Poštovani predsjedniče, ja bih vas želio upoznati s onim što se je jučer dogodilo na Odboru za vanjsku politiku. Naime, po prvi put u povijesti Hrvatskog sabora, [[Upadica Predsjednik: Samo malo vas molim, dakle, koja je ovo formalno obraćenje?]] moram vas upozoriti, prekršen je Poslovnik Hrvatskog sabora, nije dopušteno da se glasuje o prijedlogu jednog člana odbor, potpredsjednika Sabora Bože Petrova, predsjednika Odbora Miro Kovač, je nadmetnuo zaključak, bez da se zna tko je za njega glasao i rekao da on za taj zaključak ima 7 glasova, a to je prihvaćanje Marakeškog sporazuma, odnosno, izvješća vlade, dok je kolega Petrov predlagao da se o tome raspravi ovdje na plenumu pred svim zastupnicima. Morate pogledati tu snimku, nije nitko glasao, niti se zna tko je glasao za zaključak vlade. Prekršen je poslovnik i ja molim očitovanje i samog odbora i svih zastupnika koji su članovi odbora, kako su oni glasali i jesu li uopće glasali na tom odboru, jer uopće nije bilo 7 ljudi koji bi glasali za takav zaključak.
Kolega Grmoja hvala vam, vi znadete da se u takvim situacijama trebate obratiti Odboru za Ustav, poslovnik i politički sustav. Ako smatrate da je prekršen poslovnik, to učinite, pozivam vas na to. Idemo sada na prvu točku dnevnog reda to je: - Prijedlog Zakona o korištenju psa pomagača, prvo čitanje, P.Z. br. 496. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske na temelju čl. 85 Ustava RH i čl. 172. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točci dnevnog reda, primjenjuju se odredbe poslovnika, koji se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku, a sada bi molio predstavnicu predlagatelja, da nam da dodatno obrazloženje, s nama je državna tajnica u Ministarstvu za demografiju, obitelj i mlade i socijalnu politiku, poštovana Marija Pletikosa. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče. Poštovane zastupnice i zastupnici. Sada važećim Zakonom o kretanju slijepe osobe uz pomoć psa vodiča iz 1998. g. jedino su Hrvatskoj udruzi za školovanje pasa vodiča i mobilitet, povjerene jasne ovlasti donošenje rješenja o pravu slijepe osobe da sa psom vodičem koristi prijevozna sredstva javnog prijevoza i ima slobodan pristup na javna mjesta, te da izdaje iskaznicu kojom dokazuje da slijepa osoba ima pravo utvrđenost spomenutim rješenjem. Također jedino Hrvatska udruga za školovanje pasa vodiča i mobilitet ima mogućnost školovanja pasa vodiča i osposobljavanje slijepe osobe s psom vodičem. Vremenom su nastupile okolnosti, koje su nadišla normativna rješenja iz važećeg zakona, radi čega se ukazala potreba uspostave suvremenijeg zakonskog okvira, koji bi definirao djelatnost korištenja psa pomagača, proširio krug pravnih osoba koje obavljaju djelatnost, proširio krug korisnika psa pomagača, redefinirao vrste psa, koji se koristi za pomoć, proširio prava korisnika psa pomagača, definirao prava drugih koji sudjeluju u postupku socijalizacije, školovanje psa ili edukacije osoba. Cilj predloženog zakona je proširiti mogućnost pružanja, definiranih usluga od strane drugih pravnih osoba, čime će se korisnicima omogućiti lakša dostupnost u ostvarivanju usluge korištenje psa pomagača kroz bolju regionalnu zastupljenost pružatelja usluga. Također cilj je proširiti krug korisnika, prije svega uključiti i djecu s teškoćama u razvoju, te osigurati zaštitu osoba kojima se uključivanjem pada pomagača i terapijskog psa olakšava svakodnevni život a terapijski i rehabilitacijski postupci, čine kvalitetnijima. Navedeno se može ostvariti jedino definiranjem procesom školovanje pasa i osposobljavanje korisnika, te posebne edukacije osoba, koje sudjeluju u procesu školovanja i njihovih prava za vrijeme školovanja pasa i osposobljavanja korisnika, posebice prava na posebne oznake kojima se dokazuje status. Stupanjem na snagu Zakona o korištenju psa pomagača, uspostavlja se zakonodavni okvir obavljanja djelatnosti, čiji je cilj ostvariv u vremenu od jedne godine, od stupanja na snagu Zakona o korištenju psa pomagača. Slijedom navedeno, predlaže se da Hrvatski sabor, prihvati prijedlog Zakona o korištenju psa pomagača. Hvala.
Zahvaljujem. Sada ćemo vidjeti samo za replike, prvi je na redu Ćelić, izvolite.
Hvala g. predsjedniče. Poštovana državna tajnice sa suradnicama, prvo čitanje prijedloga Zakona o korištenju pasa pomagača, vidim kao jednu dobru podlogu i jedan napredak u omogućavanja usluge, vezane za terapijske, odnosno, rehabilitacijske pse pomagače. Mene zanima, da li se osim korisničkih skupina, osoba s invaliditetom i djece s teškoćama u razvoju razmišljali i recimo, o određenim kategorijama unutar psihičkih poremećaja, jer postoje znanstvena literatura, koja govori recimo kod osoba koja boluju od demencije, osoba koje boluju od šizofrenije, postoje određeni znanstveni članci i da li postoje u ovome trenutku do drugog čitanja, eventualna mogućnost da se prošire korisničke skupine. Hvala.
Odgovor izvolite.
Hvala. Zahvaljujem na pitanju da razmišljali smo o svim osobama koje, osoba s kroničnim bolestima, čija funkcionalna sposobnost je smanjena u obavljanju svakodnevnih životnih aktivnosti kao i djeca s teškoćama. kao i djeca s teškoćama. Dakle, u ove kategorije, naravno, spadaju i osobe koje ste spomenuli. Hvala.
Druga replika, poštovani kolega Lipošćak, izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče, uvažena državna tajnice. Naravno da pozdravljam ovo zakonsko rješenje, osobito u vidu mogućnosti proširenja korisnika na djecu sa teškoćama u razvoju. I konkretno, u kontaktu sa Udrugama slijepih, Udrugom slijepih iz grada Ogulina, mogu vam reći da oni pozdravljaju ovo rješenje i njihov je stav da su psi koji se kod nas školuju vrlo kvalitetni i da su ljudi koji s njima rade, rade to na jedan vrlo dobar način, ali također napominju da je vrlo ograničen broj tih pasa, budući da su potrebe što veće. Ukoliko ćemo ovim zakonskim rješenjem omogućiti proširenje broja korisnika u prvom redu i naravno, broj pasa odnosno mogućnosti da što veći broj korisnika dobije ovakvo jedno zadovoljavajuće rješenje. Na terenu će takav pomak učiniti puno dobrih stvari, pomaknuti stvari uistinu na bolje.
Odgovor, izvolite.
Hvala lijepo. Da, zapravo intencija ovoga Zakona je da se proširi krug korisnika i također da se uzgoji što veći broj kvalitetnih pasa pomagača. Hvala.
Treća replika, poštovana kolegica Alfirev, izvolite.
Hvala poštovani predsjedniče. Uvažena državna tajnice, pa slijedom, dakle, i mojih prethodnih kolega koji su govorili upravo o ovom članku koji se tiče korisnika psa odnosno terapijskog psa. Ja bih pak htjela napomenuti da ovim prijedlogom, vašim prijedlogom, ipak na neki način ograničavate broj korisnika, doduše, proširili ste krug korisnika, ali ipak ako ostane na ovaj način, izuzeti ćete, recimo, starije osobe, izuzeti ćete mlade s poremećajem u ponašanju, izuzeti ćete osobe koje su, recimo, branitelje, izuzeti ćete, dakle, niz drugih korisnika koji su korisnici individualnih ili grupnih rehabilitacijskih tretmana iz dobrobiti i koristi terapijskog psa.
Odgovor, izvolite.
Hvala na pitanju poštovana zastupnice, ali niste u pravu. Naime, i starije osobe također mogu biti korisnici, kao što je navedeno, odrasla, poslovno sposobna osoba ili osoba s kroničnom bolesti čija je funkcionalna sposobnost smanjena u obavljanju svakodnevnih životnih aktivnosti, može biti korisnik psa pomagača, a također, ponavljam, i dijete s teškoćama. Dakle, nema ograničenja. Jedino ograničenje može biti trenutno puno veća potražnja od mogućnosti odnosno od broja pasa pomagača, ali to je već drugi problem.
Idemo na četvrtu repliku, poštovani kolega Saucha.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovana državna tajnice sa suradnicama. Dakle, ja bih vas lijepo molio samo jedno pojašnjenje čl. 2-oga, st. 2-oga i 1.-oga i 2.-oga, naime, zašto vas to pitam, ovdje se definira, znači, tko je korisnik, kaže korisnik je osoba s invaliditetom ili osoba s kroničnom bolesti čija je funkcionalna sposobnost smanjena u obavljanju svakodnevnih životnih aktivnosti i onda se navodi definicija za dijete, isto tako i kod pasa, terapijskih pasa, koji kod djeteta se navodi da je korisnik psa je dijete s teškoćama u razvoju ili odrasla osoba s invaliditetom ili kroničnom bolesti. Sad gdje pretpostavljam da bi se tu tumačilo široko pojam, znači, korisnika koje je dijete, al, samo, znači, jel kronični bolesti kod djeteta, kao prije karcinom, ne znam da li su ovim, ovim, ovakvim izričajem obuhvaćeni, pa samo molim vas pojašnjenje toga. Hvala.
Odgovor, izvolite.
Hvala na pitanju. Poštovani zastupniče, mi ćemo ovo precizirati. Naravno da smo mislili i na svu djecu koja su kronično bolesna.
Idemo i na petu repliku, poštovani kolega Ante Babić, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče HS-a. Istina, poštovana državna tajnice, nakon Zakona o kretanju za slijepe osobe uz pomoć pasa vodića iz 98.-me godine, dakle, sad nakon 20 godina imamo ovaj zakonski prijedlog u saborskoj proceduri, to svakako pozdravljam. U ovom kratkom obraćanju, reći ću samo nešto i nadovezati ću se na ovaj čl. 2. Dakle, dvije stvari koje sam istraživao. Moramo razlikovati pse vodiće, terapijske i rehabilitacijske pse i u čl. 2. u st. 12. u javnom prostorima, pitao sam i jučer predstavnike Crkve, Katoličke Crkve, može li terapijski pas, rehabilitacijski pas vodić ulaziti u te javne prostore, dakle, može, oni dopuštaju ulazak tih pasa u te Bogomolje, evo, hvala.
Ovime smo došli do kraja replika. Poštovana državna tajnice, ćete odgovarati na ovo što je kolega Babić rekao? Ne trebate, dobro, ok. Idemo onda na izvjestitelje Odbora, želi li uzeti riječ, da. Poštovana predsjednica Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku Ines Strenja, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući. Pozdravljam predstavnice Ministarstva i saborske zastupnike. Dakle, Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku je na svojoj 59.-toj sjednici održanoj 28. studenoga raspravljao o Prijedlogu zakona o korištenju psa pomagača, koji je potom dostavljen predsjedniku Saboru. Odbor je o Zakonu raspravljao kao matično radno tijelo sukladno čl. 85. Poslovnika HS-a. Predstavnica predlagatelja u uvodnom dijelu je objasnila kako je cilj predloženog Zakona proširenje mogućnosti pružanja definiranih usluga od strane drugih pravnih osoba čime će se korisnicima omogućiti lakša dostupnost u ostvarivanju usluge korištenja psa pomagača kroz bolju regionalnu zastupljenost pružatelja usluga, te proširenje kruga korisnika i na djece s teškoćama u razvoju. Definiranjem procesa školovanja pasa i osposobljavanja korisnika uz posebne edukacije osoba koje sudjeluju u procesu školovanja i njihovih prava za vrijeme školovanja pasa i osposobljavanja korisnika posebice prava na posebne oznake kojima se dokazuje taj status osigurat će se zaštita osoba kojima se uključivanje psa pomagača i terapijskog psa olakšava svakodnevni život, a terapijski i rehabilitacijski postupci čine kvalitetnijima. U raspravi je pohvaljeno donošenje novog zakonskog okvira za ovo područje, pogotovo iz razloga što su vremenom nastupile okolnosti koje su nadišle normativna rješenja važećeg Zakona o kretanju slijepe osobe uz pomoć psa vodiča iz 1998. godine i pravilnika radi čega se ukazala potreba uspostave suvremenijeg zakonskog okvira. Također su pohvaljena rješenja kojima se definira djelatnost korištenja psa pomagača, proširuje krug pravnih osoba koje obavljaju djelatnost kao i krug korisnika psa pomagača, redefiniraju vrste psa koji se koriste za pomoć, proširuju prava korisnika psa pomagača te definiraju prava drugih koji sudjeluju u postupku socijalizacije, školovanja pasa i edukacije osoba. Nakon rasprave članovi Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku jednoglasno su odlučili predložiti Hrvatskom saboru donošenje zaključka da se prihvaća Prijedlog Zakona o korištenju psa pomagača i sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izražena u raspravi dostavit će se predlagatelju da ih uzme u obzir prilikom izrade konačnog prijedloga zakona. Zahvaljujem.
Hvala, možete odmah poštovana kolegice Strenja i ostati ili se vratiti, kako biste govorili u ime Kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista, izvolite.
Zahvaljujem, još jednom vas pozdravljam i pozdravljam donošenje ovog zakona MOST nezavisnih lista će podržati donošenje ovog Zakona o korištenju psa pomagača. Ono što želim napomenut da nam je žao što se nije pristupilo donošenju ipak sveobuhvatnog zakona o intervencijama potpomognute životinjama. Dakle, ovako je obuhvaćen samo jedan segment, a to su psi pomagači, terapijski psi, a ne zapravo i cjelokupno djelovanje, terapijsko djelovanje životinja. Naravno na primjedbe cijelog niza udruga ministarstvo je navelo da je intencija stručnog nositelja izrade propisa bilo dodatno urediti pružanje pomoći podrške korištenjem jedne vrste životinja, psa, kao najučestalijeg oblika pružanja pomoći i podrške osobama uz pomoć životinja, mada još jednom napominjem npr. i terapijsko jahanje je nešto što je trebalo možda zakonski već sada u ovom trenutku jednim objedinjenim zakonom također regulirati. Za neke ljude pas je sigurno više od ljubimca ili partnera na poslu, nekima je on partner u životu i omogućuje veću kvalitetu života pomažući na bezbroj načina. Takvi psi pomažu hendikepiranima, vode slijepe osobe, pomažu gluhim osobama, dok terapijski psi u razvijenim zemljama svakodnevno obilaze dječje bolnice, djecu s posebnim potrebama i staračke domove u našoj zemlji ovaj program tek treba zaživjeti. Dakle, životinja može pozitivno utjecati na nas, konkretno na djecu i osobe s poteškoćama u razvoju. Od poboljšanja fizičkog i psihičkog razvoja nakon svojim prisustvom, njuhom i raznim aktivnostima terapijski psi olakšavaju svakodnevne izazove i poboljšavaju život i samostalnost svojih korisnika. Psi reagiraju na dodir, na osmijeh, na gestu, na pogled te se kraj njih osoba osjeća sigurno i potrebno. Psi poboljšavaju raspoloženje i doprinose osjećaju osobnog zadovoljstva, nesebično nam nude prijateljstvo, suosjećanje, bezuvjetno prihvaćanje daju nam dakle taj osjećaj sigurnosti što je jako bitno ovim osobama. Iznimna korist i djelovanje životinja je na području emocija, anksioznosti i depresije i socijalizacije. Dakle, pas djeluje kao motivacijski čimbenik u svakodnevnim životnim aktivnostima, pridonosi boljim socijalnom i emocionalnom razvoju, razvoju emocija motoričkih sposobnosti itd., dakle cijeli niz je zbog čega psi apsolutno trebaju biti uključeni u život ovih osoba. Dakle, kao što smo naveli zakon će proširiti mogućnost pružanja obavljanja djelatnosti i pružanja pomoći podrške korisnicima korištenja psa pomagača čime će se korisnicima omogućiti lakša dostupnost u ostvarivanju usluge korištenja psa pomagača kroz bolju regionalnu zastupljenost i proširit će se krug korisnika. Definirat će se napokon i proces školovanja pasa i osposobljavanja korisnika. Samo da podsjetim, dakle 1990. godine osnovano je Hrvatsko društvo za uzgoj i školovanje pasa vodiča slijepih osoba koje je 94. promijenilo naziv u Hrvatska udruga za školovanje pasa vodiča i mobilitet. Tada kao jedina nevladina i neprofitna organizacija u RH udruga je razvila rehabilitacijske programe uključivanjem pasa pomagača za mobilnost slijepih i drugih osoba sa invaliditetom te su imali javnu ovlast za donošenje rješenja o pravu slijepe osobe da se psom vodičem koristi i prijevozna sredstva javnog prijevoza i da ima slobodan pristup na javna mjesta te da izdaje iskaznicu kojom dokazuje da slijepa osoba ima prava utvrđeno rješenjem. 1998. donesen je Zakon o kretanju slijepe osobe uz pomoć psa vodiča, a 26. svibnja 1999. je Pravilnik o osposobljavanju slijepe osobe za kretanje uz pomoć psa vodiča, koja između ostalog propisano pravo slijepe osobe na korištenje prijevoznih sredstava i slobodnog pristupa javnim mjestima s psom vodičem. Nadalje, u međuvremenu je osnovan i započeo s radom Centar za rehabilitaciju Silver, ustanova socijalne skrbi za osposobljavanje osoba s oštećenjem vida za orijentaciju i mobilitet uz pomoć psa vodiča, osposobljavanje osoba s tjelesnim ili/i mentalnim oštećenjem za korištenje rehabilitacijskog psa, osposobljavanje voditelja terapijskog psa ili stručnjaka za uključivanje terapijskog psa za rad s osobama s tjelesnim ili mentalnim oštećenjem uzgoj i socijalizaciju psa. Također i neke druge udruge osnovane su s ciljem uključivanja posebno školovanih pasa pomagača i njihovih voditelja u različite terapijske odgojne i druge aktivnosti s različitim skupinama korisnika čime su nastupile okolnosti koje su nadišle isključiva normativna rješenja iz zakona i pravilnika koji su sada postojeći radi čega se ukazala potreba uspostave suvremenijeg zakonskog okvira koji bi definirao djelatnost pružanja pomoći i podrške korisnicima korištenja psa pomagača i terapijskog psa. Nadalje, u nacrtu prijedloga zakona spominje se proširivanje kruga korisnika no nigdje se npr. ne vode ono što sam ja očekivala a to je osobe starije životne dobi posebno one smještene u staračke domove, korisnici domova za odrasle osobe dakle, psihički oboljele osobe, djeca u domovima za djecu i mladež, djeca s poremećajima u ponašanju, korisnici koji trebaju pomoć pri razviju socijalnih vještina, djeca i žene žrtve obiteljskog nasilja, beskućnici, ovisnici, žrtve kriznih događaja, građani koji općenito poboljšanje kvaliteta, način njihovog života ukoliko su usamljeni, ratni i civilni stradalnici, žrtve katastrofa, branitelji. Ja osobno poznajem branitelja koji se izvukao iz svog kruga PTSP-a koji je bio, zbilja potpuno ga onesposobljavaju radeći sa psima i odgajajući dalje pse i danas se vratio u život nakon što je praktički 10 g. s tim psima bio van civilizacije. Dakle, pozitivno djelovanje pasa moguće je primijeniti na sve strukture, na sve segmente, na praktički sve grupacije napih građana. Žao mi je da zbog toga i taj dio nije proširen novim zakonom, dakle ne postoji opravdani razlog ograničavanja samo na korisničku skupinu koju čine djeca s teškoćama u razvoju jer u praksi se psi pomagači uključuju terapijski i odgojno-obrazovni rad i s drugim skupinama korisnika osim navedene, npr. s mladima s poremećajima kao što sam rekla, djeca s malignim oboljenjima, osobe koje su teško bolesne, koje su u bolnicama. Osobno sam isto tako vidjela i radila čak i neke ustupke kako bi ljudi koji su vrlo teško bolesni imali bar jedan tračak radosti i vidjeli nekog tko je s njim proveo zadnjih 15 g. života da ga vidi prije nego što završi svoj ovozemaljski život. Kada govorimo o djelatnosti pružanja pomoći podrške korištenja psa pomagača ili terapijskog psa, dakle radi se o djelatnosti pružanja pomoći podrške korištenja psa pomagača kao organizirane djelatnosti koja se obavlja u svrhu stjecanja samostalnosti korisnika. Dakle, zbog toga za obavljanje djelatnosti dakle pravna ili fizička osoba kako se navodi u članku 4. mora imati odgovarajući prostor i opremu za osposobljavanje korisnika psa pomagača za korištenje psa, pružanje usluga socijalizacije, školovanje psa pomagača i terapijskog psa, osposobljavanje voditelja psa pomagača, osposobljavanje stručnog voditelja itd. i potreban broj stručnih i drugih radnika. I zbog toga bi bilo potrebno da je zatraženo i prethodno mišljenje od Ministarstva znanosti i obrazovanja jer npr. pri KBC Rijeka postoji terapijski tim koji provodi intervencije potpomognutim životinjama uz suglasnost Ministarstva zdravlja i pri većem broju osnove škole u RH djeluju terapijski timovi koji provode intervencije potpomognute životinjama uz prethodnu suglasnost Ministarstva znanosti i obrazovanja te uz pozitivno stručno mišljenje Agencije za odgoj i obrazovanje. Nadalje, prije ulaska u program školovanja, pas bi trebao imati potvrdu od doktora veterinarske medicine da je fizički zdrav za obavljanje aktivnosti za koje je predviđen jer pas kojeg nešto boli ili ima probleme sa zdravljem, ne može obavljati funkcije radnog psa. U protivnom bila bi time narušena dobrobit ne samog psa nego i ugrožena sigurnost bolesnika. Dodatno za svakog psa koji je već prošao školovanje i nalazi se kod korisnika, bilo bi potrebno propisati sistematski pregled najmanje jedanputa godišnje, isto se odnosi na sve životinjske vrste koje se mogu koristiti u tu svrhu. Dakle unijeti obavezu veterinarskog sistematskog pregleda jednom godišnje i obaveznog osiguranja psa uključujući odgovornost prema trećim osobama što do sada u RH provodi Udruga za pet theraphy Indeficienter a sukladno primjeru dobre prakse većine zemalja u kojima se provode intervencije potpomognutim životinjama. Dakle, svakodnevno su dostupne informacije o korisnicima psa pomagača, voditeljima terapijskih pasa, socijalizatorima, trenerima i radnim instruktorima kojima je onemogućen pristup javnom prostoru ili javnom prijevozu jer ih građani, vlasnici ili zaposlenici različito definiraju. Svatko različiti reagira na psa kao što znate. Netko voli pse, netko ne želi jer se boji i zato je dobro što ste u ovom nacrtu to ipak promijenili u odnosu na ono što smo čitali u e-savjetovanju i jasno ste definirali javni prostor kao što je to navedeno npr. u Zakonu o ograničavanju uporabe duhanskih i srodnih proizvoda. Dakle što je javni prostor? to je zatvoreni prostor namijenjen skupnom boravku ljudi a obuhvaća prostore u građevinama u kojima se obavljaju djelatnosti iz područja zdravstva, zaštite djece, socijalne skrbi, odgoja i obrazovanja, trgovine, športa i rekreacije, ugostiteljstva i turizma, kulture i umjetnosti, prometa uključujući čekaonice, prostorije za sastanke, sve dvorane za okupljanje ljudi, gledališta, javna prometna sredstva, dizala, kabine, žičare itd. Dakle, u određenim situacijama, uz odgovarajuću oznaku koju pas nosi, mora se psu na socijalizaciji znači onoga koga tek obučava, također kao i socijalizatoru, omogućiti kretanje u javnom prostoru, javnom prijevozu, zdravstvenim i odgojnim ustanovama. Pas na socijalizaciji, to je znači posebna kategorija se u što ranijoj dobi mora naviknuti na različite prostore čime se u konačnici omogućava da korisnik nema poteškoća sa određenim fobijama koje mogu nastati upravo zbog neiskustva. Dakle, MOST nezavisnih lista će ovo prvo čitanje podržati ovog zakona, pohvaljujem što ste ipak ga stavili ovdje pred nas i nadam se da ćete sve primjere danas iz ove rasprave kao i one koje ćete dobiti tijekom nastavka ove pripreme do konačne izrade, uvažiti i učiniti ovaj zakon kvalitetnijim. Hvala.
Sada će u ime Kluba zastupnika HDZ-a govoriti poštovan kolegica Ljubica Lukačić, izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Ja prije svega evo želim pozdraviti našu staru i drevnu udruga za pse vodiče i mobilitet, naravno i sve djelatnike centra Silver koji su u ovih zadnjih nekoliko godina a udruga i više od 20-ak godina, učinili svoj maksimu kako bi riješili ovu problematiku. Dakle davne '98. g. dobili smo prvi Zakon o kretanju slijepe osobe uz pomoć psa vodiča i moram reći da se jao dobro sjećam tih vremena kada se taj Zakon donosio, kako je bilo teško, ne samo Udruzi i njenim članovima, nego i svima nama koji smo tada sudjelovali u Pokretu osoba s invaliditetom, uopće razviti svijest o potrebi donošenja ovakvog Zakona. Međutim, uspjeli smo i ja sam danas ponosna na sve članove Udruge koji su ustrajali u tome i pomogli da se dobije prvi Zakon. Međutim, u međuvremenu, pokazala se potreba za proširenjem kruga korisnika, pokazala se potreba da pse koriste i osobe koje nisu slijepe, nego koje imaju i bilo koji, ne samo one koje su slijepe i slabovidne, nego i one koji imaju neku drugu vrstu invaliditeta. Ovim predloženim Zakonom, uspostavljaju se zakonodavni okvir za obavljanje djelatnosti pružanje pomoći i podrške korištenjem psa pomagača ili terapijskoga psa, a sve u svrhu stjecanja samostalnosti korisnika psa pomagača. Dakle, to je jedan, samostalnost i neovisnost življenje, je nešto na čemu godinama radimo i korištenje psa pomagača ili terapijskoga psa, je nešto što će djeci s teškoćama u razvoju, što će osobama s invaliditetom, ili osobama oboljelima od kroničnih bolesti pomoći da budu samostalni u životu. Nadalje, je tu i definiranje pružatelja usluga koji obuhvaća djelatnost korištenja psa pomagača. Definiranje i načina osposobljavanja korisnika i drugih osoba za korištenje psa pomagača. Definiranje procesa socijalizacije i školovanje psa pomagača. Definiranje edukacije i drugih osoba koji sudjeluju u školovanju za psa pomagača, dakle treneri, radni instruktori i tako dalje. I propisivanje prava i obveze korisnika psa pomagača, te pravne posljedice onemogućavanja ostvarivanja prava odnosno prekršajne kazne i načini financiranja. Svi znamo da smo unazad nekoliko godina, pa evo i ne tako davno, imali nažalost situacija kada slijepa osoba ili osoba koja koristi terapijskoga psa, nije mogla ući u zdravstvenu ustanovu, dakle, ako dolazi na rehabilitaciju. To je ovim Zakonom riješeno i to je ono što će olakšati život kao što sam već napomenula, svim korisnicima psa pomagača ili terapijskoga psa. Vidjeli smo koliko djeca s teškoćama u razvoju, sa razno raznim oštećenjima, na neki način ublažavaju svoja oštećenja korištenjem terapijskih pasa. I želim još reći da u, djecu u termin, djeca s teškoćama u razvoju, ulaze i sva ona djeca koja imaju eventualno oboljenja od, ako obole od maligne bolesti ili od bilo kakvih drugih poremećaja koja imaju dugotrajnu posljedicu. Dakle, takva djeca mogu biti izvještačena kao djeca s teškoćama u razvoju, obzirom da je to ona šira definicija invaliditeta koju regulira Konvencija Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom. Sredstva za provođenje ovoga Zakona osigurana su u proračunu Republike Hrvatske, i ono što je najvažnije da su u izradi ovog Zakona ravnopravno sudjelovale sve Udruge u okviru Zajednice saveza osoba s invaliditetom, a posebice Udruga za pse vodiče i mobilitet, kao i Centar Silver koji, evo ako još netko nije bio tamo, bilo bi dobro da ode, pa da vidite kako se to obučavaju psi za, pse koji će koristiti osobama s invaliditetom, djeci s teškoćama u razvoju i kronično oboljelim osobama. Mislim da ovdje nema nikakvog sužavanja, da su ovim terminima obuhvaćeni baš svi koji će imati ikada potrebu koristiti se psom pomagačem ili terapijskim psom. O tome dovoljno govori i činjenica da su i Centar Silver i članovi Udruge za pse vodiče i mobilitet, izrazili veliku zahvalnost, konačno nakon 20 godina da donosimo novi Zakon koji će biti sveobuhvatan. Moram reći i to da su rekli da je čak u prvom čitanju fantastičan i da ne bi trebalo ništa mijenjati, međutim, evo ima prostora i do drugog čitanja ukoliko bude nekakvih prijedloga da se ovaj zakonski tekst još i poboljša. Meni osobno je najvažnije da su oni kojima će psi pomagači ili rehabilitacijski psi biti potrebni, da su već sada izuzetno zadovoljni. To dovoljno govori o tome, da ova Vlada i resorno ministarstvo itekako vodi brigu o osobama s invaliditetom, da itekako vodi brigu o djeci s teškoćama u razvoju i da razumije njihove potrebe i da ono što je najvažnije, želi da i ovi naši sugrađani, budu ravnopravni u životu sa svim ostalim sugrađanima, na jednakoj osnovi. Ovo se zove izjednačavanje mogućnosti. Ovakvim zakonskim propisima, omogućavamo pravo na sve usluge, omogućavamo pravo na normalan život, na obrazovanje i u konačnici, na rad i zapošljavanje jer jedino tako osobi dajete rekla bih važnost, dajte joj mogućnost da živi jednim normalnim životom. Obzirom da je ovo prvo čitanje, kao što sam rekla, po mom osobnom mišljenju i po mišljenju nas iz Kluba HDZ-a ovo je izvrstan prijedlog, vjerujem da će biti nekakvih prijedloga do drugih čitanja, ukoliko bude nešto baš izuzetno tako, dobro da dodatno poboljša još tekst ovoga zakona. Ja vjerujem da ćete vi u ministarstvu o tome dobro razmisliti i prihvatiti ono što bude dobro, a mislim da još jednom važno istaknuti da ovaj zakon ne isključuje, dakle, doista nikoga ne isključuje i svako tko će imati potrebu, za psom pomagačem ili terapijskim psom, moći će to i ostvariti. Klub HDZ-a podržati će donošenje ovog zakona u prvom čitanju. Hvala vam lijepa.
Idemo sada na 3 klub zastupnika, to je SDP, poštovana kolegica Marija Alfirev.
Hvala vam poštovani predsjedniče, još jedanput državna tajnice sa suradnicima, uvažene kolegice i kolege. Pa ja bih vas najprije, evo na početku, zapravo, nekako, izrazila, zapravo zadovoljstvo, jednim dijelom, što se tiče ovog članka i zapravo izrazila nadu, da ćemo mi u budućnosti, ovdje u ovom domu u saboru, za govornicom, vidjeti i osobom zajedno sa psom pomagačem. I to je ono primjer i to je ono što zapravo ovaj zakon, treba omogućiti. S druge, bila je neki dan kolegica, da nadam se da će tako nešto se događati i u redovnoj raspravi. S druge strane predsjedniče, ja bi vas zamolila za jednu malu digresiju, nadam se da mi nećete zamjeriti, ona je itekako u vezi i sa ovim zakonikom i sa danima koji slijede. To su dani koje obilježavamo a tiču se osoba s invaliditetom, što je izuzetno važno. To je drugi, treći prosinca, moja grešaka, ali dani koji obilježavamo, u mjesecu prosincu obilježavamo i dan prava čovjeka, dan ljudskih prava. U tom smislu ja bih vas pozvala predsjedniče, da svojim autoritetom omogućite i kolegici Lukačić i našoj pravobraniteljici za osobe s invaliditetom, da ravnopravno s nama, ovdje, nek se radi, ali zaista, da ravnopravno s nama, ovdje, izlaže i raspravlja. To što još uvijek tako nemamo, to je naša sramota. Ovaj Dom, Sabor, mora biti primjer ravnopravnosti, primjer prve institucije, koja će zapravo provoditi konvenciju o pravima osoba s invaliditetom. I to je ono što evo, molim vas, nadam se da mi nećete zamjeriti ovu digresiju, ali ona je itekako vezana uz ovaj zakon i uz sve ovo što se tiče prava svih koji su na neki način ovise o dobroj volji ljudi koji nemaju teškoće, koji nemaju invalidninu. Krenimo sada na ono što se tiče ovog zakona. Ovo je i onaj jedan od onih zakona koji bismo mi svi trebali podržati. Zakon koji bi trebala podržati pozicija i zakon koji bi trebala podržati oni koji su u opoziciji. Osim kada se radi o zakonu koji dolazi sa strane opozicije, jel tako? Jer prije par mjeseci, točnije drugog svibnja imali smo prijedlog Kluba SDP-a, tada je upravo ovako sličan, nešto malo izmjeren nešto malo drugačiji naziv, ali Zakon koji se tiče psa pomagača bio ovdje u saboru u raspravi i tada ga je upravo pozicija i saborska većina odbila. Nije htjela prihvatiti bez obzira što se zaista radi o istoj djelatnosti, radi se o korištenju pas pomagača, korištenju terapijskog psa. Eto, to je ono što zapravo nije dobro. Pozicija, odbija one zakone, koji unaprjeđuju, prava osoba s invaliditetom, samo zato što dolaze od strane opozicije. Unatoč tome, mi ćemo u velikom dijelu, iako smo u opoziciji, mi ćemo u velikom dijelu podržati ova zakon zato što je on potreban, on je nužan za sve one kojima je pas pomagač ili terapijski pas neophodan, kojima bi život bio težak a nekima i nezamisliv bez njega. Ono što ste i u samom uvodnom dijelu zakona napomenuli i to je točno, ovaj zakon je važan jer bi trebao regulirati djelatnost pružatelja usluga, zakon koji bio trebao urediti procese socijalizacije, školovanja psa, za psa pomagača i terapijskog psa koji bi trebao urediti postupke edukacije, trenera, radnih instruktora jer regulira prava i obveze korisnika te pravne posljedice koje iz toga proizlaze. I to je točno i to zakon treba napraviti. Prije nego vam kažem a to sam u jednoj, u replici dijelom i spomenula s čime se ne slažem i što mislim da bi trebalo promijeniti. Podsjetiti ću sve nas zapravo na to što pas ili što pas nama čini i nije uzalud ona rečenica, stalno ponavljana, da je pas najbolji čovjekov prijatelj. Jer svi kojima je pas u ulozi kućnog ljubimca znaju da im se nitko tako ne raduje kao pas jer psa, uz psa najčešće se veže i pojam bezuvjetne ljubavi. I upravo možda više nego bilo koja druga životinja, upravo pas ima pozitivan učinak na ljude. Osoba u interakciji sa psom osjeća se voljeno, opušteno, prihvaćeno. Iz tih razloga dijete s govornim teškoćama radije će pričati psu nego drugoj osobi. Mladi s poremećajem u ponašanju biti će nježniji, strpljiviji prema psu nego prema vršnjacima. Starija osoba s demencijom često će možda prepoznati prije svog psa nego nekog drugog pa čak i svoje dijete rođeno. I ovu su zaista empirijski dokazi u kojoj mjeri pas može pomoći ljudima. Stoga i u normiranju odnosa, čovjek pas, trebamo zaista uvažiti činjenicu i pametno se činjenice i pametno se odnositi prema njima. Sada bih prešla na ono što se zaista čini i u ovom zakonu nedorečenim pa na neki način i spornim. Činjenica je da ste napomenuli u uvodnom izlaganju da se ovim zakonom proširuje krug korisnika. I to je točno, u odnosu na raniji zakon to je točno. Međutim, u velikom dijelu ostaju nejasnoće hoće li to tako i biti i da li se iz ovog članka kojem opisujete ovog dijela kojem govorite tko je korisnik zaista to može iščitati. Napomenuli ste u članku 2., točka 2. da je korisnik terapijskog psa dijete sa teškoćama u razvoju ili odrasla osoba sa invaliditetom i/ili kroničnom bolesti uključena u individualne i grupne terapijske ili rehabilitacijske postupke sa psom, terapijskim psom. Je li je to dovoljna definicija da bi obuhvatila zaista sve one koji mogu koristiti psa i kojima bi terapijski pas zaista bio potreban. Ja se nadam, već ste nekako i napomenuli da ćete pojasniti možda i u tekstu će doći do pojašnjenja samog članka, samog članka. I napomenula bih da je ono što niste, što nije bilo prihvaćeno kroz naš prijedlog zakona tamo je bila jedna šira definicija i mislim da biste i o njoj možda trebali razmisliti kada budete pripremali ovaj zakon do konačnog prijedloga zakona a ta definicija govori da korisnik terapijskog psa je osoba, osoba koja je uključena u individualne ili grupne terapijske i/ili rehabilitacijske postupke u koje stručni voditelj terapijskog psa ili stručna osoba uz suradnju voditelja, terapijskog psa uključuje terapijskog psa. Ovo je ipak jedna šira definicija koja omogućava i drugima, dakle svim onim pa i pružateljima usluga gdje ne mora biti samo dijete s teškoćama, dakle s već, sa dijagnozom, dakle netko tko ima rješenje. Mi moramo i zakonom omogućiti i onima koji se nalaze u preventivnim programima recimo, dakle omogućiti širem broju korisnika, jer zašto, zašto ovim zakonom ne doprinijeti sprječavanju nastanka nekih poteškoća, zašto ne doprinijeti prevenciji bilo kakvih nastanka bolesti, zašto ne doprinijeti tome da zapravo radimo na uštedama? Jer znamo da je ulaganje u prevenciju ipak najbolje ulaganje, puno je skuplje, svi koji rade u pomagačkim profesijama sličnim, znaju da je rad na samoj rehabilitaciji ili rad na liječenju daleko skuplji od same prevencije. Ulaganje u prevenciju pogotovo kada je uključeno više osoba u grupnim programima može imati daleko veće učinke na, pa rekli bismo onda i na gospodarstvo pa i na kompletno kvalitetu života ljudi, kompletan dakle i mentalni i status, zdravstveni status svih građana. Stoga, zaista razmislite o tome da ne isključimo sve osobe starije životne dobi koje su recimo u domovima za starije osobe koje nemaju kronične bolesti recimo jel, ne moraju imati ili druge, dakle, druge osobe jer je to zaista nešto što je itekako važno itekako bismo o tome trebali voditi, pa i vi trebali voditi računa. Konačno, trebamo imati na umu da ovim Zakonom dodatno normiramo ulogu psa i uvodimo im i radnu obavezu. Ja, evo spomenuti ću samo to da nemam toliko iskustva. Upoznala sam, dakle, psa pomagača ili terapijskog psa kod kolegice Škulić i znam da je taj njen pas izuzetno važan za osobu, al, znam koliko je važan i meni, dakle, ja imam kućnog ljubimca, al znam, to nisam znala prije, to iskustvo imam samo godinu dana, al, vjerujem, dakle, koliko taj pas koji nije terapijski pas, ali je u mnogome svaki kućni ljubimac, zaista, može biti terapijski pas jer to po svom, dakle, ulozi koju ima u ljudskom životu, zaista i jest. Ali, htjela bih napomenuti da i kako prema kućnim ljubimcima, ali tako i pogotovo kada namećemo ulogu psu, pomagača, ulogu terapijskog psa, ulogu rehabilitatora, imamo zaista u vidu kako postupati, biti jako oprezni jer psi zaista nisu igračke, niti alat, niti sredstvo za ostvarivanje ili postizanje cilja. Jako je važno postupati etički i također i sve te članke, dakle, u tome smislu moraju imati i tu notu, dakle, govoriti o etičnom postupanju sa psima. Jel je, dakle, dobro regulirana ova djelatnost, mislim dobro je da reguliramo ovu djelatnost. No, jel je ovaj zaista Zakon najsuvremeniji, možda i nije i trebati ćemo vidjeti, možda će nam u vrlo vrlo skoroj budućnosti trebati jedan novi Zakon i kao što je i kolegica ranije spomenula, obuhvatiti odnosno odgovoriti na, donijeti jedan suvremeniji još Zakon koji će odgovoriti na sva pitanja koja se tiču pomaganja od strane ili potpomognuto rehabilitacija ili pomaganje uz i druge životinje kod kojih je također dokazana dobrobit za čovjek, dobrobit u pomaganju, dobrobit u rehabilitaciji, dobrobit za sve osobe. Evo, hvala vam.
Zahvaljujem kolegice Alfirev. Zahvaljujem se i na vašoj inicijativi, ali, evo, želim vas izvijestiti da je tu inicijativu već dala kolegica Ljubica Lukačić i da na njoj radimo. Isto tako bih vas podsjetio da smo u ovom mandatu da se i sjednice HS-a i hrvatske Vlade prevode na znakovni jezik za gluhe osobe i osobe oštećenog sluha, tako da, evo, vodimo računa o takvim stvarima i mislim da je to bitno i na taj način pokazujemo i brigu za osobe s invaliditetom. Sada ćemo prije nego što pređemo na raspravu kolege Sauche u ime kluba zastupnika HNS-a pozdraviti studente i studentice Fakulteta Visoke škole za komunikacijski menadžment, dobro došli. … [[Pljesak]] Kolega Saucha, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Evo ja sam izuzetno zadovoljan i sretan da imam danas prilike govoriti ovdje o jednom ovakvom lijepom Zakonu oko kojem vidim da su se, postoje vrlo veliki konsenzus između opozicije i pozicije, u principu između svih onih ljudi koji u stvari žele dobro i vide da je ovaj Zakon jedan dobar pomak i u odnosu na postojeći Zakon da nam je okvir jer širi i broj korisnika, znači, broj osoba koje će imati koristi od i blagodati od svojih četveronožnih asistenata. Isto tako, proširio se broj pravnih osoba Udruga koje se bave ovom djelatnošću, što će itekako olakšati osobama koje žive u drugim dijelovima RH, a ne samo, recimo, u okolici Zagreba, da lakše dođu do svojega asistenta tj. do svojega psa pomagača ili terapijskoga psa. Dosadašnji zakonodavni okvir je bio dosta ograničavajući on se svodio na osobe, znači, na pse pomagače osobama, znači, slijepim osobama koje su se kretale uz pomoć psa vodića i također osobama invalidima u kolicima, znači, sada se taj krug itekako širi i oni zaista psi postoje u ovom, jer se, između ostaloga, se i prepoznala sva blagodat terapijskih pasa i kako psi utječu dobro na osobe sa bilo kakvim poremećajima i fizičkim i psihičkim, tako da se sada taj krug proširio i to je nešto što je zaista dobro i korisno. Ovaj Zakon, koliko god da sam isticao da je dobar, isto tako, uvijek postoje, mislim kada se kažu primjedbe, mislim da to nisu primjedbe, već su to ovako prijedlozi kojima bi se mogao taj Zakon još dodatno poboljšati. Obzirom da je ovo tek prvo čitanje, vjerujem da ćemo do idućeg čitanja postići da ovaj Zakon bude još i bolji. Slušao sam pozorno sve što su govorili govornici prije mene, mogu reći da potpisujem gotovo svaku riječ koju su kolegice rekle, a mislim da to nekako, ovaj, posebno smo mi, koji smo vlasnici pasa htjeli danas, ovaj, participirati u ovoj raspravi jer nekako smo dosta i iz prve ruke, imaš, kada imaš iz prve ruke uvid u to koliko ti je to malo stvorenje može pružiti ljubavi, utjehe i koristi, onda nekako imaš potrebu govoriti na ovu temu i podijeliti to sa ostalima. Ali, evo da pređemo na konkretno na Zakon. Kao što sam pitao u svojoj replici koja je na žalost je vremenski tako ograničena da se nisam uspio niti normalno izraziti. U članku 2. kod pojmova kojima barata ovaj zakon imamo znači pojmove korisnika terapijskog psa i korisnika psa pomagača, mislim da ovdje bi bilo potrebno da se još dodatno razjasni i dodatno precizira pojam znači korisnika kada su u pitanju djeca zato što ovdje se koristi izraz kaže dijete s teškoćama u razvoju i onda se dalje govori o odraslim osobama s invaliditetom i/ili kroničnim bolestima. Sad kolegica Lukač je rekla da se tu znači to može tumačit na širi način i da se onda izvještači da svako dijete koje ima bilo kakvu bolest ima u principu problema poteškoće u razvoju ali ja bi volio da se to malo, malo bolje definira kako bi se otklonila sumnja i kako bi se omogućilo da i nažalost djeca koja boluju od malignih bolesti, ukoliko im to znači naravno tijek njihovog liječenja omogućava, dakle ako im nije u tom trenutku kompromitiran imunološki sustav ili njih ili njihovih djece s kojima dijele sobu da im se omogući pristup terapijskom psu jer mislim da im to u tom trenutku bi njima i te kako bi puno koristilo i da bi im to pomoglo olakšati te teške trenutke. Isto tako, to se odnosi i na definiciju terapijskoga psa, s time da ovdje bih ja također htio nadovezat na raspravu kolegice Stenje Linić koja je postavila pitanje šta je sa domovima za starije osobe, da li ti domovi potpadaju pod definiciju zdravstvenih ustanova, tj. da li bi se moglo definirati da su terapijski psi i psi pomagači isto tako da smiju slobodno ulaziti u domove umirovljenika. Također, mislim da ono što je rekla kolegica Linić da moramo bit svjesni da ljudi koji vlasnici pasa se strahovito vežu za te svoje životinje i kada netko provede pa makar godinu dana da ne govorimo ne znam 5 ili 10 godina sa svojim kućnim ljubimcem, sa svojim psom odvojenost od te životinje mu strahovito teško pada. Tu govorim primarno mislim govorim o osobama starije životne dobi, osobama koje recimo, a u stvari tu ne mora biti ograničeno na životnu dob, svakome to teško pada, dođe li do situacije da netko završi u bolnici ne do bok, sa nekom ozbiljnom dijagnozom i mora provest tamo dulji period ili na žalost da je situacija takva da je to, znači da je bolest terminalna mislim da je krajnje okrutno da se takvoj osobi ne omogući na neki način da ima pristup svojem voljenom ljubimcu, mislim da je to okrutno i mislim da bi tu trebalo naći neki način da možda se nađe neko rješenje da ministar svojom odlukom ad hoch donese rješenje da takva životinja ima pravo pristupa svome vlasniku, naravno zadovoljavajući sve one iste kriterije koje imaju, koje moraju zadovoljiti i terapijski psi. Dakle, čistoća životinje, čipiranost, uredno cijepljenje itd., itd. Mislim da, isto tako kad govorimo o pozitivnim učincima terapijskog psa može se desiti situacija u kojoj netko npr. u svojem životu dođe u situaciju da mu je potreban terapijski pas, a on je već vlasnik psa i onda se postavlja pitanje ovaj da li bi netko tko već ima psa, mislim šta će njemu neki drugi pas, neki pas koji će se sad posebno trenirat za njega ako već ima svog psa i da li bi se moglo te postojeće pse na neki način, ako je to ikako moguće obzirom na starog psa ili na pasminu psa nekako prilagoditi ili omogućiti njima da budu ti terapijski psi. Ja mislim da osobi kojoj je potreban terapijski pas ako je već vlasnik sada mu je najbolja terapija najbolja utjeha njegov vlastiti pas. Tu vidim kao ograničavajući faktor vrlo vjerojatno činjenicu da se sva ta edukacija vrši po standardima, međunarodnim standardima koji vrlo vjerojatno propisuju da to moraju biti mladi psi, no međutim evo kažem možda bi to bilo neki način da se nekako to doskoči tome da se s nekom ad hoch odlukom ili da ne znam da nađemo neki način, neku formulaciju kroz između ova dva čitanja da se to uspije nekako ubaciti u zakon. Na kraju krajeva, mislim da bi potražnja za terapijskim psi, mogla biti, terapijskim psima mogla biti kud i kamo veća od mogućnosti svih udruga u Hrvatskoj koji se bave školovanjem terapijskih pasa, tako da na ovaj način bi se i olakšalo njima poso i rasteretilo, a možda bi se i pokoji pas lakše udomio iz ovih, iz, iz znači iz institucija koje se bave zaštitom životinja i možda bi se lakše ti psi udomili i naši svoga vlasnika. Kada govorimo o pravima korisnika pasa pomagača, voditelji psa pomagača ovdje je dosta dobro u članku 8. su pobrojane sve institucije u kojima znači sve okolnostima, sve okolnosti u kojima se mogu naći psi pomagači i osobe koje su ili u postupku trenaže psa ili socijalizacije psa pomagača ili kasnije korisnici psa pomagača. Dakle, ovdje se strogo propisuje i šta je to javni prostor i šta je to javni prijevoz i šta je to prostor za putnike kako tu ne bi bilo zabune. Naime, tu ću sada napravit jednu digresiju nadam se da mi neće predsjednik zamjeriti, ali mislim da je ovo dobar trenutak da spomenemo zašto je to važno da se napomene to da može biti životinja tj. pas prisutna u prostoru za putnike. Recimo imamo dva prijevoznika, javnog prijevoznika u RH u vlasništvu RH, Croatia airlines i Jadrolinija, ono što je meni nevjerojatno i šokantno u 21. stoljeću da Croatia airlines, dakle avioprijevoznik najnormalnije dozvoljava prijevoz manjih pasa, manjih pasmina pasa od za to propisanom spremniku tj. njihovom prenosniku dok s druge strane Jadrolinija na svojim brzim brodskim linijama tj. katamaranima i hidrogliserima ni pod koju cijenu ne dopušta da životinja uđe u putnički prostor nego se taj dotični pas mora voziti na krovu u tzv. boksu izložen svim elementima znači moru, hladnoći, po ljeti vrućini, suncu, zimi dakle, nema tog vlasnika psa koji bi na to pristao. E sad, znam da ovo nije tema, al' mislio sam da nije loše da to sad spomenemo jer ipak ovaj Zakon se svodi na korisnike s jedne strane, a s druge strane isto tako i na pse kao one koji će pomagati tim korisnicima. Dakle, apeliram s ovog mjesta na Upravu Jadrolinije da promijeni taj zastarjeli Pravilnik, neka se ugleda na Croatia Airlines, pa ako pas može ući u kabinu aviona, neka pas, molim vas pod istim uvjetima može ući u katamaran. Mislim ne mogu zamisliti situaciju di netko mora hitno preć sa kopno na otok ili obrnuto, i ne može čekati trajekt i šta će sad s tim psom napraviti? Vraćam se nazad i uz ispriku predsjedavajućem što sam se malo odmaknuo sa teme. Vraćam se nazad na temu, dakle, ja sam shvatio da psi pomagači su jedna kategorija, a psi, terapijski psi su druga kategorija, i da su terapijski psi uključeni u jednu skupnu terapiju ili pojedinačnu terapiju, to su ustvari, da tu terapiju provodi voditelj terapije skupa sa korisnikom to jest za korisnika, dakle, da oni nisu na neki način, da ih nema potrebe po logici ovog Zakona, te da terapijski psi imaju jednako pravo pristupa svim prostorima i svim okolnostima kao što to imaju psi vodiči. Ispričavam se. Dakle jer, iz ovoga Zakona proizlazi, dakle, da se ovi pristupi psa vodiča odnosi isključivo na psa vodiča, dakle, vi kada biste došli sa terapijskim psom u zdravstvenu ustanovu, sad vi me ispravite, možda sam ja u krivu, možda sam ja to krivo pročitao, jer ovdje se u članku 8., isključivo govori o psu pomagaču i voditelju psu pomagača, a onda se tek govori kasnije, znači da se stručni voditelj terapijskog psa i kandidat za stručnog voditelja terapijskog psa, ima sa terapijskim psom pravo pristupa i boravka na svom radnom mjestu za vrijeme pružanja usluge korisniku terapijskog psa. Shvaćam ulogu terapijskog psa, shvaćam da to nije ista stvar kao i pas pomagač, no međutim, mislim da ne bi bilo loše i ne vidim razloga zašto ne bismo omogućili i terapijskim psima da imaju jednaki pristup svim oblicima javnog prostora i svim ustanovama, institucijama, isto kao što imaju psi pomagači, da tako imaju i terapijski psi. A u suprotnome, ne znam kako bi onda terapijski pas mogao ući u neku zdravstvenu ustanovu koja ne provodi program terapije sa terapijskim psima. Evo, možda sam ja u krivu, nadam se da će me netko od kolega kasnije možda demantirati, ja sam to tako shvatio, možda sam u krivu. Dakle, moje pitanje može li terapijski pas ući, recimo na primjer u vrtić i boraviti u vrtiću i da li može ući u bolnicu i boravit u bolnici i da li može ući recimo na primjer u starački dom i boraviti u staračkom domu, a da te institucije ne provode terapiju sa terapijskim psima? Ono što je meni recimo jako lijepo u ovome Zakonu je također briga, da ako za psa, piše ovdje u članku 22., ako pas ne položi ispit, ne stekne naziv psa pomagača ili terapijskog psa ili ako zbog starosti ili bolesti izgubi radnu sposobnost, vlasnik psa dužan je skrbiti o njemu ili ga udomit, mislim da je ovo jedna jako plemenita norma, da se pobrinemo da ti psi koji su, ne moraju nužno na kraju svojeg tog edukacijskog perioda se ispostavi da su šampioni to jest najbolji za ono što bi trebali raditi, mislim svaki pes je priča za sebe, tako da ti psi na kraju ne bi, siročad, imali neku neizvjesnu sudbinu, mislim da je ovo jako lijepo, također da kada pas dođe do, više nije u stanju, pogotovo kod psa pomagača kod kojeg je bitno i agilnost, i snaga i vid, i tako dalje, da se za njih, da onda znaju, da znamo da će ti psi biti zbrinuti. Nemam još puno vremena, ja ću samo, dakle, skrenut još pažnju, dakle ovo što sam rekao mogućnost uključivanja pasa koji već jesu sa vlasnicima kojima treba terapijski pas uz sustav i tretman terapije. Dakle, time je onda u kontradikciji u članku 21., stavak 2, socijalizacija psa kao prvi korak prema uključivanju psa u bilo koju vrstu terapije ili upotrebe, dakle, ta dob psa, dal' se eventualno to može išta po tome pitanju promijeniti, ako to nije propisano međunarodnim standardima. I za kraj bi samo htio reći što se tiče prekršajnih odredba, mislim da su one dobre, da su pokrile više-manje sve, no međutim, meni evo nije tu jasno kome točno se sada osoba koja ima pravo na psa vodiča, obrati u neposrednom trenutku kada im netko jednostavno kaže Vi ovdje ne možete ući>, kome se sad obratiš, koga ti zoveš u tom trenutku, mislim, to je jako bitno da se kaže točno koja inspekcija za to nadležna, kome se, koga možemo, koga se treba kontaktirati i da se onda kasnije ... [[Govornik se ne razumije.]] edukaciju osoba koje imaju pravo na psa vodiča, koga će točno u kojem trenutku nazvati kako bi se spriječile takve situacije. Eto, hvala vam lijepa.
Idemo na zadnju raspravu po Klubovima, to je poštovani kolega Boris Milošević, u ime Kluba zastupnika SDSS-a. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege zastupnici, poštovani predstavnici resornog Ministarstva. Ovo je jedan dobar Zakon, plemenit Zakon i vjerujem da ga svi podržavamo i zapravo da svi koji ćemo dati neke primjedbe, radimo to u dobroj vjeri, zapravo vrlo dobronamjerno, slušao sam ja pozorno svog kolegu prethodnika, koji je govorio, on ima i psa, i uključio je tu jednu emocionalnu komponentu, ja nemam psa ali nastojim se nekako sad uključiti da vidim, da podržim neke Udruge koje se bave upravo ovom djelatnošću, i smatram da je ovo stvarno jedna vrlo, vrlo plemenita djelatnost koja je vrlo po meni specifična, zapravo, jer ju je u potpunosti izradilo civilno društvo, zapravo, ovu djelatnost je izgradilo civilno društvo, izgradile su Udruge svojim djelovanjem, dakle ne država, država se uključila po meni možda i prekasno, i premalo, davajući podršku, ali prvenstveno normirajući tu djelatnost. U pogledu samog Zakona, mislim da u uvodnom dijelu kod opisa stanja su trebale neke informacije biti potpune, čisto da imamo bolji uvid u stanje stvari, da imamo uvid u kolike su stvarne potrebe za pasa pomagača, za terapijskog psa, koliko je udruga koji se time bavi, koliko je udruga koje se bave psima vodičima, koliko se recimo čeka na psa, koji je pas vodič. Osim toga, sam zakon koji donosimo, donosimo, zato što nam je prethodni pregažen vremenom. Zašto smo toliko dugo čekali na donošenje novog zakona? I da li zapravo resor razmatra donošenje jednog sveobuhvatnijeg zakona, koji će obuhvatiti i druge životinje, proširiti krug korisnika. Ovaj zakon je svakako zapravo napredak u odnosu i korak naprijed u odnosu na važeći zakon, ali dakle, ostaje nam područja, koja ovaj zakon ne pokriva, ovaj zakon se jasno specificira na pse pomagače, na terapijske pse. Točno određuje i definira tko su korisnici tih pasa, ali kažem, imam i mogućnost i širih potreba i zapravo uređenja možda i nekih terapijskih učinaka i terapijskog korištenja drugih životinja. Našao sam primjerice podatak, da je u Hrvatskoj do sada doškolovano negdje oko, kada govorimo o psima vodičima, oko 89 pasa vodiča, a da je trenutno negdje radno aktivno 60, znači 60 slijepih osoba uživa, odnosno, koristi psa vodiča, a ostali onaj višak broja, zapravo je umirovljen, dakle, pas vodič ima svoj radni vijek, nakon kojeg se zapravo umirovi. Umirovljeni psi vodiči i sada mogu ostati u obitelji korisnika ili se udomljuju u obiteljima koje zato uživaju potrebu, jer im da prvenstveno ostaju zapravo u obitelji korisnika, jer često zapravo to istaknuto, u ranijim raspravama, jednostavno se mora, napravi se ta emocionalna povezanost između psa i čovjeka koji ga koristi. U svakom slučaju prijedlog zakona proširi je krug korisnika, u odnosu na važeći zakon, ali ipak, kao što je u prethodnoj raspravi spomenuto, tu nemamo osobe starije životne dobi, tu nemamo djecu u domovima za mladež, nemamo za djecu koja imaju poremećaja u ponašanju u osnovnim i srednjim školama, možda i djecu i žene koje su žrtve nasilja. Dakle, svugdje tu pas, svojim terapeutskim učinkom, može naći ulogu i mislimo da bi trebalo ministarstvo razmotriti, ali prvenstveno u suradnji s udrugama, koje se s tim bave, da li postoji mogućnost jer vjerujem da postoji potreba, da se taj krug korisnika proširi. Naravno kada govorimo o psima pomagačima, odmah ih vezujemo za pse vodiče, odnosno, za slijepe osobe, je njihov učinak, najvidljiviji, gdje je njihov učinak nemjerljiv, jer te osobe zapravo steknu slobodu kretanja i neovisnosti, dakle, u kretanju, što do tada nisu imali. Ali, pas vodič, ali, i ovi psi i terapijski psi pomagači, ne pomažu zapravo samo tim osobama pomažu i okolini, jer ta osoba je samostalnija i te osobe koje su oko nje, ne moraju brinuti oko nje. Osim toga što pomažu okolinu, zapravo pomažu i društvu, jer svi mi, imamo senzibilitet, kada vidimo osobu koja je korisnik psa i dakle, psa, najčešće se radi o psu pomagaču, dakle, blagotvorno utječe, po meni i na društvo u cjelini, jer se senzibilizira, zapravo društvo i potiče se solidarnost. Dakle, moj prijedlog je ono što su i kolege u prethodnoj raspravi istaknuli, da u suradnji su udrugama, razmotrimo, da li da se proširi krug i korisnika, da li da se proširi il da se pričeka s novim zakonom, kojim će se sveobuhvatnije urediti terapijsko djelovanje drugih životinja, tu prvenstveno mislim primjerice na konje, jer nema po meni, više OPG-a koji ima konje ili nekog konjičkog kluba koji nema terapijsko jahanje. Ono što bi još konkretno htio reći, što je vezano za zakon, a što do sada nije možda istaknuto upravo je nešto u formalnom dijelu, dakle, kod razmatranja, odnosno, kod vođenju upravnog postupka i donošenje rješenja o ispunjenosti uvjeta za obavljanje djelatnosti i pružanja pomoći podrške, korištenje psa pomagača ili terapijskog psa. Dakle, donosi se prvostupanjsko rješenje na kojim mi nemamo mogućnosti žalbe, nego se može pokretni upravni spor. I mislim da bi trebalo razmotriti da se ipak dovede žalbeni postupak, koji je brži, koji će brže reagirati i zapravo odlučiti o pravima, nekoga tko zapravo podnosi zahtjev i želi se baviti s tom djelatnošću. Za kraj bi istaknuo podršku u ovom zakonu u prvom čitanju i ono što je istaknuo moj kolega zastupnik Saucha, mislim da u pogledu pristupa javnim mjestima i javnom prijevozu treba izjednačiti i pse pomagače i terapijske pse. Hvala.
Hvala. Prije prelaska na pojedinačnu raspravu još samo jedna informacija. Sutra u 9,30 ćemo se izjašnjavati o amandmanima. Prvo ćemo raspraviti amandmane na raspravljane zakone, njih ima 10-tak, a nakon toga amandmane na proračun, biti ćete obavješteni svi i uobičajeno pisanim putem. Sada je na redu pojedinačna rasprava i prva je na redu poštovana kolegica Milanka Opačić, izvolite.
