice Željka.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Čulo se već danas u ovom Saboru da je Prijedlog ovog zakona važan zakonski tekst i ja se slažem sa svima onima koji su to tako ustvrdili. Zašto? Zato što se ovim zakonom definira područje stvaranja, ja bih rekla konstituiranja, funkcioniranja državne uprave u najširem smislu riječi, administracije, državne administracije ili onako kako često kad govorimo kritično o toj državnoj administraciji govorimo birokracije koja ispod žita, ispod stola vlada i upravlja ovom zemljom. Ovaj zakon regulira jednu djelatnost o kojoj ovisi mnogi pozitivni iskoraci koje očekujemo u ovoj zemlji i mi u ovom Saboru ali i još više građani ove zemlje, očekuje ga i gospodarstvo i gospodarstvenici o čemu pak ovisi da li će plače u Hrvatskoj rasti ili padati, da li će proizvodnja rasti, da li će konkurentnost rasti, a ne opadati ili stagnirati kao što je to danas slučaj. Naime, svaka država, a onda i državna uprava ima u tom kontekstu veliki značaj. Zbog toga mislim da je najvažnije da ovaj zakon precizno definira što to je, da precizira, da se iz njega mogu iščitati prednosti onih koji rade u državnoj službi, ali i nedostati koji dolaze sa radom u državnoj službi u odnosu na neka druga zanimanja. Iz ovog zakona mora biti jasno po čemu je državna služba drugačija od službe u bilo kojoj proizvodnoj djelatnosti bez obzira na vlasništvo, a naročito u privatnom sektoru. Zbog toga, ovaj zakon mora definirati i nešto drugačije uvjete zbog tih drugačijih obveza, pa ja bih rekla prava i odgovornosti koje imaju državni službenici. To je načelno što ja od ovog zakona, odnosno što mislim da ovaj zakon treba dobro urediti i što mislim da u određenoj mjeri ovaj Prijedlog zakona i nudi. On nudi neke iskorake, ali isto tako u mnogo čemu ostaje na razini deklaracije, ostaje deklarativan i ostavlja prostor da se ili kroz posebne zakone ili kroz podzakonske akte, a ono što je najgore kroz praksu, kroz različito tumačenje ovakvih načelnih odredbi u praksi dogodi nešto što neće biti dobro i što će biti neprihvatljivo. Zašto posebno napominjem ovo zadnje? Zato što mi danas raspravljamo o eto jednom zakonu koji bi trebao popraviti postojeće stanje na ovom području, što svi znamo koliko je to važno, a što istovremeno se ova rasprava i donošenje ovog zakona odvija u uvjetima kad već više od godinu dana svjedočimo svjesnom i namjernom kršenju postojećeg zakona u odnosu na prava i odnose državnih službenika. Ja sam neki dan, nedavno nije neki dan, postavljala zastupničko pitanje u ovom Saboru i to pitanje premijeru i pitala ga zbog čega dozvoljava namjerno i svjesno kršenje zakona u odnosu na prava i obveze državnih službenika u odnosu na njihovo raspoređivanje i premještanje, u odnosu na nepoštivanje njihovih stručnih kvaliteta, formalnih, a naročito onih stvarnih koja se stiću radnim iskustvom. Pitala sam zbog čega Središnje državno tijelo, državni ured prelazi preko toga, ne obavlja svoju dužnost i ne daje pozitivna ili negativna mišljenja na takva rješenja potpuno je očito koja se izdaju mimo i suprotno zakona. Odgovor koji sam dobila bio je da sam ušla u jedno prilično opasno područje i da bi morala argumentirati i pokazati ili dostaviti dokaze ne znam kome premijeru ili Središnjem državnom uredu što ja držim da je bilo vrlo licemjerno, jer sigurna sam da kao što sam i ja dobila čitav niz prigovora, primjedbi i vrlo argumentiranih prigovora nemoćnih državnih službenika, da su ti isti prigovori upućeni i Središnjem državnom uredu i resornim ministarstvima. Vjerojatno je puno toga došlo i u Kabinet premijera, a da ne kažem koliko je takvih tužbi otišlo na Upravni sud koje već između ostalog i donose presude u korist onih preko čijih se leđa provodi politikanstvo, a krši postojeći zakon ma kakav on bio. I zbog toga se u stvari pitam da li mi ovdje donosimo zakon i sad o njemu raspravljamo i tražimo neka bolja rješenja, a onda ćemo ga i dalje kršiti kao što se krši i postojeći zakon i onda će i dalje državni službenici biti žrtve ovakve ili onakve politike iako ja to ne zovem politikom nego politikanstvom, nezakonjem i nepoštivanjem onoga u što se svi mi kao političari zaklinjemo. To je mislim ono ključno što sam ovdje htjela reći i ponoviti i na žalost potpuno, potpuno istinito i utemeljeno. A sad dozvolite samo nekoliko mojih primjedbi na sam tekst zakona, odnosno na njegove pojedine odredbe. U zakonu se definira da će se plaće državnih službenika urediti posebnim zakonom. Ja se slažem da je to i moguće, ali mislim da to baš i nije praktično i mislim da bi bolje bilo da ostane kao što je bilo do sad pod zakonskim aktom, jer ne znam kako će izgledati ti zakoni kojima će se uređivati plaće državnih službenika. Imam primjedbu i na područje koje se odnosi na sukob interesa. Doista je bitno da se utvrdi da postoji mogućnost sukoba interesa i bitno je da zakon definira kako taj sukob interesa kod službenika otkloniti, otkloniti opasnost od sukoba interesa. No, meni se čini da je u Zakonu o službenicima, o državnim službenicima puno oštrije definirano to područje i sukob interesa i mislim da je danas teže biti državni službenik čija porodica na primjer ima nekakav privatni posao ili obrt, nego što je biti ministar. Mislim da se pravna država ovdje doista pokušava vježbati odozdo, a ne odozgo. Mislim da je to pitanje o kojem doista bi mi ovdje u Saboru, ako već nisu kolege iz Vlade koji su poslali ovamo prijedlog trebali razmisliti. Ja mislim da je mogućnost sukoba interesa i utjecaja koji mogu biti negativni ili koruptivni zbog sukoba interesa da je daleko veća kod državnih dužnosnika, odnosno ministara i drugih državnih dužnosnika, nego kod nekakvih službenika. Danas ne može nitko biti službenik ako ne znam treba podnijeti, valjda treba dati rodoslovlje, pa ako mu netko tamo u obitelji ima nekakav obrt onda se mora posebno deklarirati, donositi nekakve posebne izjave i ne znam ni ja šta sve poduzimati. Imam jednu primjedbu vrlo konkretnu u odnosu, koja se odnosi na članak 48. odnosno gdje se govori o uvjetima za prijem u državnu službu. Naime tamo se spominju mogućnost da u državnu službu ulaze strani državljani ili ljudi bez državljanstva, ali uopće se ne spominju osobe sa dvojnim državljanstvom. Mislim da dvojno državljanstvo nije isto što i državljanstvo Republike Hrvatske, jer uz to dvojno državljanstvo postoji državljanstvo onda sa, hrvatsko državljanstvo i državljanstvo u nekoj drugoj zemlji. I ako već zakon regulira ovo područje na način kako ga regulira, hrvatski državljani, strani i oni bez državljanstva mislim da treba regulirati i obveze onih koji ulaze u državnu službu, a imaju dvojno državljanstvo. U članku 74. kod klasifikacije radnih mjesta precizira se koja radna mjesta ulaze u, odnosno nema nikakve distinkcije kod viših i nižih državnih službenika. Definira se što su oni, ne znam nisam si tu izvadila, ali u svakom slučaju zna se što su oni najviši, ali se ne zna što su viši i niži, govori se da će to biti definirano kasnije. I konačno moja zadnja primjedba je na onaj dio koji se odnosi na profesionalizaciju dojučerašnjih državnih dužnosnika. Mislim da je način kako je to definirano loš, ako hoćemo profesionalizaciju koja treba nastupiti ovim zakonom onda mislim da to treba biti nakon što ovaj zakon stupi na snagu, a ne tek nakon narednih parlamentarnih izbora. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolegice Antunović. Na redu je poštovani kolega Pero Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovani zamjeniče državnog tajnika. Pa kada kažete pojam državna uprava kakva će biti reakcija hrvatskih građana. Prva će reakcija biti da su nezadovoljni, da smatraju da državna uprava kao općenito sve uprave, znači upravne službe bile javna služba, oni su postali svrha sama sebi i da nisu u funkciji građana, znači nisu servis hrvatskih građana. Takvu reakciju će vjerojatno, imamo i mi političari kada znači čujemo isto pojam državna uprava odmah nezadovoljstvo, ne radi ono što bi trebala raditi. I sada zanimljiva je stvar kada na taj pojam kako će reagirati državni službenici i namještenici, isto tako i oni su nezadovoljni. Ali oni su nezadovoljni zato jer imaju male, niske plaće, smatraju da trebaju imati bolja radna mjesta, da se njihov rad i trud ne cijeni. Prema tome ovo je stvarno malo zanimljiva da ne kažem paradoksalna situacija. Svi će reagirati na ovaj način, znači nitko nije zadovoljan, svi su nezadovoljni, svatko ima svoje razloge. Ajmo sada dalje pogledati kakve su ocjene tih državnih službenika i namještenika. Vidjet ćete da većina državnih službenika i namještenika ima super ocjene, jer to se najbolje može vidjeti vezano kod korištenja godišnjeg odmora pa se po tomu osnovu dobivaju i kolektivnom ugovoru i dani godišnjeg odmora. Prema tome dolazimo u novu paradoksalnu situaciju. I sada što to sve govori? Da bi ako imaš ideju moraš izraditi ideju, ali stručno razraditi ideju i onda dati politici da ona tu ideju pretvori u zakon, ali opet taj zakon treba vratiti stručnjacima da bi se to provelo u djelo. Jer sve ovo, to kažem zbog te činjenice, jer sve ovo do sada govori o tome da će nama državna uprava biti svrha sama sebi, da neće biti u funkciji hrvatskih građana dok god čelnici, oni znači koji ravnaju, upravljaju upravom moraju to znati raditi. Ako oni to ne znaju raditi onda će se dogoditi onaj sindrom Maksa Vebera da će ti ljudi iz sjene upravljati njima i to se na žalost kod nas događa. To je vidljivo prema zakonima koje mi dobivamo u Hrvatski sabor putem Vlade, jer ima ljudi koji su stručni i kvalitetni, ali se stječe dojam ili ti ljudi to namjerno rade zbog toga što su nezadovoljni svojim položajem ili opstruiraju. Znači jedna, druga varijanta je opasna i zbog toga ja se ne mogu složiti sa do sada izrečenim stajlištima da mi sada radimo nekakav bitan korak vezano za moderniziranje, za učinkovitiju državnu upravu i sve ostalo, tako da mogu reći da mislim da je bolje obrazloženje zamjenika državnog tajnika nego ono što je sadržano u tome zakonu. Kada bi ono sve što ste vi kazali stvarno bilo sadržano u zakonu ja bih odmah digao dvije ruke makar glasovali i elektronički, ali bih digao dvije ruke da imamo bolju upravu. Ali na žalost to nije taj dio. Ovo je istina za volju, ovaj konačni prijedlog zakona je bolja inačica od one prve varijante koji se zvao Zakon o državnoj službi. To moram priznati da je bolja varijanta ali ovo nije zrelo za donošenje u ovome trenutku i zbog toga predlažem treće čitanje. Predlažem treće čitanje, jer to je jedino, jer ova sada inačica pruža mogućnost da se nešto bolje riješi. Za mene kao pravnika najprihvatljivije je rješenje kodificirano. To znači da ćemo mi na jednome mjestu imati sve ono što je danas govoreno. Znači sve ono što je bitno, ali kažem imamo dvije-tri varijante. Prvo, znači ovim zakonom bi se riješilo pitanje državnih službenika i namještenika. Vidimo iz stajališta i Odbora za Ustav i Poslovnik i druga i gospodin potpredsjednik je rekao vezano za pitanje službenika i namještenika u Vladi za pitanje u Uredu predsjednika, za pitanje u pravosudnim tijelima i sada bi znači imali po tome principu četiri-pet zakona. Ja se slažem da ste specifičnosti moraju regulirati, ali bi bilo najprimjerenije da se to regulira na jednome mjestu da se to regulira kodificirano. Ali to znači i onda da onda imamo osmišljen do kraja, da ćemo onda imati i pitanje, ajde po meni ne mora biti pitanje plaća riješeno ovim, ali dajmo u isto vrijeme i taj zakon koji će rješavati pitanje plaća, dajmo riješimo i pitanje koje je do dan danas neriješeno to je pitanje službenika i namještenika koji rade u upravnim tijelima općina, gradova i županija. Jer znamo i sami da i ovaj zakon upućuje da će se posebnim zakonom to regulirati, već tu varijantu imamo, ali na žalost ništa nije napravljeno. I sada dolazimo na jednu novu stvar, ne znam da li se o tome razmišljalo, specifikum i u tome području, upravna tijela grada Zagreba. Naime oni obavljaju u isto vrijeme i poslove iz samoupravnog djelokruga i prenešene poslove iz države i sada se tu uopće ne vidi koji će se zakon recimo primijeniti, jer oni u djelokrugu rada i opisu poslova ureda nisu napravili … pa recimo u 1. stavku kaže koji su to poslovi koje obavlja taj ured iz recimo nadležnosti samoupravnog djelokruga grada Zagreba, a koji su to drugi poslovi koji su prenešeni poslovi sa razine države. Imat ćete varijantu da uredbu će raditi čovjek koji recimo primjenjuje propise one prenešene države, e sada koji će se zakon za njega primijeniti u datom trenutku za njegova statusna pitanja i druge stvari. Znamo da imamo varijantu da kada je riječ o uredima državne uprave, znači koje su prvostupanjsko tijelo pod nadležnošću Vlade da se na njih normalno primjenjuje taj dio, ali tko će mi sada odgovoriti pravno koji će se propis na njih primijeniti. Prema tome i taj je dio nedorečen. Također ovaj dio kada se radi ta razlika znači vezano za službenike i namještenike koji su u uredu predsjednika Vlade i to, mislim da bi najbolje bilo kodificirano i onda u poglavljima kazati te specifičnosti. Jer nitko meni ne može reći da postoji razlika između daktilografa u uredu državne uprave i daktilografa u Uredu predsjednika. Nema nikakve razlike, jer daktilograf radi jedne te iste poslove, daktilografske poslove. Također nema razlike za djelatnika u pisarnici. Djelatnik u pisarnici u uredu državne uprave radi svoje poslove isto kao što radi recimo u Uredu predsjednika ili drugim stvarima. Ali šta napravimo? Napravimo i propišimo zakonom jedinstvene nazive zadataka i poslova … dajmo stupnjevati taj dio. Vi imate paradoksalne situacije da mi na nižim razinama imamo recimo puno sistematiziranih viših savjetnika. zbog čega je to napravljeno? Nije napravljeno zbog složenosti poslova. Nije zbog složenosti poslova nego zbog toga da bi se čovjeka zadržalo na tome mjestu jer je slabo plaćen. Pa onda napravimo tu gradaciju vezano za djelokrug i složenost poslova pa će se dogoditi ta varijanta da se neće moći, recimo, propisivati u ispostavama ministarstava ili u uredima državne uprave, da neće moći biti recimo 10 ili 15 viših savjetnika. Nego će moći biti maksimalno 1, ali onda ... [[Govornik se ne razumije.]] u ovome dijelu i u ministarstvima i u Vladi i u sudbenim dijelovima koje su to specifičnosti pa prema tome točno to odredimo i onda to na odgovarajući način stavimo onaj dio plaća. Tek na taj način mi dobivamo jedan sustav. Jer nekad vam je bilo, recimo, da je netko mogao postati viši savjetnik morao je imati 5 godina radnog staža, ali i stručno objavljenje radove. Stručno objavljene radove. Ja sam 91. godine u 11. imenovan viši savjetnik, ali sam morao predložiti te stručno objavljene radove iz toga područja. Znači ne napisane nego objavljene stručne radove. Prema tome, vratimo struku u državnu upravu, ali na ove načine. Propišimo sve i nemojmo raditi razno-razne urnilovke. Vidjeli ste i sami prošla Vlada je pokušala napraviti pa je vidjela da je došla u cajtnot, onda je počela izmišljati funkcije savjetnika ministra, savjetnika Vlade. To su sve rješenja koja nisu sustavna. Sustavna su rješenja da se propiše složenost poslova, da se propiše tko će što raditi i onda ćemo doći na pravi način. Prema tome, ovo je samo prvi korak i zbog toga plediram da idemo na treće čitanje jer mi ovim ne dobivamo puno, nećemo ništa konkretno dobiti da ćemo modernizirati državnu upravu, da ćemo imati državnu upravu koja će biti u funkciji hrvatskih građana nego je ovo samo korak da bi se pristupilo tome dijelu, da dobijemo znači na jednom mjestu sve što je kodificirano. I sad posebno moram se, budući mi vrijeme istječe, na onaj institut mirenja, je dobar institut mirenja. Ali taj institut ne može obavljati čovjek koji radi u toj državnoj upravi. Pazite, njega imenuje ministar i sad će on miriti ministra sa djelatnikom koji je dobio otkaz. A ministar ga taj imenuje i pogotovo u prvom dijelu mandata. Pa nema teorije da će on nešto napraviti u korist toga čovjeka, a može biti i prekršen Zakon na njegovu štetu. To moramo staviti ljude sa strane. Ne možemo staviti i lisicu i kokoš u isti kokošinjac i očekivati da će se zaštititi kokoši. Nema teorije. Hvala lijepo.
Hvala vama, poštovani kolega. Na redu je poštovani kolega Markov.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine predstavničke predlagatelja, kolegice i kolege. Sustav državne uprave je jedan od najvažnijih i najpotrebnijih elemenata za ukupnu društvenu regulativu. On direktno je u međuovisnosti o tome da li je nešto u državi uspjelo u okviru nekih reformi ili nije. On direktno daje odgovore na to da li su građani zadovoljni sa postupanjem državnih vlasti ili nisu. On predstavlja svojevrsnog posrednika između građanina i središnje vlasti. Njegova zadaća je i regulativna i edukativna i duboko humana, ali i njegova zadaća je i jako odgovorna jer često pojedine reforme ne ovise o samoj kvalitetnoj ideji na kojima je ona ostavljena. Nego u hrvatskim slučajevima puno više ovisi o mogućnosti ili nemogućnosti provedbe onoga što je zacrtano, doneseno i realizacija toga počesto zapinje. Vjerojatno zbog toga prilikom dolaska na vlast bilo koje političke strukture u početku, posebno u predizborno vrijeme, ali i početkom mandata svi to nazivaju, svečano se obavezujemo da nećemo vladati nego da ćemo služiti građanima za vrijeme našeg mandata. Sredinom tog mandata to se pretvara da parafraziram u nadzor nad građanima. Krajem mandata ako baš ne ide onako kako se mislilo, to se pretvara opet da parafraziram u teror nad građanima. Upravo zbog takvih cikličkih poimanja uloge koje ima državna uprava ili kako to plasira vlast postoji veliko nezadovoljstvo građana sa državnom upravom. Postoji veliko nezadovoljstvo građana u traženju onog što im po Ustavu i zakonu pripada. I u tome leži sva težina i rasprave o državnim službenicima. Toliko načelno. Ovaj Konačni prijedlog Zakona o kome danas raspravljamo došao je u posljednji tren što se tiče poslovničkog roka. Vjerojatno je to najvažniji razlog zašto mu se potkralo čitav niz grešaka, pogrešaka, krivih tumačenja koje zasigurno jedan ozbiljan akt kao što je zakonski ne bi smio sadržavati. Naime, predlagatelj je bez obrazloženja ili ga makar nisam ja čuo, izmijenio naziv akta. No ako je več to učinio onda je naziv u potpunosti trebao preuzeti od važećeg zakona. Jer ovako je jedna kategorija državnih uposlenika izostavljena. Iako bi se Zakon, kad se u naravi usvoji trebao odnositi i na njih. Radi se o namještenicima koji također rade u državnoj upravi i na koje se ovaj Prijedlog također odnosi. Smatram neprimjerenim da jedna ne tako mala skupina državnih namještenika koji također svojim radom doprinose funkcioniranju državne uprave na ovaj način izostavi. U Zakonu je također u potpunosti zanemareno inzistiranje na savjetodavnoj funkciji stručne službe, već je gotovo ona svedena na puko opslužiteljstvo. Na taj način sigurno nećemo privući vrhunske stručnjake da rade u državnim službama, a kada se tome još pridodaju plaće i status službenika možemo biti uvjereni da niti jedan mlad čovjek neće se odlučiti da svoj život posveti radu u upravi. Isto tako smatram da je u Prijedlogu prenaglašena uloga Vlade i Središnjeg ureda za javnu upravu jer se doslovce sva pitanja koja se tiču državnih službenika i namještenika nalaze u ovlasti ta dva državna tijela. Iako, to je vjerojatno svima jasno, postoje specifičnosti u radu svakog pojedinog, a naročito najviših tijela državne vlasti. Stoga smatram neprimjerenim da se tim tijelima u potpunosti oduzima svaka autonomija u odlučivanju kada se radi o njihovim stručnim službama. Jer zaista je činjenica koja je uočena već i ranije, a o čemu ću također reći kasnije nekoliko riječi, da se jednim jedinstvenim zakonom ne mogu obuhvatiti svi modaliteti rada u svim tijelima državne uprave. Iz tog razloga često onda dolazi do nemogućnosti doslovne primjene zakonskih odredbi, do njihovog netočnog tumačenja, a onda i primjene te do raznih oblika iskakanja iz Zakona i to tako da pojedini državni organi utvrđuju neka druga pravila za svoje uposlenike, a to naprosto nije dobro. Isto tako je očito da je Prijedlog izrađen prema obrascu rada u tijelima izvršne vlasti i on je vjerojatno za njih primjenjiviji. Međutim, kad se radi o tijelima druge državne vlasti nailazi se na brojne probleme pri doslovnoj primjeni takvog Zakona. Moram priznati da ne vidim neki ozbiljni razlog zbog kojeg se Vlada protivi donošenju posebnih zakona kojim bi se zasebno obuhvatile stručne službe poput Ustavnog suda, pravobraniteljstva, pravosuđa, Hrvatskog sabora i slično. Iz ovog Konačnog prijedloga je čak izbrisan stavak 2. članka 2. koji je ipak najavljivao takvu mogućnost. Valjda kako ipak slučajno netko ne bi iskoristio to pravo. No ja dapače smatram da bi se donošenjem posebnih zakona koji bi barem u nekim segmentima pitanja službi rješavali na neki primjereniji način, način primjereniji tijelu za koje službe rade, pridonijelo efikasnosti tih službi, njihovoj ubrzanoj modernizaciji, kvalitetnijem vrednovanju rada u njima, poboljšao bi se sistem nagrađivanja i unaprjeđivanja, bolje bi se provela klasifikacija radnih mjesta i slično. Stoga smatram da je potrebno brisati stavak 2. članka 2., brisani stavak vratiti u tekst zakona. Na primjer, u Hrvatskom saboru bi kroz posebni zakon mogao uvesti sistem diobe službenika kako to i postoji u brojnim državama na koje se volimo pozivati i to na one koji svoj posao obavljaju kao profesiju neovisno o postojećoj vlasti i druge koji kao politički savjetnici pojedinih stranaka za njih obavljaju poslove političke promidžbe u parlamentu. Dakle, jedni bi pripremali stručno mišljenje o nekom aktu dok bi drugi izrađivali njegov politički profil. Isto tako bi se moglo iznaći primjereniji sistem ocjenjivanja službenika jer ovaj postojeći a i onaj koji se predlaže jednostavno ne predstavljaju pravu ocjenu rada saborskog službenika i namještenika. Također bi se na bolji način iznašlo rješenje za one poslove koji se isprepliću, no zbog njihove specifičnosti nemoguće ih je u potpunosti razdvojiti. Sadašnja situacija je takva da jedna osoba obavlja više poslova odnosno i dio poslova koji joj nisu u opisu radnog mjesta a da za to naravno uopće nisu nagrađeni što naravno rezultira nezadovoljstvom. Moglo bi se pobrojiti još dosta primjera, no smatram da ste dobili predodžbu o razlozima zbog kojih zaista smatram da je nužno donijeti posebne zakone za ona tijela državne vlasti koja zaista funkcioniraju na različite načine. Smatram da je to jedan od osnovnih preduvjeta da uprava u cjelini funkcionira na harmoničan i učinkovit način a i o čemu stalno govorimo a zapravo se stalno držimo starih već uhodanih špranci. Ne slažem se s obrazloženjem predlagatelja koji odbijajući prijedlog da se donesu posebni zakoni rekao da se neće ugroziti rad dužnosnika ukoliko se ne donesu odvojeni zakoni, pa niti se ne misli da će naš rad biti ugrožen jer nije bio ni do sada ali zakon jest jedinstven. No ipak, razni pokušaji tijekom proteklih godina da do izdvajanja dođe ipak govore o tome da potreba postoji. Podsjetit ću ovdje kolegice i kolege na zaključak Predsjedništva Hrvatskoga sabora prošlog saziva koje je povodom rasprave o izmjeni i dopuni Zakona o državnim službenicima i namještenicima na sjednici Hrvatskoga sabora predložio da se Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav zajedno sa Odborom za zakonodavstvo izradi i uputi u proceduru Zakon o stručnoj službi Hrvatskoga sabora na liniji ostvarivanja ustavnih normi o parlamentarnoj demokraciji. Nažalost, taj zaključak je ostao nerealiziran a i onda se tadašnja Vlada kao i ova sada protivila donošenju zasebnog zakona. Iako moram priznati da mi ni tada a ni sada ti razlozi nisu jasni. Jedini mogući razlog je koncentracija svih ovlasti nad svim službama bez obzira za koga one radile. Pitam se da li je to primjereno demokraciji kakvoj težimo i da li to ipak onda na neki način potire ustavnu trodiobu vlasti jer ako jedno od najviših tijela državne vlasti nema pravo autonomnog odlučivanja o svojoj stručnoj službi, o klasifikaciji radnih mjesta, o broju pripravnika i o raznim drugim pitanjima za koje se sada mora za odobrenje obraćati Vladi ili središnjem uredu, onda to ipak ukazuje na određenu ovisnost i to za pitanja za koja zaista nema razloga da se ne riješe drugačije. Stoga na kraju predlažem da se u svakom slučaju ovaj prijedlog zakona uputi u treće čitanje jer ovakav kakav je neće doprinjeti efikasnijem radu tijela državne uprave, neće pomoći službenicima i namještenicima a neće pomoći ni onom osnovnom cilju a to je da se služi građanima, da se služi narodu a ne da ih se stalno i ponovno izigrava.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite!
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Već kada sam govorio u ime Kluba Hrvatske stranke prava uspjeli smo ustvrditi da je nažalost stanje u području javne odnosno državne uprave toliko loše da je čak stvorilo pasivizaciju javnosti i stručnih udruženja a istinska reforma bi dakako nužno zahtijevala i detaljnu raspravu i javnosti i struke po ovom pitanju. Navest ću samo nekoliko primjera određenih odredbi koje zorno oslikavaju ovo što želim reći. Primjerice, članak 33., 34. u kojem se brojnim odredbama postrožava i ograničava sloboda i aktivnost državnih službenika pa čak i u njihovo slobodno vrijeme. Ne čujem, gospodine predsjedniče, sam sebe od žamora u dvorani pa sam zastao na trenutak. Brojne odredbe su diskriminacijske naravi, predstavljaju zadiranje u privatnost. Primjerice, državni službenik može izvan redovnog radnog vremena po prethodno pribavljenom odobrenju čelnika državnog tijela obavljati poslove ili pružati usluge pravnoj ili fizičkoj osobi samo ako nad tim djelatnostima odnosno nad radom te fizičke osobe i pravne osobe državno tijelo u kojem je u službi ne obavlja nadzor ili ako takav rad nije zabranjen itd., itd. Dakle, čelnik tijela ovom odredbom ima ovlasti da određuje što će službenik raditi popodne. Na primjer, uzmimo jedan primjer. Šalterski službenik u bilo kojoj financijskoj službi ne smije honorarno ličiti stanove fizičkim osobama jer te fizičke osobe mogu potencijalno biti klijenti službe u kojoj on radi. Članak 34. propisuje dužnost prijavljivanja mogućeg sukoba interesa. Način prijavljivanja u konačnici dovodi do zadiranja u privatnost službenika na način da se gotovo za svaku stvar niži službenik mora ispovijedati višem službeniku. Na primjer, u nekom tijelu službenik o činjenici da je njegov sin iznajmio štand na nekakvoj prigradskoj tržnici mora izvijestiti podnačelnika koji o tome izvješćuje donačelnika a ovaj pak načelnika, načelnik pomoćnika, pomoćnik državnog tajnika a državni tajnik ministra i na taj način eventualno može steći odobrenje. Članak 65. i drugi kojim se recimo predlaže osnivanje odbora za državnu službu kao neovisnog tijela za rješavanje žalbi o službeničkim pitanjima. Članove i predsjednika po mom sudu trebao bi imenovati Sabor Republike Hrvatske a ne Vlada Republike Hrvatske ukoliko se dakako nastoji postići stručno i nezavisno tijelo koje bi rješavalo o pravima službenika. Naime, zakonom se, ovim zakonom se ne uređuje samo položaj službenika u tijelima izvršne vlasti već i položaj službenika zakonodavne i sudske vlasti, pa zašto bi onda takav odbor za državnu službu osnivala Vlada, ili imenovala Vlada a ne Sabor. Člankom 90. regulirano je napredovanje u državnoj službi. Ono se ostvaruje rasporedom državnog službenika na više radno mjesto unutar iste kategorije ili prelaskom u višu kategoriju radnog mjesta. U odredbi stavka 2. navodi se da državni službenik može biti unaprijeđen. Pa mislim da je to samo po sebi jasno, ne treba tu napisati iznimku. Ali, ako se želi izbjeći samovolja a da se osigura pravna sigurnost i izvjesnost onda bi trebalo stajati kada državni službenik mora napredovati a ne može. Trebalo bi postaviti dakle objektivne kriterije koji se moraju ispuniti i koji ne ovise o ničijoj trenutnoj volji. Dakle, ispunjavanje objektivnih kriterija ne samo da osigurava pravnu sigurnost i mogućnost planiranja zaposlenog o svojoj karijeri već olakšava i planiranje radnih mjesta u državnoj službi kao i potrebita financijska sredstva za svakoradno mjesto. Člankom 99. propisane su teške povrede službene dužnosti. Za mnoge od tih povreda već su govorili moji kolege prethodno, ali za mnoge od tih povreda nisu određena konkretna obilježja što bi tako, dakako trebala imati djela koja predstavljaju tešku povredu službene dužnosti. Jer ovakvim određenjem kao što je nabrojano u članku 99. moguče su brojne zloupotrebe. Primjerice šta znači propuštanje poduzimanja mjera ili radnji na koje je službenik ovlašten radi sprečavanja nezakonitosti. Šta je to? Kakva je to definicija, kakav je to kriterij i o kome ovisi taj kriterij? Da li je službenik propustio poduzimati mjere ili radnje na koje je ovlašten a radi sprečavanja nezakonitosti. To je dakle samovolja njegovog nadređenog. Šta znači odbijanje izvršenja zadaće ako za to ne postoje opravdani razlozi? Tko određuje koji su to opravdani razlozi? Opet njegov nadređeni. Šta znači neovlaštena posluga sredstvima povjerenim za izvršavanje poslova? Neovlaštena posluga sredstvima koja su mu povjerene za obavljanje poslova. Šta to znači? Pa kad je ovlašten, a kad je neovlašten ako su mu sredstva povjerena da obavlja poslove? Šta znači obavljanje djelatnosti koje u suprotnosti s poslovima radnog mjesta ili bez prethodnog odoborenja čelnika tijela? Šta znači konačno i koji je to kriterij za tešku povredu dužnosti kaže «nedolično ponašanje koje nanosi štetu ugledu službe». Tko to određuje? Etički kodeks. Da li to znači da li je tim etičkim kodeksom propisano i ne znam sad, recimo ako netko odluči protestirati gol na Jelačić placu? Je li to nedolično ponašanje za njegovu službu? Pa ja ne znam. Netko može reći da je to danas vrlo moderno. Nedavno su to činili u Pamploni mnogi državni službenici. Bilo je jučer na televiziji. Dakle od svih ovog što je nabrojano jedino što je stipulirano kao teška povreda dužnosti je neopravdani izostanak s posla od 2 do 4 dana uzastopno. To je jedino što doista jest kriterij za tešku povredu dužnosti. Reći: «Eto to je to», a sve ovo ostalo je podložno tumačenju nadređenih kako god tko hoće. Upravo iz tih razloga moram priznat razvio se u državnoj upravi i uopće u javnoj upravi u Hrvatskoj jedan svojevrsni oblik autocenzure, samocenzure državnih službenika. Takav oblik je bio inače poznat u povijesti naročito izražen kod Staljina dakle u vremenu staljinizma jedna autocenzura koja, u kojoj recimo svi zaposleni znaju za čitav niz negativnosti i nezakonitosti u određenom tijelu ali nitko ne poduzima nikakve korake. Zašto? Zato što im je jasno kako zviždači prolaze. Sa takvom državnom upravom mogu se po mom sudu postići samo kratkotrajni pojedinačni politički interesi, ali nikako se ne mogu postići ono što svi želimo i čemu su nam svima puna usta veliki opći državni ciljevi koji su nužni ovom društvu. Otuda će svaka pa i ova vlast čim treba riješiti neko složenije pitanje naići na ogromni balast upravnog aparata. Ako pri tome taj balast upravnog aparata bude u kombinaciji sa političkim diletantizmom možemo očekivati pad standarda i poremećaj svih vrijednosti, a što nam je svima i sada vidljivo koji živimo u ovoj državi. Hvala lijepa.
Hvala. Zamjenik državnog tajnika Zoran Pičuljan. Izvolite.
Ja se ne bih i nemam vjerojatno ni pravo poslovničko upuštati se u procjenu kvalitete hrvatske državne uprave. To neka ostane uvaženom zastupniku, a ja bih samo se obazreo na one teške povrede službene dužnosti koje je kolega zastupnik naveo. Od 1994. godine do 2005. nijedno, nijedna povreda se nije u bitnome promjenila. Sve ono što je napisano bilo u prvom zakonu, napisano je i sada i sve službenički, a procjena što je stvarna teška povreda sva sreća ne ostaje čelniku nego ostaje službeničkom sudu. Tako da je u tom dijelu ne bih se složio, čak ne vjerujem da službenički sud nije napravio jednu, jedno, jedan mali iskorak u to, iskorak u zaštiti prava službenika. A da li su njegove kazne preblage to bih isto tako, to je pitanje službeničkog suda, a ne procjene mene kao zamjenika državnog tajnika. Eto to je oko teških povreda službenih dužnosti, a oko, dobar prijedlog ja mislim da ćemo ga razmotriti, oko Odbora za državnu službu po mom, ali to mora Vlada pogledati bilo bi primjerenije da to radi Sabor. To je istina.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Miroslav Rožić.
Gospodine zamjeniče državnog tajnika ja sam se upravo referirao na to što ste vi sada rekli. Ako nešto postoji od 1994. a mi želimo učiniti reformu onda dajmo to promjenimo. To sam rekao. A nemojmo to prenositi od 1994. nadalje.
To je polemika opet je li? I poštovana zastupnica, nemojte mi pod krinkom netočnog navoda.
Netočna je tvrdnja zaista jer to pokazuju odluke službeničkog suda da je službenički sud napravio iskorak. U čemu? Službenički sud jednostavno i nema niti mehanizama a ni volje da omoguči odnosno i da se na neki način oslobodi svakakve odgovornosti onog službenika gdje se politika umješala. Ali potpuno je ostao nemoćan i nevoljko se susreće s tim da se riješi službenika koji evidentno ne radi svoj posao. U tome je naš problem.
Hvala. Poštovana zastupnica Božica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege! Pred nama se nalazi iznimno važan Zakon o državnim službenicima. Zakon kojim se uređuju ravnopravni odnos između državnih službenika i države kao poslodavca. Jedinstvena pravila koja reguliraju prijem u državnu službu, klasifikaciju radnih mjesta, stručno osposobljavanje i usavršavanje državnih službenika kao i napredovanje u službi. Ali isto tako i odgovornosti tisuća državnih službenika koji poslovi, poslove državne uprave izvršavaju odnosno državnu službu obnašaju na svim razinama svih grana vlasti od najviših državnih tijela svake od tih grana vlasti pa do, do jedinica regionalne, područne samouprave. Kao i državnih tijela i drugih tijela koja se osnivaju za obavljanje državne službe. Oduvijek želimo manju, učinkovitiju, obrazovaniju, informatički pismeniju, odgovorniju, profesionalniju, ali i bolje plaćenu tehnički opremljeniju državnu upravu koja će biti servis građanima kao i institucijama u kojima obnaša državnu službu. Ovaj Zakon naročito dobiva na važnosti u trenutku približavanja Republike Hrvatske europskim integracijama koje neminovno sa sobom donose implementaciju drugačijeg standarda i kriterija profesionalnosti na svim područjima rada. A na ovom državne službe i državnih službenika. Iznimno važnim držim što ovaj Konačni prijedlog u svojim odredbama doprinosi depolitizaciju i profesionalizaciju državnih službenika kao i smanjenu mogučnost korupcije u državnim službama. sto tako, definirana su rješenja u ovome zakonu za jedinstven prijem u državnu službu, a definirano je i osnivanje posebnih državnih tijela, tj. odbora za rješavanje spornih odnosa u okviru službe. Zapravo, ovaj Konačni prijedlog Zakona o državnim službenicima je okvirni zakon kojeg treba usavršiti pod zakonskim aktima, odlukom o stručnoj službi i pravilnikom o unutarnjem redu, a pravilnik o unutarnjem redu što je naročito važno uskladiti sa ovim zakonom mada držim da je u pogledu stručnih službi Hrvatskog sabora, a isto tako Ustavnog suda, pučkog pravobranitelja najbolji prijedlog iznio kojem se isto tako pridružuje predsjednik Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav kako zbog dosljedne tro diobe vlasti tako i zbog specifičnosti poslova koje ove službe obavljaju u odnosu na klasičnu državnu upravu, da se status i položaj ovih stručnih službi utvrđuje i rješava posebnim zakonom i to u što kraćem roku. Na žalost često je prisutno pa i danas za saborskom govornicom optuživanje službenika koji rade u državnoj upravi za nerad, za sporost, za neučinkovitost, pa i neke kolegice su nazvale za noćnu moru građana. Ja držim da to nije korektno. Odgovorno tvrdim da velika većina službenika radi svoj posao, a zbog manjeg dijela neodgovornih službenika ne zaslužuju ovakovo etiketiranje. Naravno da se zakonski poznat postupak kako se trebaju sankcionirati neodgovorni službenici i nekorektno je sve svrstavati u isti koš. I na kraju pozdravljam donošenje ovog zakona iz razloga što je isto jedan od ciljeva Vladine politike razvoja djelotvornosti sustava državne uprave koja će biti orijentirana prema građanima, decentralizirana, transparentna i sposobna zadovoljiti upravne norme Europske unije. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Frano Piplović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Državni službenik i državni namještenik su ogledalo države i društva i zato je iznimno bitno precizno definirati što su njegove obveze i dužnosti, posebno zbog toga što se mora osigurati od strane države odnosno društva potrebni uvjeti da bi državni službenik mogao postupati, djelovati, raditi i prezentirati državu prema svojim građanima i prema svima onima koji se njemu obraćaju onako kako to željeni model zahtijeva. U ovih 15 godina Hrvatske države nismo se mogli ozbiljnije posvetiti reformi državnih službenika i namještenika, zato što je bilo puno važnijih zadaća. Cjelokupni državni aparat, znači državnih službenika i namještenika preuzet je iz bivšeg sustava. Znamo dobro da su svi ti ljudi bili u proteklom sustavu modelirani prema standardima ondašnjega društva tako da i mnoge anomalije sa kojima se mi danas susrećemo odnosno kao društvo proistjeću velikim dijelom iz tog jednog raskoraka u kome se nalazi taj naš državni službenik i namještenik i njemu je ja vjerujem iznimno nezgodno zato što suvremeni standardi naša očekivanja cijeloga društva su daleko, daleko veća i zahtjevnija nego što su u ovom trenutku njegove mogućnosti i samoga društva. Tako da u ovom svjetlu ja osobno gledam i ovaj prijedlog, odnosno Konačni prijedlog zakona i pretpostavljam da je kada se preciznije pročitaju i pregledaju svi članci zapravo vidi se da se ide ka jednom cilju da dobijemo jednoga upotrebljivog službenika s kojim ćemo se moći ponositi. Osobito je to bitno zbog toga što je Hrvatska zemlja koja se priprema postupno za članstvo u ujedinjenoj Evropi, a nije nam svejedno kakvog ćemo službenika imati i kako će on jednoga dana u zajedničkim institucijama vlasti Evropske unije prezentirati Hrvatsku državu. Zato je kažem dobro da i sada ovdje na domaćem terenu postupno uigravati državnog službenika, trenirati ga, pa ako na vrijeme uočimo neke anomalije da možemo zakonskim, nekim izmjenama, dopunama dograđivati taj naš unutrašnji sustav koji će utjecati na jednu kvalitetniju pripremu službenika. Ovdje je bilo prigovora na neke stvari. Ja ću se recimo u svojoj raspravi osvrnuti na etički kodeks. Mislim da je vrlo dobro pozivati se na etički kodeks, jer kombinacijom etičkih standarda sa profesionalnim standardima i zakonskim standardima koje propisuju ovaj zakon mi možemo doći do željenoga cilja. Sve one djelatnosti, sve one službe koje rade sa čovjekom, koje su u neposrednom kontaktu sa čovjekom one zapravo imaju standarde etičke standarde. To ima pedagog, to ima liječnik, to ima profesor, to imaju novinari, policajci, vojnici. U svakom slučaju mislim da je ovo dobro što se inzistira na etičkom kodeksu i na neki način se loptica prebacuje na sindikat, odnosno na same državne službenike da i oni pokažu jedan dio volje da odgovaraju za kvalitet usluge koji daju kao državni službenici i namještenici. Kada se kažem pomnije pregleda cijeli zakon i kada se promotri sadašnja naša društvena praksa čovjek bi poželio da ovakav oblik zaštite ima svaka profesija. Imate osigurano radno mjesto, na neki način ste zaštićeni od nekih nepoželjnih utjecaja, jednim dijelom od samovolje, imate osiguranu plaću, imate jedan definiran put napredovanja. Otprilike znate što vas čeka. Takve standarde nemaju neke druge profesije u Hrvatskoj. Neka rješenja izgledaju preidealno da bi mogla recimo biti ostvariva. Ovdje je govoreno o deklaratornosti pojedinih članaka. Činjenica je da toga ima i vjerujem da mi odjednom ne možemo doći do jednog takvog zakona s kojim bismo svi bili zadovoljni. Ali dobro je da svatko da svoje primjedbe na to. Za odlučnije pokretanje Hrvatske je zaista od velike važnosti reformirati i modernizirati državnu upravu da bi se velikim dijelom smanjili i javni troškovi, da bi se jačalo upravljanje i odgovornost javnim sektorom. Jer, do sada na žalost imamo negativna iskustva. Javni sektor je poiman kao Alajbegova slama, kao jedno područje u kom uletiš, zgrabiš, odvučeš, pa ako te uhvate uhvate, ako te ne uhvate dobro si fino pobjegao, nitko se više ne vraća tomu. Mislim da ove ciljeve zaista treba podržati kojima teži ovaj Konačni prijedlog zakona. Naši prigovori dosadašnjoj našoj državnoj, službenicima da nisu dovoljno sposobni i stručni kadrovi, da ima dosta uplitanja politike, bilo da je to riječ o napredovanju pojedinih službenika, bilo da je to riječ o zapošljavanju temeljem podobnosti, da da ima dosta isprepletenosti privatnog i javnog interesa u obavljanju državne službe što često dovodi do sukoba interesa, a time se pogoduje širenju korupcije. Nadalje prigovor je da ne postoji jedan transparentni sustav radnih mjesta koji bi omogućavao napredovanje u državnoj službi kada se za to ispune propisani uvjeti uglavnom bez političkoga dirigiranja i da su često neprivlačne plaće i da je nesigurna perspektiva karijere službenika. Jasno takve zamjerke stoje, a ovaj konačni prijedlog zakona je taj ukoliko zaista ozbiljno mislimo će u mnogo čemu smanjiti ovakve prigovore i stvorit će jednu trasu za jednog modernog službenika. Kod nas u društvu bilo je uvijek više onih koji su tražili posao od naših društvenih mogućnosti da zaposlimo ljude i sadašnje su prilike takve i zato je taj jedan pritisak na državnu upravu, zato je jedan pritisak i na politiku koji se stalno gura da tu traži rješenje pojedinih ljudi u pogledu zapošljavanja i stvaranja karijere. Jer ako nema posla u privredi dobar je bilo kakav posao u državnoj službi jer omogućuje jednu sigurnost. A što ako taj kandidat koji se nudi, ako nema potrebne kvalitete očigledno da malo tko o tome vodi brigu. Međutim ovaj sistem koji se sada nudi, znači «merid» sistem, znači to je sistem znanja, sistem sposobnosti i vještina i sistema u kojem se vrednuju rezultati i stručne sposobnosti stečene radom, on bi trebao biti taj. Međutim ja opet postavljam na kraju svoje rasprave pitanje da li odista mi mislimo ozbiljno kada nudimo ovaj sistem, jer ovaj sistem isključuje politiku u postupku prijema kadrova u državnu službu. Šta će onda politika raditi? Do sada je navikla na ovo o čemu sam ja malo prije govorio. Ako prihvatimo, ja vjerujem da je Vlada ozbiljno mislila. Ako prihvatimo, Sabor ovaj zakon, mi smo javno prisegnuli na poštivanje ovih standarda iz «merid» sistema, a to znači da svi imamo odgovornost za ovo što predlažemo, a time ćemo kažem i olakšati svojoj državi i stanje odnosa koje će biti puno drugačiji. Ima ovdje, nemam vremena dati neke svoje primjedbe na neke članke, ali recimo dobro je što je ovdje stavljen naglasak kod sukoba interesa iako ne spadaju državni službenici pod udar zakona o zabrani sukoba interesa međutim u ovom dijelu se odigrava ta jedna prljava utakmica i dobro je što je ovdje stavljen naglasak i u konačnici rekao bih dobro je što se traži kod prijema službenika plan prijema u državnu službu, da se objavi u «Narodnim novinama», da se recimo na početku godine … [[Ne razumije se.]] da bi oni koji su zainteresirani i koji imaju sposobnosti mogli se ravnopravno natjecati za prijem u državnu službu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. I poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsjedniče. Poštovani gospodine zamjeniče, kolegice i kolege. Činjenica je za pohvalu da nakon niza dosadašnjih pokušaja uređivanja zakonske regulative koja regulira radne odnose zaposlenih u državnoj službi po prvi puta je donesen jedan cjelovit i nužno potreban Zakon o državnim službenicima koji će na ozbiljan i razumljiv način konačno dati pravu definiciju državnog službenika, njegov položaj u državnoj upravi, prava i obaveze. Reforma javne administracije ozbiljan je i složen posao i stanje u kojem se ona danas nalazi u Hrvatskoj jedan je od glavnih uzroka zaostajanja naše zemlje u privlačenju stranih ulagača. Reforma uprave predložak je iz kojeg se mora iščitati koncept razvoja koji mora ukazati što se želi postići i koji su ciljevi jedne takve. Jedna takva ozbiljna reforma traži prvenstveno promjenu načina rada kako bi usluge bile brže i jeftinije traži obrazovanje i sustav nagrađivanja zaposlenih kako bi oni bili dorasli zahtjevima suvremene uprave, traži javnost i dostupnost svih podataka, traži dekoncentraciju i decentralizaciju, traži mogućnost otpora političkim pritiscima, traži tehničku posebno informatičku opremljenost i umreženost cjelokupnog sustava. Izrazila bih i zahvalu radnoj skupini koja je djelovala u okviru CARDS projekta unutar Ministarstva pravosuđa koja je formirana još negdje 2003. godine, a u kojoj su predstavnici svih ministarstava i stručnjaci sa Pravnog fakulteta i konzultanti iz Europske komisije uspješno završili ovaj posao na izradi prijedloga o državnim službenicima po uzoru na slične zakone u zemljama Europske unije, onima u zapadnoj Europi kao i onih u istočnoj Europi. Ali tako da se u obzir uzmu sve specifičnosti naše zemlje od tradicije i običaja državne službe na ovom prostoru. Potrebno je to prije svega zato da se spriječi praksa po kojoj svaka nova vlast regulira radne odnose u državnoj službi onako kako je njoj najprimjerenije. Potrebno je i stoga što je postojeći Zakon o državnoj službi previše opširan, konfuzan i ne odgovara sadašnjem trenutku, dinamici promjena u društvu i promjenama u gospodarstvu, a kako je državni službenik zapravo servis građanima ta potreba za prilagođavanjem onima kojima služi je to značajnija. Ali i do sada smo imali kakav-takav Zakon o državnim službenicima i namještenicima. Ovih dana svjedoci smo u gradu Zagrebu na čije djelatnike se primjenjuje rečeni zakon, da se pod krinkom promjena imena ureda prijetnje otkazima onom malom broju obrazovanih i stručnih ljudi u poglavarstvu. Zatvaranje sustava kako bi se manje odgovaralo javnosti, potpunu centralizaciju ovlasti i politički pritisak kakav već dugo nije viđen pa čak niti kod nas. Čistke koje su se planirale provesti ne mogu se ničime opravdati. Osim državnih službenika na udaru su bili ravnatelji ustanova i muzeja. Upravo državna služba trebala bi biti zaštićena od avanturista koji u kratkom periodu mogu nanijeti nesagledive štete. Temeljna pitanja vezana uz državne službenike i do sada regulirana su Zakonom o državnim službenicima i namještenicima te svako neformalno zadiranje u temeljna prava državnih službenika i namještenika predstavlja ozbiljan atak na sustav uprave i naravno egzistencijalna pitanja službenika. Teško je za opisati pod kakvim pritiskom su se našli službenici kojima je predočen formular za stavljanje osobnog rasporeda na raspolaganju pa je sramotno da službenici sa ocjenom izvrstan, odnosno odličan daju svoje rasporede na raspolaganje. Sve to nalikuje na linč i političke čistke jer nitko ne govori o mandatnim političkim mjestima, u pitanje se dovode i čista službenička mjesta. Uostalom čemu služi sustav ocjenjivanja koji se predlaže i ovim zakonom? Da li se taj službenik savjesno postupajući mogao nekome zamjeriti? Da li želimo imati službenike poslušnike koji se boje reći svoje stručno mišljenje i niz drugih pitanja koja se otvara, a na koja je civilizirani svijet već davno zaboravio. Jedna od glavnih postavki i temeljno polazište ovog zakona unutar CARDS-ovog projekta je postojanje središnjeg ureda koji vodi politiku kadroviranja u državnoj službi, dakle bavi se ljudskim resursima, brine o stalnom usavršavanju i treninzima državnih službenika, prati i omogućava njihovo napredovanje i koordinira zapošljavanje u državnoj službi. Člankom 39. zakona predlažu se ustrojne jedinice u svakom državnom tijelu u kojem je zaposleno 50 ili više službenika koja će biti nadležna za razvoj i upravljanje kadrovima. Nužno bi nadalje bilo točno definirati kriterije za ulazak u državnu službu pri čemu se odabir kadrova ne smije prepustiti diskrecionom pravu jedne osobe bilo to načelnik kadrovske službe, tajnik ministarstva ili ministar da odlučuje čiji je životopis bolji i tko je prikladniji za koje radno mjesto u državnoj službi. Naprotiv smatram da bi se zakonom, a po ranijim preporukama radne skupine koja predlaže metode testiranja i provjera kakve su uobičajene danas u svakoj malo boljoj tvrtci treba ustrojiti tzv. «head hunting» ured pri središnjem tijelu državne uprave nadležnom za službeničke odnose koji bi imao bazu podataka provjerenih testiranih kadrova potrebnih državnim tijelima i to posebice deficitarnih kao što su pravnici, ekonomisti i informatičari. Na taj način državna uprava trebala bi dobiti kvalitetniji i stručniji kadar. Ono što je svakako vrlo važno u ovom zakonu jesu odredbe o ocjenjivanju njihovog rada i mogućnosti napredovanja. To u postojećem Zakonu, ali ni u ovom Prijedlogu nije potpuno niti dovoljno jasno. Činjenica je da je postupak stavljanja na raspolaganje dugotrajan i neučinkovit i da treba drugačije regulirati otkazivanje službe državnim službenicima za čijim poslovima više ne postoji potreba. Riješiti se viškova stavljanjem na liste za otkaz, a ne na raspolaganje i to onih koji su nusprodukt tzv., famoznih spajanja ministarstava, ni krivi ni dužni službenici, uz naravno pokoji stvarni višak, čega treba priznati u državnoj službi ima dosta ostat će na ulici. Jedno od najznačajnijih pitanja svakako je kako privući mlade, kvalitetne kadrove da se zaposle u državnoj upravi i zadržati uposlen i kvalitetan kadar u toj državnoj upravi, posebno informatičare za koje iz iskustva znamo da ih u tijelima državne uprave nema, budući svoju egzistenciju sa dobro plaćenim poslom mogu ostvariti u bilo kojoj tvrtci u gradu. Ovaj Zakon daje samo okvir klasifikacijskog sustava, budući će biti definirano ostalo Uredbom Vlade. Sada se tu postavlja pitanje kako će i da li će se tom uredbom stvarno na odgovarajući način urediti mogućnost napredovanja državnih službenika na zadovoljavajući način. Podržavam način na koji je razrađen način ocjenjivanja rada i učinkovitost državnih službenika kojima je kako je to određeno u odredbi članka 83. svrha ocjenjivanja između ostalog i nagrađivanja. U važećem Zakonu, članak 111. državni službenici su za natprosječne rezultate mogu ostvariti dodatak za uspješnost, ali gospodo, nagradu novčanu nije nikada ostvario državni službenik. On je dobio samo dva dana za godišnji odmor. A zašto? Jer nisu bila osigurana sredstva. Ako ne možemo adekvatno nagraditi one koji ostvaruju natprosječne rezultate rada, kako zadržati kvalitetan kadar u državnoj službi, odnosno mora se nagraditi uspješne, ali i kažnjavati neuspješne. To je osnovno mjerilo za napredovanje u državnoj službi, ali i u bilo kojoj službi izvan države. No ne vidim na koji način će se vrednovati uspješnost i natprosječno zalaganje u radu. Tko će i na koji način ocjenjivati uspješnost i radu. Iz iskustva znamo da je dosadašnje ocjenjivanje često bilo manjkavo, pogotovo u rasponu mogućih ocjena i doista loše kad se evaluira samo znanje službenika, a ne i njegova motiviranost, promatrana kroz brzinu obavljanja zadataka, a da ne govorimo o samoinicijativnosti u poslu. Članak 89. stavak 1. određuje da će državni službenik ocijenjen ocjenom ne zadovoljava uputiti se na dodatno stručno osposobljavanje radi poboljšanja kvalitete njegovog rada. Ma koga mi zavaravamo? Kakav službenik će ići na dodatni trening. To je de facto nagrada za njegov nerad, a za to vrijeme će uspješni službenici raditi njegove poslove. Takvim način destimuliramo uspješne umjesto da službenike motiviramo i potičemo za kvalitetniji rad. Koja su to potrebna sredstva za najbolje državne službenike, koliko je sredstava potrebno za te namjene? Tih odgovora u predloženim odredbama nema. Ovdje moram istaknuti sadašnju situaciju u pogledu plaća, a imajući u vidu da se prema predloženom ovaj Zakon odgovarajuće primjenjuje i na službenike i namještenike u upravnim tijelima jedinica lokalne i područne, regionalne samouprave. Do donošenja posebnog zakona kojim će se urediti njihova prava, obaveze i odgovornosti, a pitanje plaća za službenike i namještenike u državnoj upravi određuje se posebnim propisom Vlade. A za službenike i namještenike u JLS, uzmimo na primjer Grad Zagreb, aktima poglavarstva. Što se događa? Načelnik u gradu ima koeficijent za obračun plaće 4,5, a u ministarstvu 1,9. Plaća načelnika u gradu sa istim stažem, olakšicama i drugim stvarima je veća za otprilike 2 tisuće kuna. I na kraju, osvrnit ću se ne na odredbe kojima se određuje premještaj službenika i to privremeni. I u važećem Zakonu i u ovom je određeno da privremeni premještaj ne može trajati duže od 6 mjeseci. Praksa je pokazala nešto drugo, a to je da isti traje i puno duže, te bi stoga bilo nužno odrediti da se u slučajevima kada premještaj traje duže od 6 mjeseci i za to postoji osnovna potreba službenik trajno premjesti, a ne da mu se privremeni premještaj produžuje svakih 6 mjeseci. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sad ćemo prekinuti, nastaviti u 15 sati sa raspravom u ime Kluba HSU-a, poštovanog zastupnika Silvana Hrelje. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa raspravom o Konačnom prijedlogu Zakona o državnim službenicima. U ime Kluba HSU-a završnih pet minuta poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Gospodine predsjedniče, gospodo iz Središnjeg ureda, kolegice i kolege. Hrvatska stranka umirovljenika smatra da bi bilo najbolje da ovaj Prijedlog zakona od predlagača bude upućen u treće čitanje, obzirom da tekst zakona kao konačni prijedlog, da je tekst zakona kao konačni prijedlog bitno različit od teksta zakona u prvom čitanju i to na način da pojedina poglavlja nisu međusobno usklađena. Drugi razlog da bi bilo dobro da se ovaj zakon uputi u treće čitanje jest visok stupanj neusklađenosti ovog Konačnog prijedloga među socijalnim partnerima, a mi po prirodi stvari, mi zastupnici Hrvatskog sabora ne donosimo zakone za nas i radi nas, nego za one čija se prava i obveze ovim zakonom uređuju, te prema tome njihovi su stavovi ako ne presudni, onda u najmanju ruku bitni da se uvaže kod donošenja ovog zakona. Naravno da moramo osigurati i da sustav funkcionira što je moguće bolje. Treći razlog za upućivanje ovog zakona u treće čitanje je velik broj amandmana, ali i činjenica da se samim zakonom predviđa usvajanje novih zakona i provedbenih propisa čija je usklađenost veoma bitna za funkcioniranje cijelog sustava i bilo bi jako dobro da socijalni partneri imaju pregled cijele ove lepeze zakonskih akata i pod zakonskih akata da bi se u suštini donijela ocjena o njihovoj usklađenosti. Citiram primjedbu dijela državnih službenika u smislu nemojte nam pomagati, jer kad se zadnji put raspravljalo o državnim službenicima plaća nam je pala. Mislim da je to dovoljan razlog da budemo oprezni. Ukoliko zakonodavac pronalazi dovoljan broj razloga za ovako trnoviti neizvjestan put do zaposlenja, te tijekom probnog rada, a onda i polaganja državnog ispita, onda bi bilo logično da u članku 87. koji govori o ocjeni rada i učinkovitosti postoje samo dvije ocjene izvanredan i odličan. Jer nije moguće da netko drugi može opstati u ovakvom sustavu. Ovako kruti sustav sa željom da se propiše svaka sekunda vremena, svaki kubični milimetar prostora, da se uniformira svaka misao ne ostavlja prostora kreativnosti i unapređenju kvalitete poslova, već odaje namjeru da se ne namjerava odstupiti od strogo kontroliranih procesa. U ovako centraliziranom sustavu sa velikim brojem nezaposlenih u državi mobing je moguć, mobing je prisutan i postoji potreba da se o njemu javno govori ma koliko mi šutili o tome i da se propišu odredbe koje ga sprječavaju. Također u ovom zakonu nedostaju odredbe o spolnom uznemiravanju, ali i zaštiti zviždača. Za Hrvatsku stranku umirovljenika neprihvatljivo je sklapanje Ugovora o djelu sa vanjskim pružateljima usluga bez limita, a na temelju diskrecione ovlasti Ministarstva financija. Također je neprihvatljivo da se pravila ponašanja državnih službenika uređuje etičkim kodeksom koji će donijeti Vlada Republike Hrvatske. Zamislite analogije kada bi Vlada donijela liječnički, psihološki ili odvjetnički kodeks. HSU, Hrvatska stranka umirovljenika će intervenirati na ovaj Konačni prijedlog također sa jednim brojem amandmana kojima pokušavamo ispraviti nomotehnički izričaj ili bolje definirati neke dileme. O stavu predlagatelja pak ovisi da li će za Konačni prijedlog zakona glasovati zastupnici Hrvatske stranke umirovljenika. Hvala.