Hvala g. predsjedniče. Pomoćnice ministrice, kolegice i kolege zastupnici. Pa bilo je krajnje vrijeme da Zakon o psima pomagačima u ovom sazivu sabora stigne na dnevni red jer je i u bivšem ministarstvu napisan. Ovaj zakon je važan zbog toga što je važno u ovom dijelu postaviti određene kriterije, zapisati zakonski, dakle od toga po kojim kriterijima i standardima se trebaju školovati psi pomagači, tko to može raditi i s druge strane, prava samim korisnicima pasa pomagača koji u ovom trenutku često puta ne znaju što su njihova prava, gdje smiju sa psom, gdje ne smiju. Imali smo puno različitih situacija. U tome dijelu stvari treba pomicati granice iz dana u dan i one se pomiču s vremenom do prije, možda 5 ili 10 godina je bilo nepojmljivo da sa nekim psom takve vrste uđete u trgovinu, sada je već to moguće. Međutim, naravno, još uvijek imate onih kojima treba rušiti barijere u njihovim glavama, još uvijek imate ljudi koji smatraju da psa vodića osobi sa oštećenju vida treba uzeti na ulasku u banku i onda ga netko odvede do šaltere, dakle, to je kao da mu uzmete bijeli štap. Dakle, ono što je kod te vrste korisnika i pasa, izuzetno važno je povjerenje, jedno beskrajno povjerenje u koje osoba sa oštećenjem vida vjeruje svom psu koji ga vodi i ne treba toga psa uzimati, treba naprosto osobu pustiti da dođe do mjesta gdje je trebala nešto obaviti i da to obavi uz pomoć pasa, psa, ovoga vodića. Neki dan sam sasvim slučajno bila u Ilici kada je došlo do zastoja tramvaja. Stajala je jedna mlada cura sa oštećenjem vida sa svojim psom. Pas je mirno stajao ispred reda tramvaja, ljudi su se uskomešali, odjedanput su počeli nešto oko toga psa se motati. Iskreno, ljude treba educirati malo da psa kada radi, puste na miru. Na svu sreću, vrlo stabilan pas, koji nije reagirao, moglo se dogoditi možda i nešto drugo, dakle, psa naprosto kada radi, treba pustiti na miru, on je odgojen za to, on jako dobro zna što će raditi i nikada neće napraviti pogrešku. Sjećam se priče jednog korisnika u Centru Silver koji je imao oštećenje vida koji je rekao, znate, moja Buba mene svaki dan vodi od Osijeka do Bizovca na posao i nikada nigdje nije pogriješila, niti gdje trebam ući u javni prijevoz, niti gdje trebam sići, niti hoću li doći do svoga radnog mjesta, dakle, punih 8 godina dok nije uginula, uredno me je vodila i nikada nije pogriješila. Prema tome, između korisnika i njegovog psa doista ne treba posrednika. Treba reći da u ovom trenutku postoji jako velika lista za čekanje na psa pomagača, da li psa rehabilitacijskog, da li psa vodića, bilo koju vrstu. Dakle, psa koji može pomagati osobama sa invaliditetom ili sa oštećenjem vida ili djece sa bilo kakvim oštećenjima, što znači da bi trebalo pomoći svima onima koji mogu na neki način odgajati tu vrstu pasa, da što je moguće prije korisnici dobiju pse. Jednako tako, treba reći da ne mogu svi psi biti u toj funkciji zbog toga što primjer, Centar Silver u Zagrebu koji je jučer navršio 10 godina svoga djelovanja, mora voditi računa, ustvari, o dobrom genetskom materijalu psa. Ne može biti svaki pas, dakle, pas mora biti vrlo stabilan, mora imati određene karakteristike, što se postiže genetskim materijalom i na tome se radi godinama, uvozi se veliki broj pasa iz raznih zemalja, kako ne bi došlo do međusobnog križanja i do gubitka te kvalitete. Jedan dio pasa koji ne zadovolje u ovom procesu socijalizacije i samog školovanja idu na udomljavanje, dakle, ispadaju, što se kaže, iz programa, sve zato da bi doista korisnici koji imaju te pse, dobili, da tako kažem, pse na koje se doista mogu osloniti, koji će biti apsolutno pouzdani. Čeka se puno i na senzornu terapiju. Meni je bilo fascinantno vidjeti kako djeca sa neurološkim oštećenjima ne žele terapiju obavljati niti uz pomoć roditelja, niti uz pomoć terapeuta, ali hoće kada je pas uz njih. Dakle, očito ima neka dobra energija koju pas širi oko sebe i koju djeca prepoznaju i puno prije će obaviti neku terapiju i neku vježbu uz pomoć psa, nego, kažem, uz pomoć roditelja i uz pomoć terapeuta. Tako da je izuzetno važno da svi skupa damo određene standarde i da pripomognemo da ako se već roditelji, djeca ili odrasle osobe suoče sa svojim poteškoćama, da im onda pomognemo da te poteškoće što lakše, da lakše s njima žive. Mislim da bi trebali razmisliti do drugoga čitanja da možda malo ipak pojasnite čl. 8 koji omogućava psu pomagaču da ulazi u određene javne ustanove. Vi znate da će tu biti dosta problema. Puno sam roditelja srela koji su rekli, ja bi svome djetetu uzela psa, dakle, koji bi mu bio od potpore u njegovom liječenju, međutim, ja nemam kud sa tim psom kada smo mi mjesec i pol ili dva na određenoj rehabilitaciji. Dakle, za sada se u te ustanove ne može ući sa psom, dijete se veže za psa. Ono što bi mu moglo pomoći, evo, prepreka je to da pas bude zajedno sa djetetom u nekakvom lječilištu, dakle, na nekoj rehabilitaciji, koja često puta traje i duže od mjesec dana, pa bi bilo dobro možda da ne bude različitih tumačenja, da ne morate puno vi iz Ministarstva onda tumačiti što je pisac htio reći u Zakonu, da možda, doista, taj članak još malo razradite, da točno kažete do kud i gdje može biti pas pomagač kada je, dakle, u funkciji, da tako kažem, ozdravljenja djeteta ili bilo kojeg drugog korisnika za koji je naprosto korisnik, korisnik je za njega vezan i teško je onda ljudima, evo kažem, i organizirati na neki način život gdje ćete ostaviti psa i kome u trenutku kada morate provoditi vrijeme sa svojim djetetom u nekom lječilištu. Dakle, ja bih to puno bolje normirala, evo, moj je prijedlog vama da probate do drugoga čitanja to riješiti, naprosto, da i korisnici znaju do kuda mogu, ali i da oni koji moraju pustiti psa u svoju ustanovu, isto tako znaju da to moraju učiniti, da se ne mogu tome protiviti. U svakom slučaju, treba širiti jednu, da tako kažem, jednu opću sliku o tome koliko su važni ti psi. Centar Silver npr. ima pomanjkanje socijali zatora, ljudi koji uzimaju pse u socijalizaciju, ja sam odgojila 3 psa, doista jedno lijepo iskustvo, teško se rastati od njih, ali kada znate da ide u obitelj u kojoj može nekome pomoći i gdje oni danas pomažu, evo, dvojica već djece s autizmom, doista mislim da je to jedan dobar posao koji vas čini sretnim i evo ja s ove govornice pozivam sve ljude koji imaju prostora i možda neke od vas kolega zastupnika koji imate volje želje, koji volite životinje uzmite tog jednog malog dlakavca jedno godinu i pol dana sebi to je jedan lijepi period, kad su štenci, kad su najveseliji, najbolji, daju jednu pozitivnu energiju i u vašoj obitelji. Tako ga socijalizirate, ekipa u Centru Silver ili negdje drugdje će ga školovati napravit će od njega dobrog psa pomagača i napravit ćete jedno dobro djelo. Evo u svakom slučaju ja ću dat potporu ovom zakonu i samo još jedna molba, probajte još ovaj članak bolje definirati da imamo što manje nejasnoća, jer nažalost još uvijek ćemo morati puno granica preskakati i objašnjavat ljudima da to ipak nisu ja bih tako rekla obični psi nego psi koji su školovani i koji su doista velika pomoć, a nisu nikakav teret. Hvala lijepo.
Poštovani kolega Babić, izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedničke Hrvatskog sabora, poštovana kolegice Opačić, rekli ste da je ovaj zakon još napisan u vaše vrijeme dok ste vi bili ministrica, istina, ali nije ugledao svjetlo dana možda bi bilo bolje da je i tada već ugledao svjetlo dana baš zbog onih korisnika slijepih, slabovidnih osoba svih onih osoba s invaliditetom kojim je potreban ovaj zakon. OK ugledao je svjetlo dana ili ugledat će već ove godine. Ono što bih vam htio odgovoriti a vidim da imate veliku empatiju prema samim psima, a i ovoj problematici, a i nešto se zapitao i gospodin Saucha vezano za pse vodiče, terapijske i rehabilitacijske pse kako i na koji način su oni prihvatljivi u javnom prostoru. Ja mislim da oni na onim ormama i onim oznakama koje oni imaju zapravo je to vidljivo i jedan znak da taj pas može ući u te prostore. S druge strane treba imati na umu da su neka djeca primjerice u dječjim vrtićima alergična [[Upadica: Hvala.]] na pse pa i s te strane treba imati paziti na ovu drugu stranu. Hvala.
Odgovor izvolite.
A baš sam si mislila da je ovo jedan zakon na kojem neće biti bilo kakvih prepucanja, meni je drago da je zakon ovdje, dakle korisnici su puno važniji od toga tko je zakon donio ili nije donio, a što se tiče alergija gledajte moje dijete kada je odraslo sa psom i kada smo otišli na prvi alergološki test bilo je alergično na mačju dlaku a nije na pseću. Dakle, imunitet se stiče prema tome bila je sa psom na njega nije bila alergična, a jest na mačku. Toliko i o zabludama o alergijama.
I idemo na zadnju raspravu, poštovani kolega Ante Babić, izvolite.
E hvala vam poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane državne tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege, meni je drago što je ovaj prijedlog zakona ugledao svijetlo dana u prvom čitanju i do drugog čitanja će sigurno biti vremena promijeniti određene stvari koje smo čuli u ovoj raspravi, one su dobre, ali mislim da će i javnost senzibilizirana na ovaj problem možda ponuditi još neke prihvatljivije prijedloge za ovaj bolji zakonski prijedlog. No kako bismo razumjeli zapravo ovaj prijedlog i materiju ovog zakona možda bi bilo dobro recimo da je i cijelu našu raspravu od same državne tajnice, predsjednika sabora i kolege i kolegica zapravo govorimo zatvorenih očiju ili stavimo povez na oči da bismo znali što i na koji način to doživljavaju slijepe, slabovidne osobe i svi oni kojima je potreban jedan takav terapijski ili rehabilitaciji pas. Dakle, ova priča o ovom zakonu i svemu onome što su zapravo slijepe i slabovidne osobe radile seže u 90-te godine, dakle već sada 28 godina kada je zapravo bila osnivačka skupština Hrvatske udruge školovanih pasa vodiča i mobiliteta i treba spomenuti neke ljude kao gospodina Modlića ili gospodina Krsnika ili poštovanu Miru Katalenić koja vjerujem sluša ovu raspravu, dakle ona je slijepa osoba, ali može slušati ovu raspravu u kojoj su jako puno, puno učinili da bismo došli do određenih zakonskih prijedloga kako 98. godine samog pravilnika a i sada ovog zakona o korištenju psa pomagača. Dakle, oni su već u to vrijeme kao jedna grupa entuzijasta radili na prijedlozima vezanim za slijepe i slabovidne osobe i u tome su uspjeli. Dakle, kroz to vrijeme već 98. godine donošenjem samog Zakona o pokretanju slijepe osobe uz pomoć psa vodiča napravljeno je jako puno, a kažem i ovim samim, samim pravilnikom tada. Treba reći da su tada tim zakonom zapravo dane javne ovlasti, dakle oni su mogli donositi rješenja vezano za korisnika odnosno za slijepe i slabovidne osobe što je bio jedan, jedan veliki iskorak. S druge strane, u međuvremenu je formiran i Centar za rehabilitaciju Silver o kojem smo danas čuli, kojega vodi kolega Marijan Sesar, dakle svi oni koji nisu zastupnici bilo bi dobro da posjete taj Centar Silver zapravo da se upoznaju što taj centar za rehabilitaciju radi i koje usluge pruža, kažem ne samo slijepim, slabovidnim osobama već i osobama s invaliditetom djeci i odraslim osobama. Dakle, tu je taj centar je vezan za uzgoj, za specijalizaciju tih pasa za obuku, samo edukacijom tog kadra, osposobljavanjem osoba s oštećenjem vida i mobilitet uz pomoć psa vodiča kao i osposobljavanje osoba za korištenje rehabilitacijskog psa. Obje ove navedene ustanove dakle, i sam centar a i udruga u fokusu svog rada imaju psa i njemu su zapravo pružili sve ono što je pridonosi samom korisniku tih usluga psa koji osjeća i bol i sreću i ljubav, strah i samu ugodu. Dakle, psa koji živi s trenerom i s osobom s invaliditetom osobom koja ima ili intelektualne ili motoričke ili senzorne ali i kognitivne poteškoće a pokazuje time ljubav i odanost. Sam centar i udruga u svom uzgoju preferiraju određene pasmine. Slušali smo danas ovdje u raspravi zašto možda ne bi iz azila za životinje se mogli uzeti neki psi i na neki drugi način. Međutim, nije, istraživanja su pokazala da su labradori i retriveri ili zlatni retriveri ili miješanje tih pasmina, zapravo najbolji psi, a oni su pokazali najbolje rezultate, kroz njihove karakterne crte, bilo da su sangvinci, melankonici ili korelici i njihovo mentalno zdravlje zapravo su pokazali da su najpogodniji za rad osoba s invaliditetom. Dakle zbog toga, a i zbog određenih genetičkih sposobnosti o kojima je govorila gđa. Opačić zapravo i onoga što se događa sa nekim drugim psima, zbog oboljenja ramena displazije kukova ili oštećenja vida, ovo su najprikladniji psi. Kada govorimo o ovome zakonu, treba reći, zapravo da on ima za cilj obavljanje djelatnosti i pružanje pomoći i podrška korištenju pas pomagača, definiranju pružatelja usluga, definiranje procesa socijalizacije i školovanje samog psa i definiranju edukacije drugih osoba, načinu financiranja i mislim da je kolega Saucha govorio o tome, da se ovime proširuje krug pravnih osoba zapravo na cijelu RH. Što je jako dobro. Ovim zakonom treba naglasiti 3 stvari koje su navedene u čl. 2. a to sam pokušao reći u replici, dakle, treba razlikovati psa vodiča koji je osposobljen zapravo pružanje usluga slijepim i slabovidnim osoba, dakle, zaobilaženja prepreka, vođenja slijepe slabovidne osobe, određene komande koje joj tu pomažu i da dovedu zapravo osobu do željenog cilja, zatim rehabilitacijskog psa za teško pokretne osobe ili osobe koji su u invalidskim kolicima, ti se psi obučavaju jako dobro u centru, dakle, oni prepoznaju sve ono što je potrebno takvim osobama od otvaranja vrata, zatvaranja perilica, ne znam pomoći ulaska i transformiraju u invalidska kolica i sl. i terapijskog psa koji zapravo uključuje se u rehabilitacijski proces djece s poteškoćama u razvoju a ti pomaci su zapravo vidljiv u jednom senzomotoričkom i kognitivnom komunikacijskom procesu, kao i psihosocijalnom i vrlo važno naglasiti emotivnom razvoju. E sada ono što mnogi ljudi ne znaju, a o tome je bilo riječi, da su duge liste čekanja, vezane za te pse, zapravo način kako se dolazi do takvog jednog psa. Dakle, pas, svi ti psi prolaze 3 faze. Prva faza je socijalizacija, koja traje 6-8 tjedana i tu treba pohvaliti sve one volontere pa i ovo što je govorila kolegica Opačić, ona je 3 takva psa odgojila i to treba pohvaliti, dakle, sve one volontere koji sudjeluju u toj socijalizaciji psa. I to traj, kažem 6-8 tjedana. Nakon toga se psi vraćaju u centar ili udrugu i oni zapravo idu na školovanje. Kroz to školovanje radni instruktori, oni su zapravo oni koji odlučuju zbog čega i na koji način će se koristiti ti psi. Dakle, hoće li biti psi vodiči, hoće li biti rehabilitacijski psi ili terapijski psi. I nakon toga, oni idu u udomljavanje, odnosno, koriste korisnicima osoba s invaliditetom. U Hrvatskoj i to treba ovdje posebno reći, postoje mogućnosti, tzv. sablazne integracije i dobro je vidjeti, recimo u tom centru Silver i tu senzornu sobu koja zapravo omogućava neke stvari koje nisu moguće ili puno razvijenijim zemljama od Hrvatske. Dakle siguran sam da u ovom dijelu Europe, jedan takav centar za rehabilitaciju sa svim onim pomagalima možete rijetko gdje vidjeti. Dakle, taj neurološki problem ili proces i reakcije, pas jako dobro osjeća i naravno da svi psi ne mogu proći tu obuku. Dakle, vrlo je mali broj pasa koji tu odluku mogu proći do kraja, a ona je vezana za to senzorno procesiranje, organizaciju, ponašanja, samoregulaciju i jednu vrlo bitnu pojavu dispraksije, dakle, jedne nezrelosti u organiziranju pokreta kod same djece i to im u tome jako jako puno pomaže. Što se tiče samog zakona, rekao sam vezano za čl. 2. kod javnog prostora, konzultirao sam se za još neke stvari, koje su mi vaše savjetnice rekle da postoje u samom ministarstvu koje se mogu koristiti i vjerujem da će do drugoga čitanja doći još neki prijedlozi koji će pomoći samom Zakonu o korištenu psa pomagača, upravo za one korisnike koji ga korisne. Hvala vam lijepo.
Imamo 1 repliku, kolega Saucha, on se javio.
Samo kratko poštovani g. predsjedniče, ako sam dobro shvatio ustvari, moram prvo reći, da se iz nekoga razloga ovdje jako loše čuje razglas. Ali ste spomenuli udomljavanje pasa iz azila, ja sam tu mislio isključivo za ove terapijske pse, sada ja moram priznat, nemam to znanje, što se od tih terapijskih pasa očekuje, znam naravno da za ove pse vodiče, nije svaka pasmina podobna recimo, moj terijer bi vjerojatno isti tren odvukao me pod prvi auto. Tako da nisu baš sve pasmine podobne, ali za te terapijske pse, mislim da bi se možda i pokoja njuška iz azila naći podobnom da bude dobar terapijski pas. Samo sam to htio reći. Hvala.
Odgovor, izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani kolega Saucha, kada govorite o terapijskim psima, gotovo svaki pas je terapijski pas. Mi govorimo o ovim psima za koje je i centar i udruga imaju odgovornost, dakle, oni rade ugl. s djecom, ali i sa odraslim osobama i istraživanja su pokazala, da ti psi iz azila i neki drugi nisu pogodni. Reći ću vam da predsjednik Međunarodne organizacije, WHO ima psa pomagača njemačkog ovčara. Dakle, prvi psi koji su krenuli tada '90. g. sva 3 su bila njemački ovčari, ali su poslije pokazalo da oni zaboravio sam reći, da ovi psi pomagači, oni su vam s korisniku negdje do 8 g. i nakon toga se oni umirovljuju. Dakle, taj period od 8 g. i to je jedno vrlo bolno iskustvo i za same korisnike i teško se rastati od tih pasa. Dakle, istraživanja su pokazala da su labradori, retriveri i zlatni retriveri najpogodniji i miješanje tih dviju pasmina vezano za korisnike tih usluga.
Zahvaljujem kolegi Babiću. I ovim smo zaključili raspravu, glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Prijedlog Zakona o korištenju psa pomagača, prvo čitanje P.Z. br. 496. Predlagatelj je Vlada RH. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog Zakona o korištenju psa pomagača i drugo sve primjedbe i prijedlozi dostavit će se predlagatelju da ih razmotri prilikom utvrđivanja teksta konačnog prijedloga zakona. Molim glasujmo. Utvrđujem da je jednoglasno 92 glasa za donijet zaključak kako su ga predložila saborska radna tijela.
Zahvaljujem predsjedniče. Poštovani, molim vas stanku u ime kluba HNS-a kako bi ste upravo konzultirali dalje i u klubu i sa kolegama oko navedenoga zakona. Naime, smatramo da zakon u velikoj mjeri će donijeti i doprinijeti i poboljšanju udomiteljstva i broju djece koja će se moći udomiti i da je zbilja zakon kao takav potreban no međutim ono jedno što fali da bi bio gotovo izuzetno dobar je upravo da se omogući i životnim partnerima i formalnim i neformalnim da njih ne isključujemo, ne diskriminiramo i da zakon zapravo bude i pravno održiv jer smatramo da sigurno ovakvo diskriminatorno isključivanje njih će dovesti do pitanja naravno koje će pokrenuti ocjenu ustavnosti a prije sveg i do toga da možemo odgovoriti na ovako dobar zakon u svemu ostalome ne bude na snazi i time zapravo najviše će patiti djeca i oni koji su u domu jer smatramo da je veća stigma biti dijete u domu nego biti dijete u ljubavi, u obitelji i sigurno imati sve ono što i svaka normalna djeca trebaju imati. Zato molim vas još jednom stanku radi konzultacije oko ... [[Govornik se ne razumije.]] zakona.
Stanka će biti odobrena. Kolega Beus Richembergh, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, u ime kluba GLAS-a i HSU-a, također tražim stanku za sjednicu kluba obzirom da se radi o jednom zakonu koji je iznimno važan i budući da pokušavamo njime riješiti jedno važno pitanje a to je velika kriza udomiteljstva u Hrvatskoj, iznimno je važno da taj zakon bude obuhvatan, da ne bude isključiv, da ne bude diskriminatoran. Iznimno je važno da ga ne dovedemo odmah na početku u poziciju da se ocjenjuje njegova ustavnost. Vidjeli smo koliko je štete naneseno tvrdoglavim inzistiranjem oko nekih instituta, u nekim drugim zakonima koje je kasnije Ustavni sud derogirao. Kod pitanja funkcioniranja obitelji, kod pitanja funkcioniranja ljudskih prava, u ovome konkretnom slučaju društvene zaštite djece, iznimno je važno da se ne izlažemo tim rizicima i ne dovodimo u situaciju sve oni koji bi po ovome zakonu mogli ostvariti određena prava, pa i napraviti mnogo štošta što on predviđa a to je unaprjeđenje udomiteljske kulture, da se to zbog derogacije kasnije stavi na led i da cijeli sustav ude u privremenoj blokadi. U tome smislu želimo kao klub GLAS-a i HSU-a održati konzultacije kako bismo se što bolje pripremili za ono što će nam ministrica Murganić i reći na početku, obrazlažući institute ovoga zakona i želimo se naravno aktivno suprotstaviti toj kvazi tezi da se ne sluša mišljenje struke zbog toga jer ne postoji hrvatska relevantna istraživanja. Naime ne postoje zbog toga jer institut kao takav ne postoji i ne možete raditi istraživanja zbog toga jer udomiteljske obitelji istospolnih partnera za sada ne postoje. Hvala lijepo.
Odobrava se naravno stanka. Javlja li se još netko? Ako ne, nastavljamo s radom u 11 i 30 minuta. STANKA U 11,16 SATI [[NASTAVAK NAKON STANKE U 11,39 SATI]] Poštovane kolegice i kolege nastavljamo sa radom, točka dnevnog reda: - Konačni prijedlog Zakona o udomiteljstvu, drugo čitanje, P.Z. br. 376; Predlagatelj je Vlada RH na temelju članka 85. Ustava RH i članka 172. u vezi sa člankom 190. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave sukladno članku 197. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za obitelj, mlade i sport, Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Molio bih sada predstavnicu predlagatelja da nam da dodatno obrazloženje. Poštovana Nada Murganić, ministrica za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku. Izvolite ministrice.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani zastupnici i zastupnice. Ministarstvo za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku je sukladno Nacionalnom programu reformi 2018. godini obavezalo se izraziti nacrt prijedloga navedenog zakona. Izradi ovog zakona prišlo se jer stanje udomiteljstvo u RH nije zadovoljavajuće zbog nedovoljnog broja udomiteljskih obitelji i njihove neravnomjerne raspostranjenosti na području RH. Zbog čega posljedično nije moguće intezivirati procese deinstitucionalizacije djece iz ustanova socijalne skrbi kao ni procese prevencije institucionalizacije. Novim zakonom cilj je osigurati mogućnost obavljanja standarnog udomiteljstva kao zanimanja nezaposlenim udomiteljima te osigurati specijalizirano udomiteljstvo za djecu kao zanimanje u svrhu zbrinjavanja djece sa najtežim teškoćama i potrebom za najvišim stupnjem podrške korisnika ove usluge uz odgovarajuću nagradu za, naknadu za rad udomitelja. Zakonom bi i dalje bilo omogućeno obavljanje tradicionalnog i srodničkog udomiteljstva a povećala bi se naknada za rad i uložen trud u skrbi o korisnicima svim udomiteljima te bi za one koji udomiteljstvo obavljaju kao zanimanje plaćala se i naknada i doprinosi za obavezna osiguranja. Svakako da treba razlikovati naknadu od naknade koju dobiva se za, koju dobiva dijete ili odrasla osoba koja je udomljena a ona je ustvari opskrbnina i namijenjena je njihovim, zadovoljavanju njihovih svakodnevnih životnih potreba. Na taj način bi se poboljšali uvjeti za udomitelje i omogućilo da ovu uslugu pruža i mlađe nezaposlene osobe od onih koji su to činili do sada. Više od polovice evidentiranih udomitelja je u dobi iznad 55 godina. U svrhu izbora udomitelja koji će udomiteljstvo obavljati kao zanimanje za svaku pojedinu jedinicu područne samouprave odnosno grada Zagreba, ministar osniva povjerenstvo za izbor udomitelja, za obavljanje udomiteljstva kao zanimanje koje vrši izbor udomitelja koji ispunjavanju uvjete za obavljanje udomiteljstva i odgovaraju potrebama sukladno mreži socijalnih usluga. Za provedbu ovog zakona u državnom proračunu osigurana su uvećana financijska sredstva u iznosu na prethodno razdoblje i to za 15 milijuna 478 tisuća kuna. Kako bi se postigao veći stupanj kvalitete ove usluge planirano je udomitelje obvezati i na veći stupanj edukacije. Udomiteljima će se također osigurati i veći stupanj podrške u koji će biti uključeni centri za socijalnu skrb, domovi za socijalne skrbi, centri za pružanje usluga u zajednici, udruge i druge pravne i fizičke osobe koje pružaju usluge stručne pomoći u obitelji, rane intervencije, savjetovanja i pomaganja u obitelji i druge usluge u obitelji i lokalnoj zajednici sukladno posebnom propisu. U svrhu kvalitetnije provedbe zakona u suradnji sa UNICEF-om provoditi će se kampanja koja je u tijeku i osnaživanje udomiteljskih obitelji kao i potrebne edukacije svim dionicima u ovoj aktivnosti. Razlike između rješenja koja se predlažu konačnim prijedlogom zakona u odnosu na rješenja iz nacrta prijedloga zakona te razlozi zbog kojih su te razlike nastale su sljedeći. Hrvatski sabor je na 8. sjednici raspravljao o nacrtu prijedloga Zakona o udomiteljstvu, prijedlog zakona je prihvaćen zaključkom od 6. srpnja 2018. godine i predlagatelju su upućene primjedbe, prijedlozi i mišljenja radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Konačni prijedlog zakona usuglašen je sa prihvaćenim prijedlozima i primjedbama iznesenim u raspravi pred radnim tijelima Hrvatskog sabora i u raspravi na sjednici Hrvatskog sabora te dodatno nomotehnički jezični poboljšan radi čega je i došlo do promjene u numeraciji i rasporedu članaka. Konačni prijedlog zakona sadržajno ne odstupa od prihvaćenog nacrta prijedloga zakona osim u onom dijelu koji se odnosi na načela udomiteljstva kao bitnog elementa za institut udomiteljstva, prvenstvno ostvarivanja prava i zaštite ranjive skupine korisnika udomiteljstva. Prihvaćene su primjedbe Odbora za zakonodavstvo koje se odnose na nomotehničku doradu izričaja odredbi članka 26., 50. i 52. a sada su to novi članci 34., 57. i 60. Odbora za Obitelj, mlade sport i Kluba zastupnika HDZ-a i napuštena je obveza dobne razlike od najmanje 18 godina između udomitelja i udomljenog djeteta kada dijete udomljuje srodnik djeteta iz članka 6., sada je to novi članak 20. Zastupnice Ines Strenja Linić, o smještaju mlađe punoljetne osobe kod udomitelja do završetka redovnog školovanja ili najduže godinu dana nakon završetka redovnog školovanja ako se ne može zaposliti, a najduže do 26 godina iz čl. 3., sada je to novi čl. 9. Također je prihvaćen Prijedlog o drugačijem načinu popisa kaznenih djela za čije počinjenje osoba koja želi biti udomitelj pravomoćno osuđena, kao zapreka za obavljanje udomiteljstva čl. 18. kojim je bilo podosta zastupnika u raspravi dodatno još isticalo. Gotovo u potpunosti prihvaćen je i Prijedlog zastupnika Ivana Čelića vezano uz čl. 5. st. 2., te je specificiran krug osoba koje mogu obavljati specijalizirano udomiteljstvo za djecu s posebnim naglaskom na pomagačka zanimanja iz područja socijalnog rada, psihologije, edukacijske rehabilitacije, socijalne pedagogije, logopedije, radne terapije, fizioterapije i sestrinstva i sada je to novi čl. 16. Na ostale Prijedloge i mišljenja koji su dani u prvom čitanju, predlagatelj je dao vrlo detaljno obrazloženja zbog kojih nije u mogućnosti prihvatiti Prijedloge, a radilo se o Prijedlozima Odbora za obitelj, mlade, sport i kluba zastupnika HDZ-a da se u čl. 32. st. 1. toč. 2, sada je to novi čl. 14., dodaju riječi, po sili zakona, budući da su svi razlozi za prestanak navedeni u čl. 40. propisani Zakonom i nema potrebe isto navoditi kao, navoditi kao samo jedan razlog tj. u slučaju smrti udomitelja. Zastupnika Mira Bulja da se srodniku kao udomitelju prizna pravo na naknadu za rad. Zastupnica Dragica Jeckov, da se u prekršajnim odredbama jasno definiraju i odrede sankcije i Centara za socijalni rad koji se ne pridržavaju Zakona. Zastupnice, doktorice Marija Alfirev i doktorica Strenja Linić, za drugačijim normativnim rješenjem i to na način da se odvoji udomiteljstvo za djecu i udomiteljstvo za odrasle u 2 Zakona. Zastupnice doktorice Strenja Linić uređenju instituta skrbništva. Zastupnice Ines Strenja i Marija Alfirev, Arsena Bauka, Gorana Beusa Richembergha, Bojana Glavaševića da se drugačije definiraju pojam udomiteljske obitelji. Zastupnice Sonje Čikotić da se sadašnjim tradicionalnim udomiteljstvima retroaktivno priznaju prava iz radnog odnosa za sve godine koje su provele u radu na udomiteljstvu, te zastupnice Ljubice Lukačić da pravomoćna osuda za kaznena djela budu zapreka za obavljanje udomiteljstva bez obzira na nastup rehabilitaciji, Prijedlog da se specijalizirano udomiteljstvo proširi i na odrasle osobe sa invaliditetom. Dakle, u ovom Konačnom prijedlogu zakona, vidite da smo pomno pratili i raspravu, dio Prijedloga smo uvrstili. Ovaj Zakon je Vlada na svojoj sjednici jednoglasno usvojila i uputila ga u saborsku proceduru kao Konačni Prijedlog Zakona o udomiteljstvu. Za sva pitanja u raspravi sam otvorena. Također još jedanput ću ponoviti, Zakon je dobro rješenje, usmjeren je na dobrobit djece, u raspravama ste to u prvom čitanju svi podržavali i isticali i vjerujem da ćemo ostati svi zajedno na ovakvom stajalištu i usvojiti Zakon. Hvala.
Na replike. Prvi je na redu poštovani kolega Grbin, izvolite.
Zahvaljujem vam poštovani gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Poštovana gospođo ministrice, prilikom prvog čitanja ovoga Zakona, klub zastupnika SDP-a pozvao vas je da u Konačnom Prijedlogu Zakona predložite rješenja koja neće diskriminirati dio hrvatskih građana zbog njihove spolne orijentacije. Namjerno koristim taj termin jer je to termin koji se koristi i u Zakonu o suzbijanju diskriminacija. Međutim, vi ste napravili suprotno. I predložili ste rješenje koje diskriminira dio građana i to one građane koji se nalaze u životnom ili neformalnom životnom partnerstvu. Moje pitanje vama je vrlo jednostavno. Zašto? Hvala.
Odgovor, izvolite. Dakle, možete odgovarati na repliku ili na svaku koju netko od zastupnika ili zastupnica iznese ili možete i na kraju, ovaj, u svojim izlaganjima koji će uslijediti nakon rasprava po klubovima ili pojedinačnih rasprava.
Svakako želim odgovoriti zastupniku na repliku iz poštovanja prema zastupniku, mislila sam da su se mogle grupirati replike, pa onda odgovoriti sve zajedno jer, ovaj, vjerojatno će ovo pitanje biti još nekoliko puta odnosno vrlo često prisutno. Zaista, ovu odredbu tko može biti udomitelj, ostavili smo i sa postojećeg Zakona i rukovodili smo se i definiciji tko može posvojiti dijete u Obiteljskom zakonu koji je još uvijek na snazi i koji je donesen 2015.-te godine. Mišljenja smo da su to vrlo osjetljiva obiteljsko pravna područja i da jednostavno ovako jedan najvažniji Obiteljski zakon koji je na snazi nam može biti na neki način smjernica. Hvala.
Idemo na drugu repliku, poštovani kolega Čelić, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovana gospođo ministrice, tijekom rasprave je bilo govora da su Centri za socijalnu skrb koji imaju timove za udomiteljstvo opterećeni da se sa ovim Zakonom koji predstavlja definitivno korak naprijed, još više opterećuje Centre za socijalnu skrb. Mene zanima jeste li razmatrali ulogu Obiteljskih centara i kakva bi uloga bila vezano za ovu socijalnu uslugu kod tih Obiteljskih centara? Hvala.
Odgovor, izvolite.
Hvala lijepa. Da, Centri za socijalnu skrb i dalje, još uvijek i sada i stalno provode uopće sve postupke koje su vezane za udomiteljstvo. Međutim, i tu vidimo da treba puno još rada i to u pravcu jačanja kadrovskih kapaciteta, mislim u smislu povećanog broja socijalnih radnika, organizacijski stvoriti radnika, organizacijski stvoriti jedan poseban tim za udomiteljstvo koji bi bio u vertikali vezan i organizacijskom promjenom koju ćemo imati u Ministarstvu. Svakako da novi Zakon o socijalnoj skrbi koji pripremamo će ponovno vratiti obiteljske centre, po jedan u Županiji odnosno u Gradu Zagrebu, upravo s ciljem edukacijskog, preventivnog, savjetodavnog rada sa svima našim korisničkim skupinama, a Centri za usluge u zajednici, tamo gdje su se Ustanove transformirale i dalje još uvijek rade tu podršku i tako će biti u budućnosti.
Treća replika, kolega Bauk. Izvolite.
Poštovana gospođo ministrice. U javnosti je izbila svađa između dva koalicijska partnera oko toga hoće li osobe koje su u životnom partnerstvu moći imati pravo na udomljavanje. Ta svađa me podsjeća na svađu dvojice oko uporabe ćirilice kad ih je onda privela policija i onda su oni potpisali palcem. Jer nisu bili pismeni. Tako mi otprilike i ovo. Dakle, i vi, i oni znate, da po praksi Europskog suda za ljudska prava, kad ste stavili izvanbračne zajednice i kad ste stavili samce, da će Sud uvijek presuditi u korist toga da je i osobe u životnom partnerstvu imaju pravo, koje imaju izvanbračne zajednice, i prema tome ova svađa je bila samo skretanje s teme, skretanje s teme sa bitnijih stvari koje imamo u društvu. Prema tome, simbolički, ne želite priznati istospolne zajednice kao zajednicu obiteljskog života, i oko toga mi raspravljamo danas po toj temi. Hvala.
Odgovor, izvolite.
Svakako poštovani zastupniče, tko je pismen, tko je nepismen, tko se potpisuje palcom, ali eto ja sam pročitala Obiteljski zakon koji definira i posvojenje, vrlo slično na ovaj način kao i ovaj naš Zakon, predloženi, kao udomljenje. Pa kad govorimo o Europskom sudu ljudskih prava i kad govorimo o Ustavnom sudu, svakako će nam doći dobro i vama, i nama, to mišljenje.
Idemo dalje. Poštovani kolega Zekanović.
U Sabor je mjesto o kojem se raspravlja o mnogim temama, neke teme jednostavno ne mogu doći na vidjelo, ja ću o ovoj temi govoriti kroz pojedinačnu raspravu, a sada bi samo rekao da je danas godišnjica smrti našeg generala Praljka. Neka general Praljak, počiva u miru.
Kolega Zekanović, svako ima pravo na svoj način obilježiti nečiju smrt, ali isto tako je odgovoran i pokazuje odnos prema toj smrti i svojim javnim djelovanjem, pa smatram da bi bilo dobro da
Ovo je moje vrijeme, ovo je moje vrijeme i molim vas dopustite moje vrijeme neka protekne, ovo je moje vrijeme.
Kolega Zekanoviću, završili ste sa svojim izlaganjem. Ja bih vas samo molio da ne zloupotrebljavamo nečiju tragediju za skupljanje političkih bodova. Samo to bih molio.
Sram vas bilo, Predsjedniče sabora.
Idemo dalje s replikama, poštovani kolega Mrsić.
Posvojenje i udomiteljstvo djece nije isto, ali ima isti cilj, pružiti djeci dom, odgoj i pružiti djeci budućnost. Nažalost predloženi Zakon ne ide u tom pravcu i ne brine isključivo o interesima djece. Predloženi Zakon je politički uškopljen i ide za time da bi zadovoljio ideološke potrebe HDZ-a. I ministrice, nije mi jasno da je bolje da djeca odrastaju u institucijama, nego li u obiteljima samo zato što su obitelji drugačije. I umjesto da te ideološke podjele maknete iz ovog Zakona, vi ste dopustili da se Zakon ideologizira i današnja rasprava će biti o tome, o definiciji obitelji, umjesto da raspravljamo o djeci. I to je ono što ste promašili, Zakon je loš, ponovno ste donijeli jedan Zakon koji neće biti od koristi nikome, osim HDZ-u da unutar sebe riješi određene probleme.
Odgovor, izvolite.
Hvala lijepa. Vi Zakon niste pročitali i vi ste nametnuli ovu političku raspravu, jer je to puno jednostavnije. I isto tako ovaj Zakon nudi pozitivna i dobra rješenja za udomljavanje djece, ali vi ste, upravo vi ste htjeli oživiti svoju politiku nametanjem ove teme.
Poštovana kolegice Strenja, izvolite.
Kao netko tko je udomitelj i dobro poznaje ovu problematiku, žalosna sam ovo što čujemo i što slušamo, i nametanje ovih ideoloških priča, koje zapravo djeci ne pomažu, jer treba znati da je u Hrvatskoj sklopljeno 174 životna partnerstva, koliko od njih će zatražiti da udomi dijete u odnosu na 3000 i više djece, koja su u udomljenim obiteljima, samo razmislite o tome, i razmislite da li ste trebali razmišljati o tome koliko su nam spori postupci oduzimanja roditeljske skrbi, na koji način će te riješiti udomitelje koje desetljećima udomljavaju djecu i sad su bez ijednog dana mirovinskog staža. Nitko od tome nije poveo brigu. Ja nemam nikakav problem sa istospolnim partnerima, i uopće me ne zanima sada raspravljati o toj temi, ja sam svoje o tome rekla. Ali mi je žao i zato vas pozivam ministrice da kažete kako će te riješiti problem udomitelja koji su desetljećima bili udomitelji i danas nemaju ni jedan dan mirovinskog staža, a zapravo smo dužni njima za ono što su učinili za desetke djece u svom životu.
Hvala. Hvala vam. Hvala vam. Odgovor, izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana zastupnice, da, pitanje je kako ćemo riješiti? Teško. I nemoguće je riješiti, nekome, tisućama ljudi vratiti unazad staž, 30 godina ili nekoliko koliko su se brinuli o djeci. To pitanje možda da ste uputili, evo, na ovu suprotnu stranu govornice, koja se sada sjetila komentirati Zakon o udomiteljstvu, mogli su ga, imali su ga prilike donijeti upravo onakvoga kakvoga oni želi. Ali upravo zbog toga da udomitelji ne bi i dalje radili probono da ne bi bili volonteri jer skrbiti o djeci pogotovo djeci s teškoćama u razvoju 24 u obiteljima u kojima žive i drugi članovi njihovih obitelji mi donosimo ovaj zakon, zakon u kojem se za te teške naše korisnike nudi naknada njihovim udomiteljima i u kojim će biti i neki doprinosi kao zalog za njihove mirovine odnosno budućnost.
Kolega Richembergh, izvolite.
Poštovana gospođo ministrice, moram reći da sam jako iznenađen što ste prijedlogom ovoga zakona odstupili od dva temeljna načela HDZ-a. Prvo je načelo zaštite pravne države, a drugo demokršćanskih vrijednosti među kojima je i zaštita obitelji. Naime, vi vrlo dobro znadete da je prijedlogom ovog zakona stvorena diskrepanca u odnosu na Zakon o suzbijanju diskriminacije, Zakon o životnom partnerstvu, Zakon o ravnopravnosti spolova i jednome od ustavnih načela. Meni je ne vjerojatno da je to uopće prošlo kroz Vladu i da tamo više ne postoji Ured Vlade za zakonodavstvo i da vam dozvoljava tu diskrepancu jer dok je bok hodao po zemlji i bio Marjan Prus šef toga ureda nikome palo ne bi napamet da prema Hrvatskom saboru pošalje neusklađen zakon. S druge strane čudim se i našem Odboru za zakonodavstvo. A što se tiče demokršćanskih vrijednosti cijela Europa i Europska pučka stranka redefiniraju svoj stav potičući ljude da zajedno žive, da žive s djecom [[Upadica: Hvala.]] da ih udomljavaju i posvajaju, a vi odjednom ste sad protiv toga [[Upadica: Hvala vam.]]
Odgovor, izvolite.
O demokršćanskim vrijednostima mislim da nije ovdje rasprava i mislim da me baš vi ne morate tome poučiti, to je jedno. Drugo načela HDZ-a za ta načela mi smo odgovorni i mi ih provodimo i našem biračkom tijelu odgovaramo, a ovo pitanje kako smo propustili obiteljski, zakon koji nije usklađen sa drugim nacionalnim našim zakonima ili sa Ustavom, ja vas pitam zašto niste, bili ste član vladajuće koalicije, zašto niste o tome razgovarali kad ste donijeli Obiteljski zakon koji je 2 puta bio na preispitivanju Ustavnog suda, pa još uvijek je, evo baš ćemo vidjeti kako ste i vi to radili koji sada davate nama lekcije.
Sada je na redu poštovana kolegica Alfirev, izvolite.
Hvala poštovani predsjedniče, poštovana ministrice, ovim zakonom vi kažete nije mi prihvatljiva, nije mi prihvatljivo životno partnerstvo kao udomitelj, kao udomitelji nisu mi prihvatljivi. Al ovim zakonom kažete slijedeće prihvatljivi su mi svi oni koji su ubili dijete, svi oni koji su silovali dijete, svi oni koji su učinili štetu na račun djeteta nekada ali je nastupila rehabilitacija. I to ovim zakonom kažete. Zašto?
Odgovor, izvolite.
Naravno da na ovaj prvi dio replike nemam zaista šta odgovoriti, mi to tako tim zakonom govorimo, a što se tiče ovog dijela koji ste rekli usklađenom je to sa Zakonom o rehabilitaciji.
Kolegice Glasovac, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovana ministrice, zašto ste se odlučili donijeti zakon koji vrišti od diskriminacije koji je potpuno neusklađen s Ustavom RH, zašto dovodite hrvatski proračun i RH u situaciju da ćemo morati plaćati odštete ukoliko ju netko bude tužio pred Europskim sudom za ljudska prava? Zbog čega ste odlučili diskriminirati osobe koje žive u registriranom partnerstvu i onemogućiti im da udomljavaju djecu ili da skrbnički udomljavaju svoje tetke, bake, rođake koji žive u teškim životnim okolnostima koji su stari nemoćni, a isto to pravo ste omogućili samcima homoseksualcima? Zbog čega ste se odlučili diskriminirati samo parove koji žive u istospolnim registriranim zajednicama i zbog čega navodite Hrvatski sabor na blud, ja ću to tako reći, da donosi zakon koji je višestruko diskriminatoran, neusklađen s ostalim zakonskim propisima, s Ustavom RH i može pasti odnosno možemo plaćati odštete zbog takvog zakona pred Europskim sudom za ljudska prava jer diskriminiramo jednu skupinu građana RH, zašto to radite? Jeste li [[Upadica: Hvala.]] vi pri punoj svijesti?
Odgovor.
Pa u najmanju ruku kao i vladajuća većina 2015. godine koja je donijela jedan krovni i vrlo značajan zakon iz obiteljsko-pravne zaštite i upravo ovu dilemu imali ste i vi tada jer smo i tada i vi, a tada, sada mi željeli u prvom redu voditi se dobrobiti djece i rukovoditi se u da su nam u fokusu ovog zakona zaista djeca. Sve ovo vaše je eto tako jedan, jedan vrlo vaš živopisan način komuniciranja, pa eto na to ne bi odgovarala.
Kolega Stier, izvolite.
Ministrice ajmo do kraja politički razgolićiti što se tu trenutno pokušava učiniti od strane oporbe. Oni koji vas kritiziraju danas zapravo se ne žele pomiriti s onim što piše u Ustavu RH i što i oni smatraju da je diskriminatorski, a to je članak 62. stavak 2. Ustava RH I oni to ne mogu i dalje prihvatiti. Narod je o tome glasovao, odlučio je, to je dio Ustava RH. I napadi na vas zapravo su nastavak ili pokušaj onih koji se ne mogu pomiriti s tom odredbom Ustava RH. Politički ono što se događa je zapravo to, žele ponovno aktualizirati tu temu i zato vas napadaju [[Upadica predsjednik: Hvala kolega Stier.]] jer ne mogu prihvatiti ovu odredbu Ustava RH.
Odgovor, izvolite.
Hvala na dodatnom obrazloženju, ovo je zaista i politički dobro detektirano, meni je žao i još jedanput bi molila zastupnike da porazgovaraju i da razmotre odredbe ovog zakona koje su u svakom slučaju usmjerene na poboljšanje udomljavanja naše djece i naših odraslih korisnika i da, dužna sam odgovor na repliku, srodničko udomljavanje svakako će ostati i dalje kao što je i sada i propisano je i točno navedeno u člancima ovoga zakona.
Izvolite, kolega Furio Radin, povreda Poslovnika.
Članak 238., iznošenje neistine, vjerojatno dobronamjerno ali neistine zato što se brak izjednačava sa obitelji. Brak je jedna stvar ali nisu sve obitelji, sve obitelji se ne zasnivaju na braku. Znači postoje i izvanbračne zajednice koji su obitelji.
Hvala kolega Furio Radin. Potpredsjedniče Sabora, sada ste namjerno prekršili Poslovnik, vi ste replicirali, ovo nema veze sa povredom Poslovnika, ovo je čista replika i morat ću vam dati opomenu. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] O čemu se radi? Ovo je lista replika. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Pa, kada mi netko kaže da se sramim u situaciji u kojoj sam se našao, ja mislim da bi bilo pametnije prešutjeti nego na nečijoj smrti ići voditi polemike i davati opomene, to je jedini razlog zašto nisam reagirao, jer sam vodio računa o situaciji i kontekstu u kojem sam se našao ali ja vjerujem da će javnost prosuditi i vidjeti što se je tu dogodilo i tko je na koji način reagirao. Dakle, malo uvažavajmo i ljudskost i razmišljajmo i o tome. Kolega Radin, izvolite.
Nažalost, moram dati povredu Poslovnika po istom članku na vas [[Upadica predsjednik: Dobro.]] Zato što je, ja sam iznosio jedno mišljenje koje se zasniva na čvrstim činjenicama koje je upotrijebio kolega Stier i koje mogu dovesti do krivih zaključaka i zato sam štitio ovaj Sabor od krivih zaključaka odnosno od izjednačavanja braka sa obitelji.
To je kolega Radin, replika, to možete iskoristiti kroz repliku, kroz pojedinačnu raspravu, raspravu u ime kluba, to nije povreda Poslovnika, to je vaše viđenje neke teme kao što kolega Stier ima pravo na svoje viđenje i nemojte to činiti. Kolega Stier, izvolite.
Hvala predsjedniče. Ja ću povući ovu povredu jer ste vi objasnili da nije bilo nikakve povrede s moje strane nego jednostavno sam detektirao koja je politička motivacija ovih napada na ministricu i dolazi upravo iz vaše negacije te odredbe Ustava RH.
Dobro, hvala kolega Stier. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Nemojte vi određivati, dakle dat ću ja opomenu i kolegi Stieru jer je i on isto tako replicirao, ali vas molim da ne radimo to. Bit će danas vjerojatno dosta rasprave, dosta različitih stavova koji su budući da su svjetonazorski dosta nabijeni emocijama, nemojte zloupotrebljavati Poslovnik. Kolega Grmoja, izvolite. Povreda Poslovnika.
Poštovani predsjedniče, povrijeđen je članak 238., od kolege Furija Radina, znači koji je ovdje licemjerno iako je dio vladajuće koalicije kao i HNS, zlorabi Poslovnik za nekakve sukobe a zapravo je sve u Vladi dogovoreno između HNS-a, HDZ-a [[Upadica predsjednik: Kolega Grmoja, što je sad ovo?]] i manjinaca i molio bih da ne radite cirkus pred hrvatskom javnošću [[Upadica predsjednik: Sad ću i vama dati opomenu.]] Dajte mi slobodno opomenu ali ovaj cirkus neću gledati.
Ajde sjednite, nemojte vikati, kakav cirkus, ja sam dao čovjeku opomenu nakon što je povrijedio Poslovnik i kolegi Stieru sam dao i onda vi se javljate da je povrijeđen Poslovnik nakon što sam ja to konstatirao. I dva puta sam dao opomenu a sad dobivate i vi opomenu. I molim vas, vodimo jednu raspravu koja je važna za hrvatsku javnost, radi se o udomiteljstvu, važna tema i čuvajmo jedni druge i budimo korektni jedni prema drugima. Idemo dalje sa replikama, poštovani kolega Babić, izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo iz svih ovih replika, vezano na vaš uvod poštovana ministrice, gotovo kroz sve replike nisam čuo o želji, pravu, govorilo se zapravo o interesnoj skupini ali nije se govorilo o pravu djeteta. Dakle nitko nije o tome govorio a Konvencija zapravo o pravima djeteta između ostalog kaže da se pri donošenju svih odluka o izvršenju postupaka koji utječu na dijete ili na djecu kroz skupinu, najvažnija mora biti dobrobit djeteta, to se odnosi kako na odluke koje donosi Vladina upravna ili zakonodavna tijela tako i na odluke koje donosi obitelj. Dakle nije se govorilo o dobrobiti djeteta. E sad, kada bi htio biti ciničan prema nekim kolegama iz oporbe, onda bih mogao reći da svako dijete koje je rođeno u takvoj istospolnoj zajednici zapravo ima i pravo posvojenja od te istospolne zajednice. Hvala.
Odgovor, izvolite.
Zahvaljujem. Da, pa cijelo vrijeme je u javnom prostoru fokus sa ove teme usmjeren na naš članak koji definira tko može biti udomitelj i vrlo malo se razgovara o kvaliteti zakona i ono što će zakon učiniti na dobrobiti prvenstveno djece premda evo i starije osobe, odrasle osobe mogu biti predmet udomljavanja, jesu i u ovom zakonu su isto predviđene, ali evo ide još i rasprava u ime klubova, idu još i pojedinačne rasprave, pa vjerujem da će se u jednom većem terminu koji će biti posvećen i omogućen u raspravama ipak govoriti i o meritumu.
Poštovana kolegica Lukačić, izvolite.
Hvala vam lijepo gđa. ministrice, ovim zakonom, stvorile su se u javnosti i polemike je li udomiteljstvo, vaninstitucionalni oblik skrbi ili je to i dalje institucija. Moje osobno mišljenje je da je ovo dobar zakon i da ćemo pomoći djeci s teškoćama u razvoju, pa i odraslim osobama s invaliditetom, da ne budu smještene u instituciju i mislim da je to jedan oblik deinstitucionalizacije. I neke udruge osoba s invaliditetom, pa evo i danas prije ove rasprave, pokušali su ukazati na to, da je to svakako institucionalizacija, a ne ono što je navedeno u ovom zakonu. Zaboravljaju načelo, a meni se čini, da je ono dobro spomenuti, načelo najboljeg interesa korisnika. Možete li reći, jeste li vi sigurni u to da je to deinstitucionalizacija, ja u to ne sumnjam, ali evo, ljudima pokušavamo objasniti je li bolje živjeti u jednoj zdravoj i normalnoj obitelji ili u institucije. Hvala vam lijepo.
Odgovor, izvolite.
Sama riječ kaže da je udomljeno i da je to udomiteljska obitelj, dakle, nije institucija i dakle, to je sigurno jedan od mnogih oblika smještavanja van institucije. Ono što. Ono što znam da iz pravobraniteljstva osoba s invaliditetom, često se upozorava, da ne podržavaju udomljavanje, ali misli se ugl. za osobe invaliditetom odrasle i preporučivanju kao oblik prevencije institucije ili deinstitucionalizaciju odraslih u stambene zajednice, zajednice koje će biti jednostavno dio jednog općeg, društvenog sociološkog miljea. Međutim, za manju djecu, općenito za djecu, svakako je preporučljivo da žive u jednom obiteljskom okruženju i to su evo u ovom slučaju zamjenski domovi. Iako imamo male stambene zajednice i za djecu, ali one zaista liče na instituciju.
Kolegice Mrak Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče Sabora. Poštovana ministrice, prema podacima s kojima se raspolaže otprilike negdje između 2 i 3 tisuće djece se nalazi u sustavu udomiteljstva. Mene zanima iskustvo koje imate, koliko naših sugrađana koji imaju registrirano ili formalno ili neformalno životno partnerstvo, imaju sada zahtjeve kod vas da budu udomitelji.
Odgovor izvolite.
Imamo informaciju o jednom slučaju. Imamo informaciju o jednom slučaju, jednom zahtjevu.
Kolegica Jeckov, izvolite.
Zahvaljujem uvaženi predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospođo ministrice, glavna intencija ovog zakona jeste deinstitucionalizacija. Mene zanima, a vjerujem da i mate, kakve su projekcije te deinstitucionalizacije u razdoblju recimo jedne g. Kakve su projekcije, dakle, kada zakon stupi na snagu, pa recimo narednih godinu dana. Što je ono što vi očekujete? Kakav će taj biti, možete li govoriti o odnosu između udomitelja, mislim u brojčanom odnosu, naravno.
Odgovor.
Hvala lijepo. Mi trenutno imamo sa datumom 1. studeni osamsto … [[Govornik se ne razumije.]] djece koja su smještena u naše institucije, od toga 554 su baš u domovima za djecu a 259 djece žive već u transformiranom dijelu te ustanove, dakle, u malim udomiteljskim zajednicama, stambenim zajednicama. Ovaj zakon ima svakako i neke projekcije i za cilj nam je da smanjimo za 50% udomljene djece i to upravo one u dobi od 3 g. Dakle, fokusirati ćemo se na najmanju djecu i zbog toga smo s ovim odredbama i naknadama, ali i drugim poticajima, poticajnim mjerama, kroz ovaj zakon motivirati udomitelje, da upravo preuzmu na svoje, u svoje domove malu djecu.
Hvala. I zadnja replika, poštovani kolega Sponza, izvolite.
Hvala g. predsjedniče. Poštovana gđa ministrice, napuštenost i samoća velika su bol za svakog čovjeka a osobito za dijete. Ukoliko se slažete s navedenim, moje pitanje za vas glasi, da li ste sagledavajući ovaj veliki problem, ovim prijedlogom zakona sagledali taj problem u cijelosti ili ste ga svjesno pustili po strani?
Odgovor izvolite.
Ja pretpostavljam na što vi ciljate, premda ovo vaše pitanje, da li sam sagledala da je napuštenost i samoća najveća tuga i bol za svakoga pa i za dijete. Mislim da ovako emotivno postaviti mi pitanje, svakako da nema ovdje nikoga tko neće se s time složiti. Pa naravno, pa svi napori, koje provodi sustav socijalne skrbi, su upravo da ublaže ove poteškoće koje djeca imaju, a jedan od tih napora je da ih izuzmemo iz institucija u kojima nema toliko mogućnosti pojedinačnog rada, nego da idu u udomiteljske obitelji. Ono na što bi isto tako sigurno me upućujete sa ovim pitanjem, da vam odgovorim, da li smo onda trebali i dodati mogućnost istospolnim, neformalnim i životnim partnerima udomljavanje. Pa mi imamo tih zahtjeva samo jedan, dakle, fokusirati se samo na jednu mogućnost udomljavanja u ovom slučaju zaista se pretjeruje.
Došli smo do kraja replika, sada ćemo pitati izvjestitelje odbora žele li uzeti riječ, imamo dvije, samo redom idemo. Prva je poštovana kolegica Nada Turina Đurić, predsjednica Odbora za obitelj, mlade i sport. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovana ministrice sa suradnicima. Odbor za obitelj, mlade i sport Hrvatskoga sabora je na svojoj 28. sjednici održanoj 28. studenog, to znači jučer, razmotrio Konačni prijedlog Zakona o udomiteljstvu koji je aktom od 31. listopada 2018. godine predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada RH. Odbor je navedeni prijedlog zakona raspravio kao matično radno tijelo sukladno odredbama članka 87. Poslovnika Hrvatskoga sabora. U uvodnom izlaganju predstavnica predlagatelja dodatno je obrazložila konačni prijedlog, znači ministrica, naglašavajući kako se njime udomiteljstvo osuvremenjuje i podiže na višu razinu. Naglasila je da iako u svojim domovima skrbe o osobama u potrebi dugi niz godina udomitelji nemaju riješeno obavezno osiguranje, mirovinsko, zdravstveno, prava za vrijeme nezaposlenosti kao zaposlena osoba prema posebnim propisima, kao i drugi pružatelji usluga smještaja niti ne odgovarajuću naknadu za rad. Sve navedeno problemi su s kojima se sustav bori svakodnevno te je nužno učiniti pomak u zakonodavnom smislu. Donošenjem ovog zakona omogućiti će se obavljanje udomiteljstva kao zanimanja i specijaliziranog udomiteljstva za najtežu kategoriju korisnika uz odgovarajuću naknadu za rad udomitelja. Obavljanje tradicionalnog i srodničkog udomiteljstva bi i dalje bilo omogućeno a povećala bi se naknada za rad i uložen trud u skrb svim udomiteljima. Predlagatelji smatraju kako će se donošenjem ovog zakona osigurati prevencija institucionalizacije djece, deinstitucionalizacija djece i ostalih koji su na smještaju u ustanovama, poboljšanje kvalitete usluge, skrbi u udomiteljskim obiteljima neovisno o skupini korisnika, povećanje broja udomiteljskih obitelji, regionalna ravnomjernost, pristupačnosti udomiteljstva, uspostavljanje udomiteljstva kao zanimanja za nezaposlene udomitelje, jačanje kapaciteta i osiguravanje boljih uvjeta za obavljanje specijaliziranog udomiteljstva za djecu i povećanje naknade za rad udomitelja i plaćanje obaveznog osiguranja udomiteljima koji udomiteljstvo obavljaju kao zanimanje po posebnom propisu. Nakon toga je provedena rasprava u kojoj je sudjelovala većina članova odbora i većina se je osvrnula i najviše su se osvrnuli na članak 9. točku 3., raspravljajući o potrebi uvrštavanja u definiciju udomiteljske obitelji i neformalne i formalne životne partnere što predlagatelji su kroz raspravu i kroz odgovore na pitanja članova odbora odbili. Iako se i u javnosti kao i na samom odboru povela rasprava uglavnom o ovoj točci, znači o ovom članku, neki članovi odbora izrazili su stav kako se sam zakon koji je izrađen stručno, da je sam zakon izrađen stručno i da mu je svrhu poboljšati status djeci i odraslim korisnicima udomiteljskih usluga. Istaknuto je kako je udomiteljstvo u odnosu kojem korisnik, znači dijete ili odrasla osoba i udomitelj, pružatelj usluga ne ostvaruju nikakav međusobni pravni odnos. Naime, udomljeno dijete i dalje imaju svoju biološku obitelj s kojom ostvaruje obiteljske i pravne veze a iz koje je iz različitih razloga izuzeto. Nakon rasprave koja kažem se uglavnom odnosila na jedan članak koji je sporan i većini nas je ovdje vidite iz replika ministrici sporan, nakon rasprave članovi Odbora za obitelj, mlade i sport su većinom glasova 7 za, 2 protiv i 2 suzdržana podržali zaključak da Odbor za obitelj, mlade i sport predlaže Hrvatskom saboru da donese Zakon o udomiteljstvu. Hvala lijepa.
Hvala vam. S nama su učenici obrtničke i tehničke škole u Ogulinu pa molim a ih lijepo pozdravimo dobar dan i dobro došli. [[Pljesak.]] Hvala vam. Nastavljamo sa izvjestiteljima odbora. Sljedeća je kolegica Ines Strenja, predsjednica Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem. Pozdravljam predsjedavajućeg, ministricu sa suradnicima, suradnicama, poštovani kolege. Dakle Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku na svojoj 59. sjednici raspravljao je o Konačnom prijedlogu Zakona o udomiteljstvu koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada RH aktom od 31. listopada ove godine. Dakle odbor je o zakonu raspravljao isto tako kao matično radno tijelo sukladno s člankom 85. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Predstavljajući konačni prijedlog zakona ministrica za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku istaknula je da je jedini cilj donošenja zakona postaviti pravni okvir kojim će se intenzivirati proces deinstitucionalizacije djece iz ustanova socijalne skrbi i povećati interes za obavljanje udomiteljstva. Na taj način otvorila bi se mogućnost obavljanja udomiteljstva kao zanimanja nezaposlenim udomiteljima te osiguralo specijalizirano udomiteljstvo kao zanimanje u svrhu zbrinjavanje djece sa najtežim teškoćama i potrebom za najvećim stupnjem podrške. Također bi se zakonom poboljšali uvjeti za udomitelje i omogućilo da svu uslugu pružaju i mlađe nezaposlene osobe od onih koji su to činili do sada jer više od polovice evidentiranih udomitelja je u dobi iznad 55 godina. Obavljanje tradicionalnog i srodničkog udomiteljstva bi i dalje bilo omogućeno a povećala bi se naknada za rad i uložen trud i skrb za sve udomitelje. U odnosu na razlike između prvog i drugog čitanja zakona pohvalili smo uvažena rješenja koje smo predložili. Naime, konačnim prijedlogom zakona prihvaćen je prijedlog o smještaju mlađe punoljetne osobe kod udomitelja do završetka redovitog školovanja ili najduže godinu nakon završetka redovitog školovanja ako se ne može zaposlit, a najduže do 26 godine života iz članka 3. kao i prijedlog o drugačijem načinu popisa kaznenih djela kao i zapreke za obavljanje udomiteljstva za čije je počinjenje osoba koja želi biti udomitelj pravomoćno osuđena. Ujedno izrazila žaljenje, ujedno smo izrazili žaljenje da se nije odvojilo udomiteljstvo za djecu i udomiteljstvo za odrasle iako je predlagatelj ocijenio da je za održavanjem postojećeg oblika uređenja udomiteljstva u jedinstvenom propisu uz preciznija normativna rješenja postignuto kvalitetno i sveobuhvatno zakonsko uređenje instituta udomiteljstva. Bili su prisutni predstavnici Foruma za kvalitetno udomiteljstvo djece, ovim putem ja ih pozdravljam, oni danas vrlo pozorno prate ovu vašu sjednicu, ovu našu sjednicu, Forum za kvalitetno udomiteljstvo okuplja 2.500 članova koji samo žele bolji zakonski okvir kako bi kvalitetno mogli pomoći djeci koju udomljuju, samo to im je crta vodilja i zbog toga sve ove polemike koje danas čujemo nisu u njihovom fokusu. U njihovom fokusu je sadržaj ovog zakona i zbog toga sam ih jučer i bila pozvala na sjednicu da još jednom kažu što misle o ovom zakonskom prijedlogu i neki su od njih bili i uključeni u radnu skupinu za izradu zakona i pohvalili su donošenje zakonskog okvira koja će urediti napokon ovo područje. Dakle, u raspravi Foruma za kvalitetno udomiteljstvo njihove primjedbe najčešće su se odnosile na posebne uvjete za obavljanje specijaliziranog udomiteljstva i s tim u vezi i potrebnu spremu, zatim registar udomitelja koji bi napokon trebao biti dostupniji i ažurniji, ne samo u centrima za socijalnu skrb nego i na razini ministarstva, potrebu ujednačavanja naknada za udomiteljstvo standardnog i tradicionalnog i vezano uz naknade. Predstavnica predlagatelja je objasnila da su razlike između tradicionalnoga i standardnog udomiteljstva kao zanimanja ciljano napravljene i jasno referirane jer se ne može dozvolit da dijete koje ulazi u obitelj bude jedino koje donosi novac u obitelj. Trenutno, ukoliko ste tradicionalni obitelj netko u kući mora imati nekakav prihod da biste vi bili udomitelj, ne može jedini prihod koji dobije dijete biti prihod te obitelji. Dakle, prihodi se odnose kada se govori o tradicionalnom udomiteljstvu na sve članove kućanstva, ne samo na onog koji se prijavljuje kao udomitelj dok je razlika kada se govori o zanimanju osobe koja će steći status standardnog udomitelja kao zanimanja, koja samim time dobiva prihod i nije nužno da i ostali članovi kućanstva imaju prihod. To je ono što smo posebno razjasnili što trebaju danas čuti i naši udomitelji. Daljnja rasprava odnosila se i na primjedbe člana odbora upućene na članak 9. stavak 3. iz razloga da se pod pojmom udomiteljske obitelji su izostavljeni životni, neformalni životni partneri iz čega proizilazi da se njima ograničava pristup postupka udomiteljstva na temelju spolne orijentacije. S obzirom na to da je ovdje prisutne prema mišljenju člana odbora diskriminacija koja se ne može dopustiti niti jednom zakonskom prijedlogu Klubovi zastupnika SDP-a i HNS-a uputili su amandmane koje su onda iznijeli i na ovom odboru. U vezi s definiranjem udomiteljske obitelji, ministrica je istaknula kako niti Vlada RH, niti ministarstvo ne dovode u pitanje prava istospolnih parova što je vidljivo u zakonima koji su se i u ovoj godinu donosili, a bili su uvijek na tragu zaštite svih ljudskih prava pogotovo svih oblika diskriminacije. Ovo su pitanja koja se odnose na djecu i njihovu dobrobit, na obitelj i roditeljstvo što je sve jako uronjeno u socio-kulturno okruženje. Tu treba biti vrlo oprezan jer zakon prije svega treba biti usmjeren na dobrobit djece s ciljem njihove potpune zaštite od bilo kakvih stresova i neugodnih situacija iz okoline koja je još uvelike tradicionalna i nespremna za drugačije pristupe. Nakon opširne rasprave članovi odbora su većinom glasova odlučili predložit Hrvatskom saboru Zakon o udomiteljstvu na usvajanje. Hvala.