Hvala lijepa. Završni osvrt. Zamjenik državnog tajnika Zoran Pičuljan. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ja bih se prije svega zahvalio svim klubovima i svim zastupnicima na dobroj raspravi, na konstruktivnim prijedlozima i na uistinu nizu prijedloga koji bi poboljšali tekst kroz što kroz amandmane, što kroz amandmane koji su po mojoj procjeni u većem dijelu ipak nomotehničke, a manje sadržajne prirode, koncepcijske prirode. Ovo što je najviše napadano jest koncepcijski pristup samoga Vlade kao nositelja kao predlagača, a to je predbacivanje zbog elastičnosti jednoga dijela materije u područje podzakonskih propisa i to će se uređivati propisima, ali po našoj procjeni nema, to nisu norme ili većina tih normi danas, u današnjem nekakvom zakonodavnom uređivanju, odnosno legis lativnom uređivanju, nekakvoj tehnici ne spada više sve u zakonsku materiju. Teško je kodificirati kompletnu i napraviti zakonik o državnim službenicima na način kako su ti propisi rađeni prije deset, dvadeset i pedeset godina. Ja mislim da je u ovom dijelu pitanje Vlada praktički preuzela jedan način izrade propisa i cijele jedne modernizacije uprave službeničkog žzakonodavstva na način koji će, kojim je ujedno preuzela i odgovornost da to učini. Da li je nešto trebalo prebacivati i u zakone. Ovaj zakon u bitnim rješenjima nije derogirao sva rješenja prijašnjega zakona. On je preuzeo dobra rješenja onih zakona koji je bio i uzeo u četiri, pet instituta koji su sada razrađeni od upravljanja, prijama, osposobljavanja ljudi, nagrađivanja, odnosno napredovanja i zaštite na jedan specifičan način kod posjedovanja i kroz nove institute zaštite službenika i prije svega afirmacije kvalitete i jednog balansa između afirmacije kvalitete i zaštite službeničkih prava ja mislim da je postigao svoju svrhu. Sigurno nije idealan, sigurno ga se može i doraditi. Ono što mi mislimo što se tiče samih primjedbi ovdje iznesene, svakako ćemo razmisliti o posebnom zakonu to je dio primjedbe i Odbora za Ustav i Poslovnik i nekoliko zastupnika o eventualno posebnom zakonu odnosno upućivanje na posebno zakonodavstvo što se tiče Ustavnoga suda, Hrvatskoga sabora, pučkog pravobranitelja, Državne revizije i ako bi se moglo ja bih rekao bez problema braniti drugačiji pravni stav i mislim da ne bi bila ugrožena trodioba vlasti. U onome prigovoru da se radi o bitno različitom koji je sad izašao isto tako u ovom zadnjem, zadnji je gospodin zastupnik rekao vezano bitno različito koncepcijskim razlikama u odnosu na prvo čitanje to naprosto nije tako. On u bitnome ni u jednom bitnom rješenju nije ne slijedio prijedlog zakona, prijašnji prijedlog zakona onaj koji je upućen prije nekoliko, prije šest mjeseci. Isto tako oko usklađenosti socijalnih partnera sindikata i, poduzetnika i Vlade dva puta raspravljano, koncepcijski podržano na prvome čitanju pa i prekjučer kada smo imali sastanak isto tako uz amandmane koje smo prihvatili, koje smo unijeli u Vladine amandmane koncepcijsko je suglasje postignuto. Tako da današnji amandmani kako god ponekad izgledali da su i koncepcijski nama se čini da ih se može unijeti u sadašnji tekst i da će izdržati zakon onda tu kritiku da bez obzira da bude 7-8 ili 20 amandmana mislim da će dominirajući biti ti nomotehnički. Treće čitanje da ili ne, nije na meni da prosuđujem. Dat ćemo našem poslodavcu, Vladi iznijeti sve vaše primjedbe, iznijeti sva neslaganja ali evo ja mislim da sam u ovom obraćanju dosta rekao što se tiče našega sadašnjega stava vezano uz konačni prijedlog zakona. Vlada će sama izaći sa svojih, za sada je izišla i to je sastavni dio ovoga prijedloga 7 ili 8 amandmana. Prihvaćeni su ono na prvom, amandmani Odbora za zakonodavstvo mislim da su potpuno prihvatljivi, a o drugim amandmanima 30 do 40% amandmana su sasvim sasvim prihvatljivi tako da se nadam da ćemo stići u tom dijelu doraditi tekst, ali meni se čini da zakon u onome bitnome dijelu odgovara potrebama današnjeg i budućeg vremena, a to znači da afirmira službenike, kvalitetu u službeničkom sustavu i da je kroz njega napravljen jedan pomak normativni prema boljoj državnoj upravi. Ovdje su se čule vrlo oštre kritike hrvatske državne uprave. Ja sam u toj istoj upravi 15, a i nešto više godina tako da mislim da u toj upravi ima dovoljno potencijala da ih se može na jedan način afirmirati sva njihova znanja i da taj negativni trend, odnosno negativna slika je paušalna, ustvari generalna slika koja ponekad i ne odgovara istini. Ovaj zakon u normativnome dijelu, ovo je dobra normativna podloga po nama da se krene u modernizaciju, a do modernizacije prave neće se doći niti ovim zakonom niti podzakonskim aktima nego svemu onome što smo danas govorili, što su uvažene gospođe i gospoda zastupnici govorili, a to je dosljednom provedbom ovih propisa od začetka, od primitka službenika po objektivnim kriterijima pa do raspoređivanja, odnosno otkaza ugovornog radnog odnosa po isto tako objektivnim kriterijima i cijelo to promaknuće po isto takvim kriterijima. Mislim da dvije riječi koje ili dvije oznake koje možda nomotehnički nisu sasvim do kraja izvedene, ali koje se vide iz samoga duha zakona, a to je težnja ka profesionalizaciji koja je u dobrom dijelu normi i potvrđena i težnja, nesumnjiva težnja ka depolitizaciji sustava koja će se nastaviti kroz propise koji su mnogi zastupnici spominjali, a to je Zakon o sustavu, Zakon o Vladi, Zakon o državnim dužnosnicima i na taj način će se vjerojatno ja mislim već i do kraja godine zaokružiti taj strateško opredjeljenje ka depolitizaciji sustava, a profesionalizacija je proces koji će trajati nadamo se mi iz državne uprave da će i pobijediti u tom sučeljavanju sa neprofesionalnim pristupom. Zahvaljujem vam svima na vrlo konstruktivnoj raspravi. Zahvaljujem gospodine predsjedniče.
Hvala lijepa. Budući da je kod ovoga zakona pristiglo vrlo mnogo amandmana, da postoje prijedlozi za treće čitanje, da postoje i posebno od Odbora za Ustav i Odbora za zakonodavstvo ne samo amandmani nego da postoje i prijedlozi ta dva odbora da se u pogledu niza instituta i članaka da se dorade ili učine jasnijim molim vas da uzmete i fonogram, sve te amandmane i nastojite dobro odgovoriti i pripremiti se za petak, a posebno da razmotrite da li od onih primjedbi posebice ova dva odbora što predlaže da vi riješite amandmanima osim amandmana koje ste podnijeli, da razmotrite da li da te primjedbe u pogledu pojedinih članaka ugradite kao vlastite vladine amandmane. Zaključujem raspravu o ovom konačnom prijedlogu zakona. Idemo na glasovanje o Konačnom prijedlogu Zakona o državnim službenicima. Prvo imamo prijedlog zaključka Kluba zastupnika HSP-a, koji glasi: O Konačnom prijedlogu Zakona o državnim službenicima provest će se treće čitanje zakona zbog stečenih uvjeta predviđenih člankom 158. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Za zaključak 39, 3 suzdržana, 68 protiv. Nije dobio potrebnu većinu.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Uvaženi dame i gospodo zastupnici ovo je nomotehničko poboljšanje teksta u istom tekstu sa malom razlikom kao što je amandman … … [[Upadica se ne čuje.]] Da, da. Imate pravo. Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Pa predložite jasno i glasno.
… o amandmanima glasovati dizanjem ruku, a poslije možemo opet ovaj.
Dobro. Prvo moramo glasovati kao što je pravilno upozorio potpredsjednik Arlović. Da li ćemo uopće glasovati o amandmanima, raspravljati i glasovati? Tko je za taj prijedlog da glasujemo i raspravljamo o amandmanima Vlade koji su podnijeti poslije roka? Protiv? Jedan, dakle to je jednoglasno sa je jednim glasom protiv usvojeno. I sada dajte kratka obrazloženja za pojedine amandmane vaše.
Hvala. Amandman 1. nomotehničko poboljšanje teksta isto prihvaćen amandman profesora Josipovića, uvaženog zastupnika Josipovića u nešto minimalno izmijenjenom tekstu. Amandman 2. popunjavanje omogućavanje popunjavanje radnih mjesta u državnoj službi pripadnicima nacionalnih manjina prihvaćen amandman Kluba zastupnika SDSS-a u malo poboljšanom tekstu. Amandman 3.
Zamjeniče državnog tajnika, ja vam govorim o amandmanu 1. vaše Vlade, vas. Nemojte sada pominjati neki drugi. Normalno. Ograničite se na to molim vas. Otvaram raspravu o tom amandmanu. Zaključujem. Dajem na glasovanje taj amandman. Molim tko je za? Glasujemo dizanjem ruke. Hvala. Protiv? Suzdržan? Amandman usvojen jednoglasno. 2. amandman.
Obrazložen, omogućavanje popunjavanja radnih mjesta pripadnicima nacionalnih manjina u državnoj službi.
Otvaram raspravu. Poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović u ime Kluba SDP-a.
Ja bih htio samo naglasiti da je to bio amandman i SDSS-a ali i primjedba Kluba zastupnika SDP-a da se o ovom amandmanu vodi računa i da se ubuduće kada se pripremaju slični zakoni vodi računa da se zakonom mora uskladiti sa Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina. Podržavamo inače amandman.
Hvala. Dajem na glasovanje taj amandman Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? 110 glasova, jednoglasno prihvaćen taj amandman. Amandman 3.
Amandman 3. daje se rok u kojem se službenik mora primiti, odnosno donijeti rješenje o rasporedu na radno mjesto službenika u državnoj službi.
Otvaram raspravu. Zaključujem. Dajem na glasovanje taj amandman. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Jednoglasno sa 111 glasova usvojen amandman. Amandman 4.
Omogućava se magistrima i doktorima znanosti u području da budu oslobođeni polaganja posebnog dijela državnog stručnog ispita.
Otvaram raspravu. Zaključujem. Dajem na glasovanje amandman. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je jednoglasno prihvaćen sa 112 glasova amandman. 5.
omogućava se polaganje stručnog ispita kada se zbog razloga spriječenosti nije to moglo učiniti ranije u primjerenom roku.
Hvala. Otvaram raspravu. Poštovani zastupnik potpredsjednik Mate Arlović u ime Kluba SDP-a.
U ime Kluba SDP-a mi smo zadovoljni da je ovaj amandman Vlada dostavila jer je time prihvatila našu primjedbu čime je osigurala kvalitetnu zaštitu prava radnika u državnoj službi, odnosno državnih službenika i namještenika u uvjetima kada se radi o bolovanju i kada se radi o spriječenosti osobe radi porodiljnog dopusta. Hvala lijepo, glasat ćemo za.
Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje taj amandman. Hvala. Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je jednoglasno sa 111 glasova prihvaćen taj amandman. Amandman 6.
Pravno tehnički se poboljšava tekst i riječ "građanima" zamjenjuje se riječi "fizičkim osobama" što je primjerenije kada se utvrđuje odgovornost za štetu.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem. Dajem na glasovanje amandman 6. Vlade. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je jednoglasno sa 110 glasova usvojen ovaj amandman. Amandman 7.
Sukladno stanovištu Odbora za zakonodavstvo definira se preciznije institut stupanja na snagu zakona.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje taj amandman. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je sa 109 glasova prihvaćen ovaj amandman. Amandman 8.
Isto obrazloženje kao ranije, kod amandmana 7.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je sa 107 glasova za usvojen ovaj amadnman. Sada idemo na tablicu sa amandmanima zastupnika i klubova zastupnika. Imate ju? Hvala. 1. amandman zastupnika Ive Josipovića.
Ne prihvaća se iako je u principu on potpuno konzumiran sa našim amandmanom broj 1. samo sa malom promjenom.
Točno da, konzumiran je. Amandman 2. zastupnika Mate Arlovića.
Ne prihvaća se jer se ovim zakonom uređuju prava i obveze svih kategorija državnih službenika i u ovom trenutku smo smatrali da nije potrebno posebno ... neke kategorije koje će se urediti posebnim zakonom. A to je učinjeno i omogućeno člankom 4. stavkom 2. ovoga Konačnoga prijedloga i Vlada će u kasnijem, kada bude cijeli ovaj paket službeničkog zakonodavstva razrađivala kroz uredbe pokušati definirati da li će se ta posebna prava zaposlenika Hrvatskog sabora, ustavnog suda i državne revizije riješiti posebnim Zakonom.
Poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege ja plediram na zastupnike i apeliram da prihvatimo ovaj amandman, jer ovo nije reklo bi se na prvi pogled običan amandman. Ovaj amandman kojim se zakon usklađuje s Ustavom Republike Hrvatske i traži jednostavno da se omogući da se ovaj Zakon primjenjuje na ove kategorije službenika ali da se ovim zakonom propisuje da će se ta primjena odnositi dok se posebnim zakonom ne uredi položaj Stručne službe Hrvatskoga sabora, Vlade Republike Hrvatske, Ustavnog suda, Ureda za državnu reviziju i drugih ustavnih kategorija iz jednostavnog razloga jer se radi o službama koje po prirodi stvari ne spadaju u klasičnu državnu upravu. I zbog toga ja plediram da ovaj amandman prihvatimo. Ništa u bitnom se promijeniti neće u odnosu početka primjene zakona a osigurava se da se zakonom uredi posebno zakonski ova pitanja i definitivno razriješi. Osim toga, takva stajališta su zauzimali članovi Odbora za Ustav i politički sustav i poslovnik. Hvala lijepa.
Trebamo glasovati. Molim uključimo se. Ne, glasujemo ručno. Tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 3. Kluba zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se amandman jer je konzumiran kroz amandman 2.
Konzumiran je ovim prethodnim amandmanom koji nije prihvaćen. 4. Kluba zastupnika HNS-a PGS-a.
Ne prihvaća se jer smatramo da je konačnim prijedlogom bolje riješen nomotehnički nego prijedlogom kluba zastupnika.
Tko će u ime Kluba HNS-a PGS-a, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić.
Ideja je bila poboljšati izričaj, međutim ako predlagatelj kaže da to nije potrebno odustajemo.
Je li to amandman povučen?
Da, da, povučen.
Hvala lijepo. Amandman 4. povučen. Amandman 5. Kluba zastupnika HSU-a.
Isto tako se ne prihvaća jer se ne radi o poboljšanju teksta nego samo o pravno-tehničkoj kozmetici koja je opet bolje riješena konačnim prijedlogom zakona.
Odustajem.
Ovo je amandman od HSU-a. Poštovani zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite!
Prvo, nikako ne mogu shvatiti da na ovaj članak nije imao primjedbi Sindikat državnih službenika i namještenika jer jednostavno ne znam kako si jedan takav društveni subjekt može dozvoliti da se osnovna zadaća zbog koje sindikat postoji određuje posebnim zakonom. No, to je njihova volja i samo smo htjeli razgraničiti što se uređuje posebnim zakonom a što se uređuje kolektivnim ugovorom. Dakle, i nomotehnički i sadržajno … [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]] vaša je volja da ga odbijete a ja ću tražiti glasovanje o ovom amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 6. Kluba također zastupnika HSU-a.
Isto se ne prihvaća jer ovim se člankom 13. uvodi institut prava kandidiranja službenika na izborima što se ne čini člankom 11. pa prema tome postoje dva instituta koji rješavaju posebno članak 11. i članak 13. Ne prihvaća se.
Poštovani zastupnik Hrelja.
Mislim da je period rada nakon izbora obuhvaćen i člankom 11. u kojem se svakom službeniku i namješteniku jamči da ga štiti čelnik državnog tijela i nadređeni službenici koji su dužni pravedno i jednako postupati prema svim državnim službenicima bez obzira na njihovu rasnu pripadnost, političko uvjerenje, spol, bračni i obiteljski status. Ja mislim da je ovo prenormiranje, prisutno prenormiranje u zakonu i zato smo mislili to brisati jer je sasvim dovoljna ova odredba stavka 1. članka 11. Molim glasovanje.
Molim, tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 7. zastupnika Ive Josipovića.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 8. Kluba zastupnika HSU-a.
Ne prihvaća se s obzirom da se ne radi o istovjetnom sadržaju kao u članku 17. odbijanje ponuđenih darova. Ova norma predstavlja jedan europski standard i mi je zbog toga i uvrštavamo.
Poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Nikako mi nije jasno jer u članku 17. stoji izričito da je državnom službeniku zabranjeno zahtijevati ili primati darove za osobnu korist, korist obitelji ili organizacije radi povoljnijeg rješenja predmeta upravnog i drugog postupka. A u članku 18. kaže zabrana neopravdanog nagrađivanja drugih državnih službenika, i kažemo državni službenik ne smije nuditi ni davati darove ili druge koristi drugom državnom službeniku, njegovom srodniku ili bračnom odnosno izvanbračnom drugu radi ostvarivanja vlastite koristi. Ako nitko ne smije primiti čemu onda odredba da službenik ne smije nuditi drugom javnom službeniku. Nije mi jasno. Opet smatram da je prenormiranje. Tražim glasovanje po ovom amandmanu.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 9. Kluba zastupnika HNS-a PGS-a.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 10. isto Kluba zastupnika HNS-a PGS-a.
Ne prihvaća se, s obzirom da se ovlaštenje za privremeno obavljanje poslova izvan svojih redovnih ovlasti odnosi na slučaj nužde i traje za vrijeme navedenih okolnosti. Prema tome, nije potrebno omeđivati … [[Govornik se ne razumije.]]
To je taj bio.
Dobro. Amandman 10. povučen. 11. Kluba zastupnika HNS-a PGS-a. Izvolite!
Ukoliko se prihvaća amandman profesora Josipovića koji je sličnu tematiku obradio u svom amandmanu slažem se da se odustane od ovoga. Međutim, ukoliko ne molim da se glasa.
Amandman zastupnika Josipovića je prihvaćen na članak 13.
Prema tome, možemo odustati od ovoga.
Onda je povučen? Hvala. Amandman 12. Kluba zastupnika HNS-a PGS-a.
Amandman 12. se ne prihvaća. Ne prihvaća se jer je razrješenje posrednika uređeno prihvaćanjem amandmana koji će doći malo kasnije.
Izvolite kolega Vuljanić!
Naime, ideja je bila da posrednika ne može razriješiti jedna stranka u tom posredovanju. To je u ovom slučaju rukovodilac ureda. Ukoliko posrednik posreduje između zaposlenika i onoga tko mu je napravio nepravdu eventualno zbog koje zaposlenik intervenira kod posrednika nema nikakve svrhe da tog istog posrednika nezadovoljan njegovim radom može rukovoditelj službe smijeniti. Ako je to prihvaćeno u nekom od drugih sličnih amandmana u redu, a ako nije opet molim da se o tome glasuje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 13. amandman Kluba zastupnika HNS-a PGS-a.
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio zakona. 14. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 15. Kluba zastupnika HNS-a PGS-a.
Ne prihvaća se jer je norma poboljšanja prihvaćanjem amandmana Odbora za zakonodavstvo, ovo što smo sada upravo prije učinili.
Kolega Vuljanić.
Povučeno.
15. povučen. 16. zastupnika Nevena Mimice.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 17. Kluba zastupnika HNS-a PGS-a.
Ne prihvaća se jer bi upravo na taj način … [[Govornik se ne razumije.]] došao do mogućeg sukoba interesa.
Kolega Vuljanić.
Povlačimo.
17. povučen. 18. zastupnika Ive Josipovića.
Ne prihvaća se jer je ova mogućnost sukoba interesa zbog vlasništva u trgovačkom društvu i drugim pravnim osobama kvalitetno uređena člankom 34. stavak 3. i 5. ovoga zakona, ovoga konačnog prijedloga.
Zastupnika nema, moramo glasovati. Tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 19. zastupnika Ive Josipovića.
Ne prihvaća se sa istim obrazloženjem.
Moramo glasovati. Tko je za ta amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 20. Kluba zastupnika HSU-a.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 21. zastupnice Alenke Košiše Čičin-Šain.
Ne prihvaća se jer ovo nije zakonska materija, biti će uređeno podzakonskim provedbenim aktima.
Kolegica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Zahvaljujem. Bilo bi krasno da se to provede podzakonskim aktom jer mislim da je to nešto nužno u našoj državnoj upravi da imamo jedno mjesto na koje možemo končano selektirati kadrove i upotrebljavati po potrebi na svim službeničkim mjestima. Tražim glasovanje za ovaj amandman.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 22. Kluba zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se. S obzirom da se ovim člankom, stavkom, … [[Govornik se ne razumije.]] propisuje dostavljanje pravilnika o unutarnjem redu središnjem tijelu državne uprave nadležno za službeničke odnose ne na prethodnu suglasnost nego samo na mišljenje.
Klub HSP-a? Nema nikoga. Moramo glasovati. Tko je za taj amandman? Nitko. 23. Kluba zastupnika SDSS-a.
Prihvaćen je već kroz naš, amandman Vlade malo prije. Sada u ovoj stipulaciji ga ne prihvaćamo, ugradili smo ga u amandman broj dva.
U ime predlagatelja poštovani zastupnik Ratko Gajica.
Pa s obzirom da smo zamjensko rješenje već prihvatili povlačimo.
Amandman 23. povućen, jer je u biti prihvaćen kroz amandman 2. Vlade. 24. Kluba zastupnika HNS-a, PGS-a.
Ne prihvaća se jer se rješenjima ovoga Zakona predlaže upravo jednaka mogućnost rasporeda na slobodna radna mjesta službenicima na raspolaganju i onih koji su unutar državnih tijela i apliciraju putem internog natječaja na radno mjesto koje je slobodno.
Kolega Vuljanić?
Ideja je bila racionalizirati i ponešto uštedjeti. Tj. da rukovoditelj državne službe, odnosno centralno tijelo koje se tim bavi ima mogućnost rasporediti službenika koji se nalazi na raspolaganju na mjesto koje odgovara njegovim sposobnostima i stručnoj spremi negdje drugdje. Dakle on se nalazi na raspolaganju i dobiva plaću, radno mjesto je slobodno, naš prijedlog je nemojmo raspisivati natječaj pošaljimo tamo čovjeka koga već ionako plaćanje. Molim glasati.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 25. Kluba zastupnika HSU-a.
Ne prihvaća se jer je predložena formulacija koju je Vlada dala čini nam se nešto malo bolja.
Poštovani zastupnik Silvano Hrelja u ime Kluba HSU-a.
Vrlo kratko obrazloženje, nama se čini formulacija koju smo predložili nešto bolja pa molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 16. Kluba zastupnika HSU-a.
Ne prihvaća se, mogućnost zapošljavanja stranaca je kao mogućnost otvorena je u hrvatskom zakonodavstvu, od 90.-te čak i ranije pa mislim da ne bi trebalo tako restriktivnu normu postavljati a mogućnost ne primanja se uvijek može u natječajnom postupku to isto učiniti. Prema tome ne prihvaćamo amandman.
Kolega Hrelja.
Pa bilo nam je čudno što se u prethodnom stavku eksplicitno zabranjuje osobi koja nema hrvatsko državljanstvo pa smo smatrali da ne treba činiti izuzetke u istom članku Zakona. Zato smo predložili ovu izmjenu. Moguće da postoji drugim zakonima drukčija rješenja ali mislim da mi je malo čudno u istom članku zabraniti i onda dati ovaj izuzetak. Molim glasanje po tom članku.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 17. zastupnika Nevena Mimice.
Prihvaća se. Prihvaća se, prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 28. Kluba zastupnika HNS-PGS-a.
Ne prihvaća se ali on je praktički konzumiran amandmanom 3. Vlade, tako da, u potpunosti, tako da eto.
Točno.
Povućeno.
Povućen. 29. to su bili sastavni dijelovi Vlade amandmani, Vlade koji su, koji su već raspravljeni i usvojen i prihvaćen. 30. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 31. Kluba zastupnika HNS-PGS-a.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 32. je već prihvaćen. 33. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 34. istoga Odbora.
Isto se prihvaća.
Postaje sastavni dio Zakona. 35. Vlade, to je već raspravljeno i prihvaćeno. 36. Kluba zastupnika HSU-a.
Ne prihvaća se s obzirom da treba posebnim aktom utvrditi tko je izabran za posrednika. Pri tome se napominje da čelnik tijela može imenovati za posrednika samo onu osobu koja je … [[Govornik se ne razumije.]] izabrali na provedenim izborima. Prema tome, zagarantirana je i zaštita službeničkih prava na jedan pristojan način.
Poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Smatrali smo da ne mogu istovremeno postojati dva načela, ne, naročito ne u tako osjetljivom području kao što je posredovanje pa smo se opredijelili za samo jedno načelo a to je biranje i priznavanje izbornog rezultata bez dodatnog postupka imenovanja. Mislimo da bi to bilo ispravnije u tako osjetljivom području. Molim glasovati o ovom amandmanu.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 37. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 38. Zastupnika Mate Arlovića.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona, to je i moj amandman samo ga nisam stigao napisati. 39. zastupnika Nevena Mimice.
Ne prihvaća se jer je u europskim upravnim sustavima poznati jedan i drugi sistem, ravnatelj, direktor ravnatelja, generalni direktor. Mislimo da će biti dovoljno prostora da sada u ovome dijelu Zakona krenemo sa direktorima kao ravnateljima direktorima kao općim kategorijama, onda izdvojimo sustav državne uprave i definiramo i generalne direktore u onim tijelima u kojim oni ustvari komparativno moraju imati tu poziciju, odnosno taj položaj. Npr. u vanjskim poslovima.
Kolega Mimica izvolite.
Moj stav ostaje isti. Mislim da iz ovog obrazloženja proizlazi i potreba i činjenica da bi bilo bolje već sada ugraditi u Zakon generalne direktore, odnosno glavne ravnatelje, tražim glasovanje.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 40. Vlade već je riješen. 41. zastupnika Ratka Gajice. Povućen. 42. zastupnika Nevena Mimice.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 43. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 44. zastupnika Ratka Gajice.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 45. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 46. također istog Odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 47. Vlade to smo već riješili. 48. Vlade također smo ugradili u Zakon. 49. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 50. zastupnika Ive Josipovića.
To se ustvari radi o jednom tipfeleru, je li da, radi se zapravo o članku 153. ne 135. i mi smo to prihvatili kroz amandman 8. tako da u ovoj stipulaciji ga nećemo prihvatiti, malo smo ga poboljšali u dogovoru sa zastupnikom.
Vi ste ispravili tipfeler u Prijedlogu zakona?
Je, sve smo napravili tako da smo mi amandman riješili. Našim amandmanom smo ovo riješili, ovo ne prihvaćamo.
Nema zastupnika moramo iako je tako glasovati. Tko je za taj amandman? Dobro. Nije prošao. 51. Vlade. To je sastavni dio. 52. Kluba zastupnika HNS-a PGS-a.
Isto. Ne prihvača se, a ustvari prihvačen kroz ovo, kroz amandman, prethodni amandman Vlade.
Kolega Vuljanić.
Povlačimo naravno.
Povučen. 53. Odbora za zakonodavstvo?
Prihvača se.
Postao je sastavni dio Zakona. 54. istoga Odbora?
Prihvača se.
55. zastupnika potpredsjednika Mate Arlovića.
Prihvača se.
Itakako da. Postaje sastavni dio Zakona. 56. zastupnika Nevena Mimice.
Generalni direktor je, ne prihvačamo s istim obrazloženjem.
Dobro. Budući da će rezultat glasovanja biti isti kao kod prethodnog povlačim.
Amandman povučen. Hvala. 57. Kluba zastupnika HNS-a PGS-a?
Ne prihvačamo, a ustvari konzumiran je amandmanom 8. našim.
Kolega Vuljanić?
Konzumirano. Povlačimo.
Hvala. Povučen. Sada dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o državnim službenicima. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 81 glas za, 15 suzdržanih i 9 protiv donesen Zakon o državnim službenicima zajedno sa prihvačenim amandmanima i sukladno Prijedlogu Odbora za zakonodavstvo dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ovlašćuje se stručna služba Hrvatskog sabora da zajedno sa predstavnicima predlagatelja ovog Zakona obavi redakciju njegova teksta prije objave u Narodnim novinama. Molim tko je za? Uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 97 glasova za i 3 suzdržana prihvačen predloženi zaključak.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Uvažene dame i gospodo zastupnici. Pravosuđe, pravosudni sustav smatra se neučinkovitim, to je opća ocjena i to je više puta izrečeno i za ovom govornicom. Zašto? Razloga bi se moglo navesti puno, ali ono što u svijesti građana prevladava zašto je pravosudni sustav neučinkovit to je spoznaja da po pravilu njihovi sudski postupci predugo traju, da li su to razlozi objektivne i subjektivne prirode to je drugo pitanje, međutim činjenica je da se općenito smatra da sudski postupci predugo traju. Oni su u izravnoj vezi njihovo trajanje sa velikim brojem zaostataka, velikim brojem neriješenih predmeta koji doista opterećuju pravosuđe i onemogućuju mu da bude učinkovitije. Kada govorimo o tom velikom teretu predmeta koji visi nad pravosuđem, glavnina krivnje pada upravo na ovršne predmete. A što znači presuda? Postojanje presude, pravomoćne presude ili nekog drugog ovršnoga akta ako se on ne može ovršiti? U ovom trenutku u radu pred svim sudom u Republici Hrvatskoj je tih predmeta, ovršnih predmeta ukupna brojka od 677 tisuća 219 predmeta. Ta brojka je sama po sebi zastrašujuća i ona doista nalaže nama koji smo u pravosuđu i Vladi a i sveukupnom društvu da se doista pozabavi ovim problemom. Neću reći da se nismo njime pozabavili već nekoliko puta predlažući izmjene i dopune ovoga zakona, Ovršnoga zakona, čini mi se da ih je do sada bilo čak pet koje nisu očigledno pokazale i dovele do željenoga uspjeha. Zašto smatram da se može to ipak postići ovim zakonom, tj. zašto se predlažu rješenja ovim zakonom kako bi se zakon sam po sebi učinio učinkovitim oruđem, učinkovitim sredstvom za uspješnu provedbu ovršnih zakona, postupaka. Jer cilj svakog ovršnog postupka je da se što prije, što učinkovitije kada su svi pravi sudski postupci okončani i realizira prisilnim putem kada već nije moglo dobrovoljno, naplata potraživanja vjerovnika. Dakle cilj nam je da doista konačno u našem pravnom sustavu uspostavimo tu disciplinu u prvom redu dužnika da ojačamo položaj dužnika, odnosno vjerovnika ispričavam se, a da konačnost prestane kako se to često kaže zaštita dužnika i da se doista omogući učinkovito sredstvo. Dakle ovim zakonom ćemo omogućiti ovrhovoditeljima, dakle vjerovnicima radi lakšeg razumijevanja, brže i lakše dolaženje do podataka imovine ovršenika, onemogućit će se prikrivanje imovine ovršenika te tako na posredan način i neprovođenje ovrhe. Naime omogućit ćemo jednu transparentnu prodaju svih nekretnina i pokretnina vrijednih od 50 tisuća kuna u sudskim postupcima tako što će se uvesti jedan poseban očevidnik koji će biti stavljen i na Internet, dakle javno će biti dostupan, što će učiniti efikasnijim prodaju, dakle uvid u nekretnine i pokretnine i time omogućiti efikasniji način njihove prodaje. Također se olakšava prodaja nekretnina, brža prodaja nekretnina koja je često stvarala probleme u praksi. Zbog toga što se nije omogućavala prodaja ispod početne cijene njezine do vrijednosti od 2/3. Također se propisuje ovršnost sudskih odluka prije njihove pravomoćnosti, dakako do određenog cenzusa, do određenog limita. Dakle, do sudskih odluka koje su vrijedne od tisuću kuna do 5 tisuća kuna za pravne osobe pa će se time nadamo se smanjiti nepotrebno parničenje u drugom stupnju, a time direktno rasteretiti sudovi drugostupanjski u slučaju kada je zaista žalba pravno neutemeljena. Dakako da se ovime ovršenici ne dokidaju ustavnopravnoj zaštiti ali ih se stimulira da razmotre hoće li se žaliti i nepotrebno platiti sudsku pristojbu ako ... [[Govornik se ne razumije.]] da će spor izgubiti. Dakle, idemo ipak u direktnu zaštitu ovrhovoditelja, a ne ovršenika, tj., dužnika. Onda doista treba ne poticati nego na neki način kažnjavati ako svjesno zloupotrebljava svoja prava i onemogućuje realizaciju ovršne isprave. Također se zadužuje bianco zadužnica na sve fizičke i pravne osobe, a to će se, time će se omogućiti provođenje ovrha bez parnica. I posredno zapravo će se rasteretiti sudovi niza parničnih predmeta. Također se uvodi institut, novi institut ovrhe na vrijednosnicama koji se vodi kod središnje depozitarne agencije. Također su izmijenjene odredbe Zakona kojima će se omogućiti naplata novčanim sredstvima po svim računima pravnih osoba i isto tako se kod pokretnina vrši jedna bitna novina za koju smatramo da će znatno pospješiti ovrhu kod ove vrste stvari, kod pokretnina. Naime, do sada samo podsjećam, ovrha se provodila zapravo u prostorijama, u stanu, u posebnim prostorijama ovršenika što baš nije polučilo uspjeh. Sada će se to uzeti iz njihovoga posjeda i prodavati preko ... [[Govornik se ne razumije.]] , dakle preko trećih osoba koje nisu uopće na neki način osobno zainteresirane. Zainteresirane su samo utoliko da one što bolju proviziju ostvari, što bolji učinak ostvare kroz ovrhu pokretnina. Smatramo da će se time ova značajna zapreka za provođenje ovrhe, učinkovitost kad je riječ o pokretninama otkloniti jer prema našim podacima čak na općinskim sudovima 89% postupaka se odnosi na ovrhu na pokretninama. I isto tako se predviđa da će se sudovi rasteretiti, a i omogućiti brža provedba ovrhe na uglavnom novčanim potraživanjima time što će se povjeriti izdavanje rješenja na temelju dostojne isprave javnim bilježnicima kao osobama javnoga povjerenja. Naime, veliki broj predmeta upravo otpada na ovakve ovršne predmete. Kod trgovačkih sudova to je čak 69%, kod općinskih je negdje oko 15% pa već samo ovakvi postotci pokazuju da će se time znatno rasteretiti sudovi s jedne strane, suci da se mogu baviti parničnim predmetima, a iskustva iz ostavinskih postupaka pokazuju da bez obzira na početne poteškoće, kada su se povjerili ti postupci ostavinski javnim bilježnicima ti su postupci kraće traju, puno se brže završavaju, a doista nema puno prigovora. Recimo, na primjeru Općinskog suda u Varaždinu, od tisuću 300 predmeta otprilike samo 4 su bila prigovora. Time će se nadamo se znatno rasteretiti i ubrzati ovaj dio. Također kad je riječ o pokretninama uvodi se zapravo i na jednoj od čestih pokretnina na koje se provodi ovrha su motorna vozila. Ta se vrsta ovrhe na ovoj posebnoj vrsti pokretnina, motornim vozilima posebno uređuje. Omogućuje se dobivanje izravnih podataka preko Ministarstva unutarnjih poslova i time znatno onemogućuje zlouporaba kada se treba provesti ovrha na vozilima. Prema tome, sve tu to smatramo bitne novine koje će konačno doprinijeti stvaranju jednog učinkovitog ovršnoga postupka. To je nešto što sam uvodno rekla, sama brojka kazuje na nužnost izmjena. Ako samo dopustite jednu digresiju, naša iskustva kad smo krenuli u borbu za zaostatcima na zemljišno-knjižnim predmetima kazuje da to dakako nije dovoljno samo izmijeniti zakon i smatrati da smo sve učinili. Treba prvo i osnovno educirati sustav, dakle i suce i one koji rade na ovrsi, s jedne strane. S druge strane znatno pojačati organizaciju, kontrolu kako bi se utvrdilo i vidjelo gdje su možda uska grla koja doista onemogućuju da se provodi ovrha. Dakle, jedna kontrola uspješnosti predloženih rješenja. I samo završno, ovo je Konačni prijedlog, dakle, drugo čitanje. Predlagatelj je usvojio, nema bitnih izmjena, ali smo dakako usvojili sve one prijedloge i sugestije koje idu na poboljšanje teksta. Neke od njih nismo. Razlozi za to su detaljno navedeni u obrazloženju pa ovom prigodom neću detaljno o njima. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za pravosuđe? Predsjednica Odbora Ana Lovrin, izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 22. sjednici održanoj 6. srpnja 2005. godine Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Ovršnog zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 2. lipnja 2005. godine. Odbor je predmetni Zakon raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. Uvodno predstavnik predlagatelja obrazložio je razliku između rješenja u Konačnom prijedlogu Zakona u odnosu na rješenja iz Prijedloga zakona te naglasio da je na temelju brojnih primjedbi predlagatelj odustao od predložene izmjene stavka 4. članka 16. U raspravi je većina članova podržala predložena zakonska rješenja na Konačni prijedlog Zakona. Članovi Odbora iznijeli su određene primjedbe i prijedloge kako bi ih predstavnik predlagatelja razmotrio prije usvajanja. Prijedlog je članova Odbora da se nomotehnički uredi članak 102. Konačnog prijedloga Zakona na način da prije riječi "razdjel 4." uredi glavu i odredi broj. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe je sa 7 glasova za i 1 glasom protiv i 1 suzdržanim glasom odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Ovršnog zakona sa sljedećim amandmanom. U članku 87. iza riječi "glava 14." dodaje se slovo "a". Obrazloženje amandmana, dakle, samo se nomotehnički uređuje predloženi tekst Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba SDP-a poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Kad raspravljamo o Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Ovršnog zakona da bi znali uopće o čemu raspravljamo mi se moramo sjetiti i imati na umu zadnje izmjene Ovršnog zakona koje su se dogodile 2003. godine. Nakon ... [[Govornik se ne razumije.]] vacacio legis bio je godinu dana da bi se prije svega javni bilježnici pripremili, pripremili urede, pripremili osoblje da preuzmu najveći dio poslova i na taj način, kao što to Zakon o javnim bilježništvu i omogućava, da djeluju kao povjerenici sudova. Nakon godinu dana imamo situaciju da Vlada suspendira te odredbe i na taj način mi kasnimo, evo, pune dvije godine. Uz tu, svi ćemo se složiti, preopterećenost sudova i prije svega ogroman broj ovršnih predmeta. Tu jedna referada izvršava presude kompletnog suda. I što se događa? Što nije sporno, ali ako utvrdimo to činjenično stanje i ako ono zaista među nama nema prijepora onda što nam je činiti. Da parnice dugo traju ali da jedino od parnica ovrha dulje traje. Ja mislim da je jer zaista vjerujem jer to je na kraju krajeva efikasnost jedne vlasti mjeri se i po tome koliko je sudbena vlast učinkovita, koliko sve njezine grane koliko god bile odvojene i neovisne kao cjelina funkcioniraju.Gospođa ministrica je izrijekom rekla upravo da želi rasteretiti pravosuđe ali jednako tako nešto o čemu će poslije biti govora i što je sasvim suprotno ono što je rečeno i što je Vlada podržala a to je fiducij a to je da onda kada krupni kapital nastupa kao vjerovnik tu nema pogovora, tu smo onda efikasni. I kakva je poruka ovih izmjena vrlo malih, vrlo skromnih. Oni praktički vraćaju nas i to treba javnosti reći. Na kraju krajeva, to se i vidi iz pojedinih, iz obrazloženja pojedinih odredbi da se vraća na stanje koje je bilo prije izmjena 2003. godine a koji je koliko znam autor tog Ovršnog zakona, ovih izmjena napao ondašnje izmjene koje smatram da su najveća pohvala onom zakonu a to je ovrha se više neće moći odgoditi jer da se pošlo od apriornog stava da dužnici nisu nikada u pravu. A molim vas, da li znate ijedan slučaj da je vjerovnik neopravdano nešto potraživao odnosno da je potraživao u ovrsi kad je već bio namiren. Pa to su izuzeci. Najčešći je slučaj i to je nepobitna istina da se ovrha obustavlja i da vjerovnik nije naplaćen i to je ono što sramoti pravosudni sustav i mi mu moramo pomoći da on ne bude zatočenik, da bude kadar, da država bude kadra izvršavati presude koje sama donosi, tj. sudbena vlast. Ponovo uvodimo labirinte, ponovo je žalba pravilo a ne izuzetak, ponovo se favorizira dužnik. Ali ima nešto što je ekspresno a to je zaštita kažem krupnog kapitala. Ovaj zakon odnosno ove izmjene pogoduju odnosno čine apsolutnu zaštitu jedino financijsko bankarske elite. Dakle, kad dugujete banci koja jedino priznaje niti hipoteku nego institut fiducija i nije bitno koliko joj dugujete. Tu nema parničenja, tu nema uopće ovršnog postupka, tu je sve jasno. Banka postaje vlasnik. Ali, kad građanin duguje građaninu, kada se javlja radnik naspram poslodavca ili prema državi da bi naplatio svoje potraživanje a onda imamo odredbe žalba odgađa ovrhu. Imamo ponovo institute sve koje smo imali i ranije i onda je normalno da se direktorica hotela novog smije i državi i svima nama kad kaže pa ću onda žalbu, pa ću prigovor, pa dok to bude gotovo pitanje je hoću li i da li ću ikada i platiti. I zašto se mi vraćamo na taj stari sustav? Da li su u pitanju nečije taštine? Jer ono što je Vlada proklamirala, ovo je sasvim nešto drugo. I tko Vladi u biti podmeće? Ako je ovdje upravo kod tih slučajeva koji su skandalizirali s pravom našu javnost gdje je zbog minornih i bagatelnih iznosa gdje su ljudi upravo, gdje je banka bila vjerovnik ostajali bez svojih nekretnina ako se tu Vlada očitovala i posebno ministrica da neće to dopustiti što mi podržavamo i zato je bilo suspektno pitanje fiducija sada na velika vrata ponovo fiducij. I čiju i u koju zaštitu, i tko se time koristi? Banke. Pa zašto dozvoljavate i ovako osiromašenim ljudima pa i onda kada su u tim situacijama vjerovnici da bi naplatili svoju tražbinu kažem u pravilu nakon mukotrpnog suđenja što im se ponovo servira. Nikada ponovo i vrlo teško i mukotrpno moći će doći do ostvarenja i naplate svoje tražbine. Također je pri donošenju tih izmjena značajne novele 2003. godine od strane istog autora bio ismijan institut uopće i prebacivanje na javne bilježnike. Međutim, ipak se nije moglo toliko odustati i ponovo se uvodi, ali tu smo izgubili dvije godine odnosno punih godinu dana da bi se prebacili ti spisi na javne bilježnike a to su predmetni na temelju vjerodostojne isprave. Ali zašto ići tako skromno i neambiciozno kada je to jedna apsolutno opremljena služba koja može zadovoljiti i udovoljiti mnogim potrebama i ubrzati i rasteretiti pravosuđe. Ogroman je broj, najveći broj predmeta nisu toliko ni parnice. I zašto parnice dugo traju? Jer se sudovi bave zemljišno-knjižnim stvarima i najviše ponovo ovrhama. I nije sto tisuća predmeta, ima ih preko 250 tisuća ih je bilo prije dvije godine, sad ih ima još više na temelju vjerodostojnih isprava. Zašto ne slušamo direktivu Vijeća ministara Europske unije koja svim zemljama u tranziciji i mnoge su to poslušale koje su danas punopravne članice rasteretile svoje pravosuđe bespotrebnim stvarima koje nisu suđenje. Međutim, što se ovim prijedlogom ponovo otvara, pitanje da je ovrha ima i osim formalnih, dakle da ona nije samo procedura što je vrlo opasno nego da ona uređuje i materijalno-pravni odnos, materijalno-pravni odnos odnosno odnos među strankama raspravio je sud a ovrha ako prihvatimo takav koncept može i mora služiti samo to da vjerovnik što prije dođe do svoje tražbine. Ali ako ovdje sada ponovo u zakonu se relativiziraju odnosi između vjerovnika i dužnika i već u samom članku 1. stavku 2. govorimo da se ovim izmjenama uređuju i materijalno-pravni odnosi znači otvaramo put novim parnicama, novom dugotrajnom postupanju a to nije smisao. Ja moram reći da su ove izmjene, da je ovaj Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Ovršnog zakona da je njemu gotovo nemoguće naći bilo kakvu nomotehničku grešku, da je on perfektno sastavljen i perfektno neprovediv odnosno neefikasan. I ja priznajem da je sigurno taj zakon koji je bio znatan iskorak, ona novela koju smo imali 2003. i koju vlast nije dala nikada da zaživi u onoj svojoj punini odnosno u onim najznačajnijim izmjenama sigurno s obzirom na svoje novote i taj značajni iskorak trpi i čitav niz možda dorada. Zašto se nije išlo u otklanjanje nedorečenosti, nedoumica koje je eventualno stvorila ta izmjena, ta novela 2003. godine. Ne, bitno je bilo vratiti sve na početak i onda se predstavljamo javnosti kao revolucionarni korak naprijed. Čitav niz instituta što mi pozdravljamo tko je bio ondje u toj noveli imamo sada i ovdje, ali vrlo stidljivo dok se od temeljne koncepcije odustalo i to je nešto što je onda nepopravljivo. Imamo ovdje institut ponovo javnih, to je nešto što je sadržavao taj zakon. Prema tome, ne uvodi se ništa ovim zakonom nego se prepisuje ono što je bilo 2003. godine. Dakle, javne komisione prodavaonice ali dok to ne saživi zašto se ne koristiti što je omogućavala postojeća novela da to čini i FINA jer proći će sigurno jedno određeno vrijeme dok se zainteresirane jave za koncesiju da bi obavljali te poslove. FINA je potpuno opremljena za takve stvari. Dakle da istog trenutka ta pljenidba, popis stvari ne ostaju kod dužnika što je bio jedan od najvećih apsurda Ovršnog zakona nego da sud plijeni i kupi te stvari i da ih odnosi FINA odnosno kasnije komisione koncesionari. Prema tome ne vidim ovdje zašto se tako odustalo kad nema tu, nema baš nikakvog razloga. Ako pogledamo po pojedinim odredbama vidjet ćete žalba odgađa izvršenje. Žalba je po noveli 2003. bila, bila izuzetak a ovdje je ponovno pravilo. A imamo institut i prigovora. Netočno je što se tvrdi u obrazloženju da po postojćem Zakonu upravo da se omogućilo odugovlačenje postupka odnosno da se ovrha počesto odgađala. To jednostavno nije točno. Niti je provedeno takvo istraživanje niti ono može biti tako. Jer na kraju krajeva jedan od autora pa i ove i onaj tko je kritizirao raniju novelu on je upravo i kazao: «Ovrha po onom postojećem od 2003. ovrha se više neće moći odgoditi». To je bio smisao. To je bio cilj. To je nešto što mi ako odustanemo od te koncepcije onda bi radimo neke neznačajne izmjene kao prokazni popis. Pa molim vas, pa nema što dužnik ne izmišlja. Dužnici, pogotovo čak oni koji su dužni platiti alimentaciju oni u ovoj krizi kad je vrlo teško doći do radnog mjesta oni daju otkaze samo da se vjerovnik, njihovo vlastito dijete ne bi naplatilo. Pa zar je, zar nije iluzorno očekivati od dužnika da on dade popis svoje vlastite imovine. On može dati samo popis da je prodao to sve, da je prenio bilo kojim pravnim poslom na drugu odnosno treću osobu. I to se ovim Zakonom omogučava. «Fiducij» sad ću se ponovo vratiti na to, to je nešto što europsko pravo vrlo pažljivo primjenjuje odnosno «fiducij» u ovakvom obliku ima samo Njemačka sa još većim ograničenjem. Francuska i druge zemlje uopće ga ne poznaju. Ima ga Engleska. Ima ga Amerika. Prema tome ako smo se opredjelili, a očito sada više ovo nije slučaj. Sada više se ovo ne može smatrati slučajem jer čitav niz zakona donosi se u korist onih koji su inače jaki pred državom. Onih koji su slabi prema njima je država jaka i obrnuto. Zar nas svih i ne zabrinjava ova situacija o kojoj izvještava, izvješćuje upravo i Hrvatsko vijeće za konkurentnost koja govori o tome da se stanje u pravosuđu pogoršalo. Pogoršalo se, jedan od razloga je upravo ogroman broj predmeta. Iako suci su ove godine riješili veći broj predmeta, ali još veći broj pristiže. Prema tome ono što je u najavljenoj nekoj daljnoj reformi vjerojatno finskog modela da razmislimo o tome da imamo preveliki broj sudova i preveliki broj sudaca na broj stanovnika, a ne govorimo koliko imamo, koliki broj imamo predmeta. O tome je govorio i dosadašnji predsjednik Vrhovnog suda gospodin Crnić. Prema tome svaki sudac pojedinac može riješiti samo određeni broj predmeta ma koliko se trudio u tom smislu pozdravljam sve akcije Ministarstva da se tu discipliniraju. Ako može jedan riješiti toliko broj zašto ne bi mogao i onaj drugi sudac. Međutim osnovno je rasteretiti pravosuđe predmeta koji nisu suđenje. Nigdje u svijetu. Nigdje u Europi ovrha nije suđenje. Nije i kod nas. A mi ponovo sa ovim Prijedlogom zakona pretvaramo ovrhu u dodatno suđenje. Zar nam nije toga dosta? Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima u ime Hrvatske demokratske zajednice uvaženi zastupnik Emil Tomljanović.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade! Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Ovršnog zakona i u onom dijelu naravno izmjena koje su uslijedile nakon rasprave o prijedlogu propisa u prvom čitanju i te najbitnije ili, ili dvije osnovne izmjene se svode na sljedeće. Dakle prva izmjena naravno odnosi se na brisanje odredbe članka 3. predloženih izmjena koji je glasio da «kada je zakonom određeno da se izrečena novčana kazna, dosuđeni troškovi postupka ili oduzeta imovinska korist ili druga tražbina imaju prisilno naplatiti u korist proračuna Republike Hrvatske ili u korist druge pravne osobe koju Državno odvjetništvo zastupa po zakonu Državno će odvjetništvo po službenoj dužnosti pokrenuti ovršni postupak radi naplate tih tražbina u ime Republike Hrvatske odnosno druge pravne osobe koju zastupa po zakonu. Zbog istih primjedbi i prihvatljivih razloga koji su se u konačnici svode da bi ta predložena zakonska rješenja rezultirala ne samo velikim opterećenjem državnih odvjetništava definiranih naravno člankom 124. Ustava kao samostalnih i neovisnih pravosudnih tijela. Dakle koji po Zakonu imaju primarnu funkciju procesuiranja počinitelja kaznenih djela već bi se i predmetni postupci ovrhe zasigurno u tom smislu gomilali, a sama zakonska rješenja ne bi opravdala u tom smislu svoju svrhu. Izostavljena odredba koja je kao prijedlog bila u prvom čitanju glasila je dakle ako osoba kojoj je izrečena novčana kazna ne plati tu kaznu u roku koji joj je određen odlukom suda radi naplate te kazne nadležno će Državno odvjetništvo u ime Republike Hrvatske pokrenuti poseban ovršni postupak. Ako se i tijekom tako pokrenutog ovršnog postupka utvrdi da fizička osoba kojoj je izrečena novčana kazna nema imovine iz koje bi se ta kazna mogla prisilno naplatiti ili da bi taj postupak dugo trajao i s neizvjesnim ishodom sud koji je tu kaznu izrekao zamjenit će je na prijedlog Državnog odvjetništva zatvorskom kaznom po pravilima kaznenog prava o zamjeni novčane kazne kaznom zatvora. Ukupni broj zatvorskih kazni kojima se u nekoj osobi zamijenjene izrečene novčane kazne ne može u istom postupku priječi 6 mjeseci ako ovim Zakonom dakle nije drugačije određeno. Zaključno odustajanjem od ovih zakonskih rješenja postupak ovrhe u odnosu na druge institute Ovršnog prava i u smislu dakle drugih zakonskih odredbi ne gubi na svojoj kvaliteti, a opravdanost takvog rješenja pronalazimo i u činjenici da državna odvjetništva nisu to tako možemo primjetiti opremljena niti ekipirana da u ovom momentu govorim o zatečenoj situaciji danas u ovom momentu preuzme postupke ovrhe kako je to prijedlogom razrađeno. Nadalje Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire sva ona zakonska rješanja koja su ostala u konačnoj verziji predmetnog zakona a koji u prvom redu afirmiraju načelo zaštite vjerovnika. Dakle ponavljam načelo zaštite vjerovnika u ovršnom postupku a isto tako i načelo transparentnosti imovine dužnika. Posebnu pozornost posvetili smo onim rješenjima ili rješidbama u članku 61. vezano za poziciju radnika kao ovjerenika u ovršnom postupku i prijedloga da se isti kao vjerovnici zakonom definiraju kao prioritetni ovrhovoditelj. Opravdano je stajalište da upravo onaj koji ima neko stvarno pravo treba imati prednost pred drugim koji to pravo nema jer u konačnosti ne samo da bi to značilo gubitak u izvjesnom smislu i kreditne sposobnosti, nego bi stvarna prava postala blago kazana prava koja se ne bi mogla na zakonski način ostvariti provođenjem stečajnog postupka. Predloženim rješenjem štite se i svi oni vjerovnici koji su svoje pravo stekli prema redoslijedu prisilne naplate svojih potraživanja, a ono što apsolutno treba naglasiti jest da je kriterij zaštite objektivan, dakle jednak prema svima jer uistinu svatko ima pravo sudske zaštite u tom smislu svojih prava. Međutim, zbog specifične pozicije zaposlenika i u samom procesu rada, a poglavito kao vjerovnika i nakon otvaranja stečajnog postupka treba naglasiti da se radnici kao vjerovnici pravno nalaze u identičnoj situaciji kao i ostali vjerovnici i da se u postupku prije otvaranja stečajnog postupka, dakle ponavljam prije otvaranja stečajnog prava njihova prava i obveze moraju i trebaju razriješiti u svakom slučaju jer ti problemi koji se pojavljuju u ovršnom postupku kao radnička, novčana potraživanja su nastala u vremenskom smislu davno, davno prije i dakle u tom postupku prije pravomoćnog rješenja, otvaranju stečajnog postupka se trebaju apsolutno na zakonit način i razriješiti. Nadalje, što se tiče načela transparentnosti imovine dužnika, odnosno zakonskih rješenja predviđenih u članku 16. b. Konačnog prijedloga treba i ovom prigodom naglasiti da bi uistinu trebalo to rješenje trebalo doprinijeti efikasnosti ovrhe kao i transparentnosti i olakšanja dobivanja podataka o imovini ovršenika, a radi traženja ovrhe. Dakle, i Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje i Ministarstvo unutarnjih poslova i Financijska agencija i ovršenikov dužnik dužni su po toj odredbi, dakle u roku od osam dana na zahtjev osobe koja tvrdi da namjerava pokrenuti ovršni postupak ili postupak osiguranja dati podatke o imovini koja bi u pokrenutom ovršnom postupku bila predmet same ovrhe. Ono što u nastavku izlaganja u ime Kluba apsolutno želim naglasiti to su oni instituti ovršnog prava ili one zakonske odredbe koje smo i u prvom čitanju naglasili kao vrlo bitne, kao kvalitete, kao poboljšice u smislu provođenja ovršnog postupka i koje apsolutno u konačnici ne znače samo kvalitetu ovršnih normi, nego bi trebale rezultirati i smanjenjem broja ovršnih predmeta, protočnosti ovrhe i da ovrha uistinu u pravosudnom sustavu Republike Hrvastke bude ono što zapravo je i želja i Vlade Republike Hrvatske, dakle predlagatelja zakona. Dakle, da ovrha bude ono krajnje sredstvo koje će pridonijeti izvršenju u prvom redu sudskih pravomoćnih odluka i da ta ovrha ne bude opterećenje ne samo u broju predmeta koji se kao takvi evidentiraju na sudovima, nego da ona ni u smislu primjene pravnih propisa instituta ovršnog prava ne bude u toj mjeri apostrofirana kao problem kao što je to danas. Dakle, naglašavam pod prvo. Propisivanjem ovršnosti prvostupanjskih sudskih odluka kojima se nalaže isplata tražbine čije glavnice ne prelaze 1000 odnosno 5000 kuna. Pod drugim. Osnivanje očevidnika nekretnina koji se prodaju u ovršnom postupku kao institut bi trebao pridonijeti ubrzanju i pojeftinjenju tog oblika ovrhe. Zatim, naglašavamo sve ono ili one zakonske odredbe koje se odnose na ovrhu nad pokretninama kao bitno kvalitetnija zakonska rješenja ili kvalitetna zakonska rješenja u ovršnom sustavu, a kao bitnu novinu vidimo i uvođenje posebnih pretpostavki za osnivanje organizacije rad komisionih prodavaonica posebno uređenje ovrhe nad motornim vozilima, te proširenje primjene instituta bianco zadužnice. Pojednostavnjuje se naravno i ovrha posredstvima na računu pravnih osoba, te se propisuje sudjelovanje javnih bilježnika u ovršnom postupku na način da određuje ovrhe na temelju vjerodostojnih isprava, dostavljaju rješenja o ovrsi i stavljaju klauzule pravomoćnosti i ovršnosti. Kada smo kod javnih bilježnika, dakako da treba napomenuti i to da se otvara mogućnost da se na temelju rješenja javnog bilježnika o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave neposredno obavlja i kod banaka i kod poslodavaca bez angažiranja suda, javnih bilježnika. Naime, propisuje se da se na temelju javnobilježničkih rješenja o ovrsi može tražiti sudska provedba ovrhe. U konačnici, sva predložena zakonska rješenja kao i ove izmjene koje su bile ili uslijedile nakon prvog čitanja do konačnog prijedloga zakona, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ocjenjuje kao kvalitetne pomake u okviru ovršnog sustava koje će donošenjem ovog zakona i njegovom primjenom, primjenom u praksi instituta ovršnog prava rezultirati i smanjenim brojem predmeta i naravno smanjenjem rokova trajanja ovršnog postupka i da ovrha zaživi u pravosudnom sistemu Republike Hrvatske upravo onako kako je ona definirana i Ustavom a i našim zakonima. Na kraju mi dopustite, je došlo do jedne male promjene u odnosu na prvo čitanje, a radi se o članku 217. predloženog zakona. Dakle, koji regulira taj članak. Stavak prvi regulira način određivanja sudskih penala kao posebnog sredstva ovrhe. Naime, sada se predlaže da se određivanje sudskih penala učini neovisnim od pravila obveznog prava. Drugim riječima, došlo je do ispuštanja formulacije u smislu pravila o obveznim odnosima koje su na taj način bile sastavni dio instituta sudskih penala koji se propisivao u ovršnom postupku. Naravno, prihvaćena su i u tom smislu sva ona obrazloženja poglavito u primjeni ovog instituta u praksi koji upućuju upravo na to da i ovakvu izmjenu ili ispuštanje ove formulacije trebalo prihvatiti a što naravno će u konačnici ili rješavanje konkretnih predmeta ne samo iste pojednostavniti, nego će i postupak ovrhe učiniti učinkovitijim. I na posljetku Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Ovršnog zakona. Procjenjuje da je to još jedan mogu to tako slobodno kazati u nizu propisa, normi koji u tom kolažu pravosudnih ili propisa koji se odnose direktno na uređenje pravosuđa čini jedan mozaik koji će apsolutno doprinijeti svim ovim nastojanjima Vlade i resornog ministarstva za učinkovitijim, kvalitetnijim sustavom u ovoj konkretnoj situaciji. Dakle, ovršnog sustava ali u konačnici dakle i pravosuđa u cjelini.
Zahvaljujem. Riječ u ime Kluba HSS-a ima uvaženi zastupnik Josip Vresk.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine Kramariću, kolegice i kolege zastupnici, gospođo državna tajnice. Šalu na stranu, gospodine pomočniće ministra. Naime, kad se čita ovaj zakon onda doista u ime Kluba HSS-a moram reći nekoliko načelnih, ali nekoliko čisto i konkretnih primjedbi i tu se ne bih složio sa kolegicom Antičević da zakon nema onih nomotehničkih nedostataka. Ima ih, ali naprosto to jesu takvi nedostaci koje nije dobro vidjeti u zakonu, ali koji neće dovesti u pitanje primjenu ovog zakona koji može biti ovakav ili onakav. Na kraju takav jest kako ga možda i nismo očekivali. Prvo što je važno reći za ovaj zakon, da je ovaj zakon takav da će poslije njega nadležni ministar morati donijeti niz podzakonskih akata. Nemam ništa protiv podzakonskih akata ali je činjenica da poslije ovog zakona treba ustrojiti niz mehanizama koji će osigurati njegovu provedbu. Ne mislim samo tu na javne komisionare, mislim i na niz drugih mehanizama. Druga značajka ovog zakona jest ta da će ovaj zakon i tu se slažem sa gospođom državnom tajnicom, morati osigurati kvalitetne mehanizme kontrole rada ne samo sudova u onom upravnom dijelu riječi kada mislim na Ministarstvo pravosuđa nego i sve druge čimbenike koji sudjeluju u njegovoj provedbi, prije svega mislim na javne bilježnike i prije svega mislim na komisionare i tu se slažem sa gospođom državnom tajnicom. To će sigurno, ovaj zakon će sigurno funkcionirati u velikim gradovima, apsolutno sam u to siguran zato jer je tržište takvo da će brzo profunkcionirati i tržište nekretnina, a i ono tržište pokretnina znate i to će biti dobar posao za nekoga pa to je čak i dobro, prije svega mislim na komisionare, ali se bojim za njegovu primjedbu u manjim mjestima. Činjenica je da će tamo teže funkcionirati. Druga stvar koju želim reći, naime uvijek ponavljam tu primjedbu pa ću je i ovaj puta reći. Kada imamo neke institute koji su upitne pravne valjanosti za koje svi znamo da nismo baš sigurni da li se uklapaju u pravni poredak Republike Hrvatske onda se takvih mehanizama treba kloniti ili ih treba čim rjeđe propisivati, mislim na konkretno institut fiducija. Točno je rekla kolegica Antičević da vrlo mali broj zemalja u Europi ima taj institut da se on vrlo rijetko koristi. Mi smo na žalost taj institut malo primjenjivali pa ga opet nismo pa ga evo sada opet primjenjujemo iako taj institut nije sasvim jasan, nije jasno da li je on ustavno u skladu sa Ustavom Republike Hrvatske i nisam baš za to da se naprosto prečesto koristi. Treća stvar kada se pišu zakoni vrlo je važno uskladiti norme i u onom sadržajnom, a i u onom formalnom smislu sa temeljnim zakonima koji propisuju određene institute. Mislim prije svega na stjecanje založnog prava na pokretninama. Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima točno propisuje što jest to založno pravo na pokretninama, tko ga može steći i na koji se način stječe. Nije dobro da se u ovom zakonu malo modificira taj način pa se evo tako i drugačije propisuje što je to založno pravo na pokretninama kada ga vjerovnik stječe, odnosno da li ga stječe u trenutku kada ga ima komisionar itd. itd. To je upitna pravna valjanost takve odredbe i mislim da bi to trebalo pogledati prije nego se zakon uputi u drugo čitanje. Ono što želim dalje reći što je značajka ovog zakona. Znate svi mi stojimo na principu da doista država, a i svi ostali vjerovnici moraju biti izjednačeni pred svim zakonima. Čini mi se da je ovim zakonom država malo privilegirana kao vjerovnik. To nije dobro. Država ne smije biti ni u kom smislu riječi privilegirani vjerovnik. Znate bili smo nedavno svjedoci slučaja kada su se zbog određenih vjerovnika, ne želim ih sada imenovati, koji su to vjerovnici bili, da li su to bile banke kada su se donosila obvezna tumačenja zakona pa smo i mijenjali neke zakone zbog pritiska nekakvih lobija, mislim da to nije dobro. Mislim da nije dobro niti da se država u ovom zakonu smatra privilegiranim vjerovnikom i usput bi trebalo provjeriti i što i kada i kako treba nastupati državni odvjetnik Republike Hrvatske kada je njemu u njegovom osnovnom zakonu propisano tko ga zastupa kad, a kad treba u ovom zakonu propisati. To isto treba sagledati. Treća stvar, javni bilježnici. Javno bilježništvo u Republici Hrvatskoj postoji od 1995. godine. Ja se sjećam kada je uvedeno javno bilježništvo, tada smo se kleli svi skupa da ćemo rasteretiti sudove, da javni bilježnici neće biti samo oni koji će ovjeravati potpise stranaka a na kraju krajeva imali smo i općinske urede za opću upravu koji su to dobro radili. Taj posao javnih bilježnika nije trebao biti osnovni dio njihovog posla, ali se radilo za tim da javni bilježnici rasterete sudove prije svega u ostavinskim predmetima u predmetima ovrhe. Čini mi se da ih nismo rasteretili, da sudove nismo rasteretili bez obzira što smo dio posla i ovrhe davali prije javnim bilježnicima pa im oduzimali pa im sada opet dajemo. Bojim se da kao ni prije dvije godine da ni sada javno bilježništvo u Republici Hrvatskoj nije spremno za ovo, ali o tom po tom. Upozorio sam nadležno ministarstvo da će biti nužno donijeti niz podzakonskih akata i vršiti kontrolu u onom upravnom dijelu koje radi ministarstvo. Onda ne volim kad je predlagatelj propisa neprincipijelan. Znate mi smo imali u ovršnom postupku nesuspenzivnost žalbe, dakle žalba nije odgađala ovrhu. I sada doista i ovaj zakon u jednom posebnom članku veli da žalba nije suspenzivna, ali kada bi nabrojali sve one slučajeve kada žalba jeste suspenzivna onda bi doista vidjeli da u većini slučajeva, a pravilo se na kraju krajeva stvara na temelju većeg broja slučajeva onda zaključujemo zapravo da žalba u većini slučajeva jest suspenzivnog karaktera i mislim da to opet nije dobro, ali onda na kraju i to dijelimo pa imamo u nekim člancima, konkretno govorim o onim što je rekla gospođa državna tajnica od tisuću, odnosno pet tisuća kuna da žalba je suspenzivna. Ne vidim razloga zbog čega bi žalba bila nesuspenzivna do, odnosno preko tog iznosa, a prije toga ne bi bila. Ako je pravilo takvo onda treba naprosto ostati takvo. Rušimo sustav, rušimo načela i mislim da to nije dobro. I još želim reći nekoliko konkretnih primjedaba. Mislim s jedne strne mi je drago što je predlagatelj prihvatio nekoliko primjedba kluba HSS-a, a s druge strane opet vidim da je ostalo nešto nejasno u samom tekstu pa ću na to upozoriti. Nismo išli amandmanima, naravno ne ruši to koncepciju cijelog zakona, ali nije dobro da to u zakonu piše. Članak 3. opet je ostalo nejasno kod nove ovrhe, novim sredstvom ili nad određenim predmetom nije jasno zbog čega dva puta sud donosi rješenje, nije jasno zbog čega se naprosto podnošenjem novog prijedloga ne smatra ovrha po prijašnjem prijedlogu obustavljena. To je sasvim praktično. Sud će na kraju krajeva pisati prvo obavijest stranci da bi poslije toga pisalo rješenje o obustavi, odnosno rješenje o ovrsi kao treće pismeno u istom predmetu. Nije mi jasno zašto. Drugo, stavak 9. članka 3. Doista gledajte, određivanje ovrhe novim sredstvom ili na novom predmetu te njezina provedba smatrat će se prigodom vrednovanja obujma sudačkoga rada novim ovršnim predmetom. Nije jasno zbog čega se to piše u zakonu, a sada ću reći dvije stvari zbog čega sam ovo iznio. Prvo, ja to moram ovdje javno reći, da najveći dio posla na ovršnim predmetima zapravo ne rade suci. Rade naprosto sudski službenici i to je tako. Drugo, ako to treba negdje pisati onda sigurno nije Zakon o ovrsi, Ovršni zakon taj gdje to treba pisati. Mi imamo neke druge zakone gdje se vrednuje rad sustava, sudačkog cijelog sustava pa i pojedinih sudaca i imamo neke podzakonske akte po kojima to ministarstvo radi. Mislim da to ne treba pisati u zakonu. Članak 8. ne smeta ništa, ali to je jedna primjedba čisto tehničke naravi pa i logične naravi. Troškove postupka koje je sud pokrenuo po službenoj dužnosti prethodno predujmljuje sudi iz svojih sredstava. Sud ih predujmljuje? Sud nije pravna osoba, ne plaća troškove, ali zgodnije izgleda kada piše da se ti troškovi predujmljuju iz proračunskih sredstava suda. Logičnije izgleda i uklapa se nekako u naš pravni poredak. Napominjem sud nema pravne osobnosti, nema svojih sredstava ali ima proračunska sredstva koja on koristi. Mislim da je logično da tako piše. Konkretno onih tisuću, odnosno pet tisuća kuna spominje se u članku 23a. Selektivno smo principijelni, mislim da to nije dobro. Zašto bi žalba bila suspenzivna tisuću, odnosno s pet tisuća kuna a do tog iznosa ona ne bi bila suspenzivna. Stvarna nadležnost, članak 33a. Naime protivnik sam toga da se iz zakona u zakon prepisuje gdje su sudovi stvarno i što je njihova mjesna nadležnost. ako nešto piše u Zakonu o sudovima nije dobro to prepisivati u ovaj zakon. Ako postoje izuzeci od tog pravila, a taj zakon to dozvoljava, Zakon o sudovima onda treba ovdje propisati naprosto samo te izuzetke a ne ponavljati se iz Zakona o sudovima. Članak 20. prijedlog za ovrhu koji ne sadrži sve podatke iz stavka 1. i 2. ovoga članka sud će odbaciti rješenjem ne pozivajući predlagatelja da ga dopuni ili ispravi. Dobro je načelo našeg postupovnog zakonodavstva, bez obzira o kojem se zakonu radi da se predlagatelja, tužitelja, ili itd., uvijek pozove da popravi podnesak i za to mu se ostavi primjereni rok. Znate, pa kad u tom roku netko tko se zove ovrhovoditelj ne popravi podnesak onda je valjano propisati da će sud taj podnesak odbaciti. Nije dobro propisivati da će sud samim automatizmom zbog očigledne pravne neukosti stranke odbacivati podnesak na temelju zakona. Točno je, ubrzava postupak, ali nije dobro. Zatim, u članku 32. upućivanje na parnicu. Stavak 3. tužbu kojom pokreće parnicu na koju je upućen ovršenik može utemeljiti samo na razlozima koje je istaknuo u žalbi u povodu koje je upućen u parnicu. To naprosto nije točno. To se protivi načelima građanskog postupovnog zakonodavstva, konkretno Zakona o parničnom postupku. Tužitelj uvijek može u tužbi istaći niz razloga, ali bi bilo zgodnije propisati u tom stavku 3. da će sud, dakle, Ovršni sud cijeniti sve razloge iz kojih je ovrhovoditelj, odnosno ovršenik pokrenuo parnički postupak i sve razloge koji su navedeni u presudi. Tužitelj ne može biti vezan samo tim razlozima. On može i iz drugih razloga, i iz drugih razloga pokrenuti parnički postupak, a stvar je Ovršnoga suda koliko će cijeniti te razloge, naravno u ovršnom postupku. Ima tu još niz primjedbi međutim, reći ću ono što sam rekao i na početku. To nisu primjedbe naravi koje bi dovele u pitanje primjenu ovog Zakona. Primjenu ovog Zakona može dovesti u pitanje nešto drugo, može dovesti u pitanje da li će ili neće nadležnost ministarstvo donijeti niz podzakonskih akata, da li će doista biti ustrojeni mehanizmi da se ovaj Zakon provodi i treće, da li će se vršiti kontrola, kontrola provođenja ovog Zakona. Da li ćemo i kada ćemo javne bilježnike u Republici Hrvatskoj obučiti da provode ovaj Zakon, da li će oni to moći raditi i da li ćemo i otkada osnovati javne komisionare, odnosno osobe koje će posredovati. Oni u pravom smislu te riječi jesu posrednici u primjeni ovog Zakona i kako će sve to skupa funkcionirati. Klub Hrvatske seljačke stranke, naravno, želi da ovršni postupak bude brz, da bude naravno zakonit, ali i da budemo sigurni da će se svaki pa i ovaj Zakon moći primjenjivati u praksi. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime Kluba HNS-PGS-a uvaženi zastupnik Nikola Vuljanić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ono za što ovdje diskutiramo o novim zakonskim prijedlozima, o izmjenama i dopunama zakona i tome slično jeste problem nesavršenosti legislative. Želimo stvoriti neki "full proof" zakonski sistem u svakom od područja u kom neće biti moguće raditi manipulacije, koji će na minimum svesti osobne interese, na maksimum dovesti zajedničke interese i tome slično. Tome nam se suprotstavlja neučinkovitost sustava koji i najbolji i najnepropusniji zakon učini mrtvim slovom na papiru. Naravno u svakom pravilu ima i iznimaka. U Klubu HNS-PGS-a čini nam se da je ovo jedna od iznimaka. Legislativa na ovom području kreće jednim velikim i efikasnim korakom unatrag. Naime, o čemu se radi? U sadašnjem obliku Ovršni zakon je imao intenciju ubrzati ovrhu, ubrzati postupak ovrhe, imao je intenciju zaštititi sveto privatno vlasništvo. Imao je intenciju smanjiti opterećenost sudova. Što se sad događa? U već početnim člancima, člancima 3. i člancima 6. ističu se komplikacije koje mogu nastati u postupku ovrhe. Postupak ovrhe otvara se mogućnost da postupak ovrhe postane duži, kompliciraniji i složeniji. Preuzimanjem novog sredstva ili predmeta ovrhe, ovrha praktički počinje iz početka, što sam postupak naravno proteže barem na onaj vremenski rok do kojeg je trajalo do tada. Institut žalbe koji je u dosadašnjem propisu bio zapravo iznimka i koji se primjenjivao stvarno samo u onim situacijama gdje drugačije nije bilo moguće riješiti nesuglasje i gdje je došlo do eklatantnih povreda prava vjerovnika, ovdje postoji pravilo. Pa žalba dobiva na težini, dobiva na važnosti, dobiva na širini u članku 6. Zakona, u članku 25. Zakona, u članku 27. Zakona, 28. Zakona, 31. Zakona. Dakle, ne samo da se proširuje područje, odnosno slučajevi na koje je moguće uložiti žalbu nego se i sam tekst Zakona proširuje na par stranica, dodatnih stranica opisivanjem slučajeva gdje je moguće pa valjda onda i poželjno uložiti žalbu. S druge strane, institut fiducijarnosti, dakle, neposredne naplativnosti bez ikakvih postupaka, bez ikakvog sudovanja, bez ičega, a kojim se službe uglavnom financijske institucije osiguravajući zavodi i slične moćne institucije opet dobiva ne samo pravo građanstva nego postaje dominanti institut u ovim odnosima. Što je rezultat? Rezultat je da će banka i druga financijska institucija u odnosu sa građanima svoja potraživanja sasvim sigurno odmah, brzo i neposredno naplatiti. Banke čiji su vlasnici iz onih zemalja gdje taj institut ne postoji. Dakle, austrijske banke u Hrvatskoj nemaju fiducijarne ugovore sa svojim klijentima u Austriji, ali u Hrvatskoj imaju i lijepo ih uredno naplaćuju bez ikakvih problema mi im ovdje u tome naravno pomažemo. S druge strane u odnosima pojedinaca, u odnosima građana, u odnosima Štefa sa Jožom, ovrha postaje ako ne nemoguća, ali ono vrlo komplicirana. No, da ne bih sve u crnim tonovima slikao, ima i noviteta u ovom Prijedlogu koji treba pohvaliti, koje stvari pojašnjavaju. Jedan od njih je u članku 9. jamčevina praktično samo u gotovom novcu, dakle vjerovnik može dati jamčevinu praktično samo u gotovom novcu ili nekoj vrijednosnici koja je adekvatna novcu što čini sustav naravno transparentnijim i operativnijim. Dužnost davanja podataka o dužniku proširena je i obuhvaća i mirovinsko osiguranje, dakle ako čovjek u tom statusu i FINA-u, dakle sve moguće bankovne i slične račune što je dobro. Onaj tko duguje mora biti prisiljen da svoju imovinu napravi transparentnom. Koliko će to biti u praksi provedivo to je već druga priča. Zanimljiv instrumenat je uveden u članku 13. zakona koji govori o ovršnim ispravama, dakle o ispravama pomoću kojih se isprava može provesti. Pored sudskog rješenja i javno-bilježničke adekvatne isprave i ostaloga spominje se i dokumenat kojeg izdaje odgovarajuća komora, da li obrtnička ili gospodarstvena odnosno njen sud časti. Nije mi jasno kako će dokumenat jednog tijela koje je sasvim izvan ovog sustava, dakle izvan sudskog sustava, izvan sustava koji može neposredno naređivati građanima i pravnim osobama kako će taj dokumenat funkcionirati kao ovršna isprava, dakle kao isprava kojom se nalaže da se određeni korak napravi. Nažalost, u prvom čitanju imali smo primjedbu na sadašnji članak 61., ne znam koji je bio u prvom čitanju a koji se tiče redoslijeda vjerovnika. Iz tog redoslijeda izbrisani su radnici u postupcima kad se ovrha provodi nad poslodavcem. Izbrisani su i svi oni kojima ovršenik je dužan uzdržavanje što govori o određenom političkom, moram reći političkom, ne znam kakav drugi bi bio, stavu predlagatelja i o tome kako gleda na prava radnika, kako gleda na prava djece koja će se naći u toj situaciji i kako gleda na socijalne tenzije kojih je Hrvatska svaki dan sve više puna. Ne znam u kakvom je to skladu sa prijedlogom istog ministarstva o osnivanju alimentacijskog fonda. Da li to znači da ćemo osnovati alimentacijski fond gdje će se poopćiti obaveze nesavjesnog roditelja, a s druge strane njegova imovina će otići na bubanj na koji će sjesti bankari i ostali koji naravno imaju prioritet i prije i iznad svega država koja se u redoslijedu naplaćivanja naravno nije maknula nego se nalazi na prvom mjestu, država svoje poreze naplaćuje, troškovi ovrhe se naplaćuju a poslije ako šta bude za nekog drugoga tim bolje, ako ne bude Bože moj. U članku 73. isto tako govori se o neposrednom oduzimanju pokretnine pokretne imovine i predavanju ovrhovoditelju ili trećoj osobi na čuvanje. U dosadašnjem propisu takva imovina, pokretna imovina ostajala je kod ovršenika do završetka postupka. Psihološki obrazloženje je bilo da je to psihološki dobar potez, da će vjerovnik platiti svoje dugove kako bi izbjegao situaciju u kojoj mu se stvari iznose iz kuće što je vjerojatno istina. Međutim, poznajući praksu uvjeren sam da će pored toga što će se poneke vjerovnike potaknuti da plate u daleko većem broju slučajeva doći do manipulacije i praktično otimačine na koji će se poslije vjerovnik moći žaliti, što će žalba moći postići pitanje je. Sve u svemu, Klub HNS-a PGS-a ne misli da su ove promjene koje se ovdje predlažu dobre za zaštitu tržišne utakmice u Hrvatskoj. Mislimo da su dobre za privilegirane, bogate i moćne. Zbog svega toga a posebice zbog toga što radnici i uzdržavani nisu u prioritetnoj listi ovrhe nećemo moći podržati ovaj zakonski prijedlog. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba IDS-a riječ ima uvaženi zastupnik Damir Kajin. Nema riječ. U ime Kluba DC-a, HSLS-a, LS-a riječ ima uvaženi zastupnik Frano Piplović.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo državna tajnice, gospodine pomočniče ministrice, kolegice i kolege! Klub DC-a i HSLS-a će podržavi ovaj Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Ovršnog zakona. Jasno, kada bi sada išli mak na konac kada bi tražili različite nedostatke pojedinim rješenjima koja su ovdje ponuđena vjerojatno bi i moja rasprava duže trajala. Međutim, vođeni osnovnim načelom efikasnosti i brzine ovršnog postupka zato ćemo podržati ovaj prijedlog zakona. Svjesni smo da je sustav često u blokadi, da vlada jedna vrst nesigurnosti, da vlada često jedan strah od poduzetničke inicijative i zato ćemo dati podršku ovom prijedlogu Ovršnoga zakona. Oči mnogih danas su uprte u Ovršni zakon kao jednu zadnju šansu da dođu u neko stanje reda odnosno da naplate svoja potraživanja odnosno da bi kao dužnici mogli podmiriti u tom nekom lancu dugovanja sve obveze prema drugima. Posebno treba imati kažem na umu male poduzetnike, male tvrtke jer koliko vidim u ovom tranzicijskom razdoblju stavlja se naglasak na te male i poduzetne da oni zapravo pokrenu taj gospodarski mehanizam. Kako on može pokrenuti taj mehanizam kad zapravo strahuje od toga da će doći u ovakvo jedno stanje gdje neće moći naplatiti svoja potraživanja odnosno izvršavati svoje obveze u tom lancu prema drugima. Ovdje je bilo riječi o velikima. Slažem se ja da su prije svega banke znajući kakvo je stanje naplate i zaštite njenih interesa kod davanja kredita. One su se zaštitile naknadnim jamstvima i to naročito onda kada su postale, kada su ušle, kada je ušao strani kapital zapravo. Dok smo mi bili zapravo vlasnici onda je moglo na različite načine. Građani traže kažem i efikasnost i zaštitu. Zaštitu traže i vjerovnici, zašto traže i sami dužnici. Prema tome, vjerujući da će ova rješenja koja su ovdje ponuđena, ja ih sada ovdje neću spominjati, kolege su već dosta istaknuli da će ta rješenja pomaknuti taj kotač efikasnosti i skratiti taj rok. U tom smislu ćemo dati podršku ovom konačnom prijedlogu zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSP-a uvaženi zastupnik Miroslav Rožić.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici! Ovaj prijedlog o izmjenama i dopunama Ovršnog zakona je šesta novela Ovršnog zakona koji je donesen u ovom Hrvatskom saboru što samo po sebi govori da se ovršno-pravni sustav nije dobar i da se ovim novelama stalno predlažu nova parcijalna rješenja. Stav je Kluba HSP-a da umjesto ovakvih zakrpa gdje više niti vješti pravnici ne vide gdje je krpa, a gdje zakrpa pred Hrvatski sabor treba doći propis koji predstavlja pravnu kodifikaciju sa osnovnim svojstvima stalnosti i pravne izvjesnosti oko ove materije. A ta pravna izvjesnost kao što sami znate jest osnovna karakteristika pravne sigurnosti a pravna sigurnost pak osnovna, temelj pravne države. Od toga smo mi kad je u pitanju Ovršni zakon vrlo daleko. Kod nas se nastavlja sa prilično aljkavim normativno-pravnim uređenjima ovog područja gdje su jedine konstante promjene zakona. Osim toga apsurda zanimljiva je i činjenica da duže traju pojedinačni predmeti koje regulira ovaj Zakon nego što traju propisi. Pa tako imate na sudovima veliki broj predmeta tijekom čijeg rješavanja se ovaj Zakon već 5, 6 puta mijenjao. Znači predmet traje duže od 3, 4 novele istog Zakona. Razlog promjene Ovršnog zakona kao i ranije izmjene i dopune dakako uglavnom je usmjeren na jačanje položaja vjerovnika u ovršnom postupku na način pojednostavljenja postupka te osiguranja što brže i efikasnije naplate tražbine ovrhovoditelja. Posredno bi to utjecalo i na smanjenje broja različitih sudskih postupaka i to je dobra intencija i ove novele. NO takvu namjeru nam prezentiraju svi predlagači svih dosadašnjih izmjena i dopuna pa i ove. Naravno da dosadašnjih 6, 5 odnosno i ova 6. novela nisu rasteretili sudove niti su povećali efikasnost postupka a kod mnogih odredbi postojala je i upitnost ustavnosti, podsjećam samo na pitanja ograničenja prava na žalbu i ulogu javnih bilježnika što je bilo raspravljano prilikom prvog čitanja ovog Zakona. Zajednička tendencija svim izmjenama i dopunama koja sad postaje jasno prepoznatljiva osobito u članku 14. ovog Konačnog prijedloga jest još nepovoljniji položaj malih dužnika odnosno mali dužnici to u prijevodu znači većine običnih građana Hrvatske. Kao mali i sitni za njih paučina ovršno-pravnog sustava postaje neprobojna poput zida dok će veliki dužnici kroz tu paučinu i dalje prolaziti bez problema. Ovrha se pooštrava kod malih iznosa. Žalba neće odgađati ovrhe kod tražbina od 1000 kuna za fizičke osobe i 5000 kuna za pravne osobe. U obrazloženju ovog prijedloga se navodi da prisilna naplata tih iznosa neće bitno ugroziti egzistenciju dužnika ni poslovanja pravne osobe jer nije riječ o velikim iznosima. Međutim gospođe i gospodo za većinu građana 1000 kuna je velik izdatak i oni će to osobito osjetiti ukoliko budu kasnili sa plaćanjem recimo komunalnih usluga pa će se ovdje olakšati da se recimo nekoj umirovljenici što čitamo svakodnevno po novinama izvrši ovrhom naplata za neplaćenu recimo električnu energiju, a ona ima recimo mirovinu od onoliko ili još manje koliko se traži naplatiti ovrhu. Pri tome dakako troškovi suda rastu, kamate rastu i ostali troškovi sudskog postupka rastu kao onaj grah iz bajke. Slijed događanja nužno nam se, slijedom takvog događanja nužno nam se nameće zaključak da dosadašnje stranke na vlasti junački vode svoj narod u dužničko ropstvo. Nakon znamo kakve pretvorbe i privatizacije društvenih poduzeća i stranog preuzimanja banaka hrvatskih građanima su nametnute visoke cijene osnovnih životnih potrepština i mala primanja. Pri tome im se omogučilo da prodaju dakako obiteljsko srebro odnosno nekretnine i da zadovoljavaju svoje osnovne životne potrebe zaduživanjem koje u našim uvjetima predstavljaju prodaju budućeg rada lihvarima. U takvim uvjetima velika je mogučnost da većina građana prije ili kasnije dođe u situaciju da ne može podmiriti sve tekuće osnovne životne potrebe. Tada ukoliko ne plati struju ili koju ratu kredita pravna država će nemilosrdno pokazati svoje oštre pravne zube putem učinkovitog ovršnog postupka. Dakle ovaj Prijedlog zakona bi zaista mogao biti efikasan, brz i učinkovit na način da bogati postaju još bogatiji, a siromašni još siromašniji. S druge strane treba se zapitati koja je to aktivnost Vlade i kojim propisima nastoji osigurati građanima da se svi troškovi europskog čovjeka na početku 21. stoljeća kao što su režija, mjesečne košarice, namirnica, stambeni krediti, kredit za automobile i ostali nužni troškovi mogu podmiriti prosječnom plaćom. U zemljama Zapadne Europe to je omogučeno i strancima koji rade najniže manualne poslove. U Hrvatskoj dakako ne i onima sa najvišom stručnom spremom. Naša Vlada omogučuje nekim vjerovnicima da plasiraju svoja sredstva i usluge po najskupljim cijenama i uz najmanji rizik. Pri tome znajući za statističku vjerojatnost da će veliki broj građana neće moći ispunjavati te preuzete obveze i da će u narednom razdoblju mnogi financijski krahirati od kumulacije kreditnih obveza. Stoga Vlada trči kao i svaki pravi sluga da što bolje apriori zaštiti vjerovnike. Izmjenama i dopunama između ostalog osigurava se da se mogu lako prodati nekretnine dužnika, ali i pokretnine primjerice automobili. Dakle pored mogućih ali upitnih poboljšanja u ovoj noveli Ovršnog zakona za većinu hrvatskih građana ova novela predstavlja još jednu prijetnju kojom im njihova vlast daje do znanja da šute, slušaju bez pogovora i vračaju dugove. Upravo kao što i naša državica uradno šuti, sluša i skupo vrača svoje dugove međunarodnoj klijenteli. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Leko.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo predstavnici predlagatelja, kolegice i kolege zastupnici! Pa najblaže rečeno o Konačnom prijedlogu zakona je da svaka vlast gradi državu prema sebi. Odnosno svaka Vlada u pogledu ovog zakona može se reći da gradi državu prema sebi. Ako je to smisao onda se može podržati, poduprijeti donošenje ovog Zakona. Ako je smisao da se država učini efikasnija i to bi moglo biti u korist ovog Zakona, ali ako je cilj izgradnje pravedne države onda ovaj Zakon trpi težak prigovor. Kad bi predlagatelj mogao nama saborskim zastupnicima dostaviti podatke i analizu koliko je ovršnih predmeta koji se odnose na ovrhu od 1000 do 5000 kuna, a ovaj Zakon predviđa da nema drugog stupnja i žalbe na ovrhu u predmetima od 1000 do 5000 kuna onda bih mogao reći da je ova država socijalno neosjetljiva. Siguran sam da bi ta analiza pokazala da je ovrha od tisuću i pet tisuća kuna najbrojnija i da se ona odnosi na one koji imaju manjak na tekućem računu jer ne mogu mjesečno platiti svoju obvezu. Da se ona odnosi na one koji ne mogu platiti struju, pa javna poduzeća po skraćenom postupku donose ovršne isprave pa onda po tako skraćenom postupku ovršna isprava još sud brzo i rješava to, odnosno to je još gore za naše građane ili da poduzeća štancaju platne naloge advokatima. Ako se sjetimo u što je sve korišten institut fiducije u hrvatskom načinu pretvorbe i privatizacije onda je zaista bilo razumno u periodu kad se vršila akumulacija, jer se to tako zove, prvobitna akumulacija kapitala izostaviti institut fiducije kao sredstvo osiguranja jer je najčešće izigravana i na štetu slabijih i na štetu države. Sve u svemu mogao bih reći ovako. I izmjene i dopune Ovršnog zakona prethodnog i izmjene i dopune ovog zakona radile su tako kaže predlagatelj, ekspertne skupine, a ovaj zakon ni dvije godine, konačni prijedlog zakona eliminira ono što je izmjene i dopune donešene prije dvije godine. Ili su te ekspertne skupine izvan našeg sustava, izvan države pa imaju uvid u teoriju prava, ne zanima ih kakva je stvarna situacija u našoj državi ili su one koje su prije dvije godine predlagale da se ukine institut fiducije kao sredstvo osiguranja bile iz neke druge države kao što je i prijedlog da se ovrha za tisuću i pet tisuća kuna bez prava na žalbu praktično. Sve to još dodatno pojačava da se ovako važan zakon mijenja vrlo često. Dakle nema nikakve pravne sigurnosti a radi se o poslovima iz prometa, pravnog prometa, nikakve sigurnosti kako će poslovi završavati po kojem zakonu a mi govorimo o izgradnji sustava koji će biti konkurentan u Europskoj uniji. Naprosto ja mislim da jedan put moramo znati, jedan put moramo znati da je za pravnu sigurnost važna pravna stabilnost zakona kao i prethodni zakon koji smo raspravljali izgledalo je da je za svu nesreću u ovom društvu kriva javna uprava, a javna uprava radi po zakonima koje mi donosimo u Saboru i to koje donosimo po štanc mašini i često međusobno suprotno i zbog toga sam moram reći zaista neugodno iznenađen kada tako važni instituti pravni kao što je ovrha idu svake dvije godine od plusa do minusa, od fiducije kao vrlo važnog pravnog instituta u zaštiti vjerovničkih prava do toga da će se ovrha raditi kod javnog bilježnika ili da će ovrhu raditi na sudu notari, pisari ili sudski službenici. Mislim da je to na štetu pravnog sustava, a najviše na štetu građana Republike Hrvatske posebno oni koji žive od svojeg rada, a takvih je izgleda u Republici Hrvatskoj sve manje pa je ovaj zakon u korist bogatih i on je vjerojatno dobro dočekan, ali ja neću glasovati za ovakav zakon. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Stazić. Nije u dvorani. Riječ ima uvaženi zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, državna tajnice. Već je dosta zaista rečeno o ovom zakonu i argumenata u njegovu korist, a i argumenata zapravo protiv zakona. Ono što svakako nije dvojbeno je da zaista jedan dojam o funkcioniranju pravosuđa u našoj državi nije pozitivan ne samo da taj dojam nije pozitivan nego naprosto niti brojke koje su važeće nisu pozitivne. Cijela hrva neriješenih predmeta, svaki taj predmet znači neko neostvareno pravo, nekakav nezaštićeni interes i to je ono zapravo što frustrira sve građane i što ruši povjerenje zapravo u pravosudni sustav. Ovršni postupak to je ona zadnja faza sudskog postupka koja naprosto mora biti efikasna i koja mora biti učinkovita. Ona slijedi nakon više godina dugotrajnog parničenja, nakon više godina skupocjenog suđenja i kada dođe do ovrhe zaista ona bi morala biti efikasna da čovjek nakon što je uložio novce, nakon što je uložio sredstva u sve to suđenje može u toj ovrsi i ostvariti svoju tražbinu. Međutim da li je to kod nas tako? Na žalost doista i nije. S jedne strane nije i radi mehanizama koje sada imamo u zakonu gdje je moguće odgoditi ovrhu pa je moguće raznim procesnim institucijama usporiti sve to, a s druge strane pošteno govoreći neefikasna je i radi siromašnih dužnika koje imamo zapravo kod nas na tržištu, jer svi ovi mali predmeti koji se vode radi neplaćanja struje, radi TV pretplate i takvih stvari dolazi se ljudima u kuću i po važećem zakonu i na koncu sudski ovršitelj mu nema šta popisati jer on nema zapravo u kući naprosto nema ništa. To su neke činjenice koje danas nedvojbeno egzistiraju i zato zaista zakon je potrebno promijeniti, potrebno je uvesti neke nove institute i smatram da ovo nisu loše novine koje se ovim zakonom uvode. Da li će ovrha biti brža, da li će biti bolja, da li će biti efikasnija a optimizam možemo temeljiti na nekoliko postavki. Prvo je da smo sada na neki način dali jednu javnost imovine naših dužnika, omogućili smo vjerovniku da nesmetano dođe u neke državne institucije kao što je Ministarstvo unutarnjih poslova, kao što je FINA, ako što je Zavod za mirovinsko, da provjeri da li dužnik prima negdje plaću, da li prima mirovinu, da vidimo da li je on vlasnik nekog motornog vozila i ako sve te činjenice znamo od prije tada ćemo ovrhu moći pokrenuti u točno određenom smjeru i nećemo zapravo u toj ovrsi lutati. Krenimo u ovrhu u jednom smjeru i dođemo do određene faze postupka i onda vidimo da to vozilo na koje smo se mi ustremili nije vlasništvo zapravo našeg dužnika nego on ga samo vozi ali ono glasi na nekog potpuno petoga. E sada ovdje zapravo ovim izmjenama zakona predlaže se znači da su ove ustanove dužniku, vjerovniku prije pokretanja spora dužne dati na uvid te podatke. To znači to je jedna stvar koja je bitna. Također i ova ovršnost o kojoj smo na Odboru za pravosuđe dosta i raspravljali, a koja se odnosi na ovršnost sudske presude prije njene pravomoćnosti. To znači to su oni predmeti do vrijednosti od tisuću i pet tisuća kuna, mislim da je i to dobra stvar. To su mali predmeti koji zapravo guše pravosuđe, koji zapravo stvaraju nepotrebne predmete i koji aktiviraju taj skup i pravosudni aparat. Mislim da će se u tim ovrhama doći će zapravo do plaćanja tih obveza što je bolje na koncu i za dužnika da mu ne idu kamate za sve vrijeme žalbenog postupka da mu ne idu ti sudski troškovi. Mislim da i to nije loše rješenje. Što se javnog bilježnika tiče tu će sasvim sigurno jedan veliki dio predmeta koji su sada na sudovima otpasti jer javni bilježnik će imati ovlast po vjerodostojnoj ispravi izdati rješenje o ovrsi. Ako ne bude prigovora to će postati ovršno i dat će klauzulu ovršnosti i sa takvim rješenjem vjerovnik će moći dalje po ovim institucijama zapravo tražiti da se ovrha pokrene. Također, ova ovrha vezana za pokretnine ovdje se sada predlaže zapravo da se ta pokretnina odmah izuzme iz posjeda samog dužnika što bi također moglo dovesti zapravo do samog plaćanja puno prije nego što su do sada ulagali brojni instituti da se zapravo odgodi ta ovrha. Dakle, ima niz tih poboljšanja koja bi trebala dovesti do brže, do efikasnije ovrhe, zatim također i do smanjenja broja predmeta, do opterećenja naših sudova. Znači, da se sudovi bave onim složenijim, kompleksnijim predmetima što i je u principu njihova uloga. Što se same fiducije tiče fiduciju smo uveli 95. ili 96., to je jedan kvalitetniji oblik zaštite vjerovnika nego hipoteka. To je nedvojbeno. Ovdje su istaknute određene dvojbe da je to u korist banaka. Zakon ne smije biti u korist niti jedne grupacije, niti u korist banaka, niti u korist bilo koga. On mora biti jednak za sve. On mora štititi vjerovnika i kad je to banka i vjerovnika kad je to Štef, Janko ili Marko ali što se tiče fiducije ovdje je potrebno mislim ljude mali i educirati jer čini mi se da kod nas postoji jedna kultura ili nekultura jednog prezaduživanja gdje ljudi uleću u kredite, gdje ljudi uleću u jamstva bez da kvalitetno sagledaju situaciju u kojoj se nalaze. Pazite, kod nas je pitanje jamstva ne više jedan ekonomski odnos gdje onaj tko postaje jamac treba sagledati sve aspekte tog ugovora u koji on ulazi nego je to pitanje pajdašije, kumstva, rodbinstva, susjedstva i ti ne možeš susjedu odbiti da bi mu bio jamac. Međutim, nakon par godina tebi dođe na naplatu sve to što je taj susjed možda negdje profućkao, prokockao ili tako nešto. E, to je potrebno raditi kao što smo imali one akcije na televiziji pa je pisalo "Kad piješ ne vozi" tako bi trebalo možda provesti jednu akciju "Kad piješ ne potpisuj ugovore o jamstvu ili ne potpisuj ugovore o kreditu". Ljudi moraju biti svjesni naprosto što potpisuju. Također, složio bih se i postoji jedan dojam jer zaista u poslovanju tih raznih naših tvrtki jedno je ponašanje prilično uvriježeno. Trgovačka društva posluju, rade određeni broj godina, zatim uđu u blokadu, nitko u toj blokadi ne poštuje one zakonske rokove i zakonom stečeno, pa naravno predsjednik uprave ne otvori stečaj u onom roku kad je po zakonu dužan nego naprosto otvori se nova firma na ime nekoga drugoga ili trećega. Ova firma se svjesno ostavi u blokadi, vjerovnici se više nemaju od kuda namiriti a druga firma zapravo sa istim ljudima samo pod nekim drugim imenima uredno radi, uredno sve to ostvaruje. E tu mislim da je država zaista malo tanka ali to nije stvar Ovršnog zakona, to je stvar nekih drugih tijela. To je stvar ovih naših i policije i ovih drugih institucija koje se time bave. Ove izmjene zakona ću podržati. Smatram da ovi elementi koje sam nabrojao daju određenu nadu, prvenstveno da će ovrha postati efikasnija i brža, a drugo da će se zapravo i rasteretiti naši sudovi što je vrlo, vrlo bitno.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo! Kako predlagatelj nema sluha za obespravljene u znak prosvjeda i potpore obespravljenim radnicima, hrvatskim građanima koji su zbog kune duga ostali bez cijele svoje imovine kamatarenjem i lihvarenjem te zbog opet davanjem mogućnosti onima koji su opljačkali ovu državu da mogu doći bez problema do imovine obespravljenih ostatak vremena ću šutjeti. /Buka u dvorani./
Izvolite, kolega! Mogu li kolege i kolegice saslušati zastupnika u miru i omogućiti mu da govori? /Buka u dvorani./ Izvolite, kolega! /Buka u dvorani./ Dobro, zastupnik može svoje vrijeme iskoristiti i šuteći.