Hvala vam. Time smo završili s izvjestiteljima odbora, samim time mogu i otvorit raspravu u ime kluba zastupnika. Dakle, otvaram raspravu. Prva je zastupnica Ines Strenja u ime Kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista. Izvolte kolegice Strenja.
Zahvaljujem, još jednom svih lijepo pozdravljam i želim reći da MOST nezavisnih lista podržava smjer normativnih promjena vezanih uz udomiteljstvo s fokusom na udomiteljstvo djece kao najprimjerenijeg alternativnog oblika obiteljske skrbi za djecu koja ne mogu živjet u vlastitim obiteljima. Pozdravljamo volju da se napokon započne s unapređenjem statusa udomitelja i povećanja kvalitete skrbi u udomiteljskim obiteljima. Prijedlog zakona trebao bi nadalje omogućit jačanje kapaciteta i osigurat bolje uvjete za obavljanje specijaliziranog udomiteljstva za djecu sa najtežim teškoćama. Također planiramo obvezom udomitelja za većim stupnjem edukacije postigao bi se i veći stupanj kvalitete ove usluge, što je do sada izostajalo. Nadam se da ćete to detaljnim pravilnikom i propisati, dakle to ne smije biti volonterski na razini udruga, na razini onih centara odnosno dječjih domova koji su krenuli i postali ustanove za pomoć u zajednici, koji to odrađuju na neki način svojim voluntarizmom i određenim programima koje su sklopili s ministarstvom, to mora biti jasno propisano. No, nužno je bilo i jasnije razdvojiti nadzornu i suportivnu ulogu centara za socijalnu skrb u radu sa udomiteljskim obiteljima, uvesti pojam voditelja slučaja i definirati njegovu kao koordinatora svim drugih stručnjaka i pružatelja usluga u lokalnoj zajednici. Osobito značajnim smatramo uvesti obvezu voditelja slučaja da tijekom boravka djeteta u udomiteljskoj obitelji koordinira i organizira istovremeni intenzivni rad i stručnu podršku biološkoj obitelji djeteta s ciljem stvaranja uvjeta za eventualni povratak djeteta u obitelj ili ukoliko to nije moguće intenziviranje postupaka za oduzimanje roditeljske skrbi kako bi se kroz posvojenje realiziralo trajno rješenje u najboljem interesu djeteta. Dakle, naš problem je oduzimanje roditeljske skrbi roditeljima koji ne mogu koji su zlostavljali dijete i koji se ne mogu više brinut niti ta biološka obitelj može postići kapacitete da se to dijete vrati. To mora biti ubrzano, mora se vidjeti u kojoj se fazi je dijete dijete se mora pratiti i nakon toga to dijete treba ići na posvajanje ukoliko se ne može vratiti u svoju biološku obitelj. To je pravi problem, tu su tisuće djece. Slušamo jučer navečer, moram se vratiti na to, na Otvoreno, jedna od predstavnica koja tako zagovara određeni stav, tvrdi da tisuće djece čeka na smještaj u dječje domove, to je laž. Dakle, trenutno imate 850 djece u dječjim domovima i to je daleko previše. Mi imamo više dječjih domova, rekla sam, nego što imamo u Njemačkoj ili što imamo, približavamo se ono kako djecu smještavaju u institucije u Rumunjskoj. Dakle, ne čeka tisuće djece u domove, domove smo ispraznili. Jako puno tih domova danas su ustanove koje pružaju skrb u zajednici. Imate dom koji se prvi transformirao, dom Izvor u Selcima, prošli tjedan je imao 100 godina od kada je postojao, 100 godina dječji dom Izvor Selce, koji je prva ustanova koja se kompletno transformirao, sa vrhunskim čovjekom koji je na čelu toga Nikica Sečen, koji je prije 10 godina krenuo s pričom da svakom djetetu treba riješiti status, pratio ga je i svako to dijete danas je dospjelo ili u naše obitelji ili se vratilo u svoje biološke obitelji i danas samo dolaze u taj Centar na potporu u učenju i praćenju i potporu svih onih koji su potrebni tom djetetu da može kvalitetno nastaviti živjeti u svojoj biološkoj obitelji uz potporu zajednice. To su problemi. Znači, dovoljno brzo rješavanje statusa toga djeteta u odnosu na pravosuđe. Dakle, drago mi je da ste ipak djelom uvažili neke primjedbe koje smo iznijeli tijekom čitanja ovog Zakona, a to je zapreke za obavljanje udomiteljstva jer je bilo potrebno istaknuti da udomiteljstvo za djecu ne može obavljati osoba koja je pravomoćno osuđena na kaznu zatvora za bilo koje djelo počinjeno na štetu djeteta ili korištenjem djeteta ili maloljetne osobe bez obzira da li je nastupila rehabilitacija. To ste sada pobrali. Žao mi je. Danas sam čula drugačiju primjedbu, ne samo da oni koji su pravomoćno osuđeni, nego ste u članku sada rekli i oni protiv kojih je pokrenut postupak iz te domene tih kaznenih djela. Isto tako, znači, za osobu koja ima prekršajnu prijavu, znači, ne samo kaznene, nego prekršajnu prijavu za nasilje u obitelji, te protiv koje se i vodi kazneni postupak, a ne samo osobe koje su pravomoćno kažnjene, kao što sam rekla. Zakonom je trebalo predvidjeti osim vođenja registra udomitelja i sustavno vođenje podataka o djeci, ponovo s ciljem i praćenjem statusa i okolnosti svakog pojedinog djeteta i poduzimanja odgovarajućih i pravovremenih intervencija za osiguravanje trajnog smještaja djeteta u obiteljsku skrb sukladno njegovom odnosno njezinom najboljom interesu. Trenutno registre vodi svaki pojedini Centar, neki kvalitetniji, neki ne, što je također dovelo do potpune neujednačenosti pružanja udomiteljskih usluga djece na teritoriju RH. Dakle, to je isto jedan problem, neujednačena skrb, tako da udomitelji nemaju jednaku potporu svakog Centra za socijalnu skrb. Dakle, mi nismo korisnici socijalne skrbi sa djecom koju smo udomili. Mi smo oni koji su partneri Centrima za socijalnu skrb, kako to dijete ne bi bilo u instituciji, nego bi bilo u našim obiteljima, a to znači, ako to dijete ima pravo dobiti 1.000,00 kn jednokratne pomoći za otići, ukoliko korisnici socijalne skrbi imaju pravo na 1.000,00 kn jednokratne pomoći, to znači da i to dijete koje je udomljeno ima pravo ukoliko ide na ekskurziju ili ima neki drugi izvanredni trošak, dobiti, a ne ovisiti o socijalnom radniku i njegovoj dobroj volji, kao da dolaziš moliti sebi nekakvu socijalnu pomoć jer to je pomoć tome djetetu. Pozdravljam da je napuštena obvezna, to je bio moj prijedlog, dakle, obvezna dobna razlika od najmanje 18 godina između udomitelja i udomljenog djeteta jer treba biti razlika od najmanje 18 godina ukoliko ti dijete udomljuješ. Ali smo imali situaciju sa braćom i sestrama koji onda nisu mogli, ukoliko je bila razlika manja od 18 godina, biti udomitelji svog mlađeg brata ili sestre i to je onemogućavalo, znači, čak i za te srodničke obitelji i to je najzad izmijenjeno. Udomiteljstvo, znači, kao dugotrajni smještaj nije u skladu s dobrobiti i interesima djeteta, naročito ako je riječ o djetetu mlađem od 7 godina. Dakle, u kreiranju politike, neizmjerno je značajan holistički pristup razvoju i unapređenju alternativne skrbi o djeci. Stoga je nužno usporedno razvijanje uvjeta i za što brži povratak djeteta u biološku obitelj ili za posvojenje. Ovdje moram još jednom istaknuti, dugotrajnost sudskih postupaka, odgađajući i permisivan pristup prema biološkim roditeljima koji dugotrajno i grubo zanemaruju i zlostavljaju dijete, a dijete ostaje blokirano u sustavu, te je godinama smješteno u udomiteljstvo ili u domu. Žao mi je što mediji ovome ne polažu dovoljno pažnje. Ovo je ono o čemu treba pričati. Dakle, koliko dugo nam je to dijete blokirano tamo negdje, dok se oduzme roditeljska skrb, da to dijete najzad može naći kvalitetan smještaj i biti usvojeno, a govorimo koliko malo je usvajanja u RH. Tako se propuste prilike za trajno osiguravanje prava djeteta na život u obitelji odnosno na posvojenje. Dodatno, opće je poznato kako dijete koje dočeka punoljetnost u udomiteljskoj obitelji ili u domu, u prevelikom broju slučajeva, nema osiguranu nikakvu perspektivu i životne uvjete na samostalan život nakon izlaska iz skrbi. Jedan od mojih prijedloga na državni proračun će biti da osim što je Caritas izgradio dom za djecu bez roditeljske skrbi koja dolaze studirati u Zagreb, da se takva ustanova odnosno zgrada za stanovanje te djece izgradi u Splitu, Zagrebu i u Rijeci, u Splitu, Osijeku i u Rijeci, kako bi ta djeca nakon što izlaze iz udomiteljske obitelji, mogli otići studirati i imati trajno riješen smještaj. Istovremeno, dakle, prema biološkim roditeljima nisu pravodobno poduzete odgovarajuće mjere lišavanja roditeljske skrbi, pa dijete, ne samo da se ne može vratiti u svoju biološku obitelj, već se može nastaviti zloupotrebljavanje djeteta u njegovoj odrasloj dobi od strane bioloških roditelja. To dijete sa 18 godina može doći u situaciju da nasljeđuje dugove svojih roditelja. Ja imam takav slučaj u Primorsko goranskoj županiji gdje je dečko od 18 godina došao u situaciju da sve one dugove koji su imali njegovi roditelji je naslijedio i moralo se rješavati, zbilja, kroz nekoliko godina, uz odvjetnika, kako to dijete na početku svoga mladoga života, ne bi bio dužan više od 500.000,00 kn. Stoga predlažemo da se udomiteljstvo za djecu također definira kao privremeni smještaj čime će se pridonijeti dinamiziranju sustava i mjera za zaštitu prava i dobrobiti djece i baš zbog toga je trebalo potpuno, to sam već govorila, odvojiti zakonsko rješenje o udomljavanju djece kao privremeni smještaj koji je nešto potpuno drugačiji od udomljavanja starijih osoba. Starije osobe kad idu na udomljavanje u obitelji, idu na trajni smještaj, doživotni smještaj, teško su bolesni, nemaju svoje obitelji najčešće i odlaze da tamo uz nečiju skrb budu do kraja svog života. Udomljavanje je samo privremeni smještaj i kao takav i sve ono što nosi udomljavanje djece kao posebna priča, trebalo je ovaj zakon barem podijeliti u dva djela, ako ne usvajat kao posebne zakone. Dakle, meni je žao šta mi osim što smo rekli koliko trenutno znači da imamo 3049 udomiteljskih obitelji, 1492 udomiteljske obitelji za djecu i mladež, trenutno je znači još uvijek u domovima 864 djece, ne znamo koliko je djece smješteno u domove za odgoj djece i mladeži s problemima u ponašanju i koliko u ustanovama za djecu s teškoćama u razvoju. Koliko je djece od 0 do 7 g. u domovima za djecu bez odgovarajuće roditeljske skrbi, koliko je u domovima za djecu s teškoćama u razvoju, znači od 0 do 7. Zanima me da li je provedena analiza ukupnih potreba za uslugom udomiteljstva u pojedinim područjima županijama. Imali smo zapravo potpuno drugačiju, sasvim drugačiju sliku reklo se da u Splitu nema udomitelja, ja sam sinoć bila u kontaktu, predstavnice udruge udomitelja, imaju preko 50-ak udomiteljskih obitelji u Splitskoj županiji što je dobro, to je jedan dobar pomak jer se stalno govori da u primorskoj Hrvatskoj nema dovoljno udomitelja. Dakle, potrebno je vidjeti koje su potrebe za uslugom udomiteljstva u pojedinim područjima, na to baciti najveće težište zato što je najbolje ukoliko se dijete izdvaja iz jedne biološke obitelji u udomiteljsku obitelj, najbolje je da to dijete ostane na području te županije, tog područja Hrvatske gdje zapravo može imati kontakt i sa nekim svojim daljnjim možda rođacima ukoliko su različitim obiteljima smješteni čak i sa svojom braćom mada se pokušava da sva djeca budu pa makar se radilo i o troje, četvero djece, budu u istoj udomiteljskoj obitelji ali tradicija i sve ono što što nosi određeno područje Hrvatske, nije dobro da iz Krka, na otoku Krku nema nijedan udomitelj i da se onda to dijete odvede u Đurđevac npr., tamo je odlična udruga pa pozdravljam ekipu iz Đurđevaca, jako su dobri udomitelji i to nije dobro. Znači to dijete ipak bi trebalo ostat barem na području te županije, mi nemamo točno procjenu koliko u područjima određenih Hrvatske kakva je situacija trenutno dalje kako bismo mogli planirati razvoj pojedine vrste udomiteljstva i projekcije pojedinih financijskih sredstava. Dakle, još jednom želim napomenuti da je bilo bolje prvo donijeti Zakon o socijalnoj skrbi, redefinirati i osuvremeniti socijalne usluge, rasteretiti centre za socijalnu skrb od upravnih postupaka. Trenutno oni vrše, socijalni radnici imaju 140 ovlasti koje moraju obavljati na svom radnom mjestu, omogućiti im da se bave stručnim poslovima i vođenjem slučaja te potaknuti transformaciju ustanova u centre za pružanje socijalnih usluga u zajednici. Na taj način bi se stvorili sustavni preduvjeti za stručnu podršku udomiteljstvu, nedostatak koji je prema našem iskustvu glavnu prepreka širenju udomiteljstva, padu broja udomitelja i poboljšanju kvalitete skrbi za korisnike. Dakle nema jednake potpore svim udomiteljima i nije jednako u svim dijelovima Hrvatske, dakle vi imate udomitelja, jučer mi se pritužila gospođa koja kaže da je moralo dijete ići na ekskurziju, takvom djetetu njegova majka koja je ovisnica o alkoholu, mora dati dozvolu da dijete može ići na ekskurziju i kad se ona obratila CZSS-u, socijalna radnica je rekla odite pa je nađite da vam potpiše. To dijete mora ići na ekskurziju. Dakle nismo riješili isto tako problem skrbništva, o tome sam već govorila, naravno, govori se da se to treba kroz druge zakone, isto tako, ali mislim da udomitelj je taj koji brine 24 sata, 365 dana u godini i ne može dolaziti u situaciju da dijete ne može odvesti na cijepljenje jer i za to mora imati dozvolu od roditelja koji je apsolutno bio disfunkcionalan, dijete već nije moglo dalje živjet s njim. Najznačajniji problemi s kojima se susreću udomitelji sa djecu u obavljaju udomiteljstva su kao što su naveli, dakle, nedostatnost informiranosti građana u udomiteljstvu i razlici u odnosu na posvojenje. Vrlo često ovih dana vidimo da ljudi uopće jer se u medijima počelo pričat, dakle samo o tim nekim posebnim slučajevima posvajanja djece, što je to posvojenje, što je to udomljavanje. Udomljavanje je privremeni smještaj djece koja nisu mogla nastaviti kvalitetno svoj život i razvoj u obitelji koja je disfunkcionalna i ono je privremeno dok se ne stvore uvjeti da se vrati u tu svoju biološku obitelj, da se obitelj ojača ili ukoliko to nije moguće, trajno nakon toga oduzimanje roditeljske skrbi i smještaj odnosno posvajanje. Dakle dijete koje ima baku i djeda, koje ima roditelje koji su teško bolesni, koje ima staru baku i djeda, koje ima nekakvu svoju životnu priču, koje ima svoj neki backround, naravno da to dijete će biti trajno udomljeno jer to dijete ima svoje prezime, ima svoju majku koja je teško bolesna, ima baku koja je u staračkom domu ali to dijete ima nekakve veze sa tom svojom poviješću svoje obitelji. I takvo dijete će biti udomljeno. Posvojeno dijete dobiva novi identitet, novi OIB, ide potpuno kao da se prebriše cijela njihova prošlost, ide u novu obitelj i odlazi i kreće [[Upadica Hajdaš Dončić: Hvala vam.]] u potpuno stvaranje nekih novih veza [[Upadica Hajdaš Dončić: Hvala vam.]] zbog čega ta dva pojma su potpuno različita i treba ih razlikovati [[Upadica Hajdaš Dončić: Hvala, kolegice.]] Hvala lijepa, u pojedinačnoj ću nastaviti, hvala.
Hvala. Nastavljamo s raspravama u ime klubova, slijedeća je kolegica Ljubica Maksimčuk u ime Kluba zastupnika HDZ-a, izvolite kolegice.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena ministrice sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Ispred nas se danas nalazi Konačni prijedlog Zakona o udomiteljstvu čija je svrha osigurati skrb i potporu korisniku potencijalnom, pozitivnom okruženju u skladu s njegovim individualnim planom promjene. Zakon ide u pravcu modernizacije ovog oblika skrbi a usmjeren je na poboljšanje uvjeta udomljavanja djece i odraslih. Iako udomiteljstvo u RH ima dugu tradiciju još od 1902. g., do sada nije bio riješen pravni status udomitelja. Prema statističkim izvješće iz 2006. g., u udomiteljskim obiteljima za djecu i mladež je smješteno 2342 korisnika a u udomiteljskim obiteljima za odrasle i starije osobe smješteno je 4459 korisnika. istovremeno u domovina za djecu bez odgovarajuće roditeljske skrbi, po tim podacima je bilo smješteno 864 djece, i evidentirano je 3049 udomiteljskih obitelji za djecu i mladež, od kojih 505 udomiteljskih obitelji ima status srodničkog udomljenja i 1557 udomiteljskih obitelji za odrasle i starije osobe od koji je 220 ima status srodničkog udomitelja. Po podacima od prije dva dana, broj udomiteljskih obitelji za djecu je 1427, broj smještene djece u udomiteljskim obiteljima je 2151, dodatno 1481 udomiteljskih obitelji koje pružaju uslugu smještaja i svakodnevne skrbi za odrasle korisnike, od čega proizlazi da imamo ukupno 2908 udomiteljskih obitelji. Ministarstvo za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku, sukladno Nacionalnom programu reformi 2017. i 2018. godine, se obvezalo izraditi Nacrt prijedloga Zakona o udomiteljstvu o kojem danas raspravljamo u drugome čitanju. Izradi ovoga Zakona pristupilo se iz razloga što i dalje ne postoji dovoljan broj udomiteljskih obitelji i njihova neravnomjerna rasprostranjenost na području Republike Hrvatske. Na nekim područjima udomiteljskih obitelji uopće nema ili je njihov broj zanemariv, dok s druge strane, na nekim područjima, kao što su Zagrebačka, Varaždinska i Međimurska županija, broj udomiteljskih obitelji bitno je veći od potreba djece s tog područja, zbog čega se tamo smještaju i djeca s drugog kraja države, što dovodi ne samo do teže prilagodbe, nego se i otežava ili onemogućava održavanje veze s biološkim obiteljima i rođacima jer roditeljima udomljene djece najčešće nije oduzeta roditeljska skrb. Stoga je nužno unaprijediti, ojačati udomiteljstvo na području cijele države, što ovaj Zakon i predviđa. Također, problem je i dobna skupina posvojitelja kao i stupanj obrazovanja. Naime, više od pola evidentiranih udomitelja su stariji od 55 godina, a gotovo 30% udomitelja ima završeno osnovnoškolsko obrazovanje ili uopće nema osnovnu školu. Obitelji mlađe životne dobi, višeg stupnja obrazovanja, kao potencijalni udomitelji u stalnom su opadanju. Status udomitelja nije privlačan i motivirajući za nove, mlađe obrazovanije udomitelje iz više razloga. Unatoč tome, da u svojim domovima skrbe o osobama u potrebi, dugi niz godina, udomitelji nemaju riješeno mirovinsko i zdravstveno osiguranje, nemaju pravo za vrijeme nezaposlenosti kao zaposlene osobe prema posebnim propisima. Zatim, nemaju riješeno osiguranje kao drugi pružatelji socijalne usluge, smještaja, niti odgovarajuću naknadu za rad. Donošenjem novoga Zakona o udomiteljstvu, osigurat će se deinstitulizacija djece i odraslih koji su na smještaju u Ustanovama, te poboljšanje kvalitete usluge skrbi u udomiteljskim obiteljima neovisno o skupini udomitelja. Novim Zakonom otvara se mogućnost obavljanja udomiteljstva kao zanimanja nezaposlenim udomiteljima, te se osigurava specijalizirano udomiteljstvo kao zanimanje u svrhu zbrinjavanja djece s najtežim teškoćama i potrebom za najvećim stupnjem podrške korisnika ove usluge uz odgovarajuću naknadu za rad udomitelja. Obavljanje tradicionalnog i srodničkog udomiteljstva i dalje bi postojalo, ali povećala bi se naknada za rad i uloženi trud u skrbi o korisnicima svim udomiteljima, te bi se za one koji udomiteljstvo obavljaju kao zanimanje plaćala naknada i doprinosi za obvezno osiguranja. Znači, donošenjem ovog Zakona osigurat će se prevencije institulizacije djece i odraslih osoba, zatim deinstitulizacije djece i odraslih koji su na smještaju u Ustanovama, poboljšanje kvalitete usluge skrbi u udomiteljskim obiteljima neovisno o skupini korisnika. Povećat će se broj udomiteljskih obitelji, doći će do regionalne ravnomjernosti po pitanju pristupačnosti udomiteljstva, udomiteljstvo će se uspostaviti kao zanimanje za nezaposlene udomitelje, osigurat će se bolji uvjeti za obavljanje specijaliziranog udomiteljstva za djecu, udomitelji će se obvezati na veći stupanj edukacije, udomiteljima će se pružati i osigurati veći stupanj podrške u koju će biti uključeni Centri za socijalnu skrb, Domovi socijalne skrbi, Centri za pružanje usluga u zajednici, Udruge, vjerske zajednice, druge pravne i fizičke osobe koji pružaju uslugu stručne pomoći u obitelji. Kako bi se sve ovo omogućilo i kako bi se ostvarilo udomljavanje većeg broja korisnika u državnom proračunu Republike Hrvatske, osigurana su veća financijska sredstva u odnosu na prethodne razdoblje i to za 2 milijuna kuna. Kao naknada za uslugu u smještaju kod udomitelja u 2018. godini, osigurana su sredstva u iznosu od 183 milijuna kuna, a isti iznos je osiguran za 2019. i 2020. godinu. Provedbom ovog Zakona omogućit će se da 300 do 400 nezaposlenih udomitelja koji će udomiteljstvo obavljati kao zanimanje, ima osiguranu uvećanu naknadu za rad u iznosu od 2500 kuna i plaćene doprinose. Isti iznos naknade osigurat će se za tradicionalne udomitelje, kada udomljavaju troje djece ili četiri odrasle osobe. Povećanjem naknade, povećat će se razmjerno broju udomljenih korisnika. Za obavljanje specijaliziranog udomiteljstva kao zanimanja, planirano je uključivanje manjeg broja pružatelja usluga za najtežu korisničku skupinu djece kojima će se osigurati uvećana naknada za rad u iznosu od 5000 do 6500 kuna. Naknada za rad udomitelja u 2018. godini, osigurana su sredstva u državnom proračunu Republike Hrvatske u iznosu od 45 milijuna 500 tisuća, isti iznos osiguran je za 2019. i 2020. godinu, što je povećanje za 15,5 milijuna kuna u odnosu na prethodno razdoblje. Iako ljubav i briga prema djeci nemaju cijene, reguliranjem prava, udomitelji bi također dobili sigurnost koju zaslužuju. Sadašnje udomiteljstvo u Hrvatskoj je tradicionalno, udomitelji primaju naknadu za troškove djece, 1800 kuna za predškolsko dijete od 2011. godine i naknadu od 400 kuna za sebe, ali ne primaju plaću niti su im do sada bili plaćeni doprinosi. Mnogi stoga kada napune 65 godina, prestaju biti udomitelji, nemaju nikakve prihode, a u svojoj raspravi koju sam imala, u svojoj prvoj raspravi koju sam imala iznijela sam a sada ponavljam. Imamo ženu koja je udomila 45-toro djece na kraju je i sama živjela od socijalne pomoći. Nedavno sam upoznala gospođu koja je udomiteljica koja uz 5-tero svoje biološke djece je udomiteljica već 10 godina trenutno sa suprugom brine o 3 djece i kao nezaposlena osoba ovakva profesionalizacija joj bi punu značila jel bi stekla prava iz radnog odnosa. Ovakav primjer je samo jedan od brojnih koje je potrebno regulirati. Ono što se mijenjalo u odnosu na prvo čitanje, i što pozdravljam, to je da nema dobne razlike od 18 godine između udomitelja i udomljenog djeteta kada dijete udomljuje srodnik, zatim se specificiran je krug ljudi koji mogu obavljati specijalizirano udomiteljstvo, smještaj mlađe punoljetne osobe može biti godinu dana nakon završetka školovanja, a ako se u tom periodu ne može zaposliti onda najduže do 26 godine. Donošenjem ovog zakona očekujemo povećan interes za obavljanje udomiteljstva i da će se na ovakav način postići niz pozitivnih učinaka koji će isto tako se odraziti na cijelu sliku po pitanju udomiteljstva. Nesporno je, da je prijedlog ovog zakona kvalitetan i dobar za djecu za njihov osobni rast i razvoj i sigurna sam da će ovaj zakon stvoriti kvalitetne preduvjete i da će mnoga djeca pronaći svoj dom. Klub zastupnika HDZ-a podržava ovaj prijedlog zakona.
Hvala, nastavljamo sa raspravom e kluba zastupnika. Slijedeći u ime Kluba zastupnika Nacionalnih manjina kolega Furio Radin. Izvolte kolega Radin.
Hvala lijepa gospodine podpredsjedniče, Konačni prijedlog Zakona o udomiteljstvu ima svoje vrline, a o tim vrlinama je govorila ministrica Murganić, a i gospođa Masimčuk koja je govorila u ime Kluba HDZ-a. Taj normativni akti između ostaloga regulira udomljavanje, definira bitne pojmove, kontrolira tijek udomiteljstva i određuje neke također bitne ekonomske parametre. Čak se koristi i tabu pojmom rod od kojeg se nekima diže kosa na glavi, naravno taj pojam rod kao doduše i u Istambulskoj konvenciji označava muški i ženski rod. Klub Nacionalnih manjina međutim ili barem jedan dio njegov ovog kluba jer neće glasati svi na isti način i neće svi i ne misle svi na isti način, ostavili smo slobodu. Klub Nacionalnih manjina, međutim a ja pripadam onom dijelu koji je kritičan prema ovom zakonu, konstatira da u potencijalnim udomiteljima diskriminira se jedan dio populacije koji se s druge strane legalno i zakonski priznaje i kao što ću poslije pokazati legitimno je itekako u stanju biti ravnopravan sa drugim udomiteljima koje također zakon priznaje u udomljavanju djece. To su bračne i izvanbračne zajednice i pojedinci odnosno udomitelji šingl udomitelji, znači oni se priznaju. Sa njima međutim, nisu ravnopravni životni ili neformalni životni partneri odnosno da budemo jasni one vanbračne zajednice koje su sastavljene od osoba ili istoga roda ili ako želite istoga spola. Sad ću iskoristit priliku i objasnit ću još, definirat ću nadam se još bolje ono s kojim sam imamo malu debatu s prijateljem Stierom prije, ali i s kojim i s kojim stavom se složila i ministrica Murganić. Ako bismo poistovjećivali brak i obitelj onda samohrane majke ne bi predstavljale obitelj, samohrane majke koje nisu bile nikada udate predstavljale bi još manje obitelj i na kraju to bi se svelo sve na ono doba iz mog djetinjstva kada se takve majke nazivali najpogrdnijim imenima upravo zato što nisu bile smatrane obitelji, a to jesu obitelji, kao što su razvedene majke, razvedeni očevi sa djetetom obitelj. Znači obitelj i brak nisu ista stvar i oću reć gospođo Murganić da tu nije ništa, ništa od onoga što ću sad reći, ništa od onoga što je sastavljeno u amandmanima drugih stranaka HNS-a, SDP-a itd. nije neustavno, ništa nije neustavno jer obitelj i brak nisu isti pojmovi, su različiti pojmovi. Pokušat ću se držati sada činjenica jer kao psiholog imo sam prilike, budući da imam dosta i godina, 40-tak godina čitati radove o tome kako utječe odgoj homoseksualnih parova, zajednica ili obitelji, kako utječe, kako utječu na djecu jer upravo nešto više od 40 godina, 42 godine, 1975. godine je objavljeno 1975. godine je objavljeno prvo istraživanje, znači, ta istraživanja traju manje od istraživanja npr. šta ja znam, tuberkuloze, ali sigurno traju više godina od ispitivanja bulimije, anoreksija i drugih bolesti, drugih, u ovom slučaju bolesti, problematike ćemo reći jer ovdje se naravno ne govori o bolestima. Kada se promatra dobrobit djeteta ili djece koje su usvojene ili udomljene, ova istraživanja su napravljena, to moram napraviti u … [[Govornik se ne razumije]] najviše na usvojenim, usvojenom djecom, što je još radikalnije obliku od udomljenja. Adams i Leit 2015.-te godine recenzirali su sva ta istraživanja iz toga područja i ustanovili da nema razlike između u dobrobiti djeteta, u njegovoj sreći, u njegovoj seksualnoj orijentaciji, između dobrobiti djece odnosno njegove sreće da tako kažemo koje su odgojene od heteroseksualnih i homoseksualnih parova, isto tako se sigurno odnosi i na, kao što ćemo vidjeti poslije, kada ću vam navesti mišljenje asocijacije, američke asocijacije psihologa, to se može odnositi i na udomljene djece. Naravno, ima i onih koji osporavaju takva istraživanja. Točno ih ima 4 psihologa koji osporavaju takva istraživanja i sva 4 psihologa pripadaju krugovima različitih Crkava. Ovi psiholozi, svi su, zapravo, demantirani od Akademske zajednice, a onaj koji je bio možda najžešći u tome, ne znam dal ću točno izgovoriti njegovo ime Regnerus 2012.-te, on je i povukao svoje istraživanja i priznao je zapravo da se tu radilo o, oni su kritizirali istraživanja, gdje se tu radilo zapravo o njegovoj grešci. Znači, Akademska zajednica zapravo je izopćila takva mišljenja i ustanovila da homoseksualni parovi ne djeluju negativno, a u nekim istraživanjima čak se kaže da djeluju izrazito pozitivno, ali ja kažem ne djeluju negativno, djeluju isto pozitivno na odgajanju usvojene ili udomljene djece. Tako Američka psihološka asocijacija najveće udruženje psihologa na svijetu svojedobno je izjavio, APA se protivi bilo kojoj diskriminaciji koja se zasniva na seksualnoj orijentaciji u pogledu usvajanja, čuvanja, udomljavanja i reproduktivnog zdravlja djece. APA smatra da djeca koja su odgajana od isto spolnih parova moraju imati isti legalni tretman kao i djeca heteroseksualnih parova i sintetizirajući Američka asocijacija psihologa ohrabruje psihologe u njihovom nastojanju i aktivnostima koje su usmjerene protiv takve indoktrinacije i diskriminacije koje taj Zakon, Prijedlog Zakona, nažalost, u tome dijelu, koji je za mene fundamentalan ili barem vrlo važan, diskriminira, takvi diskriminacija. Službeni stavovi slični ovoj, je da, APA-a, Američkoj psihološkoj asocijaciji, imaju Američka psihijatrijska asocijacija, Američka pedijatrijska Akademija, Australska psihološka asocijacija, Australska liječnička asocijacija i to su samo najpoznatije i mnoge druge su u tome, suglasne sa takvim mišljenjem. I na kraju, Europski sud za ljudska prava, presudio je 2008.-me godine da tamo gdje je dozvoljeno pojedincu koji po definiciji nije u braku i nije u paru, ako je pojedinac, jel da, gdje je, da usvoji dijete, a ovaj Zakon to dozvoljava, mora se dozvoliti da to radi osoba neovisno o njegovoj seksualnoj orijentaciji. Znači, nalazimo se pred apsurdom da pojedinac može biti homoseksualan, ali par ne. I to, to je dosta nerazumljivo, bilo i njima, tako da kasnije su u jednom slučaju jedne Austrijske državljanke koja je bila u paru sa jednom drugom Austrijskom državljankom koji je imala dijete, priznali su da ima pravo na roditeljstvo, znači, da stvara obitelj od dvije mame, da tako kažem. I sada ću vam reći slijedeće, kada sam bio mlad, gospođo ministrice kada sam bio mlad, udomljavao sam djecu preko vikenda, išao bih u Nazorovu, bio sam psiholog, pa sam poznavao, ništa me nisu tražili, nikakve posebne kvalifikacije tada jer sam imao kvalifikacije, bio sam oženjen, imao sam dvoje djece, dvije curice i ja bih u dom, godinama udomljavali smo djecu. Svatko tko uđe u takvu situaciju, sad ja ne znam kako to funkcionira, ali kada sam ja išao, ja sam uvijek išao uvije, brat i sestra su bili iz Zagorja kad bih ja ušao unutra, onda bi trčalo prema meni barem 30-ero djece sa dignutim rukama i rekli bi, uzmi mene, uzmi mene. To da vam objasnim da je ova tematika mene i te kako pri srcu i to da vam tumačim da je, osim što nema razlike kada se radi o udomljavanju između heteroseksualnih i homoseksualnih parova ili pojedinaca, sve, i da nema toga, i da nema svih tih istraživanja, sve je bolje od onoga što se može vidjeti u takvim, ajde da ih nazovemo s pravim imenom, sirotištima. Hvala. Klub Nacionalnih manjina će glasati ovisno o svojoj, svatko ovisno o svom mišljenju i kao što se kaže u feminizmu, po svojoj savjesti.
Hvala vam. Nastavljamo sa Klubom zastupnika. Sljedeći je kolega Tulio Demetlika, u ime Kluba zastupnika IDS-a, PGS-a i LRI-a, o konačnom Prijedlogu Zakona o udomiteljstvu. Izvolite kolega.
Zahvaljujem poštovani podpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana ministrice sa suradnicama, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Klub IDS-a i PGS-a, pozdravlja donošenje novog Zakona o udomiteljstvu. Koliko možemo isčitati novom regulativom poboljšala bi se kvaliteta usluge skrbi u ustanovama, kao i u udomiteljskim obiteljima. Kako govorimo o udomiteljstvu, vjerujem da ćemo se svi složiti, da se radi o jednoj temi kojoj je potrebno pokloniti punu pažnju. Udomiteljstvo omogućuje udomljenoj osobi da živi u okruženju koje mu pruža zaštitu, skrb, podršku, ljubav, njegu. No, nažalost, danas, imamo preveliki br. djece bez odgovarajuće skrbi, njege, pažnje, ljubavi. A svi znamo koliko je bitno da djeca u najranjivijoj dobi imaju odgovarajuću i zadovoljavajuću skrb. Osim njih, moramo spomenuti i odrasle osobe kojima je potrebno udomljavanje. Takvim osobama je također potrebna zadovoljavajuća skrb. Obzirom da se iz određenih razloga, najčešće zdravstvenih ne mogu brinuti za sebe. Kada govorimo o udomiteljskoj obitelji, moramo reći da se radi o obitelji koja je svojom voljom odlučila da se o toplini svojeg doma brine o djetetu koje zbog zakonskih razloga izdvojeno iz biološke obitelji. Vjerujem da ne treba ni obrazlagati, zašto je važno da takva djeca bez odgovarajuće roditeljske skrbi budu u obiteljskom okruženju, da se osjećaju voljenima i prihvaćenima, jer je to od izuzetne važnosti za njihov dugotrajni i psihički i fizički razvoj. Pozitivno ocjenjujemo to što se novim zakonom daje mogućnost obavljanja udomiteljstva kao zanimanja nezaposlenim udomiteljima, te da se osigurava specijalizirano udomiteljstvo, kao zanimanje sa svrhom zbrinjavanja djece s teškoćom u razvoju, te problemima u ponašanju. Ovaj zakon i njegova provedba mora imati za cilj dobrobit korisnika u udomiteljske skrbi. Stoga pozdravljamo što se ovim zakonom omogućava veći stupanj edukacije, kao i podrške udomiteljima. Budući da govorimo o nezaštićenoj kategoriji osoba, potrebno je osigurati efikasne mehanizme, koji bi išli u smjeru sprječavanja mogućih zloupotreba udomiteljske skrbi. Napomenuti ću, kako su u kontekstu ove teme, bitne jedino 2 stvari, da su zadovoljeni svi potrebni uvjeti da bi netko postao udomitelj, te redoviti nadzor stručnjaka. Dakle, redovita kontrola takvih obitelji je ključna. I zato, kada su ispunjeni ovi uvjet, mi u našem klubu smo protiv bilo kojeg oblika diskriminacije, kao i po svim drugim pitanjima, tako i u udomiteljstvu, te se vodimo načelom ravnopravnosti. Stvarno ne znam, tko može ovdje reći, da je smještaj u domu bolje rješenje od udomljavanja, udomiteljstvo je u odnosu na smještaj u ustanovi, sigurno prirodniji i humaniji oblik skrbi. Ono što mene najviše žalosti, je to što umjesto da u fokusu ovih zakona, a i naših rasprava, budu isključivo osobe kojima je potrebno udomljavanje i uvjeti njihovog udomljavanja, ovo se je opet pretvorilo u politiziranje, kojima je cilj prikupljanje jeftinih političkih poena. Smatram da je jedino bitno da su nam djeca na prvom mjestu, a ne da zbog vlastitih političkih uvjerenja, pa i predrasuda, tu djecu prepuštamo domova i ulici. Iz redova vladajućih, čuli smo da je to pitanje svjetonazora. Dragi kolege, pitanje ljudskih prava i jednakosti svih pred zakonom, ne smije biti pitanje svjetonazora i nečijeg uvjerenja. Svjetonazor ne smije biti izlika za diskriminaciju po bilo kojoj osnovi. Postaviti ću sada jedno pitanje, nad kojim se svi moramo zamisliti. Ako je struka, znači stručnjaci, koji su za to školovani i osposobljeni, procijenila da na temelju analiza i stručnih ocjena, da je netko sposoban biti udomitelj, imam li ja ili bilo tko od nas ovdje pravo reći, drugačije, na osnovu vlastitih uvjerenja. I umjesto da skrenemo pažnju, da pojačamo centre za socijalnu skrb, da ih rasteretimo administrativnih poslova, da ne grcaju u papirima, da više vremena mogu provoditi na terenu i provoditi kontrolu u udomiteljskim obiteljima, ispada da vi time ograničavate broj udomiteljskih obitelji, a cilj zakona bio je povećanje. Osvrnuti ću se i na mlađe punoljetne osobe, koje kada navrše 18 g. i primjerice žele studirati, ostaju prepušteni sami sebi i onda se mogu organizirati razne humanitarne akcije, kako bi se tim osobama omogućilo studiranje, umjesto da se to riješi zakonskom regulativom. Zato potrudimo se da i njima osiguramo dostojan život, a ne da im se budućnost oslanja na donacije i humanitarne akcije. Na kraju, pozivam sve nas, da se prilikom izglasavanje ovog zakona, prvenstveno vodimo interesom djece. Hvala.
Hvala i vama. Sljedeći u ime kluba zastupnika SDP-a kolega Davor Bernardić, izvolite kolega Bernardić.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Sabora, uvažena ministrice sa suradnicama. Ono što na početku treba reći, da djeca bez odgovarajuće roditeljske skrbi, posebno ona mlađa od 7 g. članovi su našeg društva kojima su institucije RH dužne pomoći, zato jer im nema tko pomoći i naše je obaveza da im pomognemo na najbolji mogući način. Potrebno je stoga proširit mogućnost za njihovo udomljenje, a ne ih ograničavati. I trebali bismo usvojiti upravo zato, koji će pomoći što većem broju djece o kojoj roditelji ne mogu skrbiti. Podsjetiti ću da u domovima za djecu, bez odgovarajuće roditeljske skrbi, danas živi više od 1100 mališana, više nego ikada. Zato što je u njihovim slučajevima zakazalo ono u što vladajuća većina u ovom parlamentu vjeruje. Zakazala je tradicionalna obitelj, zakazali su im majke i očevi. A dijete bez adekvatne roditeljske skrbi, mlađe od 7 g. prema Zakonu o socijalnoj skrbi, uopće ne bi trebala živjeti u dječjim domovima. Instancija naše zemlje, morale bi, ukoliko želimo poštovati zakon i osigurati djeci život u udomiteljskoj obitelji, takvih je nažalost sve manje, pad je drastičan i djeca nemaju kamo. Zakonski smo ih za njihovo dobrobit odlučili smještati u udomiteljske obitelji i zato smanjujemo broj domskih mjesta za njih. Poštovana ministrice Murganić djecu ste stavili na čekanje. Gdje čekaju? U svojim disfunkcionalnim obiteljima čekaju tamo odakle bi trebali biti premješteni za njihovo dobro. Kolegice i kolege djecu ste nažalost ostavili tamo gdje sami smatrate da ne bi trebala biti. Zbog neobrazovanosti, nerazumijevanja i vlastitih ograničenja pojedinaca a možda i većine ovdje danas slušamo i slušat ćemo u raspravi na ovu temu argumente o očuvanju i zaštiti tradicionalnih obitelji. A većina djece koja danas žive u ustanovama zbog toga što su njihove obitelji nisu funkcionalne upravo dolaze iz tih tradicionalnih obitelji, onih obitelji za koje ćemo ovdje slušati da su zato što se sastoje od majke i oca jedino zdravo okruženje za dijete. Nažalost, svaki dan centri za socijalnu skrb izuzimaju djecu iz takvih okruženja i nažalost prečesto ih nemaju kamo smjestit. Djeca su, ponovit ću ministrice Murganić, na čekanju. Novim zakonom specijalizirani udomitelji će dobiti naknadu koja će biti na razini prosječne plaće, ali teško je očekivati da će se samo zbog naknade fakultetski obrazovani ljudi u većem broju odlučivati za specijalnog udomitelja, zanimanje specijalnog udomitelja. To jednostavno nije zanimanje za koje se odlučujete zbog novca, ili samo zbog novca, morate željeti udomiti djecu i imati puno ljubavi prema toj djeci. Vrlo često riječ je o djeci s traumama ili djeci s teškoćama u razvoju, napuštenoj djeci, iz disfunkcionalnih obitelji kojoj udomitelji nisu radna snaga angažirana za novac već su upravo njihova obitelj, ključna za njihovu rehabilitaciju. I tradicionalni udomitelji u Hrvatskoj su pretežito kod nas stariji ljudi, jer ljudi u srednjoj dobi sve više se okreću skrbi za starije i nemoćne naravno u inozemstvu. Zašto? Zato što zarade više, a mladi nemaju interesa za udomljavanje nažalost mladi imaju interesa za iseljavanje iz Hrvatske. I to je porazno. Više novca za udomitelje je svakako odluka koju treba pohvaliti, ali kome će ministrica dati taj novac, to je pitanje. U zemlji u kojoj broj udomitelja pada, broj mjesta u dom za djecu u domovima se smanjuje, mi bismo trebali omogućiti puno većem broju ljudi da udomljavaju djecu, a ne ograničavati tu skupinu. Posebno je ne smijemo ograničavati diskriminacijom po rodnoj osnovi. I moje pitanje vama, diskriminirat ćete po pitanju udomljavanja istospolne parove, zašto? Zato što ste jako zabrinuti za djecu, pa podsjetit ću vas da je Europski sud za ljudska prava već godinama donosi presude kojima se pravo na udomljavanje omogućava i istospolnim parovima, jer kako kažu ljudska prava moraju biti ista za sve. Ako istospolnim parovima onemogućimo udomljavanje djece, diskriminirali smo jednu skupinu ljudi po rodnoj osnovi, a sva znanstvena istraživanja koja su provedena na razini zemalja EU pokazuju da budućnost djece koja trebaju udomljenje ne ovisi o tome odrastaju li u tradicionalnoj ili u istospolnoj obitelji, ovisi samo o stabilnoj obitelji i harmoničnim i toplim odnosima unutar te obitelji. Hrvatska komora socijalnih radnika već je pozvala državu da donese bolje zakone i uzme u obzir relevantna zdravstvena, znanstvena istraživanja. Ona pokazuju da se djeca iz obitelji sa istospolnim roditeljima ne razliku od djece sa heteroseksualnim roditeljima, ni u kognitivnom, ni u socijalnom, ni u emocionalnom razvoju, a niti u usvajanju rodnih uloga, rodnog identiteta kao ni svoje seksualne preferencije. Prema tome, moje pitanje vama, čega se bojite? Bojite li se da bi djeca mogla odrastajući u istospolnim obiteljima naučiti što su ljubav, tolerancija i prihvaćanje različitosti, bojite li se da bi mogli možda odrasti u bolje ljude, ljude koji ne prihvaćaju nazadnost. Sudeći prema vama i vašem prijedlogu novog Zakona o udomiteljstvu parlamentarna većina predsjednika Vlade Plenkovića ima namjeru diskriminirati istospolne parove, direktno na štetu djece mlađe od 7 godina koji nemaju odgovarajuću roditeljsku skrb, bilo glasanjem za zakon ili suzdržavanjem od glasanja i održavanjem kvoruma kako su to danas najavili neki pripadnici vladajuće koalicije. Diskriminirat ćete dakle bez ikakve osnove i bez ičije koristi istospolne parove u Hrvatskoj. Još jednom kao i tisuću puta do sada jednoj ćete manjini u društvu uskratiti njihovo ljudsko pravo. Ovaj put pravo na udomljenje djeteta. Ne budemo li radili na smanjivanju homofobija, na rušenju predrasuda, ne budemo li se posvetili kampanjama koje će pomoći društvu u prihvaćanju istospolnih obitelji stvorit ćemo plodno tlo za nerazumijevanje, diskriminaciju, stigmatiziranje i nove traume u budućnosti. Kažete, unijet ćemo promjene kada za to dođe vrijeme kada sazri, neće sazrjeti nikada, ako mi ne unesemo promjene one dobre i pozitivne. SDP se uvijek zalagao i zalagat će se za sustav koji je nediskriminatoran i koji će osiguravati zaštitu prava svakog čovjeka, a vama kao predlagateljima ovog zakona postavljam pitanje, kada ćete konačno djecu staviti na prvo mjesto, kada ćete prestati građane RH dijeliti na građane prvog i na građane drugog reda, kada ćete nadrasti klerikalnu zatvorenost i otvoriti se za progresivnost i promjene koje su u svijetu već odavno nastupile. Ovaj zakon je upravo prilika da kao društvo iskoračimo naprijed, ali vi biste se uporno zadržavali na mjestu ili vraćali nazad ako je moguće sve do srednjeg vijeka. Pozivam sve predstavnike parlamentarnih stranaka danas ovdje u Sabornici i one koji ne sudjeluju u raspravi da se jasno izjasne da li podržavaju da isto spolni parovi mogu udomljavati i posvajati djecu, poziv predsjednika Vlade Plenkovića da se jasno izjasni da li podržava to sa DA ili NE. … [[Govornik se ne razumije]] mi smo poslali Zakon u proceduru. Pozivam Živi Zid, pozivam sve ostale parlamentarne stranke RH, javnost zanima njihov stav, nema skrivanja, za kraj, ministrice, želio bih predložiti ministrici Murganić da na jedan dan uđe u ulogu partnerice u isto spolnoj zajednici, možda otkrije da bi u tom obitelji bila izvrsna majka ili otac, svejedno, jer tisuće majki danas u RH u odgoju svoje djece, preuzimaju očinske uloge, a tisuće očeva danas u RH u odgoju svoje djece preuzimaju majčinske uloge i svi to znamo. Hvala vam.
Zahvaljujemo zastupniku Bernardiću. Sada intervencija u ime Vlade RH, ministrica Nada Murganić, izvolite.
Zahvaljujem. Bilo je nekoliko rasprava u ime klubova na koje bi se sada htjela osvrnuti s ciljem da neke stvari možda odmah i razjasnimo. Naime, potencirala se je uloga i pobod Centara za socijalnu skrb ovim Zakonom, a i Zakonom o socijalnoj skrbi to zaista i namjeravamo. Pitanje koje se cijelo vrijeme isto tako proteže da li brinemo o djeci koja su bila pod našom skrbi, a navršili su 18 godina, da, do 26.-te godine mogu ostati ili u udomiteljskoj obitelji. Također se imputira da se skupljaju humanitarne akcije za djecu koja iziđu iz ustanova, svakako, da, puno ima u javnom prostoru humanitarnih akcija, međutim, djeca imaju koja žele studirati, stipendije, a isto tako imaju i druge potpore. Mi također novim Zakonom predviđamo i proširenje tih prava. Ja nisam nikada rekla da je ovaj Zakon na ovakav način predložen kroz jedno svjetonadzorsko pitanje i Zakon je zaista usmjeren prema dobrobiti djece i mislim da sva ova imputiranja koja se upućuju na to da mi ograničavamo, pitanja je da li mi to zabranjujemo udomljavanje djeteta do starosti 7. godina, izričito se ističe da ima 1100 djece u domovima, nema, imamo 813 djece, ističe se, jučer je bilo isto tako u Otvorenom, pretpostavljam da je to isti rukopis, da je na čekanju ne znam koliko djece, što nije istina, nama djeca ne čekaju, djeca kada se izdvajaju iz nefunkcionalne obitelji, odmah su isti čas smještena i isto tako udomiteljstvo još uvijek funkcionira. Međutim, u budućnosti ga želimo osuvremeniti i popraviti. Dakle, ne čeka se na smještaj u instituciju i institucije, kao što vam je sada i zastupnica Strenja u svome izlaganju izričito naglasila da to nije istina i da su nam čak domovi za djecu prazni i da ima praznih smještajnih kapaciteta. Vaše pitanje kome će to ministrica dati novac, a s druge strane, potvrđujete da je dobar prijedlog da se daju naknade za udomiteljstvo. Dakle, sredstva su namijenjena udomiteljima. Teza da je to, eto, djeca se uzimaju u udomljenje radi ljubavi, svakako da ti udomitelji trebaju imati određenu empatiju i ljubav sa djecom. Te ljubavi kasnije su toliko povezane da i kod odrastanja i odlaska djece i zasnivanje vlastitih obitelji, ta djeca su u toplim, emocijalnim odnosima sa svojim udomiteljima, ali s druge strane, ulazite svi skupa kao kritičari u koliziju kada nas prozivate što ćemo učiniti za one udomitelje koji su godinama sa minimalnim naknadama, a bez doprinosa, proveli radeći kao vrlo korisni članovi društva odnosno kao socijalni partneri, pa se je vrlo često postavljalo i pitanje da li oni se od onih opskrbnina djece koriste i za svoje uzdržavanje, što svakako nije bilo istina, ali ne želimo niti da to dođe u pitanje, tako da su sve ove izvrnute teze svakako jedan zlonamjerna svakako kritika, a koja se ne temelji na bilo kakvim točnim podacima. I ono što želim reći, niti Vlada, niti ja, niti Ministarstvo na kojem sam na čelu, ni u kojem slučaju ne želi osporavati ničija prava, mi smo se jako založili za Konvenciju vijeća Europe, što vi niste. Vi sada nama spočitavate da nismo stavili potencijalne udomitelje istospolne ili životne, a niste ni vi iz istih razloga jer ste tada rekli da to nije psihološki aspekt, da tu treba uvažiti socio kulturološki aspekt i da treba voditi računa da sva ova istraživanja nisu provedena u našem socio kulturološkom miljeu.
Hvala lijepo. Na vaše izlaganje imamo dvije replike, prva je kolegica Sabina Glasovac, izvolite.
E ministrice, tako je to u braku i tako je to u HDZ-u, jel tako? Kad ćete prestati živjeti u prošlosti i doći u ovaj trenutak, spoznati činjenicu da ne možete govoriti o dobrobiti djece na takav način. Tko vama daje za pravo da vi ocjenjujete i procjenjujete što je dobrobit djece? Dobrobit djece je da budu zbrinuta, da imaju obiteljsko, toplo okruženje puno ljubavi, da ne budu u domovima. Jeste vi ta koja će procijeniti da je samo heteroseksualna zajednica ta koja pruža ljubav, toplinu i miran dom? Ne, ministrice niste, niste Bog i niste Božica i nemate pravo to tvrditi. Prestanite to raditi. Danas cijeli dan govorite o dobrobiti djece, dobrobit djece je da budu udomljena i da budu zbrinuta, a vi ste ti koji to pravo dozvoljavate s pravom samcima homoseksualcima, a imate nešto protiv homoseksualaca parova, pa što vas boli tko koga voli.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, izvolite gospođo Murganić.
Ja ne želim ovakovim tonom uzvraćati budući poštujem ovaj Dom, poštujem svaku osobu, poštujem i onoga koji ima potrebu da me na ovoj razini vređa, vjerojatno ne zna kako, na koji način bi bio uvjerljiviji, ali to je vlastiti izbor. A način na koji se vi meni obraćate s pitanjem tko mi daje pravo, ja nisam ni Bog, ni Božica. Meni pravo proizlazi iz moje dužnosti koju obavljam, a Zakon je radila radna skupina, prošao je sva tijela, prošao je i Odbore, prošao je prvo čitanje, prošlo je dva puta na Vladi, pa eto, ja ne dijelim prava, ja samo prenosim ono što smo svi na neki način pobrojani utvrdili, dogovorili i dajemo kao prijedlog, a s druge strane kako vi mislite da vi možete baš određivati i da je vaš stav ispravan, vi koji se borite za poštivanje tuđih mišljenja i stavova [[Upadica: Hvala vam]] vrlo ste agresivni [[Upadica: Hvala vam]] kada netko izražava drugačije stavove.
Hvala vam. Slijedeća replika kolega Gordan Maras, izvolite kolega Maras.
Hvala lijepo. Mi nismo agresivni, nego smo odriješiti kada treba braniti ljudska prava i kada treba braniti prava djece. Ja sam se poveselio gospođo ministrice kada sam vas vidio ovo ljeto, zajedno smo bili na akciji, Svako dijete zaslužuje dom, u organizaciji UNICEF-a, tamo ste se slikali, pa i vas su udomili na jedan dan, vidio sam, ali to nije igra, to nije piar, akcija, to je život i vi nemate pravo ograničavati mogućnost da svako dijete dobije dom, a vi ovim Zakonom jednim dijelom i radite. I sa te strane gospođo ministrice probajte shvatiti da nitko vas osobno ne napada, nego se napada princip da netko uzima pravo nekome drugome, a kada su djeca u pitanju, tu se moramo svi stati zajedno iza toga. I ako ste već zabrinuti tko bi šta napravio u kojoj poziciji, dajte nam mogućnost da glasamo o našem Amandmanu, pa ćete vidjeti šta mi predlažemo i kako predlažemo i onda ćete vidjeti za šta je SDP-a. Hvala vam lijepo.
Hvala vam. Odgovor, izvolite.
Dakle, što se tiče Amandmana hoćete ga glasati ili nećete, pa hvala Bogu, ja vam to ne mogu niti zabraniti, pa zastupnici će glasovati o predloženim Amandmanima i to pravo vi imate, niti vam ga ja oduzimam. I ako spočitavate meni, čak i ovom sociohumanitarnom ili profesionalnom radu, znate, ja sam 38. godina, prije nego sam došla na političku dužnost radila u sustavu socijalne skrbi. Vjerojatno pretpostavljate da znam što govorim ako mislite da socijalni radnik sa toliko radnog staža ne zna šta govori, onda na taj, a o ovoj problematici, onda na taj način vjerojatno da reagirate i pravo svih stručnjaka i socijalne skrbi da rade ovaj svoj posao.
Hvala. Nastavljamo s izlaganjem u ime kluba zastupnika. Slijedeći je kolega Branko Hrg u ime kluba zastupnika HDS-a, HSLS-a i HDSB-a, izvolite kolega Hrg.