Hvala lijepo.
Gospođe i gospodo zastupnici, sukladno članku 204. stavku 2. Poslovnika predložit ću dopunu dnevnog reda 15. sjednice točkama: - Prijedlog Odluke kojom se odlikuje Predsjednik Republike Hrvatske Stjepan Mesić. I drugo, Prijedlog deklaracije o potpori, hrvatsko-mađarskoj kandidaturi za organizaciju Europskog nogometnog prvenstva UEFA Euro 2012. godine. Ima li netko od zastupnika primjedbi na uvrštenje nekih od predloženih točaka u dnevni red? Nema. Dopuna dnevnog reda je utvrđena. Replike vam teško se mogu odobriti obzirom da nemate na što replicirati. Na šutnju ne možete replicirati. A da uvedemo repliku šutnjom na repliku, to bi već bilo malo previše. ... [[Upadica se ne razumije.]] Da, šutnje su najrječitije. Idemo dalje. Poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege, državna tajnice. Izmjene i dopune Ovršnog zakona izazvale su veliko interesiranje u pravnim i gospodarskim krugovima kako u Hrvatskoj tako i u mojoj sredini. I premda sam ja jedina osoba, jedini zastupnik koji će pokušati nešto reći o ovom Zakonu, a koji nije pravne struke pa onda bi ukratko iznio primjedbe do kojih sam došao razgovarajući i vršeći konzultacije sa ljudima kojima je to specijalnost i koji od toga žive. Moja osobna procjena da predložene izmjene i dopune Ovršnog zakona koje su pred nama trebaju učiniti Zakon jednostavnijim, efikasnijim, rasteretiti sudove i učiniti transparentnost kad je riječ o imovini dužnika u procesu ovrhe. Osnovno primjedbe dopustite mi da iznesem po određenim člancima. U prvom redu po članku 12. izmjena i dopuna samog Zakona. Naime, spominje se i Financijska agencija kao jedina institucija koja je obvezna davati stanje kad je riječ o poslovnih subjekata, kada je riječ o računima preko kojih se vrši poslovanje. Međutim, smatram da to nije dobro rješenje. Naime, Financijska agencija ima saznanje o računima poslovnih subjekata samo ukoliko poslovni subjekt ima račun u FINA-i, odnosno ukoliko banka koja se bavi poslovima platnog prometa isto obavlja preko FINA-e. Ali kako to nije nužno, da sve banke obavljaju poslove preko FINA-e, za visok postotak ovršnika neće se moći utvrditi poslovni računi pa niti devizni računi i kad je riječ o trgovačkim društvima koje prodaju svoje robe, svoje usluge na inotržištu. Stoga smatram da je trebalo dodati u stavku 3. članka 16.b koji se dodaje "i druge pravne osobe koje se bave poslovima platnog prometa". Međutim, razgovarajući i konzultirajući se mogu reći da je najviše primjedbi po ovom Zakonu koji je pred nama bilo na izmjene i dopune u članku 84. kojim se, tim se člankom naime dodaje članak 180.a, i procjena je da bi te izmjene i dopune koje su pred nama da će izazvati dosta dilema i problema za ovrhovoditelje. Naime, u članku 180.a stavak 2. i stavak 4. sa ta dva članka ograničeno je vrijeme trajanja ovršnog procesa na rok od 6 mjeseci. Mnogi pravnici, mnogi ekonomisti smatraju da to nije dobro rješenje i da na neki način ovim Zakonom će se stvari u tom dijelu pogoršati. Naime, o čemu se radi? U određenom momentu, u određenom trenutku ovrhovoditelj može biti namiren sa 70, 80% određenog iznosa i ostaje mu još samo nekih 20 ili 30% da se u cijelosti namiri putem te ovrhe. Na ovaj način ga se prisiljava, prisiljava ga se da izmjeni predmet ovrhe što bi samo daljnje zakompliciralo sam predmet te u tom pravcu sam i predložio odgovarajuće amandmane na stavak 2., odnosno stavak 4. I smatram da ćemo na taj način dobiti bolja rješenja nego prijedlozi koji su pred nama. U svakomu slučaju trebalo bi prepustiti ovrhovoditelju vrijeme reakcije, odnosno ukinuti rok glede izmjene sredstava i predmeta ovrhe. I prema tome, to bi trebalo biti u isključivoj dispoziciji ovrhovoditelja bez pravnih posljedica kad je riječ o samoj ovrsi, odnosno o njenoj obustavi. Ukoliko bi ovi amandman, jedan je amandman, dva, bili koncipirani u ovom ili sličnom obliku smatram da bi članak 180.a koji se dodaje izgledao bitno drugačije i da ide u prilog ovrhovoditelja. Intenca je sigurno predlagatelja da vrijeme ovrhe skrati, ali mislim da se to na način na koji je ovdje koncipirano i predloženo temeljem članka koji se dodaje, članka 180.a ponavljam, da neće biti dobro riješeno. Evo, prenoseći na neki način razmišljanje ljudi iz pravne struke, ali i iz ekonomske pokušao sam na neki način prezentirati, dati svoj mali doprinos da ovaj Zakon koji je pred nama, izmjene i dopune Zakona budu što kvalitetnije prihvaćene i sačinjene. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Hvala štovani gospodine predsjedniče Hrvatskog parlamenta, štovani predstavnici hrvatske Vlade, kolegice i kolege. Doista ja sam još uvijek pod dojmom povijesnog govora kolege Kovačevića koji je pokazao da je i pored ove nacionalne osjetljivosti izuzetno i socijalno senzibiliziran, ali ipak budući da je to gotovo nemoguće ponoviti ovaj njegov govor, dopustite mi da sam kažem nekoliko svojih vlastitih primjedbi na Nacrt prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama Ovršnoga zakona. Kad bi počeli ovako samo uzeti naslov i kada, ako čovjek koji želi biti dobronamjeran pa kaže Zakon o izmjenama i dopunama, onda se pokazuje jedna temeljna nesigurnost, nestabilnost našega pravnoga sustava. Doista budući ovaj Zakon donesen negdje 2003. godine, evo nije prošlo ni 2 godine, a mi moramo nove odredbe Ovršnog zakona iz 2003. godine ponovno mijenjati i ponovno dopunjavati. To se zapravo pokazuje da je ono što je bilo prije 2 godine projektirano da nije izdržalo provjeru u stvarnosti. I mislimo da to nije dobro, da bi naš zakonodavac morao da bude ovako vidovit i rječit kao što je kolega Pero Kovačević. Glavne odlike ovoga Nacrta prijedloga koje su danas pred nama iz lipnja 2005. godine jest da se vraćamo na rješenja koja su u tom Zakonu postojala prije 2003. godine. Prema tim izmjenama ponovno se u povoljniji položaj stavlja ovršenik, dužnik u odnosu na vjerovnika, na ovrhovitelja. Ali ono što nas muči, ponovno nisu izraženi svi oblici reguliranja odnosa dužnik-vjerovnik, način koji bi omogućio vjerovniku djelotvorniju naplatu njegovoga duga, a da se pri tom dužnik ne stavlja u procesno privilegirani položaj. No kako inače, danas popodne prilično to i negativnih objekcija u ovom Zakonu bilo izrečeno ja ću u svoje ime reći neke stvari koje mislim da treba ipak i pozdraviti. Ono što je dobro u ovim, ovom Nacrtu prijedloga Zakona, to su uvođenje posebnih komisionih prodavaonica za pokretne stvari koje će se zaplijeniti od dužnika. I to je stavljeno u nadležnost Hrvatske gospodarske komore koja daje suglasnost za otvaranje takovih prodavaonica što je rješenje svakako bolje od ranijega koje je bilo u nadležnosti FINA-e. Mislimo da će, barem ja mislim da će to dovesti do stvarne prodaje zaplijenjenih stvari te da će ovrha na nekretnine konačno postati djelotvornija. Nadalje uvodi se mogučnost neposredne ovrhe na račun kod banke odnosno na trajnom primanju kod poslodavca i kod ... [[Govornik se ne razumije.]] zavoda jer vjerovnik više neće morati čekati aktivnost inače prenatrpanih sudova već će sam moći provesti naplatu kod navedenih pravnih osoba. Isto također za pozdraviti je i novo reguliranje instituta fiducijalnog vlasništva koje se vraća uređenju iz Ovršnog zakona iz 1996. godine. Mogli bi sada pitati zašto smo taj, zašto smo taj institut napustili na način da se vrača mogučnost da fiducijalni vlasnik dade izjavu kojom u slučaju da dužnik ne plati dug preuzima vlasništvo, stvarne predane u fiducijalno vlasništvo. Time se taj institut približava Američkog institutu Mordgade-a i na taj način se omogučava i stranim investitorima da na jedan relativno jednostavan način dođu do povrata kredita ukoliko im stranka s kojom su u pravnom odnosu ne vrati pozajmljeno. Mislimo da se na taj način stvara jedan ambijent za jedan aktivniji i sigurniji ulaz i stranog kapitala u našu, u našu zemlju. Na taj bi se način i rasteretili i sudovi jer je sav posao oko fiducijalnoga vlasništva prenesen u ovlasti javnih bilježnika i onda ona činjenica iz 1995. godine kada smo osnovali, uveli, uveli javno bilježništvo dobija neki svoj puni smisao. I prijenos izdavanja rješenja o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave računa i slično u nadležnosti javnih bilježnika čime će se svakako ubrzati postupak ovrhe. Ovo su samo par stvari kažem za koje mislimo da su bolja rješenja, da će izdržati provjeru, provjeru ove, ove prakse ali opet kažem sama činjenica da smo i danas suočeni sa izmjenama i dopunama ne daje nam jamstvo da će, ... [[Govornik se ne razumije.]] da će praksa, da će praksa, da smo do kraja pogodili praksu i anticipirali što će se događati u sljedećem vremenu. Ali bez, bez obzira na sve kako inače nam je suđeno očito da živimo u ovim prilično nesigurnim i nestalnim vremenima ja ću dati glas za ovaj Zakon o izmjenama i dopunama. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ivo Josipović. Nema ga, gubi pravo na riječ. Kolega Kajin niste bili u dvorani kada je u ime Kluba kad ste trebali govoriti pa jedna odredba Poslovnika kaže o toj temi Klub više gubi pravo na riječ. A ono inače isteklo je vrijeme i za desetminutnu raspravu prije pola sata. Uz najbolju volju ja vam ne mogu dopustiti je li? Ali imat ćete, imat ćete kod amandmana. Da. Molim završni osvrt državnu tajnicu Snježanu Bagić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Uvažene dame i gospodo zastupnici ako mi dozvolite prvo zahvaliti na ako ništa drugo nomotehničkoj kvaliteti ovoga teksta što znači da Ministarstvo pravosuđa u tom dijelu napreduje. No dakako da je uvijek važniji sadržaj od ljepote izričaja mada nju ne treba podcijeniti niti zanemariti jer može dovesti i ona sama do velikih poteškoća. U raspravi je istaknuto da je ovaj Zakon primjer nesavršenosti legislature. Pa i ja sam to u svom uvodnom izlaganju rekla, a potporu za to daje činjenica da je ovaj Zakon do sada već 5 puta mijenjan. Ovo su mu sada šeste izmjene i dopune. Dakle da, nesavršenost legislature je tu prisutna, ali mislim da nitko od nas ni Vlada a ni Sabor ne može sad reći to je tako. Mora se nešto učiniti jer ovršni postupak kao prisilna naplata potraživanja a to su, to brojke pokazuju ne funkcionira. Što nam je činiti? Ako je riječ o tome da i zakoni, da sam zakon doprinosi tome mora se mijenjati i to se čini ovim Prijedlogom izmjena i dopuna zakona po šesti put. U raspravi ako su dvojbe o tome da li pristupiti novom Zakonu o izmjenama i dopunama pravila nalažu da ako se mijenja manje od 1/3 da se predlažu izmjene i dopune i zato su ovo šeste izmjene i dopune, a ne novi Ovršni zakon. Smatramo da bez obzira što su šeste izmjene i dopune one su dovoljno pregledne i neće utjecati na kvalitetu odnosno stvarati poteškoće u primjeni samoga zakona jer kao što kažem bitnije je da su rješenja dovoljno domišljena i promišljena kako bi doista bila, kako bi polučila uspjeh u praksi. To govorim stoga što sam već unaprijed rekla, prije rekla ovo jesu šeste izmjene. Dakle svima nama je nalagalo oprez prilikom njihovog predlaganja. Zato su prošle dvije godine od posljednjih izmjena do ovih jer se doista željelo kvalitetno pripremiti u suradnji u prvom redu pribavljanjem mišljenja i sudjelovanjem u radu sudaca, odvjetnika i drugih koji u praksi provode ovrhu. Ono što se, što je najčešći prigovor bio tijekom rasprave je da ovaj Zakon nije socijalan. Odnosno da štiti ovrhovoditelje. Pa meni se zato postavilo pitanje a što je cilj ovog Zakona? Uz opasnost da možda ja ne ispadnem socijalna, a Hrvatska je socijalna država i Vlada i druge institucije nizom programa to potvrđuju. Čini mi se da to nije svrha ovršnoga postupka. Jer dozvolite mi samo podsjetiti dug je već negdje utvrđen. Potraživanje je utvrđeno tijekom sudskog postupka ili postoji račun koji nitko ne osporava dake dug postoji. Dakle to potraživanje koje se nije moglo dragovoljno naplatiti se mora na neki način provesti i to je svrha ovršnoga postupka. Čini mi se da smo svi katkad u jednoj ambivalentnoj situaciji dakako uvažavajući ove socijalne komponente što želimo postići? Zaštiti dužnika ili omogučiti vjerovniku koji, kome dug jest nastao da ga naplati? I postoji jedan konsenzus da ovrha mora biti brza i učinkovita. Svrha Ovršnoga zakona kao zakona je da to doista postigne. Dakle da postigne taj cilj da se može naplata potraživanja brzo provesti. Dakle da ovrhovoditelj na čijoj strani postoji to potraživanje doista to brzo ostvari. Neovisno o tome tko je ovrhovoditelj. Ovdje je bilo puno riječi o tome da se štiti krupni kapital poglavito banke. Ja osobno se ne bi s time suglasila. Zašto? Zato što neovisno o tome tko je ovrhovoditelj on mora doći do naplate. Osobno moram također dodati da često puta u Ministarstvu i u Vladi primamo stranke koje nisu banke. Dobro banke možda i na druge načine, druga sredstva osiguranja imaju pa su im, pa im je lakše ostvariti naplatu ali dođe i obrtnik, dođe čovjek iz jedne tvrtke koji je doista napravio veliki, kome je nastao zapravo veliki dug i koji ga ne može provesti. I on ne može poslovati ili pojedinci. S druge strane Ovršni zakon dakle treba ponuditi učinkovita sredstva da se provede naplata potražianja. Postoji ih puno. Naplata na novčanim potraživanjima, pokretninama, nekretninama i ona nalaže na različite načine ovrhe. Dakle sredstva su različita. Ovisi o tome tko, što će ovršenik u krajnjoj liniji ponuditi, a ovrhovoditelj prihvatiti. Ovdje često puta spominjano fiducijalno osiguranje tražbina je samo jedan od tih mehanizama. I moram napomenuti da je to u svom, u svojoj suštini, u svojoj biti sporazum. Sporazum između vjerovnika i dužnika, ovrhovoditelja i ovršenika da se na taj način fiducijom provede osiguranje tražbine i on se mora provesti. I dozvolite mi samo napomenuti da je fiducija doista kao što je ovdje bilo rečeno uvedena 1997. godine. Da se ona nije ukinula nego izmjenila 2003. godine. Da je zadrla u stečena prava i nije se mogla provesti i zato se na neki način vračamo zapravo promijenjamo rješenja iz 2003. godine. Isto tako ni jednom se segmentu se ovdje ne ukida pravo na žalbu niti se favorizira žalba. U ovrsi je žalba, drukčija joj je svrha i sadržaj zato što dug kao takav nije prijeporan. Žalbom se mora zadrijeti u situaciju kada se u samom ovršnom postupku pogriješilo i kada se mora omogučiti ovršeniku da zaštiti svoje pravo. Tako da su realnosti za žalbu drukčiji i žalba često puta nema suspenzivni karakter. Ona ima, postoji ali nema suspenzivni karakter kod ovih sitnih potraživanja ako mogu tako reći od jedne do 5 tisuća kuna. Osim toga ovdje je često puta govoreno o ovrsi kod ovih potraživanja u iznosu od 1000 do 5000 kuna. Tu je riječ o potraživanju koje je nastalo na temelju sudske odluke. To nije potraživanje na temelju iste isprave, na temelju računa gdje i postoji prigovor i gdje je potpuno drukčiji ovršni postupak. Prema tome ovim zakonom se nude rješenja da se doista osigura učinkovit postupak. Ja uvažavam i poštujem upozorenja da se mora voditi računa o … [[Ne razumije se.]] a i moram također istaknuti zadaća je omogućiti učinkovit pristoji postupak naplate potraživanja a to je bila zadaća ovoga zakona, dakle da praksi omogući takav jedan postupak uz nužno zadržavanje nekih zaštitnih mehanizama koji u svakom sustavu moraju postojati pa i u ovršnome i to se također ovim zakonom osigurava. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Državna tajnica je doslovce rekla da je ovaj zakon nota bene socijalni jer je država Hrvatska socijalna. Ja tvrdim da on nije zbog nepotrebnog uključivanja javnih bilježnika u postupke ovrhe. Naime člankom 252. stavka 1. predviđeno je da javnom bilježniku pripada pravo na naknadu troškova u skladu s odredbama tarife koju određuje jasno ministarstvo. Kolika su ta sredstva možda je najbolje objasnio prof.Mihalo Dika kada je na okruglom stolu Javnobilježničkog zbora održanom u Umagu 5.3.2005. godine izjavio da će javni bilježnici ukoliko se prihvati ova novela ostvarivati godišnji ukupni prihod od oko 300 milijuna kuna. Ako se zna sada da u Hrvatskoj prema popisu Javnobilježničke komore djeluje 246 javnih bilježnika onda bi proizlazilo da bi na svaki javnobilježnički ured otpao garantirani prihod od oko milijun i 200 tisuća kuna pa ako se i odbije PDV negdje cca milijun kuna. Međutim kako je u članku 252b. predviđeno da stranka prijedlog za ovrhu na temelju vjerodostojne isprave može podnijeti javnom bilježniku po svom izboru i do njega zatražiti da donose rješenje o ovrsi na temelju takve isprave te ako se zna da su najveći ovrhovoditelji, veliki sustavi poput HEP-a, HT-a i dr. onda je moguće da će samo određeni broj javnih bilježnika ostvariti enormnu zaradu … /Govornik isključen pa ponovo uključen./ … ogromnih manipulacija koje će onda opet završavati na sudu. Utoliko držimo da ovaj zakon nije socijalan. A tko me isključuje stalno? Već da pogoduje isključivo i jedino javnim bilježnicima i da netko sustavno ovakve zakone proturava ovome Parlamentu.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Gospođe i gospodo zastupnici, možemo prijeći na glasovanje. Malo smo kasnili jer je nekim zastupnicima koji iz subjektivno objektivnih razloga nisu imali ključiće trebalo izraditi nove pa su izrađeni. Molim uključimo se da utvrdimo. Molim da vidimo rezultat, da vidimo koliko nas je uključeno. 97 dobro možemo krenuti. Imamo prvo. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Ovršnog zakona. Imamo osam amandmana i tablicu. Molim državnu tajnicu Snježanu Bagić da se očituje o pojedinim amandmanima. Prvo amandman Odbora za zakonodavstvo.
Vlada ne prihvaća. Naime, ovim amandmanom se predlaže u važećem tekstu Ovršnoga zakona zamijeniti određene riječi u stavku 9. članka 16. Međutim, upravo ta odredba stavka 9. članka 16. ukinuta je odlukom Ustavnoga suda, pa prema tome ne može se niti mijenjati, a kako se ne prihvaća prvi dio toga amandmana, onda se nema potrebe niti prihvatiti drugi kojim se samo nomotehnički uređivao tekst ovoga članka zakona, da se mogao prihvatiti prvi dio tog amandmana.
Predsjednik odbora, gospodin Florijan Boras.
… [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Hvala. Amandman jedan povućen. Drugi amandman Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. Treće. Zastupnika Jure Bitunjca.
Vlada ne prihvaća.
Obrazloženje kratko.
Vlada ne prihvaća zbog toga što suprotno prijedlogu amandmana, upravo predloženim člankom 84. novo predloženim člankom 84. Izmjene i dopune Ovršnoga zakona razrješava se konačna dvojba kad se ovrha na tražbini po računu smatram provedenom, a to je momentom dostave rješenja o ovrsi banci. Nakon toga svaka daljnja uloga suda u realizaciji naplate potraživanja doista prestaje. Dakako, da banka treba obavještavati sud ima li dovoljno sredstava na računu za naplatu potraživanja, ali tu prestaju i obveze banke.
Hvala. Zastupnik Jure Bitunjac. Amandman 3. povučen. Amandman 4. također zastupnika Jure Bitunjca.
Vlada ne prihvaća. Ne prihvaća ga iz razloga jer se upravo način na koji je stipulirala članka 180. stavka 4. namjerava i želi konačno postići aktivno sudjelovanje ovrhovoditelja u naplati potraživanja. Naime, rok od šest mjeseci do kada traje ovrha, odnosno traje rješenje o ovrsi kod banke smatra se primjerenim rokom nakon koga se ovrha obustavlja. To dakako ne znači da može ovrhovoditelj ponovo tražiti ovrhu radi naplate novčanog potraživanja na tom računu, ali ga se želi stimulirati kad već nema tijekom šest mjeseci dovoljno sredstava na tom računu, da eventualno potraži naplatu svoga potraživanja na neki drugi način.
Zastupnik Jure Bitunjac. Hvala. Amandman četiri povučen. Peti, Odbora za pravosuđe.
Vlada prihvaća.
Hvala. Postaje sastavni dio zakona. Šesti, zastupnika Ive Josipovića.
Vlada ne prihvaća. Ne prihvaća ga stoga što se ovim amandmanom, odnosno ovim prijedlogom se riječ je o prijedlogu o sklapanju ugovora o osiguranju na predmet osiguranja kod onog sporazuma o osiguranju tražbine prijenosom prava vlasništva nekretnini kako se to često zove fiducijom upravo zbog razloga što takva vrsta ugovora treba i mora imati jaču pravnu snagu. Vlada ne predlaže da se on sklopi kao sami ugovor o prodaji gdje ovi popisi stranaka trebaju biti ovjereni, nego da treba biti ipak sklopljen ovakva vrsta ugovora u formi javnobilježničkog akta, upravo stoga kako bi mu se dala jača snaga, kako bi zaštita bila jača, kako bi stranke kad ga sklapaju pred javnim bilježnikom bili još jednom upozoreni na sve posljedice koje mogu proizaći iz sklapanja takvog ugovora ili njegove realizacije.
Hvala. Zastupnik Josipović.
Kažem da je vrlo zanimljiva teza kako ugovor zaključen od strane javnog bilježnika u ovoj formi ima jaču pravnu snagu od običnog ugovora. To je jedan zanimljivi novitet. Međutim, ja osobno mislim da je riječ o tome da se nepotrebno bilježnicima nabacuje velika lova da tako kažem iz razloga jer je tarifa prema vrijednosti spora i to daleko poskupljuje strankama sudjelovanje u takvom postupku. A inače, budući da je riječ o nekretninama javni bilježnik bi sudjelovao ovjerom potpisa prodavatelja i ne vidim da tu ima ikakve druge snage osim financijske snage za bilježnike. Molim da se glasuje.
Hvala. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat. 43 za, 10 suzdržanih, 54 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Sedmi amandman također zastupnika Ive Josipovića.
Vlada ne prihvaća. Naime, suprotno obrazloženju predlagatelja propisivanjem odredbi članka 125. na predviđeni način Vlada smatra da će biti bolje zaštićena prava svih u ovom slučaju i ovrhovoditelja i pravna sigurnost građana. Naime, bit će otklonjene posljedice prijelaznih i završnih odredbi nastale izmjenama i dopunama zakona iz 2003. godine koje su imale retro aktivni učinak, povratni učinak.
Zastupnik Ivo Josipović.
Ovo je isto jedna zanimljiva teza da kad ste podnijeli zahtjev da vam se ne primjenjuje pravo u trenutku podnošenja zahtjeva nego neko novo buduće pravo i mislim da je to drastičan primjer zadiranja u pravnu sigurnost građana pa zato molim da se glasuje.
Molim uključimo se. Molim rezultat. 45 za, 9 suzdržanih i 50 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. I osmi amandman također zastupnika Ive Josipovića.
Vlada ne prihvaća. Ne prihvaća sa sličnim obrazloženjem kao za amandman 7. Naime predlože brisanje članka 103. izmjene i dopune Ovršnoga zakona se zapravo stavlja izvan snage retroaktivno djelovanje sustava fiducijarnog osiguranja uvedeno tim zakonom.
Zastupnik Ivo Josipović.
Opet je pitanje naravno pravne sigurnosti građana za koju se zalažem za zato opet molim da se glasuje.
Molim uključite se. Kolegice i kolege neki pa dajte malo koncentracije! Rezultat. 35 za, 12 suzdržanih i 50 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Ovršnog zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Utvrđujem da je sa 80 glasova za, 2 suzdržana i 28 protiv donesen Zakon o izmjenama i dopunama Ovršnog zakona u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanom. Sada bi prešli na malo prije uvrštenu točku u dnevni red – - Prijedlog odluke kojom se odlikuje predsjednik Republike Hrvatske Stjepan Mesić Molim potpredsjednika Doma, gospodina Matu Arlovića da obrazloži prijedlog odluke. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Rijetku priliku ima zastupnik u svom zastupničkom životu i radu da u ime predlagatelja kao što je u ovom slučaju Predsjedništva Hrvatskoga sabora, klubova parlamentarnih stranaka i to Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, Hrvatske narodne stranke i Primorsko-goranskog saveza, Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke i Kluba zastupnika Hrvatske socijalno-liberalne stranke i Demokratskog centra i Liberalne stranke, Kluba zastupnika Hrvatske stranke umirovljenika, Kluba zastupnika Istarskog demokratskog sabora, Kluba zastupnika Nacionalnih manjina, Kluba zastupnika Srpske demokratske samostalne stranke, Kluba zastupnika Socijaldemokratske partije i bude predstavnik predlagatelja koji predlažu odluku kojom se odlikuje predsjednik Republike, Stjepan Mesić. Dopustite da podsjetim da se na temelju članka 2. Zakona o odlikovanjima, priznanja kojim je određeno da Hrvatski sabor dodjeljuje odlikovanje i priznanje Republike Hrvatske Predsjedniku Republike Hrvatske. Nadalje ja bih htio podsjetiti da je Predsjedništvo Hrvatskoga sabora i predsjednici parlamentarnih klubova na svojoj sjednici od 21. lipnja 2005. godine raspravilo i predložilo odluku kojom se predlaže odlikovati predsjednika Republike Hrvatske Stjepana Mesića velaredom Kralja Tomislava s lentom i Velikom Danicom a povodom Dana državnosti 25. lipnja 2005. godine. Poštovane kolegice i kolege, predsjednik Republike Hrvatske Stjepan Mesić je u dosadašnjem svom radu samo za vrijeme od 90. dakle od samostalnosti i neovisnosti samostalne i suverene Republike Hrvatske obnašao čitav niz dužnosti, bio je predsjednik Hrvatskoga sabora, bio je u više mandata zastupnik Hrvatskoga sabora, bio je predsjednik hrvatske Vlade, bio je zadnji predsjednik bivše zajedničke države u kojoj je pokušao i uspijevao koliko je mogao, omogućiti svim njenim članicama da se sukladno odlukom Badinterove komisije osamostale bez prolijevanja krvi i bez rata, a kad su izbili oružani sukobi nastojao ih je ublažiti. Nadalje bih htio naznačiti da je predsjednik Republike Stjepan Mesić sada izabran i drugi puta za predsjednika Republike i da u ta dva mandata na izvjestan način su i građani predsjedniku Republike Hrvatske gospodinu Stjepanu Mesiću iskazali i povjerenje i na taj način ova odluka Hrvatskog sabora će biti i odluka kojom se potvrđuje iznimno povjerenje i ugled predsjednika Republike koji ima u građanima Republike Hrvatske. Moram naglasiti da je člankom 7. Zakona o odlikovanjima i priznanjima predviđeno da se velered kralja Tomislava s lentom i Velikom Danicom dodjeljuje poglavarima država, između ostaloga i za njihov izniman doprinos međunarodnom ugledu i položaju Republike Hrvatske. Predlagatelji smatraju da je predsjednik Republike gospodin Stjepan Mesić dao izniman doprinos međunarodnom ugledu i položaju Republike Hrvatske predstavljajući Republiku Hrvatsku u svijetu i afirmirajući je kao demokratsku zemlju koja usvaja i razvija europske vrijednosti i standarde i na taj način učvršćivao put Hrvatske prema euroatlantskim integracijama kako na njenom međunarodnom planu tako na unutrašnjem planu razvijajući i doprinoseći razvoju demokracije i razvoju društvenih odnosa te vladavine prava u Republici Hrvatskoj i uspostavi države socijalne pravde. Vjerujući da ćete sukladno volji parlamentarnih klubova, dakle vas samih, podržati ovaj prijedlog. Unaprijed vam se zahvaljujem i predlažem da konsenzusom podržimo prijedlog odluke o odlikovanju predsjednika Republike gospodina Stjepana Mesića veleredom kralja Tomislava s lentom i Velikom Danicom za izniman doprinos međunarodnom ugledu i položaju Republike Hrvatske. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog ove odluke u skladu sa prijedlogom klubova. Ručno glasovanje. Tko je za prijedlog ove odluke? Hvala. Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je odluka donijeta sa 78 glasova za i 3 suzdržana. … [[Upadica se ne čuje.]] Kasnije. [[Pljesak.]] Idemo na – - Prijedlog zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu, prvo čitanje, P.Z. br. 314 Predlagatelj zakona je Vlada. Primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo; pomorstvo, turizam, promet i veze. Molim državnog tajnika Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka, gospodina Branka Bačića da dodatno obrazloži Prijedlog.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Uspostava sustava javnog prijevoza u linijskom obalnom pomorskom prometu osnovna je pretpostavka opće društvenog gospodarskog razvitka otoka i njegovo kvalitetno osmišljavanje i provedba okosnica je demografske obnove hrvatskih otoka. Pored te činjenice javni prijevoz u linijom obalnom pomorskom prometu, kao segment cjelokupnog prometa koji je iznimno značajan i za razvitak gospodarstva Republike Hrvatske, a posebno za funkcioniranje turizma u Republici Hrvatskoj ima status djelatnosti od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku. Obavljanje ove djelatnosti do sada je bilo regulirano sa 3 zakona. Dakle, sa Zakonom o prijevozu u javnom, linijskom, obalnom pomorskom prometu koji je donesen još prije 8 godina, dakle 1997. godine. Zatim Zakonom o Jadroliniji kojom je bivše državno poduzeće Jadrolinija preoblikovana u društvo za linijski pomorski prijevoz putnika i odtada primjereno organizacijski i pravno ustrojena. I treći Zakon koji je definirao ovu djelatnost bio je Zakon o otocima koji je donesen 1999. godine i sa svojim nadopunama iz 2002. godine praktično je uveo značajne novine u ovu djelatnost, a svakako značajno doprinio i boljoj i kvalitetnijoj povezanosti hrvatskih otoka. Sukladno, dakle, tim trim zakonskim, dosadašnjim zakonima stanje u tom segmentu prometa, dakle, linijskog, obalnog pomorskog prometa je sljedeće. Danas je na Jadrana uspostavljeno 46 trajektnih državnih linija, od toga je 21 trajektna, 14 brzobrodskih, 7 klasičnih brodskih i 4 brzobrodske linije kojima je u prošloj godini prevezeno skoro 10 milijuna putnika i 2 milijuna i 600 tisuća vozila. Pored državnih linija, dakle, pored 46 državnih linija koje povezuju hrvatske otoke sa obalom, uspostavljeno je još 8 županijskih i lokalnih linija. Tim sustavom, dakle, sa 46 državnih linija praktično je povezano 45 od ukupno 49 nastanjenih hrvatskih otoka. Ta 4 su, dakle, na Kornatima dva otoka Sveti Andrija i Mali Srakan, na kojima ukupno živi samo 10 stanovnika. Inače, evo, ovom prilikom i govorim da na hrvatskim otocima živi oko 125 tisuća stanovnika i svi oni dakle su povezani sa sustavom linijskog obalnog pomorskog prometa sa priobaljem, odnosno sa kopnom. Karakteristika cjelokupnog tog prometa jest da oko 90% ukupnog putničkog prijevoza i prijevoza vozila obavlja Jadrolinija. Dakle, ona obavlja 90% cjelokupnog tog putničkog prometa i to danas sa 54 broda kojima, dakle održava uglavnom sve te državne linije. No osim Jadrolinije već u ovom trenutku na Hrvatskom Jadranu postoji i 10 brodara koji obavljaju također ovaj linijski, obalni, pomorski prijevoz. Glavna karakteristika tog linijskog obalnog pomorskog prometa u Republici Hrvatskoj jest činjenica da prosječna popunjenost kapaciteta iznosi svega 35% za vozila dok za putnike svega 16%. Pri tome možda je dobro spomenuti da od 46 državnih linija po podacima koje posjeduje Ministarstvo svega 6 linija možemo smatrati rentabilnima dok preostalih 40 državnih linija spadaju u nerentabilne linije. Republika Hrvatska da bi te nerentabilne linije mogla pokrivati iz državnog proračuna godišnje izdvaja oko 310 milijuna kuna što ustvari predstavlja subvenciju i potporu svim brodarima da mogu obavljati taj, dakle, klasični trajektni ili pak brzobrodski prijevoz između kopna i otoka. Kroz provedbu rečenih zakona, dakle dosadašnjeg Zakona o javnom linijskom obalnom pomorskom prometu Zakona o Jadroliniji i Zakona o otocima, utvrdili smo niz nedorečenosti, niz nepravilnosti, niz neadekvatnih rješenja koji samo stvaraju probleme, poteškoće u provedbi tog Zakona i u kvalitetnijoj pomorskoj povezanosti. Upravo to pored činjenice dakle da smo htjeli uvesti tržišni pristup u obavljanju ... [[govornik se ne razumije.]] pomorskog prometa bio je temelj novog Zakona kojega danas predlažemo, dakle u prvom čitanju o linijskom, obalnom i ... [[Govornik se ne razumije.]] pomorskom prometu. Temeljna načela samoga Zakona su dakle da se potiče daljnji gospodarski razvitak otoka. Dakle, da taj pomorski promet bude u funkciji kvalitetnijeg života gospodarskog razvitka i demografske obnove otoka. Da se utvrdi Zakonom kontinuitet i redovitost prijevoza i obveza brodara da taj kontinuitet i redovitost prometa i prijevoza između otoka i kopna i dalje stalno održava. Da se taj red plovidbe i inače frekvencija i taj javni prijevoz prilagodi potrebama otočana, da se definiraju striktno linije po značaju koje se dijele na državne, županijske i lokalne i da pri tome na tim linijama ne bude preklapanja. Također da se definira što se smatra povremenim putničkim prijevozom, što se smatra izletničkim prijevozom, što se smatra kružnim putovanjima, što se smatra transferima putnika, što je u postojećim zakonima bilo dosta nedorečeno i možda najbitnija praktično novina ovog Zakona je da se na svakoj liniji praktično uvodi sustav javnog nadmetanja pa se putem javnog natječaja određuje koncesionar koji će obavljati, odnosno koji će dobiti na takvom natječaju mogućnost da obavlja tu prometnu povezanost na jednoj od linija, dakle bilo županijskoj, bilo lokalnoj ili bilo državnoj liniji. Pri tome je definirano dakle da utvrđena su tijela koja utvrđuju na temelju posebnog godišnjeg programa kojeg usvaja Vlada Republike Hrvatske o prometnoj povezanosti otoka. Vlada Republike Hrvatske utvrđuje koje su to državne linije, županijska poglavarstva utvrđuju koje su to županijske linije, a gradska odnosno općinska poglavarstva utvrđuje koje su to lokalne linije. Samim zakonom su propisani uvjeti koje mora ispunjavati pojedini brodar da bi uopće mogla biti u funkciji prijavi na javnom nadmetanju i da bi mogla biti dakle dobiti jednu liniju koju bi onda održavala. Prvi uvjet kojega brodar mora ispuniti jest da je tvrtka koja je registrirana u Republici Hrvatskoj za obavljanje upravo te djelatnosti, dakle obalnog pomorskog prijevoza putnika i robe. Drugi uvjet kojega brodar mora ispuniti jest da mu je upisnu listu broda kojim obavlja javni prijevoz da je upisan kao kompanija sukladno članku 5. stavak 1. Pomorskog zakonika, a koji kompaniju definira kao pravnu osobu koja je na sebe preuzela potpunu odgovornost za taj plovidbeni pothvat koji predstavlja praktično u ovom slučaju dakle obavljanje tog pomorskog prijevoza i povezivanja otoka s kopnom. Treći bitan razlog, odnosno uvjet kojega mora ispuniti brodar je da u vlasništvu ima odgovarajući brod za obavljanje prijevoza i da je brod upisan u trgovački upisnik brodova Republike Hrvatske. Da je nad tim brodom proveden postupak carinjenja i da brod ispunjava propisane tehničke uvjete a koje će tehničke uvjete podzakonskim aktom definirati ministar. Jedna od dobrih strana ovog Prijedloga zakona je svakako činjenica da on njegovom provedbom dužna je Vlada donijeti jedan podzakonski akt a ministar još dva dodatna podzakonska akta kako bi sam zakon mogao biti u provedbi. Dakle zakon je vrlo konkretan i ostavlja male mogućnosti dakle da Vlada ili ministar mogu intervenirati u ovaj sami zakon i samim zakonskim odredbama su dobro definirani konkretni uvjeti koji moraju zadovoljiti brodare da bi mogli biti u sustavu javnog linijskog obalnog pomorskog prijevoza. Nadalje, član posade na brodu to je također jedan od uvjeta mora biti hrvatski državljanin koji sa brodarom mora imati sklopljen ugovor o radu. I isto tako, brodar da bi se mogao na taj natječaj javiti mora osigurati zamjenski brod u roku 24 sata odnosno u ovisnosti o udaljenosti ili dužini linije, dakle mora osigurati zamjenski brod kako ne bi došlo do zastoja u normalnom povezivanju otočana sa kopnom. Optimalni je rok za davanje koncesija pojedinom brodaru na državnim županijskim i lokalnim linijama ovisi o značaju linije, pa je tako maksimalni rok za državne linije deset godine, za županijske osam a za lokalne linije pet godina. Pri tome se ukoliko za vrijeme dok traje koncesija pojedinom brodaru i dok on obavlja taj linijski pomorski prijevoz ukoliko nabavi, kupi novi brod, ukoliko uloži u novi brod onda se jasno proporcionalno njegovom ulaganju može produžiti trajanje same koncesije. Jedna od značajnih novina ovog zakona je i sljedeća, dakle da će se za rentabilne linije jasno, da će rentabilnu liniju obavljati onaj brodar koji ponudi najveću naknadu za dobivanje takve linije a da će za one nerentabilne linije prioritet odnosno na natječaju pobijediti onaj brodar koji traži najmanju potporu za obavljanje te djelatnosti. Inače, sami uvjet i postupak javnog nadmetanja i određivanje najpovoljnijeg koncesionara kako sam prije rekao utvrdit će Vlada posebnom uredbom o postupku i uvjetima za davanje koncesije. Sredstva za održavanje tih linija će biti osigurana za državne linije u državnom proračunu, za one županijske linije koje utvrdi županijsko poglavarstvo u županijskom proračunu a za lokalne linije koje utvrde općinska odnosno gradska poglavarstva u njihovim proračunima. Pri tome jasno da moramo biti svjesni činjenice da u ovom trenutku na Jadranu u povezivanju hrvatskih otoka s kopnom postoji sustav uređen na dosadašnjim zakonima i taj sustav dobro funkcionira, mi mislimo da još može i bolje, no on funkcionira ipak na zadovoljstvo otočana. Stoga taj dan prijelazni rok u kojemu će se vršiti implementacija ovog zakona nije kratak. Mi smo ocijenili da je primjeren rok za njegovu implementaciju i provedbu ovog novog zakona koji će biti usvojen ja se nadam, dakle pet godina i da će u roku od pet godina Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka nakon donošenja svih podzakonskih akata koji slijede iz ovog zakona krenuti postupno u koncesioniranje svih linija. Ovaj zakon je i njegov pravni okvir praktično pruža daljnje usklađivanje naše zakonske regulative hrvatskog zakonodavstva sa pravnim stečevinama Europske unije i u tom smislu on je na taj način i predložen Saboru na usvajanje. Mi smo kroz obrazloženje ovog zakona ostavili jednu dvojbu koju ćemo kao Vlada i kroz ovu saborsku raspravu a i do izrade konačnog teksta prijedloga zakona riješiti. Naime, radi se o tome što mi smo u samom tekstu zakona predvidjeli da poslove provedbe natječaja za državne linije obavlja Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka. No, s obzirom da je to jedan sveobuhvatan posao, trajniji i stručni posao nadziranja brodara, nadziranja kvalitete obavljanja te djelatnosti koja proističe iz ovog zakona držimo kao mogućnost i to smo u samom obrazloženju i naveli da se kao mogućnost ostavi i formiranje agencije koja bi neovisno dakle o radu uprave, o radu ministarstva mogla ovaj zakon provoditi na način dakle da kao samostalno tijelo, Vladino tijelo provodi ovaj zakon u smislu praćenja izvršavanja ugovora, kvalitete tog obavljenog posla, potrebne dorade ili uvrštavanja novih brodara na pojedine linije koji ne zadovoljavaju kriterije, koji su samim zakonom i podzakonskim aktima provedene. Eventualnim osnivanjem te agencije njoj bi se mogli dati i drugi poslovi koji su danas u domeni Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka kao što je utvrđivanje granica pomorskog dobra koje sada utvrđuju povjerenstvo koje čine predstavnici raznih ministarstava koji praktično sudjeluju u utvrđivanju, u postupku utvrđivanja granica. Pa ćemo u tom smislu kao Vlada do drugog čitanja, dakle do konačnog čitanja još donijeti konačan prijedlog kojim bi definirali da li će te poslove raspisivanja natječaja i praćenja cjelokupnog postupka obavljanja linijskog pomorskog prometa obavljati ministarstvo ili pak posebna agencija koja bi u tom smislu bila osnovana. Još samo eto na kraju želim reći da smo u pripremi ovog zakona održali dvije javne rasprave sa svim obalnim županijama, sa udrugom brodara "Mare nostrum" u Republici Hrvatskoj, sa regionalnim gospodarskim komorama, sa sindikatom pomoraca i sva njihova mišljenja i sugestije praktično su sadržane u prijedlogu ovog zakona. Evo, u tom smislu zakon je dakle usklađen i sa mišljenjima otočana, njihovim predstavničkim tijelima, sa lokalnom i područnom samoupravom a što je vrlo bitno jasno i sa predstavnicima hrvatskih brodara i sa sindikatom pomoraca. Evo, zahvaljujem.
Hvala vama poštovani kolega Babić. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prelazimo prvo na raspravu po klubovima zastupnika. U ime Kluba Socijaldemokratske partije poštovani kolega Anton Peruško. Izvolite, kolega!
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, gospodine pomočniće ministra kapetan Babić, kolegice i kolege! Prometnice općenito su žile kucavice razvoja svakog društva. Ulaganje u sve vrste prometnica je neophodno želi li država razvoj. Kad je u pitanju hrvatsko priobalje i brojni hrvatski otoci onda je naša plava magistrala naša vrlo značajna prometnica. Najznačajniji prirodni resurs ove zemlje je svakako Jadran sa svojim priobaljem i otocima ali je naša specifičnost da od preko tisuću i 200 otoka, otočića i hridi ima svega 49 otoka koji su naseljeni i od kojih su kao što je državni tajnik rekao nešto preko 40 njih povezani redovnim linijama pomorskog prijevoza. Kad se isključe otoci koji su mostovima povezani sa kopnom onda o javnom-brodskom prijevozu ovisno je oko 78 tisuća stanovnika naših otoka i to je naša hrvatska specifičnost koju moramo uvažavati zbog čega je kao što znamo i ovaj Hrvatski sabor donio Zakon o otocima i to isključivo kao što je tada i rečeno zbog vraćanja života na otoke. I da odmah kažem na početku o čemu ću nešto konkretnije reći malo kasnije u nastavku ovaj zakon koji je danas pred nama poništava neke postavke Zakona o otocima koje su imale za cilj poticanje života na otocima. Javni linijski obalni prijevoz je svakako djelatnost od posebnog interesa koja je u proteklih 60 godina manje ili više uspješno, manje ili više funkcionalno sa manje ili više zadovoljstva otočnog stanovništva i brojnih turista obavljana ali bez žrtava. Glavninu prijevoza obavlja značajan hrvatski brodar Jadrolinija koji je u državnom vlasništvu ali i drugi danas privatni hrvatski brodari. Činjenice govore da kako sam već rekao 78 tisuća stanovnika otoka ovisi o javnom brodskom prijevozu, da se promet odvija na kako je rekao državni tajnik na 46 linija i da se iz državnog proračuna za ovu namjenu izdvaja godišnje oko tristotinjak milijuna kuna. Zauzetost brodskih kapaciteta je zaista mala kad su u pitanju putnici oko 15% a kad su u pitanju vozila svega oko 35% prijevoznih kapaciteta je popunjeno. Od 46 stalnih brodskih linija svega njih 6 postaje rentabilno a ostale se dotiraju iz Proračuna bilo državnog bilo županijskih ili gradskih odnosno općinskih. Raduje saznanje da svake godine učešće Državnog proračuna u proračunu državnog brodara Jadrolinije pada te da danas iznosi oko 40%. Izdvajanja u ukupnosti se istina iz Državnog proračuna ne smanjuju, ali se pritom ulaže u obnovu flote i evo neki dan je iz domaćih nazvoza Jadroliniji isporučen novi brod što znači da se ulaže u obnovu flote što direktno pridonosi povećanju kvalitete i sigurnosti javnog linijskog obalnog prijevoza o čemu valja dakako voditi računa prilikom opredjeljenja o budućnosti Jadrolinije o čemu je nešto u obrazloženju samo dotaknuto. Pred nama je danas u prvom čitanju Prijedlog zakona o prijevozu linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu. Valja danas vidjeti koje su pozitivne strane ovog Prijedloga zakona, koje su njegove negativne strane i očekivani učinci te koje su nedorečenosti i koji bi bili konkretni prijedlozi za njegovo poboljšanje do drugog čitanja? Prema stajalištu Kluba zastupnika Socijaldemokratske partije pozitivne strane ovog Prijedloga zakona su: Prvo, nedvojbeno uvode se tržišna načela u obavljanju djelatnosti linijskog putničkog prijevoza kroz dodjelu koncesija za sve brodske linije temeljem javnog natječaja. Time se ruši osnovna postavka postojećeg zakona po kojem državne brodske linije drži državni putnički brodar bez natječaja iako valja reči i to da ni sada takvog kova stroga zatvorenost tržišta ne postoji jer uz vodećeg državnog brodara Jadroliniju u sustavu državnih linija godinama rade i to vrlo uspješno druge privatne kompanije kao što su primjerice Rapska plovidba, Mediteranska plovidba iz Korčule i Lošinjska plovidba iz Malog Lošinja. Konkurencija je i sada prisutna i u sustavu državnih brzobrodskih linija. Klub SDP-a je dosljedan u svom temeljnom opredjeljenju nužnosti tržišnog pristupa u obavljanju svih djelatnosti pa tako i obalnog linijskog putničkog prijevoza. Međutim usvajanjem ovog Zakona ne smije se narušiti dostignuti kvalitet usluga i prvenstveno dostignuti stupanj sigurnosti u putničkom brodskom prijevozu na Jadranu. Ukoliko jedini kriterij odlučivanja o ponudama bude visina koncesijske naknade na profitabilnim linijama odnosno visina zatražene subvencije za nerentabilne linije onda ta opasnost može ići na uštrb kvalitete i sigurnosti putničkog pomorskog prometa. Jasno je da ima puno faktora koji utječu na kvalitet i sigurnost jer je jasno da trošak pojedine linije ne ovisi samo o prometu već o brojnim drugim faktorima kao što su primjerice učestalost veza, brzina broda, starost broda i drugi faktori koje neću sad nabrajati. Nažalost smo svjedoci, svjedoci smo u početku postupka divlje privatizacije u pomorstvu, pojave brojnih divljih brodara iza kojih su ostale tragične posljedice. Sjetimo se samo primjera broda Tomislavgrad. Te situacije moramo izbjeći te da bi zaštitili sigurnost brodskog prometa potrebno je donijeti jasne propise o tehničkim uvjetima koje moraju ispunjavati budući koncesionari odnosno kompanije i njihovi brodovi o čemu je nešto govorio i gospodin državni tajnik jer nije u pitanju kao što sam rekao samo visina koncesije i potpore koja se traži nego i drugi tehnički uvjeti kojima brodovi moraju udovoljavati. Uzmimo samo primjer od prošlog petka što su svi mediji objavili. Imate slučaj gdje je jedan koncesionar dobio liniju Split-Supetar. Bilo je malo nevremena ne i onog jačeg koje je specifično za Jadran i brodovi Jadrolinije su i u tim i takvim uvjetima prometovali jer se zna kakav je hrvatski Jadran i kakvi su na primjer naši vanjski otoci i da ne kažem Lastovo ili naša specifičnost da jedan, jedan brod može ukrcati cijelo otočko stanovništvo međutim neminovnost tih veza je potrebna. Brodovi Jadrolinije su prometovali. Jadrolinija je osigurala i dodatne brodove. A brodar koji je dobio koncesiju, ne znam da govorim njegovo ime, ali medijima je to rečeno «San Marine» iz Splita jednostavno nije prometovao i u Splitu se stvorila jedna nepodnošljiva gužva u, u okviru luke i prema tome nisu samo ti uvjeti cijena i visina koncesije odnosno potpore koji bi odlučivali već valja uzeti i ove specifične razloge i podobrano razmisliti kad budemo odlučivali o sudbini Jadrolinije. Osim toga valja zakonom i pratećim propisima osigurati obavljanje ove djelatnosti isključivo za hrvatske kompanije, a pojam kompanije je jasno definiran u Pomorskom zakoniku da ne obrazlažem i te brodove, na brodove upošljavati isključivo hrvatske pomorce. Druga pozitivna strana prema nama u Klubu SDP-a ovog prijedloga je usklađivanje sa standardima koji vladaju u Europskoj uniji, a odnose se na sigurnost putničkog prometa. Treća bi bila pozitivna strana dugoročno smanjenje učešća državnog proračuna i proračuna jedinica regionalne i lokalne samouprave u financiranju ovog segmenta prometa. Četvrta pozitivna strana ovog Prijedloga zakona po mišljenju nas u Klubu SDP-a je u tome da se tržišna utakmica koju zakon predviđa mora odigravati što je za nas, za Jadran vrlo važno poštujući standarde sigurnosti i zaštite čovjekove okoline. Negativne strane ovog Prijedloga zakona su po meni prvenstveno i po nama u Klubu SDP-a prvenstveno nedostatak socijalne komponente u zaštiti stanovnika naših otoka. Ovim Prijedlogom zakona stavlja se van snage odredbe članka 10. Zakona o otocima koje govore o cijenama prijevoza i povlasticama u odnosu na stanovnike naših otoka. Naime člankom 39. Prijedloga ovog Zakona je predviđeno da cijenu usluga prijevoza utvrđuje brodar istina uz prethodnu suglasnost davatelja koncesije. Istina stavkom 3. članka 16. Prijedloga zakona je predviđeno da davatelj koncesije utvrđuje najveći dopušteni iznos cijene usluge ali to ne rješava probleme stanovnika naših otoka. Ne rješava probleme uirovljenika, studenata, đaka ili primjerice zdravstvenog osoblja jer ukida njihove beneficije, a oni su te beneficije imali. Zakonom, Zakon o otocima imao je jasnu intenciju poticaja povrata stanovništva i razvoj otoka. Ako država želi stimulirati razvoj otoka, a s obzirom da ovaj Prijedlog zakona ukida postojeće beneficije koje predviđa Zakon o otocima onda moramo zaista jasno definirati na koji će način biti olakšana komunikacija otočana sa kopnom i na koji način ćemo omogučiti daljnji razvoj otoka? Ako u obrazloženju Prijedloga zakona stoji da se, citiram: «Uspostava sustava javnog prijevoza obalnom linijskom pomorskom prometu temelji na načelima poticanja gospodarskog razvoja otoka i priobalja» završavam citat onda mi u Klubu SDP-a mislimo da na nikoji način ne smijemo derogirati dosegnuti stupanj poboljšanja uvjeta života otočana koji je dostignut donošenjem Zakona o otocima. U protivnom što će nam Zakon o otocima ako drugim zakonima pa na neki način i ovim Zakonom koji je pred nama rastačemo ono što smo utvrdili Zakonom o otocima. Obzirom da je broj stanovnika pojedinog otoka odnosno određene otočne skupine poznat unaprijed taj bi trošak brodari po meni mogli i morali ukalkulirati u svojoj ponudi za dodjelu koncesije i to bi predlagač do drugog čitanja trebao ugraditi u Konačni prijedlog zakona po nama svakako. U protivnom nameće se zaključak da na neki način država odstupa od proklamiranog principa razvoja otoka i da na neki način diže ruke od svojih otočana i na uostalom i među, na koji način će predlagač do drugog čitanja eventualno ugraditi u Prijedlog zakona ove naše primjedbe ovisit će i stav Kluba zastupnika SDP-a. I koje su nedorečenosti ovog Prijedloga zakona po nama? Prva i krupna nedorečenost je ono čega u prijedlogu zakonskog teksta zapravo nema. Ali je naveden u obrazloženju zakona o čemu je nešto govorio i državni tajnik gospodin Bačić. A to je citiram: «Postoji opredjeljenje da se osnuje agencija kao neprofitna pravna osoba koja bi umjesto ministarstva provodila postupak javnog natječaja za davanje koncesije na državnim linijama i donosila odluke u prvom stupnju», završen citat. Što to znači? U politici odnosno u praksi donošenja zakona u Hrvatskom saboru postoji opredjeljenje. Ako postoji opredjeljenje onda je to opredjeljenje valjalo pretočiti u određene odredbe zakona da danas zastupnici u ovoj sabornici mogu raspravljati o tome. Inače ovako zaista ostaje samo o opredjeljenju i kao što smo čuli iz izlaganja državnog tajnika moguće je da ta odredba bude ugrađena u zakon. Unaprijed govorim da bi trebalo u tom slučaju ukoliko se predlagač odluči na jedan takav prijedlog svakako toj, toj i takvoj ustanovi ili agenciji kako ćemo je nazvati, koja ne može biti nikakvo profitna unijeti odredbu oko dodjele koncesija na pomorskom dobru, utvrđivanja katastra pomorskog dobra i to pomorskom dobru utvrđivanja katastra pomorskog dobra i to samo poslove u pripremi za Vladu a ne kao što je bilo nekih prijedloga da se prikupljaju sredstva na takav način. Druga krupna nedorečenost zakona po nama u klubu SDP-a odnosi se na statut državnog brodara Jadrolinije jer se ukidanjem nekih odredbi Zakona o Jadroliniji ukida i monopolistički položaj na tržištu. Zakon ne nudi nikakav odgovor na dugoročno rješavanje statusa Jadrolinije.U svakom slučaju Jadrolinija ne smije doživjeti sudbinu koju je doživjela primjerice Croatia Line iz Rijeke i država sa tisuću otoka mora zaista razmisliti da li privatizirati državnog brodara ili ga pak zadržati u državnom vlasništvu kao što je to npr. učinila susjedna državna Italija s druge strane Jadrana. Možda Hrvatskoj zaista treba državni brodar u putničkom prometu organiziran kao komunalna služba, ali svakako sudbina državnog brodara kada za to dođe vrijeme mora biti određena u Saboru i ne može biti stvar volje bilo koje Vlade, odnosno političke opcije. Zaključujući ovu raspravu, vidim da vrijeme ističe, u osnovi zakon po nama može ići u drugo čitanje, ali do drugog čitanja valja razriješiti i definirati ono što sam kroz raspravu i istakao a to je da ukratko kažem, definiranje eventualno statusa agencije, odrediti se barem načelno u odnosu na Zakon o Jadroliniji, svakako definirati i ugraditi u odredbe zakona povlastice za određene skupine otočnog stanovništva, odrediti rokove koji su primjereni da postojeće koncesije ostanu na snazi i ispraviti neke manje nedorečenosti kao što su npr. u članku 43. čini mi se da je samo lapsus, putovanje započinje valjda fali i završava i članak 45. i neki drugi članovi postojećeg prijedloga zakona i o tome će o ovome što sam rekao ovisiti stav kluba SDP-a kod usvajanja ovog zakona. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovani kolega. U ime Kluba zastupnika HDZ-a, poštovani kolega Topić. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče, gospodine Bačiću i poštovani zamjeniče u ministarstvu, kapetanu Babiću, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Evo u ovo kasno poslijepodne nekoliko riječi u ime kluba HDZ-a o ovome Prijedlogu zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu. Ovdje je već rečeno puno toga s čim se slažem kako u obrazloženju državnog tajnika pa ću ja isto u nekoliko redaka, odnosno nekoliko rečenica pojasniti neke stvari. Republika Hrvatska je kao što nam je svima dobro znano priobalna zemlja koja ima dugu i razvedenu obalu i veliki broj naseljenih ali i nenaseljenih otoka. Već samim geografskim položajem određena je bit pomorskom zemljom koja baštini vrijednu pravnu tradiciju mediteranskih zemalja, krug kojih naša država i pripada velikim zemljopisnim, ali i civilizacijskim dijelom. Ovaj Prijedlog zakona u prijevozu u linijskom i povremeno obalnom prometu na raspravi je pred nama nakon relativno kratkog vremena po donošenju novog Pomorskog zakonika koji je predložila upravo ova Vlada i upravo ovo ministarstvo. Dakle ovaj sadašnji prijedlog zakona daljnja je i poželjna zakonska nadogradnja u oblasti pomorstva i stvaranja zakonskih okvira za brži razvoj otoka i priobalja. Kao što je već rečeno prijedlogom ovog zakona trebalo bi se otkloniti neki nedostaci, nedorečenosti važećeg zakona koji pravno uređuje materiju obavljanja javnog prijevoza u linijskom obalnom pomorskom prometu, a to su Zakon o javnom prijevozu u linijskom obalnom pomorskom prometu, Zakon o Jadroliniji i Zakon o otocima iz 2000. godine. Osnovna postavka na kojima su utemeljeni spomenuti zakoni je ta da se linije razvrstane prema značaju na državne, županijske i lokalne, a od interesa su za Republiku Hrvatsku subvencioniraju iz državnog proračuna. Subvencionira se dakle razlika između stvarnih troškova održavanja redovitih linija i prihoda koje te linije realno ostvaruju. Subvencioniranje je jako potrebno jer iako se izdvajaju velika proračunska sredstva stoga što je država dužna osigurati povezanost otoka i obale, odnosno njihovih stanovnika. Karakteristično je za naš pomorski linijski putnički promet da nema ravnomjernu dinamiku kroz cijelu godinu već ovisi o godišnjem dobu i naročito o turističkoj sezoni. U turističkoj sezoni je logično izražena potreba za većim brojem linija i većim kapacitetom brodova dok je van sezone a pogotovo u zimskom periodu broj putnika i automobila vrlo mali što bitno utječe na rentabilnost pojedinih linija te je za održavanje sustava linijskog pomorskog prometa potrebno osigurati značajna financijska sredstva iz državnog proračuna. Državni tajnik je već spomenuo da su npr. za 2005. godinu u državnom proračunu predviđena sredstva veća od 36 milijuna kuna. To su značajna sredstva. Jer od ukupno 46 svakodnevnih linija koje povezuju putnike i prevoze vozila i robu njih je rentabilno samo šest. U sustavu javnog obalnog linijskog pomorskog prijevoza putnika, tereta i vozila imamo tri podsustava i to su možemo ih nabrojiti: trajektne linije namijenjene prijevozu vozila kao i putnika i tereta, klasične brodske linije namijenjene isključivo prijevozu putnika i brze brodske linije koje su također isključivo namijenjene prijevozu putnika. Cjelogodišnji svakodnevni prijevoz putnika i vozila odvija se dakle na 46 linija i na tim linijama prometuju i trajekti i brzobrodske linije, klasični brodovi koji povezuju kao što je već spomenuto te naseljene otoke, odnosno naših 45 naseljenih otoka sa negdje preko 120 tisuća stanovnika dok se na jednom dijelu slabo naseljenih otoka to su Kornati i poneki, otok svjetionik sa 10 stanovnika linija održava povremeno. Nekoliko riječi o našem najvećem i najznačajnijem nacionalnom brodaru Jadroliniji Rijeka koji obavlja 90% putničkog prometa i 75% prometa u prijevozu vozila putem svoje brodske flote gdje je prosječna starost što je također već spomenuto, 28 godina. 28 godina. Mislim da smo dobro svi čuli. Mislim da nije ni potrebno naglašavati što u današnje vrijeme novih brzih napredujućih tehnologija znači ovaj podatak o prosječnoj starosti brodova od 28 godina. Na nekim područjima na Jadranu ti brodovi su još i stariji, preko 50 godina. Također je rečeno da osim Jadrolinije na našem Jadranu u održavanju brodskih linija sudjeluju druga društva tako da već možemo govoriti o početku jedne konkurencije što sigurno doprinosi kvaliteti povezivanja otoka i obale. Mislim da ne treba nabrajati posebno ova poduzeća, odnosno brodare zbog vremena. No trebalo bi reći nakon donošenja Zakona o otocima 2000. godine u sustav javnog obalnog linijskog pomorskog prijevoza temeljem provedenog javnog natječaja uključuju se i drugi brodari za brzo-brodski prijevoz. I sad bih ukratko, u nekoliko crta, dozvolite mi opetovano naglasio karakteristične odrednice sadašnjeg stanja sustava javnog linijskog pomorskog prometa na Hrvatskom Jadranu koje su određene ponavljam kroz prvo, razvedenost naše obale i udaljenost otoka od kopna. Slabo naseljenost naših otoka, sezonski neujednačenu potrebu za linijskim pomorskim prometom, nerentabilnost nažalost najvećeg broja linija, starost flote i izrazitu dominaciju jednog monopolističkog brodara Jadrolinija Rijeka, te kroz ipak moramo ustanoviti, što je pozitivno, stalno povećanje prometa putnika i vozila, što naravno doprinosi većoj rentabilnosti, odnosno manjim subvencijama država za održavanje tih linija. Tako je Jadrolinija u prošloj 2004. godini imala povećanje broja putnika za 4,7, a prevezla je za 3% više vozila u odnosu na 2003. godinu. Što je vidljivo da se većim prometom smanjuje gubitak u poslovanju nacionalnog brodara, što se može pripisati sve bržem razvoju turizma na našim otocima. Prema tome, uočava se potreba za poboljšavanjem prometa u obalnom prijevozu kako bi se ostvarili važni programski ciljevi hrvatske Vlade, a to je brže oživljavanje otoka i stvaranje pretpostavki za gospodarski razvoj otoka i priobalja. Ovaj Prijedlog zakona koji je predmet naše rasprave ima za svrhu stvoriti pretpostavke koje će na osnovu koncesioniranja putničkih linija proširiti tržišni pristup i ostvariti konkurenciju u obavljanju javnog obalnog pomorskog prometa. Institutom koncesije javnih natječaja omogućuje se svim zainteresiranima pravo natjecanja po utvrđenim uvjetima i kriterijima, kako bi se potencijalno uključili u obavljanje, ali i naglašavam i održavanje linijskog pomorskog prometa. Prijedlogom zakona se određuje način davanja koncesije na linijama razvrstanim prema značaju, a i na temelju javnog provedenog natječaja kao i uvjeti koje brodar mora ispunjavati. Zatim, razdoblje za koje se koncesija daje, visina i način plaćanja naknade za koncesiju kao i kriterij za određivanje potpore. Samim brodarima je prihvatljivo predloženi prijedlog trajanja koncesija za pojedine linije, a to su 5 do 10 godina za državne linije, 3 do 8 godina za županijske i 1 do 5 godina za lokalne linije. Institutom produljenja koncesije želi se poticati ulaganje i obnova flote. Što to znači? To znači da brodar, kompanija koja ulaže u novu plovnu jedinicu, novi brod kod sljedeće dodjele koncesija ima prednost. Prednost za dobivanje koncesija imat će i onaj brodar koji osim ispunjavanja zakonskih definiranih uvjeta ponudi i veću koncesijsku naknadu. Na ovom dijelu želio bih također reći da je isto bitno voditi računa o tehničkoj ispravnosti i sigurnosti tih dotičnih brodova koji održavaju te linije, osim ovih kriterija najbolje ponude za određenom koncesijom. Ovim Prijedlogom zakona predviđena je mogućnost prijenosa koncesije sa jednog brodara na drugog brodara sa svrhom osiguravanja kontinuiteta u održavanju linija. Prijedlogom ovog Zakona također je predviđeno da se sredstva za potrebe brodarima osiguravaju za državne linije u proračunu Republike Hrvatske, za županijske linije u proračunu županije, a za lokalne linije u proračunu općina i gradova na čijim se područjima linije održavaju. Dobro je što se ovim Prijedlogom zakona predviđa kontinuirano raspisivanje natječaja za koncesije određenog broja državnih linija kako bi se u razdoblju, što je već spomenuto od 5 godina koncesionirale sve linije, što garantira nesmetano prilagođavanje novim uvjetima bez poremećaja u funkcioniranju linijskog pomorskog prometa. Ovaj Prijedlog razlikuje i precizno definira što je stalni linijski pomorski promet i što je povremeni pomorski promet. Naravno šta u ovome Zakonu nije jasno određeno to je i kolega Peruško spomenuo, a to je i državni tajnik Bačić također rekao, to je osnivanje agencije. I mislim da bi bilo potrebno do idućeg čitanja tu imati jasan stav po pitanju uloge i značaja, odnosno nju zakonski definirati kao agenciju. I naravno, također smatram da je potrebno i jasnije se odrediti prema Jadroliniji, nacionalnom brodaru na kojega za sada otpada, a vjerujem i za duže vremena najveći teret u održavanju brodskih linija. Naravno, kako se radi o novom Prijedlogu zakona, predlagač, resorno ministarstvo je vodilo računa da se norme ovog ponuđenog zakonskog prijedloga usklade sa važećim zakonskim normama, pravne stečevine Europske unije na ovome području što je vrlo pozitivno. Poštovane kolegice i kolege, na kraju želim naglasiti da je posredno itekako važno usvojiti ovaj Zakon jer materiju koju on regulira i način na koji on regulira dobrim dijelom utječe na smanjivanje trenda depopulacije naših prelijepih otoka. Teško je zagovarati demografsku obnovu na brojnim hrvatskim otocima ukoliko ne stvorimo optimalnu prometnu povezanost tih istih otoka sa kopnom. Adekvatna prometna povezanost otočanki i otočana sa kopnom, odnosno sveobuhvatna logistika kopna stvara stanovnicima otoka osjećaj sigurnosti, posebno u slučaju bolesti i daljnjeg školovanja mladih ljudi. Ostanak i povratak na otoke uvijek je bio u značajnoj mjeri, proporcionalno upravo sa mogućnošću ili nemogućnošću da se sa tih istih otoka u slučaju bilo koje potrebe može doći pravovremeno do kopna. Klub HDZ-a stoga podupire Prijedlog ovog Zakona i želim u ime opće dobrobiti što skorije stupanje na snagu. Hvala vam lijepa.
Hvala vama, poštovani kolega Topić. U ime Kluba HSP-a poštovani kolega Tonči Tadić. Izvolite, kolega Tonči.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovani gospodine državni tajniče. Zakon je dosta kratak, ali zapravo od suštinske važnost za razvoj našeg domaćeg brodarstva i za pomorske veze prema našim otocima i duž obale. Cilj je potpuno jasan. Cilj je ovog Zakona liberalizacija duž obalnog prometa i Zakon bi se mogao i tako zvati, Zakon o liberalizaciji pomorskog prometa u našem Teritorijalnom moru. No ono što nedostaje ovom Zakonu i tu bi se složio sa kolegom iz SDP-a. Dakle, ovom Zakonu nedostaje jedan popratni materijal koji bi zapravo definirao sudbinu Jadrolinije. Mi, usvojimo li ovaj Zakon, zapravo dovodimo Jadroliniju na još užu manevarsku površinu. Dovodimo Jadroliniju do faze kada će netko kad-tad postaviti pitanje njezine privatizacije odnosno da bi ovaj zakon mogli odgovorno raspravljati očekivali smo da ćemo paralelno sa ovim imati i raspravu o strategiji što s Jadrolinijom dalje, hoće li ostati u državnim rukama, hoće li biti privatizirana i treba li biti privatizirana. Ako hoće biti privatizirana hoće li biti u cijelosti dakle privatizacijom dionica kao paketa ili privatizacijom jedne njezine sekcije. Recimo, podijeli li se Jadran na par sekcija privatizacijom jednog njezinog dijela koji pokriva recimo srednju Dalmaciju ili južni Jadran. Teško je dakle govoriti o konceptu liberalizacije pomorskog prometa koji zapravo utiče na brodsku povezanost naših otoka i naše obale a ne spominjati sudbinu Jadrolinije. No, o sudbini Jadrolinije se može govoriti sa još jednog aspekta a to je da je teško osigurati kvalitetu prijevoza dokle god ne postoji odgovarajuća konkurencija. Teško je osigurati odgovarajuću konkurenciju dokle god državni tajnik sjedi na čelu nadzornog odbora Jadrolinije koji će normalno navijati za to da Jadrolinija raste i širi se na teret državnog proračuna. To govorim zato, dame i gospodo, što u ovom Visokom domu svih ovih godina koliko sam zastupnik i svih ovih godina koliko raspravljamo o državnom proračunu nikada nisam u Saboru dobio podatak na koji način se raspoređuje onih 280 milijuna kuna iz državnog proračuna koliko godišnje ide za potporu brodskih linija. Koja linija, koliko, za koliko polazaka, za koji brod i po kojim kriterijima. Glavnina toga su zapravo jasle na kojima Jadrolinija živi i naravno ako idemo na ovakvu liberalizaciju brodskog prometa, ako se bude ovako subvencioniralo i sve ostale neodrživ je način funkcioniranja na koji je Jadrolinija funkcionirala do sada da se kupuju trajekti koji su rashodovani, da se kupuju katamarani. Malo su nam možda korisniji deplasmanski brodovi jer pokušajte s tim katamaranom voziti u zimi u situaciji recimo kad smo Ruža i ja pokušavali doći iz Orebića do Hvara 9. travnja pa ćete vidjeti koliko katamaran može ići. Ne može niti jedan ići ali se i dalje kupuju katamarani. Dakle, sve to skupa nas navodi na jedno temeljno pitanje. Ovakav zakon apsolutno da ali isključivo ako bude poznata sudbina Jadrolinije i ako bude potpuna transparentnost njezinog financiranja, dakle koliko se od tih novaca zdrobilo na nove trajekte, pod kojim uvjetima a koliko doista na subvenciju brodskih linija. Što se tiče samog zakona on razlikuje državne županijske ili lokalne linije. Razlika je zapravo samo u tijelu koje im daje koncesiju i bit će tu vrlo interesantno vidjeti suživot na istoj liniji državne linije, dakle na istom prometnom pravcu državne, županijske i možda čak lokalne linije odnosno na koji način će se sve to skupa usklađivati. Možda nije loša ideja da se u vezi sa svim tim oformi posebna agencija koja bi to koordinirala. To je doista dobro, ali zašto to onda nije ušlo u sam zakon, zašto to nije realizirano kroz posebni dio zakona. Možda zato što samo ministarstvo nije ustrojeno kao suma agencija. Dakle, da imamo Ministarstvo mora, prometa, razvitka, čega li već i da za svaki od tih dijelova postoji jedna stručna profesionalna agencija koja taj dio posla vodi agencija za turizam, agencija za pomorstvo, agencija za telekomunikacije, agencija za željeznicu itd. Možda bi se u tom smislu možda onda i moglo razmišljati o tome da postoji posebna agencija koja bi se bavila isključivo koncesijama za brodski promet na isti način na koji postoji Agencija za telekomunikacije koja dodjeljuje koncesije ako je koncesionar za to podoban, dakle kvalitetan, stručan, opremljen za telekomunikacije. Danas sutra ćemo možda i morati imati takvo tijelo i za željeznički promet. Dakle, nije to sve skupa loše jer doista će biti potrebna jedna agencija, jedno stručno tijelo koje će uspoređivati te sve uvjete i pratiti da li se doista pred tim koncesijama tijela koja to daju doista pridržavaju zakona. Dakle, tko su uopće brodari koji mogu sudjelovati u tim natječajima. Jesmo li mi do sada stvorili mogućnost da se u Hrvatskoj razviju brodari koji će se tu pojavili ili nismo. Ovi brodari koji se ovdje navode na strani tri, dakle rabska plovidba, lošinjska plovidba, mediteranska plovidba, onda ribarska proizvođačka zadruga su zapravo nekadašnje firme formirali još u razdoblju prije 90. koje su privatizirane i koje su locirane samo na jednu liniju. To nisu brodari u pravom smislu koji se mogu pojaviti i na ostalim linijama nego najčešće se drže strogo jedne male linije. Dakle, mi donosimo Zakon o liberalizaciji tržišta, otvaramo najširu mogućnost natjecanja na svim brodskim linijama a zapravo brodara praktično i nemamo osim ovih par koji su navedeni u drugom pasosu na strani tri da ih sada ne citiram ovdje. Dakle, definitivno će se pojaviti i drugo, definitivno ali po nama nema kabotaže pod stranom zastavom. Onaj tko se hoće ovdje daviti brodskim prijevozom i dobro je da je ta odredba čvrsto definirana u Pomorskom zakoniku taj tko se hoće baviti brodskim prijevozom mora imati hrvatsku zastavu, hrvatsku posadu, registriranu firmu ovdje i plaćati porez Hrvatskoj državi. Ali to znači još nešto. Koji su uvjeti za koncesije. Tko uopće može biti koncesionar. Ti uvjeti za koncesiju ovdje su dosta interesantno navedeni ali nas u klubu je najviše zaintrigirao ovaj zadnji stavak koji kaže da prilikom podnošenja ponude za dobivanje koncesije podnositelj ponude, pazite, mora pružiti dokaze da će ispuniti uvjete. Šta je to dokaz da će ispuniti uvjete, dokaz da će kupiti brod ili račun da je kupio brod koji će mu doći ili da će imati posadu, ili da uopće zna raditi taj posao. Po nama u prvom redu koncesija dok se ne nađe bolji koncesionar mora ostati onome koji sada na toj liniji plovi. Kakav je da je taj je za sada najbolji. Ako se nađe bolji od njega neka on vozi i to je jedini kriterij. Dakle, ključni kriterij nije lova koju daje država niti je cijena koju je on ponudio za tu koncesiju nego je kvaliteta usluge, sigurnost, sigurnost da će brod doista ići na toj liniji, sigurnost da ako se voziš u njemu da ne izgleda kao da je 50 godina prevozio krumpir nego brod koji je za otoke de facto prvi kontakt stranog turista sa tim otokom i koji preko tog broda stječu prve dojmove o tome gdje zapravo idu. Dakle, kvaliteta usluge, komfor, starost, zatim jednako tako važno brzina ali frekvencija. Ne znam koja je svrha bila. To govorim kod učestalosti plovidbe. Koja je svrha bila davanja koncesije Jadroliniji da vozi liniju brzobrodsku, primjerice Jelsa-Bol-Split ako taj brod polazi samo jednom na dan što me briga što on vozi 20 ili 30 čvorova ako ide samo jednom na dan iz Jelse i to rano ujutro pola sata nakon trajekta iz Starigrad i samo jednom iz Splita, dakle nekih dva sata prije zadnjeg trajekta za Hvar. Koja je svrha te brzobrodske linije? Svrha bi trebala biti da taj brzi brod više puta ide i da barem ide razmaknuto od ostalih trajektnih linija pa da onaj tko je zakasnio na trajekt možda stigne na katamaran, ali situacija u kojoj on zapravo ide praktično istodobno kada i trajekt i ide samo jednom je potpuno besmislena osim ako netko nije htio na taj način prihodovati neke novce za neke svoje financijske projekte ali u to ne bih ulazio. Mi dakle moramo i o tome voditi računa. Dakle bitna je i frekvencija. I to govorim posebno zato jer se godinama već borim za to dana otoke prva linija ide rano u jutro, da prva linija koja ide za otoke bude ona sa kopna na otok, a ne sa otoka na kopno. Da sa tom prvom linijom na otoke stižu friške namirnice, friške novine i prvi putnici. Ali nikako! Možda uz konkurenciju koja će se ovdje pojaviti će to biti, sa samom Jadrolinijom naravno teško. Također izuzetno je bitno i to da postoji zamjenski brod. Kako izgleda zamjenski brod. To izgleda kada jedan katamaran koji vozi za jedan otok se iz čista mira usred ljeta pokvari i onda ta firma prebaci sve putnike sa tog katamarana na hidrogliser jedne putničke agencije i sada pazite hidrogliser ima dvostruko manji kapacitet od katamarana i to izgleda ko zbjeg. Naravno da turist koji ide na taj otok stječe dojam da smo mi zapravo zemlja koja je potpuno neorganizirana jer njemu je prvi kontakt s otokom bio taj katamaran, odnosno taj hidrogliser u koji su bili svi nagurani kao da je zbjeg, kao da je u Split pala atomska bomba pa se svi gibaju na otok. Dakle zamjenski brod da, ali ne bilo kakav nego istih karakteristika. I ako to koncesionar ne može jamčiti onda se ne mora s tim poslom baviti, ali to je onda stvar države ili županije da kaže ne možeš se baviti s tim poslom jer mi ne zadovoljavaš te uvjete. Dakle polaske ponavljam još jednom, polaske treba definirati lokalna samouprava, odnosno županija. Polasci trebaju biti definirani u ugovoru o koncesiji i polaske ne može definirati sam koncesionar. Smisao postojanja broda na toj liniji jest to da bude na usluzi ljudima koji se na toj liniji žele voziti, a ne da ti ljudi služe koncesionaru. Nadalje, sve se ovo tiče naravno i potpora, sve se ovo tiče naravno i financiranja modernizacije flote. Modernizacija flote na brodskim linijama ubuduće će se postizati naprosto podizanjem uvjeta za dobivanje koncesije. Država će naprosto reći ovih pet ili deset godina voziš za te uvjete, idućih pet godina nećeš moći dobiti koncesiju ako ne budeš zadovoljavao nove uvjete. To je mehanizam koji i kod nas mora zaživjeti i vjerujem da će se i o tome voditi računa kada se bude pisao konačni prijedlog zakona. I za kraj povremeni prijevoz putnika. Ja doista ne znam zašto ste išli u ovoliko detaljni Zakon o linijskom prijevozu, a povremeni prijevoz putnika gdje smo često puta imali najveće malverzacije, strane katamarane koji su fol za kružna putovanja a voze linijsku plovidbu i tome slično o čemu je pisao tisak, zašto ste taj dio toliko tanko definirali. Uvjeti za dobivanje koncesije za povremeni prijevoz moraju biti isti kao za linijski prijevoz i moraju biti jednako strogi. Isto hrvatska zastava, hrvatska posada, jednaka razina sigurnosti i jednaki komfor i s time da su naravno kazne stravične ako se od povremenog prijevoza počne to pretvarati u kamuflirani javni prijevoz. I još jedan detalj kružno putovanje doista ne mora završiti u istoj luci, to ovisi o agenciji koja ga organizira. Dakle očekujemo državni tajniče da do idućeg čitanja ovog zakona dostavite Hrvatskom saboru neku viziju sudbine Jadrolinije u kontekstu stupanja na snagu ovog zakona, inače podržavamo ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Hvala lijepa kolega Tadić. U ime predlagatelja gospodin Branko Bačić, državni tajnik. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Htio bih se samo osvrnuti na neke činjenice bitne primjedbe na sami zakon, a koje zakon sam pod sebi podrazumijeva i od kojih predlagač niti ima namjeru odustat niti ju drugačije vidi. Prva i bitna stvar, možda ja u svom uvodu nisam bio dovoljno jasan, ali nije temeljni cilj ovog zakona liberalizacija tržišta pomorskog prometa. To je samo jedan put koji ostvaruju oni prvi temeljni razlog zbog čega idemo u ovaj zakon. Po meni je i po nama u Vladi je temeljni cilj ovoga zakona bolja prometna povezanost otoka s kopnom i osiguranje kvalitetnije pomorske povezanosti za demografsku obnovu otoka i za gospodarski razvitak otoka. E sada je samo pitanje da li je put koji vodi tom boljom demografskoj obnovi otoka, boljem gospodarskom razvitku otoka sadašnji sustav koji definira državnog brodara kao tvrtku s posebnim ovlaštenjima koja obavlja 90% putničkog prometa ili je bolja solucija koju mi mislimo da je bolja a to je liberalizacija tržišta. Dakle liberalizacija tržišta pomorskog prometa mora biti u funkciji kvalitetnije i bolje pomorske povezanosti. Ja kao državni tajnik i sam otočanin mislim da je i sadašnji dostignuti nivo pomorskih usluga kud i kamo kvalitetniji i bolji nego je bio prije recimo 15-tak, 10-tak godina. Da je državni brodar obnovom flote s jedne strane, a s druge strane provedbom Zakona o otocima kvalitetno doprinio boljim životnim uvjetima na hrvatskim otocima. Prema tome držim da neovisno o tome što je dosadašnji nivo pomorskog prometa dignut na visoki novi, što to možda nismo ni spomenuli iako je dijelom gospodin Tadić se na to osvrnuo. Ja mislim da sadašnji pomorski promet u Republici Hrvatskoj, linijski pomorski promet ne samo da je u funkciji otočana nego je kud i kamo najkvalitetniji do sada barem bio, do izgradnje autoceste, najkvalitetniji segment prometa koji opslužuje turističku sezonu. Prijašnjih godina bilo je zakrčenja u mnogim hrvatskim lukama, u zadnjih nekoliko godina, jer trajektni promet u najvećoj mjeri praktično je mogao opsluživati cjelokupnu turističku sezonu i tu većih zastoja i čepova u najvažnijim lukama Splitskoj, Zadarskoj, Riječkoj luci, Šibenskoj, Dubrovačkoj nije bilo. Prema tome mi možemo reći da je podignut nivo kvalitete pomorskog prometa ali da bi išli još jedan iskorak naprijed, sadašnji zakon ne može dovoljno dobro omogućiti taj daljnji iskorak. Zato slažem se da je ovaj zakon itekako povezan sa sudbinom državnog brodara. Slažem se da je potrebno da saborski zastupnici budu upoznati sa našim viđenjem što nakon implementacije ovoga zakona, a i tu smo napravili dvije stvari. Prva stvar koja je rekli smo, upravo uvažavajući činjenicu da postoji državni brodar koji u ovom trenutku kvalitetno sukladno sredstvima s jedne strane koje uprihoduje od prodaje karata i s druge strane s potporama i subvencijama državnog proračuna obavlja kvalitetno taj pomorski prijevoz ali htjeli smo također da damo kroz izradu studije i strategije razvitka, odnosno privatizacije, moguće privatizacije Jadrolinije konačnu sudbinu samog brodara. Dakle da kroz izradu te studije koja će biti gotova do drugoga čitanja svakako, ukažemo što mi kao Vlada mislimo na koji način da li krenuti roz implementaciju ovoga Zakona od 5 godina kako bi se trebao u tom smislu odnositi vlasnik dakle država prema, prema Jadroliniji. Dakle s jedne strane smo omogučili rok od 5 godina, a s druge strane paralelno s time radimo studiju i strategiju moguće privatizacije Jadrolinije. Imamo iskustva na Jadranu. Gospodin Peruško je to rekao. Imamo iskustva Adriatica. Dakle Republika Italija je imala sličnoga brodara kao što ga imamo i mi. Dala ga je u privatizaciju. Privatizirala je. U posljednje vrijeme je ponovno Italija, Republika Italija postaje većinski vlasnik Adriatice. Prema tome i oni su napravili prije jedan eksperiment sa Adriaticom. Kasnije su vidjeli i ponovno su vratili Adriaticu u većinsko vlasništvo Republike Italije. Ja mislim da u ovom trenutku dok se ne provede potpuna implementacija ovoga Zakona, dok se ne, dok ne budu koncesionirane svih 46 linija da nema govora i da se ne može ići ispred provedbe samoga Zakona sa privatizacijom Jadrolinije. Dakle mišljenja sam da je potrebno dok se čitavi zakon ne provede, dok se ne utvrdi na koji način praktično je proveden u praksi ići u brzu ili bilo kakvu privatizaciju same Jadrolinije jer mislim da je ona jamac upravo sad ovakvog postignutog nivoa prometne povezanosti. Druga bitna stvar koja, koju mislim da treba, da treba istaknuti to je cijena. Mi smo u članku 16. ovoga Zakona napisali da je, da će se uvjeti samog natječaja definirati dakle u, kao početni kriterij kojim može pojedini brodar, koji mora zadovoljiti da bi se uopće na natječaj javio. Iluzorno je očekivati da će se kao početni uvjeti u natječaju postaviti oni koji bi bili manji od sadašnje, od sadašnje razine koja je na, u pomorskom prometu postignuta. I po pitanju kvalitete broda to je, to je možda još najveća, najvažnija stvar, njegove starosti, sigurnosti plovidbe, brzine tog trajekta ako govorimo o trajektu ili ako govorimo o, o katamaranu s jedne strane i s druge strane cijena. Mislim da ono što su, što je Zakon o hrvatskim otocima postigao u dijelu koji se odnosi na cijenu u brzobrodskom prometu i putničkoj cijeni u trajektnom prometu je ne u cijelosti ali gotovo u potpunosti približeno odredbama Zakona o otocima. Pored toga mi smo to vi znate dobro krajem prošle godine 1. listopada je uvedena vinjeta koja svim, svim pravnim osobama i fizičkim osobama koje imaju sjedište na otoku omogučuje da praktično po povlaštenoj cijeni koje je i u zimskom periodu 30% niža od komercijalne cijene može putovati i prevoziti dakle vozila na, na pojedinim relacijama. Dakle te cijene koje smo danas uspostavili na, u tom linijskom pomorskom prometu koje bi možda bile bolje da su manje, ali mislim da iz, gledajući sa aspekta visine izdvajanja iz Državnog proračuna teško mogu biti manje bit će najmanje cijene koje će morati zadovoljiti brodar ukoliko želi se javiti na taj natječaj. I to je vrlo bitno. Dakle iznad tih cijena on ne može poći. NO međutim njegova koncesija ako se radi o državnoj liniji traje 10 godina. Ne znači da u 10 godina ta cijena mora biti takva odnosno nitko nema pravo reći da mu 10 godina cijena mora biti identična. Pogotovo kad znamo danas kakvo je kretanje cijena tržište nafte da bi ta cijena idućih 10 godina morala biti ista. Prema tome ukoliko nakon određenog vremena dođe do opravdanih razloga za možebitno povećanje cijene tada brodar koji je koncesiju dobio ne može mu dati cijenu bez suglasnosti koncesionara. Na taj način koncesionar sebi ostavlja škare u ruci da može intervenirati na eventualno povećanje cijene koje on drži da bi bilo, da bi, da nije opravadano. Kasnije evo s obzirom da se upalilo, trebali bi još reči nekoliko riječi koje je gospodin Tadić rekao, a i to se slažem s time. Dakle ali to zakon i predviđa. Nije samo cijena ili ponuđena visina naknade za koncesiju niti, niti cijena karte a niti cijena odnosno iznos koji bi trebala država subvencionirati za nerentabilnu liniju dovoljan razlog da netko, da netko bude najpovoljniji natjecatelj na pojedinom natječaju. Vrlo bitno je da to ne bude stari brod, da to ne bude spori brod no međutim mi smo i Pomorskim zakonikom definirali da će ministar mora donijeti uredbu kojom će definirati visinu gornji iznos odnosno iznos godina ili starost broda koji mora, koji može to zadovoljavati, ali isto tako će i ministar temeljem ovoga Zakona propisati posebne uvjete kojima će definirati, kojima će definirati uvjete koje mora ispunjavati brod koji se koji se, koji bude ušao u sustav u linijskom obavljanju pomorskog prometa. I još jedna stvar koja se tiče povremenog, povremenih, povremenih prijevoza je isto kabotaža. Prema tome onaj koji dobije koncesiju za obavljanje pomorskog prometa mora ispuniti uvjete koje je definirao Pomorski zakon, zakonik. Nema govora u Hrvatskoj o obavljanju kabotaže s brodom koji nije upisan u hrvatski upisnik brodova i koji nije brod hrvatske državne pripadnosti. I to se i na taksi prijevoz i na povremeni putnički prijevoz i na kružna putovanja odnosi ukoliko je to u hrvatskim teritorijalnim vodama.
Hvala lijepa kolega ... [[Govornik se ne čuje.]] Ispravak netočnog navoda poštovani kolega Jurjević.
Državni tajnik je rekao da je u suštini svih napora između ostaloga poboljšanje kvalitete prijevoza šta je razumljvo. Ali to će biti netočan navod sve dotle dokle se u praksi dešava ono što se desilo 1.7. da koncesionar privatni koji je dobio liniju Split-Supetar a dobio ju je nedavno, ne prije 100 godina ne može isploviti s brodom po minimalnoj buri kada Jadrolinija vozi uredno, povećava broj brodova koji voze na toj liniji. Ne može pristati kad isplovi. Nije uspio pristati u luci u Supetru. Razbio je brod Jadroliniji i vratio se nazad s putnicima, iskrca ih i tako dalje. Dakle čim se dozvolilo da takav brod dobije koncesiju to znači da se nije vodilo računa o kvaliteti. Ako ti brodovi neće isplovljavati po takvim vremenskim uvjetima kad Jadrolinija redovito još povećava linije onda je onda mi se čini da se nije vodilo računa o kvaliteti a pitam se kakav je tek zamjenski brod koji je nešto lošiji od toga?