Nakon tvoje rasprave čini mi se da nismo. Hvala lijepo gospodine podpredsjedniče, poštovana ministrice sa suradnicama, kolegice i kolege. Pa slušajući svih ovih dana javne rasprave o ovom Zakonu i slušajući danas ovdje raspravu stvarno nekom slušatelju sa strane može postati nejasno da li raspravljamo o isto spolnim bračnim zajednicama ili raspravljamo o potrebitosti zbrinjavanja i pomoći djece i osoba kojima je ta pomoć potrebna kako bi dobili svoj mirni neki topli kutak, kako bi dobili krov nad glavom, kako bi dobili nekoga tko im može pomoći, tko im može pružiti ruku, koji može pomoći kada se tiče djece, voditi ih kroz život. I mislim da ovaj Zakon ide u dobrom pravcu i da on je u stvari usklađen sa voljom hrvatskih građana i nitko od nas ovdje više koji raspravljaju i koji razmišljaju, sigurno nije imun na ukupnu raspravu koja se svodi, dakle, da li i tko može udomljavati djecu, al, ne samo djecu, nego i odrasle osobe kojima je pomoć potrebna. Svjesni činjenice da je to stvarno jedan veliki problem u RH, da su danas ljudi stvarno još otuđeniji nego prije jedni od drugih, da se u principu nitko za nikoga neće brinuti na način da preuzme stalnu brigu i obavezu o njemu iako su hrvatski građani u humanitarnim aktivnostima izuzetno senzibilni i izuzetno aktivni kada treba nekome pomoći, ali kada se, naravno, treba uzeti neki kontinuirani oblik brige, sigurno da ljudi u tom vremenu u kojem živimo, vrlo rijetko i vrlo teško donose takve odluke da se prihvate ovakvoga posla. I zato su tu ljudi koji su udomitelji, zato su tu ljudi koji su tu pronašli, naravno, i neki svoj interes, ali činjenice govore da većina tih ljudi definitivno ne bi mogla raditi taj posao da nemaju u sebi, jednostavno, ugrađenu jednu želju da pomažu drugima. Vjerojatno postoje i oni koji to idu raditi iz čisto ekonomskih interesa, to je sigurno tako, ali su zato tu institucije koje to trebaju kontrolirati, zato su tu Centri za socijalnu skrb koji u krajnjem slučaju imaju najvažniju ulogu u određivanju i tih koji mogu biti i udomitelji, ali i onih koji će biti udomljeni. Ono što bih ja volio ovdje zamoliti ministricu i Ministarstvo da se definitivno mora pojačati kontrola kada udomitelj dobije posebno djecu na udomljenje da Centri za socijalnu skrb moraju timski nenajavljeno kontrolirati i biti prisutni na terenu u svakom trenutku. Jer ima razno raznih poremećaja na terenu. Bilo je slučajeva da su ljudi maltene preuredili garažu, da su prikazali kuću u kojoj će biti smješteni, gdje će živjeti djeca, na kraju su ta djeca završavala u nekim prilagođenim prostorima koji nisu bili dostojni uvjeta za život i nije im se dalo da u principu kažu gdje i kako žive. Ima i takvih situacija. Ali to je sve nažalost prisutno u društvu i nitko nije, ni jedno društvo nije imuno na takve situacije. I zato je vrlo bitno da se centri za socijalnu skrb pojačaju i kadrovski jače da se ide na što više educiranja udomitelja, da se kontroliraju udomitelji ali da im se i pruži naknada za to što rade. Nećemo mi samo po sebi na nekakvom humanom pristupu dobiti ljude da svi dakle budu ti koji će se, da se sva djeca koju treba udomiti udome, nećemo. I toga moramo biti svjesni i vrlo jasno to i glasno reći. Dakle mora se ljudima omogućiti i ona druga strana uz to što oni imaju tu želju omogućimo im da praktički mogu biti posvećeni toj djeci, tim osobama o kojima se brinu i da mogu i oni živjeti. I zato mi u klubu pozdravljamo ovu ideju zakona da imamo profesionalno udomljavanje, čak štoviše, mislim da treba razmisliti o povećanju naknada za udomitelje koji su standardni udomitelji. Da im se pojača i poveća ta naknada, da na taj način stimuliramo udomljavanje, jer teško ćemo na neki drugi način to postići. Imamo raznih udruga, koje pomažu, koje educiraju, koje dežuraju na telefonima, koje otpočetka budu uključene. Ja imam jedan primjer koji želim ovdje navesti kao prekrasan primjer, možda i kao poticaj nekim našim građanima, našim obiteljima da se nešto tako i u Hrvatskoj događa. Neki dan sam bio na jednoj priredbi gdje se obilježavalo 20 godina jedne prekrasne suradnje križevačke osnovne škole Ljudevita Modeca i jedne udruge u talijanskom gradu Breši koja već 20 godina pomaže socijalno ugroženoj i djeci bez obitelji iz grada Križevaca. Preko 500 djece je kroz tih 20 godina bilo smješteno u obiteljima u Italiji, oni su im kasnije bili i firmani kumovi, stipendirali su ih na školovanjima, stekli su jedno novo iskustvo prijateljske veze i odnose i na taj način pokazali kako se možemo brinuti i na takav jedan način o djeci. Neka to bude poticaj da se nešto tako događa. Ali ta udruga Bimbo Kjama Bimbo se zove je udruga koju su osnovali jedno 7 bračnih parova iz Italije, 7 bračnih parova koji su pokrenuli inicijativu, danas imaju preko 500 članova aktivista koji rade i pomažu djeci. Više ne samo iz Križevaca nego i šire od toga. I ovo neka bude jedan mali uvod onaj u drugi dio u kojem želim ovdje kod ovog zakona govoriti i iznijeti vrlo jasno stav većeg dijela Kluba zastupnika HDS-a, HDSSB-a i HSLS-a. Mi u klubu kao što su različita mišljenja imamo vrlo jasan stav što se tiče Hrvatske demokršćanske stranke i HDSSB-a, podržavamo apsolutno predloženi zakon i nećemo podržati amandman koji je predan na ovaj zakon. Dok kolega Kosor iz HSLS-a zadržava svoje pravo da sam odlučuje o tome kako će glasati. Ti ljudi iz talijanskog grada iz te udruge rekao sam malo prije 7 bračnih parova 7 muškaraca i 7 žena su pokrenuli jednu takvu inicijativu. Hvala dragom Bogu, djeca još uvijek, djeca se još uvijek rađaju na način da u tome moraju sudjelovati i žena i muškarac. Hrvatski građani su na referendumu vrlo jasno iskazali svoj stav što misle o braku. Što misle o temelju hrvatskog društva. Rekli su da je brak zajednica muškarca i žene. I po našem sudu, svi zakoni koji se donose moraju biti u tom duhu, oni moraju ići u tom pravcu, ne izigravati volju građana na način kao što je to izigrano, par mjeseci nakon što je proveden referendum, tadašnja vladajuća većina je izigrala volju građana i donijela zakon koji je u suprotnosti sa voljom građana. Sada naravno moramo odrediti se da li idemo u skladu sa i po putu koji su nam zacrtali građani na referendumu ili ćemo izigravati volju građana, u bilo kojem zakonu pa tako i ovom zakonu. I stvarno nije normalno, da već mjesec dana cijelo vrijeme u javnosti bude prisutna rasprava o tome da li treba dozvoliti istospolnim bračnim zajednicama da udomljuju djecu. I u tome smo praktički zaboravili ono bitno i glavno o čemu se danas ovdje hvala Bogu govori, danas se ovdje konačno govori o djeci. Govori se naravno i o odraslim osobama koje treba udomljavati. Naš stav tu je vrlo jasan, apsolutno se protivimo takvim izmjenama zakona koje bi to omogućavale. Ne zato što imamo nešto protiv nekoga, nemamo ništa protiv nikoga ali poštujemo volju hrvatskih građana. I pozivamo sve one koji misle drugačije da uvijek imaju na umu da su hrvatski građani vrlo jasno iznijeli svoj stav i da smo mi kao zastupnici u Hrvatskom saboru dužni pratiti i poštivati volju građana, pa to nam je prva i osnovna zadaća koju moramo imati u vidu. Kao što sam već rekao, klub će prijedlog zakona kao što je predložen, podržati, smatramo da je on poboljšanje, smatramo da bi on mogao izazvati pojačane aktivnosti na udomljavanju ali i pozivamo ministrice, da stvarno još jedanput i dok donosite i pravilnike, dok određujete cenzuse, dok određujete naknade, da imate u vidu da se i povećanjem naknada za standarde udomitelje, još više potencira i pojača interes tih ljudi, da oni u principu mogu udomljavati prvenstveno djecu ali i pomagati starijim osobama koje isto ostaju često puta nezbrinute. Mi danas imamo situaciju da djeca više ne brinu o roditeljima, da često puta i oni budu ostavljani, prepušteni malti ne brizi da društvo brine o njima, iako nam zakon kaže da mora brinuti dijete o svom roditelju. I oni se nažalost često puta nalaze u situacijama i smještaja u obitelji ili smještaja u staračke domove i društvo o njima brine. Dakle, probajmo graditi društvo koje je temeljeno na pravim i zdravim temeljima. Nemojmo podlijegati jednom pristupu, nekakvim modernih vremena i urušavati ono što je temelj društva. Nemojmo smetnuti s uma da dijete možda koje ima nekih 6, 7, 10 g. treba doći u okruženje na koje je naviknuto, da je to normalno da dijete raste prvenstveno u nekakvom domu gdje ima muško i žensko, gdje ima nekoga koga poistovjećuje sa majkom, da ima nekoga koga poistovjećuje sa ocem. Kaže mi jedna mama koja je pitala svoju kćer ovih dana što misli dijete o tome, dijete ide u 5. razred osnovne škole, pitala je, veli kaj ti misliš kad bi bilo da recimo da netko bude, da živi u zajednici gdje su dva tata ili gdje su dvije mama, dijete ju je pogledalo i reklo, mama to bi bilo čudno, djeca bi i ih na neki način i zafrkavala takvo dijete u školu, djeca su iskrena, djeca ne razmišljaju o tome jel' nešto smiju reći ili ne smiju reći. Sad će reći neki treba djecu odgajati da im je to normalno. Možda će nekada biti normalno, možda će nekada djeca biti proizvedena bez očeva, možda će to biti neka proizvodnja na traci a danas još nije tako. Danas dijete nastaje od oca i matere. I na tom tragu i na volji hrvatskih građana, trebamo graditi i dalje naše društvo i čuvati njegove vrijednosti i vrednote. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Nastavljamo s raspravom u ime kluba zastupnika. Slijedeća zastupnica u ime Kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a je kolegica Nada Turina-Đurić. Izvolite kolegice Turina-Đurić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospođo ministrice sa suradnicima. Ja ću govoriti u ime kluba GLAS-a i HSU-a i budući da sam i predsjednica odbora, dala sam izvješće na početku, malo ću početi temu, cijelu temu mog izlaganja sa jučerašnjom sjednicom odbora čijeg sam predsjednica i na kojem je bila dosta žustra rasprava u trajanju od više od sat vremena, što je bilo i za očekivati nakon što je na prethodnoj sjednici povučena ova točka i gdje smo očekivali da će se do sazivanja slijedeće sjednice odbora, dogoditi neka promjena jer smo mi u klubu GLAS-a i HSU-a sa određenom nevjericom čitali konačni prijedlog zakona i bili uvjereni da je došlo do neke greške da je ministarstvo propustilo znači uz sve ono dobro što je učinjeno u ovom zakonu, da sad ne nabrajam jer provlači se kroz dosta članaka gdje smo svi bili zadovoljni sa time da se tehnički unaprijedila pozicija i udomitelja i onih koji će biti udomljeni, potkrala ja bi rekla možda i jedina velika greška u samom ustvari jednom članku kojeg su pokušali proteklih par dana spasiti neki klubovi zastupnika i neki zastupnici pojedinačno od kluba HNS-a, SDP-a, kluba GLAS-a, zastupnice Glasovac i još mislim da stižu amandmani ustvari koji se odnose na jedan jedini članak zakona a to je članak 9. stavak 3. i u jednoj jedinoj rečenici u kojoj se traži da se izjednače prava istospolnih zajednica i životnih partnera sa svima ostalima u pravu na ostvarivanje prava udomitelja kako je predviđeno ovim zakonom. I mi uvjereni u to da je došlo samo do propusta i da će naravno nakon što i koalicijski partner HDZ-a, HNS koji se u tišini dogovorio za koaliciju, mislim da se mogao isto tako onda u tišini dogovoriti i oko promjene ovog članka, da se promijeni, da se prihvati amandman ali očito da nije uspjelo jer to smo vidjeli jučer na odboru, a vjerojatni ćemo vidjeti kod glasanja jer su predlagatelji pri svome što mi apsolutno mislimo da nije dobro. Znači mislili smo da je došlo do omaške i da ćemo u jednom pristojnom razgovoru kroz te amandmane koje smo predložili, koji su već pristizali doći do točke u kojoj ćemo se nać i da će predlagatelj sam preuzeti izmjenu članka 9. stavka 3. i omogućit makar tom jednom životnom partnerstvu kako kaže gospođa ministrica danas, a mi imamo saznanja da su dva bila u postupku za ostvarivanje prava na udomiteljstvo, no nema veze, pa da je samo i taj jedan, mi bi promjenom ovog članka možda otvorili šansu da još neki potencijali udomitelji stignu iz istospolnih zajednica odnosno iz životnih partnerstva. Ako ostanemo pri ovome, naravno to neće biti moguće, i ono što je strašno da jučer, na taj način, sjednici Odbora bio prisutan predstavnik jedne Udruge, koja se bavi pitanjima istospolnih zajednica koje iz dugine, takozvanih duginih obitelji, koji je imao mogućnost slušat našu raspravu koja nije baš bila ugodna, i koja nije bila baš, kako bih rekla sa argumentima, takva da bi ohrabrivala članove te zajednice da imaju nekakvu svijetlu budućnost u ovoj državi. Dobio je i priliku da se izjasni na kraju svih naših rasprava, to vam nije preneseno u zapisniku kojeg sam ja čitala, takva je bila procjena da nećemo to iznositi u samom zapisniku, al' ću vam ja prenijet, mene je bilo sram. Mene je bilo sram što sam morala čuti od te osobe, vrlo pristojne osobe koja je vrlo pristojno se nama obratila, al' nas je u stvari posramila. Posramila nas je svojom veličinom, jer je jedan od osoba koja bi htjela biti sa svojim partnerom udomitelj, i obratila nam se na način što mi uistinu od našeg Sabora ne možemo dobiti šansu da realiziramo svoj život u jednoj maloj obitelji kako bi bili postali udomitelji jednog djeteta, oni prije svega na to ciljaju. Mene je bilo, strašno. Ja se nadam da, ne nadam, nego sam uvjerena, ja mislim da će i naš Klub, još se nismo dogovorili, ali mislim da će i naš Klub ako ovaj Zakon prođe tražiti ocjenu ustavnosti, prije svega, znači ovog članka Zakona, jer apsolutno smatramo da smo u pravu, da on, da ga je potrebno mijenjati jer da ograničava ljudska prava određene skupine ljudi, što je apsolutno nedopustivo i kroz naš Ustav, ali i kroz Zakone, koji su nadležni za ovakve situacije, i mislim da ćemo doživjeti još jedan u nizu poraza vezanih uz socijalne zakone koji su bili u ovom Saboru da ih moramo u nekakvom kratkom vremenu mijenjati. I jučer smo u toj raspravi na Odboru, razgovarali najviše o toj točki, i ono što je nekoliko zastupnika članova Odbora pitali i dobilo jedan jedinstveni odgovor, a što jest veliki problem i za nas u GLAS-u je to veliki problem zbog kojeg mi nećemo ovaj Zakon podržati, ako se ne promijeni, a to je da je odgovor ministrice na to zašto nisu uključene istospolne zajednice odnosno životni partneri, jedini odgovor koji je ona dala, nikakav čvršći nismo mogli dobiti argument od toga, da je ona rekla da su djeca koja bi se udomljavala u takvim zajednicama, da bi bila dodatno stigmatizirana. Ja sam tu odmah reagirala na Odboru i upozorila da to što je rekla, da je to nešto strašno, jer po toj osnovi po kojoj ona smatra da bi djeca bila dodatno stigmatizirana, bi se moglo dogoditi da danas-sutra razgovaramo da djecu nećemo udomljavati, primjerice, u različitim etičkim skupinama, znači u brakovima, u obiteljima koje su sklopljene i brakovima koji su sklopljeni između različitih etičkih skupina, etničkih skupina, zatim različitih vjerskih zajednica, različite boje kože, i tako dalje, i tako dalje. Zašto to spominjem? Zato jer na istospolnim zajednicama, na LGBT osobama, su se jako često lomila koplja oko ljudskih prava, kroz povijest demokracije, jer iz ovakvih prijedloga uvijek postoji onaj crv sumnje da će doć još neki, koji su manjine na red da ih se isključi, bilo koji, i zbog raznih razloga. I da to prođe lišo u ovakvom, što mi kažemo dolje, bez da itko išta kaže i da bilo tko pokaže crveni karton, to što se tiče GLAS-a neće proći, ako se ne postigne dogovor da se to promijeni. Znači, mi ćemo podržat i sve one amandmane koji su išli u tom pravcu, i naravno naš vlastiti, jer smo ga i mi, i mi podnijeli, a to je da pravo na udomiteljstvo, znači, da udomiteljska obitelj jest zajednica koju čine udomitelj i njegovi bračni ili izvanbračni drugovi, životni ili neformalni životni partneri, kako stoji, znači to je dodatak, kako stoji u alineji trećoj članka 9. ovog Zakona. Mi ovdje raspravljamo o politici cijelo vrijeme, meni je drago da neki kolege hvale ovaj Zakon i on je u tehničkom smislu uistinu donio cijeli niz, i zato je žalosno, da ustvari se lomimo, ali se lomimo oko izuzetno važnog pitanja, politički važnog pitanja. Nije dovoljno da Zakoni budu samo tehnički dobri, zakoni moraju odgovarati na životna pitanja, na ciljeve ovog društva, stvarat u ovom društvu pozitivnu atmosferu, stvarat atmosferu jednakih šansi, jednakih mogućnosti za sve ljude bez obzira gdje žive, kako žive, s kim žive, koje su vjere, boje kože, boje očiju itd., ako to ovaj sabor ne može prihvatiti te standarde onda stvarno ne zaslužuje ni onu ocjenu koju mu daju naši građani ovaj običnu, a to je negdje se vrti oko nekakve 2-ke a sad zadnje vrijeme jedva da dolazimo i do nje. Znači, negativnu ocjenu imamo od strane naših građana. Da ne možemo promišljat na takav jedan pozitivan način i učinit to je jedan mali korak. Gospođo ministrice zakon je dobar i ja ću ga pokušat malo slikovito prikazat, on je kao jedan fini kolač koji se jako dobro digao ima finu glazuru, fila mu je isto tako dobra, ali ste u njega kao kolač zaboravili staviti šećer, a kolač se nekako pretpostavlja da je sladak. U ovom zakonu ste samo sa tim propustom uništili dobru intenciju ovog zakona i mislim da ima možda ili nadam se da ima još vremena da razgovaramo da to promijenimo. Mislim da se tu i premijer bi trebao uključiti i ako je ikako moguće doprijet do njega kao jedan proeuropski političar koji zna koliko zemalja Europe ovakve zakone i ovakve propise nije donosilo po ovom pitanju o kojom ja govorim, znači u točki 9. nego upravo obrnuto. Prilika je da se to izmijeni, vrlo jednostavno, da se ispriča onima koja se treba, vi kažete da je samo jedno životno partnerstvo koje kandidiralo se prema tome nemate ih puno za ispričat se, ali to pokazuje ako to učinimo kuda mi idemo što u stvari želimo. Želimo ravnopravno društvo svih nas, pa i onih, onog nekog jednog koji je negdje sasvim daleko i kojeg možda nedovoljno vidimo i nedovoljno prepoznajemo. Pa budimo dovoljno veliki kad su nam se već pokazali, kad su nam skrenuli pozornost, kao sabor, kao zakonodavno tijelo i kažimo pogriješili smo dodat ćemo te dvije riječi u taj zakon i ponosno se bavit onda tim poslom, a ne činiti u stvari zlo nad ne možda prevelikom broju u ovom trenutku ljudi, a da bi se na neki način ulagivali onima koji su bili protiv Zakona o životnom partnerstvu ili nekim drugim prijedlozima s kojima je neka bivša vlada izašla ovdje i donijela ih svojom većinom. To neće ovu državu i građane ove države dovest u bolju poziciju nego će ih prisilit da razmišljaju da napuštaju zemlju i taj čovjek koji je jučer bio na odboru je, to mi se duboko usjekla i ta rečenica rekao da su neki od saborskih zastupnika, nije ih imenovao, mu rekli pa s čime se vi to bavite šta se vi s time uopće zafrkavate i tražite ta prava otiđite u Dansku pa živite u Danskoj. To je znači došlo očito iz usta nekoga od saborskih zastupnika. Pa zar ćemo mi tjerati ljude zato što imaju nekakvo drukčije mišljenje, zato što pripadaju određenoj manjini, slat poruke iz ovog doma odselite se iz Hrvatske. Bit će nas sve manje i sve će bit manje onih kojima ćemo se uopće moć obraćat sa ove saborske gornice ako nastavimo raditi na način na koji smo počeli. Evo zahvaljujem se, znači ako se nešto ne promijeni u međuvremenu GLAS i HSU neće podržati prijedlog ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa, sada je na redu ispred Kluba zastupnika HNS-a gospodin Stjepan Čuraj.
Zahvaljujem podpredsjedniče, poštovana ministrice sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege, ja želim početi ovo izlaganje zapravo s onim što je dobro u ovom zakonu, s onim zašto ovo to donosimo i zapravo u ovom zakonu nema, možemo se vjerojatno svi složiti u 90% slučajeva nema niti jedne loše stvari, ništa loše nije napisano. Znači sve je prihvatljivo, mislim velikom broju ovdje zastupnika možda nekih malih provedbenih, tu smo jedan amandman uložili, nesuglasica tehničkih ali suštinski, znači ni jedna ovdje riječ nije sporna nikome, barem ja nisam čuo to, niti nama. Ono što se ovdje uređuje i što želimo mi s ovim zakonom dobiti je potaknuti udomiteljstvo u Hrvatskoj, probati prevenirati institucionalizaciju djece, odnosno deinstitu, ah sad sam se i zbunio, deinstitucionalizirati ih, znači oni koji su već u domovima, poboljšati kvalitetu skrbi, poboljšati to kao zanimanje. Znači mi ovdje uvodimo pojmove samog udomiteljstva i kao zanimanja koje može biti specijalizirano, može biti tradicionalno ako se ne varam ili standardno, dakle imamo srodničko, dakle razgranato sve apsolutno kako bi se samo što više ljudi aktiviralo i omogućilo na samo djeci, nego starijima i nemoćnima i svim onima zapravo potrebitima, kvalitetnija, bolja skrb. To je smisao ovog zakona. Ovdje otvaramo mogućnost naknade, znači zapravo stvaranje udomiteljstva kao zanimanja za one nezaposlene, na jedan način i stimuliranja, pročitat ću vam samo pročitati ću vam samo, a to će biti kao jedan uvod u temu, koji su sve uvjeti koji treba ispuniti netko po zakonu, a što ne znači i ne jamči da će oni moći biti udomitelji. Znači, punoljetna poslovna sposobnost. Hrvatski državljani, ima prebivalište i živi u RH, mlađi od 60 godina, osim ako nastavlja obavljati udomiteljstvo ili ako udomiteljstvo obavlja kao srodnik ima završeno najmanje srednjoškolsko obrazovanje, osim ako udomiteljstvo obavlja kao srodnik, završeno osposobljavanje za udomitelja, osim ako je srodničko, znači, osposobljavanje, nema zapreka iz čl. 18., a to su oni gdje su poremećeni odnosi u obitelji, bolest, stanje itd., društveno neprihvatljivo ponašanje, sve one zakonske pretpostavke praktički da nema zapreka da se radi. Ima pisanu suglasnost svih punoljetnih članova zajedničkog kućanstva za obavljanje udomiteljstva, osim ako udomiteljstvo obavlja kao samac. Pa onda nadalje kaže kad podnosi u zajedničkom kućanstvu mora ostvarivati vlastita sredstva za uzdržavanje u iznosu većem od 70% od iznosa visine zajamčene minimalne naknade za samce ili kućanstvo utvrđene zakonom itd. I onda na temelju svih tih uvjeta, Centar udomitelja procjenjuje obitelj, motive osobe i članove njegove obitelji za obavljanje udomiteljstva u odnosu obitelji, te njihov utjecaj na prihvaćanje korisnika itd. itd. Centar za udomitelje provodi osposobljavanje. Jel se nekome ovo čini kao lak posao? Samci mogu, ali to ne znači što mogu, da će svi biti. I kada govorimo o onome jednoj jedinoj stvari, jer ja sam rekao da ovdje nije ništa sporno u tekstu. Jedina, jedina stvar je sporno ono čega nema. I zašto smo mi podnijeli Amandman. Jel to da smo uz postojeće zakone koje imamo, a prije svega govorimo o Zakonu o životnom partnerstvu osoba istog spola, njih izostavili, praktički ne u samom onom provedbenom dijelu zakonu, nego u općim odredbama, u preambuli, gdje se pojmovi definiraju, tamo ih nema, u čl. 9. toč. 3. nisu navedeni. I mi ovdje ne govorimo da će to tako biti i morati biti ako su oni navedu, oni će morati ispuniti sve one pretpostavke koje će Centar za udomitelje provoditi i provjeravati i ove zakonske koji moraju ispunjavati, od edukacije do financijskih, do uvjeta, svega onoga što može biti. A da ne govorimo o srodničkim, gdje se može dogoditi da netko zbog svoje spolne orijentacije, ne može udomiti nećaka, nećakinju ili bilo što, bilo tko tko je u bliskoj srodničkoj vezi. To sad još i ne govorimo. I onda idemo u potpuni cilj ovog Zakona, a to je da se smanji broj djece u institucijama i da se omogući takvim ljudima da barem konkuriraju. Ali, cilj i smisao mora biti interes djeteta. Sad ovdje govorimo cijelo vrijeme o djeci. Mi moramo znati da tu može vrlo dobro se raditi o starijoj nemoćnoj osobi i to ovaj Zakon govori. I mi zapravo ovime gdje imamo Zakon koji govori u čl. 37. st. 4. da životni partneri formalni ili neformalni imaju jednaka postupovna prava i status u sudskim i upravnim postupcima kao i bračni drugovi. I onda kasnije, kada se govori ovdje, znači, primjedbe koje su bile na ovaj Zakon, a bilo ih je, možemo ih pronaći, da obuhvatom životnih partnera budući da udomiteljstvo kao oblik pružanja socijalne usluge smještaja proizlazi Zakona o socijalnoj skrbi, te se značenju udomiteljskoj obitelji naslanja na značenje pojma iz općeg propisa. Ovo moramo, to je kao objašnjenje zašto oni nisu predlagatelja, mi moramo znati da je ovaj Zakon lex specialis, ovo u odnosu na Zakon o socijalnoj skrbi. I on uopće ne definira što je udomiteljska obitelj, on je opći propis, a ovo je lex specialis i to je mjesto gdje se treba definirati, a ne u opće, gdje nije. I mi samim time onda ulazimo u problem sa drugim niz Zakona o ravnopravnosti spolova čl. 6. st. 3. gdje se jasno propisuje zabrana diskriminacije na temelju spolne orijentacije. Pa Zakonu… [[Govornik se ne razumije]] diskriminacija. U čl. 8. propisuje da svatko ima pravo na pristup uslugama koje pružaju državna tijela i tijela jedinice lokalne samouprave itd., a ovo je jedna o tih socijalnih usluga i mi njih tu zapravo diskriminiramo. Pa onda možemo do čl. 14. Ustava, možemo citirati i presude Europskog suda za ljudska prava itd. i onda ono paradoks onaj što je da samac može, bez obzira na njegovoj spolnoj orijentaciji, a formalni, neformalni, isto spolni parovi, bračni parovi, ne mogu. I čega se onda mi bojimo? Ovo ne znači i nije ni približno isto kao posvojenje. Znači, vi udomiteljstvo, pogotovo ako govorimo kao zanimanje, to dijete može doći, može ga se nekada i pitati, ono može i otići ako se procijeni da nešto nije dobro, ako se na zaključak djeteta, znači, mi ovdje govorimo o djeci starijoj, ne znam, od 8 godina, ako se ne varam, ali možda vjerojatno i mlađoj. Znači, to ne znači da je to zapisano… [[Govornik se ne razumije]] , to nema veze s bilo kakvim pojmovima o posvojenju. I ministrica je tu u pravu zapravo jer njen argument danas protiv iste je onaj argument koji je imao SDP kada smo bili s njima prije 4-5 godina, 3-4 godine kada se donosio Zakon, 2014.-te. Isti identični argument. Nije društvo spremno, stigmatiziranje, mi smo tada bili za to. Ni mi kao HNS, i tadašnje kolege koje sad više nisu u HNS-u nisu izašli iz Vlade, nisu davali ostavke zato što to nije napravljeno jer mi to želimo, to nije nešto na temelju čega ćemo niti rušiti, ali to ne znači da mi to i dalje ne smatramo da je to dobro. Jer stigmatiziranje, ja sam to već nekoliko puta rekao mi smo svi čuli za onaj grdni izraz, domska djeca, pa kakvo je to stigmatiziranje, kako njihova socijalna integracija, nemoj njega on ti je iz doma, pa ja ne vidim ni jednu gore stigme koje dijete može imat osim toga, ali ne znači, ako ovo omogućimo i ako se prihvati naš amandman, da će sada samo istospolni parovi udomljavati. Zašto? Zašto ne bi svi bili potaknuti, pogotovo ako to kao zanimanje stavljamo, i zašto ne bi ti Centri za udomiteljstvo procjenjivali gdje je najbolje i koji parovi su najbolji. Ne kažem ja ni da su svi ni heteroseksualni parovi odnosno obitelji, niti istospolni da su, niti jedni najbolji, niti drugi, ima svega k'o i u svakom životu. Govorit o nekim uticajima, različitim statistikama ili procjenama, ja sam rekao prije 50-ak godina, 70, bit, živjet u vanbračnoj vezi je bila stigma, još imat djecu zamislite, pa zamislite još žena nema isto prezime kao muž, to je ono, gledaju, malte ne krste se, danas je to normalno. Ja ne znam kad govorimo o statistici, mislim možemo ići do krajnosti, ja nisam čuo ni za jedan primjer homoseksualne osobe koja je to postala zato sto je živjela u homoseksualnoj obitelji odnosno bila dijete istospolnih roditelja. A gotovo svi, homoseksualne osobe koje znam su iz heteroseksualnih obitelji, da li samaca ili obitelji, šta ćemo sada reć'? Da heteroseksualne obitelji stvaraju ljude homoseksulane' Pa naravno da nećemo, to nema logike, nema smisla. Jel to argument? Ili ćemo dozvoliti da zbog ovoga nam ovaj odličan Zakon za koji moram čestitati, što su imali i hrabrosti i uzeli to raditi, i to je trebalo, i u interesu djece ćemo dozvoliti da nam dođu oprečnosti sustavom i padne da ne bude ništa. A oni koji će podnijet ocjenu ustavnosti su kao za to odgovorni? Pa nije valjda odgovoran koji kaže da nešto nije dobro, nego valjda ono što nije dobro. Zato apeliram još jednom, razmislimo, ovime se ne kaže i ne daje to kao pravo nego ovdje govorimo samo o običnoj mogućnosti da konkuriraju, pa u krajnjoj liniji i djeca će to sama prepoznati, starije i nemoćne osobe da li žele to ili da li ne, da li im je dobro, da li im nije, jer se, njihovo mišljenje je bitno. Pa možda nitko ne bude bio zadovoljavajući i nitko se ne prijavi iz osoba istospolnih parova ili brakova odnosno životnih zajednica, i ne bude to bilo, ali mi samo ovim tražimo tu mogućnost da se nikog ne diskriminira, i ono da radimo što je najbolje u interesu djece, a ovo nije nikakav preludij, nije nikakvi uvod i nije, nema nikakve veze sa posvojenjem, i ne može se dovesti u istu korelaciju da sad ako smo ovo napravili, onda moramo i ono. Ne, jer to nije taj Zakon na koji se možemo pozvati kad govorimo o posvojenju, a Zakon o životnim i neformalnim životnim partnerima, je direktno kojim ovim nam stvara probleme u ustavnosti ovog Zakona ako ostane ovakav kao Prijedlog kakav je. Još jednom ponavljam, molim vas da jednostavno napravimo taj iskorak, i civilizacijski, ja vjerujem da je to nešto što imamo snage u ovom Domu i bez obzira na stranačke pripadnosti, bez obzira na sve, da je to nešto što jednostavno treba napraviti taj prvi korak. I prije 20 godina biti u nekoj pride povorci nije bilo baš sjajno, danas to više nitko ni ne gleda, nitko ikog boli briga i to je zapravo cilj toga svega. Ja vjerujem da mi možemo ovdje krenuti dobro, da se raspravljamo i ako ovo ne bude u ponedjeljak izglasano i ako ne bude amandman prihvaćen, Klub HNS-a nažalost neće podržati ovaj Zakon, al ja se, još jednom apeliram na sve zastupnike da podrže amandman i u krajnjoj liniji onda podrže takav izmijenjeni Zakon, jer on je dobar i za dobrobit djeteta i on će ostati, i odoliti svim potencijalnim ustavnim tužbama i još jednom čestitam i predlagateljima na, osim toga, vrlo sustavnom i kvalitetnom Zakonu sa odličnim ciljevima koji trebaju proisteći iz ovog Zakona. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Gospodin Kažimir Varda ispred Kluba zastupnika Strane rada i solidarnosti, Reformista i Nezavisnih zastupnika.
Hvala lijepo poštovani podpredsjedniče Sabora, poštovana ministrice sa suradnicima, kolegice i kolege. Nažalost moram skratiti svoju raspravu zbog drugih obaveza, pa ću nastojati samo nekoliko stvari za koje smatram da su bitne. Pažljivo sam saslušao sve dosadašnje rasprave i replike, e sad me zanima sljedeće. Sinoć sam gledao i Otvoreno, cijelo vrijeme. HNS daje amandman i ostali na istu temu, i samo se oko toga vrtimo de facto cijelo vrijeme, osim možda jedne ili dvije rasprave, jedna je bila kolege Hrga. Sad mene zanima, što se promijenilo u tri godine u svjetonazoru, u kulturološkom, tradicijskom shvaćanju hrvatskog društva, u tri godine? Ništa. Apsolutno ništa. A od 2011. do 2015., imali ste prilike sve to promijenit, sve ste to mogli promijenit. Imali ste dvije izmjene Zakona o socijalnoj skrbi, 2013. i 2014., niste to ni takli. To niste ni takli. A kad govorite o diskriminaciji, onda vam moram reći sljedeće, ministrica se obrazloženjem pozivala i na Obiteljski zakon, a ta ista Vlada 2012. godine donijela je izmjene i dopune Zakona o suzbijanju diskriminacije. U članku 9., tog istog Zakona, u stavku 1., govori da je diskriminacija u svim pojavnim oblicima zabranjena, ali dalje u st. 2. kaže, utvrđuje se da se diskriminacijom ne smatra stavljanje u nepovoljniji položaj u slijedećem slučaja i to kod stavljanja u nepovoljni položaj pri utvrđivanju prava i obveza uređenim Obiteljskim zakonom, a osobito u svrhu legitimne zaštite prava i dobrobiti djece, zaštite javnog morala itd. Jeli ja trebam dalje obrazlagati da ovdje nema diskriminacije? Nema, jer očito da ste smatrali onda da je ima, onda bi mijenjali ovaj Zakon jer ste za to imali prilike. I da na kraju kažem, iskrcali smo ovoj Vladi, a imali ste prilike i Istambulsku Konvenciju i ostavili ovaj Zakon o socijalnoj skrbi kakav je bio. I sada ova Vlada pokušava nešto napraviti, ova ministrica i Ministarstvo također i svi hvalite zapravo sadržaj samog prijedlog Zakona, ali što se tiče kluba Stranke rada i solidarnosti, reformista i nacionalnih manjina i nezavisnih zastupnika, pardon, oprostite, kao što vam je poznato Stranka rada i solidarnosti, reformista i nezavisnih zastupnika u klubu nema, mi nemamo nikakvih problema oko ovih pitanja. Zašto? Zato jer vam je poznato da se mi razlikujemo u svjetonazoru, u shvaćanjima za razliku od drugih klubova zastupnika u ovom i sličnim prilikama, pa kad je riječ o Amandmanima, članovi kluba će glasovati onako kako oni po svom svjetonazoru smatraju, a kako ćemo glasovati na kraju o prijedlogu Zakona, o tome će odlučiti klub. Što se mene osobno tiče, moj glas gospođo ministrice, imate za konačni prijedlog zakona, i da ne ponavljam, jer sam unaprijed rekao da moram skratiti raspravu, pozivam se i na raspravu kolege Hrga, nju bi 100% potpisao. Hvala lijepo.
Sada je na redu gospođa Dragana Jeckov, ispred kluba zastupnika SDSS-a, izvolite.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče Sabora, gospođo ministrice sa suradnicama, klub zastupnika SDSS-a je podržao prijedlog Zakona o udomiteljstvu u prvom čitanju kojom prilikom je istakao da prijedlog Zakona zaista je trebao biti na raspravi još prije 10 godina, ako ne i više i da je ovaj prijedlog Zakona vrlo sadržajan, konkretan i donosi niz rješenja koja će udomiteljstvu kao institut unaprijediti i osnažiti, te ga učiniti dostupnijim, zapravo, interesantnijim potencijalnim udomiteljima. Udomiteljstvo je oblik brige izvan vlastite obitelji kojim se korisniku, u ovom slučaju djetetu ili odrasloj osobi, osigurava smještaj i skrb u udomiteljskoj obitelji. Dakle, djetetu ili odrasloj osobi od kojih je, dakle, više odraslih osoba, nego što je to djece, što se u ovoj raspravi često zanemaruje. Smještaj u udomiteljsku obitelj prepoznat je kao najkvalitetniji oblik skrbi, kao prirodniji, humaniji u odnosu na smještaj u ustanovu, te smo istakli značaj prednosti udomiteljstva koje se temelji, dakle, na načelima obiteljskog okruženja, održivosti socijalnih veza i uključenosti samog korisnika. Udomiteljska obitelj korisnika prihvaća kao svojeg člana, korisnik dobiva osjećaj pripadnosti obitelji, te se stoga u novije vrijeme teži smještaju korisnika upravo u udomiteljskoj obitelji. Udomiteljstvo je plemenita odluka, ali iznimno odgovorna koja mijenja i dotiče mnoge živote, zato je jako važno takvu odluku donijeti vrlo promišljeno imajući u vidu šta sve udomiteljstvo donosi. Često smo, dakle, imali prilike čuti, mladi za udomiteljstvo nemaju interes, a smanjuje se dramatično i broj udomitelja srednje generacije jer udomiteljice odlaze u inozemstvo gdje brinu o starijima, kao i, recimo, činjenicu da broj udomitelja opada u manjim sredinama, kako kaže jedan od starijih udomitelja, sve nas je više u dobi blizu 65, nakon čega se više ne možemo baviti udomiteljstvom djece, a mladih nema. U raspravi tada, ali i u ovoj danas, važno je istaći i osvrnuti se na izvješće pravobraniteljice za djecu koja također kontinuirano ukazuje na iznimnu važnost odrastanja djeteta u obiteljskom okruženju, pozivajući se pri tome na brojne međunarodne i domaće dokumente. Pa tako, ratifikacijom Konvencije o pravima djeteta, država je preuzela obavezu da osigura da dijete ne odvaja se od svojih roditelja protiv njihove volje, osim ako je to odvajanje prijeko potrebno u najboljem interesu djeteta, a tada potrebno je djetetu osigurati zamjensku skrb. Ujedno smo istakli da smatramo da siromaštvo nikako ne bi trebao biti taj element zbog čeda će se izdvajati dijete iz obitelji. Prema riječima pravobraniteljice za djecu, glavni kriterij za ostvarivanju prava na udomiteljstvu trebaju biti sposobnost, motiviranost i posvećenost osoba da na adekvatan način brinu i skrbe za djecu, a ne da njihova spolna orijentacija ili rodni identitet budu prijepor. Dakle, u zamjenskoj i u udomiteljskoj obitelji najvažnije je djetetu osigurati i pružiti najkvalitetniju moguću brigu i podršku. Svakako da kada se bude odlučivalo o ovoj temi, trebamo imati na umu i smjer koji su nam pokazali i naši znanstvenici iz RH, njih 200 potpisanih imenom i prezimenom, potpisanih svojom titulom i reputacijom. Dakle, 200 stručnjaka, mahom psihologa, sociologa i pedagoga, koji nas upućuju da je potrebno prihvatiti i priznati raznovrsnost postojećih obiteljskih zajednica i odnosa u RH, te važnost da se u radu svi vodimo znanstvenim spoznajama, a ne predrasudama i stereotipima. Statistički podaci govore da po starenju stanovništva Hrvatska slijedi trendove visokorazvijenih europskih zemalja u kojima je sve više staračke populacije. Proporcijalno s tim brojkama ne raste i svijest o mogućnostima udomiteljstva tako da još uvijek imamo više obitelji koji pružaju uslugu udomiteljstva odraslim osobama, nego onih koji se bave udomiteljstvom djece i kao što sam već rekla taj se problem zaobilazi u ovoj raspravi. Odluka da se uvede profesionalno udomiteljstvo kao oblik skrbi, nastojanje da se oživi i potakne udomiteljstvo i deinstitunacionalizacija domova upravo jedna od važnih intencija ovog zakona zbog čega je ovaj zakon važan i jako dobar. Nova zakonska rješenja trebala bi omogućiti povećanje broja udomiteljskih obitelji poboljšati kvalitetu usluge skrbi i uvođenje dakle u obiteljske u udomiteljske obitelji. Kao što smo čuli od gospođe ministrice projekcija je da će se taj broj povećati na 50, 50%. Zato ovaj zakonski okvir i pravno uređenje ovog područja smatramo vrlo dobro došlim uz napomenu koju smo istakli u prvom čitanju da se potrebno, da je potrebno u zakonu navesti da udomitelji mogu biti životni i neformalni životni partneri koji nisu navedeni. Klub zastupnika SDSS-a će glasati po svojoj savjesti kako se sad često čuje u medijskom prostoru, pri tom ćemo na umu imati dobrobit djece i suzbijanje diskriminacije po bilo kojem osnovu koja je jasno navedena u Zakonu o suzbijanju diskriminacije koji je ovaj visoki dom donio 2008. u kojem je jasno navedeno da se diskriminacijom smatra stavljanje neke osobe u nepovoljniji položaj na temelju pogrešne predodžbe o postojanju osnova za diskriminacije, za diskriminaciju. Hvala.
Hvala i vama. Gotovi smo sa klubovima, prelazimo na pojedinačne rasprave. Prvi je gospodin Ivan Ćelić, izvolite.
Hvala gospodine podpredsjedniče, poštovana gospođo ministre, ministrice sa suradnicama, evo i kolegica Jeckov je spomenula dakle da je u ovome trenutku više obitelji koji pružaju uslugu udomiteljstva odraslim osobama pa ću ja govoriti o toj jednoj skupini osoba s duševnim smetnjama koje su i te kako stigmatizirane, ne samo u našem društvu, nego i općenito na globalnoj razini i čak međunarodno pravo ne obraća dovoljno pozornosti osobama s duševnim smetnjama kada se osvrnemo na međunarodne dokumente kao što je Konvencija o pravima osoba s invaliditetom i njihov položaj se sagledava u kontekstu opće zaštite ljudskih prava i zaštite osoba s invaliditetom i koristi se, po meni nezgrapno, termin osobe s invaliditetom. Prema Svjetskoj zdravstvenoj organizaciji 450 milijuna ljudi pati od neke vrste mentalnog poremećaja, mi imamo Zakon o zaštiti osoba s duševnim smetnjama koji naglašava važnost zaštite dostojanstva osobe s duševnim smetnjama. Puno puta prolazimo kroz raskorak između teorije i prakse, ako generalno gledamo osobe starije životne dobi, velika većina njih ne želi ići u domove za starije osobe, velika većina njih. Tako isto kada govorimo i o udomiteljstvu kao socijalnoj usluzi onda moramo znati da tu ne moramo povlačiti analogiju i sada ići po nekakvome grubome modelu da bi sve osobe sa težim duševnih smetnjama trebale ić u nekakav oblik nadzora, pa tako i udomiteljstvo. Prema statističkim podacima negdje oko 850 osoba s težim duševnim smetnjama je smješteno u udomiteljske obitelji. Treba težiti da ih bude što manje, treba težiti da one ostanu u vlastitoj obitelji. No ako pogledamo retrospektivu ljudskih prava osoba s duševnim smetnjama i tendencije koje su se mijenjale onda tu možemo vidjeti dakle, prije možda 50, 60 godina situacija u RH je bila takva kada bi došla osoba koja boluje od shizofrenije koja nije imala razumijevanje obitelji ona bi često puta završavala do kraja života u psihijatrijskim bolnicama. Onda se iz psihijatrijskih bolnica taj smjer kretao prema ustanovama socijalne skrbi, domovima za psihički odrasle osobe i nakon toga je krenulo se ispravno putem procesa deinstitucionalizacije, ali opet kako smo mi često ljudi skloni različitim ekstremima onda je bilo načelo deinstitucionalizacija po svaku cijenu, do potpune eliminacije domova. Ovdje moram spomenuti jedan dom u Rijeci, Dom Turnić, koji ima izvrstan program i projekt deinstitucionalizacije koji su razvili i koji funkcionira, kažem bilo bi puno bolje da su te osobe u svojim obiteljima, ali nažalost mi znamo da je realnost sasvim drukčija. Uvijek se treba zalagati, evo ja kao osoba koja radim u psihijatrijskoj bolnici da po završetku bolničkog liječenja osoba s duševnim smetnjama ide u vlastitu obitelj, no nažalost imamo situacije kada to nije moguće iz niza razloga. Radi li se o nekakvim neadekvatnim stambenim i materijalnim uvjetima, nedostatku emotivno podržavajuće okoline, trajno poremećenim obiteljskim odnosima i ono što je vrlo bitno, dakle, tu osobu treba pitati ima li ona neko drugo rješenje, želi li ona da ide u udomiteljsku obitelj. Dakle, uvijek je važna ta suglasnost i pristanak osobe koje se konkretno to tiče i onda naravno nadležne institucije, dogovor udomiteljskih obitelji i centara za socijalnu skrb. Tu je važno spomenuti taj proces uparivanja kada govorimo o osobama s duševnim smetnjama gdje timovi za udomiteljstvo u Centrima za socijalnu skrb nalaze najprikladniju obitelj, udomiteljsku obitelj koja u tome trenutku ima na raspolaganju slobodno mjesto i tamo ju smještavaju. Moje iskustvo sa velikom većinom udomiteljskih obitelji je vrlo pozitivno i oni tu osobu uistinu smatraju proširenjem novim članom svoje obitelji. Pojedini medijski natpisi vezani uz određena negativna iskustva, nisu bez razloga pisali, mislim da to nije u nekakvim velikim brojkama, ali da je jedan slučaj, treba reagirati na to i tu je važnost nadležnost inspekcijskih službi, svi smo čuli više puta da je nedovoljan broj stručnjaka koji rade u tome sektoru, ali nikako ne smijemo zaboraviti na taj nadzor. Opet, ako govorimo, dakle, o toj gradaciji i komparaciji ustanova socijalne skrbi sa udomiteljskim obiteljima koje su svakako stepenica više, moramo znati i u kontekstu onog priča, generalna načela, de institunacionalizacije da će postojati osobe sa težim duševnim smetnjama koje jednostavno neće moći funkcionirati u udomiteljskim obiteljima i iz toga razloga će morati postojati kapaciteti za Ustanove socijalne skrbi koje će biti specijalizirane za osobe s duševnim smetnjama koje će na najbolji mogući način adekvatno skrbiti o toj skupini ljudi. Važno je, dakle, važna je briga i interdisciplinarni pristup, dakle, osim te medicinske skrbi, osim te socijalne skrbi i uloge centara za socijalnu skrb, naravno, važno je kakva je to udomiteljska obitelj, zato i postoje određeni uvjeti i to je u ovome Konačnom prijedlogu Zakona o udomiteljstvu izuzetno dobro koncipirano, izuzetno dobro napravljeno, gdje se vidi distinkcija između tradicionalnog, srodnog udomiteljstva i onog standardnog odnosno specijaliziranog udomiteljstva koje u ovom trenutku za djecu. Dakle, mi možemo ovdje pričati različite priče, ali moramo biti svjesni gdje smo, šta smo, s kojim financijskim resursima raspolažemo. Spomenuti ću jednu situaciju u Austriji, dakle, tamo država financijski stimulira članove obitelji da njihove bilo osobe starije životne dobi, bilo osobe sa težim duševnim smetnjama, ostanu u obitelji. To je najprikladnije, to najviše košta, barem ako gledamo kratkoročno, ali to je onda najbolja kvaliteta života osoba sa duševnim smetnjama koje ostaju unutar vlastite obitelji. Stoga podržavam i smatram da je ovaj Zakon vrlo kvalitetan, vrlo stručan, vrlo egzaktan i apeliram kada govorimo o Konačnom prijedlogu Zakona o udomiteljstvu, poštujući svu osjetljivost i ranjivost dječje dobi da ipak imamo i u vidu da postoje, dakle, udomiteljske obitelji koje skrbe i o osobama starije životne dobi i o osobama s različitim oblicima invaliditeta. Hvala.
Imate jednu repliku od gospodina Bojana Glavaševića, izvolite.
… [[Govornik se ne razumije]] Kolega Čelić, u vašoj raspravi niste se referirali na ono o čemu smo najviše danas razgovarali, pa bih volio čuti i vaše mišljenje, dakle, o mogućnosti da istospolne zajednice udomljuju djecu, dakle, čisto nekakav vaš potpuno osobni stav. Hvala.
Izvolite, gospodin Čelić.
Hvala lijepa. Pa ja sam saborski zastupnik građana 7.-me izborne jedinice i pokušavam artikulirati njihove stavove u ovoj problematici vezano konkretno za Zakon o udomiteljstvu. Moj osobni stav se ni malo ne razlikuje od stava Vlade RH odnosno od nadležnog Ministarstva. Ako gledamo generalno, svaka opcija koja je, bolja je od smještaja djeteta u Ustanovi za socijalnu skrb, ali mislim da ovaj Zakon dobro regulira ovo područje i ne bih nikako skretao na svjetonazorske smjerove kada govorimo o ovoj vrlo važnoj temi.
Idemo dalje sa pojedinačnim raspravama. Gospođa Irena Petrijevčanin-Vuksanović, izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, poštovana resorna ministrice sa suradnicima, ja vas pozdravljam, poštovane kolegice i kolege, pa evo prateći tijek rasprave o ovom Zakonu, biti ću slobodna donijeti svoje osobno mišljenje da se zapravo od drveta ne vidi šuma i da ovaj Zakon spada u maniru onih Zakona koji se zloupotrebljavaju u političke svrhe. I zaista je paradoksalno da se umjesto o pravima djece koju treba udomiti i koja su primarno djeca i odrasli predmet ovog Zakona, u javnosti stvorila jedna kampanja i da su najbolje prošli nekakvi huškači, bukači i provokatori, a mi ovdje koji želimo argumentirano raspravljati, govoriti o brojkama i činjenicama, evo pogledajte koliko nas je ovdje, a gdje su sada ti koji su huškali, koji su, ovaj bukali, koji su pobrali vrhnje, ali to smo si sami valjda krivi i mi, krivi su djelomično i mediji i cijela društvena situacija i tako je kako je. Međutim, ono što je bitno ovdje reći, ovdje se radi o novom Zakonu kojim se prije svega želi potaknuti što veći broj građana na udomljavanja djece i na udomljavanje osoba starijih od 18 godina, dakle, odraslih osoba koje su iz određenih razloga u nemogućnosti da žive same, pa one žive u Ustanovi, bilo zbog nekih duševnih smetnji, zbog poremećaja u razvoju ili sličnih razloga. I prvi puta se želi osobama koje žele udomiti, dati mogućnost da imaju regulirana svoja prava u obliku mirovinskog staža tj. da se udomiteljstvo priznaje kao svojevrsno zanimanje. I recimo, jučer sam čula od jednog političara tezu da će osobe koje udomljavaju raditi to radi novca. To je prije svega generaliziranje, zatim može biti uvreda za sve te ljude koji žele udomiti djecu, a iznad svega je netočno, jer oni koji to rade radi novca, pa oni rade i sad, i radit će i ubuduće dok ih eventualno dok ih ne uhvati inspekcija u tom što rade, i da im se kaže oprostite ne možete to radit, nije vam to dano za pravo i na taj način zapravo zanemarujete ove udomljenike koje vam je država odnosno resorni centar povjerio na skrb. Da bi netko postao udomitelj, ta osoba mora proći procjenu Centra za socijalnu skrb i to je čak slično postupku koji osobe koje žele proći postupak za posvajanje prolaze, ovo bi čak bio nekakav i probni balon za posvajanje, i Zakon je kao takav rezultat dugogodišnjeg rada onih djelatnika koji znaju neposredno stanje na terenu. On nije nastao od jučer do danas, čuli smo od resorne ministrice da je on neko vrijeme prolazio kroz razne, razne skupine, da je Nacrt postojao u nekoliko oblika, i da je nakon što su se stvorili preduvjeti, pa ako hoćemo i financijski, a prije svega i politički da se ide u sređivanje ovog područja, sada pristupilo ovom Zakonu. Ono što je bitno reći, zašto je danas mali interes za udomljavanjem, i tu se pokušava na neki način dezinformirati. Pa nakon II. Svjetskog rata bilo je puno interesa za udomljavanje i to je jedan period kad je bilo najviše interesa, u ruralnim sredinama bilo je puno djece bez roditelja, i tako dalje. Danas zbog suvremenog načina života, malo vremena, više posla, i tako dalje, teško je zapravo, nažalost, naći vremena, čak i kad se ima volje da se udomi dijete. Međutim ono što mene osobno smeta, a vjerujem i svakog dobronamjernog građanina, neovisno o političkoj orijentaciji ili o njegovom svjetonazoru, znači, toliko je nanosa neistine vezano oko ovog Zakon da bi se raskrinkalo sve te neistine i manipulacije, stvarno treba reći nekoliko konkretnih činjenica. Dakle, 2014. godine, donesen je Zakon o životnom partnerstvu, i u tom je Zakonu mogla biti ova odredba o kojoj sada opozicija cijelo vrijeme govori. Zašto tada ta odredba o istospolnim partnerima i njihovim pravima, nije stavljena u taj Zakon, i sada ova strana, a moram reći licemjerno inzistira da to bude u Zakonu o udomiteljstvu, gdje to zapravo i ne mora biti, jer pazite, u Zakonu o životnom partnerstvu je razno raznim institutima su regulirana razna prava, pa imate institut koji regulira mirovinska prava, obiteljsko pravna pitanja, prava nasljeđivanja, i tako dalje, i zašto se tada ovo pitanje nije uredilo? Zašto? Da li nije bilo volje, da li nije bilo ideje, da li nije bilo organiziranosti, da li je bilo nekakve stihije pa se to nije sjetilo, i tako dalje? Pa ne možete sada očekivati da će se navrat-nanos u ovaj Zakon, u koji to uopće nije predmet interesa, staviti nešto što nije trebalo biti stavljeno u neke druge Zakone. Možemo govoriti o Obiteljskom zakonu, o Zakonu o životnom partnerstvu i svim drugim Zakonima ako vrijeme dopusti. Zapravo mi je otužno gledati da se sada na ovakav način, hrvatske građane na neki način i podcjenjuje, kao da imaju pamćenje od 6 mjeseci do godinu dana, a nemaju duže pamćenje, jer zaista izgleda da neki u politici misle da je pamćenje hrvatskih građana kraće od godinu dana, pa ne vide što je prethodna Vlada opozicijska propustila napraviti i sad to imputira da treba u ovom Zakonu koji uopće ne regulira ova pitanja, nego pitanja udomljavanja djece i prije svega su predmet bavljenja, ova pitanja, odnosno sve ovo što sam nabrojala, odnosno ću nabrojati ako mi vrijeme dopusti. Najbolja dobrobit za dijete je kategorija koju hrvatsko zakonodavstvo i priznaje i poznaje već dugo vremena. Ovdje smo čuli nekoliko teza. Udomiteljska obitelj je čak i po Obiteljskom zakonu, tretirana na način da je ona prije svega prolazna stanica, jer taj postupak, da bi došlo do udomljavanja djeteta, često, zapravo ta djeca dolaze iz disfunkcionalnih obitelji, naravno da bi bilo idealno posvojiti dijete, a ne ga loptati od jedne udomiteljske obitelji do druge udomiteljske obitelji. Međutim Obiteljski zakon isto, koji je u suglasju s nekim drugim Zakonima, a sva reguliraju najbolju dobrobit za dijete, kaže da ako je ikako moguće, da dijete koje je udomljeno, se nakon 6 mjeseci, godinu dana ili već kad prođe sudska revizija, vrati biološkoj obitelji, ako je ikako moguće. Međutim, često te biološke obitelji su jako, jako disfunkcionalne, djeca su zlostavljanja, djeca su zanemarivana, često je riječ o slučajevima gdje se zlouporabe narkotici, o pedofiliji, i tako dalje, i hrvatska praksa pokazuje čak da sudovi u pravilu ne donose olako odluku oduzimanja djeteta i smještaja u Instituciju ili udomiteljsku obitelj. Sudovi su skloni roditeljima. Ali evo, imala sam uvid u neke spise. Imali ste situaciju u centru Zagreba, dvogodišnje dijete koje je majka iz ne znamo kojih razloga, užetom vezala za radijator i to dijete ostavljala kod kuće. Naravno da je to dijete stravično plakalo, susjedi su reagirali, reagirali su, reagirao je Centar nadležni za socijalnu skrb i to je dijete oduzeto. Hoće li se ta majka dovesti u stanje da promijeni svoje ponašanje ako je možda psihički bolesnik, ili ima, ili zloupotrebljuje alkohol i drogu, i da to dijete nakon određenom vremena iz udomiteljske obitelji, se njoj vrati, to će procijeniti nadležni Centar za socijalnu skrb. Međutim, prije svega treba voditi računa o interesu djece, da djeca koja su prošla stravične traume, nije im u interesu da budu nekoliko mjeseci do godinu dana u jednom obitelji, a onda da odlaze u drugu, znači prije svega je interes djeteta treba biti na prvom mjestu i o tome treba zapravo cijelo vrijeme progovarati jer ovaj Zakon uopće ne govori o predmetu o kojem govori opozicija i to se cijelo vrijeme konstruira u javnosti. Ovdje govorimo o ovom predmetu o kojem sada je riječ i naravno da ovaj Zakon i još neki drugi Zakoni imaju prostora za poboljšanje jer smo i nedavno vidjeli da osoba koja je skrbnik ne mora nužno biti i udomitelj, ali vidim da mi vrijeme ne dopušta, tako da možda da zaključim da bi zapravo zaštita djece i odraslih trebala biti primarna i ona je u ovom Zakonu primarna i ona se poboljšava, a oni koji nameću teze da ova Vlada to postavlja kao svjetonazorsko pitanje, pa upravo suprotno, oporba je to cijelo vrijeme činila govoreći o ovom Zakonu. Hvala lijepo.
Imate dvije replike, ne više. Prva replika gospodin Mirando Mrsić.
Lijepo uvažena zastupnice, vidim da ste jako za to da udomiteljstvo postane profesija u RH, što će dovesti do toga da kvaliteta udomljavanja neće biti veća jer se pokazalo svugdje u svijetu da profesionalno udomiteljstvo ne donosi kvalitetu za te ljude, mlade ljude koji budu u tim obiteljima. I drugo, ja ne vjerujem da će u Dalmaciji ili u Gradu Zagrebu gdje je udomiteljstvo u povojima, profesionalizacija udomiteljstva dovesti do toga da ćemo imati više udomitelja i mislim da o tome je trebao i zakonodavac bolje razmisliti kada je to uvodio u Zakon jer Zakon je i na tom području nedorečen, kaže da mora se imati 3 štićenika da bi se bio profesionalni udomitelj. Stvaraju se dvije skupina, jednih udomitelja koji su profesionalci, drugi nisu i mislim da Zakon i po tome nije dobar [[Upadica: Vrijeme]] osim onog u prvom dijelu.
Vrijeme, hvala lijepa. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani kolega, ovaj Zakon uređuje pitanje staža mirovinskog i plaće za te ljude koji žele biti udomitelji, ne vidim tu ništa loše jer je bilo loše do sada da tisuće ljudi koji su bili udomitelji zapravo to je, o tome je govorila kolegica iz opozicije, da nemaju sada pravo na svoj staž i upravo sada se takve stvari vide kao problematične i pokušavaju se urediti ovim Zakonom. Ako neka osoba nije empatična i koristi poziciju udomitelja zato da bi, da na neki način kažem, zlorabila tu poziciju, i dobila novac od države, onda je to stravično. Ali zato postoje nadležne inspekcije koje to trebaju regulirati, ali ovaj Zakon zapravo ima dobru intenciju da pomogne tim ljudima da za onaj posao koji rade, budu i plaćeni. Hvala lijepo.
Drugu repliku ima gospodin Ivan Čelić.
Uvažena kolegice Petrijevčanin, ja osobno smatram da je pravo svakog pojedinca, pravo svake Udruge da se bori za svoja ljudska prava. Duboko vjerujem da su ovaj Zakon pisale stručne osobe, premda Zakon uvijek ima svoj političke regulatorni kontekst. Recimo, danas je Udruga za samozastupanje tražila da se ne podrži Zakon smatrajući da se krše prava osoba s invaliditetom. Kad bih mislio da se krše temeljna ljudska prava, ja taj Zakon ne bih podržao, ali isto tako je važno da vidimo gdje se mi nalazimo, da je ovo RH 2018.-te godine i da ne možemo tek tako kopirati modele iz nekih drugih zemalja, a primjer tome je upravo, recimo, udomiteljstvo osoba s duševnim smetnjama koje nigdje u svijetu ne postoje, ali postoje u RH, istraživanja govore da je bolja radna i socijalna funkcionalnost osoba koje su smještene u udomiteljskim obiteljima.
Hvala lijepa, izvolite.
Hvala lijepo, poštovani kolega, pa nažalost nemamo dovoljno vremena ući u meritum ove stvari, govorilo se ovdje u presudama na Europskom sudu za ljudska prava o tome da mi ovdje trebamo unaprijed biti suci, a znamo da je Obiteljski zakon upravo na ocijeni ustavnosti i potpuno je legitimno pravo, dakle, svakoga da dovede u pitanje određeni zakonski okvir, da tako kažem, u RH. Ono što sam htjela reći, pa mi nije ostalo vremena, pa ću iskoristiti repliku vama, naravno da se slažem ovim što ste rekli. Europski sud za ljudska prava je odlučivao o posvojenju i homoseksualnoj orijentaciji, a ne o udomiteljstvu i to su dva različita instituta i cijelo vrijeme, ako konzultiramo stručnjake, neovisno o njihovom svjetonazoru sa Pravnog fakulteta, naglašavam neovisno o njihovom svjetonazoru, onda ćemo čuti ovu činjenicu, a ta činjenica cijelo vrijeme promiče u raspravi. Hvala lijepo.
I na kraju, gospodin Bojan Glavašević
Kolegice, postavili ste pitanje zašto Vlada u kojoj sam ja, između ostaloga, bio pomoćnik ministra, nije ovo napravila. Apsolutno se slažem s vama i volio bih da jeste. Međutim, to ste pitanje mogli postaviti i gospodinu Vardi kada je govorio i postavio to isto pitanje jer, naime, on je u to vrijeme bio u HSU koja je bila stranka koja je bila na vlasti, pa ste mogli i njega pitati to, u replici recimo. Ali gledajte, ovo nije svjetonazorsko pitanje, ovo je pitanje sustavnog diskriminiranja LBT osoba i zato govorim o tome koje u postupku dobiju direktno informaciju o tome da to nije moguće napraviti zato što su gay. Postoji tužba protiv RH zbog toga. Dakle, to nije pitanje svjetonazora, to je pitanje diskriminacije i ja bih volio da na temelju Zakona o životnom partnerstvu su usklađeni svi ostali Zakoni, ali nisu [[Upadica: Hvala]] zato je to potrebno napraviti i zato govorimo o tome.
Hvala, izvolite odgovor.
Pa iskreno, ne mislim da se ovim Zakonom takve osobe diskriminiraju zato što postoje drugi Zakoni kojima se reguliraju prava tih osoba, a ovaj Zakon ne regulira prava istospolnih parova, on regulira udomljenje djece i odraslih osoba. Isto tako zašto netko nije nešto učinio, to je osobna odgovornost tih osoba. Smatram da ova Vlada je već sad pokazala određenu razinu borbe za protiv diskriminacije, pa ne moramo svi spominjati ratificiranje Istambulske konvencije, al opet ću spomenut Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji koji sam isto o njemu sam govorila i svu onu pozitivnu europsku praksu i ja vjerujem da će tako biti i u buduće. Ja samo kažem da u ovaj zakon utrpavati ovu kategoriju je naprosto neprirodno. Može se regulirati kroz druge zakone na druge načine, ali to isto ovisi o određenoj, određenom [[Upadica: Hvala.]] političkoj opciji koja će biti na vlasti.
Hvala, idemo dalje gospođa Sabina Glasovac.
Hvala gospodine podpredsjedniče, došla sam reć na neki način ocjenu ovoga zakona imala priliku reflektirati i kroz replike trudit ću se biti što kraća i unaprijed se ispričavam kolegama ukoliko osjete potrebu replicit što im neću moći odgovorit na repliku jer nakon rasprave koja će biti bitno skraćena moram otići da bih stigla na jednu konferenciju na kojoj sudjelujem. Ukratko, ovaj zakon ima dobrih rješenja i to nitko ne osporava, činjenica jest da je pitanje udomiteljstva vrlo složeno pitanje, činjena jest da se RH suočava s problemom da su udomitelji u RH mahom osobe starije od 50 godina i da trećina udomitelja uz dužno poštovanje svakoj osobnosti ali nema završenu srednju niti osnovnu školu, znači niže su obrazovne strukture. Činjenica jest jednako tako da se, da je udomiteljstvo većinom koncentriralo u ruralnim sredinama i da je mladih visoko obrazovanih udomiteljskim obitelji u urbanim sredinama sve manje i manje. Ovdje smo imali prilike čuti i u raspravama u ime klubova, da na žalost naši mladi visoko obrazovani, čak ne samo mladi, nego i zreli odlaze kako bi se bavili udomiteljstvom nažalost u nekim drugim zemljama van RH, a RH zapravo kroz ovaj zakon isto tako sužava mladim visoko obrazovanim ljudima koji žive u urbanim sredinama da budu udomitelji i da stupe na ovo tržište pružanja socijalnih usluga samo zbog toga što su drugačije spolne orijentacije. Ono što bih htjela apostrofirati je činjenica da je RH kao članica EU morala potpisati jednu direktivu koja govori o trgovini uslugama koja je zapravo u granicama EU, odnosno na području EU mora biti bez barijera. Znači mi ovdje ne govorimo o posvojenju i o stvaranju nekakvog pravnog obiteljskog okruženja, mi ovdje govorimo o udomiteljstvu odnosno udomljavanju, što je socijalna usluga pružanja doma i skrbi, ne samo djeci nego i zrelim starim i nemoćnim osobama. Ono što mene zanima je kako je moguće da država primjerice raspisuje natječaj za pružanje ovakve jedne socijalne usluge ili bilo koje druge, a kao poseban kriterij osoba koje ne mogu pristupiti natječaju odnosno zadovoljiti kriterijima na istom natječaju je činjenica da je drugačije spolne orijentacije odnosno da je osoba homoseksualne orijentacije, to je nešto što je neviđeno. Pa čak i ako postoji u dosadašnjem zakonodavstvu to je nešto što moramo ispravljati i to je nešto što ne bi smjelo biti ovdje. Drugi aspekt je ovo što je kolegica Petrijevčanin isto spomenula nije točno da se sporovi na Europskom sudu za ljudska prava gube zbog toga što se daje pravo osobama istospolnim registriranim partnerima za posvajanje, ne, radi se i o udomljavanju odnosno o udomiteljstvu. Nelogično je i još do dan danas nismo dobili, dobili odgovor na to pitanje ono što sam ja pitala i na odboru, ne samo ja nego i drugi kolege, kako je moguće da kada govorimo o pružanju socijalne usluge udomiteljstva od strane samca su drugačiji kriteriji u odnosu na parove. Naravno pri tom ne mislim na različite kriterije kada govorimo o heteroseksualnim parovima ili samcima, nego imamo u zakonu situaciju da je udomljavanje dozvoljeno samcima koji su homoseksualne orijentacije što je po meni u redu jer ne trebate vi da bi nekom pružili mogućnost da udomi dijete ulaziti u njegovu spolnu orijentaciju, nego trebate propitati njegove psihološke, sociološke i svake druge kvalitete koje su bitne da bi to dijete ili ta odrasla osoba mogla odrastati u jednoj sigurnoj, stabilnoj okolini i imati adekvatnu skrb. A s druge strane registriranim odnosno životnim partnerima i ne registriranim životnim partnerima koji su istospolne orijentacije država to onemogućava za razliku od samaca što je jedan nonsens koji ja ne znam kako naprosto, kako naprosto na njega odgovoriti, koji odgovor dati jer tu u logici uporišta naprosto nema. Činjenica je isto tako da djeca koja su u domovima, djeca bez adekvatne i iz loše socijalne skrbi nisu djeca istospolnih partera to su djeca heteroseksualnih partnera koja dolaze iz nefunkcionalnih obitelji tako da stavljati ono što je dobro za dijete, znak jednakosti između onoga što je dobro za dijete i heteroseksualnog para bez obzira bio on u bračnoj ili izvanbračnoj zajednici je potpuno neprimjereno i potpuno promašeno, to veze s vezom nema. To sam ponavljala i ponavljat ću ponovno. Djetetu, interes djeteta je da živi u obitelji bez nasilja, da živi u okruženju bez nasilja, da ima adekvatnu skrb, da može konzumirati sva svoja prava, da može konzumirati sva svoja prava i da po mogućnosti bude okruženo ljubavlju, toplinom i osjećajem za sve njegove potrebe, to mu ne može jamčiti međusobni odnos dviju osoba, bez obzira bile one homoseksualne ili heteroseksualne prirode. Međutim, država sebi ne bi trebala uzimati za pravo da na ovako jedan brutalan način, kao sjekirom odreže i kaže dobro, ovi su apriori prihvatljivi da uđu u sam postupak da budu kandidati za udomljavanje, a ovi su potpuno neprihvatljivi zbog same činjenice da vole osobu istog spola, da žive s osobom istog spola ili da je osoba istog spola njihov životni izbor to je nešto što je naprosto nenormalno i to je nešto što je naprosto neprimjereno. I završavam, 845 djece je u ovom trenutku nezbrinuto, brojne su starije i nemoćne osobe koje jednako tako traže skrbničko udomiteljstvo. Pa sada računajmo koliko će tih starijih i nemoćnih osoba, koliko će te djece biti možda zakinuto da ima toplinu nekog doma, da ima nekoga tko se brine o njemu bio on član uže, šire obitelji kad govorimo o starijim osobama koje treba udomiti ili malodobno dijete, samo zbog toga što smo evo odlučili na ovakav način zapravo restrikirati i diskriminirati jedan dio društva. I u javnosti su više predočeni primjeri gdje država kroz svoje institucije, mahom pravne službe CZSS-a u postupku udomiteljstva odbila istospolne parove koji su bili mladi i visokoobrazovani, situirani, koji su pozitivno prošli sve psihološke i socijalne testove i koji po svim pitanjima zadovoljavaju visoke kriterije za udomiteljstvo. Parovi koji su bili spremni udomiti teško udomljivu zbog zdravstvenih problema, romske i etničke pripadnosti su odbijeni isključivo zbog njihove seksualne orijentacije tj. zato što su u životnom ili neformalno životnom partnerstvu. Pa jedna takva osoba je jučer bila prisutna na našem odboru i obratila nam se i oni su prošli cijeli postupak, oni su ocjenjeni pozitivno, doslovno je nakon provedbe cijelog postupka, znači njih je netko pustio da uđe u postupak samog tog kandidiranja za udomiteljstvo, netko je političkim dekretom odlučio da se njima to dijete ne smije dati. I pitanje koje je postavila ta mlada osoba koja živi sa svojim životnim partnerom, jučer je, zašto bi se oni i njegov partner morali razvesti da bi kao samci homoseksualci kandidirali za udomiti to dijete, prevarili državu, dobili to dijete i onda jednog dana iz ormara iskoči tata koji je za državu nepoznat a zapravo je partner te iste osobe? Je li to normalno, je li ovo put kojim želimo poticati takve, ja ne znam, možda imate nešto protiv registriranog partnerstva, možda su vam prihvatljiviji homoseksualci kao samci a neprihvatljive su vam takve registrirane zajednice i zato sam vas maloprije pitala, zašto vas toliko boli tko koga voli, pogotovo zašto vas boli ako se osobe odluče tu svoju ljubav registrirati. Država je istospolnim parovima priznala pravo na ljubav, priznala određena prava kao i heteroseksualnim parovima, mislim ja, mi nemamo ništa od toga dok oni ne utječu na naš, kako bih rekla, dok ne narušavaju našu slobodu izbora heteroseksualnu kakva god ona bila, što bih ja imala protiv toga da netko voli neku osobu istog spola, da se odluči za život s njom, pa možda danas-sutra ako se okolnosti promjene a ja se nadam ovoj državi, ne samo da udomljavaju djecu nego i da tu djecu posvajaju, pruža im ljubav, dom, jedno normalno djetinjstvo koje je sigurno puno udobnije od onih domskih, hladnih zidova gdje ste samo nažalost jedan broj u statistici i gdje stječe dojam da nikoga nije briga za vas a ponajmanje države. Evo hvala lijepa.