Hvala lijepa. Nastavljamo s raspravom. Na redu je u ime Kluba HNS-a PGS-a poštovana kolegica Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Evo pred nama je Zakon o prijevozu linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu. Ja bih ovdje prvo naglasila neke stvari koje mi se čine vrlo kvalitetne u ovom Prijedlogu zakona. Pozitivne strane Prijedloga ovog zakona su ono što ste malo prije rekli ne jedino ali uvođenjem tržišnog načela u funkcioniranje linijskog putničkog prijevoza. Dakle ne kao jedino ali to je sigurno nešto što je dobro. Time se dugoročno smanjuje državno učešće u financiranju ovog segmenta prometnog sustava. Istovremeno zakon ističe da se tržišna utakmica mora odvijati poštujući standarde sigurnosti i zaštite okoliša. Time se a to će se posebno doći do izražaja donošenjem posebnih podzakonskih akata usklađujemo sa standardima Europske unije u pogledu sigurnosti putničkog prometa na moru. I ujedno može se očekivati i daljnje podizanje razine kvalitete usluga noviji brodovi, brži brodovi, sigurniji brodovi i bolja povezanost između kopna sa otocima. Međutim također ovaj Zakon ima i neke negativne strane odnosno ovaj Prijedlog zakona ima i neke negativne strane. U nekim bitnim segmentima predlagatelj Zakona nije dorečen. Može mu se reći nije išao do kraja. Primjerice u obrazloženju zakona stoji da postoji opredjeljenje da se osnuje agencija kao neprofitna pravna osoba koja bi umjesto ministarstva provodila postupak javnog natječaja za davanje koncesija na državnim linijama i donosila odluku u prvom stupnju. Međutim odredbe članka Prijedloga zakona članci od broja 15. do 20. suprotne su tom deklarativnom načelu. Ne, prijedlogom zakona je predviđeno da odluku o davanju koncesije za državne linije donosi Ministarstvo. Postupak provođenja natječaja provodi Povjerenstvo imenovano od ministra kad je riječ o državnim linijama. Dakle, ovo se opredjeljenje nije pretočilo u zakonski tekst, a što bi bilo nužno i kudikamo efikasnije od predloženog zakonskog rješenja. Naime, prema ovom Prijedlogu Ministarstvo ponovno preuzima operativne poslove za koje nije spremno niti kadrovski niti organizacijski. Uostalom to po biću i smislu djelovanja središnjih tijela državne uprave i ne bi trebao biti njegov posao. Ministarstvo priprema zakone, brine o njegovoj provedbi u smislu nadzora, a operativne poslove trebalo bi prepustiti specijaliziranoj agenciji koja bi ih provodila uz nadzor Ministarstva kao drugostupanjsko tijelo. I sam predlagatelj Zakona u obrazloženju navodi da bi se poslovi te Agencije mogli povezati i sa poslovima dodjele koncesije na pomorskom dobru što je svojevremeno u saborskoj proceduri, točno prije godinu dana, u svibnju 2004. godine u saborsku proceduru predlagala Hrvatska narodna stranka. Nadalje, ovaj Zakon stavlja van snage 3 odredbe Zakona o Jadroliniji. One kojima se jamči monopolistički položaj Jadrolinije na tržištu. Međutim, Zakon ne nudi nikakav odgovor u odnosu na dugoročno rješenje pitanja nacionalnog brodara koji u ovom trenutku, a očito je opredjeljenje predlagatelja da do daljnjega i ostane gotovo u cijelosti oslonjen na državni proračun. Bilo bi dobro da nam Vlada kaže koliko se mjesečno izdvaja za hladni pogon Jadrolinije, a koja sredstva će se unatoč donošenjem novog Zakona i nadalje izdvajati iz proračuna za to. Ne mislimo pri tome da Jadroliniju i njene brodare treba pošto poto i preko noći prodati već očekujemo da nam u drugom čitanju ovog Zakona Vlada da jasne naznake svog opredjeljenja u odnosu na nacionalnog brodara i njegova daljnja financiranja. Naime, Jadrolinija će kao organizirani brodar sa daleko najvećim brojem brodova u Hrvatskoj i temeljem ovog Zakona imati mogućnosti i da tako kažemo bolju startnu poziciju u konkuriranju za državne, ali i županijske linije. No tada se postavlja pitanje opravdanosti daljnjeg financiranja drugih troškova ovog brodara u trenutku kada u cijelosti profunkcionira ovaj Zakon. Ima europskih država kao što je Italija koje su sačuvale svog nacionalnog brodara u državnom vlasništvu. Možda državi sa cca 70-ak naseljenih otoka takvog brodara treba, ali tada organiziran kao komunalna služba u funkciji povezivanja otoka. No koliko vidimo, a to i pozdravljamo, to nije intencija ovog Zakona. No ono što bitno nedostaje ovom Zakonu je nužna, kao što je i kolega rekao, socijalna komponenta. Člankom 39. Prijedloga zakona je utvrđeno da cjenik usluga utvrđuje brodar uz prethodnu suglasnost davatelja koncesije. Istovremeno van snage su stavljene odredbe članka 10. Zakona o otocima koje govore o cijenama u javnom obalnom linijskom prijevozu i povlasticama u odnosu na otočno stanovništvo. Člankom 16. stavak 3. doduše predviđeno je da davatelj koncesije utvrđuje najvišu dopuštenu cijenu usluge, no tu se postavljaju sljedeća pitanja. Želimo li mi poticati život na otocima? Ako želimo tada bi ovaj Zakon obzirom da ukida dosadašnje beneficije predviđene Zakonom o otocima morao jasno definirati na koji će način biti olakšana komunikacija otočana sa kopnom. Zašto država ne odredi zone i pokazne karte kao što to uobičajeno postoji u javnom gradskom prijevozu i koje bi vrijedile za sve linije, na primjerice jednom plovnom području. Neovisno o tome tko je i koliko izabranih koncesionara. Broj stanovništva jedne otočke skupine, odnosno otočnih skupina nekog plovnog područja unaprijed je poznat i taj bi trošak brodari mogli ukalkulirati u ponudu za dodjelu koncesija, a distribucija i prodaja mogla bi se vršiti preko svih koncesionara na nekom području. Mislili smo da ova država nije napustila svoje otoke i napose otočane. Mislili smo, a tko stoji i u obrazloženju Zakona da se uspostava sustava javnog prijevoza u obalnom linijskom pomorskom prometu temelji na načelima poticanja gospodarskog razvoja otoka i priobalja. To je iz Zakona. Zašto se onda ukidaju beneficije u odnosu na penzionere, đake i studente, te zdravstveno osoblje. Mi mislimo da dosegnute poboljšanja u uvjetima života otočana ni na koji način ne smijemo derogirati. Inače, uzalud nam sva nastojanja u provođenju Zakona o otocima ako ćemo sada nekim posebnim zakonima rastakati ono za što smo se opredijelili donoseći taj Zakon. Slažemo se da se sva pitanja vezana za obalni prijevoz, pa tako i cijene i povlastice treba riješiti ovim Zakonom, ali tada ih treba definirati, a ne derogirati. I za kraj, kao što je već neko ranije naglasio, manje pogreški ili nejasnoća koje bi bilo potrebno ispraviti. Člankom 45. definiran je povremeni prijevoz putnika koji se organiziraju putničke agencije. Zašto bi primjerice taksi službu na moru, a sukladno članku 43. ona se smatra povremenim prijevozom, nužno morala organizirati putnička agencija? Zaključno, Zakon je u načelu dobar. Valjalo bi ga podržati njegovo donošenje, ali do drugog čitanja treba izmijeniti odredbe Zakona u smislu definiranja i osnivanja agencije, definirati povlastice za pojedine skupine stanovništva, te se odrediti u odnosu na Zakon o Jadroliniji. Mi iz Kluba Hrvatske narodne stranke i Primorsko-goranskog saveza podržat ćemo ovaj Zakon do drugog čitanja.
Hvala lijepa, kolegice Košiša. U ime Kluba HSS-a poštovani kolega Luka Roić. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, gospodine pomoćniče ministra, kolegice i kolege. Evo, kao što rekoše prethodnici, jedan relativno mali zakon, ali zakon sa velikim učincima i moguće vrlo značajnim posljedicama. Naime, sjećam se kad smo 90-ih godina ulazili u tržišnu ekonomiju i tržišno gospodarstvo, a i sam, a i mnogi uz mene govorili smo prepustimo stvar tržištu, ono će regulirati odnose na pravedan način i uspostaviti će učinkovitije i bolje gospodarstvo. Osnivali smo male trgovačke kuće u svojim podrumima, u svojim stanovima, a istovremeno rušili sustave koji su bili. Neučinkoviti, ali su bili veliki. I uspjeli smo ih srušiti do temelja. Do temelja ih srušiti, najprije obezvrijediti, onda rasprodati, a onda uništiti i ono vlastito što smo stvorili da bi nakon 10-ke godine ponovno stvorili monopole koji su sada privatni. Znam da je to sudbina tržišnog gospodarstva, ali ne mogu se oteti dojmu da je svaki monopol loš, ali da je privatni monopol najlošiji. Država naprosto mora imati mehanizme i mora znati prepoznati što je od temeljnog nacionalnog interesa i iza toga odlučno stati. Bojim se da i ovog puta ne ubijemo vola, da bi pojeli samo šniclu. Bojim se da u ovom Prijedlogu zakona nema zakulisnih igara, ali se bojim da učinci ovog Zakona ne budu upravo onakvi kao što sam na početku govorio, uspoređujući sa privatizacijom i pretvorbom koja se dogodila u Hrvatskoj državi. Imamo nacionalnog brodara koji je apsolutno monopolista ili u zadnjih, dobro 20, 30 godina sa malim linijskim prijevoznicima koji su uspješno obavljali određene linije, ali gro, glavninu ... [[govornik se ne razumije.]] prijevoza obavljala je državna javna državna institucija brodar Hrvatska Jadrolinija. I koliko god mi otočani koji smo na tisuće puta plovili Jadrolinijinim trajektima, brodovima, gunđali i bili nezadovoljni uslugama koje su ti brodovi pružali moramo se na kraju složiti da je taj i takav prijevoz imao zaista prolaznu ocjenu. Imamo stare brodove, imamo možda i neadekvatnu flotu, ali ipak posjedujemo i imamo državnog brodara koji posjeduje preko 40, 50 vrlo značajnih i vrlo skupih plovila. Zašto moramo sa ovakvim nepromišljenim, po meni zakonom ne zbog zakona i same forme nego zbog priprema koji su morali biti strateški vrlo ozbiljno promišljeni, dovesti u pitanje i sve te brodove možda jednog dana vidjeti na nekim rezalištima koji će neki zbog toga što smo omogućili prije svega, evo odmah se vraćam na aktuelnu temu, koncesioniranje, Supetar Split. Zašto smo išli na koncesioniranje najrentabilnije makar po mom saznanju pruge odnosno linije koja donosi najviše profita? Zašto je trebalo najboljeg konja prodati ili dati u koncesiju kad smo imali 48 ili 45 drugih koncesija koje smo mogli eksperimentalno dodijeliti u prvoj fazi? Ne mogu nikako biti protiv ovakvog zakona ali mogu biti protiv postupka i protiv načina na koji se on donosi. Svi su govorili i prethodnici a mi otočani smo posebno osjetljivi prema javnom linijskom prijevozu jer on je naša sudbina, naš taxi, naš javni gradski prijevoz. Zamislite da u Zagrebu se netko sjeti da da liniju Črnomerec-Dubrava a da ostavi za državu Stenjevec, ne znam već sva ova mjesta oko Zagreba i da to ostavi sebi a da najfrekventnije pruge da privatnim koncesionarima. Mislim da to ne bi nitko učinio. Mislim da to ne bi imao nitko pravo učiniti. Evo, ja ću još jednom spomenuti o tome kako je trajekt prije svega i prijevoz, ja ovo sve gledam prije svega u odnosu na otočko stanovništvo koje je sudbinski vezano za linijski prijevoz. Nama su trajekti i brodovi i zipka i grob. Nama su to i kazališta i kina. Nama su to i sportske utakmice i sportski događaji. Sve što se sudbinski događa na otoku vezano je za linijski prijevoz i to je vrlo teška odluka uvoditi ne dobro istražen model da bi se moguće taj sustav doveo u pitanje. Evo još jednom, ne znam da li sam dobro informiran, nisam išao na trajektu koji je dobio koncesiju Supetar-Split ali čujem da je promotivno, koliko je ta promotivna aktivnost stojala. Cijena karte je bila dvostruko, trostruko jeftinija nego što u javnom prijevozu. Šta to znači? Šta to znači da ja koji se natječem na najprometniju i najbolju frekvenciju odnosno koncesiju mogu sebi dozvoliti luksuz da 15, 20, mjesec, tri, četiri, pet mjeseci dam sebi za pravo da naplatim trećinu od cijene a da zahtijevam od državnog brodara da on vozi Lastovo-Split, Vis-Split, ne znam sve otoke, Dugi otok i sve ove male otoke koje moramo debelo subvencionirati. Da li na taj način zapravo bez obzira na tržišnu ekonomiju uvodimo i nelojalnu konkurenciju? Da li je to posve ispravno i da li je to model koji možemo u ovom Visokom domu ovako na prečac podržati? Ne tvrdim da je namjera predlagatelja urušiti sustav Jadrolinije. Dapače, mislim da ima elemenata o kojima su govorili i prethodnici i gospodin državni tajnik da je Jadrolinija kao najopremljeniji sustav i najsposobniji odazvati se na sve koncesije i njih uspješno obavljati, ali znajući nas nisam posve siguran da je to tako. Već mi ovi prvi potezi govore da se ne razmišlja na taj način, da se ne brine o sustavu koji smo svi stvarali. Ja sam pedeset i nešto godina koristio usluge Jadrolinije. Pretpostavljam da sam pet tisuća puta koristio uslugu i u ovaj svaki brod ugrađena je makar jedna lipa i mog novca kao i svih vas koji ste išli. I zato mislim da ne smijemo na brzinu donijeti odluku po kojoj ćemo koliko god bili nezadovoljni sa monopolističkim položajem Jadrolinije i koliko god mislili da bi to drugi bolje obavio nisam dobio potpuno jasna i argumentirana uvjeravanja da će to biti bolje. Ja bih volio kada bi ovakav zakon rezultirao boljitkom u povezanosti otoka s kopnom, kad bi naši građani imali bolji, komforniji prijevoz, brži prijevoz, učestaliji prijevoz, prijevoz koji je na razini dostignuća današnje tehnologije ali ja se bojim da ovakvim načinom rušimo jedan dobro organizirani sustav koji je kako tako funkcionirao. Ako smo mislili to učiniti čini mi se da smo morali ranije osmisliti i što je Tonči govorio i svi što ćemo učiniti sa državnim brodarom, da li će on i dalje ostati u državnom vlasništvu, da li ćemo ga privatizirati na ovaj ili onaj način jer mi imamo u tom brodaru silan kapital bez obzira na starost trajekta, bez obzira što možda ponekad rekoh nismo bili zadovoljni sa uslugama koje je Jadrolinija pružala otočkom stanovništvu ali uvjeravam vas da smo u zadnjih nekoliko desetaka godina a naročito u zadnje vrijeme dobro, dobro zadovoljni sa uslugama koje je Jadrolinija obavljala unutar linijskog prometa. I stoga mislim da je to centralno pitanje u donošenju ovog zakona, bez obzira na ove sve druge razloge koje su kolege upozoravale i o agenciji i koja hoće ili neće biti i o svim drugim aspektima svakako da me prije svega interesira da otočani i otočko stanovništvo bude na kvalitetan način povezano sa kopnom jer uvjeravam vas ukoliko to ne bude tako za sljedećih nekoliko desetaka godina neće nam ni trebati koncesionara odnosno koncesija. Ako ne budemo na kvalitetan način odgovorili zahtjevima naravno da tu ne isključujem sve one koji dolaze povremeno na otok kao turisti, kao gosti i u tom smislu apsolutno može se naći nekakav komercijalni interes za uspostavljanje linijske povezanosti otoka i kopna. Ali uvjeravam vas, to nije komercijalan posao. Ako je onda je na dva, tri mjesta, onda je možda na pet ili na šest mjesta i zato nemojmo se zavaravati da ćemo u privatnim i u svim drugim tržišnim uvjetima dobiti koncesionare koji će rado preuzeti obvezu povezivanja svih otoka a obveza je Hrvatske države da svaki otok spoji sa kopnom na kvalitetan način. Jednom sam ispričao priču koju već svi dobro znate sa ove govornice a još ću jedanput ponoviti kada je Lastovo bilo pod Italijom tada je svakodnevno komunicirao sa svojom matičnom tada okupatorskom zemljom i kada je u parlamentu postavljeno pitanje do kad ćemo a tom linijom se vozilo svega nekoliko ljudi i u parlamentu je postavljeno pitanje do kad će Talijanska država plaćati troškove tog prijevoza kada se gotovo sa tim nitko ne vozi a onda mu je vladajući u to vrijeme odgovorio sve dok na Lastovu bude vijorila talijanska zastava brod će voziti tu liniju. Tako ja isto ovdje poručujem a nadam se da će se na svim hrvatskim zastavama vječno i uvijek vijoriti hrvatska zastava. Hrvatska država je prije svega odgovorna za povezanost stanovništva otoka sa kopnom i ona mora biti okosnica svih poslova vezanih za linijski i priobalni prijevoz. Ja mislim zbog toga da još jednom moramo vrlo oprezno razmisliti kada budemo donosili ovaj zakon jer nisam siguran da iskustva Italije o kojima ste govorili neće doživjeti i Hrvatska. Mislim da nema tog privatnika i nema tog brodara koji će uspješno organizirati prijevoz ma koliko mu država bila suport ako ne postoji državni javni brodar koji će tu funkciju po meni obaviti puno kvalitetnije nego usitnjeni brodari koji će se pojaviti u novom koncesioniranju. Bojim se da je potrebno o ovom zakonu još jednom dobro promisliti. Ne sporim dobru namjeru Vlade. Upozoravam na život i na sve one probleme koje uočavam kao građanin. O ovom zakonu uopće nisam kanio govoriti kao stručnjak, nisam nijedan termin iz zakona upotrijebio, nisam govorio o tome da se dijeli na ovaj ili onaj način, da povezuje toliko i toliko otoka i kopna. Znam samo da je on od vitalnog značaja za razvoj naših otoka za more i sve ono što more znači za Hrvatsku državu. U to, zbog toga ću u ime HSS-a izraziti izvjesnu rezervu ukoliko dobijemo garancije da će ovi problemi o kojima sam govorio biti u Zakonu još bolje regulirani onda ćemo podržati zakon ukoliko ne bit ćemo najvjerojatnije suzdržani. Zahvaljujem.
Hvala vama. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi na redu je poštovani kolega Stazić. Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo slušao sam ovaj divni angažirani povremeno emotivni govor kolege Roića. S jedne strane sam uživao u tome govoru a s druge strane sam se pitao a šta mi to ovdje svi skupa radimo? Kakvog to smisla uopće ima? Mi ovdje donosimo zakone a život se odvija mimo tih zakona, a ponekad se u same zakone ugrađuju instrumenti koji omogućavaju da se taj život odvija mimo zakona. I ovdje je to slučaj. Prijelazne i završne odredbe ovoga Zakona, članak 49. kaže da će brodari koji na dan stupanja na snagu, ne pardon 48. «Brodari koji na dan stupanja na snagu ovog Zakona održavaju državne linije temeljem rješenja o odobrenju ili ugovora za održavanje određene linije nastavljaju održavati postojeću liniju» i tako dalje «do preuzimanja». Članak 50. kaže da će Ministarstvo sukcesivno godišnje raspisivati javni natječaj za davanje koncesija za određeni broj državnih linija sukladno raspoloživim sredstvima planiranim u Državnom proračunu RH s time da se u roku od 5 godina obuhvate sve državne linije. Državne linije su one linije koje povezuju kopno sa srednjim otocima. Državna linija je dakle i linija Split-Supetar. Za takvu liniju je dodjeljena koncesija jednome brodaru i ta će se situacija održati, može se održati idućih 5 godina. Jer Vlada može sukladno ovom Zakonu za tu liniju posljednjeg dana posljednjega roka koji je napisan u prijelaznim i završnim odredbama raspisati liniju, raspisati koncesiju.A o kakvoj se liniji radi rekao je kolega Roić. I pitao se a zašto prodajemo najboljeg konja iz ergele? I zašto jednoga brodara koji mora ploviti i na drugim linijama? Nekomercijalnim. Zašto mu dovodimo konkurenciju baš samo na tu jednu jedinu najkomercijalniju, najisplativiju liniju? Nije kolega Roić dao odgovor. A odgovor svi znaju. I zato se pitam zašto smo mi ovdje i što mi tu uopće radimo? Konesija za tu liniju dodjeljena je tvrtki koja se zove «Sen Marine». Dodjeljena je dva dana prije održavanja lokalnih izbora. Dodjeljena je u sklopu dogovora da taj nekakav Buljubašić, vlasnik te linije koji podržava listu Velog Mista ako dobije koncesiju onda će lista Velog Mista se prikloniti HDZ-u u Splitu. I to se dogodilo. To se dogodilo. On je dva dana pred izbore dobio koncesiju, a ti nezavisni poduzetnici kojima se gadi politika. Koji su rekli da neće oni u politiku jedan od njih je postao predsjednik Gradske skupštine kao da to nije političko mjesto. Ko da se time bave numizmatičari, a ne političari. Ne bih ja ovo govorio, ne bih ja ovo govorio da se tome brodaru koji je dobio takvu koncesiju nije dogodilo ono što mu se dogodilo prvoga ili drugoga srpnja. Isplovio je iz Splita po burinu. Po maloj buri. I to nakon cjelodnevnog odgađanja te plovidbe. Rasprodao je karte, oglašavao je da su karte 25% jeftinije. Pa naravno da može davati jeftinije karte kad ne, prodavati jeftinije karte kad ne plovi na nekomercijalnim linijama. Kad je dobio u koncesiju upravo samo tu najbogatiju, najfrekventniju liniju. Pa naravno da može sniziti cijenu i konkurirati onome koji mora ploviti i na drugim linijama. Pa kad je cijeli dan odgađao tu plovidbu zbog tog burina. Onda je isplovio na pritisak ljudi kojima je karte prodao ujutro. Isplovio, doplovio ali pristati nije znao i nije mogao. Takav mu je brod. I takva mu je posada. I takav mu je zapovjednik. I sve je kod njega takvo. I vratio se nazad u Split neobavljena posla i vratio putnike i iskrcao ih nazad u Splitu. Takvome ste dali koncesiju. E sad 90% posade su mu Ukrajinci. U ovom Zakonu ste napisali da posada mora imati hrvatsko državljanstvo. 90% posade na toj liniji su Ukrajinci. I vi to znate. I dali ste im koncesiju. I to će stanje trajati idućih 5 godina dok se Buljubašić ne obogati na tome. Pa kad se obogati onda ćete možda raspisati koncesiju po ovom Zakonu pa dati nekom tko bude imao malo bolji brod i koji bude imao hrvatsku posadu. A dotle ste u ovaj Zakon ugradili instrument da omogućite Buljubašiću da se obogati političkom trgovinom. E sad ja se pitam nešto i o sigurnosti putnika. Pa kad već trgujete koncesijama trgujte tako da ne dovodite u pitanje sigurnost putnika. On je tamo brod razbio, udario je Jadrolinijin brod kad je došao do Supetra. Ne zna čovjek. Nema pojma. Dok se ta ukrajinsko-hrvatska posada dogovori dal naprijed, dal nazad. Kapetan kaže naprijed, ovaj lupi nazad ili obrnuto. Nema pojma. Oni ne znaju hrvatski jezik. Razbiju brod. Ugroze sigurnost putnika. A sve zbog toga, a sve zbog toga da bi HDZ imao vlast u Splitu. Zato se pitam što mi ovdje radimo? Ja pozivam sada novinare koji ovo prate nek ispitaju, nek odu u Split. Nek ispitaju. Kakav je taj brod, kakva je ta koncesija? Kad je dobijena? Zašto je dobijena? Što se dogodilo i da li je bila ugrožena sigurnost putnika? I tko je donio odluku o toj koncesiji? Sad ih pozivam. A pozivam i ovdje Sabor. Mislim da bi bilo dobro jedno Istražno povjerenstvo ozbiljno osnovati o tome slučaju jer se sigurnost građana dovodi u pitanje zbog politikantskih razloga. I zato se pitam što mi ovdje radimo i kakvog to smisla ima? Hvala.
Hvala lijepa kolegi, kolegi Staziću. Molim vas, molim vas nemojte dobacivati a pogotovo što se tiče vjerskih izljeva. To nije mjesto ovdje. Ispravak netočnog navoda kolega Peronja. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, pomočniće ministra, kolegice i kolege netočno je sve ono što je gospodin kolega upravo kazao u svezi linije Split-Supetar. Splitsko-Dalmatinska županija donjela je strategiju gospodarskog razvitka, u tom se najvažnije odnose upravo prometno povezivanje između otoka i otoka, otoka s kopnom, gospodarske zone, slobodne zone i mi smo sukladno tome raspisali natječaj za dodjelu županijske linije. Ne samo za Supetar-Split nego i za Milnu-Split također i za Šoltu-Split brzobrodsko povezivanje. Linije su raspisane. Javni natječaj objavljen i donesena odluka o najpovoljnijem koncesionaru koji je tu liniju i održao. I održava je i prethodnih godina na liniji Split, Split-Milna [[Upadica: Vrijeme kolega!]] I netočni su upravo navodi o bilo kakvoj svezi između događaja u gradu Splitu prigodom izbora i koncesije Split-Supetar. O tome je Slobodna Dalmacija dovoljno točno i iscrpno izvješćivala.
Hvala lijepa kolega. Replika kolega Bitunjac. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Stazić je rekao, iznio je svoje stajalište i mišljenje da dobivanje koncesije je vezano politički što je već gospodin kolega Peronja demantirao. Prema tome koncesija je provedena temeljem zakona. Ako je riječ o političkoj trgovini onda mi nismo krivi SDP-u što nije za svoj programa pridobio vijećnike koji su ušli temeljem nezavisne liste Velo Misto, a mogu reći i to da dosta ljudi na toj listi koji su ušli u vijeće bili su poduprti od članova HNS-a i drugih političkih stranaka koje su činile koaliciju u bivšem sazivu Sabora. Prema tome ako ste slabo razgovarali i dogovarali to je vaš problem i ne možete dogovore HDZ-a i liste Velo Misto dovoditi u bilo kakvu koincidenciju sa dobivanjem predmetne koncesije. Evo, hvala lijepa.
Molim poštovani kolega. Odgovor na repliku, kolega Stazić. Izvolite.
Ako je točno da ta koncesija nije dodijeljena iz politikantskih … onda nakon ovoga što se dogodilo kada je brodar ugrozio živote i sigurnost putnika, ta je koncesija trebala biti oduzeta drugi dan. Drugi dan. Trebala je biti provedena istraga i trebalo mu je oduzeti pravo da vozi putnike. Ako putnike sigurno ne može prevesti po burinu nego razbije brod. Sama činjenica da se to nije dogodilo, a to se neće dogoditi ni da on potopi 50 putnika jer je njegova zarada u tome daleko važnija od sigurnosti putnika, dokazuje da sam ja u pravu.
Kolega Bačić izvolite šta ste htjeli? … [[Upadica se ne čuje.]] E ne možete, ovo je replika replika. Vi možete u jednom od narednih javljanja, jer ne možete se plesti u replike i odgovore na repliku jer onda … [[Ne razumije se.]] Poštovane kolegice nemojte biti nestrpljive. Dakle sedam sati je. Ovdje ćemo prekinuti današnju raspravu. Sutra nastavljamo u 9,30 sa raspravom o ovoj točci. Prvi na redu je kolega Josip Leko.
… raspravom o Prijedlogu Zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu. Poštovana zastupnica Irena Ahel. Izvolite!
Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, pomočniće ministra! Prijedlog zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu o kojem danas raspravljamo od iznimnog je značaja za stanovništvo naših otoka i priobalja. S obzirom na daljinu i razvedenost naše obale i na naseljenost naših otoka jasno je da je povezanost otoka i kopna prvi i osnovni preduvjet za život i razvoj otoka. Kako su otoci slabo naseljeni a broj ljudi koji na njima borave tijekom turističke sezone znatno veći jasno je da je potražnja za linijskim, putničkim prijevozom tijekom godine neuravnotežena a posebice je niska izvan turističke sezone. Možemo reći da je državni brodari Jadrolinija do sada uspijevala održati veze otoka s kopnom na zadovoljavajući način. Isto tako, smatram da će se uvođenjem novog Zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu i davanjem koncesije na javnom natječaju uvesti konkurentnost u obavljanju ove djelatnosti a time podići i kvaliteta usluge. Uspostava učinkovitog, kontinuiranog i redovitog sustava javnog prijevoza u obalnom pomorskom prometu osnovni je uvjet i pretpostavka razvoja ne samo turizma već i općeg gospodarskog napretka otoka i priobalja. Kako bi se postigao zadovoljavajući razvoj gospodarstva na otocima a i poboljšala kvaliteta ponude u turizmu nužna je prilagodba javnog prijevoza postojećim i sve većim zahtjevima prijevoza a da bi se to ostvarilo nužno je osigurati davanje državne potpore brodarima. Smatram da je tržišni pristup koncesioniranja linije dobar jer će se time ostvariti uvjeti za konkurenciju obavljanja javnog obalnog linijskog prometa u teritorijalnom moru i unutarnjim morskim vodama Republike Hrvatske. Osim subvencioniranja linija od državnog interesa koje se subvencioniraju sredstvima iz državnog proračuna treba osigurati i sredstva za subvencioniranje linija od županijskog i lokalnog značaja a ta sredstva potpore osiguravaju se iz proračuna nadležnih županija odnosno iz proračuna općina i gradova. Na taj način će gradovi i općine moći osigurati bolju povezanost otoka s kopnom ako ocijene da im je to od iznimne važnosti za daljnji razvoj i poticaj i unapređenje standarda života na otocima. Posebno bih se osvrnula na članak 45. kojim se vrlo restriktivno određuje tko može organizirati povremeni prijevoz putnika, izlete, kružna putovanja, transporte a to su isključivo putničke agencije. Bilo bi dobro do konačnog prijedloga zakona razmotriti ovu točku jer bi se time ukinulo pravo obrtnicima u pružanju turističkih usluga a koje im je određeno osnovnim zakonom Zakonom o turističkoj djelatnosti. Stoga bi bilo dobro razmotriti mogućnost koji će obrtnicima omogućiti daljnje nesmetano obavljanje djelatnosti jer to im je često izvor sredstva od životne važnosti. Vjerujem da će se s uvođenjem koncesije na postojećim linijama krenuti postupno vodeći također računa i o državnom brodaru Jadroliniji. Znatan broj naših pomoraca zarađuju svoj kruh upravo na tim brodovima te se nadam da uvođenjem ovog zakona neće biti ugrožena njihova egzistencija. Vjerujem da će zakon utjecati na poboljšanje života na otocima i kvalitetu turističke ponude te ću ga stoga podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Zdenko Antešić. Izvolite!
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, gospodine pomočniće ministra! Naime, izvana gledajući ovaj zakon je dobar. On uvodi tržišne principe u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu, prema vrsti i namjerni razvrstava liniju trajektne, klasične, brzobrodske te prema značaju državne županijske, međužupanijske i lokalne. Zatim, prema razdoblju na cjelogodišnje i sezonske. Također uređuje koncesioniranje potpore na nerentabilnim linijama, plovidbeni red, povremeni prijevoz, spominje inspekcijski nadzor te možemo reći da sa stanovišta forme i sadržaja je to dobar zakon. Međutim, osvrnuo bih se na stvarnost koja vlada u ovoj djelatnosti na našim otocima. Naime, u obrazloženju piše doslovno. Postojećim prometnim sustavom obuhvaćeno je ukupno 45 naseljenih otoka od ukupno 49 sa 117 tisuća i 99 stanovnika i poluotok Pelješac te sa 7 tisuća 761 stanovnikom dok su otoci Kornati, Male Srakane i Sveti Andrija na kojima danas živi ukupno deset stanovnika bez redovitih svakodnevnih linija javnog prijevoza. Od 49 naseljenih otoka njih 42 je povezano redovnim linijama pomorskog prijevoza. To je ono na što bih htio ukazati. Naime, evo na otoku Male Srakane živi ukupno šest stanovnika koji je najmlađi među njima a ima više od 60 godina. I sada zamislite tu tragediju tog stanovništva koje nema niti jednu, dakle oni nemaju niti jednu dnevnu vezu ne sa kopnom nego niti sa susjednim otokom Lošinjem koji je udaljen otprilike dvije nautičke milje. Šta nije to zapravo tuga ove države koja ne može za šestoricu stanovnika na jednom otoku osigurati možda 70-tak tisuća kuna godišnje da subvencionira njihovu svakodnevnu liniju sa susjednim otokom. To je ispod svake civilizacijske razine i mislim da na tome treba hitno poraditi da se taj problem riješi. Druga stvar na koju bih se osvrnuo a to je razvrstavanje linije na cjelogodišnje i sezonske. Da li to znači da u zimskom periodu ljudi na otocima trebaju živjeti u izoliranim rezervatima bez mogućnosti dnevnog putovanja. Kako će na takav način otočani ostvariti svoje osnovno ustavno načelo jednakosti i ravnopravnosti, kako ćemo na takav način motivirati ljude da ostaju na otocima? Ili želimo da otoci postanu obična ljetovališta, ljeti prenapučena a zimi pusta. Zapamtimo, prometna povezanost odnosno mogućnost dolaska ili odlaska u neko mjesto je elementarna civilizacijske stečevina i bez toga definitivno nema govora o nikakvom gospodarstvu i životu uopće. Naši otoci su sigurno jedan od najvrijednijih resursa koje Hrvatska ima. Međutim, otoci bez ljudi ne vrijede ništa. Zakonom o otocima date su određene povlastice ljudima na otocima kako bi im olakšali život odnosno kako bi potaknuli i motivirali razvoj otočnih resursa. Člankom 53. predloženoga zakona ukidaju se neke povlastice vezane za prijevoz učenika, studenata, umirovljenika, zdravstvenih djelatnika koji obavljaju dužnost te ukidaju se neke povlastice vezano za cijene teretnog prijevoza. Ja se nadam da je to samo lapsus koji će se do konačnog čitanja popraviti. Osvrnuo bih se također na ono što u samom zakonu piše već piše samo u obrazloženju a to je da je jedan od dugoročnih ciljeva je i ovisno o trenutku opredjeljenja Vlade Republike Hrvatske postupna kontrolirana privatizacija državnog brodara u cilju daljnjeg razvijanja tržišnog poslovanja o održavanju javnog putničkog linijskog prijevoza vodeći računa o funkcioniranju sustava otočne povezanosti. Privatizaciji Jadrolinije treba pristupiti krajnje oprezno kako bi rekao bih čak konzervativno, hrvatskoj kao pomorskoj zemlji je sigurno potreban snažan državni brodar. Resursi na moru, obali i otocima su još jedino što je ostalo izvan utjecaja globalne privatizacije. Hrvatska kao suverena zemlja ih mora znati prepoznati, ocijeniti njihovu vrijednost i zaštititi i za svoja buduća pokoljenja. Prisjetimo se nekad jedne od najboljih svjetskih kompanija Jugolinije koja je zahvaljujući prvoborcima i herojima privatizacije na hrvatski način potpuno uništena. Ne bih volio da se to dogodi i Jadroliniji. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Ruža Tomašić. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovana gospodo iz Vlade. Kao žitelj otoka ja mislim da je nama, da vi svi znate da kvaliteta života na otocima ovisi isključivo o povezanosti otoka sa kopnom. Znači što bolja povezanost bolja je i kvaliteta života. A za sada povezanost nije Bog zna kakva, jer vi znate da mi iz brod što vozi Lastovo-Korčula-Hvar-Split imamo prijevoz dva puta u jutro, to znači u 5,30 i 6,30 a iz Splita se vraća u 2, 3 ili po ljeti u 3 i 3,30. Znači, a otočani koji najviše gravitiraju u Splitu zbog škole, zbog liječnika, zbog bilo čega, zbog posla, oni ako zakasne na taj brod oni jednostavno trebaju prenoćiti u Splitu a vi jako dobro znate kakva je situacija otočana i da se na taj način stvarno živit ne može. Znači mi trebamo brod koji ide skoro u svim uvjetima, koji češće ide, koji ide skoro u svim uvjetima jer najgore je kada trebate kod liječnika stići a gledate taj brod koji ne može isploviti i onda sjedite tamo skupa s njim i gledate valove. Zatim bi trebali minimalni uvjeti komfora. Ja ne znam, oni koji su putovali iz Splita za Korčulu katamaranom koji znaju da nema klime, dobro ja dozvoljavam klima se može pokvariti jednom, ali u mjesec dana sva četiri vikenda da klima ne radi, a vi sat vremena ako sjedite od Splita do Hvara, sve je zatvoreno, a sve stolice su pune onda jako dobro znate u kakvim uvjetima otočani putuju. Znači zapravo ja podržavam sve što je gospodin Tonči Tadić rekao, znači mi trebamo što više brodova, bolja povezanost i brodovi koji idu pod svim uvjetima jer što je Tonči jučer spomenuo, mi smo jednom putovali na tribinu, trebali smo ići iz Orebića na Hvar, to jutro je bila bura, trajekt nije vozio sa Orebića na Korčulu, a i sa Korčule na Hvar. Znači mi smo morali ići sa Korčule na Trpanj, a u tom od Trpnja do Ploča trajektom, od Ploča do Drvenika autom, od Drvenika do Sućuraja trajektom. Znači naše putovanje koje je trebalo uzeti dva sata uzelo je negdje oko 6 sati a možete zamisliti u kakvom smo stanju bili kada smo tamo došli. Još jednom ponavljam, nema poboljšanja života na otocima, nema poboljšanja kvalitete života na otocima bez kvalitetnijeg prijevoza, bez češćeg prijevoza i najglavnije bez broda koji može ići pod skoro svim uvjetima. Ako nemamo takvog prijevoza vi jako dobro znate da se onda ostaje na otoku, a dalje naša djeca i sada su mi rekli da neka djeca koja su imala važne ispite, koja jednostavno brod nije mogao isploviti, a ovi to ne priznaju što djeca nisu mogla isploviti, a zatim pokušajte u dva-tri poslije pola noći ako vam se dijete razboli, pokušajte to dijete dovesti negdje na otok, ispričavam se. Pokušajte to dijete dovesti u Split, nemoguće je, a pokušajte u Dubrovnik. Bila je situacija kad je čovjek konačno, kada je našao nekakav gliser da ga prebaci do Orebića pa dovede to dijete onda su liječnici još u Splitu psovali na njih kakvi su roditelji da bi dijete umrlo da ga nisu tako brzo doveli. Nisu roditelji krivi nego je kriv prijevoz. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Mirjana Brnadić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovani državni tajniče, gospodine pomoćnik ministra, kolegice i kolege. U svojoj raspravi o Prijedlogu zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu podržat ću kao i većina kolega dobra rješenja ovog prijedloga, ali ću govoriti i o problemima otočana iz moje Zadarske županije što oni naravno od mene i očekuju. Slažem se da kao i većina kolega da ova dobra rješenja će sigurno polučiti i dobre rezultate u poboljšanju obalnog pomorskog prometa našim otocima i priobalju. Osnovna novina prijedloga zakona je uvođenje, odnosno proširenje instituta tržišnog pristupa temeljem koncesioniranja linija, odnosno stjecanja prava obavljanja javnog prijevoza na temelju koncesije. Držim da će se na ovaj način najpravednije omogućiti svim zainteresiranim brodarima da se na temelju javnog natječaja po utvrđenim uvjetima i kriterijima slobodno uključe u obavljanje prijevoza u putničkom obalnom pomorskom prometu u teritorijalnim morskim vodama Republike Hrvatske. Nadalje ovim prijedlogom zakona se linije po značaju razvrstavaju na državne, županijske, međužupanijske i lokalne. Ovdje je već iznijet podatak kojeg nije na odmet ponoviti, da je od 46 redovnih brodskih linija samo šest rentabilnih. Dakle na nerentabilnim linijama brodari ne mogu od ostvarenih prihoda pokriti stvarne troškove prijevoza što im se do sada davalo kao potpora, odnosno financiralo iz državnog proračuna. Prijedlogom ovog zakona financijska sredstva za potpore nerentabilnih linija osigurala bi se u državnom proračunu Republike Hrvatske za državne linije, u proračunu nadležnih županija za županijske i međužupanijske linije te za lokalne linije u proračunu gradova i općina što će rasteretiti državne financije. Po statističkim pokazateljima broj prevezenih putnika i vozila na otoke se iz godine u godinu povećava s čime naravno ne možemo biti zadovoljni, ali je to svakako rezultat brige države za poticanje gospodarskog razvitka otoka i priobalja, to je i rezultat jačanja turizma kao najvažnije grane gospodarskog razvitka Hrvatske, a time i osiguranje uvjeta za opstanak otočana i nastavak borbe za svakog novog stanovnika otoka. Boljoj povezanosti otoka sa kopnom u mnogome je pomogao Zakon o otocima temeljem kojeg su u sustav javnog obalnog linijskog pomorskog prijevoza uključeni brodovi za brzobrodski prijevoz. Tako su u mojoj županiji nakon provedenog javnog natječaja uvedene brzobrodske linije Sali-Zadar i Rava-Iž-Zadar te popularno nazvana linija života, ato je linija Zadar-Sali-Zaglav koja prometuje tijekom cijele školske godine sa polaskom iz Zadra u 20 sati radi prijevoza đaka i studenata nakon poslijepodnevne školske smjene i taj naziv popularni koji je narod dao linija života je zaista udahnuo život tom dijelu Dugog Otoka. Na žalost plovidbenim redom je predviđeno da ova popularno nazvana linija života prestaje 17. lipnja sa završetkom školske godine i počinje u rujnu s početkom školske godine. Držim da linija mora biti aktivna i tijekom turističke sezone. Ne trebam previše objašnjavati što linija života koja je tako uvriježenog naziva i ostala, znači u ukupnoj turističkoj ponudi Dugog Otoka, da turisti sa otoka, sa redovnom linijom mogu u 15 sati krenuti u Zadar, razgledati znamenitosti grada i okolice Zadra i vratiti se u 20 sati ponovno u Sali. Tim više što je to jedini brod s kojim stanovništvo Sali, Zaglava, Žmana i Luke može se prevesti iz Zadra razne terete. Budući je jedina trajektna linija udaljena 30-tak kilometara od Sali što je dodatna muka za sve stanovnike jer je naprosto nemoguće jer nemaju prijevozna sredstva za veće terete. Radi problema održanja brzobrodske linije Sali-Zadar dužna sam u ime svih stanovnika Sali, Zaglava, Luke i Žmana progovoriti sa ove govornice i o tome da je koncesijskim odobrenjem tvrtki «Mia trade» d.o.o. Zadar, utvrđena linija Sali-Zadar. No, dakle s polaskom iz Sali. NO međutim zbog nepostojanja pristupne ceste do pristaništa Sali mještani Zaglava, Žmana i Luke ne mogu doći do pristaništa Sali te «Mia trade» je samoinicijativno uvela pristajanje u Zaglavu kako bi mogla pokupiti te putnike i svjesno sebi proizvodi troškove. Tri godine se na taj način obavlja prijevoz kako bi žitelji svih naselja koje sam navela mogli koristiti tu brzobrodsku liniju. Nadam se da će Ministarstvo mora, turizma, prometa, razvitka imamo u vidu ovu okolnost kod izrade programa sukladnih Nacionalnom programu razvitka otoka te kod raspisivanja natječaja za koncesiju za ovu brzobrodsku liniju i odrediti polazište iz Zaglava, a ne iz Sali. Isto tako tvrtka Mia trade po koncesijskom odobrenju dužna je dva puta dnevno prometovati na relaciji Sali-Zadar, ali je zbog potreba otoka i bez financijske potpore odnosno na vlastiti trošak uvela je treću liniju na istoj relaciji s polaskom iz Zadra u 6 ujutro što je i gospodin kolega Tonči Tadić naglasio, a što i ja kažem s ove govornce da je jako važno da polasci budu sa kopna, a ne sa otoka čime je «Mia trade» omogučila svakodnevni dolazak iz Zadra u Sali dvadesetak radnica Tvornice ribljih konzervi «Mardešić». Trajni rad ove tvornice od presudnog je značaja za gospodarski život ovog dijela otoka i za zadržavanje stanovništva na otoku. Istom linijom u Sali svakog dana dakle s polaskom iz Zadra u 6 ujutro dolaze prosvjetni djelatnici osmogodišnje škole Sali, djelatnici vrtića Sali i Žmana, zdravstveni djelatnici, stomatolog, patronažne sestre, laboranti, razni servisni djelatnici, razne uslužne djelatnosti čiji je broj u stalnom porastu, a naročito tijekom ljetnog razdoblja. Ovom linijom stiže i dnevni tisak na otok koji bi u suprotnom stizao iza 12 sati kada bi gubio na aktualnosti. Držim da nije potrebno naglašavati vitalni značaj ove linije a posebice stoga što se ovim brodom često vrši prebačaj teških, hitnih bolesnika u opću bolnicu Zadar čime se izbjegavaju troškovi prebačaja posebnim vozilima odnosno brodovima. Također se nadam da će Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka imati razumijevanja te ovu liniju uvrstiti u državne linije što je i intencija ovog Prijedloga zakona. A to je prilagođavanje javnog prijevoza stvarnim zahtjevima i osiguravanje dodatnih uvjeta prijevoza. Sa ovom intervencijom države Dugi otok se iz mrtvog otoka može početi vračati u živi otok i ovo je posljednji vapaj za spas Dugog otoka. Kao zastupnica iz Zadarske županije također sam dužna ukazati na specifičnosti prijevoza na otok Pašman i Ugljan. Naime dolaskom auto-ceste povećan je pritisak ukrcaja vozila u Biogradu i to zbog blizine Biograda s auto-cestom te niže cijene prijevoza trajektom Biograd-Tkon u odnosu na cijenu prijevoza Zadar-Preko. Zbog čega su strahovite gužve u Biogradu te je potrebno u srpnju i kolovozu umjesto sada jednog trajekta svakodnevno osigurati dva, a ne samo vikendom kada su dva trajekta. I da zaključim. Uz sva dobra rješenja ovoga Zakona zakonom se stvaraju pretpostavke i za cjelovito usklađenje pomorskog, putničkog zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije te ću podržati donošenje ovog Zakona. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Milan Meden. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, gospodine pomočniće ministra, gospođe i gospodo zastupnici. Predloženi Zakon o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prijevozu je zapravo jedan iskorak prema otvorenom tržištu i zaštiti putnika odnosno korisniku prijevoza. Najveća zaštita putnika kao kupca usluga u našem slučaju je to pomorskog prometa je savršena konkurencija na tržištu. Savršena konkurencija znači višak ponude, savršena konkurencija znači višak ponude usluge, brisanje razlike između robnih marki, jeftine informacije, slobodan ulazak i izlazak iz tržišta a u takvim okolnostima konkurencije tvrtke koje se natječu bi zapravo mogle prihvačati cijenu a kupci dakle u ovom našem slučaju putnici bi rekli tim tvrtkama da li su voljni platiti za tu cijenu ili ne? Naravno kad govorimo o prijevozu u linijskom, obalnom, pomorskom prijevozu tada je teško pogotovo u našim uvjetima govoriti o idealnoj i jakoj prometnoj konkurenciji. Osnovna je pretpostavka ovog Zakona društveno-gospodarski razvitak otoka i stvaranje za to potrebne infrastrukture, osiguranje kvalitete prijevoza sa prihvatljivim cijenama. Svi smo svjedoci koliko je Republika Hrvatska od rata pa do danas zapravo uložila u naše brodarstvo i uređenje naše infrastrukture u ovom slučaju luke. Sadašnji Zakon o javnom prijevozu, linijskom, obalnom, pomorskom prometu u najvećoj mjeri regulira predmetnu materiju a uz njega postoji još drugi niz zakona koji reguliraju pomorski promet. Tu prije svega mislim Zakon o Jadroliniji kao najvećeg nacionalnog putničkog brodara sa sjedištem u Rijeci. Zatim je tu Zakon o otocima, Pomorski zakonik koji je navodno izglasan u Hrvatskom saboru u drugom čitanju, Zakon o morskim lukama i tako dalje i tako dalje. Postojeći zakon je u novonastalim tržišnim i gospodarskim uvjetima naišao u praksi i na određene nedorečenosti i nedostatke. Naime svi se sjećamo pomorskog ekscesa koji se dogodio otprilike prošle godine u ovo vrijeme negdje u srpnju u Dalmaciji kada je na neki način pokazana ili demonstrirana sila «semovih», «semovim» brodom «Split Prvi» i pomorska blokada splitskih vrata od strane nezadovoljnih mještana Milne. Angažirale su se tada gotovo sve raspoložive snage reda, lučke vlasti i inspekcijske službe pa je i pomorska policija, lanci, barikade zapravo dogodile su se pred očima mnogobrojnih turista, a za samo nekoliko sati u tim su događajima prekršeni ja vjerujem brojni od ovih zakona o kojima sam ja govorio. Tada je ujedno i kapetan Babić najavio zapravo dolazak ovog novog Prijedloga zakona. Novi Prijedlog zakona ima za cilj stvoriti efikasno obavljanje djelatnosti javnog obalnog pomorskog prometa, povećanje kvalitete usluga, povezivanje kopna i otoka, povećanje sigurnosti i ono što je najvažnije dakle uvođenje konkurencije u obalnom, linijskom prometu. Vjerujem da se, da će se ovim Zakonom stvoriti i pretpostavke za cjelovito usklađenje sa pravnim stečevinama Europske unije. Ukratko da se ne ponavljam upristava sustava javnog prijevoza trebala bi se temeljiti na kontinuitetu i redovitosti prijevoza, davanju potpore brodarima bez koje nije moguće osigurati kontinuitet i redovitost javnog prijevoza i prilagođavanje javnog prijevoza stvarnim zahtjevima i osiguranje dodatnim uvjetima prijevoza. U pripremi predmetnog zakona provedene su dvije javne rasprave. U Vodicama u studenom prošle godine i u Splitu u ožujku ove godine na razini županija, regionalnih i gospodarskih komora s predstavnicima hrvatskih brodara i u nacionalnoj i međunarodnoj pomorskoj plovidbi. Zatim sa Sindikatom pomoraca Hrvatske izražena su mišljenja i sugestije te je sa svim tim prijedlozima, sa svim prijedlozima rasprava je, vjerujem da su oni i implementirani u ovom Zakonu. Osnovna novina je uređenje u ovoj materiji je zapravo je znači otvaranje tržišta koje će se temeljiti na koncesioniranju. Koncesije će se dodjeljivati za sve linije znači državne, županijske i međužupanijske i lokalne putem javnog natječaja kojeg će se raspraviti u nadležnim tijelima i organima a omogučit će svim zainteresiranim brodarima, pravnim ili fizičkim osobama da pod utvrđenim uvjetima i kriterijima temeljem javnog natječaja znači da se slobodno uključuju u obavljanje prijevoza u putničkom obalnom pomorskom prijevozu. Dakle ovo je početak najave skorog otvaranja tržišta. U uvjetima koje pored ostalog definira Prijedlog zakona je da moraju ispunjavati, ponuditelji jesu da brodar bude registriran za obavljanje pomorskog prijevoza, da je u vlasništvu, da u vlasništvu ima odgovarajuće brodove. Da je brod upisan i Upisnik znači registar brodova, da član posade moraju biti hrvatski državljani i da brodar pruža dokaz da će osigurati zamjenski brod ukoliko dođe dakle do sklapanja ugovora o koncesiji. Jučer smo čuli kritike od strane nekih zastupnika da u ovom Zakonu nije dovoljno objašnjeno koji su to uvjeti za koncesiju, ali ja vjerujem da je u zakonu to i nemoguće detaljno objasniti. Ovdje su dana glavna načela koja ja vjerujem osobno da su kao takva dovoljna. Također smo bili svjedoci kada je podružnica Sindikata pomoraca Hrvatske, radničko vijeće "Jadrolinija" kada su davali izjave da se zbog neujednačene primjene zakona neki rudari, na primjer splitski "Sem" da plovi pod panamskom zastavom i da imaju veće povlastice nego domaći brodari. Sa druge pak strane splitski "Sem" odnosno njegove odgovorne osobe opovrgnule su te izjave i tvrdi da je svih pet brodova registrirano pod hrvatskom zastavom. Dalje "Sem" naglašava citiram otvorena i tržišna pravila igre uvijek u početku paraliziraju one koji su do tada bili favorizirani, no unatoč tome od tržišta se ne može pobjeći, a tržište je u konačnici svugdje pa i u pomorskom prometu donosi više posla i bolje uvjete rada. Dakle, već ove misli i prepucavanja iz medija otprilike prije godine dana dovoljno opravdavaju važnost donošenja ovog zakona. Jedan od najznačajnijih kriterija za odabir brodara je visina koncesijske naknade, odnosno visina naknade tražene za podmirenje razlike između ostvarenih vlastitih prihoda i stvarnih prijevoznih troškova na pojedinoj liniji, odnosno ukoliko su to nerentabilne linije. Prinos će imati onaj brodar koji ponudi najveću koncesijsku naknadu, dakle na profitabilnim linijama, odnosno brodar koji traži najmanji iznos potpore iz državnog proračuna na nerentabilnim linijama. Drugim riječima, ovo je jedini ispravni način potpune deregulacije ovog tržišta. Financiranje nerentabilnih linija predviđeno je dakle osiguranjem potpora brodarima, s obzirom da brodari neće moći poslovati pod određenim uvjetima, a potpore bi se dale bilo iz državnog, županijskog ili lokalnog proračuna i iskreno vjerujem da će u konačnici ovaj zakon omogućiti da te subvencije budu što manje i samim time usklađene sa europskom regulativom. Ocijenjeno je da bi se u razdoblju od pet godina dakle koncesioniralo svih 46 redovnih linija, pa se očekuje da će po tom doći i do dakle smanjenja državnih potpora. Iako u samom zakonu nisu najbolje objasnivi financijski i aspekti, ali vjerujem da se od ovog zakona ne očekuje, da objašnjava u prijedlogu zakona. Znači, to mislim na koji način se očekuje smanjenje potpora, kakvi će biti odnosi sa Agencijom za zaštitu tržišnog natjecanja. Ja mislim da će to biti vrlo važno, pogotovo glede najavljene agencije i sudjelovanje u znači raspisivanju tih koncesija. Kako će ovaj zakon utjecati na poslovanje Jadrolinije, odnosno na njenu moguću privatizaciju ili restrukturiranje u idućih pet godina, koje se očekuju dodatne vrijednosti u proračunu Republike Hrvatske, koji su stvarni troškovi za provođenje itd. itd. No, najvažnije je da će tržište linijskog pomorskog prometa postati otvoreno za nove prijevoznike, a na nama je da to natjecanje kroz predloženi zakon implementiramo. Tada ćemo naše putnike ne štititi kroz pravilnike, monopol ili zakone, nego kroz temeljne ekonomske zakonitosti, a one se zovu konkurencija. I slijedom svega izloženoga ovdje podržavamo ovaj priloženi tekst i isto vjerujem da je on jedan iskorak u otvaranju konkurencije ovoj vrsti prijevoza. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Poštovani predsjedniče. Nije točan navod kolege Medena da svi brodovi kompanije "Sem" plove pod hrvatskom zastavom. Najveći brodovi te kompanije plove pod panamskom zastavom, posada su čini mi se Ukrajinci ili Rumunji. Činjenica je da je vlasnik te kompanije izjavio da on već 30 godina puni hrvatski proračun iz kojeg se hrane političari. Konkretno je naveo i kolegu Ivicu Račana. Možda političari u Panami, možda njihov proračun puni, ali hrvatski svakako ne s tim brodovima, a to su najveći brodovi, a inače u zadnje vrijeme se više bavi političkim nego pomorskim prometom to je drugo.
Hvala. Jakša Marasović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolege i kolegice. Ovo je ja bih kazao vrlo bitna tema, jer smo mi svi spremni govoriti kako su otoci naše veliko bogatstvo, kako smo zemlja bogata zato što imamo otoke, ali kad se o otocima radi, kad na otocima treba nešto napraviti onda svi zaboravimo zapravo šta su ti otoci i bolje bi bilo očito za otočane da pripadaju nekome drugome, nego nama jer bi se ti sigurno znali pobrinuti za njih. Kad se radi o ovom zakonu on je kao infrastrukturni zakoni bi trebao imati nekakvu viziju ili strategiju nekakvu, pa nekakvi scenarij i onda govoriti o regulativi. Inače, po ovome što se čita u zakonu nisu jasni razlozi zašto se predlaže ovakav zakon i zašto se on donosi izuzev te tržišne utakmice. Kako se ovdje radi o javnoj djelatnosti koja je vrlo bitna ne samo za otočane, nego za sve one koji imaju vikendice na otocima, za sve one koji dolaze na otoke u razne oblike turizma, pa ako hoćete i za sve građane Hrvatske, ja mislim da se ovaj zakon predlaže na prečac i ne vidim bitne razloge da se on donosi na ovakav način prije nego što se neke druge stvari riješe. Naime, da to obrazložim. 90% linija obalnih, priobalnih pokriva Jadrolinija, a ona je državna tvrtka. Država sad predlaže zakon po kojem će ta državna tvrtka dobivati koncesije za te linije. Ovih manjih desetak posto pokrivaju neke druge tvrtke koje su opet ili privatne ili državne ili polu privatne i ja ne vidim s čim bi se mi to mogli poboljšati situaciju u prometu priobalnom, kad za to trebaju sredstva, trebaju brodovi, jer ne može se valjda javiti na koncesiju Jakša Marasović koji nema nikakvog broda, ili će biti moguće i to. Zašto ne bi netko iznajmio brodove pa se javio na koncesiju. Zašto ne? S druge strane, ja sam čak na Odboru za turizam pitao imamo mi uporedbu s bilo kime što se tiče ovog zakona, a možemo se upoređivati meni se čini onoliko koliko ja znam zemljopis samo sa Grčkom. Ona ima takv broj otoka kao i mi, vjerojatno ima puno bolje organiziran taj promet obalni, priobalni nego Hrvatska iako moram priznati da je Hrvatska u posljednjih desetak, petnaest godina ipak napravila ogromni iskorak, a promislite samo koja su sve velika ulaganja bila u luke, trajektna pristaništa, koja su jasno sve u svrhu ovog o čemu mi ovdje danas govorimo. I kad se sve skupa zbroji, dakle i tih 90% linija Jadrolinijinih i tih 87% neprofitabilnih linija, dakle koje država mora subvencionirati, za koje država uvijek mora iz proračuna sredstva odvojiti onda se čovjek ne može otet dojmu da je osnovni razlog za donošenje ovog zakona buduća privatizacija Jadrolinije i osiguravanje posla na 20 ili 30 godina onima koji će privatizirati Jadroliniju. Ja mislim da bi o tome trebalo promisliti. Ja neću govoriti protiv privatizacije, niti mi je to namjera, ali ako ništa drugo trebao bi biti obrnuti postupak. Trebalo je Jadroliniju privatizirati, ako se za to odlučimo, a onda ići u Zakon o koncesijama linija. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Čini mi se da je iz jučerašnje rasprave, sinoćnje da su ostala tri pitanja ili glavne teme koje ste postavili. Prvo je tko dobiva koncesije, kako ih dobija mislim na dosadašnju praksu. Ovdje smo naveli primjer da je krajem prošlog tjedna brod kompanije «Sem» koji je dobio najisplativiju koncesiju na liniji Split-Supetar nije mogao isploviti za Supetar, da su uredno plovili brodovi Jadrolinije, a kad je isplovio nije uspio iskrcati putnike, udrio je u brod Jadrolinije, vratio se nazad u Split iskrcat strance, domaće putnike i sve ostale i to je za taj dan bilo to. To govori o nekoliko stvari, da se nije poštivalo ono osnovno načelo o kojem ste vi govorili, da se moraju ispuniti sigurnosni uvjeti tj. da kvaliteta mora biti jednaka kada dajete koncesiju i da mora imati i zamjenski brod koji je jednake kvalitete. Ako po takvom vremenu po kojem mogu isploviti brodovi Jadrolinije ne može isploviti koncesionar sa svojim brodom znači da se nekome dala koncesija pod uvjetima koji ne ispunjavaju one osnovne zahtjeve o kojima ovdje pričamo. Druga je stvar šta ja ne bih htio ovdje opterećivati političkim momentom, iako smo političari osim zakonodavnom političkom tijelu, ali je činjenica da se to desilo neposredno prije lokalnih izbora i činjenica da je dotični gospodin koji vodi tu kompaniju ujedno kasnije sa svojom listom riješio situaciju u Splitu uz dva kupljena sa liste splitskog đira koji je vodio SDP, gospode iz HSU-a i tako je došlo do formiranja vlasti u gradu Splitu. Duboke su sumnje, one ne moraju biti opravdane, neka ljudi procijene sami, da se trgovalo koncesijama kako bi se politički razriješila jedna situacija ako se to uopće zove razrješenje. Ako je razrješenje kada gradonačelnik Splita postane osoba protiv koje je glasalo 82% građana koji su izašli na izbore. Dakle prva stvar je tko dobiva koncesije, pod kojim uvjetima. Pod kojim uvjetima i da li ćete vi u buduće osigurati da bilo koji koncesionar, dobra je konkurencija, ali da ispunjava ono o čemu se ovdje govorilo, sigurnost, brzinu itd. Dapače treba kapetanu koji nije htio isploviti odati počast jer on je zapovjednik je taj koji odlučuje da li će izaći, on je procijenio da s tim brodom ne može po tom vremenu po kojem su svi ostali brodovi išli, izaći, a to samo govori o kvaliteti toga broda za ove uvjete. Možda je on odličan na mirnim vodama, na jezerima, vodama stajačicama, barama, ne znam velikim barama. Drugo je pitanje koje je jučer proizišlo je pitanje privatizacija Jadrolinije. Nema nikoga ovdje tko nije za to dakle da se ide sa sličnim zakonom itd. ali je zaista pitanje zašto nismo dobili neki materijal o kojem je govorilo niz zastupnika koji bi govorili o tome kakva sudbina čeka Jadroliniju, kakav oblik privatizacije. Duboko sumnjamo, a morate shvatiti tu sumnju nakon dramatičnih iskustava i marčapija kako se reče u Dalmaciji, vi to razumite jer ste iz Korčule, koje se desilo oko privatizacije. Zaista ovdje je netko naveo Jadroliniju, odnosno Croatiu Line, znamo šta se s njom desilo. Nema je. Isparilo je. Puno je toga isparilo u Hrvatskoj dok su se busali u nacionalna prsa, dok se vikalo demagoški itd. Prošlo je vrijeme demagogije, sudarili smo se sa realnošću. Niti ima sada brodova, niti radnih mjesta, neću o tvornicama pričati o nestalim Jugoplastikama itd. Ali je činjenica gospodo da počinje se puhati normalna stvar i na hladno. Činjenica je zbog toga šta smo opečeni svi zajedno. Svi zajedno. I zato je pitanje privatizacije Jadrolinije jedno izuzetno važno pitanje i sasvim je razumljivo da niz zastupnika iz najrazličitijih stranaka hoće odgovor ovdje kakva sudbina čeka Jadroliniju i da li će ovi koncesionari, a pokazuje se po ovome da to ne ispunjavaju, ispuniti standarde koje Jadrolinija ispunjava. Koje Jadrolinija ispunjava. Da li će se desiti to da ćemo u ime privatizacije napraviti veću štetu. Ja uopće ne sumnjam u to da vi imate dobre namjere i da ste zadnji čovjek koji će biti za to da se nanese šteta, ali ja upozoravam, jer i mene upozoravaju kao zastupnika da o tome ovdje govorim i razumljivo je da tu svi zajedno moramo biti vrlo pažljivi, ali to je pitanje jučer ovdje izašlo. I treće pitanje koje je izašlo, da li će se stečena prava koja proizlaze iz Zakona o otocima, a to se radi o vašem članku 53. ovdje, neki su rekli da je možda riječ o zabuni, da li će se stečena prava otočana poništiti stupanjem na snagu ako se u ovakvoj varijanti, u konačnoj varijanti prihvati ovaj prijedlog zakona, a odnosi se dakle na pravo na besplatno putovanje djece umirovljenika, studenata itd. Mi smo ovdje donosili strategiju i u prošli mandatima, o demografskom razvoju Hrvatske, o otocima itd. Što ovaj zakon znači i da li je on zakon više razine u odnosu na Zakon o otocima. Da li jedan zakon može dazauirati, negirati, šta ja znam promijeniti drugi zakon? I da li se radi o grešci, vi tu govorite o subvencioniranju, ali nije jasno da li će se stečena prava ukinuti, a brod nije ništa drugo za otočane, kaže to vi uostalom znate bolje od mene jer ste s otoka. Nije ništa nego produženje ceste. Po meni bi, dakle i o tome se govorilo da bi ta karta trebala biti neki ekvivalent onome koliko platite na cesti prijevoz bar šta se tiče otočana, a ovim kategorijama je li da bi one trebale biti oslobođene i plaćanja karata. To su dileme, odnosne dileme po meni koje su proizišle iz dosadašnje rasprave i na koje bi vi nama trebali dati odgovore. Prvo dakle da se ne ugrožava dosegnuti, meni je žao osobno što se Jadrolinija nije takmičila za koncesiju, ja mogu nagađati zašto. Ostavimo to spekulacijama iako nije se teško ni dosjetiti zašto. Ali meni je žao. Ja bi volio da zaista časnici posade i putnici na brodovima naših koncesionara sadašnjih i budućih imaju jednak standard koji imaju na brodovima Jadrolinije. Ja bi volio. A plašim se da ne uništimo i standard koji je dosegnut uz velike napore ove države u Jadroliniji. A priče pod kojim zastavama se plovi i tko puni hrvatski proračun i tko hrani političare u Hrvatskoj, i to je tema o kojoj bi mogli govoriti i to je tema o kojoj bi mogli govoriti. Dali se pune panamski ili hrvatski proračuni i tko hrani ovu državu i tko se obogatio u ovoj državi i kako se obogatio u ovoj državi. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Kruno Peronja. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Županijsko poglavarstvo Splitsko-dalmatinske županije objavilo je natječaj davno prije izbora za liniju Split-Supetar. Na natječaju su se mogli javiti svi koji su zainteresirani. Najpovoljniji ponuđač je bio «Sem» splitska tvrtka koja ne dobiva nikakvu vrst koncesije. Stoga dovoditi u svezu tu liniju sa izborima poglavito u gradu Splitu je netočno i ne treba to više ponavljati. Između ostalog ista tvrtka je uspostavila brzobrodsku liniju i prijašnjih godina na liniji Brač-Split tako i Braš-Šolta-Split. Prema tome nema veze sa onim što se kaže i ponavlja. Splitsko-dalmatinska županija odlučila baš na temelju zakonskih mogućnosti, omogućiti svima koji žele raditi u Splitu a stanovati na otocima da to rade i mi iz županijskog proračuna smo to sufinancirali.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Damir Kajin.
Gospodin Jurjević je rekao da se otvorila još jedna dilema i doista između ostalog je da ga parafraziram rekao da je gradonačelnik Splita postao čovjek protiv kojeg je glasalo 82% Splićana. E sada, što bi ti Jurjeviću rekao za Labin gdje je IDS sam osvaja 45% glasova a tvoji sada idu sa HDZ-om. E to mi sada objasni. Rekao si da pušeš i na hladno ali Labin nam je otplutao kad smo među tim morskim vodama. Ako se riješi Labin lakše će se riješiti gospodine Jurjeviću i Split.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Sad pričam o političkom zaista a ne o pomorskom prometu. I kolega Kajin, vi ste u pravu. Ja osobno osuđujem te svoje stranačke kolege, postupili su protiv odluke vrha stranke, protiv odluke županijskog odbora i mislim da moraju snositi stranačke konzekvence. To je izdaja stranačkih interesa i ja vam se ispričavam u ime SDP-a.
Poštovani zastupnik Pero Kovačević replika.
Gospodine predsjedniče, hvala lijepa. Ali vezano za ovaj dio mislim da bi se sada gospodin Kajin trebao ispričati SDP-u radi Medulina, tako da nastavimo da se cijela situacija riješi. Mislim da je u ovome dijelu što je gospodin Jurjević govorio u biti nije klasična replika nego dopuna, da država u ovim situacijama ako je riječ o davanju koncesije a koncesionar ne ispunjava svoje uvjete, znači one natječajne uvjete jer u ovome slučaju trajekt je bio isplovio iz luke splitske, znači to je pogrešno ali nije nažalost mogao pristati nego se vratio natrag i još naprijed. Vi ste rekli da nije isplovio. Bio je isplovio. [[Upadica se ne čuje.]] Jesam, slušao sam. [[Upadica se ne čuje.]] Ali vi ste rekli da nije. Znači u takvim situacijama je bitno točno vidjeti koja je nadležnost države, znači inspekcije u okviru ministarstva i u svim situacijama ukoliko nisu ispunjeni uvjeti iz koncesije odnosno da li je to riječ da posada nije stručna, da ne može obnašati te svoje zadaće, da li to nisu odgovarajući katamarani, brodovi. Prema tome, tu treba biti vrlo oprezan radi ljudi koji žive na otocima i kojima taj brod, taj trajekt znači život. Hvala lijepa.
Hvala. Državni tajnik Branko Bačić. Izvolite!
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Ma evo htio bih s obzirom da se i sinoć u raspravi evo i sada ponovno pojavljuju te tri stvari koje je gospodin Marin Jurjević naznačio i ponovio ih iz sinoćnje rasprave možda sinoć nismo do kraja ih rasvijetili. Ja sigurno nisam ovaj dio koji se odnosi na koncesiju izdatu San Marinu. Mislim da je red u ime Vlade reći stvari koje su točne kako ne bi bila jasno ostala u javnosti zabluda glede davanja koncesije San Marinu i moguće veze sa koalicijskom vlasti koja je nakon lokalnih izbora formirana u Splitu. Prva stvar koju moram reći da Vlada nije dala koncesiju za županijsku liniji niti Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka. Tu je koncesiju svojom odlukom dalo županijsko poglavarstvo Splitsko-dalmatinske županije. Nije točno također da je ta koncesija data dva dana prije ili poslije lokalnih izbora u Republici Hrvatskoj nego je točno da je županijsko poglavarstvo lani prošle godine u ožujku podnijelo zahtjev ministru mora, turizma, prometa i razvitka za davanjem suglasnosti na raspisivanje natječaja za županijsku koncesiju na liniji Supetar-Split. S obzirom da je prema tada još uvijek važećem zakonu taj zahtjev Splitsko-dalmatinske županije zakasnio ministarstvo je odbilo dati suglasnost San Marinu odnosno županijskom poglavarstvu Split za raspisivanje natječaja jer nije bilo u roku i u skladu sa zakonom. Tada je reklo s obzirom da vam ne možemo dati suglasnost za 2004. godinu ovime vam dajemo suglasnost za 2005. godinu što je bilo u potpunosti u skladu sa zakonom koji sam ja sinoć rekao da je i u ovom dijelu nedorečen a i u mnogim drugim stvarima nedorečen. Nakon te suglasnosti županijsko poglavarstvo Splitsko-dalmatinske županije raspisalo je natječaj. Taj natječaj je raspisalo u skladu sa Zakonom o javnoj nabavi, prema njemu postupak dovršilo i tražilo suglasnost ministra na izbor brodara ponovno je naše ministarstvo vodeći se zakonom odbilo i nije dalo suglasnost na takvu odluku županijskog poglavarstva jer natječaj nije raspisan temeljem Zakona o javnom linijskom i obalnom pomorskom prijevozu što je trebao biti raspisan nego prema Zakonu o javnoj nabavi roba i usluga, i ponovno je županijsko poglavarstvo raspisalo novi natječaj i tek onda donijelo odluku o izboru San Marina kao najpovoljnijeg koncesionara na toj liniji nakon čega je onda San Marin počeo tu liniju obavljati. No, radi još dodatnih navoda koji ne idu u prilog toj činjenici i navodu da je povezana koncesija sa formiranjem koalicijske vlasti u Splitu moram … [[Govornik se ne razumije.]] sljedeće. Vi to znate, da je upravo koalicijska vlast u Gradu Splitu prošle godine koju čine svakako i SDP-a nakon što je ministar mora, turizma, prometa i razvitka odbio dati suglasnost županijskom poglavarstvu Splitsko-dalmatinske županije da može tu liniju koncesionirati Gradsko poglavarstvo Grada Splita u prošlom sazivu je protuzakonito San Marinu dalo koncesijsko odobrenje za obavljanje te linije, tako da je na taj način San Marin stvarao određene probleme na temelju nezakonitog odobrenja, koncesijskog odobrenja izdato od prošle gradske vlasti u Splitu cjelokupnom lučkom sustavu grada Splita i mislim da su dobri poznavatelji pomorskih prilika u Hrvatskoj do detalja upoznati sa takvim nezakonitim izdanim aktom od strane bivše gradske vlasti u gradu Splitu. Druga stvar koju također moram ovdje jasno reći i objasniti je činjenica da ovim zakonom niti na kraj pameti Vladi Republike Hrvatske niti našemu ministarstvu kao predlagaču prema Vladi i prema Saboru ne pada da se ukinu postojeće povlastice otočanima u smislu besplatnog prijevoza na otok i sa otoka. To moram jasno reći. Naime, ta povlastica ne proizlazi iz Zakona o javnom linijskom obalnom pomorskom prijevozu nego proizlazi iz Zakona o otocima i nacionalnog programa održivog razvitka otoka. Neovisno o tome što implementacija ovoga zakona će se dio, što će se utvrditi možda novi ili postojeći brodari brodari ne prevoze besplatno putnike i otočane sa kopna na otok i sa otoka na kopno što otočane vole nego jednostavno iz razloga što za tu uslugu i nenaplaćivanjem karata i za izgubljenu dobit za to nenaplaćivanje karata uredno su podmirivani subvencijama iz državnoga proračuna. I takva će se praksa, ta zakonska odredba će se nastaviti i nakon usvajanja u ovakvom tekstu ili u drugom tekstu zakona. I treća stvar koju želim također definirati. Ovaj zakon ne ide na prečac, ovaj zakon nije donesen bez promišljanja o budućnosti pomorskog prometa i o budućnosti državnog brodara. Naime, on se temelji u prvom redu na nacionalnom programu održivog razvitka otoka, to je prva stvar. Druga stvar, temelji se na državnom programu prometnog povezivanja otoka kojega je otočno vijeće prihvatilo i uputilo Vladi na usvajanjekojim je definirano prometno povezivanje otoka i koji govori o pojedinim otocima, o njihovom povezivanju sa kopnom i treća stvar koju sada radimo, a koja će biti, koja će stvar biti dovršena prije konačnog čitanja, Konačnog prijedloga zakona jest studija ili strategija moguće privatizacije Jadrolinije koja ne, koja će dati i odgovore na pitanja kuda i kamo i na koji način dalje riješiti organizaciju državnoga brodara. I kad se pri tome pozivamo na susjedne države, na, koje bi nam mogle biti podloga ili dati na određeni način smjernice u razvitku državnog brodara moram reći da je situacija sa onim državama s kojima se možda i možemo uspoređivati potpuno oprečna. S jedne strane u Grčkoj koja, koju možemo, s kojom se možemo uspoređivati s obzirom na broj otoka i njihovu nastanjenost jer održava linijski pomorski prijevoz i povezivanje tih otoka uglavnom i u najvećoj mjeri sa potpuno privatnim brodarima dok s druge strane nije realno i usporedivo se uspoređivati s Italijom koja ima mali broj otoka nastanjenih vrlo velikim brojem žitelja pa je recimo primjerice i Sicilija ima gotovo više stanovnika nego, nego Hrvatska. I ti, i takvo uspoređivanje sa, sa susjednom državom Italijom nije, nije moguće u okvirima u kojima je, se nalazi Republika Hrvatska. Stoga taj put kojega moramo sami zacrtati kada je u pitanju privatizacija, privatizacija Jadrolinije mora proisteći iz naših iskustava, iz naših, iz našeg poznavanja prilika na, u tom prometnom povezivanju i svakako voditi računa o činjenici da usprkos brojnih primjedaba koje mi otočani jer sada govorim i kao otočanin možemo uputiti Jadroliniji činjenica je da Jadrolinija ovakvim ustrojem postigla vrlo visoki nivo usluga u tom pomorskom povezivanju otoka i kopna. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik, potpredsjednik Mato Arlović.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege ja sam suglasan s time da vjerojatno predlagatelju nije palo ni napamet da bi se povlastice otočanima odnosno stanovnicima naših otoka u vezi sa prijevozom na otoke i sa otoka trebalo ukinuti. Međutim to iz Zakona se ne može iščitati. U Zakonu u članku 53. između ostaloga se ukidaju i odredbe stavaka članka 1., 12. stavci 1. do 5. i članka 12. stavak 6. koji se odnose na pomorski prijevoz iz Zakona o otocima. I ja molim da se apelira, apeliram na predlagatelja da još jedanputa pogleda Zakon o otocima i ovaj Zakon i da vidi da ono što ne pada napamet da se ne bi slučajno potkralo i ukinulo to, to, nacionalni program ne može riješiti. Zakonsku osnovu i nacionalni program mora imati za to pitanje.
Što ste vi to netočno ispravljali?
Ispravio sam činjenicu da se Zakonom o otocima ne ukida ova povlastica nego se ukida se ovim Zakonom. Jer se ovaj Zakon ukida te odredbe Zakona o otocima.
To je tvrdnja da se [[Upadica: To piše u Zakonu.]] ovom odredbom ukidaju povlastice? [[Upadica: Da.]] Poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Netočna je tvrdnja gospodina državnog tajnika da je Grad Split dao koncesiju jer Grad Split ne može dati koncesiju. On ne može dati koncesiju gospodine državni tajniče, Grad Split nije dao nikome koncesiju. On na to nema pravo. Tada je županija i tako dalje kako je išlo ispričano je. Proceduru ste ispričali. Proceduru ste ispričali jer je činjenica da je koncesija dobijena dva mjeseca prije izbora. Ovo ... [[Govornik se ne razumije.]] trakavica stoji. Izvinite. Ja sam jako sumnjičav čovik, eto taki sam se rodija pa se čudim kako se baš to riješilo eto uoči izbora. Vidite! A kod nas se često dešavaju slučajne stvari koje utječu sudbonosno na budućnost. I, i treće. Ono gdje nije, gdje nije ispoštovan Zakon oko koncesije. Ako brod ne može isploviti po burinu, a može Jadrolinijin znači da ste dali koncesiju za brod koji nije ispunio uvjete za voziti na toj liniji. A onda će, onda će onaj sandoline Split-Supetar.
Ovo je drugo. Sandoline ostavite kolega Jurjeviću. Ispravljali ste ovaj dio netočnog navoda da Grad Split nije dao koncesiju je li? I treće poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Gospodine predsjedniče netočno je što je državni tajnik vrlo nevješto htio prikazati kako je došlo do davanja koncesije pa je onda i ustvrdio da Vlada nema veze sa davanjem koncesije koju daje. U tom slučaju je bio spomenio i županija. Međutim ostaje nepobitna činjenica da je Vlada dala suglasnost uoči samih izbora da bi se dakle kao politička čista usluga, to nisu sumnje pa ispravljam ovdje i kolegu Marina Jurjevića, to su evidentne činjenice.
Nemojte Marina ispravljati. To nije, nije to u skladu sa parlamentarnim redom. Osim toga vlastitog kolegu ispravljati kolegice. ... [[Upadica se ne razumije.]] Pa nemojte ga ispravljati. Poštovani zastupnik Zlatko Kramarić.
Ja isto moram ispraviti krivi navod državnoga tajnika jer on očito kad je rekao da je to Grad Split dao protuzakonito želi insinuirati da je gospodin Jurjević mislio da je u ono vrijeme kolega Buljubašić na njihovoj strani. Što se kasnije pokazalo da nije točno.
... [[Govornik se ne razumije.]] značajan doprinos. Poštovani zastupnik Nikola Ivaniš. Izvolite. Poštovani zastupnik Nikola Ivaniš.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Nije vas u ovom žamoru lako čuti tako da nisam čuo kad ste me prozvali. Gospodo predstavnici Vlade dozvolite da nakon ovih dalmatinskih priča ili dalmatinskih pogovaranja i ja kažem nekoliko stavova o ovom Prijedlogu zakona više i iz kuta gledanja sa malo sjevernijih dijelova Jadrana, s Kvarnera. Pri čemu prije svega želim kazati da svoj osobni stav a i široko prihvačeno mišljenje na prostoru sjevernog Jadrana da mi zadnjih godina i trenutno i zadnjih godina imamo vrlo kvalitetan duž obalni prijevoz i da pri tome kada je u pitanju ovaj Zakon izražavamo bojazni i priklanjamo se onima koji postavljaju u ovoj sabornici pitanje hoćemo li sa donošenjem ovakvih rješenja u Prijedlogu zakona otvoriti mogučnost da nam kvaliteta dužobalnog pomorskog prijevoza slabi, a ne raste? Naime mi apsolutno držimo da je Jadrolinija vrlo kvalitetan prijevoznik i to proizlazi jasno iz svih ovih činjenica koje su u raspravi ovdje iznešene. To proizlazi iz činjenica od 90% prevezenih putnika na Jadranu. Sa rastom od 4,6% prošle godine. To proizlazi iz činjenice da ona prveoze 75% vozila sa rastom od preko 3% prošle godine. Naravno pri ovome ja se ne želim upuštati u ocjene da li su neki drugi brodari nekvalitetni? O tome su gospoda iz Dalmacije više govorila. Mi na sjevernom Jadranu imamo primjer malog lokalnog vrlo kvalitetnog linijskog brodara. To je Rapska plovidba koja godinama vrlo kvalitetno obnaša sve ono što joj je u poslovanju. Prema tome apsolutno ne sumnjamo da uz Jadroliniju trebaju stasati na Jadranu i drugi prijevoznici ali apsolutno želim vrlo jasno kazati da se nama čini da je za Hrvatsku najbolje rješenje za čitav niz godina u budućnosti da Jadrolinija ostane državni brodar. Brodar u većinskom državnom vlasništvu, a da se u uvjetima za natječaje, u uvjetima za mogučnost da se uključe na tržište dužobalnog prometa stvore uvjeti da i ostali brodari mogu ući postupno i lagano u tržišnu utakmicu ali bez, to da se ugrozi ono što je kičma dužobalnog prometa. Jadrolinija je za dužobalni promet u Hrvatskoj na Jadranu ono što je za ljudsko tijelo kralježnica i mislimo da zaista trebamo biti veoma, veoma oprezni u postupanju iz jednostavnog razloga jer odrediti pravične tržišne uvjete u kojima će se podijeliti 46 koncesija pri čemu je samo 6 rentabilno. Pri čemu je dosta dvojbeno kako transparentno odrediti razliku između stvarnih troškova prijevoza i prihoda koje pojedini brodari na pojedinim linijama ostvaruju da bi se pravično odredile subvencije izrazito je delikatno i u uvjetima i na način kako se često ovakve stvari u Hrvatskoj rješavaju može se otvoriti prostor za veće štete negoli koristi. Isto tako želio bih i temeljem ovih maloprijašnjih rasprava postaviti jednu dilemu.Pitanje je tko, kako i na koji način treba davati koncesije. Pa sad smo malo prije čuli vrlo veselu raspravu o tome da se nije moguće niti dogovoriti tko je zašto dao koncesiju. Šta je dao grad, šta je dala županija, šta je dala država? Tko je kome davao suglasnost, a tko je na kraju što potpisao. Mislimo da bismo morali to jasnije i transparentnije i pravilima o tome odrediti, jer ćemo imati velikog cirkusa s time što mislim da će nam vrlo značajne iako na prvi pogled možda beznačajne lokalne linije sigurno slabiti. Ostati će na rubu interesa svih ovih većih i mislim da će brodari koji ostanu na lokalnim linijama biti uskraćeni za pravične i kvalitetne subvencije, a mi kao država odnosno kao državni Sabor mislim da prije svega moramo voditi računa o jednoj činjenici. Nas mora i ja sam uvjeren u to zanima prije svega život otočana i nas zanima da duž obalni promet bude jednako kvalitetan svih 365 dana. To je ono o čemu država treba skrbiti. Kada su vikendaši u pitanju, kada su u pitanju turisti, kada su svi koji povremeno dolaze na otoke u pitanju mislim da o tome više treba skrbiti lokalna samouprava, da o tome trebaju više skrbiti županije u dogovoru sa turističkom i ukupnom drugom privredom koja na otocima postoji, pa u povećanu eventualno povećanu kvalitetu i povećan nivo onog što kao plus hoće postići u duž obalnom prometu treba ulagati sa te razine. Htio bih reći nekoliko riječi i o ovim dilemama oko toga što je na temu cijena prijevoza sudbina stanovnika otoka. Prije svega, samo jedna rečenica kojom želim ponoviti. Jedno stoljeće iza nas je demografski opustošilo otoke, u znatnom periodu nebrige za te otoke u tom stoljeću broj stanovnika je došao na grane na koje jeste. Zadnjih godina Hrvatska država je uspjela promijeniti, značajno promijeniti svoj odnos prema otocima. Zakon o otocima je objektivno dobar zakon i donio je otocima i otočanima puno i to kao pojedincima, ali je donio puno i pravnim osobama koje na otocima djeluju. Mislim da u ovoj raspravi nije dovoljno istaknuto, da je pitanje određenih privilegija koje trebaju imati oni koji žive na otocima nešto što moraju uživati oni kao pojedinci, kao privatne osobe, ali ono što moraju uživati i pravne osobe na otocima da bismo potencirali gospodarski život na otocima, da bismo potencirali to da netko ima interesa upravo na otoku osnovati firmu. S obzirom na ovo o čemu sad govorim mislim da su članci 39. i 53. Prijedloga zakona dvojbeni i upitni i bez obzira na usmena tumačenja vas gospodine državni tajniče ostaje otvoreno pitanje da li temeljem članka 39. i 53. će država imati sigurnu kontrolu nad time da će otočani zadržati svoja prava. A ukoliko takva dilema postoji onda mislim da je vaša dužnost i da je dužnost Vlade da to jasno i transparentno kroz promijenjene i preciznije članke odredi i u ovom zakonu, jer u protivnome recimo ja, bez obzira što je to pojedinačni glas neću glasati za zakon koji, po kome je moguće da otočani ostanu bez tih subvencija, odnosno privilegija. A što se tiče ovoga prvoga dijela o kome sam govorio, pitanje odnosa prema brodarima želim zaključiti raspravu sa jasnim stavom da mislim da će desetljeće ili desetljeća unaprijed Hrvatskoj trebati jak državni brodar i da vrlo, vrlo strpljivo i pažljivo treba pristupiti planiranju eventualnim studijama o tome bi li Hrvatskoj državi koristila privatizacija Jadrolinije. Ja osobno mislim da ne bi. Naravno, poučen sa puno toga negativnog što je sličnim privatizacijama jednostavno došlo do zamjene monopolista. Državni monopolist zamjenjen je privatnim, a ako netko treba biti monopolist duž obalnog prometa ja sam za to da to bude hrvatski državni brodar. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Nestankom i propašću hrvatske trgovačke flote koja je započela početkom 90.-tih kada su nestale Croatia line, Šibenska plovidba, Dubrovačka plovidba, Mediteranska plovidba i Dalmatinska plovidba pokazao je svu pogrešnost tadašnjeg doktrine ekonomske politike, posebice u pogledu pomorske orijentacije Hrvatske. Naravno, one orijentacije o kojoj svi govorimo i koja je na neki način i tema ove sadašnje rasprave. Naravno, različiti su bili razlozi zbog čega je došlo do takvog stanja, od nepovoljnih uvjeta na tržištu, zaduživanja, zelenaških kamata, isisavanja kapitala, pa i aranžmana sa kontraverznim ljudima u tadašnjem biznisu, različiti su razlozi. No, kad raspravljamo danas o obalnom i linijskom prometu ili zadnjoj liniji obrane pomorske Hrvatske, hrvatske pomorske orijentacije i najvrednijih resursa koje imamo, onda možda nije najvažnije pitanje tko to obavlja nego je važno kako se obavlja neki posao i treba postaviti pitanje pod kojim okolnostima se danas događa prijevoz robe i ljudi sa kopna na jadranske otoke, kakav je značaj i kakav je utjecaj prijevoza na život na jadranskim otocima, posebice na turizam duž cijele Jadranske obale. Kakva je razvojna politika brodara jasno u prvom redu Jadrolinije koje se bave linijskim obalnim i utječu jasno na ukupnost poslovanja i turističkih tvrtki i brodograđevne industrije i druge prateće industrije smještene recimo od Karlovca do Slavonskog Broda. Mislim da je to puno presudnije pitanje i traži vrlo jasne odgovore. Važnije je kako nego tko. Ja bih bio demagog kad bih kazao da se Jadrolinija kao državna tvrtka koja u naravi je bila država u državi i jest država u državi, da se trebamo obrušiti na nju i gotovo neselektivno da tako kažem da pokušati svu oštricu problema i razloga rasprave, pa i političkih stajališta kojih počesto ima u raspravama prebaciti na Jadroliniju. Ne, ja se s takvim pristupom ne slažem, jer Jadrolinija ima svoje mjesto, imat će svoje mjesto, ali je nužno kako za Jadroliniju tako i za sve druge sudionike uspostaviti kriterije, uspostaviti sustav vrijednosti koji će se bazirati na tome kako netko obavlja svoj posao. Znamo od tih istih početaka 90.-tih, da titular vlasništva nije baš riješio ono što su tadašnji mudraci mislili da će on riješiti, a to je da ćemo prelaskom vlasništva iz društvenog u privatni riješiti sve naše ekonomske probleme, pa će se ponuda i potražnja lijepo sami nadmetati, a mi ćemo svi biti sretni, zadovoljni i bogati. Pokazalo se da promjena titulara vlasništva i nije baš donijela takve prelongative koje smo očekivali. Isto tako, upravo zbog toga vjerojatno trebamo biti poučeni tim i takvim iskustvima. Ne možemo se sada obrušavati na Jadroliniju kao razloge zbog kojih nešto ne funkcionira ili nešto nije u najboljem redu. Naravno, to nipošto ne znači da u skladu sa principima tržnog nadmetanja, natjecanja, pa i otvaranja Hrvatske nećemo otvoriti mogućnost konkurencije, konkurencije koja neće ugroziti onu prvotnu misao i prvotni smisao svega, a to je kako osigurati kretanje ljudi i robe, da se gospodarstvo ne samo na otocima nego svugdje može nesmetano razvijati, a da pritom oni koji se bave s tom djelatnošću moraju voditi računa o općim interesima da im prihod pokriva rashod. I danas kada raspravljamo o tome naravno treba napomenuti da je činjenica da naprosto Jadrolinija pošto ima poseban Zakon o Jadroliniji, nikada u ovom Parlamentu nije iznijela izvješće o tome kako je utrošila svojih 260 ili 240 ili 250 milijuna koje dobiva za subvencioniranje i održavanje pojedine pruge. Nikada nismo dobili papir koji bi rekao u ovoj pruzi je rentabilnost bila 3%, u ovoj je bila 40%, a u ovoj smo bili izuzetno pozitivni i nije nam trebala subvencija. To je ono što treba zamjeriti svakome tko troši ili tko uzima novac poreznih obveznika da mora transparentno kazati na što je on to potrošio i gdje je taj novac završio. Naravno da ulazak u Europsku uniju će zahtijevati određenu liberalizaciju na tržištu. Za tu liberalizaciju trebaju biti spremni jednako i Jadrolinija i drugi korisnici i zbog toga apsolutno ne možemo živjeti zatvorenih očiju nego moramo objektivno promišljati o situaciji. Ono što mene osobno rastužuje, a to je da niti Jadrolinija, niti drugi brodari nisu u stanju, neću ili ne žele da grade hrvatske brodove i da se vozimo hrvatskim brodovima. Da hrvatska brodograđevna industrija jedna od najjačih u svijetu da bude u potpunosti konzultirana, da bude u potpunosti unutra nego smo i prošle godine od Španjolske kupili brod za 17,8 milijuna eura. Pa šta nismo mogli u Hrvatskoj napraviti taj brod? Tako se isto vladaju i privatnici, jer je to u Hrvatskoj postalo model. Gotovo je ružno, pazite to je gotovo da vas netko ne bi čuo da ste nešto naručili domaće. Ne daj Boće da ste kod nekoga naručili nešto što ne nosi naziv iz vanjskog svijeta. Mislim da se radi o pogrešnoj filozofiji, o pogrešnom pristupu. I na kraju ako ovaj Parlament daje 260 milijun kuna bilo kome tada je taj valjda zadužen da makar toliko bude pristojan ili da mi makar toliko od njega zahtijevamo da to potroši od strane hrvatskog proizvodnog sektora, a ne da to nabavlja vani. Jer to je točno, ali postoje jasno i svijetli primjeri. Bivši ministar Ljubo Jurčić je jedan od tih svijetlih primjera jer je uspio jednu takvu sliku poraznu, ružnu dovesti da se ipak 2003. godine naručili 4 broda koji su služili za obalni linijski prijevoz i pokazalo se je da se i za 6, 7 milijuna može nabaviti dobar domaći ispravan brod, a ne kupovati brodove za koje ne znamo ni tko ih prodaje ni tko ih kupuje ni pod kojim uvjetima. Jednostavno možemo saznati iz nekih izvora da je neto to i tako potrošio. … [[Upadica se ne čuje.]] Tako je, svugdje kolegice Ingrid voze na žalost takvi brodovi, a ne voze oni brodovi koji su proizvedeni u hrvatskim brodogradilištima, gdje je plaćen i PDV i gdje je sve jasno i transparentno. U tome je problem. Nije problem tko će voziti na obalnim linijskim linijama, nego problem je kako će voziti i problem je ako troši novac poreznih obveznika onda je zadaća da kupuje hrvatsku robu, da kupuje hrvatske brodove jer svega toga mi imamo, ali na žalost moramo promijeniti politiku u tom smislu. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ispraviti ću dva netočna navoda kolege Markova. Prvo kolega Markov 90-tih prošlog stoljeća nije propala Dubrovačka plovidba. Taj projekt nije nikada ni zaživio, tu je projekt jedan da se realizira nekakva dubrovačka plovidba. A kako projekt nije zaživio tako nije imalo što ni propasti osim ako niste mislili na ono što je bilo početkom 19. stoljeća ili prije, odnosno krajem 19. i početkom 20. Druga stvar netočno je da je bivša vlast napravila dobre poteze. Ja ću napomenuti samo jedan loš potez. Nabavka vozila za MUP, dok se istovremeno odvodili u stečaj, recimo jednu tvrtku u Vela Luci s druge strane ste naručivali brodove u nekim drugim zemljama i izvan Hrvatske itd.
I poštovana zastupnica Ana Lovrin, ispravak netočnog navoda.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Netočan je navod kolege zastupnika Markova, da Hrvatska isključivo kupuje polovne brodove iz inozemstva. Točno je naprotiv, da je Jadrolinija lanjske godine izgradila trajekt za prometovanje između Zadra i Preka. Taj je trajekt izgrađen u hrvatskom brodogradilištu Kraljevici i drugi trajekt je naručen čini mi se da će biti gotov ove godine i to je jedan od najboljih do sada prometujućih trajekata. Nije važno tko ih je naručio i tko ih je kupio, činjenica je da je netočno bilo navedeno da nisu građeni trajekti u hrvatskim brodogradilištima.
Poštovani zastupnik, potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Naravno da liberalizacija i jačanje konkurencije i u prijevozu, linijskom prijevozu i povremenom pomorskom prijevozu je dobro došla i protiv toga nitko ne može imati ništa protiv. Pogotovo ako bi sve te linijski prijevoz i državni i međužupanijski, odnosno županijski i lokalnih jedinica osigurao kvalitetu, sigurnost, brzinu prijevoza, ekonomičnost, pravovremenost, točnost, dostupnost korisnicima i naravno bio usklađen sa linijama cestovnog, zračnog, željezničkog prometa u lukama dolazišta, odnosno polazišta i u tom pogledu bi trebalo raspravljati da se uvedu maltene pokrivene linije, tj. da u isto vrijeme polazak bude i sa otoka na kopno i sa kopna na otoke jer je to veoma važno radi usklađivanja prijevoza u cjelini. U tom pogledu sasvim sigurno da je važno ova pitanja otvoriti i ovaj zakon jednim dijelom ta pitanja otvara, ali ne do kraja. Ja se nadam da će do drugog čitanja ta pitanja biti uvrštena i razriješena jer je to od interesa za Republiku Hrvatsku. Međutim otvara se i otvorilo se pitanje na jedan način vrlo interesantno, oko Jadrolinije koja ima daleko veći značaj nego što je samo pitanje Jadrolinije. To je pitanje zapravo kako osigurati javni prijevoz koji je od interesa za Republiku Hrvatsku i kako istodobno osigurati da zbog povijesnih, gospodarskih, ekoloških, demografskih i inih razloga interes Republike Hrvatske u vezi sa otocima i oko otoka zapravo ostvariv. Ja moram podsjetiti da po našem Ustavu, da je to ustavna kategorija, tada se zakonom mogu ne samo oduzeti nego i ograničiti vlasnička prava itd. i u takvoj situaciji se postavlja jedno sasvim drugačije pitanje. Nije problem da li uvesti ili ne uvesti i na ove linije, državne linije konkurenciju. Da. Ali ono što je po prirodi slova Ustava, po njegovom duhu jasno, ako se hoće osigurati ovaj posebni interes Republike Hrvatske, a on se po Ustavu sada mora osigurati i javni interes u tom javnom linijskom prijevozu onda mora postojati prijevoznik koji će voziti neovisno o tome da li mu se linija isplati ili ne isplati i u tom pogledu Jadrolinija sada kakva je ne može ići u privatizaciju ili barem ne može ići u cjelini. Većinski vlasnik bi morao biti država ili ako neće biti Jadrolinija onda će to biti neko trgovačko društvo, odnosno obrtnik koji će obavljati taj prijevoz na obali i u takvoj situaciji zbog zaštite tog interesa se to mora učiniti. Drugo je pitanje raspravljati o tome da li pojedine dijelove Jadrolinije da bi se eventualno dobio i utjecaj privatnog interesa mogli privatizirati, to je drugo pitanje. Ali većinski paket mora ostati u sklopu države i država mora taj dio osigurati. Naravno u tom kontekstu i iz tih konteksta proizlazi čitav niz nekih drugih rješenja i malo drugačijih rješenja nego što su prihvaćena u ovom zakonu. I dopustite da u tom kontekstu iznesem i ovu potporu koja se nudi u odnosu na subvencije koje bi trebale biti malo raspravimo kao i da raspravimo neka pitanja. Ja ću namjerno uzeti neka jer u deset minuta nije moguće cijeli zakon proći od točke 1., od članka 1. do članka 2. Zbog toga ću se zadržati na najvažnijem. Prvo, koncesije. Ako polazimo od ovoga posebnog interesa Republike Hrvatske koji je nesporan, bar se nadam jer tako u Ustavu piše, onda nije moguće isključiti tzv. prioritetne koncesije. Prijevoznik koji mora jamčiti jer država jamči ovaj posebni interes sad otočanima i građanima ove zemlje i u javnom prijevozu onda se mora osigurati pod jednakim uvjetima prioritetna koncesija za većinskog vlasnika kojim država jamči da će se osigurati prijevoz neovisno o tome naravno šta će se uključiti privatni sektor. Ali, ako u pogodnostima koje nudi primjerice privatni sektor oni budu povoljniji sa aspekta ostvarivanja upravo onih ciljeva o kojima sam govorio kvalitete, sigurnosti, brzine i dostupnosti korisnicima prijevozne linije, zatim njene povezanosti sa ostalim vidovima prometa u Republici Hrvatskoj itd., dakle da će dobiti oni ali u jednakim uvjetima prednost bi moralo imati ovo državno poduzeće. To je prvo. Drugo, u takvoj situaciji se sasvim sigurno ne može poći od pretpostavke da bi koncesija trebala trajati od jedne do deset godina. Jer šta se dešava? Vijek broda traje i do 25 godina i u takvoj situaciji planiranje i osiguranje akumulacije ovakvim linijskim prijevozom nije dostatna u tom vremenu da bi se mogli zanavljati i obnavljati brodovi iz vlastite akumulacije osim naravno uz državne subvencije i potpore. Zbog toga bi se trebalo raspravljati da ova koncesija traje najmanje do 15 godina, barem od 5 do 15 godina. Ne u jednoj godini. Jedna godina ne znači ništa. To može se raspravljati o taksi prijevozu na obali itd., to je druga stvar ali oko ovih linija ne bi se moglo razgovarati. Treće što je važno u svemu ovome uočiti jeste da ne može biti najpovoljnija ponuda ona koja daje najviše naknade, jednostavno ne može jer najveća naknada za davanu koncesiju nije jamstvo da se osigurava državni interes. Državni interes je nešto drugo i u takvoj situaciji se moramo drugačije postaviti ovo pitanje. Zbog toga bi se moralo još nešto raspraviti. Ako se radi o ovom prijevozniku koji će biti u većinskom državnom vlasništvu i ostati kao recimo da je to sada Jadrolinija i dalje onda se treba raspravljati da naknada od koncesije treba ići na posebni račun koji bi se trebalo sufinancirati i davati potpore prijevoznicima u javnim pogotovo državnim linijama kada je u pitanju državna, ja govorim o državnoj koncesiji a dakako da je slična situacija iako je to autonomno pravo jedinica regionalne i lokalne samouprave bi trebali i oni voditi o tome računa za obnavljanje i zanavljanje ne samo brodova nego uspostavljanje ukupnog sigurnog, točnog, pravodobnog i isto tako valjanog prometa na ovim linijama. Nema smisla taj novac potrošiti u neke druge stvari. Ista stvar kad govorimo o članku 16. Ista stvar je u članku 17. Ne može se potkrasti greška da se mogu fizičke i pravne osobe registrirane za obavljanje obrta. A šta je sa trgovačkim društvima? To nisu obrtnici? Očigledno da su obrtnici ovdje imali značajan utjecaj vezano za pokušaj da se dobije zapravo mogućnost da obrtnici mogu imati kroz liberalizaciju i konkurenciju otvaranja linija osobito vezano za lokalnu razinu i za, e onda treba ispraviti, onda ne može ovako ostati. Ovdje se mora isto to riješiti. Moram reći da u članku 17. stavku 1. točci 6. je čista neustavnost jer kolege ne može se imati u Ustavu odredba koja kaže ovako svatko ima pravo na rad i slobodu rada, svatko slobodno bira poziv i zaposlenje itd., itd. Istodobno po Zakonu o boravku i kretanju stranaca imate mogućnost da netko dobije radnu dozvolu, stalni boravak u Republici Hrvatskoj itd. ali i propisujemo da to na brodu mora biti samo hrvatski državljanin. To nije točno. U iznimnim okolnostima po našem Ustavu moguće je da to budu i osobe koji nisu državljani Republike Hrvatske ako imaju radne dozvole, ako imaju stalni boravak itd. a treće je pitanje sasvim ispravno kad su u pitanju linije koje utvrđuje država za povezivanje s kopna na otoke i među otoke da se mora upotrebljavati službeni hrvatski jezik. Naravno, u tom kontekstu se odmah otvara i pitanje točke 3. članka 17. stavka 1. pitanje vlasništva. Ne moraju biti svi brodovi u vlasništvu nego biti i na korištenju ali se mora imati odgovarajući pokazatelj i dokaz kojim se to jamči. S obzirom da je vrijeme kratko još ću nekoliko stvari. U članku 32. ovaj zamjenski brod bi morao imati iste barem približno iste kvalitete kao i brod na koji se dala koncesija iz jednostavnog razloga da se osigura sigurnost i kvaliteta prijevoza i u takvoj situaciji bi se taj članak moralo doraditi. Moram isto tako reći da u članku 36. a poslije se kaže da će Vlada urediti to iz članka 37. jer ova potpora nije rečeno tko će urediti i kako urediti davanje potpora … [[Govornik se ne razumije.]] kriterije. To bi trebalo malo razraditi. Ista situacija je i vezana za članak 39. oko cjenika gdje se kaže da treba tražiti za novi cjenik usluga prethodna suglasnost, pa onda on ne određuje cjenik usluga. Onda on ne određuje cijenu usluge jer on ne može dobiti cjenik usluga bez suglasnosti. Prema tome, trebamo napraviti da se cjenik usluga formira zajedno sa davateljem koncesije u skladu sa, za to mora dobiti prethodnu suglasnost odnosno suglasnost, ne treba onda nikakva prethodna suglasnost. Nakon toga se može objaviti ali naravno ako nije ekonomska mora dobiti odgovarajuću potporu sukladno članku 36. koja će razliku između ekonomske i neekonomske cijene pokriti. Isto tako, ovaj dio u članku 43. potpuno je nelogično da se kaže da kružno putovanje mora završiti u luci polaska. Pa ne mora, zašto bi završilo u luci polaska i to treba ispraviti. Dalje, u članku 47. se sada odjedanputa u stavku 1. točka 2. kaže da se zatraži suglasnost a tamo se govori o prethodnoj suglasnosti. A suglasnost i prethodna suglasnost nije isto, i to treba ispraviti i uskladiti. U točci 8. istoga članka govori se da je brod iz članka 17. stavka 1. točka 6. ili stavka 3. ovoga zakona kad pogledate članak 17. vidjet ćete stavak 3., on uopće ne govori o ovome što se zaprječuje kazna i dajte taj dio također uskladite jer to nije dobro. Posebno naglašavam da rokovi iz članka 51., članka 52. nisu međusobno usklađeni i svugdje se propisuje rok od 60 dana a zapravo usklađivanje cijene, potpore i svega ostaloga nije moguće da donese ove druge provedbene akte dok Vlada ta svojim aktima ne uskladi i napose naznačavam da postignute povlastice na temelju Zakona o otocima s obzirom na ovu odredbu članka 53. treba još jedanputa preispitati da se ne bi slučajno dogodilo da ono što zapravo nitko ne želi eventualno takvom zakonskom odredbom eliminiramo. Hvala lijepa. Oprostite predsjedniče što sam produžio malo duže.