Hvala vama. Dvije replike, prva gđa. Ines Strenja Linić.
Razmišljam što reći kolegici Sabini Glasovac i pitam se zašto ovoliku energiju, ovoliko emocija nije potrošila i mobilizirala cjelokupnu medijsku javnost kako bismo pričali o tome da djeca predugo ostaju disfunkcionalnim obiteljima i da se ne rješava pitanje oduzimanja roditeljske skrbi, da predugo ostaju u domu, pa po 7 g. kao što sam ja bila udomitelj, traje postupak prije nego što se ocu koji je nikad nije vidio i majka koja je zlostavljala i s 3 g. je oduzeta, napokon oduzme roditeljska skrb, da dijete može biti usvojeno. Dakle, danas cijelo vrijeme pričamo i zbilja nemam ništa protiv životnih partnera, cijelo vrijeme pričamo o samo jednom aspektu a ne pričamo što možemo učiniti da CZSS ne budu prekapacitirani, nepripremljeni za to da moraju biti potpora udomiteljima [[Upadica Radin: Vrijeme.]] nego govorimo samo o jednom aspektu [[Upadica Radin: Hvala.]] koji u biti nije bitan, danas smo čuli podatak [[Upadica Radin: Gđa. Strenja-Linić, vrijeme.]] jedna ... [[Govornik se ne razumije.]] Ok, hvala.
Nažalost, ono teče po sebi. Gospodin Culej.
Poštovani potpredsjedniče. Meni je jako žao što je kolegica Glasovac tako naglo izletila jer ja sam kao policajac, otkrio da postoji još jedna moguća zloupotreba kada jedna usvaja dijete ali na jedna sasvim drugi pristup. Zamislite ovo, lezbijka se uda za jednog normalnoga kako ja to nazivam i sa njim ima dijete. I onda se odmah, prijavi ga za nasilje, rastaje od njega, uzima mu to isto dijete plus pola imovine, evo ja sam o tome razmišljao na koji način bio oni mogli prevariti kao policajac, eto to je to.
Bili ste jasni. Sada je na redu g. Goran Beus Richembergh.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo ministrice. Pokušava se danas proturiti jedna teza da u raspravama zapravo dolazi do ideoloških prijepora. Ali ako bi ste malo bolje razmislili, u svim tim raspravama u kojima se obično podmeće ideološka rasprava odnosno razlika, zapravo se radi o nečemu potpuno drugome. To je dakle jedan oblik konflikta između ljudi koji žele uskratiti stečena prava i spriječiti njihovo razvijanje i onih koji misle da sva stečena prava treba očuvati i dodatno širiti. Dakle to je sukob oko ljudskih prava, htjeli mi to priznati ili ne. Hoće li neka stranka ili neka politička grupacija to umotati u neke svoje političke poruke, to je pitanje političke prakse. Ali u ovome konkretnom slučaju, treba reći što radi konzervativna demokršćanska Europa a što se događa oko nas. 20 zemalja EU-a, među njima i one koje tradicionalno smatramo katoličkima, olabavile su svoj odnos kad je riječ o predrasudama i trude se silno skinuti stigme između ostaloga zbog toga što se susreću kao i čitav moderni zapadni svijet s nekoliko velikih otvorenih problema. Prvi je totalna redefinicija pojma obitelji u odnosu na ono što smo znali prije 50 ili stotinu godina. Dakle obitelj je danas sasvim nešto drugo, veliki i sve veći broj ljudi živi sama. Treće, sve teže je začeti dijete. Četvrto i onaj broj brakova koji se sklopi u izravnoj je opasnosti da bude razvrgnut jer broj razvrgnutih brakova rapidno raste od zemlje do zemlje. Negdje je to trećina, za neke zemlje kažu da je više od pola već. To su neki trendovi koji nikako ne doprinose socijalnoj stabilnosti društava. I konzervativne političke stranke pokušavaju se tome domisliti i vidjeti što učiniti da društvo bude stabilnije kroz retradicionalizaciju ali ne na način da se vraća na modele od prije 50 ili stotinu godina nego da se priznaju realiteti, da se pojam obitelji proširi, da se jednako tako svaka životna zajednica proglasi jednakopravnom, da se ljude koji žive u tim zajednicama stimulira da imaju djecu, da se pomaže da ih imaju. Ako ih nemaju da ih steknu udomljenjem ili posvojenjem. Činjenica je, mi danas govorimo o socijalnoj usluzi, posvojenje je nešto sasvim drugo ali ne možemo zaboraviti da su to dva spojena sustava jer u velikome broju slučajeva kod udomljavanja udomitelji požele i ako su uvjeti stečeni i zatraže da se dijete posvoji, ako je riječ o djetetu. Stvara se neraskidiva emotivna veza koju nije dobro prekinuti samo zbog toga što je dijete navršilo određene godine i postalo punoljetno ili steklo zakonom određene uvjete da više ne bude udomljeno jer se traži trajna emotivna veza. Dakle, one političke stranke koje razmišljaju o budućnosti, neovisno o tome da li su konzervativne, liberalne ili socijalističke pokušavaju domisliti modele u kojima će se društvo učiniti sretnijim a one društvene skupine koje su deprivirane, koje su najranjivije što je moguće više zaštiti i uključiti ih u zajednice, otud i ideja inkulzivnosti, ideja inkluzije i u socijalnim uslugama jer svi ćemo se složiti dijete u domu ne može biti sretno dijete. Kao što ćemo se složiti i s tim da postojeće obiteljske zajednice tzv. normalne, nisu sve idealne i u takvim se obiteljima djeca nagledaju nasilja, zla, ružnih riječi, mržnje, netrpeljivosti. Uostalom ne zaboravimo većina djeca koja su u fokusu kad govorimo o udomljavanju dolaze upravo iz takvih obitelji. Oni su već bili u tzv. normalnim obiteljima ali toliko im je bilo dobro u tim obiteljima da je socijalni sustav morao reći dosta, oduzeti ih, skloniti ih, zaštiti ih i maknuti ih iz takvih obitelji i traži rješenje kako da ih učini sretnima. Danas smo pitali koliko je takvih koji doista traže udomljenje a iz reda su istospolnih životnih partnerstava. Čuli smo od ministrice jedan par, u naravi čini mi se da su dva, jer dva su se javila ministarstvu i dobili su odbijenicu, a prošli su sve postupke u centrima za socijalnu skrb i evaluaciju, došli su do kraja, trebalo je samo izdati rješenje, to rješenje im je uskraćeno. Dakle govorimo o 2 para. Daj bože da ih je 250 a mi govorimo o 2 para. Zamislite da se ovaj zakon promijeni, bilo bi ih možda 3. Dakle samo 3., 4., 5.-ero djece imalo bi šansu naći novu udomiteljsku obitelj. Oko čega se mi svađamo ljudi božji, pa to je smiješno i to je marginalno. Pa hoćemo li zbog tih nekoliko slučajeva zamagliti cijelu ovu stvar koja kaže stvaramo nešto što je diskriminacija. Mi imamo već na snazi 3 zakona koja su u koliziji sa ovim prijedlogom. Imamo na snazi Ustav koji definira načelo tolerancije, jednakopravnosti. S druge i suzbijanja naravno diskriminacije. Imamo također i odluke Europskog suda za ljudska prava. Dakle mi već sad znamo, svi mi znamo da je praksa takva da će za mjesec, dva, tri, pet ili možda tri godine ovo se morati mijenjati ali eto sad se pokazuju mišići. Zbog čega? Zašto mi čitav dan raspravljamo o tome. Postoji možda i jedna dobra stvar. Nikada u povijesti Hrvatski sabor nije toliko i javnost s njim raspravljala o udomiteljstvu. I to je dobra stvar. Rekao bih da 9 od 10 hrvatskih građana ni ne zna što je to. Udomiteljstvo kao institut je u velikoj krizi, sve je manje udomitelja, sve su lošiji po socijalnoj strukturi da ne govorimo o dobnoj, prestari su da bi primali nove korisnike, nove štićenike. I možda je ovo dobro da se promovira ideja udomiteljstva, da razmisle svi oni koji već imaju djecu ili koji nemaju djecu ali imaju uvjete pomoći drugima da se odluče za to. Ovi slučajevi koje smo stigmatizirali kroz naše rasprave tako da ih odbijamo, odbijamo njihova prava da budu jednaki svim drugima u naravi su spremni na udomljenje teško udomljive i posvojive djece. Radi se o kategorijama za koje znademo, to su djeca sa poteškoćama u razvoju, to su teško zlostavljana djeca, to su djeca iz romskih obitelji a oni su spremni svoju ljubav pokloniti njima, oni su spremni sve što imaju staviti u funkciju njihovoga odrastanja u sretnijoj sredini. Zašto bi nam to moralo smetati? Zašto bi nam to uopće moglo smetati? Pa zar nije najvažnija stvar da onaj tko želi udomiti dijete ali u ovom konkretnom slučaju i svoga srodnika, stariju osobu, mora za to biti sposoban. Ne pitati da li je muško, žensko, da li živi s muškarcem ili ženom, nego da li je uopće sposoban biti udomitelj, jer to je ključna stvar. Mi djeci i starijim osobama, nemoćnima, moramo osigurati kvalitetne sredine, oni uostalom će za to dobivati i novce, oni moraju odgovoriti i kvalitetnom uslugom, radi se o socijalnoj usluzi, dakle, to mora biti u prvome planu, tko su ti ljudi, što rade, čime raspolažu, što su u stanju pružiti, an koji način će odgajati te ljude ili im pomagati. To je br. 1. a ne tko je visok, tko je nizak, tko je muško, tko je žensko, tko s kim živi u zajednici. Po ovome prijedlogu, diskriminacijskom, recimo istospolnom paru, nećemo dozvoliti da udomi vlastitu baku. Koja institucionalizirana u međuvremenu ili drugog člana u obitelji. Dakle, istospolni životni partneri, ne mogu biti srodnički usvojitelji u ovom zakonu, to je isto loše, ružna poruka. Oni su u srodničkim vezama, vrlo bliski i ako im samo zbog toga što žive u životnim partnerstvima, to onemogući, to je još dodatna nepravda. Nema potrebe, dakle, zatezati ovu priču i dotakati s lijeve ili desna, jer ovo nije i ne može biti svjetonazorsko pitanje, ovo je pitanje promocije i proširenja ljudskih prava i samo to. Svi oni koji bi obojali drugačije, zaboravljaju da su posrijedi i djeca ili stari i nemoćni. Hvala lijepo.
Hvala i vama. 5 replika. Prva je gđa. Marija Jelkovac, izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega, kažete da se ovdje samo radi o zaštiti ljudskih prava, misleći pri tome da treba širiti prava istospolnih partnera. Ja se mogu složiti s vama da treba razmišljati o tome da trebamo štiti prava, ali molim vas, da razmilite čija prava kroz ovaj zakon trebamo više štiti, prava djece, prava interesa djeca ili prava istospolnih parova. Dakle, govorimo o tome u tom odnosu čija prava trebaju biti na 1 mjestu. Ja mislim da mi, kroz ovaj zakon, prije svega trebamo štiti prava interesa djeteta. Jer dijete je to koje se u ovoj situaciji ne može samo i slobodno izjasniti, ono je izdvojeno iz svoje biološke obitelji, ono je institucionalizirano i odlučivanjem o ovom zakonu, mi odlučujemo ustvari o njegovoj sudbini, mimo njegove volje. Dakle, ja samo pozivam na. Hvala.
Hvala i vama. Odgovor izvolite.
Poštovana kolegice, nemojte tako. Ovdje se u opće ne radi o tome, dakle, ovim s zakonom se definira tko ima pravo tražiti, a ne tko ima pravo dobiti. Dakle, ne procjenjujemo mi kao saborski zastupnici niti ministrica Murganić tko će moći udomiti dijete. Nikako, ne daj Bože da to mi odlučujemo. Postoje procjeniteljski timovi, centri za socijalnu skrb, oni su ti koji to rade. Ali, ako nekome u startu kažete, vi ne možete zato jer nosite crnu kapu na glavi, onda to nije procjena, onda je to diskriminacija, ali ako se nekome kaže, imate temeljno pravo pristupa, ovome institutu, ali ne ispunjavate zakonom definirane uvjete, koji kažu da morate biti psihosocijalno zdravi, socijalno stabilni, ekonomski možete odgovoriti tom izazovu, imate stambene uvjete, onda je to drugi par rukava. Onda je to jednaka šansa za sve, ali uvjeti su postavljeni unaprijed, to se zove pravila igre, dakle, ne radi se ovdje o tome da mi nekome … [[Govornik se ne razumije.]]
Gđa Petrijevčanin Vuksanović Irena.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega Bauk, vi ste dobar analitičar i imam 2 pitanja, prvo pitanje zašto je ovaj institut izostaje iz Zakona o životnom partnerstvu, kada je bila na snazi lijevo liberalna vlada, odnosno, bila njihova vlada. I drugo pitanje, zašto se baš cijelo vrijeme, ove istospolne partnere, čija prava nitko ne želi umanjiti koristi kao političku platformu, kada ta lijevo liberalna opcija, nije učinila, ono što je mogla učiniti, kada je trebala ili se zapravo uopće ne želi brinuti o njihovim pravima, ta lijevo liberalna opcija, nego samo preko njihovih leđa zapravo želi demantirati ovaj dobar zakon vladajuće većine. Ali, to su stare političke sheme, zanima me vaše mišljenje o ta 2 pitanja. Hvala.
Izvolite.
Mišljenje je vrlo jednostavno, dakle, ako smo mi bili loši i budalasti nemojte biti i vi. Ta vlada nije bila dovoljno sposobna, ono što je radila, nije bilo dovoljno, u nekim resorima ja se sramim što smo mi napravili, ali nemojte se vi sutra sramiti zbog toga. To što ste vi bili gori, ne daje vama pravo da budete još gori, vodite državu naprijed, a ne nazad, otvorite joj prozore, otvorite joj vrata, neka uđe sunce, neka uđe svjetlo, nemojte govoriti šta je bilo prije 5 g. jer nećete nigdje dospjeti, jer onda će vam se otvoriti što je HDZ-ova vlada radila prije 7 g. i li prije 15 g. nikada kraja toj zabavi.
I vi ste bili jako jasni a sada je g. Stevo Culej na redu.
Poštovani kolega Beus Richembergh vi ste ovako djelujete ovdje savršeno intelektualno i za mnogih koji se ovdje javljaju, ja ću samo jedno pitanje jednostavno postaviti. Ja sam otac, nadam se da ste i vi. Kome biste dali dijete na usvajanje, normalnom paru, što je meni normalno, muž i žena ili dvojici sa gay pride, gole guze koji mlataraju i mačuju se pred djecom [[Upadica Radin: Molim vas, pazite na.]] Samo sa da ili ne, kome [[Upadica Radin: Gospodin Culej, pazite na riječi, molim.]] Pa razumijem ja, da biste razumijem, da ne uvijamo više, recite.
Kolega Culej, tu vam nema odgovora, da ili ne, znate zašto?
Samo malo, g. Richembergh, imate riječ.
Hvala ispričavam se, tu nema odgovora da i ne zato jer ni vi ni ja, nadam se ne ispunjavamo nikakve uvijete da bi svoju djecu dali na udomljavanje, ne daj bože na posvajanje, ja se nadam da ste vi uredan, kvalitetan, dobar, brižan i ljubavi pun roditelj, kao što se nadam da sam i ja. Dakle, mi nismo ti čija će djeca biti sutra udomljena ili ne daj bože posvojena, ne daj bože šta se sutra može dogoditi, moja nisu više maloljetna, mislim da nisu ni vaša, ali radi se o tome da roditelji ne odlučuju o tome, radi se o skrbi za dijete i procjeniteljski timovi donose odluku koja je i mora biti u najboljem mogućem interesu za dijete. Dakle, ako to dijete tog časa nema tko drugi udomiti, onda nema rasprave o tome ko je koje boje kože ili spolne orijentacije, nego što mu se nudi kao najkvalitetnije moguće rješenje, gdje mu se nudi roditeljska moguća ljubav ili zamjenska ljubav.
Gospodin Klisović.
Hvala lijepo podpredsjedniče Sabora. Gospodine Beus, dobro ste rekli, državu treba voditi naprijed svakim danom, a o ljudskim pravima moramo svakodnevno razgovarati, jer jedanput kada usporimo borbu za njih, vrlo brzo se jave oni koji bi ih htjeli i ograničiti. No kako bi jedna moderna država trebala urediti svoje odnose među svojim ljudima, da li u skladu sa razvojem, sa modernitetom, sa onim što vidi pred svojim očima da se zbiva u društvu, ili ih uklapati u neke tradicionalne sheme 20., 19., 18. ili nekog drugog stoljeća? Da li ćemo stvarno biti slijepi pred onim što se događa u našoj stvarnosti i pokušavati regulirati odnose koji su bili davno prije na ovim prostorima, ili trebamo stvarno vidjeti a kakve to ljude imamo, kakve to odnose imamo, kakve to obitelji imamo, kakve izbore imamo među ljudima, i regulirati upravo to, to je ono što je podložno regulaciji, a ne naši ideali, naša uvjerenja i ostale stvari.
Hvala. Odgovor, izvolite.
Kolega Klisović hvala na pitanju. Naravno, odgovor znate. Trebali bismo gledati naprijed i anticipirati budućnost. Mi se susrećemo s vrlo konkretnim problemima potpune depopulacije. Smanjenja broja rođene, novorođene djece, sve manjih i manjih obitelji, i sve većega broja razvoda brakova. S tim se susreću dakle i drugi, ali već sada vidimo da postoje oni koji su ogorčeno protiv bilo čega novoga, i oni koji to anticipiraju, recimo protestantske Crkve su na svojim sinodima '51. i '58. godine odobrili, odobrile korištenje kontracepcije. Znate koji je rezultat danas? Protestantske države imaju veći broj novorođene djece od katoličkih. Novorođene djece gospodine Zekanoviću, ne od imigranata nego ukupno. Dakle, radi se o tome da budete otvoreni, da idete u susret problemu i nudite mu rješenja, da okupljate, da stvarate zajednice u kojima će biti djece, neovisno o tome jesu li istosposlne ili raznospolne, ali da date djetetu mogućnost da odraste u takvoj jednoj ljubavi kako bi sutra moglo tu ljubav pružiti drugome. Hvala.
Hvala. Hvala. Hvala gospodine. Gospodine Richembergh. Hvala lijepa. Imate će te još prilike jer sada je gospodin Stier na redu.
Hvala gospodine podpredsjedniče. Kolega, rekli ste nešto što je točno, a to je da su mnoge demokršćanske stranke u Europi išle prema, možda tim liberalnim, tom liberalnom smjeru, ili čak i lijevo liberalnom i to je tako. Međutim, ono što bih vas htio upoznati, baš je Centar, Wilfried Martens, dakle Centar europske pučke stranke, uočio to i smatrao da je to greška, i da treba prekinuti s tim, da je to loše i za Europu, i za kršćansku demokraciju otići ulijevo i da je to čak loše za europsku ideju da se i s europske razine nameću, nameće takvo liberalno usmjerenja. Pa evo, možda i to je bio razlog zašto kada i unutar Europske pučke stranke u Helsinkiju bilo 2 kandidata, jedan konzervativniji, jedan liberalniji. Onaj konzervativniji je dobio 80% glasova.
Odgovor, gospodin Richembergh.
Gospodine Stier, s vama volim razgovarati o tim temama, jer su zapravo pune informacija i činjenica, ali vi znadete da je Centar o kojemu govorite, tek jedan tink-tank u moru Europske pučke stranke, i da postoje oni koji govore drugačije, a to znači da neće nazvati rješenje posvajanja i udomiteljstva djece u istospolnim parovima, liberalnom idejom, nego upravo suprotno, ti vam parovi vjerovali ili ne, govore za sebe mi smo konzervativni, jer mi želimo živjeti u obitelji, mi želimo imati djecu, a vi koji kažete da ste konzervativni, nama to ne dozvoljavate. Koja vam je to logika? Pa dajte da se ustroji, dakle, obitelj funkcionalna od više članova u koja će između ostaloga i spašavati djecu koja su teško posvojiva, teško udomljiva, koja imaju teškoće u razvoju, koja su iz takvih etičnih skupina koje su teško udomljive, dakle, u svakom slučaju otvorite nam prostor da pružimo ljubav. Ja ne vidim da bi to bilo liberalno, nego upravo obrnuto, konzervativno na tragu s čvrstoćom ... [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala. Hvala. Hvala lijepa, gospodin Stazić čeka. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani podpredsjedniče.
To nije replika, to je …
Rasprava.
To je rasprava.
Zahvaljujem. Dakle, kad se donosi ovakav Zakon, on mora imati jedan temeljni razlog, temeljno izvorište, a to je najbolji interes djeteta. Pa kad govorimo o udomljenju, koji je tu najbolji interes djeteta? Da izađe iz institucije, da pronađe dom kojega nema, iz razno raznih razloga, i bez svoje krivnje. Najbolji interes je da pronađe dom. Dom, mjesto gdje će se o njemu brinuti, gdje će ga voljeti, gdje će ga podizati, školovati, činiti sve što mogu za to dijete. E sad, vi kažete da ste napisali dobar Zakon, i ja vam vjerujem, ali onda vam je ideologija pomutila pogled, i vi ste od jednog dobrog Prijedloga napravili zapravo neprihvatljiv Prijedlog. A zašto je on neprihvatljiv? Zato što je diskriminatoran. Ja ću vama sada poštovana ministrice pokušati objasniti. Vi ste uskratili to pravo, pravo da uopće apliciraju na to onima koji su stvorili, sklopili životno partnerstvo ili održavaju neformalno partnerstvo. To su gospođo ministrice Murganić, ljudi, to su ljudi i njihovo osnovno obilježje je to da su ljudi, a tek poslije toga su, imaju nekakvu spolnost, pa imaju nekakvu spolnu orijentaciju, pa imaju nekakvu boju kože, pa boju očiju, pa su visoki ili niski, ali su ljudi. A vi ste tim ljudima uskratili neko pravo koje ste dali drugima. Zašto? Ne znam, ne znam, nema nikakvoga racionalnoga razloga, ovdje analiziramo to cijeli dan. Znanstvenoga, zdravstvenoga, racionalnog razloga nema, može biti samo iracionalni, da vi te ljude ne podnosite, vi njih naprosto ne podnosite i vi uživate u svojoj poziciji ministrice da predlažete Zakon u kojem nekog diskriminirate. Evo primjera, dogodi se prometna nesreća, poginu roditelji, a djeca, sestra i brat imaju samo od rodbine ujaka, a ujak živi u životnom partnerstvu i on tu djecu, svoje nećake voli i oni njega vole i on je njih posjećivao doma, svaku nedjelju dolazio na ručak i oni su k njemu dolazili i njegovom partneru, ne vi ćete njih radije ostaviti u domu za nezbrinutu djecu, nego tome ujaku dopustiti da im uredi novi dom. To ne samo da je nelogično, to je neobično okrutno, to je okrutno prema takvoj djeci. I ja ne vidim razloga za takvu okrutnost. Uz to, ovaj vaš Prijedlog je i nelogičan, a znate kada je, pa logika je, to je znanost o mišljenju, o ispravnom mišljenju, pa kada je nelogično, onda bi to trebalo ipak uskladiti sa Zakonima zdravog mišljenja jer će onda biti ispravnije. Vi dopuštate da udomitelj živi sam, bude osoba koja živi sama i ne pitate se koje je on spolne orijentacije i to je dobro da se ne pitate, to je dobro, ali ako se slučajno kroz nekakvo životno partnerstvo pokazao da je homoseksualne orijentacije, e onda mu nećete to dozvoliti. Jednome da, ali par ne. Oprostite to nikakve veze sa zdravim razumom nema. To može imati veze jedino sa bolesnom netrpeljivošću ljudi homoseksualne orijentacije. Odgovor na ovaj Amandman da to nije u skladu sa Ustavom je netočan i gospodin Štir je tu citirao izmijenjeni Ustav koji govori da je brak životna zajednica muškarca i žene, ali brak nema veze s obitelji, to su dva različita pojma, pa to je i potpredsjednik tumačio. Obitelj uopće ne mora proizlaziti iz braka. Žena rodi dijete, ne želi ni priznati tko je otac, ne želi ni navesti oca, ona i njezina djeca su obitelj. Žena usvoji dijete i ona i to usvojeno dijete su obitelj. Baka i unuk su obitelj, nema roditelja, umrli su ne, na nesreću i baka živi sa svojim unučetom, pa jesu li obitelj ili nisu, a ne proizlazi iz braka. Prema tome, nemojte brkati dvije stvari koje se ne smiju brkati. Vi ministrice ovo ne pristupiti na jedan neozbiljan način kao što ste pristupili kada ste ušli u tu jednu obitelj na jedan dan, pa ste glumili dijete koje je udomljeno, da biste tamo dovukli novinare, pa da vas pokazuju na televiziji, ta vrsta samo promocije, oprostite, stvarno je neukusna kada se radi o pravu djeteta. I to koje djece? Pa one koja su najranjivija, najugroženija, djece koja nemaju dom, moraju živjeti u instituciji, a vi se slikate tamo ili novinari umjesto da ih smiju taj vaš, upravo čudno, neshvatljivo površan pristup svemu tome, oni vas još prikazuju u dnevniku. Imate vi puno pametnijega posla ministrice. Broj posvojenja pada, 2017.-te godine je bilo samo 73-je posvojene djece, to je najmanje u posljednjih 10 godina. Iz doma u Nazorovoj te godine, samo jedno dijete je posvojeno, pa o tome razmišljajte. Očito da nam Zakoni ne valjaju kada je to tako moguće, očito da u tim Zakonima treba nešto raditi, pa gospođa Strenja Linić ima potpuno pravo, pa mi više štitimo Zakonima neodgovorne roditelje, nego napuštenu djecu, pa to je vaš posao ministrice, a ne na jedan dan ići u udomiteljsku obitelj. Ne samo da ste vi tu diskriminatorni prema homoseksualnim parovima, nego vi štetite toj djeci i to kojoj, ovoj najranjivijoj i svako ono dijete koje zbog ovih vaših odredbi ne bude pronašlo svoj dom, pa makar i kod dvoje homoseksualnih partnera, nego ostaje u stravi ustanove, za njega ste vi ministre po mom ukusu posebno krivi. Hvala.
Hvala. Imate gospodine Staziću nekoliko, 3 zapravo replike. Prvu, gospodin Zekanović.
Kolega Staziću, evo upravo me nazvao jedan moj kolega i pita, kaže pitajte kolegu Stazića, bi li on svoju djecu, unuke, što god već radije dao onima za koje se vi zalažete ili za koje se zalaže ovaj zakon. A drugo pitanje što bi vama rekli da vas sad slušaju vaši prethodnici iz Saveza komunista Jugoslavije da čuju kako i slijednik te partije sada beskompromisno brani prava rodnih manjina homoseksualna, znači ovdje u udomiteljstvu odnosno sutra usvajanje? Evo, što misliš što bi rekli, znači evo prije 30-ak godina u istom ovome, u ovoj prostoriji ili možda u Beogradu negdje?
Hvala lijepo. Gospodin Stazić, izvolite.
Prvo ja svoje dijete ne bih dao nikome, ne znam je li biste vi svoje. Djeca se obožavaju i ta djeca koja su završila u domu su tamo bez ikakve svoje krivnje, po nesreći, po velikoj životnoj nesreći. A naša zadaća je da im pomognemo što im možemo više pomoći. A ja član partije nikad nisam bio pa ne znam šta bi mi partijski drugovi rekli, ne znam možda ste vi bili pa ih vi pitajte.
Idemo dalje, pustimo sad sa tim članstvima. Gospodin Stier, izvolite.
Hvala. Kolega je sam govorio koja je politička motivacija kritičara ovog zakona i u tom kontekstu jesam spomenuo da oni smatraju i ovu odredbu Ustava diskriminacijom i da je s tog rakursa i političkog gledanja zbog čega djelomice i napadaju ovo. Dakle koja je politička motivacija. Jasno da znam razlikovati te institucije, ali ako vi smatrate da to nije ta politička motivacija, dapače, evo ja ću je još jednom ponoviti, brak je životna zajednica žene i muškarca, tako piše u Ustavu RH. Da li i vi smatrate da se takvom odredbom diskriminira, dakle da li Ustav RH diskriminira ili ne, ili prihvaćate Ustav RH. Na temelju toga možemo naravno razvijati i drugu raspravu.
Hvala, vrijeme. Izvolite.
Da, kolega Stier, s pravom i vrlo iskreno govorite o političkoj motivaciji, da, tu postoji politička motivacija protiv najboljeg interesa djeteta i to je ono što je strašno jer politički ideološki motivi vama ne dopuštaju, ne daju vam, ne daju vam, ne dozvoljavaju vam da štitite najbolji interes djeteta i da dopustite da ga se udomi pa makar i u homoseksualnoj obitelji jer će mu tamo biti bolje ali vama je svejedno hoće li tom djetetu biti bolje ili ne, vama je bitna vaša politička motivacija.
Gospodin Ante Babić.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovani kolega Staziću, evo recimo u onom primjeru u kojem ste iznijeli ujaka i nećaka ja recimo mislim i znam da taj nećak ne prihvaća tog svog ujaka zato što živi u istospolnoj zajednici, vi tvrdite suprotno. Dakle to ne možete znati. Zatim brkate određene stvari vezane za posvojenje i udomiteljstvo, jedino je točno ono što ste rekli vezano za udomitelje da je loša socijalna slika danas udomitelja, kako zbog njihovog materijalnog stanja tako i zbog dobi i da se na tome trebalo poraditi govori i prijedlog ovoga zakona kako u prvom tako i u drugom čitanju. No, jednu stvar zaboravljate a znam da ste sudjelovali u raspravi o tome zakonu, sjećam se vrlo dobro, u Zakonu o istospolnim zajednicama kada smo govorili o istom primjeru, članku čini mi se 23. kada dva istospolna partnera jedan od njih ima dijete, žensko dijete od 16 godina, ako on premine ili tragično završi to dijete zapravo ide tom svom istospolnom partneru. Dakle s njim nije u nikakvoj biološkoj vezi a ostaje kod njega a ne kod njegovih srodnika, što je nakaradno ... [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala lijepa, odgovor gospodin Stazić.
Ja uistinu ne znam da li neki konkretni nećak prihvaća svoga homoseksualnog ujaka ili ne, ako je odgajan na jedan zdrav način, onda će shvatiti da taj njegov ujak nije kriv za svoju spolnu orijentaciju nego da je s njom vjerojatno rođen i onda će to prihvatiti. E sad, ako je odgajan u potpuno zatucanoj srednjovjekovnoj sredini kakvu vi zagovarate onda vjerojatno neće. Ja se zalažem da ovo društvo ipak ne bude srednjovjekovno i zatucano ni primitivno nego da bude okrenuto budućnosti i da sve ljude promatra kao ljude, da ih promatra kroz tu najvažniju dimenziju koju svaki čovjek ima a to je ljudskost.
Gospodine Staziću, sad vama moram reći da birate riječi kada govorite o drugom zastupniku, budimo tolerantni jedni prema drugima i nemojmo govoriti iz koje smo sredine i jedni i drugi samo zato što imamo drugačije ideje. Danas ne dajem opomene zato što sam primio opomenu, danas ne mogu dati opomene baš drugima ali ćemo sada nastaviti dalje, gospođa ministrica Nada Murganić će u ime predlagatelja uzeti riječ.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedniče. Ma htjela bih samo možda dati neke podatke jer se netočne brojke namjerno protežu pa mislim da ako bi to koristilo da se ne ponavljaju u daljnjoj raspravi, možda da sada na vrijeme kažem. Naime, evo bilo je pitanje posvojenja, da svakako i svjesna sam činjenice da sada već zastupnici razlikuju udomljenje od posvojenja ali vrlo često je to put u kojem eto dijete iz udomiteljske obitelji ostane kod svoga udomitelja koji ga posvoji, pa bi ja rekla točno da ta teza koja se sada vidim, javno proteže i u medijskom prostoru, javnom prostoru, da drastično nama pada posvojenje jer Zakon nije dobar i da je to na neki način moja odgovornost. Naime, mi radimo po Obiteljskom zakonu koji je donesen 2015.-te godine u kojem su propisani svi pravni postupci koji vode do oduzimanja roditeljima pravo na roditeljsku skrb. Trenutno u RH imamo 380-ero djece, od toga pravne pretpostavke za posvojenje je ispunilo 170-ero djece u dobi od 0 do 18 godina, dakle, sva ona druga djeca, koji zaista, ajmo reći jednostavnim rječnikom, nemaju roditelje, iz raznih razloga su, žive kod svojih rodbine i oni niti žele, niti ima potrebu da budu posvojeni. Dakle, od tih 170-ero djece možemo sada govoriti i raspravljati. Naravno da mala djeca zaista se vrlo vrlo brzo posvoje i zdrava djeca i to moramo reći i da ima djece koja niti žele da iz te grupacije žele da budu posvojeni, ali isto tako ima djece kod kojih potencijalni posvojitelji nisu previše zainteresirani. U registru potencijalnih posvojitelja imamo 1300 potencijalnih posvojitelja, dakle, puno, puno više, jasno da je ovoga tu, da je tu ovaj, jedan nesrazmjer. 2017.-te godine je posvojeno 107-ero djece, u 2018.-oj godini do mjeseca studenoga, dakle, 10 mjeseci, do mjeseca studenoga posvojeno je 99-ero djece. Teza i naslov u novinama i stalno imputiranje iz jedne ustanove posvojeno je jedno dijete, stvara se dojam da je u toj godini zaista u RH posvojeno jedno dijete. Posvojenje odnosno oduzimanje roditeljske skrbi zauvijek je jedan od najodgovornijih, ali i najtraumatičnijih odluka koji se može donijeti i sigurno da poneki puta da bi bila odluka zaista, jer to su konačne odluke, odluke u kojima se trajno prekidaju veze sa svojim biološkim roditeljima i sa cijelom njihovom sredinom, postoji možda i situacija gdje se radi donošenja ispravne odluke možda poneki puta, ali i neke druge okolnosti, možda dovedu do toga, otežu, iza toga idu sudski postupci i onda se stvara dojam da je tu administracija zakaže i slažemo se svi skupa da nad tim postupcima treba poraditi jer su nam pogotovo mala djeca predugo u ustanovama. Dakle, malo o tim brojkama treba biti oprezniji jer zbog toga onda se slažu neke druge konstatacije. Dakle, to je Obiteljski zakon koji je na snazi, na koji ste i vi gospodine Staziću, bili jako ponosni, pa onda ne znam zašto kritizirate baš te odredbe.
Hvala lijepa. 4 replike. Prva, to su ove, ne, gospodin Zekanović.
Poštovana ministrice, evo Zakon je o udomiteljstvu, vi ste govorili o posvajanju, malo ste izašli i vi iz teme, pa onda ću i ja o posvajanju. Rekli ste da to posvajanje ide jako polako zbog razloga što je kompleksna procedura, da se ne pogriješi. Priznajte da sustav ne funkcionira. Ne može neki potencijalni posvojitelj i po 10 godina čekati na posvajanje djeteta, a imamo i tih situacija. Imamo i tih situacija ministrice. Znači, ja stvarno znam da je sustav kompliciran i da se ne smije pogriješiti. Međutim, sustav ne funkcionira, ne funkcionira. Jer ako imamo trenutno 10 puta veću potražnju od onoga što imamo zapravo djece, pa ajmo to onda riješiti više, pardon, ispričavam se, 10 puta više djece, nego što je potražnja, ajmo te ljude koji su trenutno dostupni, ajmo tu djecu posvojiti odnosno maknuti iz domova.
Ministrice, izvolite.
Ne znam sada kolega da li ste vi sada mene razumijeli 1300 je odraslih osoba koje bi željele biti posvojitelji, a 170-ero djece. 10 godina da netko čeka na posvojenje zaista je moguće i iz tih razloga u kojem vi govorite da sustav zakaže. Ne bih baš rekla, znate da sustav koji nosi teret najosjetljivijih naših skupina, to je socijalna skrb, možemo ovako javno govoriti da ne funkcionira. Kako ne funkcionira 118 naših Centara za socijalnu skrb, ne znam koliko stotina ustanova, ne znam koliko korisnika redovno dobivaju bilo kakove financijske naknade uvijek uredno svaki dan, svaki mjesec u isti dan. Kako možemo govoriti da ne funkcioniraju oni koji su poneki puta prvi našim građanima u pomoći, a neki puta i zadnji kojim im drže ruke kada umiru i ne mogu to prihvatiti [[Upadica: Hvala]] Svaki sustav [[Upadica: Hvala ministrice]] ima prilike i šanse i obaveze poboljšanja.
Hvala, hvala vam. Gospodin Mrsić.
Hvala lijepo, poštovana ministrice ako netko može govoriti o posvojenju u ovoj Sabornici sam ja koji sam posvojio dvoje djece i nemojte se hvaliti sa brojkama jer brojke su potpuno drugačije. Da, svake godine se 100 djece posvoji, ali ste zaboravili reći da 400 djece svake godine ostane neposvojeno i da ostaju u domovima, a svaka minuta i svaka sekunda biti u domu je loše za tu djecu, vi tu djecu oštećujete emocionalno jer živjeti u obitelji je sasvim drugačije, nego živjeti u domu. I ako to netko zna, ja to znam jako dobro i nemojte se ovdje braniti s time da eto mi smo posvojili 100 djece, šta je s onih 400 koje nismo posvojili i dajete priliku onima koji žele posvojiti djecu. Ja sam imao tu sreću da sam posvojio ali 1400 ljudi nema tu sreću a imamo toliko djece u domovima.
Ministrice.
Pa ajmo sada ponovno, dakle od tog broja kojeg vi meni spominjete, dakle to su djeca za koje su ispunjene pravne pretpostavke za posvojenje, ali od toga 170 je za posvojenje. Razlika od 230-tero djece su oni koji su u svojim srodničkim obiteljima kod baka, kumova, rođaka, teta, starije brače i sestara koji ne mogu, ne žele ili nema potrebe za posvojenjem. I govorimo o brojkama. Vi te brojke možete kritizirati i na to imate pravo, da li je puno 107 u odnosu na 170 sigurno će uvijek biti jedan broj djece koji nikada neće biti posvojena jer su ili jako bolesna ili su već u jednoj dobi kada oni sami izražavaju želju da ne žele biti posvojeni. Ima ponavljam tu prostora za popravljanje i obaveza ali nemojte cijelo vrijeme govoriti druge brojke, nije to tako teško zapamtiti. Pa bih ja još jedanput ponovila, 170-tero djece u dobi od 0-18 godina spremno za [[Upadica Radin: Hvala lijepa.]]
Gospodin Stazić.
... [[Govornik se ne razumije.]] dostupan izbor, javno objavljen, dopuštam da je netočan, ja ga nisam sastavio, pronašao sam ga na internetu, vi ste, ako je to netočan podatak, dobro nije 76 nego je 107 bilo 2017. mogli ste to demantirati umjesto da ste glumili dijete u ovoj obitelji taj jedan dan, mogli ste održati pressicu pa to objasniti te brojke, mislim da bi bila korist veća. Kažete radi se po zakonu iz '15.-te, pa ne znam po kojem, ako taj zakon ne valja, pa dajte, predložite izmjene zakona. Pa to ne znači ako je zakon jedanput donesen da mora vječito trajati. Ako svi, tu se slažemo oko toga da ima previše domske djece, ne ove kod brače, sestara, tetaka, rođaka nego u domu, djece za koju bi bilo puno bolje da ih uzme neka obitelj, da ih se postoji. Ako postoje zakonske zapreke za to pa izmijenimo te zakonske zapreke za Boga miloga, pa zato postoji.
Hvala. Gospođo ministrice.
Hvala vam lijepa. Vi kažete da smo mogli tu brojku demantirati, pa evo ja sad u ovih par minuta stalno ponavljam iste brojke pa evo netko želi čuti ono što želi čuti. Mi smo bili u medijima, bile su konferencije, kongresi, bile su kontakt emisije, bilo je sučeljavanja odnosno razgovori i sa predstavnicom udruge Adopta, dakle to je bilo dovoljno prisutno u medijima ali slažem se, kao što ste i vi radije u tim medijima gledali onaj dan na dan svjetskog prava djeteta mene a niste htjeli gledati tu jednu prekrasnu obitelj koja je otvorila svoja vrata 20 novinara i 20 kamera da bi pričali o tom udomiteljstvu. Ako mislite da iza političara idu kamere pa se oni hvale, pa evo pa i to vi radite pa neka kako vi kažete i mediji i narod prosudi što će o tome misliti tko.
I na kraju gospođa Strenja Linić.
Htjela sam nešto drugo pitati ali ću zapravo reći da sam bila vrlo skeptična kada sam vidjela ministricu da je otišla u obitelj ... [[Govornik se ne razumije.]] Bilo mi je malo čudno, možda je bilo drugačije u medijima čak i namjerno interpretirano ali onda kada sam vas vidjela a znajući obitelj Britvec kako su teške sudbine iza to dvoje djece koje su kod njih i kada sam vidjela reakciju svih drugih udomitelja koji su bili presretni jer smatraju da su oni prezentirali što zapravo treba biti jedna udomiteljska obitelj shvatila sam da je to poruka bila pozitivna onima koji su je htjeli tako shvatiti. Dakle ponovno ponavljam, vi govorite ovdje o djeci koja nisu usvojena, ali morate shvatiti, morate shvatiti i mislim da trebate tako i poručiti da sva ta djeca koja su u domovima nemaju, nisu ostvarila sve uvjete za usvojenje. I da je najveći problem pravosuđe koje presporo oduzima skrb onima koji se o njima nisu mogli brinuti kako bi se djeca mogla usvojiti. Drugo, to su najčešće djeca koja su ostala teško usvojiva djeca, romska djeca i djeca starije [[Upadica Radin: Vrijeme.]] dobi koje ti usvojitelji koji čekaju 10 godina ne žele, oni žele dijete malo koje se tek rodilo. Hvala.
Vrijeme. Izvolite gospođo ministrice, hoćete? Gospodin Mirando Mrsić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ova danas rasprava o udomiteljstvu je za mene vrlo osobna i emotivna tema jer odgajajući dvoje djece koji su bili u domu mi je vrlo jasno što to za njih znači i što znači biti u domu svaku minutu, svaku sekundu a što to znači biti u obitelji i rasti i živjeti u obitelji. Naravno da posvojenje i udomiteljstvo nije isto ali ima isti cilj osigurati djeci ljubav, sigurnost doma, pažnju i sigurno odrastanje. O zakonskom prijedlogu mogu raspravljati samo na taj način ali pozivam vas i da gledate na ovaj zakon sa druge strane koji treba dati isključivo odgovor na jedno pitanje, želite li da djeca bez adekvatne obiteljske skrbi odrastaju u domovima ili u obiteljima? I to je ključno ovog zakona, maknimo sve ove ideološke priče, nego je pitanje da li želimo dati toj djeci šansu da žive u obitelji istospolnoj, raznospolnoj, samačkoj, ali u obitelji i to je ono što je cilj i tu su, sve naše rasprave idu u tom pravcu. Pred vama je sada mogućnost da većem broju dječaka i djevojčica koji su danas u domu omogućite da odrastaju izvan domova, u obiteljima koji će im pružiti ljubav i skrbiti za njih i stvoriti jedno poticajno okruženje koje će im omogućiti da izrastu u ljude koji će u ovom društvu doprinijeti i živjeti i privređivati. U ovoj raspravi bojim se da smo izgubili jednu stvar, a to je interes djece, i ova lijeva strana, možda i ova desna strana, ova desna strana je kad govorimo gledajući vama, s vaše strane, ali mi smo htjeli samo upozoriti na to, da ste u ovaj Zakon ministrice, stavili jedno kukavičje jaje i da ste zbog toga što to niste riješili na vrijeme, prije nego što je Zakon došao u proceduru, umjesto interesa djece, se razvijaju sada razno razne ideološke rasprave. Kao što već i rekao vam danas u replici, ovaj Zakon je politički uškopljen, jer je tu samo kako bi zadovoljio pojedine ideološke interese HDZ-a. Predloženi Zakon bi trebao se brinuti o djeci, a u stvari oduzima prava djelu hrvatskih građana koji su im zagarantirana Ustavom. Nije mi jasna logika da je bolje da djeca odrastaju u institucijama nego li u obiteljima, samo zato što je ta obitelj drugačija. Ministrice, vi i HDZ želite djevojčicama i dječacima bez odgovarajuće obiteljske skrbi, onemogućiti da se razvijaju i odrastaju u obitelji. Bolje ikakva obitelj, nego dom, i to je trebao biti vama okosnica i light motiv kada ste pisali ovaj Zakon. Ljudi, odnosi i okolnosti se mijenjaju, ali mi se čini da ministrica više voli se brinuti o selu, nego o običaju. Naravno da u ovom Zakonu ima i nekih dobrih stvari. Pozdravljam povećanje naknada za rad i uloženi trud svim udomiteljima i namjeru ministrice da poveća broj udomitelja, ali evo, put ka dobrim namjerama ponekad može dovesti i do krivom puta, jer ideja da se udomiteljima omogući da se profesionaliziraju i da to bude zanimanje, može dovesti do velikih problema u sustavu udomiteljstva. Ideja da onaj tko ima troje štićenika, postaje profesionalni udomitelj, a ja se pitam što kada izgubi jednog štićenika, hoće li onda prestati biti profesionalni udomitelj? I sasvim sigurno, da dobit će drugoga, šta ako ne može dobiti drugoga? I sasvim sigurno da neće ovo dovesti do toga da imamo više udomitelja u Dalmaciji ili u gradu Zagrebu, jer i turizam nosi svoje, svoj danak, i, trebalo je naći drugi način na koji će te stimulirati ljude da postanu udomitelji. Postoji puno stvari koje su u ovom Zakonu, koju su trebale biti riješene, možda i na drugačiji način, a to je pitanje Centara za socijalnu skrb, pitanja Agencija za koju vi sada želite ih osnovati u svim Županijama, tu vidim mogućnost uhljebljenja HDZ-ovaca u svim tim Županijama, umjesto da ste osnovali Agencije u četiri ili pet dijelova Hrvatske pa da to rade umjesto tih županijskih agencija. U ovom Zakonu očito dobre namjere su se sakrile iza ovih stvari koje stvarno ne mogu odobriti. I od kuda vam pravo da zabranite jednoj skupini u Hrvatskoj koja je takva kakva je, a to su gay parovi ili homoseksualni parovi, da budu jednaki i u pravima, kao što su jednaki i u obavezama. A najviše od svega me ljuti što se usuđujete ovakvim Zakonom zapravo reći da homoseksualna osoba nije dobar udomitelj i nije dobar roditelj. To vi Zakonom ne možete reći, jer Zakon ne može prepoznavati tko je dobar roditelj, a tko je loš roditelj. Ja dolazim iz akademske zajednice gdje je u akademskoj zajednici stvari su vrlo jasne, ako imate istraživanje, ako imate dokaze, onda to s vremenom morate prihvatiti. Vi imate peticiju i mišljenje preko 200 stručnjaka koje je potpisalo otvoreno pismo u kojima vrlo jasno kažu, a to i cijeli svijet kaže, ne znam zbog čega to ne pristajete, da seksualna orijentacija roditelja nema veze s njihovom sposobnošću da budu roditelji. Pismo su potpisali ljudi koji cijeli svoj život rade kao liječnici, psiholozi, socijalni radnici, psihijatri, psihoterapeuti, i ukazuje vama i kolegama iz MOST-a koje su isto tako krenuli putem, ja se čudim gospodinu Petrovu koji je liječnik psihijatar i on bi to trebao znati bolje možda od mene koji sam hematolog, koji kažu da je bolje da se dijete, da dijete ostane u domu, nego da ih damo nekom homoseksualnom paru i da ih taj homoseksualni par odgaja to dijete. Ako ne želite poslušati oporbu, ne želite poslušati stručnjake, pa pokušajte razmišljati o tome što će za 5 ili 10 godina netko o vama govoriti kao ministrici koja je onemogućila da određeni dio građana Hrvatske ima ista prava kao i ostali građani. To je diskriminacija, nema uopće nikakve veze sa orijentacijom, nego je pitanje sa pravima koja im omogućava. I na kraju, vjerojatno će, nema puno kolega iz HDZ-a, a kad nemaju argumenata, onda pitaju zašto to vi niste napravili 2015.? Nismo promijenili Zakon, žao mi je zbog toma, ima puno stvari koje nismo tada napravili, ali ne možete se izvlačiti na 2015.-tu, jer onda mi možemo početi govoriti o 2009. godini, kad je HDZ bio na vlasti, kada je bilo 20 milijardi deficita u proračunu kada je bilo pitanje financiranja, kada ste zamrznuli mirovine građanima, to je bila jedna od najgorih mjera koju ste mogli donijeti, ali eto nismo to nikad pitali, ali s obzirom da nas pitate za 2015. pitat ćemo mi vas i za 2009. i ostalo. Ako imate priliku imate od vašeg koalicijskog partnera amandman, usvojite taj amandman i ne diskriminirajte ljude da prije Božića napravite djelo, u vrijeme Božića se radu dobra dijela, vrijeme je adventa, napravite dobro djelo i omogućite svim građanima da imaju jednaka prava. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa, gospođa Strenja Linić je tražila, čekajte, čekajte, čekajte, ali imate već tri [[Upadica: Nemam zaleđe.]] imate već tri. Zato idemo dalje gospodin Zekanović.
Poštovana ministrice, poštovani dopredsjedniče, kolegice i kolege, prvo bih počeo, kolege Stiera mi nema, ali on je dva puta uzeo Ustav u ruku i citira članak 62., ona uzmem ja u ruku Ustav, radio sam to referendumu, pa tražim stavak 2. i vidim da ga nema. Znači mi ovdje 5 godina, znači Hrvatski sabor nije kadar tiskati ažurirani Ustav, mi imamo staro izdanje Ustava gdje članak 62. je po starom, nema da je brak zajednica žene i muškarca. Pa što ćemo mi očekivati od našeg društva ako Hrvatski sabor nije kadar tiskati 100 ovih knjižica. Za putovanja u Finsku se ima, Norvešku gdje li već, a za Ustav nema. Znači podpredsjedniče sabora, službe, molim vas, ako treba evo ja ću odfinancirati ako vi nemate novaca, nek se tiska novi primjer Ustava jer Ustav nije potpun, nije potpun, molim vas [[Upadica: Prenijet ću dalje.]] Evo ne znam možda kolege imaju novi, ja ga nemam, mislim da ga nema nitko, kolega Bauk, nemate ni vi, isto stari, tako bravo. Čuli smo ovdje lijepe ja bi rekao propovijedi o ljubavi, kolega Beus je govorio samo ljubav, empatija, emocija, samo to je bitno, bitno da se vole, bitno da je ljubav, što god to značilo, ko god to ne bi mogli kvantificirati, a onda slušam kolegu Mrsića konačno on govori o znanosti. E i tu smo sad došli u meritum. Znanost. Ja sam za znanstveni pristup kod svega, stvarno i dobio sam na mail jako puno i znanstvenih istraživanja i radova i studija, mogu citirati evo jednu od teksaškog sveučilišta New family structure study i kaže evo ovako otprilike kaže. Istraživanje između ostalog pokazalo kako je 12% odrasle djece čiji su roditelji imali homoseksualno iskustvo razmišlja o samoubojstvu dok samo 5% djece odgojene u heteroseksualnim obiteljima, 40% ima veću sklonost varanju partnera za razliku od 13% iz heteroseksualnih, 28 nezaposleni su u iznosu od 28% prema 8% iz heteroseksualnih, na psihoterapiju iz odlazi 19% za razliku od 8% ovih i spolno prenosive bolesti ima 40% za razliku od 8% ovi drugih. Dakle, to je znanost, nije ovo jedino, sada bi vam ja mogao znači listati mailove, čitati studije, znanstvena istraživanja i pokušati podkrijepiti ovo što je bitno. Dakle, znanstvenici su rekli nebrojeno mnogo puta, a govorit će sve više i više, podpredsjedniče sabora kako me lijepo slušate baš mi je ovdje gušt govoriti [[Upadica: Ne, žao mi je da ne mogu polemizirati s vama, jedino to.]] nemojte mi upadat u riječ, ovaj šta bi bilo kad bi svi upadali u riječ [[Upadica: Moram vas slušat.]] naravno. Dakle, da je najbolje mjesto za odrastanje djece jedna heteroseksualna obitelj, bila vanbračna ili bračna zajednica. To je znanstveno i onda vi možete skupiti 200 znanstvenika i kvaziznanstvenika e mi smo ih skupili 2.000, ja imam 2.000 potpisa akademske zajednice, liječnika, akademika koji su za ovaj drugi pristup, 2.000, to je 10 puta više od vas, i gdje ste sada, 10 puta više potpisa imam od vas, ljudi vaših kolega liječnika, sveučilišnih profesora, koji su ovaj drugi pristup. Čuli smo Stazića, on je govorio o mračnom srednjem vijeku, pa ljudi moji pa zagrebačka katedrala koja je prekrasna i remek djelo ljudske genijalnosti je nastala u mračnom srednjem vijeku, pa puno toga dobroga je nastalo u mračnom srednjem vijeku. A ja mislim da je nešto mračnije bio taj komunizam gdje je upravo jedna partija kao što je Socijalistička partije Jugoslavije odnosno Savez komunista Hrvatske držao sve pod jednom čeličnom šapom, a danas slijednici ovdje što je apsurdno, rekao sam već, brane rodnu ideologiju, a njihovi prethodnici bi ih potrpali u gulage i u zatvore. Ali moram malo ja se osvrnuti i na HDZ, ovo je isto fantastično zapravo, evo sad je HDZ postao stranka kršćanskih demokrata, bravo, svaka čast. I onda se ja pitam koji je uopće obrazac ponašanja, Istambulska konvencija e nećemo bit demokršćani, Marakeška nećemo biti ni suverenisti kad je pitanje i kad austrijanci, talijani, Australija, SAD, Izrael kažu mi nećemo, mi ćemo ić, al ovdje hoćemo. Onda ja gledam sad neki obrazac ponašanja što je to Plenkovićevu našemu na pameti, pa svatim. Pa zapravo da je i ovaj zakon došao iz EU a drugačije izgledao pa mi bi ga usvojili. Znači isključivo danas HDZ, znači premijer Plenković a i vi kao ministarstvo radite po naputku Brisela ili možda Berlina i to je to. I zapravo je fantastično kako je sad ovo jedna malo shizofrena situacija. U jednom trenutku ste donijeli jedan sporan dokument koji nameće rodnu ideologiju, branili ste ga ovdje, branili ste ga, a sada od jednom imate jedan dokument koji je u suprotnosti, pa dogovorite se. Jeste li vi kršćanski demokrati ili niste? Ja ću skinut kapu ovdje SDP-u on je bio dosljedan, oni su liberali bili i ostali, za rodnu ideologiju su, a ja kod vas više ne znam gdje ste ni što ste. Niste vi jedina stranka koja ne zna gdje ste i što ste ali trenutno ste vi predlagač, vi ste ti koji predlažete ovaj zakon. I sad sam ja baš znatiželjan kod slijedećih zakona, kod Zakona o pobačaju na primjer, što će biti? Hoće li biti jedan liberalan zakon kako bi rekao ministar Kujundžić, mi smo za zaštitu života, ali mi smo i za prvo žene, al to ne ide zajedno, to je kada naša predsjednica kaže u jednoj rečenici, ja sam protiv Marakeškog Sporazuma, ali ja sam i za njega. Znači, dogovorite se, jeste li ili niste li, jeste li kršćanski demokrati ili niste. Doduše, sada će mnogima biti lakše ovdje. Samo sad su problemi liberali u HDZ-u, kako će oni glasovati za Zakon koji nedozvoljava homoseksualnim parovima da se udomljavaju djeca. A kada govorimo malo o tom famoznom članku gdje su izostavljene istospolne zajednice registrirane prema Zakonu o životnom partnerstvu, što bi bilo kada bi mi u ovaj Zakon stavili npr. da, a nismo stavili, evo ga, ja sam zadovoljan s tim, da skupina prijatelja može usvojiti dijete, ekipa sa briškule ili bele, ekipa koja sjedi na gajbi, na kištri ispred dućana i pije pivu, mogli smo to staviti, mogli smo staviti da d.o.o. u kojemu je ljubav rekao bi kolega Beus, velika ljubav, da i oni mogu usvojiti, šta ako se vole u toj firmi svi i ako ih ima dovoljno, pa svatko uvijek može biti netko oko toga djeteta kojeg treba udomiti ili možda može biti i obrt, ne treba biti d.o.o. i ne može biti j.d.o.o., pa može biti Planinarsko društvo također udomljavač. Dakle, pada vam u tezu ta priča, jednostavno, držimo se znanosti, znanost je jasna, djeca trebaju mamu i tatu ili tatu i mamu, kojim god redoslijedom. Naravno, sva djeca nemaju mamu i tatu, kao što ni svi roditelji nemaju djecu, ali to je onaj imperativ kojim trebamo krenuti. Al, ovdje, pardon, roditelji moraju imati djecu, kao što svi koji su u zajednici moraju imati, nemaju potomke. Dakle, lapsus, ali ovdje se moramo osvrnuti malo i na ovo što je rekla ministrica vezano uz posvajanje iako nije tema, al ona je malo otvorila i tu temu. 107 usvojeno, 170 godišnje, znači, tu nekih 60-tak godišnje se ne usvoji, pa onda kumulativno se stvori tu lijepi broj djece. Kolega Mrsić je dobro primijetio. I onda mi to možemo prikazati, aha, to je kod stričeva, ujaka, tetaka, braće, sestara, ali taj broj raste i na koncu sustav ih proguta jer oni u jednom trenutku oni imaju 18 godina i na tržištu su rada i više im nije potrebno udomljavanje. Biti ću otvoren, možda sam bio pregrub kada sam rekao da sustav ne funkcionira. Ali stvarno ne funkcionira kako bi trebao. Funkcionira, a ne onoliko koliko bi htjeli oni koji žele udomiti odnosno vi ste rekli, govorili o usvajanju djece i oni koji bi htjeli biti usvojeni odnosno udomljeni. I to može puno bolje, vi ste svjesni. Pa ponekada kažete, i taj broj je lijepo čuti i od bilo kojeg ministra, pa i od vas, pa nije situacija dobra, budite malo samokritični, jer nije dobra. Ja nemam analizu veliku kao vi, ali stvarno znam, reći ću, nažalost, jako mnogo mladih parova koji žele postati roditelji kroz postupak posvojenja djeteta, ali ne mogu jer sustav ne funkcionira dovoljno dobro i toga morate biti svjesni, ne funkcionira dovoljno dobro. Hvala lijepo.
Kao što sam rekao, ja ne mogu polemizirati sa istraživanjima, ali imate 6 replika, pa ćete ih polemizirati dalje. Prva gospođa Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Pa kolega Zekanović, ja ću samo na oni vaših par rečenica se replicirati. Naime, rekli ste da ni mi saborski zastupnici nemamo Ustav RH u kojemu tekstu stoji da je brak životna zajednica žene i muškarca. Moram vam reći da smo svi dobili Ustav sa dodatnim letkom u kojem stoji, uz knjigu nakon donošenja ustavne odluke od 14. siječnja stoji da je čl. 62. st. 2. Ustava RH glasi, brak je životna zajednica žene i muškarca, pretpostavljam radi racionalizacije troškova da je to tako napravljeno.
To niste znali, jel da?
Kolegice, ispao mi je letak, evo ga, ispričavam se, letka nemam, ali evo, kopirati ću vaš radi racionalizacije troškova da Sabor ne tisne, pa ćemo staviti unutra. Kolegice draga i cijenjena, ja bih ipak ostao pri svojoj primjedbi i zahtjevu [[Upadica: Ipak da prenosim dalje]] Prenesite [[Upadica: Hvala]] , ja mislim da stvarno se novci troše na sve i svašta, a ja mislim da tu jednu malu knjižicu možemo imati, a onda ove nepotpune, evo ajmo dati ne znam, nekim školama, pa neka djeca, pa makar… [[Govornik se ne razumije]] neka malo uče.
Često mijenjamo Ustav, pa onda sada. Gospodin Mateljan.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Zekanović, rekli ste puno toga, samo dvije stvari. Dakle, pravo istospolnih zajednica i time prava istospolnih osoba, o tome je govorio gospodin Beus, u zapadnom svijetu, u zapadnoj civilizaciji, na koju se i vi volite često pozivati, nisu više svjetonazorska pitanja, to su pitanja ljudskih prava, to nisu pitanja ideologija, lijevih i desnih, to je pitanje ljudskih prava, a zapadno društva, a time i vjerujem i hrvatsko društvo počiva na dva dokumenta još iz 19. stoljeća, to je Deklaracija o američkoj nezavisnosti i Francuska deklaracija o pravima čovjeka i građanina koja počinje time, dakle su svi ljudi rođeni jednaki i da svi ljudi imaju jednaka neotuđiva prava i ne znam zašto se vi gospodine Zakonović koji ste uvjereni kršćanin, rugate ljubavi. Zašto se rugate ljubavi, imate Novi zavjet, imate poslanicu Sv. Pavla Korinćanima, pa pročitajte, vjerujem da i znate, što on govori o ljubavi. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Gospodin Zekanović, izvolite.