Sa zadovoljstvom. Gospođe i gospodo zastupnici, ja bi predložio sukladno članku 204. Poslovnika dopunu dnevnog reda sa Prijedlogom izmjena i dopuna Državnog proračuna Republike Hrvatske za 2005. godinu i Konačnim prijedlogom Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvršavanju Državnog proračuna Republike Hrvatske za 2005. godinu. Ima li tko od zastupnika primjedbi na uvrštenje prvo Prijedloga izmjena i dopuna Državnog proračuna za 2005. godinu? Poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedniče! Načelno nisam protiv da dopunimo dnevni red rebalansom ali onog trenutka kad ga dobijemo. Do ovog trenutka rebalans nije stigao ni u klubove.
Upravo je u pretincima ovog trenutka.
Bilo bi dobro da ove pretince onda preselimo u dvoranu da vidimo.
U pretincima je upravo ovog trenutka.
Dakle, nismo ga dobili.
Dobro. Ako nema primjedbi, dopuna dnevnog reda je utvrđena. A ja bih odmah rekao i sljedeće, da zakazujem i sjednicu u utorak da možemo sve završiti, vjerojatno ćemo još neke prijedloge zakona vezano uz proračun i neke reforme dobiti od Vlade, tako da možemo to napraviti do ustavnoga roka pa možda i malo dužim vremenskim radom navečer da eskiviramo izvanrednu sjednicu. Poštovani zastupnik Tonči Tadić.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovani gospodine državni tajniče. Ovaj Zakon što god govorili o njemu ima zapravo za cilj liberalizaciju obalnog pomorskog prometa. Dijelom je to i radi obveza koje je Hrvatska preuzela u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju. Dijelom je to zato jer je u čitavoj Europi trend liberalizacija obalnog pomorskog prometa pa se i Hrvatska u to uklapa. Hoće li to dati traženi cilj ostaje za vidjeti. No kad se uspoređujemo sa drugim zemljama doista je najbolje usporediti se sa Grčkom. Kad su moji prijatelji sa Hvara, kad su moji prijatelji sa Hvara posjetili otok Pharos u Egejskom moru zaprepastili su se da od Pharosa do Pireja dnevno vozi 20 brodskih linija. Pazite 20. Ne dvije, tri ili čak pet koje Jadrolinija uvodi vikendom za Hvar nego 20 brodskih linija. O tome se na srednje dalmatinskim otocima može samo sanjati. Dakle da imaš 20 linija dnevno. Oni koji to nisu nikad iskusili ne znaju kako je kad ostaneš bez trajekta odnosno ne znaju što zapravo znači za otoke činjenica da navečer iza 5 ili 6 sati ne možeš na kopno ma što te čekalo s druge strane dakle ne možeš normalno brodskom linijom osim možda nekim leutom, kočom ili nečijim gliserom ili sandolinom. Jednako tako ne možeš sa kopna na otok navečer iza 20 sati makar te čekalo s druge strane milijun EUR-a ili se radilo o životu i smrti. Dakle definitivno život na otocima ovisi o kvaliteti i frekvenciji brodskog prometa. Ali i ne samo na njima. Ja vjerujem da bi i uspjeh turizma u srednjoj Dalmaciji bio bitno manji da ne postoje kvalitetne brodske veze sa Italijom odnosno vjerujem da će uspjeh turizma u južnom dijelu hrvatske obale biti to bolji što se prije uvedu brzi katamaranski trajekti koji će voziti liniju od Kvarnera odnosno od, od Istre prema jugu. Nešto slično onome što ima firma talijanska «Snav» koja vozi preko Jadrana. Dakle uvođenje takve morske autoceste će vjerujem doprinjeti i boljem transportu do juga Jadrana, ali to je očito jedna od tema o kojoj će morati raspravljati Vlada i koju će vjerojatno temeljem ovog Zakona Ministarstvo ili neka njegova agencija dati u koncesiju. Dakle Vlada sa ovakvim Zakonom želi sebi ostvariti pravo da procjenjuje na kojim linijama je poželjno imati kvalitetnog koncesionara odnosno koje uopće brodske linije želi uvesti? No ovaj Zakon zapravo dovodi Jadroliniju u još veću konkurenciju nego onu u kojoj je do sada bila. I to nas dovodi do dva ključna pitanja. Prvo. Koja je sudbina Jadrolinije odnosno hoće li ona ići u privatizaciju? Treba li ići u privatizaciju i ako će ići u privatizaciju kako će ići u privatizaciju? I očekujem, to sam tražio u ime Kluba pa govorim i sada da do idućeg čitanja dobijemo studiju o tome što se misli učiniti sa Jadrolinijom odnosno koja je njezina sudbina? I drugo pitanje do kojeg nas dovodi ova konkurencija odnosno liberalizacija brodskog prometa jest pitanje tko su to uopće konkurenti Jadrolinije, tko joj taj čas može konkurirati? Radi postojećeg položaja u kojem je ona bila povlašteni brodar koji je, koji je gutao glavninu od 280 milijuna kuna godišnje potpore iz Proračuna o kojoj u ovih 5 godina nikad nisam dobio izvješće u Saboru na što su se ti novci zapravo trošili? Na koje linije i zašto? Odnosno koliko je iz tih novaca koje su namijenjene za subvenciju linija koliko je iz tih novaca potrošeno zapravo na kupnju novih trajekata, a dakle u toj situaciji u kojoj je ona bila povlašteni prijevoznik mi zapravo nismo razvili brodare kao konkurenciju. Ovdje se navodi cijeli niz brodara međutim veći dio ovih dakle Rapska, Lošinjska, Mediteranska plovidba su zapravo brodari locirani samo na jednu liniju. Teško se od njih može očekivati izlazak na natječaj i na ostalim linijama jer za sad se nisu u, toliko razvili. Za one ostale vrijedi isto. Dakle ako se ide na ovakvu liberalizaciju moramo se zapitati tko će uopće na tim linijama nastupiti? Hoćemo li zapravo s ovim otvoriti jedan široki prostor za ulazak stranih firmi? Hoćemo li otvoriti prostor za to da domaći brodari koji bi se mogli razviti i koji su se mogli razviti neće zapravo imati prostora. Što se tiče linija naravno one se ovdje razlikuju na državne, županijske i lokalne ali razlika je minorna. Radi se samo o tome koje ih tijelo daje. To je ono što čovjeku prvo pada napamet kako će izgledati suživot na tim istim linijama. Dakle hoće li konkurirati jedna drugoj odnosno tko će na kraju koordinirati to sve na razini države da se ne dogodi hiperprodukcija linija na jednom prometnom pravcu. Zato je možda dobra ideja da se uvede nekakva agencija na razini ministarstva koja bi to sve skupa sagledavala i procjenjivala što i kako dalje? U svakom slučaju postoji samo nekoliko brodskih linija koje su profitabilne i neprekidno pune. Dakle neprekidno je pun trajekt koji vozi Orebić-Korčula, Split-Supetar, Split-Starigrad na Hvaru, Zadar-Preko i još po koji u sjevernom dijelu Jadrana. Onaj koji dobiva koncesiju za provoz na tom prometnom pravcu, na toj brodskoj liniji taj mora biti u svojevrsnoj vezanoj trgovini da po potrebi uskoči sa svojim zamjenskim brodom i na neku drugu liniju, da uskoči jednako tako i na neku međuotočku vezu koja se tom linijom može pokriti. Doista ne vidim razloga da onaj koji dobije koncesiju na vožnju između Starog Grada i Splita ne stane i na Braču da sa time povećamo povezanost Brača odnosno Šolte. Dakle to mora biti vezana trgovina. U koncesijskom ugovoru se mora moći naznačiti da dio te njegove linije pokriva i međuotočku vezu koja sad doista ne postoji. To ne vjerujem da će biti poteškoča posebno na linijama ponavljam koje su profitabilne. Linija Split-Starigrad, Split-Supetar ili Zadar-Preko ili Korčula-Orebić su profitabilne linije. One su neprekidno pune. Što se tiče uvjeta za koncesiju u prvom redu jest to da nema kabotaže pod stranom zastavom. Dakle mora biti domaći brodar sa domaćim mornarima. Pod domaćom zastavom dakle domaća firma koja ovdje plaća porez. Drugo, brod mora moći ploviti. Dakle mi ne želimo brod koji želi isploviti ali ne znamo gdje će završiti? Hoće li na Matejuž ili na Hvaru? Treće, nije bitan samo novac nego je bitna kvaliteta usluge. Dakle komfor, a to znači da netko mora pratiti taj ugovor i otkazati ga ako se ne poštuje. Zatim red vožnje mora biti definiran u samom ugovoru. I to ne samo brzina nego i frekvencija polaska. Nadalje u ugovoru mora biti naznačen i zamjenski brod i to ne kao uvjet koji će on ispuniti dok to dobije, nego se mora znati na šta on zapravo računa, na iznajmljivanje broja od Jadrolinije kojemu je konkurent ili na svoj broj. Ja sam tu već iznio primjer kad smo sa katamaranom bili prebačeni na hidro gliser kako je to izgledalo, izgledalo je strašno, izgledalo je kao za zbjeg i ako je to dojam koji turisti dobivaju o nama onda bolje da takvih zamjenskih brodova nema. I ono što je ključno ostaviti na koncesiji postojećeg koncesionara ako bolje ponude nema. Modernizacija flote u buduće također treba biti definirana kroz povećanje uvjeta za koncesijske ugovore. Dakle, ovih pet ili deset godina si vođa s tim brodom, idućih pet nećeš moći jer mi smatramo da treba povećati uvjete za koncesiju. Dakle, sve su to stvari koje su manje-više poznate, sve su to stvari koje su vjerujem bile u vidu predstavnicima ministarstava kad su pisali ovaj zakon, ali one moraju dame i gospodo biti jasno napisane u samom zakonu i moraju biti jasno naznačene u ugovoru. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Kruno Peronja. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, pomočniće, kolegice i kolege. Upravo je pred nama Prijedlog zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu koji je nomotehnički moderan, dotjeran. Prije nego što je dostavljen ovdje na naše klupe na području primorskih županija obavljen razgovor javni bih rekao dogovor između predstavnika obalnih otočnih županija koje u svome sastavu imaju otoke sa načelnicima, gradonačelnicima, predstavnicima županijskih gospodarskih komora, brodarima, prijevoznicima, sa svima onima kojima je na srcu more, nedovoljno iskorišteno, kojima je na srcu bolje prometno povezivanje, ali i gospodarski razvitak kopno-otoci, otoci međusobno i zato je ovaj prijedlog vrlo kvalitetan i vrlo dobar. Možda bi bilo korisno da i neki drugi zakoni od interesa za Republiku Hrvatsku takvu jednu proceduru prođe. Bit će nama lakše i u Saboru o njima raspravljati i donijeti odluku. Dakako, ono što bi načelno trebalo još više i bolje precizirati kako neće otočanima ovim zakonom ali ni drugim zakonima primjerice Zakonom o otocima, o Jadroliniji, Pomorskim zakonikom od kojih su neki članci ovdje ovim prijedlogom će biti derogirani neće doći u lošiji položaj nego što su do sad bili. Također mnoge kolege i kolegice koji su iskazivali jednu veliku brigu o ovom zakonu vjerujem da će tako biti brižni i odgovorni kad se bude donosio državni proračun, jer o njemu ovisi da li ćemo imati češće veze, brže brodove, jeftinije karte, unatoč tome što u Zakonu o otocima se to lijepo i precizno navodi. Ali, ako nemamo novaca nećemo imati ni kvalitetnije povezivanje. Stoga, vjerujem da će biti dovoljna briga za gospodarski razvitak priobalja i otoka u smislu boljeg i češćeg povezivanja kvalitetna, jer jedino bržim vezama, češćim vezama između kopna i otoka, otoka međusobno može se zaustaviti iseljavanje, mogu se otoci nadalje razvijati i to je ono što županije koje u svojem sastavu imaju otoke i otoci ne mogu napraviti sa svojim proračunima. Stoga bi trebalo također prigodom izbora brodara i određivanje vremena određivati da zadnji polasci sa otoka prema kopnu budu kasnije nego što su do sad. Primjerice to je uvijek pet, šest sati izuzevši Supetar-Split koje bi trebalo biti iz Staroga Grada ali i Sučurja, ali i Šolte, da zadnji polazak bude i u osam sati navečer također i iz odredišta na kopnu prema otocima. Vjerujem da ćemo i to uspjeti realizirati jer dosad je uvijek bilo respektiranje onoga što stanovnici otoka ali i priobalja kažu. Podaci koje možemo lako kontrolirati kažu da povećanjem broja linija, njihovim češćim vezama povećava se broj putnika i vozila iz godina u godinu, putnika i vozila, a to će još biti više upravo dovršetkom i puštanjem u promet hrvatskom sna, autoceste Split-Zagreb. Stoga, bi trebalo također kazati da ovaj zakon i dosadašnji način provođenja postupka mora se urediti upravo kako je državni tajnik jučer spomenuo, a ja bih htio to ponoviti i dodati da jedino ako se utemelji agencija kako bi se taj postupak mogao brže i kvalitetnije provoditi, da agenciju kao neprofitnu pravnu osobu trebalo bi čim prije utemeljiti, jer ipak državna uprava provodi postupak, drugostupanjsko je tijelo za rješavanje o žalbi, da ne bude i prvo stupanjsko i drugo stupanjsko. Trebalo bi zapravo jednim posebnim zakonom čim prije je utemeljiti kako bi ta agencija obavljala i dio poslova iz područja pomorskog dobra i to provođenje postupka i davanje koncesija na pomorskom dobru koje poslove sad obavlja ministarstvo i Vlada, kao i poslove utvrđivanja granica pomorskog dobra što je često prespor i dug postupak, a mi bi ga poboljšali i učinkovitim bi ga iskazali. Također, upravo ovaj prijedlog zakona omogućuje da se koncesioniranjem putničkih linija proširi tržišni pristup i ostvari konkurencija u obavljanju javnog obalnog linijskog pomorskog prometa u teritorijalnom moru i unutarnjim morskim vodama Republike Hrvatske. Ali, daje se i široka mogućnost županijama, vrlo precizna i gradovima koji u svom sastavu imaju otoke da mogu financirati ili sufinancirati one županijske linije za koje cijene da su ponajbolje. Tako i Splitsko-dalmatinska županija sufinancira liniju Split-Milna između ostalog, pa prema Šolti i Visu. Ali za istaknuti je i grad Trogir koji sufinancira tu jednu liniju Drvenik Veli-Drvenik Mali, Trogir kao Grad Trogir. Naravno da sve ovo što je ovdje predloženo govori nam da moramo računati da svi ovi prijedlozi unatoč tome što se samo dio godine postiže pun kapacitet treba težiti da primjena ovog zakona treba i u narednim godinama osigurati dovoljna proračunska sredstva i to baš s osnove na pozicijama Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka i to u cilju cjelogodišnjeg i redovitog obavljanja javnog obalnog linijskog pomorskog prijevoza na linijama od interesa za Republiku Hrvatsku, na kojima ostvareni prihodi brodara ne pokrivaju stvarne prijevozne troškove. Ovo je i stoga što upravo dovršetkom autoceste Split-Zagreb sve više ljudi, poslovnih ljudi, starijih ali i djece dolaze tokom cijele godine na otoke. Ili se odmoriti ili šire nasade maslina i loza, što se lako može utvrditi povećanjem broja ugovora o prometu nekretnina. Stoga bi trebalo još takvim načinom omogućiti jer i dan danas mnogi Bračani, Šoltani i Hvarani žive na otocima, a rade u Splitu. Neka im to bude jedna olakšica za one koji žele i nadalje razvijati gospodarstvo ali i povećati standard na otocima. Svakako da Zakon o otocima koji ima dobra rješenja, jer je upravo rađen na temelju iskustava onih država koje u svojem sastavu imaju otoke poput Japana, Australije, Amerike, Velike Britanije, iskoristila su se najbolja moguća rješenja, samo nam treba naravno još povećati prihode kako bi ta rješenja mogli napraviti za stalno. Ono što bih htio još naglasiti trebalo bi povećati i precizirati poglavito u članku 13. kako se to navodi, u stavku 3. klasične brodske linije obavljaju se putničkim brodovima čija brzina nije manja ja bih rekao umjesto 12 čvorova, neka to bude barem 14, 15 ili 16 čvorova jer nam to uvelike omogućava da se komodnije, brže i ljepše putuje. Također posebni projekti koji već postoje morali bi još više angažirati da se i poneke gradovi ili općine na različitim otocima povežu međusobno primjerice Milna sa Šoltom a to je ono što ne može sama županija, a niti ta dva otoka bez pomoći ministarstva. Također u članku 17. stavak 1. redni broj 3 da u vlasništvu ima odgovarajući brod za obavljanje prijevoza na liniji za koju traži koncesiju. Naravno ukoliko se to može, trebalo bi odrediti i donju granicu, odnosno starosnu dob toga trajekta kako bi ne samo odgovarao konforu već i sigurnosti plovidbe na takvim brodovima, jer treba naglasiti ne samo radi turističke sezone nego radi onih koji stalno putuju preko cijele godine, treba omogućiti da ti brodovi budu brzi, konforni i dobri. Naravno najveće dobiti što je ostvareno i u proteklom razdoblju …
Kolega molim vas da završite.
Jest upravo cijene, tako da su one za otočane vrlo dobro riješene i za one druge van sezone i u članku 39. vrlo je precizno kazano na kakav način i postupak će se donositi cijenu usluga i ponavljam, dobra rješenja u ovom zakonu koja su predložena trebalo bi opet i ponovno naglasiti da se ne dira u umirovljenike, u đake, u studente, u one otočane koji svoje prebivalište imaju na tim otocima. I molim kolege kada se bude izglasavao proračun da imaju na pameti ovu današnju raspravu i odvoje sredstva koja su potrebna za njezinu primjenu. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Tako smo završili pojedinačnu raspravu i prelazimo na raspravu po klubovima 5 minuta. Prava je na redu gospođa zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac u ime kluba IDS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, štovane kolegice i kolege, gospodo iz ministarstva. Puno toga je rečeno o ovom zakonu, a što samo pokazuje koliko je ova materija važna i znamo da smo mi zemlja sa tisuću otoka i da našim otočanima je zaista povezanost s kopnom od vitalnog značenja. Prijedlog ovog zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu možda ima dobru namjeru kako bi se poboljšala ta povezanost naših otoka sa kopnom, ali se bojim da se ovim zakonom ne može i neće uspjeti uvesti tržišna utakmica jer zbog naravno nerazvijenosti i slabe naseljenosti otoka potražnja za linijskim putničkim prijevozom je neravnomjerna jer cijele godine, a posebno je niska van turističke sezone što naravno rezultira i niskom godišnjom popunjenošću prijevoznih kapaciteta. U obrazloženju ovog zakona stoji da je popunjenost znači trajektnih linija sa vozilima negdje 35% a sa putnicima 16%. Ovakvo poslovanje je naravno nerentabilno pa se brodovi moraju naravno sufinancirati iz proračuna bilo državnih, županijskih ili gradskih i općinskih, a onda se to svodi na to ako imaš novaca imaš liniju, ako nemaš novaca linije nemaš. No ja bih se na kraju samo htjela osvrnuti na nekoliko članaka što sam dobila sa Kvarnera gdje se očituju na problematiku ovog zakona. U članku 8. stavak 3. propisano je da će se brodaru pokriće troškova pokriti koji premašuju očekivani ostvareni prihod nadoknaditi iz županijskog proračuna, a člankom 9. naravno onda tu spominje proračune općina i gradova. Ne postavlja se pitanje kako riješiti pokriće takvih troškova u slučaju kada se linija proglasi lokalnom npr. Mrtvaška otok Lošinj i Lovik koja će ujedno zamijeniti i postojeću državnu liniju. Isti slučaj može se dogoditi da neka županijska linija obavlja i dio državnih obaveza koje proizlaze iz Zakona o otocima zato očekujemo da u drugom čitanju će biti to riješeno. Članak 17., 18. i 48. kada se čitaju ti članci dobiva se dojam da je cilj predlagatelja zakona posebno ugasiti državnog brodara Jadroliniju i time poremetiti dosadašnji vrlo kvalitetan i naglašavamo siguran prijevoz. Osim sigurnosti svjedoci smo sve brojnijih nesreća u proteklim desetljećima stranih linijskih putničkih i trajektnih kompanija dok domaći brodari cijelo vrijeme pružaju vrlo siguran prijevoz. Uvođenjem privatnih interesa ugasit će se naravno onda i domaća brodogradnja i u dijelu novogradnji, a i u dijelu remonta. Imamo dojam da dugoročno ovaj zakon otvara Pandorinu kutiju i ne pruža dovoljnu zaštitu nacionalnoj zastavi, a niti nacionalom brodaru. Zašto treba uništiti nešto što dobro funkcionira. Privatni interesi koji će konkurirati domaćem brodaru, a ne znamo i nismo sigurni da po okončanju natječaja neće zaboraviti na obećanja koja su dala. Naime u stavku 1. točka 5. propisano je da brodar ispunjava propisane tehničke uvjete iz članka 13. No u članku 13. tog zakona uvjeti su vrlo šturo propisani dok u članku istom stavku 5. brodari moraju udovoljavati primjenjivim zahtjevima tehničkih pravila. Otvara se veoma velika mogućnost različitih tumačenja. U članku 17. propisano je da prilikom podnošenja ponude za dobivanje koncesije podnositelj ponude mora pružiti dokaze da će ispuniti uvjete iz stavka 1. točke 2., 3. i 4. ovog članka. Pitanje je koji su to dokazi i čime će se garantirati da će oni ispuniti te dokaze. I još na kraju članak 21. trebalo bi dodati novi stavak kojim bi se dala mogućnost da se koncesija može dati i na kraći rok od roka koji je napisan u stavku 1. odnosno da državne koncesije mogu biti od 5 do 10, županijske 3 do 8 i lokalne od 1 godine do 5 godina. Znači da se pokusne linije mogu dati na kraći rok.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Anton Peruško.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, pomoćnik ministra kapetan Babić. Raspravljajući u ime Kluba zastupnika SDP-a sinoć u ovom Visokom domu o Prijedlogu zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu koju raspravu privodimo kraju istaknuo sam da Klub SDP-a u načelu prihvaća intenciju zakona da se u obavljanju djelatnosti linijskog putničkog prijevoza uvede tržišni princip kroz sustav dodjele koncesija za sve brodske linije temeljem javnog natječaja. Međutim, usvajanjem ovog zakona ne smije se narušiti dostignuti kvalitet usluga i prvenstveno dostignuti stupanj sigurnosti u putničkom brodskom prijevozu na Jadranu. Ukoliko bi pak jedini kriterij odlučivanja o ponudama bio visina koncesijske naknade na profitabilnim linijama odnosno visina zatražene subvencije za nerentabilne linije onda ta opasnost uistinu može ići na uštrb kvalitete i sigurnosti putničkog pomorskog prometa i to je za nas u Klubu SDP-a najveća bojazan. Kako izgleda koncesija dodijeljena pojedinom brodaru kad se ne vodi računa prvenstveno o tehničkim i sigurnosnim uvjetima kojima mora udovoljavati brod a ako je ta dodjeljena koncesija još u neposrednom političkom stiku jasno govori primjer koji je sinoć i danas istaknut u ovoj raspravi. Radilo se ovdje o političkom stiku ili ne činjenica je da je toga dana o kojem je bilo govora luka Split bila u kolapsu, da je bila blokirana, da brod Sen Marinea nije mogao udovoljiti svojim zahtjevima a da su istovremeno brodovi putničkog brodara državnog Jadrolinije i pojačano prometovati. Ovim se zakonom mora osigurati djelatnost isključivo za hrvatskog brodara, hrvatski brod i zastavu i upošljavanje isključivo hrvatskih pomoraca. Drugo što je vrlo značajno našem otočanu je brod ili kako ga zovemo vapor i otac i majka, i život, i radost, i tuga i ljudska sudbina. Otočanu brod jednostavno život znači a život na otoku je specifičan, ugodan, poseban, jedinstven ali i mukotrpan. Opredijelili smo se kao zemlja, kao društvo, kao država da potičemo demografski i svekoliki razvoj naših bisera, naših otoka. Ako želimo ostati dosljedni u tom opredjeljenju što je kroz političku volju pretočeno i u Zakon o otocima onda moram istaći da je jedan od ključnih nedostataka kojeg do drugog čitanja treba ispraviti nedostatak socijalne komponente u zaštiti stanovnika naših otoka. Zakon o otocima ima jasnu intenciju poticaja povrata stanovništva i razvoja otoka a ovim se prijedlogom ukidaju neke beneficije odnosno nisu definirane otočana, ukidaju se beneficije primjerice umirovljenicima, đacima, studentima, zdravstvenom osoblju. Ako nam je cilj poticanje svekolikog razvitka otoka onda na nikoji način ne smijemo derogirati i dosegnuti stupanj poboljšanja života otočana i očekujem da se to ugradi u zakon do drugog čitanja. I na kraju nešto što je vrlo značajno i životno važno za sve nas zastupnike i sve građane, nema vizije Vlade u odnosu na nacionalno uspješnog državnog putničkog brodara Jadroliniju. Zakon ne nudi nikakav odgovor na dugoročno rješavanje statusa Jadrolinije. Da li zemlja sa tisuću otoka treba nacionalni putnički brodar u državnom vlasništvu. O tome treba ozbiljno voditi računa. Uzmimo primjer susjedne Italije koja je na primjer privatizirala nacionalnog putničkog brodara a nakon toga povratila istog u državno vlasništvo. Mi u svakom slučaju si taj luksuz ne možemo dozvoliti jer nakon privatizacije na hrvatski način nismo što imali i ne bismo više imali što vraćati u državno vlasništvo. Hoćemo li mi zaista dozvoliti da hijene stave svoje prste na Jadroliniju kao što su to učinili sa bivšom Jugolinijom odnosno Croatia linesom koju su od jednog svjetski poznatog i priznatog brodara pretvorili što bi alkari rekli u ništa. Ne, jednostavno Jadrolinija tu sudbinu ne smije doživjeti i na nama je odgovornost. Očekujemo dakle odgovor vlade o dugoročnoj sudbini Jadrolinije a odluka o njenoj sudbini ne može biti izraz političke volje bilo koje Vlade ili stranke, ta je odgovornost na građanima Hrvatske i na ovom Saboru. Zakon po nama u Klubu SDP-a, da zaključim, vidim da je crveno svjetlo, može u drugo čitanje. Međutim, do drugog čitanja ovo što sam i sinoć i sada istakao u ime Kluba SDP-a mora naći svoje mjesto u konkretnom zakonskom prijedlogu i pogotovo ono što je vrlo važno i značajno je kako Vlada vidi buduću dugoročnu sudbinu državnog nacionalnog brodara putničkog Jadrolinije. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. I na koncu, u ime Kluba HSS-a gospodin zastupnik Luka Roić. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, gospodine pomočniće ministra, kolegice i kolege! Evo, pred nama je Prijedlog zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu. Već u sinoćnjoj raspravi zapravo smo mi iz oporbe a i većina onih koji su se uključili u raspravu izrazila određene rezerve prema ovom zakonu. Naime, da se radi o čistoj situaciji da smo iz nekakvih, u poziciji nekakvih polaznih osnova u pogledu rješavanja ove problematike, da smo negdje vjerojatno u prilici kao Grčka kada je stvarala svoje povezivanje među otocima i kada je ono krenulo u tržišnom i privatnom aranžmanu, onda bi vjerojatno ovaj zakon bio potpuno prihvatljiv. Ali, kad znamo da imamo državnog brodara koji ima preko 53 plovila, među njima 36 vrlo vrijednih trajekata koji istina u prosjeku jesu stari ali ima i onih vrlo kvalitetnih, vrlo spremnih koji mogu gotovo zadovoljiti potrebe Hrvatske u povezivanju u linijskom obalnom prometu. Onda je situacija posve druga. Drugačije je a to je pokazao i primjer Italije koja je pokušala privatizirati svoj sustav da bi se ponovo vratila na državni sustav i mi smo upravo negdje u tom problemu i moramo o njemu vrlo ozbiljno razgovarati. Svi su rekli da je centralni problem liberalizacije obalnog linijskog prometa ako se to tako može reći je li to zahtjev nekoga drugoga ili je to odluka hrvatske Vlade najpametnijih ljudi koji promišljaju i stručnjaka koji promišljaju ovu problematiku ili je to ponovo neki lažnjak, neki mućak koji će se podmetnuti kako bi se možda realizirali neki interesi koji su se u prošlosti vrlo spretno realizirali. Rekao sam sinoć da li ćemo ponovo zbog šnicla ubiti vola, da li ćemo ponovo dozvoliti da netko tko pokušava a ja vas uvjeravam da linijski obalni promet sigurno nije komercijalna osnova. Samo šest a nismo nažalost nikada vidjeli službeno izvješća Jadrolinije su linije koje su ekonomski i komercijalno opravdane, makar tako ja čujem. Sve one druge su potrebne pomoć države. A kolika je ta pomoć ovisit će upravo o tome, tko vozi na tim najrentabilnijim linijama, zašto smo najrentabilniju liniju Supetar-Split morali prvu dati u koncesiju? Zašto to nismo učinili na neku prosječno srednju liniju pa da vidimo da li taj brodar može zadovoljiti i ekonomski ali prije svega tehnički, sigurnosno i o svemu o čemu su svi kolege govorili. Činjenica je da brod prilikom prvog manjeg nevremena nije mogao iseliti, isploviti iz splitske luke. Po meni je to dovoljan razlog da se oduzme koncesija. I zašto se mi tako neodgovorno ponašamo prema bogatstvima i onome što u državi imamo zbog većih rekao potpuno nejasnih interesa. Nisam protiv toga da se uvede tržišni mehanizam u svim sferama društvenog života ali na vrlo strogim i vrlo jasno definiranim i duboko promišljanim osnovama. Ne smijemo uništiti državnog brodara da bi dobili nekog novog tajkuna koji će povezivati Split-Supetar, Split-Starigrad ili možda Preko-Zadar. A tko će povezivati Split-Lasovo, a tko će povezivati Split-Vis, a tko će povezivati ne znam otoke Silbu i druge otoke koji možda dnevno ne mogu pokriti niti cijenu ovih ljudi koji rade na tim brodovima. Eto, to su problemi. Mislim da bi se lakše moglo subvencionirati i da bi manje državu koštalo ukoliko bi se dobro rasporedili ti odnosi između komercijalnih i nekomercijalnih vezova odnosno plovidbi da bi se tu mogao naći neki balans, a ne brzopleto davati koncesije tamo gdje sigurno očekujemo i profit. Država će onda vjerojatno duboko više morati posegnuti u svoju kasu da bi nadoknadila kvalitetan prijevoz svih onih koji su ovisni o toj potpori jer inače vezu ne bi imali. Nažalost bojim se ako nastavimo brzopleto rješavati ove probleme da koncesionara neće trebati jer neće imati za koga ni voziti. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. U ime predlagatelja će se zaključno obratiti gospodin državni tajnik Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Ja se zahvaljujem na raspravi koja je proizašla iz ovog Prijedloga zakona o pomorskom prometu i moram reći da se sa mnogim od rasprava osobno slažem i da je već velika većina tih prijedloga, sugestija čini sastavni dio i ovog Prijedloga zakona. Htio bih još jednom ponoviti da takvu sumnju odbijem jasno u ime Vlade da je više puta spomenuta koncesija na županijskoj liniji povezana sa bilo kakvim političkim, ima političke konotacije. Vlada je jasno dva puta zbog nepoštivanja Zakona nije dala suglasnost za početak rada brodara na toj liniji. I dok nisu bile ispunjene sve pretpostavke sukladno zakonu brodar tamo, tu liniju nije mogao održavati. I isto tako možda prije nisam dovoljno retorički dobro objasnio, ali nepobitna je činjenica da je Vlada rekao sam dva puta odbila dati suglasnost, a da je prijašnja gradska uprava Grada Splita dala koncesijsko odobrenje na nezakonit način pokušala omogučiti obavljanje te djelatnosti. I to je potpuno jasno i mislim da to možemo slobodno tu priču oko toga zatvoriti. Što se tiče samoga Prijedloga zakona rekao sam sinoć i to ću sada ponoviti. Osnovna, temeljna zamisao i intencija je bila učiniti korak dalje u prometnoj povezanosti otoka. Rekao sam da je državni brodar jer sam i predsjednik Nadzornog odbora tog državnog brodara, postigao zavidni nivo usluga u pomorskom prometu. Mi otočani možemo biti, mogu to govoriti kao točan i jedan od, jedan najvećih konzumenata usluga samog brodara jest da bi uvijek moglo bolje. I treba biti bolje, ali činjenica je da je taj brodar postigao sigurnost plovidbe, da su posadr iznimno dobro i obučene za taj posao koji obavljaju i da je taj brodar a pokazuju i nagrade koje je lani, prošle godine dobio od mnogih gradova i općina i turističkih zajednica diljem naših otoka i obale. No sad je samo pitanje kako i na koji način poboljšati tu prometnu povezanost? Ja držim da boljeg puta nema od otvaranja tržišne utakmice. Pri tome jasno voditi računa da državni brodar Jadrolinija mora itekako čuvati temeljni interes zbog koje je i osnovana jer premda je ono, ona trgovačko društvo i samim time jedna je od njenih osnovnih zadaća da posluje na principu profitabilnosti. Njena još važnija temeljna zadaća, ona javna funkcija koju obavlja, u održavanju povezanosti otoka s kopnom. I toga smo svjesni. I ja ću, sam to rekao i sinoć i sada ću ponoviti da od drugog čitanja zakona bit će na klupama bit će na klupama saborskih zastupnika studija, strategija koju radi Ekonomski fakultet u Zagrebu. Koja je studija i ugovorena prije dva mjeseca i kojom će se studijom dati jedno od viđenja moguće privatizacije Jadrolinije. Ona ne obvezuje niti Sabor niti Vladu da krene u tu privatizaciju, ali na temeljima iskustava država koje sam prije spomenuo koje su bile u sličnim situacijama u kojima je danas Republika Hrvatska i koji su taj posao prošli prije nas da ne radimo one greške koje su radili oni, prije sam vam to spomenuo da je Republika Italija svog državnog brodara najprije privatizirala pa ga ponovno došla u većinski, u većinski paket dionica u samom tom državnom, državnom brodaru. Prema tome na tim iskustvima, a i na saznanjima nas koji radimo na tim poslovima možemo se očitovati o, o privatizaciji Jadrolinije. Nema i ne smije biti straha. Strah proizvodi neznanje. Zbog neznanja se javlja strah kod svih nas zajedno. I zbog toga smo krenuli da te određene pojmove razbistrimo da znamo što znači državni brodar. Da vidimo koji je put možda njegove privatizacije ali je pri tome jasno da treba znati da, da u ovakvom stanju stvari kakva je u pomorskom prometu ovakav državni brodar je u ovom trenutku neophodan. Također je bilo pitanja i sugestija oko mogućih pretendnih koncesija. Nešto slično onome što je na pomorskom dobru su dobila bivša društvena poduzeća koja su obavljala poslove pretovara u hrvatskim lukama. Koji su dobili pretendnu koncesiju na 12 godina. Pa i državni brodar je imao 8 godina pretendnu koncesiju. Naime postojeći zakon je donesen 1997. godine. Ovo je 2005. dakle već ima 8 godina pretendnu koncesiju. Ako je tako možemo nazvati. A da ne kažem da je rok implementacije ovoga zakona i duži 5 godina. Dakle na nekim linijama će imati prioritet sigurno i 13 godina. I još jednu dvojbu, rentabilnih i nerentabilnih linija. Pa mi svi znamo da linija odlukom Vlade može biti,postati vrlo brzo nerentabilna. Najrentabilnija linija na Jadranu odlukom onoga tko daje koncesiju može postati nerentabilna. Naime ukoliko mi uvedemo da je taj brodar dužan voziti cijelu noć ili nekoliko puta tijekom noći. Da je dužan povećati frekvenciju i učestalost, i učestalost i zimi a ne samo ljeti vrlo brzo će ta linija postati nerentabilna. Prema tome rentabilnost linije ovisi i o tome koliko je puta ona dnevno povezuje otoke s kopnom. Što se tiče obnove flote gospodin Markov je rekao da ova Vlada ne brine o domaćoj brodogradnji već da je, već da je kupila jedan brod u Španjolskoj za 18 milijuna EUR-a. Točno je da je brod Zadar kupljen prošle godine i danas najbolji brod u floti i brod koji se sada već može prodati po, s obzirom na konjukturu brodskog tržišta po puno, puno, puno većoj cijeni. Ali je činjenica da je ova Vlada prihvatila program obnove flote Jadrolinije koji podrazumijeva izgradnju 9 brodova u hrvatskim brodogradilištima. I jedan polovni koji sam rekao prije ... [[Govornik se ne razumije.]] prošle godine. U tom su programu već 4, već su 3 broda isporučena. Dva prošlu godinu, jedan brod Cres prije par dana u Splitu i drugi brod koji se očekuje, čija se isporuka očekuje 14. srpnja u Kraljevici dakle najveći brod ikad sagrađen. Putnički brod u hrvatskim brodogradilištima za hrvatskog brodovlasnika. Prema tome toliko o tome koliko ova Vlada brine o programu izgradnje brodova u domaćim brodogradilištima. I kad, i kad pri tome govorim onda želim reći da i drugi brodari to rade. Gospodin Ivaniš je prije spomenuo i točno je utorak se također isporučuje novi brod građen u hrvatskim brodogradilištima za rapsku plovidbu i bit će isporučen u utorak, ovaj idući utorak kako sam rekao. Dakle naši brodari uglavnom pravi brodari grade brodove u hrvatskim brodogradilištima jer su ona u tom dijelu uistinu i konkurentna. Inače kad govorim eto o Jadroliniji još želim spomenuti sljedeću stvar da u ovom trenutku Jadrolinija je jedan od najvećih linijskih brodara u Europi. Sa 55 brodova koliko će ih imati 14. srpnja njezin će kapacitet biti oko 25 i pol tisuća putnika i 3 360 vozila, što govori dovoljno o njezinoj snazi koja je odgovarajuća poslu za kojega je u ovom trenutku sa pozitivnim propisima Hrvatska zadužena. Koji je dakle drugi temeljni razlog s kojim idemo u ovu izmjenu, odnosno donošenje takvoga zakona jest i činjenica da je to i prijašnji zakon podrazumijevao, ali mi to sada jasno dajemo do znanja. Tko može obavljati pomorski prijevoz u Republici Hrvatskoj? Mi čuvamo kabotažu za hrvatske brodare, ona je za njih isključivo namijenjena i ovaj zakon je to jasno i rekao. Dakle, kabotaža je isključivo hrvatski brodar sa svim onim uvjetima koji prate brodara koji taj posao može obavljati. Bilo je riječi također i o tome da li će se uistinu provedbom ovog zakona bilo koji brodar u Republici Hrvatskoj moći ozbiljno takmičiti Jadroliniji. I to je činjenica, jer u ovom trenutku većina od onih deset brodara koji obavljaju taj promet ne može biti konkurentna Jadroliniji. No, činjenica je, to je gospodin Markov prije također spomenuo, da ta flota praktično od 90. se počela smanjivati, da je trgovačka flota Hrvatske države smanjena, da su mnoga poduzeća ukinuta, u stečaju, u nesretnim privatizacijama itd. Ja samo želim reći podatak da je ove godine Hrvatska trgovačka mornarica veća nego ikad u povijesti, bez obzira koliko boli činjenica da nema Jugo linije, da je Mediteranska tamo gdje je, da Dalmatinske nema, da je Šibenska plovidba nestala. Ali, činjenica je da nikad u povijesti Hrvatska trgovačka mornarica nije imala nosivost koju ima 2005. godine. U isto vrijeme prilikom donošenja Pomorskog zakonika prihvatili smo i prijedlog da se prihvati prijedlog o naknadi za oduzete brodove tijekom bivše jugoslavenske komunističke vladavine i ova Vlada je taj pravilnik donijela i sve one brodare da su ostali tada u životu, da im ti brodovi nisu oduzeti možda bi danas oni, možda bi danas sasvim drugačije izgledao pomorski promet u Hrvatskoj i bio bi sličan pomorskom prometu u Grčkoj. Ti su brodari praktički nestali i tih brodova više uistinu nema. Evo dakle, cilj nam je bio da s jedne strane poboljšamo prometnu povezanost, da s druge strane sačuvamo jer znamo što znači u Hrvatskoj Jadrolinija kao državni brodar koji je dignuo na vrlo visoki nivo usluga taj putnički pomorski promet u Republici Hrvatskoj. Ali, da u isto to vrijeme mislimo da nema kvalitetnijeg iskoraka ukoliko se u taj segment prometa ne uđe sa tržišnim nadmetanjem u kojem će po istim, vrlo visokim uvjetima, kriterijima koji će se propisati i za sigurnost plovidbe, za brzinu broda, njegovu starost i što je vrlo bitno možda i naj presudnije cijenu usluge tog broda, da će se to, to je jedini mogući način da se krene jedan korak dalje u boljoj prometnoj povezanosti. Možda sva rješenja u samom zakonu nisu najbolje pogođena. Zato evo i prvo čitanje nam je poslužilo da kroz raspravu o samome kroz prvo čitanje vidimo koja su promišljanja saborskih zastupnika po pojedinim odredbama ovog zakona i da onda jasno sukladno njima reagiramo i uskladimo ih sa onim što je u samoj raspravi istaknuto i čime se i mi u Vladi svakako slažemo. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo četiri ispravka netočnog navoda. Prvi je gospodin zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Nije točan navod gospodina državnog tajnika iz kojeg bi se dalo razumjeti da je gradsko Vijeće Splita odnosno Poglavarstvo na bilo koji način dalo koncesiju za liniju Supetar-Split-San Marini jer za to nije nadležno. Istina je da to nije odluka Poglavarstva, da se tražilo od jedne službe gradske godinu dana prije nego što je dobijena vaša suglasnost i da je to mišljenje bilo pozitivno i da nije bilo u skladu sa zakonom i istina je da se dvije, tri godine otezalo oko toga i istina je da je koncesiju dala županija uz vaše odobrenje dva mjeseca prije izbora i zato su naše sumnje zbog čega dva mjeseca prije izbora i da se taj dug vraća na politički način. O tome smo jutros govorili sasvim jasno, a pitanje na koje niste odgovorili je bilo zašto je brod dobio koncesiju koji ne može isploviti dok drugi brodovi plove. To je bilo pitanje, ako ste rekli da je cilj dakle da brod mora biti iste kvalitete. Jadroliniji brodovi su plovili, ovaj nije mogao zbog bure. Isplovio je navečer, pred večer, pa se morao vratiti nazad jer nije uspio niti iskrcati putnike.
Ispravak netočnog navoda gospodin Nenad Stazić.
Gospodin državni tajnik kaže da se strah rađa iz neznanja. Moj strah za sigurnost putnika rađa se upravo suprotno iz znanja, iz saznanja što se to događalo početkom srpnja kada je jedan brodar sa lošijim brodom doveo u opasnost putnike, njihovu sigurnost, njihove živote, a doveo je u opasnost te putnike jer je dobio koncesiju da plovi na liniji Supetar-Split kao nagradu što je lista Veloga Mista koju podržava ušla u koaliciju, u vlast u Gradu Splitu. Taj dug je naplaćen sigurnošću putnika i ta je sigurnost putnika i dalje ugrožena i bit će ugrožena sve dok taj brodar bude imao tu koncesiju koju ste mu dali.
Niste ispravili netočan navod po običaju i još ste otvorili pitanje lista po Splitu što također nije bio predmet ove rasprave, a kako vi to stalno radite ja stalno opominjem i stalno se nastavlja idemo dalje. Jel tako? Gospodin Miroslav Korenika.
Da, ova Vlada ne vodi dovoljno brige o izgradnji brodova u domaćim brodogradilištima kao što tvrdi gospodin državni tajnik. Činjenica je da i neizdano jamstvo Brodo Splitu u visini od 69 milijuna dolara, i na taj način kada i sa koliko mjeseci zakašnjenja na taj način se pokazalo da se ne vodi briga niti o izgradnji, a niti briga o radnim mjestima u području Dalmacije. Hvala lijepa.
Niste ni vi ispravili netočni navod i to je u nizu zlouporaba ovoga instrumenta koji imamo u Saboru, ali idemo dalje. Ništa novo. I gospođa Ruža Tomašić, također. Izvolite.
Hvala lijepa. Ovo, ja se nadam da je ispravak netočnog navoda. Pa gospodin tajnik je rekao da je ovaj zakon donesen i radi poboljšanja duž obalne i među otočke povezanosti. Ja bih samo htjela napomenuti da među otočke povezanosti zapravo to će ista povezanost biti što je do sada bila, a mještani Lastova su tražili povezanost sa Brnom na otoku Korčuli, tražilo je Lastovo povezanost sa Visom, tražila je Korčula sa Bračom. Na žalost te povezanosti još nema. I ja vam samo mogu reći koliko je nogometnih utakmica moralo se odgoditi baš zato što tih otočnih povezanosti nema među otočanima. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Mislim da državni tajnik se obratio i mogli bi onda završiti, zaključiti raspravu o ovoj točki dnevnog reda.
Drugo, Prijedlog zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se Prijedlog zakona o prijevozu u linijskom i povremenom obalnom pomorskom prometu. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputiti će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Utvrđujem da je sa 100 glasova za, 7 suzdržanih i 2 protiv donesen predloženi zaključak.