Dakle, nemojte mi zamjeriti podpredsjedniče, ali odgovarati ću na više-manje sve replike. Ma nemam naravno ništa protiv ljubavi i znam da i vi želite dobro ovoj državi na svoj način, ali mi zapravo, mi se ne razumijemo. Gledajte, kad ja gledam zapad, sve što dolazi sa zapada nije loše, ali nije ni sve dobro što dolazi sa zapada. Znači, neke stvari su dobre, neke su loše. Imate jedan pojam koji se zove dekadencija. Imate neka društva koja su dekadentna. Imali smo ih i u prošlosti, imamo ih i danas. I ono što se npr. danas dešava u Kanadi po pitanju ovih rodnih prava itd., ja ne mislim da je dobro, ja … [[Govornik se ne razumije]] gdje čovjek od 60 ili 50 godina pretvara se da je djevojčica od 4 godine i on biva usvojen od nekakve udomiteljske obitelji i igra se sa svojim polubratom i polusestrom od 5 godina. Ja ne mislim da je to dobro, ja mislim da je to dekadencija i daje loše, ali nije sve loše sa zapada naravno.
Gospodin Glavašević.
Hvala. Kolega Zekanović, pozvali ste se u svojoj raspravi na tzv. teksašku studiju Marka Regnerusa. Ja vas moram upozoriti da je gotovo univerzalno akademska zajednica to istraživanje osporila zbog čitavog niza metodoloških propusta. Zadnje su na to upozorili Zagrebačko psihološko društvo ali odbacila ga je recimo i Američka sociološka organizacija. Naime, u toj longitudinalnoj studiji ona uopće ne može govoriti o dobrobiti djece iz istospolnih obitelji prije svega zbog toga što je od 85 ispitanika koje je Regnerus zapravo samostalno klasificirao kao istospolne obitelji na temelju pitanja da li roditelji jesu ili nisu imali istospolno iskustvo seksualno, samo 2 osobe, dvoje ispitanika su zapravo bili iz obitelji koje su doista istospolne. Dakle, bilo kakvi zaključci o dobrobiti djece iz istospolnih obitelji se u tom istraživanju jednostavno ne pojavljuju, to istraživanje je osporeno. Dakle pozivati se samo na njega je tzv. cherry picking.
Hvala, hvala. Izvolite gospodine Zekanović.
Ja sam izdvojio jedan primjer, možemo kasnije, izdvojiti ću vam još primjera ali evo ja ću na drugu stranu se okrenuti, odnosno replicirati vam na način kako ste vi meni. Imali smo skandinavske rodne institute, odnosno institut koji je ovu upravo priču o kojoj vi govorite konstantno godinama, desetljećima gurao, promovirao i nema ga više, ugasio se jer je dokazano da sve što je bilo rađeno je fake. A cijela ova rodna priča, znači danas se bazira upravo na materijalima, na kvazi istraživanjima tog instituta koji više ne postoji. I to su osporili i svi i liberali, oni koji su počeli promišljati i razmišljati ali danas jednostavno ih ne žele čuti, naravno i konzervativni stručnjaci. Tako da, ja bih volio govoriti ovdje isključivo o znanosti ali ajmo govoriti o pravoj znanosti, ajmo govoriti o stvarnim znanstvenim istraživanjima a ne o nekakvim potpisima koje netko skuplja na ulici.
Ništa, morati ću vam poslati biografiju, to sam morao reći. Gospodin Grbin.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Zekanoviću, govorili ste o tome kako nije sve ... [[Govornik se ne razumije.]] srednjeg vijeka bilo tako loše pa ste spomenuli Zagrebačku katedralu. Ali moram vas demantirati, naime, nakon potresa koji se u Zagrebu dogodio 1880. godine Zagrebačka katedrala je srušena i na temeljima postojeće gotičke građevine izgrađena je neogotička Zagrebačka katedrala koja je prije svega plod kraja 19.-og i početka 20.-og stoljeća, tako da vam ta teza ne stoji. A ovo vam govorim kao primjer jer kao što vam ta teza ne stoji i kao što ste ovdje zloupotrijebili ustvari činjenice, to je najbolji i najtočniji izraz tako ste zloupotrijebili i drugdje pa ste si primjerice dopustili nešto što je za mene potpuno nedopustivo a to je da usporedite životnu zajednicu dvije osobe koja je još tome uređena zakonom na temelju Ustava sa ekipicom koja ispija pivo ispred dućana, sramite se.
Gospodin Zekanović.
E moj kolega ... [[Govornik se ne razumije.]] , dakle gotika, neogotika, ovo ste sjajno ovaj argument, dakle, na ostacima gotičke koja je znači odgovara onom što sam ja rekao sagrađena neogotička. Evo, ispričavam se. Hoću vam nabrojati možda neke druge primjere građevina u Hrvatskoj i svijetu, možda neću pogriješiti pa da vam dokažem da su se radila, znači stvarno graditeljska fantastična zdanja i u tom periodu. Hoćete neka druga znanstvena dostignuća iz tog razloga? Ma kolega Grbin vi zapravo želite zanemariti onaj drugi jedan period koji vi, prema kojem vi imate simpatije a to je onaj period komunizma gdje, u kojem ste i vi stasali i koji očito, ja ne znam, kao da ste njegov poklonik, ja ne znam sada o čemu radi, gdje vi pokušavate sve ono što vrijedi i što je čovječanstvo proizvelo a vrijedi u tom jednom srednjem vijeku zanemariti a sve ono što je, što ne valja a nastalo je u prvoj polovici 12 stoljeća to želite favorizirati.
Hvala, vrijeme je gospodine Zekanoviću, sad će gospodin Culej govoriti.
Poštovani kolega Zekanoviću, u pravu ste u mnogo čemu ali cijela ova priča, lijepa priča o nečemu što je meni čudno bi mogla ići pod jedno, izvana gladac a iznutra jadac. Ono što je on bio nekada, on je to i sada, samo se je promijenio naziv. Od nekadašnjeg pogrdnog „PR“ a sada je on „gay“. Ja sam se svojevremeno kao i adolescent i već stasao, divio Michael Jacksonu, divio sam se George Michael, Freddie Mercury ali sam zapeo na Michael Jacksonu jer može on biti i lijep i atraktivan i predivan umjetnik ali on je uvijek ono što je u dubini duše, on voli male dječačiće, voli s njima spavati, voli ih dirati i buditi se pored njih bez obzira imali oni mamu ili nemali.
Šta sam mislio reći PR kao pi ar-a. Izvolite, ako hoćete odgovoriti možete i odgovoriti.
Kolega Culej, bili ste u vašem stilu. Dakle, što se događa iza četiri zida nečija, to je svačija intima i ja bih na tome ostao. Međutim, ja bih ovdje ipak rekao da nije sad stvar simpatija, nesimpatija, nego ja sam za znanstveni pristup. Ajmo stvarno razgovarati znanstveno, ajmo vidjeti što je dobro a što loše, što bi zapravo, ja bih odgovorio ovako. U raspravi uvijek o istospolnim, o rodnim manjina, o istospolnim brakovima odnosno o zajednicama. Kada kažeš nekome tko brani takav obrazac ponašanja, pa evo ga neka tvoja djeca budu homoseksualci uglavnom bude rezerva a zašto to ti sada govoriš uglavnom. Ja to ne želim, jer u dubini to nitko ne želi za svoje dijete. ako je to normalno ponašanje, ako je to sve skupa u redu i prihvatljivo, onda ja mislim da bi zapravo svatko mogao priželjkivati i stimulirati svoju djecu u svakom trenutku od najmlađe dobi u svojoj obitelji da to i postave.
Hvala. Hvala. Znači oporba se ne slaže međusobno, konstatiram. Gospodin Đujić.
Hvala lijepo gospodine podpredsjedniče. Kolega Zekanoviću, vi ste spominjali ovdje šizofrene situacije, pa ste rekli recimo kako mi iz SDP-a koji smo kao slijednici komunističke partije, se zalažemo za rodnu ideologiju, što u komunističkoj partiji bi nas zbog toga progonili, onda ja mogu samo konstatirat da ste vi u šizofrenoj situaciji, jer se vi zalažete upravo za komunističku politiku kad je u pitanju rodna ideologija. Jer vi se upravo ovdje grčevito borite za stavove komunističkog sustava i u biti, ja mislim da vi imate simpatije prema tom sustavu kada se toliko grčevito borite odnosno slali biste nas u Gulag koji mislimo malo drukčije od vas. Evo, mislim to je stvarno jedna šizofrena situacija.
Izvolite gospodine Zekanović.
Ja vas ... [[Govornik se ne razumije.]] nit sam to izgovorio, nego sam govorio zapravo što bi vam se desilo u nekim prijašnjim vremenima, tako da je to izvučeno iz konteksta. A ne, ja sve ono što je ta partija radila, ja to prezirem, znači prezirem apsolutno sve, međutim ono za što sam se ja zalagao i zalagat ću, i kako sam odgojen to je nauk Katoličke Crkve, a on je uvijek bio isti i dosljedan. Je li ponekad neki totalitarni režim koji štuje na primjer, crvenu zvijezdu i nekakve zločince, poput sad da ne nabrajam, je li on imao neke dobre stvari? Je, ali ... [[Govornik se ne razumije.]] nisu bile u redu, jer ono što bi onda odnos prema rodnim manjinama, nije bio u redu da se razumijemo, ali ovaj generalni stav u, na primjer ovoga Zakona, zašto ne? Bio je zapravo jel?
... [[Govornik se ne razumije.]] sad smo ideološku raspravu iscrpili, i sad će govoriti gospodin Bauk.
Ne, tek počinje. Što se tiče ideološke rasprave, ovo je prvenstveno ideološko pitanje, ja to uopće ne mislim skrivati, to je tako. 2014. godine Hrvatski sabor donio je Zakon o životnom partnerstvu osoba istog spola. Prilikom izrade tog Zakona, kao jedan od predlagatelja, postavio sam dvije točke koje će se držati u izradi toga Zakona. Jedna je bila da se ta zajednica neće zvati brak, jer to po Ustavu nije moguće, a niti je to bila namjera, mada se ponekad to želi, to je bilo više u mobilizacijske svrhe kod onog referenduma 2013., a druga je bila da te zajednice neće imati pravo na posvajanje djece. To je bilo 2014. godine. U obrazlaganju tog Zakona, rekao sam da je to demokratski kompromis koji će pokušat pomiriti suprotstavljena stajališta koja su u tenziju u hrvatskom društvu, i kao što vidite četiri godine nakon donošenja tog Zakona, ova Vlada i prethodna Vlada, ona šesto mjesečna koliko je već trajala, u mnoge su Zakone koje su predlagali, uvrštavali i osobe u životnom partnerstvu, uvrštavali su i životne partnere, primjerice u Kazneni zakon, ili u Zakon o kaznenom postupku kod blagodati nesvjedočenja, onda možda u Zakon o nasljeđivanju, Zakon o osobnom imenu, i tako dalje. Međutim, tema posvajanja, a onda i udomiteljstva, nije se otvarala. Međutim, 2014. godine, ja ću se podsjetiti, zastupnik Branko Vukšić, podnio je amandman da se u Zakonu o životnom partnerstvu, dopusti, odnosno kao pravo životne zajednice uvede i posvajanje djece, a ja sam u ime Vlade Republike Hrvatske morao taj amandman odbiti. Zato da se zbog te odredbe ne dovede u pitanje čitav Zakon i cijeli niz prava koji su tim Zakonom o životnom partnerstvu osoba istog spola, osobe koje žele, koje žele dakle sklopiti životnu zajednicu i ostvariti sva ostala prava, dakle da se ne dogodi ono što se dogodilo u Sloveniji, da cijeli Zakon bude srušen na referendumu. Taj amandman je dobio po mom sjećanju, nisam danas stigao još pogledati arhivu, trebao bi tražit snimku zato što to nema u zapisniku, je dobio 20-ak glasova. Amandman koji je predložio HNS ako ga ne povuku ili amandman koji smo mi predložili dobit će više od 20 glasova, neće dobit 76 po mojoj skromnoj procjeni da bude prihvaćen, ali će i to izjašnjavanje pokazati određeni korak naprijed u osvještavanju prava osoba koje žive u životnom partnerstvu, na to da njihova obitelj bude, tako kažem, kompletirana. Prilikom rasprave o tom Zakonu, objasnio sam tada zastupnici Mireli Holly, koja je također se zalagala da se to u Zakonu prizna, da od 28 članica Europske unije + Norveška, Švicarska, Island, kao članice ovoga europskom prostora, Zakonom koje tadašnja Vlada predlaže, će Hrvatska biti, kako sam se izrazio u zlatnoj sredini. Osam država u tom trenutku imalo je rješenje koje je bilo na tom tragu, a 12 država nije imalo ni takvo rješenje. I rekao sam da ćemo jednog dana vjerovatno raspravljati o potpunom izjednačavanju kada to druge zemlje budu napravile. U međuvremenu je napravila Njemačka i zbog toga ja mislim da je došlo vrijeme, nakon 4 godine,
I više njih, Grčka, i više njih, ne samo Njemačka
I više njih, hvala gospodine podpredsjedniče, da je došlo vrijeme da o tome raspravljamo. Pa kao što sam rekao neće biti sada 20 glasova bit će ih 40, 50, OK. Ona će jednom biti koliko bude potrebno. Ja se nadam da u drugim državama EU neće taj kotač ić nazad, nadam se da ni u Hrvatskoj neće taj kotač ić nazad. To je što se tiče ideologije. Dakle, ovdje je pitanje da li mi jednu vrstu životne zajednice smatramo nedostojnom, toliko nedostojnom da dođu u kontakt s djecom da je za tu djecu bolje da ostanu u domu. I to je ovdje pitanje, to je ideologija, nema tu neke velike ovaj, neke velike filozofije. Dakle, ova rasprava u stvari je rasprava simbolične prirode, jer pisalo to u zakonu ili ne Europski sud za ljudska prava će tumačit onako kako je dosad tumačio a to je da će kažnjavati državu ako njihovi sudovi budu diskriminirali osobe zbog toga što su u životnom partnerstvu. I to je dakle školski primjer diskriminacije, jer ako osoba državljanin RH može neko pravo ostvarit kad je samac, a ne može zato što više nije samac nego je stupio u životno partnerstvo, sklopio životno partnerstvo i to bude odlučujući razlog da mu sud uskrati neko pravo, to je očita diskriminacija i ako ta presuda već ne padne na Ustavnom sudu, past će na Europskom sudu za ljudska prava. Prema tome, ovo je prilika i to je gospodin Zekanović ispravno primijetio HDZ-u da svojima malo pokažu da su oni malo veći demokršćani, šta god to značilo, a ovima iz HNS-a da oni svojim pokažu da su oni malo veći liberali … [[Upadica: Ne razumije se.]] dobro hvala. Dakle, a prilika ovima ih HNS-a da oni sad pokažu da su oni kao malo veći liberali. Ako žele naravno opstruirat donošenje zakona to mogu samo tako da ne budu u dvorani, a ovo da će glasat suzdržano pa da će dat na Ustavni sud to je jedno idealno, idealno izvlačenje njima i premijeru Plenkoviću. I to znaju i jedni i drugi, mislim to svi znaju, al treba to tako, treba to tako i reći. Dakle, što se tiče pitanja da li bi vi željeli da vaša djeca budu udomljena u istospolnoj obitelji, malo je krivo postavljeno pitanje. Dakle, ispravno pitanje bi bilo kada bi se to moralo dogoditi, pa onda sve one pretpostavke što bi rađe, da vam dijete ostane u domu ili da bude udomljeno kod obitelji odnosno koja je u životnom partnerstvu. Ja bi morao odabrati ovo drugo, ne bi da ostane u domu. A što se tiče toga da li rađe da bude udomljeno u obitelji u kojoj muž tuče ženu ili u kojoj žena voli drugu ženu, rađe bi da bude u obitelji u kojoj žena voli ženu. Hvala.
Hvala lijepa, i na onaj kritični dio i na onaj drugarsko autokritični, oba dva su bili sjajni. A sada imate repliku jednu od gospodina Grbina.
Uvaženi kolega niste u pravu, ovo nije ideološko pitanje. Ideološko pitanje je primjerice kada odlučujemo o porezu i o poreznoj politici i definiramo o tome da li ćemo porezne olakšice dati svim građanima ili onima koji su najbogatiji, to je ideološko pitanje. Ovo je pitanje ljudskih prava i ovo je pitanje civilizacije, a da to nije ideološko pitanje pokazat će vam slijedeći podaci. Kada recimo gledamo zemlje u kojima je dopušten istospolni par onda su to zemlje kao što je primjerice Irska, na vlasti je stranka iz red europskih pučana kojima pripada i HDZ. Njemačka Angela Merkel europski pučani, Austrija Sebastian Kurtz europski pučani, Norveška, Danska itd. Velika Britanija nisu pučani ali su konzervativci, ni za jednu od tih zemalja ovo nije bilo ideološko pitanje već je ovo pitanje ljudskih prava ovo je civilizacijsko pitanje i mislim da ste [[Upadica: Hvala.]] pogriješili kada ste rekli da je ovo ideologija. Hvala.
Hvala lijepo, gospodin Bauk.
Prihvatit ću drugarsku kritiku, ovaj jedino ste rekli, nabrojali ste stranke gdje pripada HDZ, ja mislim da oni tamo ne pripadaju, ali nema veze, dakle da što se toga tiče oni trebaju još dugo radit da bi tamo pripadali, neke naznake u tom smjeru se vide ali oni obično naprave dva koraka naprijed pa korak nazad, nadam se da će jednom doć na tu razinu da tamo i pripadaju. Hvala.
Hvala lijepa. Nemamo više replika, ali sad će govoriti gospodin Peđa Grbin.
Poštovane kolegice i kolege, kada su u SAD-u donosili ustav naravno da u njemu nisu mogli predvidjeti sve ono što će im donijeti budućnost i doista već samo 2 godine nakon donošenja ustava usvojen je jedan od najznačajnijih dokumenata pravnih i političkih dokumenata u američkoj povijesti tzv. Povelja prava - Bill of rights, tu Bill of rights poznaje svako ko je barem jednom gledao neki američki film koliko toliko političke ili pravne terminologije jer se u gotovo svakom od tih filmova neko pozvao na prvi amandman. To je onaj poznati amandman koji jamči slobodu govora. Međutim, među tih 10 amandmana koji sastavljaju Povelju prava imamo i jedan za mene puno važniji a to je deveti amandman. A deveti amandman kaže da ova prava koja su naveli u toj povelji nisu sva prava, ljudi posjeduju i druga prava, građani imaju i druga prava koja u tom trenutku kada je taj dokument bio usvajan možda nikome nisu pala na pamet. I upravo taj dokument i upravo taj amandman, deveti amandman omogućuje SAD-u omogućuje njihovim državama koji ih čine, omogućuje njihovim sudovima da kroz godine stvaraju novi set ljudskih prava i ono što 1900-te je možda predstavljalo kazneno djelo, danas predstavlja nešto što ljudima treba omogućiti, dozvoliti i što nikoga ne ugrožava. Vi ste spominjali da se u komunizmu išlo u zatvor za homoseksualnost, nije samo u komunizmu, Boga mi se išlo i u kapitalizmu. Jedan velikan matematike Alan Turing koji je bio značajan i na polju borbe protiv nacizma u drugom svjetskom ratu jer je na temelju njegovih djela omogućeno probijanje nacističkih kodova, nakon drugog svjetskog rata, zbog svoje homoseksualnosti kažnjen, a u njegovoj zemlji, u njegovoj Velikoj Britaniji je osporavan. Tek danas 50, 60 godina nakon što se to dogodilo, u potpunosti se shvaća veličina njegovog genija i danas dobiva priznanja koje je trebao dobiti 1950.-te godine. Na žalost, nije ih dobio, na žalost, bio je izložen pritisku, na žalost, taj pritisak nije izdržao i ubio se. Koliko je taj čovjek, da nije bilo zločina društva prema njemu, mogao dati svome društvu. Mnogo, ali na žalost, nije. I danas kada slušam ovu raspravu, bez obzira što je ona rasprava o Zakonu o udomiteljstvu, ona je došla do nečeg drugog. I u ovom Saboru, čuo sam, strašno puno homofobije i homofobnih izraza. Čuo sam govore o njima, o onima, o drugima. Poštovane kolegice i kolege, bez obzira na to da li prihvaćate da ova odredba, kakvu smo predložili Amandmanom, treba ući u Zakon o udomiteljstvu ili ne, određenih jezika i od određenih riječi, trebali bi se suzdržavati. Međutim, osim toga u današnjoj raspravi čuo sam i pozivanja na tradicionalne vrijednosti, čuo sam o tome kako bi se mi trebali vratiti onome što je bilo dobro, kako nam srednji vijek nije donio loših stvari, nego i puno toga dobroga, pa sam bio slobodan i pronašao jedan članak iz Jutarnjeg lista iz 2013.-te godine, iz studenoga 2013.-te godine, dakle, od prije 5 godina koji se zvao Stručnjaci razbili 10 najčešćih mitova o gay brakovima. I biti ću vam slobodan pročitati nešto iz tog članka. Pod tezom 4 da tradicionalnu obitelj čine mama, tata i dijete i da je to jedini prirodni održivi model. Dr. Tea Škokić, viša znanstvena suradnica u Institutu za etnologiju i folkloristiku rekla je slijedeće, kaže, uvid u etnografsku građu o hrvatskim tradicijskim obilježjima braka i obitelji pokazuje da je obitelj nekada uključivala mnogo više članova od današnje nuklearne obitelji, te su djecu odgajala starija djeca ili starije žene, a ne otac i majka. Brak je po današnjim uzusima bio na granici pedofilije, govorimo o starim hrvatskim tradicijama, jer su se udavale mlade djevojke gotovo djevojčice, u nekim krajevima i po principu otmice. Parovi u ruralnim područjima su i po više godina živjeli crkveno nevjenčano, a postojali su i probni brakovi u kojima je žena prvo morala dokazati svoju plodnost da bi se uopće mogla udati. Nuklearna građanska obitelj i model dvoroditeljskog odgoja djece koji danas, iako sve manje i dalje prakticiramo, uvezeni su sa protestanskog zapada kolega Zekanoviću, te su ovdje u punom smislu, pazite sad ironije, zaživjeli tek u socijalizmu. Stoga smatram, kaže dr. Škokić, svako pozivanje na tradiciju unaprijed izgubljen argument, a danas je to pozivanje na tradiciju bilo strašno puno. Poštovane kolegice i kolege, kao što je više puta do sada rečeno, udomiteljstvo je način pružanja jedne socijalne usluge kojoj je cilj zaštita korisnika te usluge, znači cilj je zaštiti ono dijete koje će biti udomljeno. Ovo nije posvojenje i bez obzira na stavove koje imamo o posvojenju, bez obzira što sam se i kod donošenja i Obiteljskog zakona i Zakona o životnom partnerstvu, pa i sukobio sa svojim kolegama jer sam smatrao da trebamo napraviti taj korak dalje, ovdje o posvajanju ne govorimo, ovdje govorimo o udomiteljstvu, ovdje govorimo o pružanju određene usluge i vi u ovom trenutku, ograničavajući krug osoba koje mogu pružati tu uslugu, ne samo da kršite hrvatsko pravo u onom dijelu koje se naziva antidiskriminacijsko pravo, ne samo da kršite pravo Vijeća Europe u onome dijelu o kojemu je primjerice govorio moj prethodnik, kolega Bauk, već kršite i pravo EU, jer naprosto ograničavate pružanje usluga na temelju nečije spolne orijentacije. Ako pogledate Povelju o temeljnim pravima EU, shvatiti ćete da je to zabranjeno. Poštovane kolegice i kolege ja se duboko ne slažem sa svima onima koji tvrde da je ovo ideološko pitanje. Ovo nije ideološko pitanje, ovo je pitanje borbe protiv diskriminacije, ovo je pitanje zaštite ljudskih prava, ovo je pitanje zaštite prava djeteta. Ja duboko smatram da činjenica da je netko od nas iz HDZ-a, SDP-a, Mosta ili neke druge stranke, ne bi smjelo utjecati na to kako se odnosimo prema ljudskim pravima. Izuzetno mi je žao što sam očito u tom svojem smatranju u krivu. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Peđi Grbinu. Idemo sa slijedećom raspravom. Poštovani kolega Bojan Glavašević, izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče Sabora. Kolegice i kolege, mi danas, kao zapravo i zadnji puta, u prvom čitanju raspravljamo o jednom aspektu ovoga Zakona, taj aspekt je u biti ključan, ne zato što je, kao što su neki ovdje rekli ideološko pitanje jer ja se slažem sa kolegom Grbinom, ne mislim da je to ideološko pitanje. Mislim da je ovdje riječ o činjenici da uskraćivanjem mogućnosti udomljenja djece istospolnim parovima, prije svega, bivaju narušena prava djece i to je ono ključno, to je meritum onoga o čemu danas govorimo. Onda su narušena prava istospolnih parova a narušen je samim time i Ustav RH jer ako prihvatimo ovakav zakon, jednostavno neće svi naši građani biti jednaki, neće. Ja bih volio da su u pravu oni koji su danas rekli da nema potrebe za izričitim unošenjem afirmativne odredbe u ovaj zakon jer to nije predmet jer naravno da kao što su neki danas rekli, istospolni parovi imaju pravo na to samo eto, to se još nije dogodilo. Međutim nije li činjenica da postoji tužba protiv RH na temelju seksualne orijentacije, zapravo na neki način osuda i propast te ideje i tog argumenta. Naime, činjenica je da postoje sustavne opstrukcije i sustavne diskriminacije u procesu traženja udomljenja isključivo na temelju seksualne orijentacije, zbog toga ta tužba i postoji, ta tužba će danas ili sutra završiti nekakvom presudom i ta presuda neće ići u korist RH. To vam ja evo, neću trivijalizirati to idejom da bih se kladio na to, ali ću vam reći da je to moje mišljenje. Ne bih duljio ovu raspravu zato što smatram da ona već dugo traje i da je mnogo toga već u njoj rečeno. Pozicije koje ćemo istaknuti glasovanjem o ovome zakonu mislim da su već doista zauzete. I nisam siguran da se mogu mijenjati međutim, volio bih reći ovo. Zazor i strah od LGBT roditeljstva nije opravdan. On nije opravdan ni u moralnom smislu, nije opravdan niti znanstveno, neovisno o tome što su neki danas citirali studije koje možda govore drugačije ali te studije su u akademskoj zajednici kako hrvatskoj tako u globalnoj, sve osporene. Kolega Grbin je govorio o tome jednim velikim djelom. Ja sam u replici kolegi Zekanoviću također vrlo jasno rekao da ta studija koja se smatra jednim od temeljnih argumenta u većini ultrakonzervativnih krugova, ta famozna teksaška studija, ona je osporena, ona metodološki ni na koji način ne dokazuje i opravdava i ne argumentira ono što se izvodi u zaključcima. Na nama je da budemo odgovorni, na nama je da našu domovinu doista vodimo u budućnost koja je temeljena na znanosti a ne na strahovima i na da se izrazim, možda više u stilu kolege Vučetića, na sjenama sjena na zidu Platonove pećine. Također moram reći da u tu kategoriju isto ulazi i kampanja mržnje i straha koju prije svega protiv djece, na kraju dana, protiv djece a onda i LGBT osoba, vode neke radikalne i fundamentalističke organizacije u Hrvatskoj. Dakle, nazivati amandman koji je predložio HNS dijaboličnim i iznositi laži i mržnju protiv djece i protiv LGBT osoba je jednostavno neprihvatljivo, mislim tim više što, i to je jedna šira tema o kojoj ovdje možda nema smisla danas govoriti ali kada takve stvari iznosi jedna zaklada koju se jedino može opisati kao stranu agenturu budući da tu zakladu u potpunosti njome upravlja i sve njezine odluke odobrava i vlasnike imovine u konačnici jedna druga organizacija sa nekakvom ideološkom agendom iz jedne druge zemlje, dakle to jedino se može nazvati stranom agenturom, kolegice i kolege, nema drugog naziva. Dakle kada vam takve organizacije, kada su nositelji kampanje mržnje i straha, mi moramo biti svjesni da je naša dužnost da zaštitimo naše građana od toga i da demantiramo njihove laži. To je jednostavno naša odgovornost i sa ovoga mjesta ja mogu jedino reći da ukoliko ovaj zakon ne bude u potpunosti emancipirao djecu, dakle dao njima prava na pristup obitelji a onda u drugoj izvedenoj kategoriji i jednoj grupi građana i građanki RH omogućio da udomljuju, ja ovakav zakon svakako ne mogu podržati i mislim da je kukavički da se odluka o tome seli na Ustavni sud RH tim više što je HNS koji govori o tome da će to poslati na Ustavni sud, tvrdi kako nisu podržali taj zakon, dakle njihovi članovi koji su u Vladi RH su podigli ruku za to, dakle to jednostavno nije istina, to je sramota. Ja se slažem u potpunosti s time da ovom odlukom da se to zapravo u konačnici pošalje na ocjenu ustavnosti, da se izbjegava odgovornost i da je to potpuni, politički kukavičluk i nedostatak vizije i nedostatak odgovornosti i nešto što je nedostojno ljudi koji služe i koji su izabrani da vode ovu zemlju iako su izdali već nekoliko puta volju birača, tu mislim na HNS. Ali ja takav zakon svakako ne mogu podržati i mislim da nitko sa osjećajem odgovornosti prema građanima i građankama RH, nema argumente da ovakav zakon podrži, nažalost, to je ključna odredba ovoga zakona. Ovaj zakon ima mnoge druge s kojima se slažem, za koje mislim da su dobre ali ovo jednostavno ruši bit zakona. Ja ne mogu za ovakav zakon niti biti suzdržan kao što sam bio u prvome čitanju jer to je, još jednom želim reći i s time ću završiti, to doista nije ideološko pitanje, to nije pitanje kao što je kolega Grbin rekao, da li smatrate da porez treba biti flat rate ili treba biti progresivan, to je ideološko pitanje. Ovo je pitanje da li poštujete Ustav RH? Ovo je pitanje da li smatrate, da li vjerujete kada Ustav kaže da su svi jednaki? Da li vjerujete da djeci doista treba omogućiti da imaju pravo na obitelj, da je doista bolje da djeca budu u sretnoj obitelji nego u domu? Ovdje se radi o tome. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Glavaševiću na ovoj raspravi. Slijedeća rasprava, poštovana kolegica Ines Strenja, izvolite
…/Govornik isključen/…koje bi trebalo popraviti i zbog toga ću ja sada pri kraju ove rasprave reći koje Amandmane sam ja podnijela. Dakle, u razgovorima, u širokoj raspravi sa udomiteljima, u čl. 15. tražiti ćemo da se mijenja točka koja kaže da treba minimalno 6 mjeseci biti tradicionalni udomitelj prije nego što to postane njemu zanimanje. Sami tradicionalni udomitelji smatraju da je potrebno ipak jedno malo duže iskustvo i da to treba biti minimalno 3 godine, nakon čega će to postati i pravo zanimanje. Dakle, na ovaj način bi se izbjegle situacije da se pojave udomitelji koji odmah nakon što postanu tradicionalni udomitelji, zatraži udomiteljstvo kao zanimanje jer je i cilj prvenstveno ostvarivanje naknade i prijave mirovinskog i zdravstvenog osiguranja i želimo izbjeći bilo kakvu sumnju da netko to radi samo iz novca. Nakon toga ću predložiti i predložila sam Amandman 2 koji govori o kriznom udomiteljstvu. Dakle, krizno udomiteljstvo je osim ovih koje smo mi naveli kao oblike, izuzetno bitno. To je situacija kada vi usred noći ćete smještavati u udomiteljsku obitelj bebu od 9 mjeseci i predškolsko dijete ili adolescenta koji je doživio strašnu traumu u svojoj obitelji gdje morate imati isprofilirane točno dobne krizne udomitelje i zbog toga dodajemo u čl. 23, predlažemo da se doda novi stavak koji glasi, krizno udomiteljstvo odnosno korisnici privremenog smještaja u kriznim situacijama smještaju se organizirano u pripremljene tradicijske udomiteljske obitelji ovisno o dobi korisnika, dakle, udomiteljstvo za dojenče, dijete predškolske dobi, te dijete starije od 8 godina, adolescentne. Udomiteljska naknada isplaćuje se puni mjesec bez obzira na trajanja smještaja tijekom mjeseca i to dijete može biti u toj kriznoj udomiteljskoj obitelji jedan dan, tri dana, tjedan dana itd. Nakon toga predlažem Amandman 3 da se doda kompletno novi čl. 33 koji glasi, naknada za rad udomitelja koji obavlja srodničko udomljavanje djece. Dakle, danas smo u nekoliko puta pričali o tome da se djeca ne usvajaju, da ima jako puno djece, da je problem sa usvajanjem, ali zaboravimo da postoji jedna skupina, dakle, teško usvojive djece koju nitko neće, ali i djece koja su smještena u srodničkim obiteljima, za djecu je to najbolje, ali ako shvatite da je to dijete kada se smjesti u dom košta državu po djetetu 8.000,00 kn, a ako ide u tradicijskog udomitelja, to dijete će koštati državu 2.500,00 kn, ali ako ide u srodničku obitelj, neće dobiti ništa. Zbog toga je potrebno, jer je najbolje ukoliko sestra uzme npr. ima svoje 4-ero djece, od svog pokojnog brata i neviste 3-oje djece i uzima svojoj djeci, to je za djecu najbolje, al onda mi predlažemo da barem 50% naknade koje bi to dijete da ode u udomiteljsku obitelj koštalo državu, a kamoli koliko to troje dice ode u dom gdje bi svako dijeto koštalo 8.000,00 kn. Dakle, naš Amandman je u tome smislu da se srodničkim obiteljima isplati 50% naknade za dijete koje će dobiti tradicijski udomitelj i time ćemo ipak omogućiti da to dijete ostane u obitelji, u svojoj široj obitelji i to potaknuti. Takve je djece skoro 1500 u RH, nemojte zaboraviti. Nadalje, predlažem čl. 46. da izmijenimo i da se mijenja st. 1. koji će glasiti, tko zapravo je sve u timu za udomljavanje. Tim za udomiteljstvo ili stručni radnik koji obavlja poslove udomiteljstva u Centru sudjeluje u procesu potreba, izboru i pripremi udomitelja, praćenju pružanja usluga i osposobljavanju udomitelja, pružanju stručne pomoći potporu, te organizira superviziju udomiteljima itd. Mi dodajemo st. 2. i predlažemo da on glasi, članovi tima za udomiteljstvo osim socijalnog radnika i psihologa, trebaju biti, bit će i socijalni pedagog i edukacijski rehabilitator kada je riječ o djetetu s problemima u ponašanju odnosno djetetu s teškoćama u razvoju. Dakle, specijalizirano udomiteljstvo koje je definirano ovim Zakonom za djecu s problemima u ponašanju odnosno s djetetom s teškoćama u razvoju, zahtijeva potporu ojačanog stručnog tima koji će se adekvatno i pravodobno uključiti u potporu udomiteljskoj obitelji, te biti usmjereni na rano otkivanje i prepoznavanje rizičnih i zaštitnih čimbenika, preveriranje problema u ponašanju, ali i na preporuke za tretman te djece i mladih u svrhu boljeg funkcioniranja udomiteljske obitelji i prevencije povratka u instituciju. Ja mislim da su ovo pravi Amandmani o kojima treba raspraviti. Žao mi je, mislim da drugi klubovi nisu išli osim sa ovim gdje idu tražiti jednaka prava za životne partnere. Ali vam ja prenosim poruke Foruma za kvalitetno udomiteljstvo koji su željeli da danas čujete njihove probleme. Dakle, probleme da uzimaju dijete koje je staro nekoliko mjeseci i da ne mogu dobiti porodiljni dopust zato što su udomitelji, ali za to dijete koje ima 8-9 mjeseci ili godinu dana je bolje da to dijete ode udomiteljsku obitelj koja je kapacitirana umjesto da ode u dječji dom, samo što ta majka treba nastaviti ukoliko to njoj nije zanimanje, udomitelj kao zanimanje, što će tek sada biti omogućeno, mora imati pravo i to je ono što zapravo ovaj Zakon bi se trebao vezati i na nekoliko drugih Zakona kojima ćemo regulirati i ojačati udomitelje. Dakle, kada smo imali onaj proračun Izmjene poreznih zakona još prije dvije godine, ministar Marić je zbilja tu bio vrlo ovaj, prihvatio je našu primjedbu i vrlo senzibiliziran kada smo omogućili da udomiteljima i udomljenoj djeci, jer nisu se mogle povećati naknade, može ići kao prijava na njegovu poreznu karticu, osim usvojene djece. Nakon toga treba pokušati situaciju da unutar pravosuđa odnosno skrbništvo bude regulirano drugačije, kako bi udomitelji mogli, a ne socijalni radnik ili pravnik biti ti koji će moći odraditi određene radnje za to dijete. Isto tako unutar tih porodiljnih naknada treba razmisliti zapravo da li bi Ministarstvo moglo učiniti taj iskorak u kontaktu sa ovim Ministarstvom koji je za to nadležan i omogućiti da usvojeno dijete, koje se usvaja znači u dojenačkoj dobi, ta majka isto ima pravo na porodiljni dopust. Dakle što udomitelji zamjeraju danas? Zamjeraju nedostatnost informiranosti građana o udomiteljstvo i razlici u odnosu na posvojenje, dakle stalno se govori o posvojenju i nema posvajanja, ali problem je u tome koliko djece je uopće spremno na posvajanje i koliko onih 1300 ljudi koji žele posvojiti dijete, su u biti spremni uzeti djevojčicu staru 13 godina iz romske obitelji koja je promijenila tri udomiteljske obitelji, koja ima još šestero braće i sestara. I sad, kad se takvom djetetu nakon više godina, oduzme roditeljska skrb njenim roditeljima, tko je od tih koji žele usvojiti, spreman uzet takvo dijete? Ja nisam sigurna koliko ih je spremno. Dakle, premalo je udomiteljskih obitelji zbog čega djeca odrastaju u institucijama, ali je unatoč tome, izbor udomiteljske obitelji ključan za dijete, jer svaka udomiteljska obitelj nije jednaka. Meni ne bi bilo jednostavno uzeti sad dijete koje je u dojenačkoj dobi staro od 0 do 2, 3 godine sa mojim obavezama, ali bi nekog klinca od 13, 14 godina bez problema mogla odgojiti uz svoju djecu. Dakle, nakon toga oni zamjeraju neravnomjernu zastupljenost udomiteljskim obitelji na području Hrvatsku, ali neravnomjerna potpora, jednaka potpora svih Centara za socijalnu skrb. Govori se o tome da je visoka dobna, dobna, nepovoljna dobna i obrazovna struktura, posebno ono što smo danas već čuli od ministrice, poseban problem su udomitelji koji su to bili 20 i 30 godina, odgojili i 30-ak djece i na kraju su socijalni slučajevi jer nemaju ni dana radnog staža. Zbog kroničnog nedostatka stručnih radnika i prostora u Centrima za socijalnu skrb, udomiteljske obitelji nemaju nedostatnu stručnu pomoć. Mi u Primorsko-goranskoj županiji to imamo, imamo redovne mjesečne supervizije, imamo redovne kontakte, 24 sata telefon svaki dan u godini sa ljudima koji su Centar Izvor, znači Centar za, ustanova koja se potpuno transformirala, koja će biti potpora svim udomiteljima, ali nije to tako jednostavno i nije u svim dijelovima Hrvatske. Čak i Centar za socijalnu skrb odnosno svoju socijalnu radnicu vi ne možete dobiti preko vikenda, naravno nije organizirano i udomitelji kao što kažem nemaju mogućnost dobiti jednaku potporu u svim dijelovima Hrvatske, i to je veliki problem. Udomiteljstvo je razvijenije u malim sredinama, gdje nema dovoljno pratećih usluga, nakon toga je problem skrbništva, ono kao što sam rekla, da onaj 'ko je udomitelj ne može ponekad potpisat ni za najosnovnije stvari djetetu koje odgaja i s kojim živi 24 sata. Nasljeđivanje dugova roditelja, isto veliki problem, o tome sam već danas govorila, nakon toga treba reći da je …
Zahvaljujem
aha, dobro, hvala.
poštovana kolegice.
Uglavnom moja poruka je ima još jako puno problema koje je je trebalo otvoriti, Zakon se može još popraviti, s ovim amandmanima ja vas pozivam da ih podržite. Hvala lijepa.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Ines Strenja. Prelazimo na sljedeću raspravu, poštovana kolegica Marija Alfirev, izvolite.
Hvala poštovani podpredsjedniče, uvažena državna tajnice, kolegice, kolege. Pa danas smo, pa evo dobar dio dana smo zaista posvetili temi koja je zaista važna, ništa manje važna nego sve ostale teme o kojima govorimo, i o kojima raspravljamo mjesecima, godinama, ili kako god hoćete. Zato me, ne mogu se ni složiti i pogađa me zapravo razmišljanja nekih, pa i naših kolega u Saboru, možda ih nismo toliko čuli ovdje danas, nisam uspjela sve čuti, ali onako i u neformalnim razgovorima provlači se, gledajte kao razgovaramo o nečem, o Zakonu, gdje hoćemo istospolnim parovima dozvoliti udomiteljstvo, ili evo bavimo se životnim partnerima, a toliko država ima problema. I to je jedna od zaista pogrešnih premisa, jer svaka, svako pitanje ljudskih prava, svako pitanje, pitanje koje se tiče bilo kojeg građanina u ovoj zemlji je temeljno pravo, je bitno, bitno je kao i gospodarstvo, bitno je, bitno je zaista kao i svaka druga tema o kojoj govorimo. Stoga nemojmo reći da je ovo nevažno jer ovdje se možda ne govori o proračunu ili se ne govori o nečemu što je atraktivno, al ovo je neatraktivno, ovo je izuzetno pa i životno pitanje. Životno je pitanje kako za djecu, kako za odrasle osobe, ali tako je i životno pitanje za sve one kojima je uskraćeno, uskraćeno temeljno, dakle uskraćeno ovo ljudsko pravo u ovom slučaju biti udomitelj. I to moramo priznati, to nije, to zaista nije tako minorno i nemojmo se skrivati iza svega ostaloga. Nažalost vratit ću se i na ovu temu koja je cijelo vrijeme zaista top tema, ali bih htjela reći slijedom onoga što ste u samom uvodnom dijelu, što je ministrica govorila kada je govorila o Konačnom prijedlogu Zakona i o tome što je prihvaćeno, što nije prihvaćeno od onog što smo predlagali u prvom, u prvoj raspravi, u prvom čitanju. Stoga je, ne možemo se složiti da je ovaj Zakon najbolje rješenje. Ne možemo se složiti da je ovaj Zakon zaista ono što će doprinijeti kvalitetnom razvoju ili razvoju kvalitetnog udomiteljstva. Ne možemo se složiti, ili ja ne mogu se složiti da će ovo rješenje biti najbolje za sve osobe, da će ono bit najbolje rješenje za osobe s invaliditetom, odrasle osobe s invaliditetom. I ne možemo tvrditi da je udomiteljstvo zaista jedna najbolja socijalna usluga pogotovo izvaninstitucionalna usluga znajući da se, nažalost i kod udomiteljskih obitelji zna događati, znaju događati i loše stvari. Uz dobru dakle i kontrolu, dobar nadzor, dobru edukaciju to se da spriječiti. Međutim, nemojmo budimo iskreni i priznajmo da u nekim područjima naše zemlje nećemo moći razviti udomiteljstvo i možemo pokušavati, ali će to biti vrlo, vrlo teško. Kod nas u Dalmaciji vjerujem i nekako mi je, nekako mogu i reći pa gotovo skoro i nemoguće jer ne postoji to tradicionalno udomiteljstvo i ne znam uz kakve poticaje teško da će ono i razviti. Stoga trebamo voditi računa o tome da treba, pogotovo govorimo o ministarstvu, treba poticati, treba ulagati u sve one druge izvaninstitucionalne oblike skrbi kada se radi i o djeci bez odgovarajuće roditeljske skrbi ili odraslim osobama recimo s invaliditetom. Ono što također nije bilo prihvaćeno, a to je da ovaj zakon, da ovaj zakon zapravo se podijeli na dva zakona, jedan udomiteljstvo djece, drugi udomiteljstvo odraslih jer tada bismo onda mogli možda malo drugačije govoriti, razgovarati i nažalost niste prihvatili ni tu činjenicu da za osobe s invaliditetom zaista udomiteljstvo nije najbolje rješenje. A sada ovo o čemu govorimo cijeli dan i ono što zaista je neshvatljivo zbog čega ne prihvaćate, zbog čega se bojite, što je to što vam je sporno, jer rekla bih vam slijedeće. Diskriminacija, ovo jest diskriminacija, a diskriminacija šteti zdravlju, šteti zdravlju onoga koga se diskriminira, šteti zdravlju nacije, govor mržnje šteti mentalnom zdravlju cijele nacije. Pa zbog toga govora mržnje, nepoštivanja ljudskih prava mnogi ljudi odlaze. I to je jedan od razloga i naš je zadatak učiniti i to da i zbog toga da promjenom takvih stavova, promjenom takvih zakona, omogućimo ljudima da ostanu ovdje. Slijedeće što bih govorila da od nas možda nitko, dakle prema nekim istraživanjima u svom genetskom nasljeđu ne nosi gej gen, ali homoseksualnost je biološki uvjetovana. Biti homoseksualac nije pitanje izbora, homoseksualnost nije naučena niti je stečena, stoga kad govorimo i o dobrobiti djece ne možemo da će u tom smislu loše utjecat na djecu. Al ono citirat ću profesoricu Krizmanić, međutim postoje latentne spolne orijentacije koje neki ljudi uspijevaju zatomiti ili kontrolirati osjećajući se pritom, pazite na to, pritom cijeli život frustrirano i promašeno. Zašto to govorim? I bilo bi mi, zaista mi je žao i želim na ovaj način reći ljudima da moramo promijeniti taj zakon jer je to jedan od načina na kojima ćemo priznati ljudima da mogu priznati da se ne moraju skrivati, da ne moraju govoriti da su heteroseksualci ako se osjećaju drugačije. Meni je žao ako u vašim redovima, ako u redovima HDZ-a postoje ljudi koji se zbog toga moraju skrivati, a ovim zakonom im nećete pomoći nego dapače odmoći. Ne znam tko je, u kakvoj zajednici živi i zaista ovakvim raspravama i ovakvim stavovima bih voljela bih da pomognemo svakome tko se osjeća drugačije, tko se osjeća ne prihvaćenim da to promijenimo. A naš je zadatak ovdje donijeti takve zakone koji će poštovati ljudska prava svih i naravno, ako smo donijeli, ako smo priznali nešto, ako smo imamo i u našem pravnom sustavu zakone koji priznaju određene zajednice onda to priznanje ili to pravo trebamo primijeniti i u drugim zakonima i točno je ovdje će ako ostavite ovo na ovaj način, točno je imat će pravo tražiti, to je pitanje Ustava i pitanje ljudskih prava.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Mariji Alfirev na ovoj raspravi. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovana kolegica Marija Jelkovac, izvolite,
Hvala lijepa poštovani podpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, evo prije svega želim reći da danas raspravljamo o prijedlogu zakona koji je po meni dobar i zakonit. Danas se puno pogotovo sa lijeve strane sabornice govorilo ovdje da se ovim Zakonom ustvari krše ljudska prava i to prava istospolnih parova. Ja mislim da se ustvari u takvim stavovima okrenula teza. Ovaj Zakon ne služi da se ne štite prava istospolnih parova, nego ovaj Zakon prije svega treba služiti pravima i interesu djeteta. Kroz Zakon o udomiteljstvu bez obzira što se ovdje ne radi samo o udomljavanju djece, nego i odraslih osoba, ali budući se većina rasprava danas ograničilo u tom smjeru, želim reći da trebamo prije svega biti svjesni da kroz ovaj Zakon prije svega štitimo interes i pravo djeteta. Interes i pravo istospolnih parova zaštićen je kroz Zakon o životnom partnerstvu. Mi sami znamo da je također opravdano da se nečija prava razmjerno ograniče ako je to u cilju zaštite nekih drugih prava i to onih grupacija u društvu koja su jače ugrožena. Ako govorimo o djeci, oni su najnezaštićenija skupina u društvu i zato smatram da sukladno tome moraju imati najjaču zaštitu i da je zato ispravan stav predlagatelja u polazištu i donošenju ovakvog Prijedloga Zakona o udomiteljstvu. Da je tome tako upozorila bih i na čl. 64. Ustava koji kaže, roditelji su odgovorni osigurati pravo djetetu na potpun i skladan razvoj njegove osobnosti. Tjelesno i duševno oštećeno i socijalno zapušteno dijete ima pravo na osobitu njegu, obrazovanje i skrb. Država osobitu skrb posvećuje maloljetnicima bez roditeljima i onima za koje se ne brinu roditelji. Što želim reći? Drage kolegice i kolege, mi smo danas u poziciji da odlučujemo o pravima te djece, da pokažemo da smo zaista njihovi zakonski zastupnici, da odlučujemo o njihovom najboljem interesu, ta djeca su nesrećom ostala bez svoje biološke obitelji, institucionalizirana su, nemojmo ih gurati tamo gdje oni možda oni ne žele. Zamislite situaciju da imate dijete od 10 godina, a mi im ovim Zakonom nametnemo da ga može udomiti istospolna zajednica, a ono to ne želi, nitko ga neće pitati da li ono to želi ili ne želi, ono je došlo iz biološke obitelji gdje je imalo mamu i tatu, zato smatram da je ovakav Prijedlog Zakona dobar jer ono štiti prije svega pravo i interes djeteta, djeteta koje ne može samo o sebi odlučiti. Zato smo mi tu koji trebamo biti njegovi dobri zakonski zastupnici i zato o tome moramo razmišljati kada donosimo ovaj Zakon. Evo, toliko o ovome, a onda bi sada istakla još neke stvari o kojima je danas malo toga bilo rečeno, a u stvari su pozitivne promjene u odnosu na dosadašnji Zakon o udomiteljstvu. Ovim Zakonom daje se ustvari mogućnost i da osobe koje su nezaposlene također mogu na taj način, udomljavanjem, u stvari se samozaposliti, da to tako kažemo i mislim da je to jedan dobar način da prije svega pomognemo mlađim ljudima koji su nezaposleni, a koji prema onome što je Zakon propisao kao uvjete, ispunjavaju uvjete da mogu biti udomitelji i na taj način riješiti svoje zaposlenje i imati isto tako zdravstveno i mirovinsko osiguranje, što do sada nije bila situacija. Ono što želim reći na kraju, da nemojmo kalkulirati nad ovakvim Zakonima, budimo svjesni prije svega da ovim Zakonom i njemu sličnim Zakonima štitimo prije svega, najranjiviju skupinu u društvu, a to su naša djeca. Hvala.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Mariji Jelkovac. Imamo repliku, poštovana kolegica Marija Alfirev, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolegice Jelkovac, evo samo jedno pitanje, ja vas molim da mi odgovorite. Slijedom ovog što ste sada izgovorili, hoćete li, jel biste vi oduzeli dijete osobi koja je u jednoj vezi dobila dijete, a tada, nakon toga zasnovala životno partnerstvo? Samo mi to recite, da li biste oduzeli dijete toj osobi jer to vam je ista stvar. Ili smatrate da to dijete zapravo se, živi u lošim uvjetima i da bi tom životnom partnerstvu oduzeti pravo na roditeljstvo, pa možda udomiti to dijete u heteroseksualnu obitelj?
Zahvaljujem, odgovora kolegica Jelkovac, izvolite.
Hvala lijepo. Poštovane kolegice, da budem slikovita, vi ste pobrkali kruške i jabuke. Dakle, ovaj Prijedlog Zakona uopće ne govori o oduzimanju djece, govorimo o udomljavanju i ja sam u svojoj raspravi samo govorila kakve bi trebali udomitelje osigurati djeci kojima je udomiteljstvo potrebno. Hvala.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Jelovac na odgovoru. Slijedeća rasprava poštovana kolegica Branka Juričev-Martinčev, izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege, evo čitav dan pričamo o Konačnom prijedlogu Zakona o udomiteljstvu i zaista smo puno čuli i kritika i pohvala. Moje posebno poštovanje na izlaganje onih kolega koji su udomitelji i koji su govorili iz tog iskustva. Ja mogu govoriti iz iskustva roditelja, majke troje djece sa više od 30 godina roditeljskog iskustva dati ću sebi za pravo da citiram neke odlomke nekih i knjiga i nekih ljudi koji su daleko stručniji u ovome nego ja. Vrlo rado bi pročitala i čula što o tome kažu stručnjaci, pa onda najčešće vidimo da npr. kažu, djeca uče iz roditeljskog primjera. djeca kopiraju naše ponašanje, što djeca uče iz našeg ponašanja, uče po modelu oponašanja, promatranja roditeljskih lica i prihvaćanju reakcija. Pitam se, ako govorimo o istospolnim zajednicama npr. dva muškarca, da li bi radije da oni udome jednog dječaka, jedno muško dijete, pa da on živi kao treći muškarac u toj novoj obitelji ili bi pak, dozvolila da tu bude jedna curica. I sad kad gledamo da djeci ne treba pričati, njih treba inspirirati, da su oni prave male spužvice, da djetetu se može govoriti, ali ako nisu doživjeti primjerom to što im se pokušava usaditi u glavu, primjer koji će vidjeti od vas, uzalud pričate. Znači, uzaludno je pričati dječaku koji je, ajmo npr. u jednoj istospolonoj zajednici dva muškarca, kakva je ljubav prema onom suprotnom spolu, koju to ljepotu ima? Djeca neće dugo biti djeca, oni će vrlo brzo početi istraživati, eksperimentirati u svijetu u kojem se okružuju. Znamo da djeca, prije svega, oponašaju svoje uzore, a uzor u jednoj takvoj, ajmo reći, novoj obitelji, sigurno je jedno od tih partnera. Roditelj od puno riječi, a malo primjera, malo će toga postići. Tako isto, ako u jednoj takvoj zajednici mu se priča o toj nekoj ljubavi, o tom nekom drugom spolu, da ne kažem da kad dođe u kontakt sa tim suprotnim spolom koji nije imao u toj istospolnoj zajednici, da će nestati samopouzdanja. Biti roditelj je velika odgovornost i zaista nije lako, a rekla bi da udomitelj još teže i još odgovornije. Male oči sve to promatraju i dobiti će žarku želju iz primjera. Znači, dijete koje je udomljeno u istospolonoj zajednici, po ovome, mislim da, bude li slijedilo uzor i svoje roditelje, može formirati novi istospolnu zajednicu. A svi zajedno ćemo se sigurno složiti i mislim da svi tu kao roditelji ipak bi radije da naša djeca pronađu ljubav u osobi suprotnog spola i da ta ljubav bude blagoslovljena novim životom. To govorim iz iskustva ponosne bake. Hvala.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Branki Juričev-Martinčev. Imamo nekoliko replika, poštovani kolega Ivica Mišić, izvolite.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Kolegice Branka, djeca su uvijek osjetljivo pitanje. Kad se o tome raspravlja uvijek se postavlja pitanje, kako, a kada dođe problem, kako to riješiti. Ja čestitam udomiteljskim obiteljima koji su uzeli djecu, naravno ne, ne slažem se da bi gay ljudi koji su, imaju zasnovan nekakav brak, da prihvaćaju djecu. Međutim, to je proces, to je jedan proces koji mora proći, mi moramo prvo dići standard, naravno da nisam za ovo što drugi žele, ali mi se moramo potruditi u državi svugdje da postavimo državu na prave noge, da izdvajamo više za tu djecu i naravno čestitam tim ljudima i koji su udomili djecu i koji se stvarno staraju i brinu za njima. I to je ono osnovno i da pravimo dobre prihvatljive centre koji mogu sve pružiti toj djeci i to je ustvari prava politika, a gay brakovi, ja se s tim ne slažem i da se djeca…/Upadica: Zahvaljujem poštovanom kolegi Mišiću, zamislite, dodjeljuju takvim ljudima.
Odgovor Branka Juričev-Martinčev, izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolega Mišiću, zaista još jedanput bi izrazila svoje veliko poštovanje prema svima onima koji udomljavaju, ali kao što ste i vi sami rekli, mislim da dijete dovesti u istospolnu zajednicu svojim primjerom pokazati ljubav prema istom spolu da u konačnici može dovesti do toga da i to dijete poželi i kasnije živi u istospolonoj zajednici, a to svima nama sigurno nije cilj. Oni koji jesu, to su odrasle osobe koje su se odlučile za takav život, ali u tom smjeru odgajati djecu, ja ne bi.
Zahvaljujem na odgovoru. Slijedeća replika poštovani kolega Saša Đujić, izvolite.
Hvala lijepo. Gospođo Juričev-Martinčev, na temelju kojih znanstvenih analiza ste vi iznesli ove svoje teze? Dakle, prvo, spolna orijentacija se ne bira, htjeli vi to prihvatiti ili ne, ljudi se takvi rode. Druga stvar, po toj vašoj tezi, pa nije udomljeno dijete u izolaciju u logoru, pa da ne izlazi iz stana, to dijete ide u vrtić, to dijete ide u školu, to dijete ide među druge ljude, igra se s drugom djecom, znači, nije to nekakav geto u stanu, pa da neće dolaziti u doticaj sa vanjskim svijetom. A druga stvar, ako mi danas imamo nekog muškarca ili ženu kojeg su homoseksualnog opredjeljenja, a odrasli su u heteroseksualnom braku, kod heteroseksualnih roditelja, kako su oni postali takvi kakvi jesu, po toj vašoj teoriji, ako imitiraju nekoga i druga stvar rekli ste da govorite na temelju vlastitoga iskustva roditelja. Ja ne znam da li ste odgojili možda neko homoseksualno, ovoga, dijete, pa da imate iskustva u tome [[Upadica: Zahvaljujem]] pa da možete govoriti kako to ide ili ne ide, evo, dajte nam recite. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolega Đujiću. Odgovor poštovana kolegica Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo. Kolega Đujić, već imam godina, tako da svo troje djece već imaju i cure i muževe i imam i unuku, hvala Bogu i tako. Ne mislim da se u getu odgajaju djeca i sigurno da mogu slijediti i neki drugi primjer, ali najčešće su uzori, pogotovo kod manje djece, roditelji. Znači, ili otac, ili majka. To zašto je netko postao homoseksualac, to su već, i istraživanja se rade po tom pitanju. Zna se dogoditi da upravo zbog nasilja u obitelji, ne znam, i slično dolazi do određene mržnje i odbojnosti prema onom drugom spolu, pa se ponovno priklanja istome, ali nisam stručna da o tome govorim, ali o tome se pišu i doktorske disertacije. Imamo prilike svaki dan i čitati o tome. Hvala.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici na odgovoru. Slijedeća replika poštovana kolegica Marija Alfirev, izvolite.
Hvala. Kolegice, Juričev-Martinčev, evo kolega Saša Đujić mi je ukrao dobar dio moje replike jer upravo u tome sam vam htjela isto postaviti pitanje. Iz kojih obitelji, dakle, koje obitelji su došli osobe ili homoseksualci, iz kojih obitelji? Stečeno, naučeno, teško. Dakle, nemojte, nemojte baratati tim tezama jer one zaista nisu točne i nemojmo biti sigurni u to kakva su naša djeca. Mnogi uvaženi ljudi zapravo i ne znaju kakva su im djeca. I ne znamo i nema garancije kako će dijete, kako će to odrasla osoba možemo se truditi ne znam koliko, ali kako će postati, al ono što znam to je da u obitelji gdje vlada govor mržnje, gdje vladaju diskriminatorni stavovi e to će se naslijediti to će se sigurno naslijediti [[Upadica: Zahvaljujem, poštovanoj kolegici.]] homoseksualnost ne.
Na replici, odgovor kolegica Juričev-Martinčev, izvolite.
Hvala lijepo, pa kolegica Alfirev, evo i vama i kolegi prije toga, pretpostavila sam da ću dobit jednu takvu repliku. Pa evo samo izlaganje doktorice Vlatke Baričević Mašić kaže nije istraženo a bilo bi važno indirektni i indirektni čak utjecaj oko udomljavanja u homoseksualnim obiteljima socijalne izolacije, vršnjačkih odnosa itd. i ne može se upotrijebiti i rezultati nekih analiza drugih zemalja u našoj zemlji. Možda kao što se i danas iznosilo, možda još nije vrijeme kod nas za tako nešto, ali o ovom dijelu nisam ni govorila na koji način kad to dijete dođe na igralište u školi kakve može imati probleme. Hvala.
Zahvaljujem na odgovoru, prelazimo u slijedeću raspravu, poštovana kolegica Ines Strenja, nije nazočna. Završna riječ u ime predlagatelja, poštovana državna tajnica Marija Pletikosa, izvolite.
Gospođe i gospodo zastupnici, zahvaljujem vam na konstruktivnoj raspravi, prijedlozima i primjedbama. Kao što smo naveli na samom početku rasprave izradi ovog zakona prišlo se jer stanje udomiteljstva u RH nije zadovoljavajuće. Zbog nedovoljnog broja udomiteljskih obitelji i njihove neravnomjerne rasprostranjenosti na području RH, zbog čega posljedično nije moguće intenzivirati proces deinstitucionalizacije djece iz ustanova socijalne skrbi kao ni proces prevencije institucionalizacije. Stoga na kraju još jednom zahvaljujem svima koji su sudjelovali u današnjoj raspravi i predlažem Hrvatskom saboru da donese Zakon o udomiteljstvu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici, državnoj tajnici gospođo Mariji Pletikosa na ovoj završnoj riječi. S ovime smo iscrpili sve rasprave po ovoj točki dnevnog reda, zaključujem raspravu i još jednom zahvaljujem držanoj tajnici Mariji Pletikosa i savjetnici ministrice Zvjezdani Bogdanović na obrazloženjima i na odgovorima koje su dali saborskim zastupnicima i zastupnicima. Glasovat ćemo o ovoj točki kad se za to steknu uvjeti.
Sljedeći Zakon je konačni prijedlog Zakona o udomiteljstvo, drugo čitanje, P.Z. br. 376. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske amandmane je podnio Klub zastupnika HNS Liberalni demokrati, Klub zastupnika SDP-a, zastupnica Sabina Glasovac, Klub zastupnika GLAS-a i HSU-a i zastupnica Ines Strenja. Pregled amandman dostavljen je elektroničkim putem, molim predstavnika predlagatelja da se očituje o podnesenim amandmanima. Poštovana državna tajnica Margareta Mađerić.
Hvala lijepo. Znači.
Najprije ćemo krenuti sa amandmanom 1-4 iako su identični, ali prvi amandman je Klub zastupnika HNS-a.
Vlada ne prihvaća, vodeći računa prvenstveno o zaštiti djeteta i ocjeni najgolijeg interesa djeteta nije moguće prihvatiti amandman u predloženom obliku. Institut udomiteljstva proizlazi iz socijalne usluge smještaja radi čega se u svom određenju u bitnome naslanja na osnovni Zakon, Zakon o socijalnoj skrbi, koji obitelj u smislu zakona definira kao zajednicu koju čine bračni ili izvanbračni drugovi, djeca i drugi srodnici koji zajedno žive, privređuju, ostvaruju prihode na drugi način i troše ga zajedno.
Hvala. Ne vidim predstavnike predlagatelja, pa ćemo morati glasovati o tom amandmanu. Sljedeći amandman i to je zapravo isti amandman ali ga je podnio Klub zastupnika SDP-a, molim očitavanje.
Vlada ne prihvaća, jednako je obrazloženje kao i za prethodni amandman.
U ime Kluba zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik Bauk.
Zahvaljujem. Mi smo kao klub predložili ovaj amandman, da bi prevenirali slučaj da zbog neke političke trgovine HNS-a odustane od amandmana koji je podnio, pa da se o njemu ipak glasa. Kako danas nije došao nitko od predstavnika Kluba HNS-a, da brani njihov amandman, nećemo to raditi ni mi u njihovo ime, raditi ćemo u naše ime. Dakle, što god vi napisali u zakon, u taj član, prihvatili ili ne prihvatili taj amandman koji je HNS podnio, sudovi će morati poštovati praksu Europskog suda za ljudska prava i omogućiti osobama koje žive u životnom partnerstvu jednak pristup ovoj socijalnoj usluzi kao što ste vi ovdje naveli. Prema tome, ovo je ustvari jedan igrokaz, kojim HNS dokazuje svoju liberalnu, a HDZ svoju konzervativnu crtu, na račun dosadašnje prakse Europskog suda za ljudska prava i na račun toga da se skrene pažanja sa neke bitne stvari u zemlji. Prema tome, jasno je da je ovaj zakon, dobio temu, istospolnih zajednica, zato da bi HNS dokazivao svoj liberalizam, HDZ svoj konzervativizam a na kraju će opet sud presuditi onako kako je do sada presuđivao, tražiti ćemo glasovanje, hvala.
Ruku je dignuo poštovani zastupnik Nikola Grmoja, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, tražim stanku u ime Kluba Mosta, jer je sada evidentno sada za konzultacije, da cijela ova farsa i igrokaz koji smo mogli pratiti zadnjih dana o nekakvom navodnom sukobu HDZ-a i HNS-a se pokazala istinitom, ono što smo cijelo vrijeme tvrdili. Zastupnika HNS-a uopće ovdje nema, dali su taj amandman i ovo pokazuje da je ovaj sukob zapravo fingiran, kako bi puno važnije teme prošle van fokusa javnosti. Naime, podsjećam cjelokupnu javnost da je predsjednik Odbora za vanjsku politiku, Miro Kovač, nametnuo zaključak, da će najvjerojatnije se Odbor za vanjsku politiku se ponovno sastavi, jer uopće zaključak o prihvaćanju Marakeškog kompakta nije donesen, jer mi je kolega Klisović potvrdio da on uopće nije dao glas, a predsjednik Odbora Miro Kovač je rekao da on ima 7 glasova i odbio je da se raspravlja o prijedlogu predsjednika Hrvatskog sabora Bože Petrova da Hrvatski sabor raspravlja o Marakeškom sporazumu. Jučer je Budnestag raspravljao o Marakeškom sporazumu i još su donijeli jednu izjavu kojom se kaže da neće Marakeški sporazum utjecati na pravni poredak znači Njemačke, mi to zahtijevamo i ovdje, a ove igre HDZ-a i HNS-a nećemo tolerirati, zahtijevam i od vas podpredsjedniče Hrvatskog sabora da se zauzmete da Hrvatski sabor raspravlja o Marakeškom sporazumu ne možete ovakvom igrom NHS-a i HDZ-a to progurati. Hrvatski narod od vas očekuje od vas očekuje da hrvatski zastupnici raspravljaju o tako važnom pitanju koje je ključno pitanje Europe i svijeta, a ne da ovakvim fingiranim sukobima to gurate u drugi plan. Hvala.
Kolega Grmoja, vi znate da ste sad prekršili Poslovnik, a jeste jer ste govorili o temi koja nije sada na dnevnom redu. Marakeš s time nema apsolutno nikakve veze sa udomiteljstvom, nikakve. Vi ćete dobiti, vi ćete dobiti stanku naravno, samo vam skrećem pozornost da to ne činite. Neću vam dati opomenu, ali vam skrećem pozornost da to ne činite i ubuduće ako će itko na taj način kršiti Poslovnik time ću davati opomenu. Jer sada raspravljamo o udomiteljstvu. Kolega Bulj vi želite također da je povredu Poslovnika. U čemu povrijeđen Poslovnik, molim vas?
… [[Govornik se ne razumije.]] povrijedili ste vi Poslovnik 238. jel kolega Grmoja nije povrijedio Poslovnik. Kolega Grmoja je rekao da je ovaj Zakon o udomiteljstvu je igrokaz HNS-a i HDZ-a da bi se progurao Marakeški sporazum protuposlovnički na Odboru za vanjske poslove koje proturio Miro Kovač. I to je vrlo bitno, cijeli svijet i Europa raspravlja o Marakeškom sporazumu, a vi ne dozvoljavate parlamentu da raspravlja o toj najbitnijoj temi u svijetu, a ovaj zakon gurate samo da bi se to otišlo u sjenu. Ispod stola gurate Marakeški sporazum [[Upadica: Hvala vam lijepo.]] a mi tražimo [[Upadica: Hvala vam lijepo.]] saborski zastupnici da se raspravlja [[Upadica: Kolega Bulj.]] u saboru o tom sporazumu [[Upadica: Isteklo vam je vrijeme.]] inače vi ste isti kao i Miro Kovač i Plenković [[Upadica: Kolega Bulj, isteklo vam je vrijeme.]] ne dozvoljavate parlamentu da raspravlja o ovoj točki.
Ja vam izdajem opomenu zato jer sam upravo rekao da ne možete slijedom Poslovnika govoriti o temi koja nije. Imate slobodni govor, možete reći o čem god hoćete, što god želite. Poštovani zastupnik Ivan Pernar, izvolite.
Htio bi reći, htio bi reći da tražimo i stanku od 10 minuta zato da bi ukazali na to da se o ovom iznimno važnom dokumentu Marakeškom sporazumu u ovoj sabornici neće raspravljati i postavljam jedno retoričko pitanje. Ako su argumenti na vašoj strani, ako ste vi u pravu, a mi u krivu, zašto se bojite da se o toj temi raspravlja ovdje gdje je tome i mjesto jer se radi o iznimno važnom dokumentu, cijeli svijet raspravlja o toj temi, svi mediji pišu o Marakeškom sporazumu, brojne europske zemlje uključujući i Švicarsku su ga odbacile, a nama su ovdje zavezana usta, mi o tome ne možemo govoriti. Hvala.
Ja ću naravno i vama, kao i kolegi Grmoji odobriti stanku, ali ponavljam, stanke pročitajte si molim vas konačno Poslovnik. Stanke se odobravaju vezano uz točku o kojoj se raspravlja. Ovaj čas nije, možete o Marakeškom sporazumu raspravljat kolko god hoće u slobodnom govoru itd., ali sada je druga tema. Povreda, povredu Poslovnika dignut. Hoćemo se smirit malo? Hoćemo se smirit?
Ja ovdje također moram iskoristi priliku i reći da je neprihvatljivo…
A mogu vam ja dati prvo dati riječ kolega Zekanović [[Upadica: Molim, smijem?]] da, izvolite.
Moram reći da je neprihvatljivo da se tako jedan sporan dokument o kojemu raspravlja čitav svijet, a radi se o Marakeškom sporazumu gdje su sve susjedne zemlje odustale od Marakeškog sporazuma, a da mi u hrvatskom parlamentu, u najvišem domu hrvatskom naroda ne smijemo govorit o njemu. Već mjesec dana ja osobno govorim o ovom spornom dokumentu i na ovaj način tražim da se pod hitno taj dokument stavi na raspravu u Hrvatski sabor. Ovo je jednostavno ne dopustivo, znači mi moramo raspravljati u Hrvatskom saboru o Marakeškom sporazumu, ako raspravlja Njemačka, ako raspravlja Švicarska, Mađarska, Australija ja mislim da mora i hrvatski parlament [[Upadica: Kolega Zekanović.]] jer smo mi najugroženiji tim sporazumom.
Kolega Zekanović, kolega Zekanović vi samo da se niste pozvali na neku točku Poslovnika, nego ste ga svjesno prekršili nakon što sam vas lijepo zamolimo da ne, ja vam izdajem radi toga opomenu. Nemojte tražiti da s time u vezi, nemojte tražiti s time sa Marakeških sporazumom povredu poslovnika, davat ću svakome opomenu. To nije tema ovaj čas razgovora. Izvolite.
Gospodine predsjedatelju samo želim reći da vas molim da upozorite zastupnike da govore o temi rasprave, a oni ako hoće raspravu postoji Poslovnik koji propisuje kako se postupa, vi to ne znate kolega Grmoja, znači vi to ne znate imate Poslovnik i tražite raspravu, niko vam ne brani. Hvala lijepa.
Kolega Kovač, ja vam moram dati i vama opomenu jer ste prekršili Poslovnik, ovaj ja vas lijepo molim da se držimo teme [[Upadica: Ništa ne znam, al sam svoj.]] Dakle, ajmo se sad samo nešto dogovoriti. Hoćemo li nastaviti ove amandmane vezane uz Prijedlog Zakona o udomiteljstvu do kraja, pa onda stanku ili želite odmah stanku? U redu. Odmah stanka. Vidimo se u 10 i 13 minuta. STANKA U 10,05 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 10,17 SATI]] Kolegice i kolege, istekla nam je stanka pa ćemo krenuti na treći amandman vezan uz Konačni prijedlog Zakona o udomiteljstvu, da podsjetim, to je Klub zastupnika GLAS-a i HSU-a. Izvolite, poštovana državna tajnica Margareta Mađerić.
Potpredsjedniče, Vlada amandman ne prihvaća. Obrazloženje je jednako kao i za prva dva amandmana.
U ime GLAS-a i HSU-a, poštovani zastupnik Beus Richembergh.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče.
Možemo se malo utišati, molim vas kolege, da čujemo kolegu Beus Richembergha?
Čuje se neka buka iz Marakeša. Mi smo zapravo ovim amandmanom dali priliku Vladi da se ne sramoti i da uštedi novce. Naime, posve je jasno i na to su upozorile i pravobraniteljice, da prijedlog zakona, da je pravo čudo da je uopće prošao, Ured za zakonodavstvo Vlade RH jer je u koliziji s 3 već postojeća zakona ali što je najgore svega i s praksom Europskog suda za ljudska prava u Strasbourgu, posve je jasno da će se zbog tog i takvog tvrdokornog stava Vlade, nadam se ne i vladajuće većine, odvesti u poziciju da se mora ocjenjivati ustavnog ovog zakona s jedne strane, s druge strane da će RH biti izložena tužbama. Zašto ići u iscrpljivanje građana, zašto ići u plaćanje troškova i zašto na koncu se dovesti u poziciju da dođete ovdje pred ovaj Visoki dom i kažete oprostite, mi moramo mijenjati taj zakon. Ovo je elegantni put da se to izbjegne i da se prestane plašiti javnost nekakvom babarogom jer se radi o doslovno o dva para, dakle nećemo ništa bitno dramatizirati, niti u praksi niti u radu naših socijalnih službi, CZSS-a, nego ćemo omogućiti da barem dvoje, troje djece dobiju šansu da budu udomljena kod onih kojima je doista stalo da rastu u kvalitetnog okruženju, uz ljubav, pažnju i sve ono što udomiteljska obitelj mora pružiti da bi uopće bila udomiteljska zajednica. Tražimo glasovanje.
Hvala. Četvrti amandman je onaj zastupnice Sabine Glasovac, izvolite.
Vlada također ne prihvaća. Obrazloženje je jednako kao i za prva 3 amandmana.
Poštovana zastupnica Sabina Glasovac.
Poštovana državna tajnice, to što vas nije briga što ćete morati plaćati kazne odnosno ne vi nego hrvatski građani zbog toga što ako iti jedan istospolni par podigne tužbu pred Europskom sudom za ljudska prava, mi smo tu nagrabali. Ali mi nije jasna činjenica da blagonaklono gledate na podatak da negdje oko 1000 djece napuštene od heteroseksualnih obitelji, svoj jedini dom imaju u domovima za nezbrinutu djecu. I jedina toplina doma koju osjete je nažalost hladnoća hladnih zidova tih domova. Zašto ste se vi odlučili da ne prihvatite ovaj amandman i da ne omogućite toj djeci da sukladno svim stručnim procedurama, procjenama i pravilnicima, nađu toplinu doma u nekoj udomiteljskoj obitelji koju čine možda sva istospolna partnera, meni zaista nije jasno. A još manje mi je jasno zašto ste zapravo te životne partnere, istospolne životne partnere, izravno eliminirali u mogućnosti srodničke skrbi za njihove tete, bake, strine ili neke stare i nemoćne članove njihove uže ili šire obitelji. Meni to zaista nije jasno i neće mi biti jasno. Predali smo ovaj amandman nakon jučerašnje rasprave u nadi da ćete ipak malo prespavati, još jednom razmisliti, da nam je zapravo kao državi u interesu da ne bude nijedno dijete ne u toplini nego u hladnoći hladnog doma napušteno i nezbrinuto, međutim vama ni noć nije pomogla ali bojim se da ćete doći pred ovaj Hrvatski sabor i morati mijenjati ovaj zakon kada nas počnu udarati po džepu. A kad hrvatski građani budu plaćali vašu nebrigu, vašu nonšalantnost i katastrofalan način na koji vodite državu, onda zaista, mislim, ja nemam riječi naprosto kakva je to Vlada da tako hladnokrvno ulazite u te stvari i naše građane dovedete u situaciju da plaćaju vaše greške.
Hvala. Tražite glasovanje? [[Upadica Glasovac: Da.]] Hvala lijepo. Dakle, sad idemo na peti amandman koji je drugačiji od prva četiri, to je amandman Kluba zastupnika HNS-a, izvolite.
Vlada ne prihvaća. Ne prihvaća se prijedlog brisanja točke 2. budući da se standardnim udomiteljstvom uspostavlja ozbiljniji oblik prava i obveza proizašlih iz udomiteljstva radi čega nije oportuno napustiti uvjet prethodnog trajanja tradicionalnog udomiteljstva kao oblika udomiteljstva u kojem prvenstveno udomitelj može na neposredan način steći iskustvo u udomiteljstvu a nadležni CZSS uvidom i neposredni suživot udomitelja i korisnika, spremnost udomitelja za udomljavanje. Također se ne prihvaća ni prijedlog dopune točke 3. kako je predloženo jer iz odredbe članka 23. stavka 5. i članka 24. stavka 4. nedvojbeno proizlazi koliko djece odnosno odraslih korisnika mora biti smješteno kod udomitelja koji obavlja standardno udomiteljstvo.
Hvala. Pretpostavljam da će, aha, poštovani zastupnik Stjepan Čuraj.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Hvala još jednom svima na brizi oko prethodnog amandmana, ... [[Govornik se ne razumije.]] ostajemo kod svoj amandmana i glasovat ćemo o njima. Naime, ne prihvaćamo vaše obrazloženje, kako smo naveli, smatramo da kad stavimo da je uvjet da bi netko postao profesionalni kao udomiteljstvo kao zanimanje, da stavimo kao uvjet da mora imati 6 mj., prije toga iskustva kao tradicionalni udomitelj, a osobe koje nemaju uvjete da postanu tradicionalni udomitelj, prije svega zbog imovinskog stanja, ako su nezaposlene, a mi znamo da osoba koja želi biti tradicionalni udomitelj mora imati određeni cenzus, praktički njih isključujemo iz ovog dijela, pogotovo ako govorimo o samcima, jel znamo da imovinski cenzus se gleda u odnosu na članove obitelji, i praktični njih smo apsolutno isključili iz, znači, nezaposleni samci zapravo ne mogu konkurirati kao udomitelji za, kroz zanimanje, ovim amandmanom bi to izmijenili. I također u točki 3., članka 15., uvijete da standardno udomiteljstvo kao zanimanje može obavljati ako udomitelj pruža usluge smještaja za troje ili četvero, troje djece ili četvero odraslih korisnika, znači, istovremeno iz toga proizlazi da samac nema uvijete za obavljanje udomiteljstva kao zanimanja budući da u članku 23., stavku 5., koji baš propisuje smještaj djece kod udomitelja koji obavlja standard zanimanja navodi da kod udomitelja samca moraju biti dvoje djece. Dakle, malo kontradiktorno, zapravo i time bi naši amandmanom išli da proširimo još mogućnost ljudi koji žele biti udomitelji, što i sami cilj i smisao ovoga razloga, tako da ostajemo pri amandmanu i tražimo glasovanje.
Hvala. Sljedeći amandman je broj 6., zastupnice Ines Strenja. Izvolite.
Vlada ne prihvaća. Prijedlog se ne prihvaća jer je vrijeme od najmanje tri godine pružanje usluge kao tradicionalni udomitelj, predugo vrijeme koje bi se tražilo kao poseban uvjet za obavljanje standardnog udomiteljstva kao zanimanje. Rok od tri godine ne bi bio stimulativan za uključivanje novih i mlađih obitelji, a što u stvari jest cilj ovog Zakona. Vrijeme u trajanju od najmanje 6 mjeseci u kojem udomitelj pruža uslugu kao tradicionalan udomitelj je dovoljno dugo vrijeme u kojem Centar za socijalnu skrb, kao i Povjerenstvo za izbor udomitelja za obavljanje udomiteljstva kao zanimanje može utvrditi kvalitetu obavljanja udomiteljstva.
Poštovana zastupnice Ines Strenja.
Most, nezavisnih lista je nakon konzultacije sa mnogobrojnim, mnogim udomiteljima, a njih je koji udomljuju djecu otprilike 1500 u Hrvatskoj, znači izuzetno mnogo iskustva imaju, procijenio da je ovo što smo mi predložili realno. Dakle, 6 mjeseci da netko dođe i postane tradicionalni udomitelj je prekratko ako znamo da sada Centri za socijalnu skrb možda jednom u godinu dana, uđu u svaku udomiteljsku obitelj da bi Centri mogli procijeniti dal je netko dobar da može obavljati udomiteljstvo kao zanimanje. I zbog toga smo smatrali da je ovaj rok od 3 godine, da netko pokaže da je udomitelj, tradicionalni udomitelj, minimum nakon kojeg može profesionalizirati i da to bude njegovo zanimanje. Nama je jako bitno da bude dovoljno udomitelja, ali je još bitnije da bude dovoljno kvalitetnih udomitelja, da ovo ne bude način da se počne zapošljavat onaj tko drugačije ne može zaraditi za život, i mislimo da je apsolutno potrebno stalna kontrola Centara za socijalnu skrb koja ovdje, ukoliko je samo 6 mjeseci, ne bi mogla biti ispoštovana. I zbog toga tražim glasanje o ovom amandmanu.
Hvala. I sedmi amandman je dala zastupnica, poštovana Ines Strenja.
Vlada amandman ne prihvaća. Prijedlog se ne prihvaća jer se naknada za rad udomitelja može isplaćivati jedino za vrijeme smještaja korisnika u udomiteljskoj obitelji, što se smatra jedinim zakonitim rješenjem.
Poštovana zastupnice Ines Strenja u ime Kluba.
Dakle, Most, nezavisnih lista, predložio je poseban stavak koji bi se odnosio na krizno udomiteljstvo, dakle, krizno udomiteljstvo, odnosno korisnici privremenog smještaja u kriznim situacijama smještaju se organizirano u pripremljene tradicijske udomiteljske obitelji ovisno o dobi korisnika, dakle, imamo, trebalo bi imati udomiteljstvo za dojenče, udomiteljstvo znači, krizno udomiteljstvo, hitno udomiteljstvo za djecu predškolske dobi, dijete starije od 8 godina i adolescente. Udomiteljska naknada za to krizno udomiteljstvo smatramo i to smo predložili treba se isplaćivati za puni mjesec bez obzira na trajanje smještaja tijekom mjeseca, radi se uvijek o djeci koja se hitno, u toku noći, u toku dana izmještaju iz svoje primarne biološke obitelji, i smještaju tradicijskom udomitelju koji za to ima kapaciteta, zbog toga smo predložili i ove podijele ovisno o dobi djeteta, ali isto tako s obzirom da je to krizno udomiteljstvo, to su ljudi koji su kapacitirani, ali moraju uložiti i više napora, jer dolazi teško traumatizirano dijete zbog čega smatramo da neovisno o tome koliko je dana u mjesecu dijete bilo, tom se tradicijskom udomitelju treba isplatiti znači za cijeli mjesec. Tražim glasanje.
Hvala. Ja se moram ispričati to nije bio ni ovaj, ni prethodni, nisu bili amandmani Kluba, nego poštovane zastupnice Ines Strenja. I sljedeći osmi amandman, je također amandman poštovane zastupnice Ines Strenja.
Vlada ne prihvaća, zbog toga što je člankom 30., stavkom 5., Konačnog prijedloga Zakona o udomiteljstvu, propisano da visinu naknade za rad udomiteljima, Odlukom utvrđuje Ministar. U pogledu srodničkog udomiteljstva i osiguravanje naknade za rad srodničkom udomiteljima, zadržano je dosadašnje zakonsko uređenje prema kojem se srodničkom udomitelju priznaje opskrbnina za korisnika, ali ne i naknada za rad udomitelja. Samim time propisivanje iznosa ne može biti sadržaj ovoga Zakona. Obračunavanje naknade za rad te postupak za donošenje rješenje u kojem se priznaje pravo udomitelja na naknadu već je sadržano u Odredbama Konačnog prijedloga Zakona.
Poštovana zastupnice Ines Strenja.
Zahvaljujem. Kako bih objasnila ovaj amandman koji sam predložila, moram se vratiti na priču 1000 djece je trenutno u dječjim domovima. 850 djece je u dječjim domovima. Najveći dio te djece, najveći dio te djece, nema riješeno oduzimanje roditeljske skrbi ili se neće nikada moći ni oduzeti, zato što to dijete da bi se kompletno oduzela roditeljska skrb bi trebalo, nakon toga tek bi moglo ići na usvajanje, ali oni imaju živuće neke svoje druge rođake. Dakle, ne možemo pričat i pričamo cijelo vrijeme samo o jednom ili dvoje kao što su bili zadnji, prethodnih ovih 5 amandmana koji bi eventualno dobili sa istospolnim, u istospolnoj zajednici pravo na udomljavanje, al' mi je žao što cijelo vrijeme zaboravljamo 3000 djece koje su smještene u udomiteljskim obiteljima i tih 850 djece koje u ovom trenutku traže našu pomoć. O tome mi trebamo pričati, o tome je trebalo pričati jučer cijeli dan. I zbog toga, za tu djecu je najbolje ne oduzimati roditeljsku skrb, nego ih smjestiti u srodničku obitelj ukoliko je moguće. Dakle, ukoliko brat ili sestra imaju svoju djecu, imaju još troje djece do svog poginulog brata ili sestre, ili rođaka, kojeg mogu uzet u svoju obitelj, zaslužuju da i oni dobiju nekakvu naknadu jer je bolje za to dijete da ode u srodničku obitelj nego da bude u domu, o tome treba pričati i to su stvari gdje moramo, možemo riješiti na desetke i na desetke djece. I zbog toga smatram ako je naknada udomitelju tradicijskom 2.500,00 kn, da bi to dijete otišlo u srodničku obitelj, za to dijete država može, kao što sam predložila isplatiti 50% od toga iznosa i mi ćemo dijete ipak odgojiti u jednoj obitelji, a neće odrastati u domu. To je meritum o kojem treba pričati i to su slučajevi kojima rješavamo desetke i stotine djece.
I deveti, tražite glasovanje, jel? Deveti Amandman je poštovane zastupnice Ines Strenja.
Vlada ne prihvaća, prijedlog nije prihvaćen jer su u čl. 46. st. 2. Konačnog Prijedloga Zakona jasno propisane obveze Centra prema udomiteljima odnosno tima ili stručnog radnika Centra i predloženo obuhvaćeno citiranom odredbom. Prema čl. 16. važećeg Pravilnika o minimalnim uvjetima prostora, opreme i broja potrebnih stručnih i drugih radnika Centra za socijalnu skrb i podružnice, propisano je da stručne poslove u stručnoj cjelini, Odjelu za udomiteljstvo, obavlja tim za udomiteljstvo koje čine socijalni radnik, psiholog i pravnik. Samim time tko od stručnih radnika Centra za socijalnu skrb čini tim za udomiteljstvo, nije predmet Zakona o udomiteljstvu, već navedenog Pravilnika.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Ines Strenja.
Zahvaljujem, da. Dakle, smatramo da je tim za udomiteljstvo trebalo svakako, znači, on obavlja poslove udomiteljstva i procjene udomitelja u Centru i u njemu, kao što ste rekli, sudjeluje socijalni radnik, pravnik i psiholog. Smatramo da osim toga, osim socijalnog radnika i psihologa, treba biti uključen socijalni pedagog i edukacijski rehabilitator kada je riječ o djetetu s problemima u ponašanju odnosno o djetetu s teškoćama u razvoju. Samo oni mogu donijeti dovoljno kvalitetnu procjenu, kako bi se moglo zaštiti to dijete i pravodobno uključiti potporu udomiteljskoj obitelji i usmjeriti na rano otkrivanje i prepoznavanje rizičnih i zaštitnih čimbenika. Još jednom moram skrenuti pažnju jer ovo je moj zadnji Amandman, da mi je žao da ovaj Zakon nije podijeljen na udomljavanje starijih osoba i udomljavanje djece jer to su potpuno dvije različite kategorije. Djecu smještamo privremeno u udomiteljsku obitelj, a odrasle osobe, starije osobe smještamo trajno, do kraja njihovog života u udomiteljsku obitelj. Posebna priča su osobe sa invaliditetom i jučer su nam se obratili od strane Udruge za samo zastupanje jer smještaja osobe sa invaliditetom umjesto inkluzija njihova u hrvatsku zajednicu je apsolutno neprihvatljiva, mi moramo sve učiniti da damo potporu obitelji u kojoj je osoba sa invaliditetom da ostane u toj obitelji uključena, a ne da ih smještamo u neku tuđu obitelj, u neki drugi dio RH, gdje će tamo, toj udomiteljskoj obitelji se platiti da kod njih živi osoba sa invaliditetom umjesto da ostane u svojoj matičnoj obitelji kojoj je trebala potpora. Tražim glasanje i o ovom Amandmanu.
Hvala lijepa.
Sada prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o udomiteljstvu, drugo čitanje, PZ broj 376. Kolega Čuraj, evo sada se javlja za riječ, u ime Kluba zastupnika HNS-a.
Zahvaljujem predsjedniče. Molim vas stanku u ime Kluba HNS-a, kako bi se konzultirali oko navedenog Zakona. Ujedno želim ovdje i s ovog mjesta, i apelirati na kolege koji su napustili Sjednicu da se vrate nakon stanke, da glasaju za predloženi amandman s kojim će se donijeti kvalitetan Zakon, koji je, a ono što je najbitnije u interesu djece, naravno, starijih i nemoćnih. Smatramo da navedenim amandmanom ukoliko se prihvaća Zakon je u potpunosti legalan, u skladu s Ustavom i omogući će ono što je najpotrebnije, ne posvojenje, nikakva skrbnička prava, nego pravo djeteta na dom, na deinstitucionaliziranje, na skrb na koju on ima pravo odlučiti hoće li il' neće. Smatramo da treba dati mogućnost da formalni i neformalni životni partneri sukladno našim Zakonima sudjeluju, a to ne znači da je to obveza, nego samo mogućnost. I HNS još jednom će ostati i stoji iza svog amandmana, i ja vas molim još jednom, sve kolege koji su napustili Sjednicu nek' se vrate, neka ne politiziraju sa sudbinom djece, jer previše je djece u domovima i ovdje je samo o tome riječ. O ničem drugom, nikakve ideologije, samo budućnost djece i briga o djeci. Hvala predsjedniče.
Zahvaljujem. Javlja li se još netko? Kolega Zekanović, vi ne možete to, tražiti stanku, to znadete jel tako?
Ne, ne, neću tražit stanku, samo bi rekao za razliku od nekih koji se boje glasovati o svjetonazorskim pitanjima, ja se ne bojim,
Kolega Zekanović, nemojte to raditi,
ja se ne bojim, te ću kao što su kolege iz SDP-a govorili,
Kolega Zekanović, ne možete, kolega Zekanović ne možete govoriti na taj način, kršite Poslovnik i dajem vam opomenu. Javlja li se još netko? Ako ne, nastavljamo u 14:30 minuta. STANKA U 14:22 SATI [[NASTAVAK NAKON STANKE U 14,33 SATI]] Kolegice i kolege molim vas da zauzmete svoja mjesta. Idemo, dakle, na: - Konačni prijedloga zakona o udomiteljstvu, drugo čitanje, P.Z. broj 376, kao što sam rekao, predlagatelj je Vlada. Rasprava je zaključena. Idemo sada na Amandmane prvo. Izjašnjavamo se o Amandmanima kluba zastupnika HNS-a, Liberalni demokrati, kluba zastupnika SPD-a, zastupnice Sabine Glasovac, kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a i zastupnice Ines Strenja. Rasprava je već provedena na sjednici održanoj 30. studenoga 2018. Pregled Amandmana dostavljen vam je elektroničkim putem. Sada ćemo glasovati o Amandmanima koje predlagatelj ne prihvaća. Identične Amandmane podnijeli su klub zastupnika HNS-a, Liberalni demokrati, kluba zastupnika SPD-a, zastupnica Sabine Glasovac, kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a. To su Amandmani 1, 2, 3, i 4, pa ćemo na temelju čl. 202. st. 7.-og Poslovnika glasovati samo o jednom od njih. Dajem navedeni Amandman kojeg Vlada ne prihvaća, na glasovanje. Molim glasujmo. Utvrđujem da navedeni Amandman nije dobio dovoljan broj glasova. Idemo sada, što? Stanka, dobro, recite.
Poštovani predsjedniče HS-a, tražimo stanku kako bi se dodatno konzultirali, ali još jednom dodatno upozorili na sve oblike diskriminacije koju ćete proizvesti ako se prihvati ovakav oblik Zakona o udomiteljstvu. U domovima za djecu u RH, nije smiješno kolega iz HDZ [[Upadica: Molim vas]] U domovima za djecu je preko 1100 mališana koji čekaju udomljenje, djece koje nikada više i kojima ćete onemogućiti da osjete toplinu obiteljskog doma zato jer nećete omogućiti istospolnim parovima da udome tu djecu, a žele ih udomiti. Prema tome, na taj način, direktno, Plenkovićeva Vlada i ova parlamentarna većina želi diskriminirati jednu skupinu ljudi i to na štetu djece mlađe od 7 godine. Za diskriminaciju danas možete biti tako da glasate za ovaj prijedlog zakona ili tako da ostanete u dvorani, držite kvorum i glasate suzdržani kao što su to najavile kolegice i kolege iz HNS-a koji je poznato, dežurni potrčko HDZ-a. Danas, ja vas pozivam kolega Čuraj, kao što ste vi nas pozvali da glasamo za vaše Amandmane, mi smo to napravili, da izađete iz dvorane, da pokažete da malo imate ipak obraza, da imate malo dostojanstva, da ipak niste partner kojeg se može ucjenjivat, da imate kičmu, a ne da ste beskičmenjaci, jer sutra ćete se dovesti u situaciju da ćete morati na isti način glasati za Zakon o pobačaju, još konzervativniji, na kojem radi Plenkovićev ministar Kujundžić zajedno sa Crkvom i nazadnjačkim konzervativnim udrugama. Prema tome, pravo žene na izbor, pravo žene da odlučuje o vlastitom tijelu je njezino pravo, a o tom tijelu ne može odlučivati ni Crkva, ni konzervativne Udruge, ni Plenkovićev ministar, koji kaže da jedan svećenik u bolnici vrijedi više od 12 liječnika. Ja vas pozivam da izađete [[Upadica: Kolega Bernardić, vrijeme je isteklo]] jer ne možete biti prisutni [[Upadica: Kolega Bernardić, vrijeme je isteklo]] i pošteni na ovom glasovanju. Hvala lijepo
Vrijeme je isteklo, molim vas još jednom nemojte iznositi takve kvalifikacije o svojim kolegama. Svatko ovdje ima pravo, koristili ste izraze beskičmenjaci, potrčka itd,. nemojte to raditi, mislim da nije fer. Ali, dakle, svatko ima pravo, dakle, na svoje mišljenje [[Upadica Bernardić: Ne, to je uvjetno, to je u kondicionalu bilo]] dobro, različita su mišljenja, različiti su svjetonazori, molim vas da budemo tolerantni jedni prema drugima. Izvolite kolega Batinić. Povreda Poslovnika.
Hvala predsjedniče, povrijeđen je čl. 238. Poslovnika, povrijedio ga je kolega Bernardić i to učestalo. Naime, potrčko, jel vi znate kolega Bernardić što to znači u prijevodu? Ja bih mogao puno takvih kvalifikacija, pogotovo za vas navesti, međutim, ne služim se time, niti će se nitko od HNS-a time služiti. Nadalje, što se tiče predloženog Zakona, mi smo taj Zakon još kada je išao između dva čitanja, komunicirali smo ga na način kao što to stojimo i danas. Vi ste se tek sjetili tek nedugo kada smo mi predali Amandman, prepisali ste Amandman i počeli ste govoriti na ovaj način.
Kolegice Jelkovac, izvolite, povreda Poslovnika. Ne mislim da je bilo te vrste povrede Poslovnika. Nego? Tražite stanku i vi, dobro.
Poštovani predsjedniče, tražim stanku u ime kluba HDZ-a kako bi još jednom ukazali na to kako ovaj prijedlog zakona štiti prije svega, interes djeteta. Vlada kao predlagatelj i resorno Ministarstvo su ovakvim prijedlogom Zakona prije svega imali u fokusu pravo i interes djeteta. Oni koji danas govore suprotno tome, u stvari su okrenuli tezu. Ovim Zakonom se ne umanjuju, niti obezvređuju prava istospolnih zajednica, njihova prava su zaštićena Zakonom o životnom partnerstvu. Mi moramo biti svjesni da kroz ovaj Zakon ustvari moramo štititi djecu koja su najugroženiji dio našeg društva i u ovom slučaju štitimo onu djecu koja su nažalost ostali bez skrbi svoje biološke obitelji, institucionalizirana su, to im je bila dodatna trauma i nemojmo na ovakav način, ovakvim paušalnim ocjenjivanjem dovesti ih u situaciju sa ovakvim prijedlozima koji stižu od pojedinih zastupnika, nemojmo ih dovesti ponovno do situacije da ih dodatno traumatiziramo. Mi kao klub HDZ-a smatramo da je ovakav prijedloga zakona koji je predložila Vlada, prije svega, u interesu djeteta i štićenja njegovih prava, što nas i Ustav obvezuje da štitimo prava djece, a pogotovo djece koja su bez zaštite roditelja. Država mora osobito štititi takovu djecu.
Zahvaljujem. Odobravam stanku s time da se još javio kolega Hajduković za povredu Poslovnika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Povrijeđen je članak 238., kolegica govori da istospolni parovi traumatiziraju djecu. Ja to ne mogu prihvatiti, to, ako govorimo o kvalifikacijama koje nisu u redu ovo nije u redu. Kolegice svi smo mi od krvi i mesa bez obzira koga volimo i zato što volimo isti spol nije u redu izdvajati ih kao nekog tko traumatizira djecu. Djecu traumatiziraju nasilnici i u obitelji, djecu traumatizira vršnjačko nasilje [[Upadica predsjednik: Kolega Hajduković, samo malo, samo malo.]] ne traumatiziraju ih obični ljudi.
Molim vas, kolega Hajduković, ovo je bila klasična replika, to vam je jasno. Dakle, postoje različita mišljenja, različiti svjetonazori, različite ideje i ovdje jesmo zato što predstavljamo različite političke ideje i stavove. Tako da ovdje se ne radi nikako o povredi Poslovnika. Izvolite kolegice, isto tako, kolegica Jelkovac, povreda Poslovnika.
Povrijeđen je članak 238. Dakle nisam navela da istospolni parovi traumatiziraju djecu nego sam rekla nakon institucionalizacije takve djece nemojmo ih dodatno trazumatizirati na ovakav način kako predlažu pojedini klubovi i zastupnici da i omogućimo da istospolni parovi udomljavaju takvu djecu zato što u ovom društvu još uvijek nema dokaza da takva djeca ne bi zbog toga bila traumatizirana.
Samo malo, ja vas molim sada. Dakle počeli smo sada, ovo nisu povrede Poslovnika, počeli ste replicirati kroz povrede Poslovnika. Dakle radi se o nečem što smatram kršenjem Poslovnika i ja ću sada prekinuti ovu raspravu. Još kolega će Radin se javiti … ... [[Upadica se ne čuje.]] Ne, ne, nećete dobiti povredu Poslovnika jer želite replicirati. Izvolite kolega Radin, izvolite kolega Radin.
Klub zastupnika nacionalnih manjina traži stanku kako bi na osnovi svega što se čulo ovih dana i svega što se čulo i danas zaključio kako će se glasati na ovome, za ovaj zakon. Mi smo bili, ja sam govorio o tom zakonu ispred Kluba nacionalnih manjina i rekao sam da će se glasati po savjesti, jedan dio kluba nacionalnih manjina će glasati na jedan način a drugi dio kluba nacionalnih manjina će glasati na drugi način. Ali međutim ono što je sigurno je da taj dio nacionalnih manjina koji glasa na drugi način potpisati će sigurno ustavnu tužbu jer se tu radi o kršenju ljudskih prava jednog dijela stanovništva. A oko traumatiziranja što je rečeno sada nije nikakva replika ali reći ću svoje mišljenje, u mojoj mladosti traumatizirane su bile samohrane majke i prozvane svakakvim imenima. Danas samohrana majka je obitelj sa svojim djetetom. Prije nije bila obitelj, bila je nešto drugo. Ako društvo je, može traumatizirati dijete doprinesite da se promijeni to društvo ako, i u onim dijelovima.
Dobro. Odobravam stanku i ovdje. Imamo znači 3 kluba. Kolega Hajduković.
Dakle, predsjedniče, moram reći da je povrijeđen članak 236. Kolegica je dakle iskoristila povredu Poslovnika da bi rekla da nije šija nego vrat [[Upadica predsjednik: Ma nemojte kolega Hajduković, ajde nemojte, kao dijete sad, mislim stvarno tjeramo mak na konac.]] Tako da vi ste to konstatirali, vi ste to konstatirali, ja sam, pokušavam biti konstruktivan ... [[Govornik se ne razumije.]] pokušavam biti konstruktivan. Je li mogu ja dovršiti?
Ma ne možete ne zato što kršite Poslovnika jednostavno, vi replicirate.
Kako kršim Poslovnik ako ukazuje da je kolegica prekršila Poslovnik? Onda se moram obratiti Odboru i to moram jedino konstatirati ovako jer nemam drugog izbora.
Ali ja sam to bio rekao.
Kako da se štitim od vašeg samovoljnog vođenja sjednice?
Kakvog samovoljnog vođenja sjednice i vama i njoj rekao sam da ste prekršili Poslovnik. Nije imala nikakav privilegirani položaj, kolegica ... [[Govornik se ne razumije.]] , evo hoćete opomenu? Ajde idemo na stanku do 14,53. STANKA U 14,43 SATI [[NASTAVAK NAKON STANKE U 14,55 SATI]] Poštovane kolegice i kolege nastavljamo sa radom, pa sada smo na 5.-om Amandmanu kluba zastupnika HNS-a. Vlada ga ne prihvaća, pa pristupimo glasovanju. Utvrđujem da nije dobio potreban broj glasova. Idemo na Amandman br. 6. zastupnice Ines Strenja. Vlada ne prihvaća taj Amandman. Nije dobio potreban broj glasova. Idemo na 7.-mi Amandman iste zastupnice. Vlada ne prihvaća taj Amandman. Nije dobio potreban broj glasova. Idemo na Amandman br. 8, ponovo zastupnice Ines Strenja. Vlada ga ne prihvaća. Nije dobio potreban broj glasova. Idemo na 9.-ti Amandman iste zastupnice. Vlada ga ne prihvaća. Nije dobio potreban broj glasova. Idemo sada na glasovanje o Konačnom prijedlogu Zakona o udomiteljstvu. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 72 ZA, 6 suzdržanih i 4 glasa PROTIV, donijet Zakon o udomiteljstvu.
Prelazimo na slijedeću točku dnevnog reda: - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o mjeriteljstvu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 466. Predlagatelj akta je Vlada RH na temelju članka 85. Ustava RH i članaka 172. i 204. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi po hitnom postupku, sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave temeljem članka 197. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu su proveli nadležni Odbor za zakonodavstvo i nadležni Odbor za gospodarstvo i zakonodavstvo. Pozivam predstavnicu predlagatelja, poštovanu državnu tajnicu Natašu Mikuš Žigman da nam da dodatno obrazloženje konačnog prijedloga zakona, izvolite.
Hvala lijepo, cijenjeni gospodine podpredsjedniče, cijenjeni zastupnici, zastupnice i zastupnice u Hrvatskom saboru, razlog zbog kojeg predlažemo donošenje izmjena i dopuna Zakon o mjeriteljstvu je provedba Zaključka Vlade RH iz kolovoza ove godine, a vezano uz smanjenje broja agencija, zavoda, fondova, instituta, zaklada, trgovačkih društava i drugih pravnih osoba sa javnim ovlastima, a sve u okviru ispunjavanja obaveza iz Nacionalnog programa reformi za 2018. godinu. Sukladno važećem Zakonu o mjeriteljstvu, Državni zavod za mjeriteljstvo koji je državna upravna organizacija, obavlja poslove zakonskog mjeriteljstva što znači da se to odnosi na mjerenja, mjerne jedinice i mjerne metode. Sa druge strane Hrvatski mjeriteljski institut koji ima status ustanove, obavlja poslove temeljnog odnosno znanstvenog mjeriteljstva čiji je pak zadatak uspostava državnih etalona, mjernih jedinica, uspostava sljedivosti i jedinstvenosti mjerenja u RH usporedbom sa međunarodnim etalonima te razvoj novih mjernih metoda. Ono što predlažemo dakle ovim izmjenama i dopunama je pripajanje Hrvatskog mjeriteljskog instituta, Državnom zavodu za mjeriteljstvo i držimo da će se time osigurati bolja organizacija obavljanja poslova mjeriteljstva, olakšati suradnja, pravovremeni nastupi prema zahtjevima gospodarstva i bolja prepoznatljivost na nacionalnoj razini. S tim u svezi ovim prijedlog izmjena i dopuna zakona propisan je prestanak rada Hrvatskog mjeriteljskog instituta, način preuzimanja radnika, poslova, imovine, opreme i druge dokumentacije od strane Državnog zavoda za mjeriteljstvo. Dakle, da ponovim osnovni cilj koji se želi postići donošenjem ovih izmjena i dopuna je racionalizacija sustava pravnih osoba sa javnim vlastima. Za provedbu ovog zakona neće biti potrebno osigurati dodatna sredstva u Državnom proračunu RH. Vezano uz fiskalni učinak, Državni zavod za mjeriteljstvo preuzima sredstava koja su planirana za Hrvatski mjeriteljski institut u godinama 2019. i 2020., a koja su pak umanjena za uštede koje se očekuju ovim pripajanjem. Uštede se očekuju oko troškova vanjskih računovodstvenih usluga kao i troškova mjeriteljskih aktivnosti koje Hrvatski mjeriteljski institut sada obračunava Državnom zavodu za mjeriteljstvo. Državni zavod preuzima 6 radnika koji su sada zaposleni u Hrvatskom mjeriteljskom institutu, a kako je uvodno bilo i rečeno predlažemo izmjene i dopune donijeti u hitnom postupku, radi provedbe Zaključka Vlade u skladu s rokovima koji su zadani temeljskim planom zakonodavnih aktivnosti, odnosno radi ispunjavanja obaveza u okviru Europskog semestra. Radna tijela Sabora, dakle Odbor za zakonodavstvo i Odbor za gospodarstvo, podržala su većinom glasova ovaj prijedlog Izmjena i dopuna sa konačnim prijedlogom zakona. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem, poštovanoj državnoj tajnici. Žele li možda izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba zastupnika HDZ-a, poštovani kolega Žarko Tušek, izvolite.
Hvala, uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog Sabora, kolegice i kolege, gospođo državna tajnice. Kao što smo već i više puta rekli, Vlada RH odlučno je krenula u proces smanjenja broja agencija sa temeljnim ciljem racionalizacije sustava javne uprave. Govorimo, znači, o sveobuhvatnom procesu preko kojeg će 54 tijela javne uprave biti ukinuta ili spojena s ministarstvima ili drugim društvima. Cilj je učinkovita, brza, jednostavna i transparentna javna uprava. Smatramo da ovim procesom dobivamo ozbiljnu i kvalitetnu reformu, koja će, kao što sam već to i rekao, dovesti do ukupne racionalizacije državne uprave i tijela s javnim ovlastima na korist hrvatskih građana imati određene financijske uštede. Sukladno tome, a sukladno Odluci Vlade iz 02.08. ove godine, donijet je Zaključak kojim je taj proces pokrenut. U kontekstu ovog Prijedloga zakona Državni zavod za mjeriteljstvo kao nadležno tijelo zaduženo za prijedloge svih aktivnosti vezanih uz pripajanje Hrvatskog mjeriteljskog instituta Državnom zavodu. Svrha ovog konkretnog pripajanja Hrvatskog mjeriteljskog instituta je jednostavno bolja organizacija obavljanja poslova mjeriteljstva, olakšavanje suradnje, zajednički provedeni nastup prema zahtjevima gospodarstva te općenito jača, kvalitetnija i bolja prepoznatljivost na nacionalnoj razini. Naravno, zakon definira i one tehničke stvari, proces preuzimanja radnika, poslove, imovine, opreme i sveukupne dokumentacije Hrvatskog mjeriteljskog instituta. Državni zavod za mjeriteljstvo kao posljedica, preuzet će poslove temeljenog znanstvenog mjeriteljstva te ih dodati poslovima zakonskog mjeriteljstva koje je obavljao i do sada. Vjerujemo da će i ovaj zakon, kao i ostali zakoni koji idu u ovom paketu, uistinu pomoći, da kvaliteta procesa racionalizacije sustava pravnih osoba s javnim ovlastima bude što veća, kao i da što veće budu uštede za državni proračun te u tom kontekstu Klub zastupnika HDZ-a podržava ovakav prijedlog ovog zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Žarki Tušeku. Nema više zahtjeva za raspravu. Zaključujem raspravu. Još jednom zahvaljujem državnoj tajnici Ministarstva gospodarstva, poduzetništva i obrta, gospođi Nataši Mikuš Žigman i načelniku u Državnom zavodu za mjeriteljstvo, gospodinu Daliboru Jakiru na obrazloženjima prijedloga zakona. Glasovati ćemo o ovoj točki kada se za to steknu uvjeti.
Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o mjeriteljstvu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 466. Predlagatelj je Vlada RH. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o mjeriteljstvu. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 92 za i 1 suzdržani donijet Zakon o izmjenama Zakona o mjeriteljstvu.
Prelazimo na slijedeću točku dnevnog reda. Interpelacija o radu Vlade RH radi nečinjenja Vlade RH u vezi s učestalom zlouporabom ustaškog pozdrava „Za dom spremni“. Podnositelji su 28 zastupnika Kluba zastupnika SDP-a na temelju čl. 86 Ustava RH i čl. 45 Poslovnika Hrvatskog Sabora. Prigodom rasprave o ovom aktu primjenjuju se odredbe čl. 145-151 Poslovnika Hrvatskog Sabora. Vlada je dostavila Izvješće. Molim predstavnika podnositelja da nam da dodatno obrazloženje prijedloga zakona. Poštovani kolega Bernardić, izvolite.
Poštovani podpredsjedniče Hrvatskog Sabora, poštovane kolegice i kolege, narodni zastupnici u najvišem predstavničkom tijelu naše zemlje. Predlažući zapravo, ovu Interpelaciju još prije godinu dana, imali smo na umu samo jedan jedini cilj. Potaknuti sve nas, predstavnike građana, bez obzira na naše ideološke ili svjetonazorske razlike, koje smatramo, ne samo normalnim, nego i poželjnim, da posvjedočimo vrijednost našeg demokratskog pluralizma i naše europske civilizacijske razine jedinstvenom osudom jednog od simbola totalitarnog i zločinačkog ustaškog režima, koji ne samo da nije dozvoljavao ideološku i političku pluralnost, zabranjivao demokraciju i stranke, nego je brutalno i fizički, zločinom uklanjao druge i drugačije. Bilo da je riječ o ljudima druge rase, nacionalnosti, vjeroispovijesti, drugačijeg izgleda ili političkih uvjerenja. Ova Interpelacija, stoga, nije otvaranje povijesnih pitanja, poticanje rasprava ili možda nametanje prijepora u nekim aspektima prošlosti. Ona je, prije svega, poziv svima nama, ovdje i sada, da progovorimo na jasan i nedvosmislen način o našoj sadašnjosti, ali i našoj budućnosti. Po prirodi i karakteru ustaškog režima svoje su odavno rekle povijesna znanost i naš Ustav, i otvaranje tih pitanja je i suvišno i nepotrebno, posebno nama koji smo prisegnuli na Hrvatski Ustav, obvezujući se da ćemo štititi njegove vrijednosti. No, jedan od ključnih i općepoznatih simbola tog ustaškog režima je i pozdrav, kojim su svoju spremnost na ubijanje, istrebljenje i mučenje ljudi iskazivali i pripadnici tog istog režima. To je pozdrav „Za dom spremni“. Taj je simbol jezive i prevertirane zloupotrebe pojmova doma i domovine, na žalost prešutnim i nedovoljno odlučnim prokazivanjem u ranim 90-ima zadobio gotovo pravo građanstva, pa ga je čak jedna skupina hrvatskih branitelja utkala u svoj grb. No, time taj jezivi pozdrav nije nimalo izgubio na svom zločinačkom utemeljenju i značenju i nema baš nikakvog opravdanja da se on bez jasne kaznene odgovornosti koristi u našem javnom prostoru. Naime, on je bio zločinački pozdrav, i u trenucima kada su ga u početku rata te dragovoljačke skupine ugradile u svoj grb. Iskazivajući poštovanje žrtvama iz tih redova, skupina naših branitelja, nema nikakvog razloga ili opravdanja iskazivati poštovanje tom zločinačkom simbolu utkanom u grb postrojbi u kojima su sudjelovale u Domovinskom ratu. Čak štoviše, tu želim jasno staviti i dati do znanja, da dovođenje u vezu Domovinskog rata s bilo kakvim aspektom ustaškog režima, teška je i nedopustiva uvreda za sve hrvatske branitelje, za našu krvlju obranjenu domovinu, za obrambeni, pravedni karakter Domovinskog rata, za stremljenja i nade, ne samo hrvatskih branitelja, nego i većine naših građana, da obranom zemlje stvaramo pretpostavke za izgradnju demokratskog, pluralnog, civiliziranog, humanog i europskog društva. Ne možemo prihvatiti niti jedan razlog i baš nikakvo opravdanje Vlade RH i Plenkovićevog Povjerenstva za suočavanje s prošlošću da u bilo kojem obliku tolerira isticanje ustaškog pozdrava na bilo kojem mjestu i bilo kojoj prigodi. Ploča s tim pozdravom, jednako je maligna i mračna, bilo da je postavljena u Jasenovcu ili u Novskoj ili na bilo kojem mjestu u Hrvatskoj, a napredne i civilizirane zemlje pokazuju da kod njih za takve ploče mjesta nema. Nevjerojatna mi je činjenica, da od danas u Hrvatskoj, uz ovu Vladu koja podržava, na žalost kroz to Povjerenstvo, povremeno upotrebu ustaškog pozdrava „Za dom spremni“ su i oni koji su od tih ustaša najviše stradali u 2. svjetskom ratu i žao mi je da ovdje danas nema ni gospodina Pupovca, ni gospodina Kajtazija, da ih pitam, kakav je osjećaj biti dio vladajućih, koji podržavaju povremenu upotrebu ustaškog pozdrava „Za dom spremni“ i koji veličaju ustaštvo. Zar zakonsko, teško kazneno sankcioniranje upotrebe ovog simbola u Austriji nije dovoljna potvrda da kao civilizirani svijet, kako gleda ustaštvo, kao inačicu nacističko fašističkog pokreta, kao najmračnijeg razdoblja europske i svjetske povijesti. Ono što mislimo, mislimo da bi sve hrvatske vlade, snažno i nedvosmisleno trebale iskazivati svoj duboki prijezir i osudu sramotne epizode naše povijesti, na koju su srećom, pravodobno i snažno i uz velike žrtve, reagirali naši pretci, masovnim sudjelovanjem u antifašističkoj borbi. Pozivam sve vas, uvažene kolegice i kolege zastupnici, a posebno vas iz redova stranka, koja se svrstavaju na političku desnicu, da zajedno usvojimo zaključke ove Interpelacije, kako bismo posvjedočili da postojanje konzervativnih, desnih, populističkih stranaka u Hrvatskoj nema baš nikakve veze s fašističko-nacističkim ustaškim režimom, kojega svi zajedno osuđujemo, kao i da obrana antifašističkih vrijednosti, antifašizam ne spada u nekakav zabran lijevo liberalnih stranaka i nije rezerviran samo za ljevicu. Uvjeren sam da ćemo snagu naše europske orijentacije pokazati jedinstvom u jednoglasnom prihvaćanju zaključaka ove Interpelacije. I za kraj, želim pozvati predsjednika Vlade da se jasno očituje, da li podržava povremenu upotrebu ustaškog pozdrava „Za dom spremni“. Nedvosmisleno, s da ili ne. Želim pozvati i predstavnike ostalih parlamentarnih stranaka, MOST-a, Živog zida, predstavnike koji danas možda ovdje nisu na raspravi, da jasno i nedvosmisleno kažu, da li podržavaju povremenu upotrebu ustaškog pozdrava „Za dom spremni“. Da ili ne, nema skrivanja, kao što je bilo u situaciji u raspravi oko istospolnih parova. Ovo je važno pitanje za RH, Hrvatska se mora okrenuti budućnosti, a da bi se okrenula budućnosti, mora zatvoriti svoju prošlost i narod koji zaboravlja svoju prošlost, ponavlja svoje tragedije. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Nastavlja poštovani kolega, Peđa Grbin.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedniče. Dopustite mi da u par riječi objasnim sadržaj, razlike i način na koji smo kao predstavnici Kluba zastupnika SDP-a pokrenuli i primijenili ovaj institut Interpelacije. Naime, dana 5. studenog 2016. godine u Jasenovcu je podignuta spomen ploča koja na sebi sadrži uklesane riječi „Za dom spremni“. Poštovane kolegice i kolege u Jasenovcu, na mjestu logora smrti, na mjestu gdje su tisuće i tisuće ljude deportirane upravo naredbama koje su završavale riječima „Za dom spremni“. Poštovane kolegice i kolege, kada budete odlučivali o glasovanju o ovoj Interpelaciji, razmislite malo, kako bi se osjećali da u nekim novinama pročitate da je netko, u primjerice Auschwitzu, Dachau ili negdje drugdje, postavio spomen ploču, na kojoj piše „Arbeit macht frei“ ili „Sieg heil“ ili nešto slično. Mislim da bi to naišlo na zgražanje svih nas, pa i onih kojima „Za dom spremi“ ne smeta. Naišlo bi na zgražanje cijelog svijeta, a ova spomen ploča u Jasenovcu je potpuno ista. Razlike nema. Međutim, ona je tamo osvanula. I Vladi RH nije bilo dosta niti 6 mjeseci da uzme odvijač, ili, kako bi mi u Istri rekli, kacavidu i makne tu ploču. I upravo zbog toga smo, mi iz Kluba SDP-a u travnju 2017. pokrenuli ovaj postupak, skupili smo potpise i pred sve nas uputili ovu Interpelaciju. Od tada do danas prošlo je godinu i sedam mjeseci. i da prije par mjeseci nismo intervenirali prilikom izmjena Poslovnika o radu Hrvatskog Sabora, da nismo ovdje proveli cijelu noć, da vas nismo zasuli stotinama i stotinama amandmana, o ovome ne bi raspravljali niti danas. Jer vi, o ovome, poštovane kolegice i kolege iz Vlade, ne želite raspravljati. Vi bi ovo najrađe podmetnuli pod tepih. I jednu politiku vodili u Hrvatskoj, za domaće potrebe, a drugu politiku, kada predsjednik HDZ-a i hrvatske Vlade sjedne u avion i otputuje u Helsinki, Berlin, Bruxselles ili kamo već sve ne putuje. Međutim, ovih godinu i sedam mjeseci o kojima se nije raspravljalo o Interpelaciji, o kojima se nije raspravljalo o problemu, nisu Hrvatskoj donijeli ništa dobro. A da je tome tako, najbolje govori dopis Pučke pravobraniteljice RH gospođe Vidović, pod naslovom „Relativizacija zločina NDH narušava temeljne vrijednosti Ustava, a izostanak reakcija otvara prostor mržnji.“ Poštovane kolegice i kolege, kada govorimo o pozdravu „Za dom spremni“, mi ne govorimo samo o prošlosti. Mi govorimo o budućnosti RH jer ako ne možemo sagledati grijehe prošlosti, ako ne možemo sagledati ono što se krivo dogodilo, ako ne možemo shvatiti zašto je to loše, onda ne možemo niti ovoj zemlji osigurati da se to u budućnosti ne ponovi. Ja se nadam, ja se doista nadam, da među vama, poštovane kolegice i kolege, prvenstveno iz HDZ-a, a onda i iz drugih stranaka, postoji barem netko tko je bio u Berlinu i tko je u posjeti Berlina posjetio i Muzej holokausta. A to vas pitam zato, jer se nadam da ste tamo pročitali što stoji na zidu. A tamo na zidu stoje riječi „Prima levia“, koje vrlo jasno poručuju, „Dogodilo se, dakle može dogoditi opet“. „Dogodilo se, može se dogoditi opet“. I zato o ovome moramo govoriti, kako bi na vrijeme, dok fašizacija društva nije došla do one točke, nakon koje bez smrti nema povratka, spriječili da Hrvatska završi u spirali mržnje i da ode tamo, gdje ju nitko više, toplo se, duboko se u srcu, nadam ne želi vidjeti. Poštovane kolegice i kolege, dopustite mi malo da govorim i o pravnom aspektu ove Interpelacije. Za razliku od Vlade RH, koja u studenom 2016. godine nije bila spremna reagirati i nije znala na koji način uzeti tu notornu kacavidu i odvidati ploču, Ustavni sud RH je tijekom 2016. godine dva puta odlučivao o karakteru pozdrava „Za dom spremni“. Prvi puta u predmetu „Miljak“, a drugi puta u predmetu „Šimunić“ i u tim predmetima je zauzeo vrlo jasan stav. Dopustite mi sada, da zbog značaja ove rasprave u cijelosti pročitam ono što je o pozdravu „Za dom spremi“ rekao Visoki prekršajni sud RH, a u svojoj odluci citirao Ustavni sud. Poštovane kolegice i kolege, Ustavni sud, dakle, citira sljedeće: „Nesporna je činjenica, da je navedeni uzvik, bez obzira na njegov prvotni, hrvatski, književni i pjesnički značaj, korišten i kao službeni pozdrav ustaškog poretka i totalitarnog režima NDH, koji se nalazio i na svim službenim dokumentima, bilo u izvornom obliku-„Za dom i poglavnika spremni“ ili u njegovim skraćenim oblicima, „Za dom spremni“ ili „Za dom“, a koji pokret je iznikao iz fašizma, temeljenog, između ostalog i na rasizmu, pa time simbolizira mržnju prema ljudima drugačije vjerske i etničke pripadnosti, manifestaciju rasističke ideologije, kao i podcjenjivanje žrtava zločina protiv čovječnosti. Poštovane kolegice i kolege, ovo nisu moje riječi. Ovo su riječi najvažnije institucije na tlu RH koja se brine o poštivanju ustavnog poretka, kako od strane Sabora, tako i od Vlade, drugih sudova, drugih tijela RH. Govor mržnje, a govoru mržnje svi zajedno najodlučnije moramo reći „ne“. U tom kontekstu, poštovane kolegice i kolege, Odbora za Ustav ovoga Sabora je u prosincu raspravljao i konsenzusom donio sljedeće zaključke, od kojih ću pročitati točku 1.: „Postavljanje spomen ploče poginulih hrvatskim braniteljima, pripadnicima HOS-a u Jasenovcu, s riječima „Za dom spremni“ u grbu udruge vrijeđa žrtve ovog ustaškog logora i sve žrtve ustaškog režima“. Poštovane kolegice i kolege, u tom trenutku je član Odbora za Ustav, primjerice, bio i današnji predsjednik HS. Ovaj smo zaključak donijeli zajedno, konsenzusom u prosincu, ali niti to, niti to, nije bilo dosta Vladi RH da uzme onu kacavidu, koju sam već više puta spomenuo i napravi jedino što je napraviti bilo moguće, a to je makne ploču. I upravo zato predložili smo ove zaključke koji su danas pred nama. Ja se toplo nadam, da će te, kada budete donosili odluku o tome hoćemo li ove zaključke prihvatiti ili ne, voditi brigu o interesima RH. RH, koja nije i nadam se, nikada više neće biti otok među drugim narodima i državama. RH, koja je ponosno dio međunarodne zajednice. RH, koja je danas, za razliku od NDH, doista neovisna, i koja doista na svome tlu može ostvarivati svoj suverenitet. I RH, koja, za razliku od tzv. NDH može reći „ne“ okupatorima, a reći „da“ budućnosti, „da“ demokraciji, „da“ slobodi i „da“ pravdi. Poštovane kolegice i kolege, podržite ovu Interpelaciju i omogućite nam da svi zajedno krenemo naprijed. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Peđi Grbinu. Imamo nekoliko replika. Prva replika poštovanom Davoru Bernardiću. Poštovani kolega Miro Bulj, izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Bernardiću, znači, imamo europski dan sjećanja na sve žrtve svih znači totalitarnih režima, bilo komunističkih, bili fašističkih, bilo nacističkih ili bilo kojih žrtava u 20. stoljeću tih zloćudnih režima. I naravno da trebamo to razlučiti. Samo vas nisam shvatio da li tu pripadaju i znači pobjednička postrojba Hrvatske vojske, Hrvatske obrambene snage koje ne mogu generacijski biti, živjeti u to vrijeme, one koje su obranile Vukovar na najtežemu mjestu gdje je od 58 njih poginulo i još su tri nestala. Međutim kojima je bio Jean-Michel Nicolier. Mi ovdje govorimo miješamo kruške i jabuke sa dubokim pijetitetom trebamo odati počast svim žrtvama totalitarnih režima, bilo ustaških, bilo nacističkih, bilo fašističkih a i totalitarno komunističkoga. Vas pitam da li mislite na pobjedničku Hrvatsku vojsku, ako to mislite onda mi ovdje poništavamo Deklaraciju o Domovinskom ratu koja je donesena u ovome Domu. Hvala.
Poštovani kolega Bulj, zahvaljujem poštovani kolega Bulj. Imamo odgovor na repliku poštovani kolega Davor Bernardić. Izvolite.
Jean-Michel Nicolier sigurno nije znao da je „Za Dom spremni“ ustaški pozdrav i da se pod tim ustaškim pozdravom borio u Domovinskom ratu. Nažalost, jedno je Domovinski rat, hrvatski branitelji, njima kapa do poda i svima koji su ginuli za ovu zemlju. I nećemo dopustiti, vjerujte nikome pa ni vama da umanjujete vrijednost Domovinskog rata, da oskvrnjujete hrvatske branitelje na taj način što ih miješate i dovodite u bilo kakvu vezu sa ustaškim pozdravom „Za Dom spremni“, sa simbolima fašističke i nacističke Njemačke i njezinih kvislinških zemalja kakva je bila upravo NDH-a, pod kojima smo, podsjetiti ću vas izgubili Dalmaciju, Istru, otoke, čiji je režim ubio više Hrvata, ne samo Srban, ne samo Židova, ne samo Roma, nego Hrvata nego što ih je poginulo u domovinskom ratu. To ste zaboravili.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bernardiću na odgovoru. Imamo povredu Poslovnika, poštovani kolega Bulj. Izvolite.
Povreda Poslovnika kolege Bernardića 232. Svim totalitalitarnim režimom, svakoj žrtvi koja je poginula, koja je stradala od slova U na kapi od zvijezde petokrake, od četničke kokarde kojima se dižu četnički spomenici, u Hrvatskoj imamo 39, ja ovdje govorim o hrvatskim postrojbama Hrvatske vojske, o postrojbi Hrvatske vojske koja je u Vukovaru na sajmištvu obranila naš Vukovar, u Dubrovniku Srđ obranila. Mi govorimo o sasvim dvije različite stvari. Imamo Deklaraciju iz Domovinskoga rata, Račanova Vlada je donijela ovdje za vrijeme. Ja govorim o Domovinskome ratu, jel vi mislite na hrvatske obrambene snage i na njihovu krv koji su poginuli pod obilježljima Hrvatske vojske? Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Poštovani kolega Bulj, ja vas molim nemojte zloupotrjebljavati institut povrede Poslovnika jer Poslovnik nije povrijeđen. Kolega Bernardić vas možda nije dobro razumio ali Poslovnik nije povrijeđen i pozvali ste se na krivi članak Poslovnika. Dakle ne smatram da je povrijeđen Poslovnik. ... [[Upadica se ne čuje.]] Hvala lijepo kolega Bernardić. Predlazimo na sljedeću repliku, poštovani kolega Josip Đakić replicira poštovanom kolegi Davoru Bernardiću. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Bernardiću obrazložili ste vašu interpelaciju i čudo je kako u nju niste stavili i hrvatsku kunu kao monetu kojom se također služila ustaška vlast. Čudo je kako u ovu interpelaciju niste stavili i hrvatski grb koji je također datirao i u vrijeme NDH. I zapravo me brine kako niste i operu Nikola Šubić Zrinski stavili u ovu interpelaciju jer i ona asocira na „U boj u boj za dom i domovinu svoju“. I zapravo je nejasno kako ni riječju ne spominjete tu krvavu zvijezdu petokraku koja je također toliko krvarila ruke i koja je baš ove mladiće koji su pod tim grbom nevezani uz bilo kakvo ustaštvo branili Hrvatsku domovinu. To je zapravo čudo i impresioniran sam kako ni u jednom svom izlaganju niste do danas spomenuli sva zlodjela petokrake zvijezde.
Zahvaljujem kolega Đakić. Odgovor kolega Bernardić, izvolite.
Pa vi ste sad tu pomiješali i Nikolu Šubića Zrinskog i svašta nešto u svojoj raspravi, jedino što vam mogu zaželjeti sada u večernje sate dobrodošlicu u Hrvatskom saboru uz dobro jutro, dobro došli jer očito ste prespavali ovaj dio popodneva i ovaj dio rasprave. A što se tiče toga SDP i ne samo SDP nego cijela Hrvatska i svi njeni građani apsolutno osuđuju sve zločine, bili oni pod komunističkim ili fašističkim režimom, samo danas govorimo o zlouporabi i upotrebi fašističko nacističkog pozdrava „Za Dom spremni“ i osudi ustaškog režima pod kojim su ubijani mnogi ljudi u Hrvatskoj, nedužni, drugačiji, Srbi, Židovi, oni koji su bili različiti po vjerskom, nacionalnom ili seksualnom ili političkom uvjerenju. O tome se ovdje radi. I dok to ne prihvatite, dok se vi ne ogradite od te politike, dotle ni ne možemo ići naprijed. Morate toga biti svjesni. A što se tiče hrvatskih branitelja njima kapa do poda.
Zahvaljujem poštovani kolega Bernardić na odgovoru. Prelazimo dalje na replike poštovanom kolegi Peđi Grbinu. Imamo tri replike, prvi se za repliku javio poštovani kolega Stevo Culej. Izvolite.
Poštovani predsjedniče. Ustaški režim NDH je kažnjen za ono što je počinio i za ono što nije. U Domovinskome ratu ako je netko pod pokličem „Za Dom spremni“ počinio bilo šta i on je vjerojatno procesuiran. A ja se pitam u kojemu vremenu mi ovdje živimo. Da li smo mi zaboravili Domovinski rat, da li smo zaboravili zločine zvijezde petokrake pod kojim je u Malome Lošinju ubijena dva hrvatska redarstvenika od Vladimira Grbina iz Pule koji je pobjegao u Srbiju gdje je našao zaštitu. Mi ovdje koji smo da li ćemo istražiti zločine koji su počinjeni prema hrvatskim braniteljima dok su nam još pamćenja svježa? O tome govorimo a ne o Drugom svjetskom ratu. Izađite iz svoje krvave prošlosti i uđite u ovu sadašnjost koju su vam dali hrvatski branitelji i osudite [[Upadica: zahvaljujem.]] sve totalitarne režime.
Poštovani kolega Culej, jako dobro vas čujemo mi imamo i razglas u Hrvatskom saboru tako da ne morate povisivat vaš ton. Evo nadam se da vas je i kolega Grbin dobro čuo, pa imamo odgovor na repliku. Izvolite.
Hvala na pitanju uvaženi gospodine podpredsjedniče, vid mi zahtjeva pomagala, sluh još uvijek ne. Dopustite mi da vam nešto pročitam uvaženi kolega Culeju. Slušajte me dobro. Ja znam da je među tim mladićima bilo i hrvatskih fanatika, hrvatskih ljudi koji su imali hrvatske ideale, ali začuđujuće je da na sjedaju onima koji im oblače crne košulje i fašističke oznake iz izgubljenog Drugog svjetskog rata. Što bi bilo od Njemačke da se nastavila na crnokošuljaškim i smeđekošuljačkim tradicijama to je bila jedna od glavnih smetnji za međunarodno priznanje Hrvatske. To je nešto što svijet ne može prihvatiti. Današnji svijet se gradi na načelima one antifašističke koalicije, traži se demokratski poredak iz mnogih razloga. Poštovani kolega Culej, znate li tko je ovo rekao? Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Grbinu na odgovoru. Imamo slijedeću repliku, poštovana kolegica Marija Alfirev, izvolite.
Hvala poštovani podpredsjedniče, kolega Grbin, ako nećemo mi dobro je pitanje tko će, dopustiti govor mržnje ponekad, dopustiti relativizaciju zločina NDH, što to zapravo čini budućnosti ove zemlje, što to zapravo znači za buduće generacije ove zemlje? Molim vas odgovorite na to pitanje.
Zahvaljujem, odgovor kolega Grbin, izvolite.
U gotovo svim modernim demokratskim zemljama relativizacija negiranja zločina kazneno je djelo, pa tako i u RH. I to nije bez razloga, razlog je tome vrlo jednostavan, prvo se počinje sa relativizacijom zločina, onda se s vremenom na zločin zaboravi, onda se nakon toga počinju tražiti novi neprijatelji. Među tim neprijateljima u pravilu se traže najslabije društvene skupine, one koje ne uživaju većinsku zaštitu. To budu nekad pripadnici nacionalnih manjina, to budu nekad ljudi koji su istospolne orijentacije seksualne, to budu nekad siromašni itd, a na kraju fašizam dođe po sve. I upravo zato i upravo zato mi o ovoj temi moramo govoriti sada prije nego što dođemo do točke s koje nema povratka, prije nego što se ponovno vratimo tamo gdje smo na žalost već jednom bili. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Grbinu na odgovoru. Slijedeća replika poštovani kolega Ivica Mišić, izvolite.
Hvala, podpredsjedniče sabora, kolega Grbin, ograđujem se od svih zločina počinjenih u bilo kojem ratu, ali sjetimo se početka Domovinskog rata u Hrvatskoj gdje su svi hrvatski simboli bili ustaški, gdje se svaki simbol koji se desio i kad su se ljudi htjeli, izjasnili za hrvatsku državu svi su bili ustaše i na kraju vidjeli smo šta smo doživjeli od režima petokrake. Kreću u rat, da pobiju ustaše, nikada ustaštvo neće prestati dok god sjede takvi kao što ste vi i slični u saboru jer ga vi proizvodite, a ne hrvatski narod koji nigdje u promilima nema ih koji žele ustaštvo podignut, to ste vi koji želite ustaštvo dići u stvari da nas osramotite kao državu, a ne da nas dižete državu. Država je slobodna Hrvatska hvala bogu.
Zahvaljujem poštovanom kolegu Mišiću, odgovor kolega Grbin, izvolite.
Poštovani kolega, da su samo ustaše branili Hrvatsku 1991. vjerojatno bi i Domovinski rat završio kao i kad su se ustaše borile u Drugom svjetskom ratu, a to je njihovim porazom. Hrvatsku su branili svi. Hrvatsku su branili svi. A ovo što tvrdite da su hrvatski simboli bili zabranjeni, šahovnica je bila dio hrvatskog grba, trobojnica je bila hrvatska zastava, a kako se zvala, kako se ono vrijeme Socijalističke Republike Hrvatske zvala hrvatska himna, dajte me sjetite molim vas, kako se zvala hrvatska himna '85., meni se čini „Lijepa naša“, ja uz „Lijepu našu“ u svojoj Istri imam i „Krasna zemlja Istro mila dome roda hrvatskoga“ koja je isto bila istarska himna pa nitko nam nije zbog toga ništa spočitavao. A poštovani kolega Mišiću, nadao sam se da ćete kad gospodin Culej već ne zna čije su riječi bile koje sam prije pročitao barem vi to reći. A znate li čije su bile, Franje Tuđmana.
Zahvaljujem, poštovanom kolegi Grbinu, na odgovoru na repliku. Želi li možda predstavnik Vlade dati obrazloženje. Izvolite, poštovani ministar pravosuđa gospodin Dražen Bošnjaković, izvolite.
Hvala lijepo gospodine podpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici, Vlada RH vezano za interpelaciju dala je pisano očitovanje, ali dozvolite mi da još kažem nekoliko riječi o ovoj temi. Dali smo jasno očitovanje o sve tri točke koje je ova interpelacija ovaj nudi, ali u svakom slučaju rasprava o interpelaciji još uvijek dobra prilika da ponovno i Vlada RH kaže svoj stav o totalitarnim sustavima, o njihovoj ne prihvatljivosti, pa između ostalog i o ne prihvatljivosti uporabe simbola i svega onoga zapravo što veliča totalitarne sustave. Ja mislim da smo mi kao društvo vrlo snažno određeni i da smo vrlo jasno postavili vrijednosne zapravo sudove i o NDH i o svim drugim totalitarnim sustavima u izvorišnim osnovama našeg Ustava gdje osporavamo u principu opće i nekakvo sudjelovanje u pravnom kontinuitetu takve tvorevine. Jasno je da smo na pozicijama osude svega onoga što se u tom sustavu dešavalo. Stoga, mislim da iznimno je važno da svi postupamo u tim okvirima koje nam je zadao naš Ustav i da se svi toga držimo. Ova Vlada RH iznimno je svjesna toga i u jednom zapravo programskom dokumentu također ističe ove vrijednosti od kojih ne odstupamo. Ja moram reć i sam sam bio u Saboru član Odbora za Ustav vezano za onu ploču u Jasenovcu i zajedno sa kolegama, zapravo, iz svih opcija koje su zastupljene u ovom Saboru, sudjelovao u donošenju onih zaključaka gdje smo suglasno svi osudili da postavljanje one ploče na onom mjestu u Jasenovcu zaista nije primjereno i da to može itekako jest zapravo teško na tom mjestu za sve one žrtve koje su u Jasenovcu stradale i koje su doživjele onu stravičnu sudbinu. I nakon tog zajedničkog iskoraka Vlada RH uložila je napore sa onima koji su postavljali tu ploču, zaista smo obavljali razgovore i kao rezultat toga ploča je uklonjena, pomaknuta je na drugo mjesto, što neki će reći, nije trajno rješenje. Međutim, na tu ploču, moram reći, gledamo na način da ona nije veličanje NDH, ona nije po nama veličanje ustaških zločina, ona nije podržavanje svega toga, ona je naprosto odnos prema tim ljudima koji su poginuli braneći RH ovako u ovim dimenzijama, u ovom obliku, na ovim temeljima, to je demokratska RH koja zapravo propagira slobode koje su jednakost, koje su Ustavom zajamčeni i stoga vrlo je to osjetljivo pitanje jer ti ljudi zaista nisu veličali ustaštvo i sve ono što se dešavalo u NDH. Ti su ljudi u principu poginuli braneći RH koja je bila i teritorijalno i na svaki način ugrožena. Stoga, evo, postignut je bio na određeni način dogovor sa tim ljudima, ploča je maknuta na neko drugo mjesto, ali mislim da napori Vlade RH su iznimno bili važni i evo, rezultat je takav kakav je bio. Prije svih Vlada koje su bile i koje po ovom pitanju zapravo nisu radile nikakve intervencije niti u normativnom sustavu, niti u bilo kakvom drugom, evo korak koji je Vlada RH učinila, to je formirala jedno Vijeće za suočavanju s prošlošću, neki se mogu slagati, neki se ne moraju slagati sa svim onim preporukama koje je ono dalo. Ono je iznilo određene sudove, ono je dalo određene preporuke i naše tijelo u RH rade na tome da vide koje preporuke, kako provesti u život. Cijeli niz toga je, ja moram reći, vidite i sami i svjedoci smo da o tom vrlo složenom pitanju i naši sudovi donose različite odluke u prekršajnim postupcima, kolega Grbin je sada naveo dvije odluke, nije Ustavni sud dio pravosuđa, Ustavni sud je zasebna institucija. Naveo je dvije odluke koje govore i zadiru u to područje i koje će se vrlo vjerojatno snažno reflektirati i na praksu drugih. Moramo sagledati i vidjeti sve ove preporuke koje su date, mi imamo određeni normativni okvir koji po nama pruža mogućnosti za sankcioniranje ovih neželjenih pojava i stoga sve ove što imamo situacije kada nam jedan sud dosudi ovako ili onako zapravo treba reći da je svaki predmet i svaki događaj zapravo zaseban i svaki od njega zapravo se dogodio u nekakvim posebnim uvjetima i teško je u nekim situacijama podvući znak jednakosti. Ali te preporuke na njima, naša državna tijela još itekako rade. U okviru kaznenog zakona imamo jedno opće kazneno djelo u čl. 325. iz kojega je moguće zapravo crpiti i sankcionirati ponašanja koja su neprihvatljiva, koja su nedozvoljena, koja vrijeđaju žrtve koje su se dogodile u NDH, ali mi naravno osuđujemo žrtve svih totalitarnih sustava i sve ono što se u totalitarnim sustavima dešavalo, nije nam prihvatljivo. Ja moram reći što se tiče, evo, Ministarstva pravosuđa iz kojega dolazimo, doista ovaj, radimo na tim preporukama i gledamo sa stručnjacima, analiziramo taj normativni okvir, kako bi nam postupanja unutar sustava bila što je moguće bolja. Jedna od preporuka koju smo primjerice dobili i od pučke pravobraniteljice da radimo na edukaciji, da radimo i što se tiče naših sudaca i drugih službenika, radimo na tome, naravno da radimo, postoji pravosudna Akademija, to je Akademija u kojoj imamo i inicijalno obrazovanje za naše pravosudne dužnosnike i ono cjeloživotno osiguranje vezano za njihova postupanja, to je, moram još jednom ponoviti, jedna neovisna institucija kojom upravljaju zapravo čelnici pravosudnih tijela i ono u svom programu zaista ima edukaciju, između ostaloga, obrađivati će i ove teme. Vezano na sve ove odluke koje do sada imamo, mislim da ćemo doći do jedne ujednačene prakse, do jednih ujednačenih standarda u sustavu pravosuđa, ali što se tiče Vlade RH, mi i dalje čvrsto i snažno stojimo u osudi svih totalitarnih sustava, izražavamo zapravo zaista žaljenje u odnosu na sve žrtve koje su tragično stradale, pa između ostaloga, jasno i u NDH u odnosu koju smo se u izvorišnim osnovama Ustava kao društvo itekako opredijelili. I mislim da je to nekakav temelj od kojega nitko ne može odstupiti i stoga jasno je da svaka Vlada i ova i sve ove prije nje se moraju držati Ustava. Ali mi smo kroz i Vijeće za suočavanje sa prošlošću otvorili određene procese, imamo preporuke i u okviru tih procesa zapravo implementacije preporuka u sustav, mislim da ćemo doć i do eventualno i bolje prakse. Bez obzira što su pred nama brojna pitanja, a vezana za budućnost gdje želimo stvoriti uvjete u društvu da naši ljudi imaju zaposlenje, da nam mladi ljudi ne odlaze, da povećavamo društveni brutoproizvod, da smanjujemo javni dug, jasno je da ovo pitanje nećemo zapostaviti, da ćemo na ovom pitanju raditi upravo i na temeljima preporuka koje je Vijeće donijelo. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom ministru na ovom obrazloženju izvješća Vlade. Imamo nekoliko replika, poštovani kolega Peđa Grbin, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Uvaženi gospodine ministre, brinuti o gospodarstvu, brinuti o gospodarskom razvitku RH, ne znači da smijemo zapostaviti sve druge stvari kojima se kao politika, političari, Vlada, članovi Vlade, ministri i tako dalje trebamo baviti. Ovo pitanje možda nekome na prvi pogled ne djeluje jednako važno kao brinuti o rastu BDP-a, ali jeste. U nekim segmentima možda i važnije, jer kada dođe do napada na ljude, kada dođe do fizičkog nasilja i kada dođe do gubitka, a nadamo se da neće, ljudskih života, onda ćemo se pitati zašto nešto prethodno nismo napravili. Spomenuli ste da prethodne Vlade možda ovdje nisu napravile posla više nego ova, ali poštovani kolega, i vi, i ja znamo, da je duha iz boce pustio Karamarko i njegov dolazak na čelo HDZ-a. Prije toga, od 1991. do danas, nikome u Hrvatskoj nije palo na pamet u Jasenovcu napisati Za dom spremni. Hvala vam.
Zahvaljujem. Zahvaljujem poštovanom kolegi Peđi Grbinu. Odgovor na repliku, poštovani ministar, izvolite.
Poštovani kolega Grbin, upravo sam to i rekao. Bez obzira na važnost ovih gospodarskih tema sa kojima se nosimo, za kojima svakodnevno iznalazimo rješenja, uopće nisam ni malo omalovažio pitanje ovo koje ste postavili. I upravo rekao da mi kao Vlada smo formirali Vijeće za suočavanje s prošlošću koje je dalo određene preporuke i mi na njima radimo. Nisam uopće doveo u pitanje veću važnost jednoga nad drugime, radimo i na jednom, i na drugom, i smatramo da je iznimno važno i ovom pitanju se posvetiti.
Zahvaljujem ministru na odgovoru. Sljedeća replika poštovani kolega Arsen Bauk, izvolite.
Gospodine ministre, pokušava se provući teza da eto, pozdrav Za dom spremni, jeste iz NDH-a, ali da su ga na neki način aborilirali pripadnici HOS-a u Domovinskom ratu zato što su se oni borili i tako dalje, dakle, borbu nitko ne osporava, ali ajmo malo, ajmo malo, ovoga, sagledati jednu drugu stvar. Kad se slavi obljetnica jedne postrojbe HOS-a, slavi se 10. travnja, postrojba nosi ime Rafaela Bobana, nose se crne odore i ovoga, i na grbu je natpis Za dom spremni. Dakle, nekad je u Kviskoteci bila igra asocijacija, pa da ne bi bilo asocijacija na što nas to asocira, još je organizator rekao sljedeće: „Stoljetni san o hrvatskoj slobodi zakratko se ostvario 1941. godine osnivanjem Nezavisne države Hrvatske.“ Prema tome da ne bi bilo dilema zašto se oni okupljaju, evo vam odgovora, sami su ga dali. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bauku. Odgovor poštovani ministar, izvolite.
Poštovani kolega Bauk, govorio sam o onim žrtvama gdje je bila istaknuta ploča u Jasenovcu. To su, htio to netko ili ne, bez obzira na grb, bez obzira na natpise, to su hrvatski branitelji koji su poginuli u obrani suvereniteta Republike Hrvatske.
Zahvaljujem poštovanom ministru na odgovoru. Imamo još jednu repliku na ministrovo obrazloženje Izvješća, poštovani kolega Miro Bulj, izvolite.
Uvaženi ministre, svi totalitarni režimi su zlo, imamo žrtve. Ja bi vam postavio jedno pitanje, pošto baš član Vlade je bio na Dan Oluje u Bačkoj Palanci. Tada je četnik Vučić kazao, točno ću citirati što je kazao: usporedio je Hrvatsku, da je Hrvatska protiv Srba, bez Srba, a kao Hitlerova Njemačka bez Židova>. Kakav je vaš stav o toj izjavi Vučića a na tom derneku je bio vaš član, vaš koalicijski partner, Milorad Pupovac? Kako to komentirate, da četnici na pobjedničku Oluju udaraju iz Srbije na taj način, a pripadnik većine je uz tog četnika Vučića koji je huškao svoj narod u hrvatskoj Glini? Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor ministar Bošnjaković, izvolite.
Poštovani zastupniče Bulj, akcija Oluja je jedna veličanstvena akcija kojoj odajemo priznanje svake godine u isto vrijeme, a potrebe komentirati izjave političara nemam, jer on je već sam pojasnio svoje izjave i svoja zapravo djela gdje je bio.
Zahvaljujem ministru na odgovoru. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika IDS-a, PGS-a i LRI-a, poštovani kolega Giovanni Sponza, izvolite.
Poštovani podpredsjedniče Sabora, poštovana ministrice, poštovani ministre, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Zamislimo si situaciju da na nogometnom stadionu, Allianz Areni, nekoliko stotina kilometara od nas mnoštvo viče Sieg heil!, zamislimo si da na olimpijskom stadionu u Rimu mnoštvo viče Viva il Duce!, kakav bi to osjećaj probudio, ne samo među nama zastupnicima, već i kod građana Hrvatske? Bismo li se duboko zamislili i zapitali u kakvom svijetu danas živimo. Za razliku od Hrvatske, u državama koje sam prethodno naveo, prepoznata je opasnost koji takvi pozdravi i takvi simboli predstavljaju, i te su se država jasno zakonski odredile da je upotreba simbola i pozdrava tih režima, kažnjiva. Osim Njemačke, Italija i susjedna Austrija, i daleka Australija, pokazale su svjesnost činjenice da je pod takvim pozdravima učinjeno najveće zlo u povijesti čovječanstva. Austrijska je Vlada prethodnih dana usvojila izmjenu Zakona kojom se proširuje lista zabranjenih simbola i na tu su listu uvršteni ustaški simboli. I Australija je jasno dala do znanja što misli o toleriranju ustaštva i propagiranju fašizma u Hrvatskoj time što je poništila vizu čovjeku koji se kitio ustaškim simbolima. Poštovane kolegice i kolege kod isticanja fašističkih, nacističkih, ustaških simbola i parola. Ne radi se o iskazivanju vlastitog uvjerenja, već o poticanju mržnje i širenju netrpeljivosti i to prema osobama samo zato što se razlikuju jer su druge vjere ili druge nacije. Naš klub jasno se određuje prema propagiranju i nacističkog i fašističkog i ustaškog režima, režima koji je u suprotnosti s temeljima ustavnog poretka RH, RH je država koja počiva na antifašističkim temeljima, što je jasno utvrđeno u izvorišnim osnovama Ustava. Stoga, svaki pokušaj relativizacije i rehabilitacije ustaštva osobito putem pozdrava „Za dom spremni“ što je čest slučaj u posljednje vrijeme, predstavlja napad na same temelje Ustavnog poretka RH. Naš klub ukazuje na temeljnu potrebu, da se u prvom redu, mi zastupnici počnemo štiti vrednote koji sadrži Ustav RH i da te vrednote napokon počinjemo primjenjivati u svakodnevnom životu. Kolegice i kolege kod nas u Hrvatskoj riječ je o ozbiljnom društvenom problemu, problemu koji u prvom redu zahtjeva odlučan odgovor države pa i putem kazneno pravnih sankcija jer situacija svakim danom sve više izmiče kontroli na način da se granica toleriranja ustašva neprestano širi i pomiče na uštrb povijesnih činjenica. Zemlje članice EU, susjedne i prijateljske nam države, donose zakone, zakone kojima se štiti od fašističkih incidenata. Dok se u Hrvatskoj nečinjenjem i neodlučnošću dovodimo u nepotrebnu situaciju da nas se kao državu stigmatizira. Zar nam ne treba veće upozorenje od poražavajuće činjenice, da prema rezultatima posljednjeg istraživanja, političke pismenosti učenika i učenica završnih razreda srednje škola u Hrvatskoj, čak polovina njih, nije sigurna je li NDH fašistička tvorevina. Ugledajmo se na zemlje u koje nam mladi odlaze, koje imaju nultu stopu tolerancije na fašizam, svrstamo se, ako smo već učinili brojne kompromise prilikom ulaska u EU, tada se priklonimo razvijenim društvima i uređenim državama, koje su se te države, razvijene države vrlo precizno i jasno odredile i prema fašizmu i prema nacizmu i doista je da je krajnje vrijeme da to konačno i Hrvatska učini. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Giovanniju Sponzi. Prelazimo na sljedeću raspravu, u ime Kluba zastupnika Neovisni za Hrvatsku, poštovani kolega Zlatko Hasanbegović, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, ministre, zastupnice i zastupnici. Više je od puke podudarnosti, pa će, sretna je okolnost da o ovoj interpelaciji raspravljamo 29. studenoga ili novembra u simboličnom ozračuju jugoslavenske jajačko avnojske baštine iz koje su porođeni i s kojom su nadahnuti ova interpelacija i njezini predlagatelji. Prvo pitanje koje se postavlja, čime je ova besmislena interpelacija motivirana. Iz naslova zbrkanog i nemuštog obrazloženja, motivirana je navodno učestalom zloporabom pozdrava „Za dom spremni“. No iz sadržaja proizlazi, da je motivirana isključivo zakonito jasenovački spomen obilježe, poginulim pripadnicima HOS-a koje, kao što je uopće poznato, davno, uklonjeno, točnije na poticaj vlade magistra Andreja Plenkovića, premještano na lokaciju Trokut Novska. Ovim tzv. premještanjem osim kunktatorskog značaja Plenkoviće vlade i politike tek je dodatno potvrđeno zakonitost inkriminiranog simbola i grba HOS-a, uključujući njegovog sastavnog dijela pozdrava „Za dom spremni“. Prema tome, postavljanje ovog spomen obilježja, više ne može poslužiti kao bilo kakav povod za podnošenje saborske interpelacije, drugoga povoda niti ima, niti može biti. Tzv. učestala zlouporaba pozdrava „Za dom spremni“ je uobrazilja podnositelja interpelacije i dijela društvenih medijskih i akademskih, te intelektualnih agitatora, takozvane ljevice, pa je besmisleno raspravljati o bilo čijoj fantazaciji koje nema uporišta u zbilji. Kada je riječ o povijesnom znakovlju, ideološkoj ikonografiji, proteklih mjeseci mogli smo čitati isključivo o javnom isticanju sovjetskih i komunističkih obilježja poput srpa čekića i crvene zvijezde petokrake na različitim marginalnim društvenim okupljanjima, na kojima su sudjelovali ili ih organizirali među ostalim istaknuti članovi partije, podnositeljice ove interpelacije, pa nikome razumnom nije palo na pamet s time zlostavljati hrvatsku javnost, širit moralnu paniku ili podnositi saborske interpelacije. Ovu današnju besmislenu 29. novembarsku saborsku raspravu, začela je prije nekoliko dana, nepozvana i ničim izazvana pučka pravobraniteljica koje mimo svoje nadležnosti i bilo kakvih intelektualnih kompetencija drznula se u duhu predsjednice općinskog komiteta SUBNOR-a ili referentice za onaj DSZ, javnosti docirati o tome što je to fašizam, što je to antifašizam, drznula se dijeliti kvazi historiografske lekcije o 2. svjetskom ratu te tzv. krivim ili tzv. pravim stranama ne znajući o tome naravno ništa osim jeftinih ideoloških floskula. Kada bi Vladina većina u ovom Saboru držala do dostojanstva Hrvatskog naroda i države te do dostojanstva dužnosti i ustanove Pučkog pravobranitelja još jučer bi bio pokrenut postupak razrješenja poštovane gospođe čime bi joj se omogućio nastavak karijere u dva moguća smjera. Sukladno njezinim historiografskim ili političkim ambicijama. Kada je riječ o motivima formalnog podnositeljima ove interpelacije dijela tadašnjeg Kluba SDP-a, u međuvremenu tek primjećujem paradoks da dio potpisnika ne da više nije u SDP-u već se priklonio Plenkovićevoj instant presloženoj većini putem Kluba Milan Bandić, pa imamo nezabilježenu situaciju da za interpelacije stoji i dio tzv. oporbe i dio Vladine saborske većine, kada je riječ o SDP-u motivu stvar je banalna i trivijalna, katastrofalno stanje jedne suvišne i nepotrebne stranke koja je ionako oživljena iz mrtvih u ljeto 1992. izbornim inženjeringom i dopisivanjem glasova, a kako bi se opstruirala, oktroirala tzv. poželjna oporba a nasuprot nepoželjnoj. Kao Neovisni za Hrvatsku ne želimo niti imamo potrebu ulaziti u historiografsku raspravu, niti ustaškom pokretu, niti pozdravu Za dom spremni, niti o jugoslavenskom komunizmu jer smo o tome za razliku od mnogih ili većine sve jasno rekli a kao pojedinci i u sklopu svojih građanskih profesija kao povjesničari pisali u svojim knjigama i radovima. No, imamo potrebu podsjetiti u kontekstu sadržaja ove interpelacije ali i povremenih javnih rasprava da se u historiografiji niti ustavna preambula, niti Ustavni sud ni u kojem sastavu nikada nisu niti će se smatrati znanstveno nedodirljivim činjenicama niti historiografski neupitnim autoritetima. Kad je riječ o preambuli točnije izvorišnim osnovama ustava bez obzira što i same po sebi držimo nepotrebnim koji u tom obliku valja ukloniti pri prvom sljedećem ustavno-pravnom zahvatu zbog javnosti i stalnih interpretativnih manipulacija pa i u ovoj interpelaciji želimo jasno reći ono što sam rekao i na početku ulaska u Hrvatsku politiku kada sam 2016. godine prvi put u životu ušao u ovu zgradu a što mi je nametnuto kao Magnum Crimente korišteno kao toljaga za političku egzekuciju. Dakle, opetujem, u ustavno-pravnom smislu moderna Hrvatska država neovisna Republika Hrvatska nije utemeljena na bilo kakvom antifašizmu, riječ i pojam antifašizam se ne spominje, ne spominje, bilo gdje u ustavnom tekstu, gospodo SDP-ovi i ostali ustavo umnici uključujući i pučke pravobranitelje uzmite ustav u ruke, čitajte u miru, ako treba i više puta gospodine Bauk i prije počinka. U preambuli stoji slijedeće, parafraziram, tisućljetna nacionalna samo bitnost i državna opstojnost. Dakle, ne današnja Republika Hrvatska već nacionalna samobitnost i državna opstojnost tijekom povijesti iskazivala se od rano srednje vjekovnih kneževina među ostalim u tom povijesnom nizu i odlukama ZAVNOH-a iz 1943. proglašenim nasuprot nezavisnoj državi Hrvatskoj, što nema nikakvo vrijednosno obilježje već predstavlja tek konstatiranje notorne povijesne činjenice da su odluke ZAVNOH-a proglašene nasuprot Nezavisnoj državi Hrvatskoj a ne nasuprot Burkini Faso, ni manje ni više. Ako baš hoćete što god bilo tko od nas mislio o Nezavisnoj državi Hrvatskoj u ustavnom tekstu uopće se ne izriče bilo kakav činjenični, vrijednosni ili bilo koji drugi sud ili ocjena, niti Nezavisne države Hrvatske, niti okolnosti njezina nastanka i sloma, niti njezina pravnog poretka. Ako želimo bilo što saznati o Nezavisnoj državi Hrvatskoj u ustavu o tome nećemo naći niti slova. Dakle, nema, nema antifašizma kao temelja bilo čega, nema ZAVNOH-a, nema AVNOJ-a u smislu državnog temelja, nema Otočca, nema Topuskog, nema Jajca. Jednostavno ali mnogima i dalje nedokučivo. U ustavno-pravnom i činjeničnom smislu moderna Hrvatska država ima nekoliko temelja ali niti jedan na vašu ili moju žalost nije antifašizam. Možemo se sofistički nadmudrivat koliko god hoćemo ali to su jedine i neoborive činjenice. Nakon manipulacije Ustavom podnositelji interpretacije kao argument uvode i odluke Ustavnog suda. Ustavni sud i u bivšim sazivima i u sadašnjem sazivu izraz je volje saborske većine, dakle, parapolitičko tijelo, par excellence za odjevene u crne toge, podnositeljima interpelacije među kojima su i pravnici pa će i jedan bivši ministar pravosuđa, očigledno nije jasno da Ustavni sud nije pravosudno tijelo a kamo li citiram „najviši sud u državi“, nego sudište su i generis koji u mnogim državama uopće niti ne postoji. I u Hrvatskoj ne treba postojati, vjerujte ne bi se dogodilo apsolutno ništa. Ipak, sigurni smo da se javnost sjeća političkih manevara i ucjena koje su dovele do toga da u sadašnjem sazivu Ustavnog suda sjede primjerice takvi vrhunski pravni i akademski autoriteti poput ljudi koji su bili istaknuti dužnosnici upravo stranke podnositeljice interpelacije Leko, Antičević-Marinović, Arlović, bardovi hrvatske pravne misli. Nemamo potrebe podsjećati ni na koje kakve glasine koje se povezuju uz pojedine suce tog sudišta ali i dijelovi njihove mudrosti koji se citiraju i interpelaciji pokazuju svu historiografsku i sociološko politološku nedoraslost toga tijela. Samo onaj tko ništa ne zna o hrvatskoj povijesti može tvrditi da je pozdrav uzdignutom rukom poznat kao „Saluto romano“ rimski pozdrav, nacistički pozdrav. Budući da su taj pozdrav pored mnogih drugih u 20.-tom stoljeću koristili u prvom redu talijanski fašisti, pobornici ideologije koja se bitno razlikuje od one koja se ne zove nacističkom, nego se zove nacionalsocijalističkom. Naime, nije dobro kada se ovaj atribut socijalistički, dakle kada ga izostavljaju ljudi koji su većinom bili pripadnici koje kakovih socijalističkih i komunističkih organizacija jer se može pomisliti da time možda i ne demonstriraju samo vlastito neznanje nego i skrivaju i dio vlastite prošlosti. Tvrditi da je pozdrav „Za Dom spremni“ kao takav neprihvatljiv zato što su ga neprijeporno koristili i ustaše, odnosno vlasti NDH neprihvatljivo je jer ako se hoće biti dosljedan onda treba istom argumentacijom zahtijevati i preimenovanje hrvatske monete. Pa će i s više razloga, „Za Dom Spremni“ nije nikakav, to sam jasno rekao prastari paleohrvatski pozdrav ali se znao koristiti i prije NDH. Kuna, ne kunino krzno, međutim nikad nije bila kovani niti tiskani hrvatski novac osim u doma NDH. No zanimljivo njezino preimenovanje danas ne traže ni oni koji su joj se protivili 1994. u vrijeme njezina uvođenja jer su sasvim zadovoljni kada svoje srebrnjake dobiju baš u hrvatskim kunama. Zaključno, u ime kluba Neovisnih za Hrvatsku, pozivam predlagatelje da povuku ovu ideološki motiviranu nakaradu od interpelacije a ukoliko to ne učine Hrvatski sabor treba odbiti predložene zaključke i poslati ih na mjesto koje su Marks i Engels namijenili proturevolucionarnim Hrvatima na smetlište povijesti. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Hasanbegoviću. Hvala Bogu više ne slavimo 29.11., živimo u RH i danas je radni dan pa je zato ovo na točki dnevnog reda i na sjednicama Vlade, odnosno Sabora, ispričavam se. Imamo u ime predlagatelja predlagatelja poštovani kolega Arsen Bauk, izvolite.
Što reći, koju poruku poslati nakon ovoga? Dakle, citirati ću jednog uglednog hrvatskog povjesničara sa dvije rečenice, prvo da su ustaški zločini najveće moralno posrnuće hrvatskoga naroda i drugo da koristiti selektivno potpuno periferne izjave izvađene izvan konteksta prije više od 20 godina iz njegovog mladenačkog i studentskog razdoblja predstavljaju najobičniju političku manipulaciju. Pa nas je onda gospodin Hasanbegović, ugledni hrvatski povjesničar podsjetio na svoje najbolje, the best of iz njegove političke povijesti. Kolega Hasanbegoviću Hrvatski sabor je 2005. godine povodom 60.-te obljetnice pobjede nad fašizmom donio Deklaraciju o antifašizmu. Tada je inače ta Deklaracija prihvaćena sa možda 3 do 5 glasova protiv, možda bi sada taj broj bio nešto veći što samo pokazuje potrebu, za 3 znam sigurno, ajde to, dakle možda bi sada, možda bi sada taj broj bio veći što samo pokazuje potrebu kao što je kolega Grbin rekao u početku da se o ovome raspravlja i da ne šutimo na to što se događa. Kako ste se vi u vašoj raspravi osvrnuli na Ustav dajući jedno dosta kreativno i neuobičajeno tumačenje onda vas moram podsjetiti šta je Hrvatski sabor 2005. sa tim velikim brojem glasova koji je daleko veći od potrebne većine za donošenje Ustava rekao. Između ostalo, Hrvatski sabor naglašava da su vrijednosti i visoki doprinos hrvatskog naroda u borbi protiv fašizma u Drugom svjetskom ratu ugrađene u temelje samostalne RH u izvorišnim osnovama RH kojima su afirmirane i odluke ZAVNOH-a. Točka 4. potvrđuje se da su temeljne vrijednosti antifašizma jednoznačno prihvaćene u RH. Sad baš, možemo raspravljati o tome je li to tako danas. Poziva Hrvatski sabor na trajnu afirmaciju i njegovanje antifašističkih vrijednosti i zaštitu i očuvanje stečevina antifašizma. Naglašava duboku i trajnu povezanost hrvatskog antifašizma sa općim demokratskim stečevinama i izgradnjom suvremene demokratske Europe. Naglašava važnost europskog odabira danas pobjede nad fašizmom kao dana Europe podsjećajući da su temelji EU povezani sa pobjedom nad fašizmom i pridružujući se europskom opredjeljenju za demokraciju, slobodu, toleranciju, solidarnost i odbacivanje svakog oblika ekstremizma i totalitarizma i poziva državna tijela javne institucije na objektivno, cjelovito i nepristrano sagledavanje povijesnog razdoblja 2.sv. rata i antifašizma u RH neizjednačavajući antifašistički pokret s ideologijom komunizma. To je ono što je Hrvatski sabor 2005. g. donio. Prema tome, vaše naknadne interpretacije Ustava o tome kako se ili kako se ne određuje NDH, ja vas pozivam da napravite nešto što je inače dobro napraviti, a to je otići u saborsku arhivu i pogledati rasprave iz '90. g kod donošenje Ustava. Dakle, izrijekom su neki zastupnici tražili to što vi danas tražite da se ZAVNOH izbaci iz Ustava i izrijekom su u tome bili odbijeni od strane tadašnje vodstava HDZ-a. Prema tome, volja ustavotvorca '90. g. bila upravo ovakva kakvu je Hrvatski sabor tumači u deklaraciji o antifašizmu a ne ovakva kakvu je vi tumačite. Ali uputite vašu inicijativu u proceduru i vidjeti ćemo kako će ona proći kada budu ustavne promijene, a možete ih vi pokušati sami inicirati. Da zaključim, ova vaša rasprava, samo pokazuje opravdanost, potrebu i utemeljenost naše interpelacije i ako je bila dilema oko toga, treba li ona biti na raspravi, trebaju li ovi zaključci biti doneseni, vjerujem da ste u velikom broju oni koji nas gledaju i koji misle koji su bili u dilemi, tu dilemu razjasnili i da ste u potpunosti opravdali ovu našu akciju. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bauku. Imamo replike, poštovani kolega Željko Glasnović.
… [[Govornik naknadno uključen.]] da bi se rastopio detektor za laži. Ja vas pitam ovo, kada ste pjevali rodila majka 2 … [[Govornik se ne razumije.]] sina, Tita i Staljina to još pjevate, evo. Zašto za 3 deklaracije europskog parlamenta, 3 deklaracije za osude svih … [[Govornik se ne razumije.]] režima. A vi danas branite najkrvaviju … [[Govornik se ne razumije.]] u Europi, zapadno od Urala, to je ovaj komunistički sustav, koji je pobio više ljudi nego sve zamračene strane i bavite se divnim zavjesama. Da ja vas pitam ovdje, niste se bunili, tko se je bunio ovdje u ovom saboru kada je mister Oborsnel pozdravlja svoju izbornu pobjedu tamo, iz Petrograda sa … [[Govornik se ne razumije.]] i de facto branio najveću zločinačku organizaciju u povijesti Europe koja je pobila 10 milijune ljudi Sovjetski Savez. To vas ne zabrinjava. Zašto se niste bunili protiv ustaša i tih neonacista '90. kada ste vremena imali? A šta su na shemu nosili ovi koji su napadali Škabrnju, Vukovar i drugi. Zašto šutite o tome? I sada se dižete, sada ste se usrali ovdje.
Zahvaljujem poštovani kolega Glasnović, ja vas lijepo molim ne koristite takve riječi u Hrvatskom saboru, postoji način da se izrazite i artikulirate svoje stavove na jedan primjeren, kulturan i primjeren način u Hrvatskom saboru. Imamo odgovor, poštovani kolega Bauk, izvolite.
G. Glasnoviću, kada ćete ovdje kojima ste bili na skupštini pozvati u Hrvatsku, kako se ono zovu NDP … [[Upadica se ne čuje.]] ne, ne ne niste tima bili, ovima još desnijima. … [[Upadica se ne čuje.]] [[Upadica Brkić: Kolega Glasnoviću, molim vas dozvolite kolegi Bauku da govori.]] Dakle ja moramo priznati da bi ja bio i malo povrijeđen da mi se niste javili za repliku na ovu raspravu. Prema tome, to kada mi vi replicirate i ne slažete se sa mnom, oko ovih tema, ja samo još uvjereniji da sam u pravu. To mi čak bi mi bilo žao da mi se niste javili za repliku. Dakle, točka 8. Deklaracije kaže da Hrvatski sabor ne izjednačuje antifašistički pokret sa ideologijom komunizma, a što se tiče žrtava komunizma, SDP se ako ćemo povijesno gledati 1990. u povijesnoj deklaraciji ispričao za sve ono što su neki u njegovo ime nažao učinili ljudima zbog svog političkog uvjerenja '90.
Zahvaljujem. Poštovani kolega Glasovnić, temeljem čl. 239. izričem vam opomenu i molim vas da se klonite, upadate u riječ dok druge govore. Prelazimo na sljedeću repliku, poštovani kolega Zlatko Hasanbegović, izvolite.
Poštovani g. Bauk, ne budite smiješni. U građanskom političkom smislu me ta tzv. deklaracija, točnije Deklaracija o tzv. antifašizmu obvezuje i kao statut vaše partije i kao statut društva skauta ili Đakićeva lovačkoga društva. Što se mene tiče, slobodno od teksta te konkretne deklaracije od 2005.o tzv. antifašizmu možete napraviti papirnati zrakoplovčić. Što se tiče volje ustavotvorca iz 1990. da naravno da mi je poznata ustavotvorna volja je promjenjiva povijesna kategorija a naš politički cilj je pridonijeti takvoj budućoj ustavotvornoj većini koja će sve ovo što sam rekao moći izmijeniti.
Zahvaljujem poštovani kolega Hasanbegović na replici. Kolega Bauk, izvolite.
Zahvaljujem kolega Hasanbegoviću. Što se tiče vrijednosti deklaracije Hrvatskog sabora o antifašizmu, ima još nekoliko deklaracija, ima ona o Domovinskom ratu, nemojte obezvrjeđivati saborske deklaracije, ni o ovom Domovinskom ratu isto, ni o antifašizmu. Sada je preloženo ili biti će predloženo o položaju hrvatskog naroda u BIH. Ili misle da je to bezveze pa ćete od toga napraviti avion. Prema tome, što se tiče saborskih deklaracija one imaju određenu težinu i vi ih ne trebate obezvrjeđivati, jer onda obezvrjeđujete i neke druge, koji možda ne bi htjeli to. Znate to vam je jedna nuspojava, kao kod onih lijekova za neke bolesti. Ali što se tiče Ustava, ustavna volja je promjenjiva, ali ona od '90. nepromijenjena i neće biti promijenjena dok nam živo srce bije u ovom slučaju g. Hasanbegović.
Zahvaljujem na odgovoru, slijedeća replika poštovani kolega Josip Đakić, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine podpredsjedniče, pa kolega Bauk čini mi se da koda vas u Klubu SDP-a postoji naknadna pamet, kako to da vam „Za dom spremni“ nije smetalo 2002. godine kada je vaš ministar ovjerio žig i taj naziv i taj poklič „Za dom spremni“ Udrugi dragovoljaca hrvatskih oružanih snaga Grada Zagreba, kako to da tada niste reagirali, kako to da danas s naknadnom pameću želite to staviti u interpelaciju i na teret ovoj Vladi, kako to da te 2002. godine se moglo dogoditi da podnesak o registraciji udruge bude zaprimljen, ovjeren i da udruga bude legalno registrirana koja ima naziv, zastavu i žig registriranu po vašem tada božičkom sustavu. To je zapravo zabrinjavajuće kakvu naknadnu pamet vi imate.
Zahvaljujem poštovanom kolegiju Đakiću. Odgovor kolega Bauk, izvolite.
Bolje naknada pamet nego nikad naknadna pamet. Dakle, 2016. godine jedan ured državne uprave osporio je registraciju udruge koja je imala taj naziv u svom grbu i na to je upućena žalba ministarstvu, pa je žalba vraćena dakle tad je već bila ova Vlada. U međuvremenu 2016. godine došle su dvije presude Ustavnog suda i nakon toga svaki službenik ili svaka odgovorna ili ovlaštena osoba u državnom tijelu imala je temelj na koji se može pozvati prilikom donošenja rješenja o odbijanju registracije, a da to bude sigurno da to neće pasti na bilo kojem sudu, bilo upravnom bilo Ustavnom sudu. I od tada imamo ustavno-sudsku praksu koje su se svi oni koji odlučuju dužni držati jer tako kaže Ustavni zakon u Ustavnom sudu. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bauku, na odgovoru. Prelazimo na slijedeću raspravu, u ime Kluba zastupnika HDZ-a poštovani kolega Branko Bačić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine podpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici, poštovana ministrice, poštovani ministre i državni tajnik, tajniče, Klub zastupnika HDZ-a podržava izvješće Vlade koje predlaže da se ne prihvati prijedlog zaključaka iz priložene interpelacije. Naime, ova Vlada je prva koja je odlučila o tom pitanju pristupiti sustavno i institucionalno kako bi se hrvatsko društvo u 21. stoljeću napokon rasteretilo bremena podjela iz II. svjetskog rata. Za razliku od potpisnika ove interpelacije koji su članovi stanke koja je dva puta obnašala vlast u RH i čija je jedinica inicijativa vezana za rješavanje ove tematike upravo podnošenje ove interpelacije i ništa više od toga. Zbog toga je Vlada na sjednici održanoj 2. ožujka prošle godine donijela odluku o osnivanju Vijeća za suočavanje sa posljedicama vladavine nedemokratskih režima čija je zadaća između ostalog, bila izrada preporuka pravnog reguliranja uporabe i isticanja obilježja znamenja i simbola nedemokratskih režima. Dakle, odluku o ovom materiji prepustila je stručnjacima, a ne politici. To vijeće bilo je sastavljeno pluralistički od ljudi različitih svjetonazora. Ovdje treba reći i da program Vlade za mandat 2016. - 2020. kao jedno od temeljnih polazišta predviđa osudu svih nedemokratskih sustava koji su u Hrvatskoj kroz proteklo stoljeće prouzročili tragična stradanja, progone i likvidacije političkih neistomišljenika. Premda su svi totalitarni režimi nedemokratski i premda svi nedemokratski nisu nužno totalitarni treba ovdje jasno naglasiti da su fašizam i komunizam u prošlom stoljeću u temelju totalitarni i time nedemokratski režimi. Nema uopće potrebe za nekakve veće rasprave o njihovim razlikama. Fašizam u fokus stavlja osobito naciju i njezina prava na drugim u pravilu manje vrijednim narodima čime se opravdava čišćenje nacije od njoj stranih elemenata kao i osvajačke ratove radi širenja životnog prostora vlastite nacije. Dok komunizam u fokus stavlja klasu i klasnu borbu kao osnovnu pokretačku povijesnu silu i ideologiju koja treba ovladati svijetom i kao također pod vodstvom jedne dopuštene političke sile stanke odnosno partije kao avangarde takve borbe uz povezivanje s upravnim sustavom kao cjelinom i njoj podređeni represivni aparat, provodi masovne progone i žrtve klasnog neprijatelja ali i demokratskih tj. neprijateljskih elemenata uopće ostvaruje sveobuhvatnu vlast na svim segmentima u društvu. I stoga kao iz ostalih teza koje ću iznijeti vrlo jasno, svakome kome nije do jeftinog dodvoravanja i skupljanja političkih poena jasno proizlazi da su teze iz ove interpelacije o relativizaciji ustaških zločina i prihvatljivosti korištenja znakovlja potpuno netočne i politički nekorektne. Ustavno je određenje, a o tome je već bilo riječi i ovdje prije mene u izvorišnim osnovama da su temelji državne suverenosti u razdoblju II. svjetskog rata izražene nasuprot proglašenju NDH u odlukama Zemaljskog antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Hrvatske 1943. godine. Osim samoga Ustava Hrvatska je nizom zakona inkorporirala u svoj pravni sustav sve relevantne međunarodne konvencije, a saborskim deklaracijama jasno je odredila svoje državno političko usmjerenje kad je riječ o ovakvoj materiji, koja ima za cilj očuvanje dostojanstva pijeteta žrtava bivših nedemokratskih režima, sprječavanje diskriminacije, širenje nasilja, mržnje i svih oblika netrpeljivosti, osudu sadržaja kojima se zadire u ljudska prava osobito pojedinačna i manjinska prava te zabranu remećenja javnog reda i mira govorom mržnje kojim se potiče na nasilje, kao primjerice Međunarodnu konvenciju o ukidanju svih oblika rasne diskriminacije, Deklaraciju o antifašizmu, Zakon o pronalaženju, obilježavanju i održavanju grobova žrtava komunističkog zločina nakon II. svjetskog rada. Ovdje ću odmah se osvrnuti na točke iz zaključka ove interpelacije. Kada govorimo o prvoj točci iz zaključka treba naglasiti da pozdrav „Za dom spremni“ izvorno predstavlja ustaški pozdrav koji režim jest bio za svaku osudu. O tome se Ustavni sud RH izjasnio u više svojih odluka, slučaj Miljak i slučaj Šimunić, a najizravnije u odluci od 10. listopada 2017. u kojoj je poništio odluku o nazivu Ulice 10. travnja u naselju Slatinski Drenovac. U toj je odluci Ustavni sud naveo da je dobro poznata povijesna istina kako je NDH bila nacistička i fašistička tvorevina i kao takva je predstavljala apsolutnu negaciju legitimnih težnji hrvatskog naroda za vlastitom državom i tešku povijesnu zlouporabu tih težnji. Stoga sukladno izvorišnim osnovama Ustava RH nije se, RH nije sljednica NDH ni po kojoj osnovi. Ustavni sud je naglasio da ta ustavno pravna stajališta nisu vezana samo uz imena ulica, naselja, simbola i slično već predstavljaju načelna stajališta Ustavnog suda o karakteru NDH kao negaciji temeljnih vrednota ustavnog poretka RH. Dakle iz navedenih razloga proizlazi da je pozdrav „Za Dom spremni“ suprotan Ustavu i kao takav ne može biti korišten u javnoj uporabi. Pri tome ću podsjetiti na članak 39. Ustava koji propisuje da je zabranjeno i kažnjivo svako pozivanje ili pozivanje na rat ili uporabu nasilja na nacionalnu, rasnu ili vjersku mržnju ili bilo koji oblik nesnošljivosti. Inače kao što znamo odluke Ustavnog suda obvezatne su i dužna ih je poštivati svaka fizička i pravna osoba. Prijepor međutim tim nastaje kada se izraz „Za Dom spremni“ nalazi na službenim memorandumima, zastavama, grbu i logu Hrvatskih obrambenih snaga jer je činjenica da je HOS iz početka bio stranačka vojska ali su njihove postrojbe prevedene u postrojbe Hrvatske vojske i time legalizirane. I isto tako je činjenica da se taj izraz u službenim obilježjima HOS-a već više od 4 stoljeća de facto i de jure vezuju uz Domovinski rat. Budući da se postrojbe HOS-a pod tim pozdravom nisu borile za NDH već su se borile u pravednom, obrambenom i osloboditeljskom Domovinskom ratu za samostalnost i neovisnost RH. Propustom nadležnih tijela i to kako lokalne samouprave tako i državne uprave Ministarstva uprave primjerice u vrijeme dviju SDP-ovih Vlada, razne udruge HOS-a registrirane su sa spornim pozdravom „Za Dom spremni“ i kao takvog ga koriste kao što je navedeno u više od 4 stoljeća. Dakle riječ je o jednoj administrativnoj praksi koja su nadležna tijela tolerirala. Stoga kao što je Vijeće za suočavanje sa posljedicama totalitarnih režima istaknulo u takvoj situaciji demokratska društva moraju poći od nužnosti uravnoteženja javnog interesa da se taj pozdrav ne pojavljuje u javnom prostoru s jedne strane ali i prava hrvatskih branitelja na poštivanje vojnih insignija spornim pozdravom pod kojim su se oni borili u Domovinskom ratu za demokratsku RH. Stoga je Vijeće i predložilo da bi se uporaba spornih insignija morala striktno vezati uz događaje na kojima se na javnim mjestima uključujući i groblja odaje poštovanje braniteljima koji su poginuli za Hrvatsku boreći se pod tim insignijama. Iza navedene iznimke korištenje tog pozdrava bilo bi protuustavno. Stoga ovdje treba jasno sreći da se u specifičnim okolnostima može razmotriti uvođenje iznimke kada je riječ o javnoj uporabi pozdrava „Za Dom spremni“. Pojedine hrvatske vojne formacije prvotno osnovane izvan regularnih obrambenih redarstvenih postrojbi RH nesmetano su koristile taj pozdrav kao službenu oznaku na svim zastavama, grbovima itd., u razdoblju od 1991. do 1995. kada su se borili u Domovinskom ratu za demokratsku RH te da za njih ne bi trebala postojati obveza uklanjanja spornog pozdrava ... [[Govornik se ne razumije.]] insignija. A uporaba spornih vojnih insignija morala bi se striktno vezati uz događaje na kojima se na javnim mjestima odaje poštovanje braniteljima koji su poginuli za RH boreći se pod tim insignijama. To je moguća iznimka od blanketne zabrane. Takav stav zauzelo je i Vijeće za suočavanje sa posljedicama vladavine nedemokratskih režima budući da je preporučilo sankcioniranje simbola totalitarnih režima ali i iznimku da se pozdrav „Za Dom spremni“ može koristiti u komemorativne svrhe uz prethodno dopuštenje. Vijeće je preporučilo da se taj pozdrav može koristiti u vrlo ograničenim i iznimnim situacijama vezano za postavljanje HOS-ove ploče u Jasenovcu, treba ponoviti da se taj pozdrav može iznimno koristiti samo na grbu HOS-a. Sličnu poziciju ima i korištenje simbola crvene zvijezde petokrake kao i ostali pozdravi i simboli iz Drugog svjetskog rata. Neki od takvih simbola, službenih pozdrava i gesla gotovo su jednoznačno a neki su znatno složeniji. Pod posljednjim su tijekom Drugog svjetskog rata ginuli antifašistički borci ali su također počinjeni zločini izricane i potpisivane robije i smrtne kazne narodnim neprijateljima. Ili je po njima tijekom Domovinskog rata izvršena agresija na RH. Na sličan način i pozdrav „Za Dom spremni“ izvorno predstavlja ustaški pozdrav ali su pod njim tijekom Domovinskog rata ginuli i hrvatski branitelji. Također crvena zvijezda petokraka sastavni je dio usvojenog europskog povijesnog značenja bez obzira na njezine zlouporabe od komunističkih režima i JNA tijekom Domovinskog rata. Isto tako, odnosno na glavnim nositeljima nedemokratskih režima, poglavniku NDH Anti Paveliću i predsjedniku SFRJ-a Josipu Brozu koji su svakako odgovorni za zločine i kršenja ljudskih prava od režima na čijem su se čelu nalazili vjerojatno neće zadobiti konsenzus neke simetrične, zakonske ili javne osude ali bi kao i kod upotrebe navedenih izričaja i simbola u sklopu razvoja pravne države i demokratske i političke kulture morali biti definirani parametri postupanja državnih tijela. Bilo bi poželjno zakonski ili savjetodavno utvrditi kada će se neki od simbola i drugih sadržaja držati iznimkom u značenju a da se istodobno ne prometne društvena osuda njihovog izvornog ili širega značenja. Kada govorimo o drugoj točci iz zaključka treba reći da su predstavnici udruge koja je postavila ploču nakon kontakata sa predstavnicima Vlade, spomenploču 7. rujna 2017. godine premjestili iz Jasenovca u spomen obilježje Trokut Novska podignuto u znak sjećanja na poginule hrvatske branitelje u obrani zapadne Slavonije u Domovinskom ratu. Kada govorimo o trećoj točci iz zaključka treba istaknuti da je pečat udruge dragovoljaca hrvatskih obrambenih snaga grada Zagreba koja je postavila u općini Jasenovac ploču u spomen na 11-toricu hrvatskih branitelja poginuli na tom području u Domovinskom ratu s riječima „Za Dom spremni“ određen statutom te iste udruge. Ta udruga upisana je u registar udruga RH 7. prosinca 1998. godine a prvi statut udruge nije sadržavao sporan pozdrav sve do izmjena usvojenih 29. prosinca 2002. godine odnosno upisa istih u registar 10. travnja 2003. godine odnosno u vrijeme Vlade Ivice Račana. Također u vrijeme dok je kolega Bauk bio dužnosnik u hrvatskoj Vladi. Znakovito je da je upravo i u vrijeme druge Vlade SDP-a Ministarstvo uprave nije Gradskom uredu za opću upravu odgovorilo na na upit iz 2014. godine, kojim se tražilo mišljenje kako postupati sa Statutima koji sadrže Za dom spremni. Zaključno, sasvim je jasna društvena potreba za jasnom i nedvosmislenom osudom svih zločina totalitarnih režima i pokreta, i fašističkih, i nacističkih, i ustaških, i četničkih, i komunističkih, i tu nema nikakve dvojbe i to se ne smije dovesti u pitanje. Stoga će Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice predložiti Saboru donošenje zaključka, kojim bi u prvoj točci odbili predloženu interpelaciju radi nečinjenja Vlade Republike Hrvatske u vezi s učestalom zlouporabom ustaškog pozdrava Za dom spremni. Tim istim zaključkom ćemo osuditi sve totalitarne režime u 20. stoljeću i predložiti Vladi Republike Hrvatske donošenje mjera koji bi doprinijeli smanjenju tenzija u hrvatskom društvu i prijepora u hrvatskom društvu, a upravo onih koji proizlaze iz ovakve interpelacije koju je dostavio, koju su dostavili potpisnici ove interpelacije. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Branku Bačiću. U ime predlagatelja poštovani kolega Davor Bernardić, izvolite.
Gospodine Bačić, potpuno ste se razotkrili, i vi, i namjere ove Vlade, i vaše rečenice jasno da će te odbiti interpelaciju, govori o vašem jasnom stavu da legalizira povremenu upotrebu ustaškog pozdrava Za dom spremni. I to je jasan smjer vaše Vlade. I ako pogledate Izvješće pučke pravobraniteljice Lore Vidović, onda možete vidjeti da u vrijeme vaše Vlade nije bilo nikakvih postupanja zbog kršenja i fašističkih obilježja, i moje je sad pitanje danas tu pred vama, što po tom pitanju radi odgovorni resorni ministar, ministar Božinović, ministar unutarnjih poslova? Što po tom pitanju radi glavni državni odvjetnik? Da li su poduzeli neke radnje, kakvi su brojevi, što rade po tom pitanju? Vi ste povremenu upotrebu ustaškog pozdrava Za dom spremni, podvukli pod nužnost uravnoteženja javnog interesa, i ako je nešto dobro danas tu primijetio Hasanbegović, onda je dobro primijetio da ste de facto ozakonili, Plenković, HDZ, vaša parlamentarna većina, vaša koalicija, ozakonili ste upotrebu ovog pozdrava. I zato se učestalo događaju napadi na pripadnike srpske, romske i drugih nacionalnih manjina, zato se događa relativizacija fašističkih zločina, i zato se nažalost u javnom prostoru to ne osuđuje, nego eskalira. I Hasanbegović kada je ovdje pričao, jer tad vas je on podržavao, u tom činu negiranja te same sporne stvari, no meni zapravo danas nije jasno zašto vas još uvijek podržavaju predstavnici manjina nad čijim su narodima izvršeni ovi strašni zločini, jer vi ste upravo danas potvrdili da je vaš predsjednik Vlade i predsjednik HDZ-a legalizirao povremenu upotrebu ustaškog pozdrava Za dom spremni Nezavisne države Hrvatske koja nit je bila nezavisna, jer je bila pod konstantnom okupacijom i Nijemaca i Talijana. Nit je bila država zato jer nije imala čak ni institucije države, sve odluke je donosio jedan čovjek sam, i to bez Sabora, bez Vlade, a nit je boga mi bila Hrvatska, zato jer ju nisu birali Hrvati i građani Hrvatske, nego se skupina odmetnika iskrcala iz Italije pod patronatom talijanskih fašista. Čak se i nacistička Njemačka skoro do zadnje opirala tom, tom, toj šaci jada koja je došla iz Italije preuzet upravu nad Hrvatskom, i samo sebe proglasila narodnom vladom. I za kraj, ja se ne osjećam ugodno za razliku od nekih u vašim redovima, kad vidim niti jedan simbol bilo kojeg totalitarnog režima. Ne osjećam se ugodno, ali zgražam se kada vidim žive ljude koji nose nacističko-fašističke simbole, pod kojima su brutalno odvođeni, ubijani, klani, silovani pripadnici naroda koji su živjeli u Hrvatskoj, Srba, Židova, Roma, pa i Hrvati, politički neistomišljenici, kojih je ubijeno u Drugom svjetskom ratu, više od strane ustaškog režima, nego što je naših sugrađana poginulo u Domovinskom ratu. I to je ono što je strašno i sramotno. Ljudi su zatvarani zbog tog režima, i s tim Hrvatska treba jednom zauvijek raskrstiti. I nemojte miješati, to ne smijemo dozvoliti, ja ću se oštro protiv toga boriti, svaku zloporabu i pokušaj insinuacije bacanja ljage na pravedni obrambeni karakter Domovinskog rata. Da, ljudi su išli u rat jer su se borili za svoj grad, borili su se za svoju zemlju, borili su se za svoj narod, ali sigurno se nisu borili za avete prošlosti.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bernardiću. Imamo nekoliko replika. Poštovani kolega Branko Bačić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine podpredsjedniče. Kolega Bernardić, ja sam u svom govoru jasno istaknuo stav Hrvatske demokratske zajednice prema ustaškom režimu, to ste čuli. Međutim mi u HDZ-u nemamo problema imati jednaki otklon prema svim totalitarnim režimima, što vi imate, i u tome vi nemate, vi nemate vjerodostojnost i ne možete biti objektivni. Kad budete imali jednaki otklon prema svim totalitarnim režimima koje ima Hrvatska demokratska zajednica, onda možete nastupati i tražiti to što tražite. Druga stvar, u proteklih 28 godina, niti jedna Vlada, pa uključujući i dvije Vlade SDP-a, nije riješila pitanje koje vi ovom interpelacijom tražite. Sada kada se to pitanje pokušava urediti, na način da se ne otvaraju nove podjele u društvu, vama to ne odgovara i u tome je problem SDP-a kada je mogao ovo što danas traži i što nije riješio, a sada zamjerava onima koji to pokušavaju riješiti na način koji je prihvatljiv u hrvatskom društvu [[Upadica: Zahvaljujem…]] , a da se ne otvaraju nove podijele.
…poštovani kolega Bačić. Odgovor poštovani kolega Bernardić, izvolite.
Poštovani kolega Bačić, vi ste imali povijesnu priliku napraviti povijesni koncenzus i tada bi dobili podršku od svih u ovoj dvorani da jednom zauvijek rasčistimo sa svojom prošlošću, okrenemo se budućnosti. Vi ste to propustili učiniti, nego ste upravo relativizirali i dopustili upotrebu tog pozdrava kroz, kako vi kažete, nužnost uravnoteženja javnog interesa. I u SDP-u kao što smo se jasno ogradili, pa i ja osobno, od svih totalitarnih režima, nemamo sa time problem, ali imamo problem sa relativizacijom i sa defakto onim što vi danas zastupate, a to je ozakonjenje, ozakonjenje ustaškog znakovlja, to ste vi priznali, to ste vi napravili, to ste vi dopustili zajedno sa vašim koalicijskim partnerima i ja se zapravo čudim da vam u tome podršku još uvijek daju predstavnici, pogotovo naroda koji su najviše izgubili u drugom svjetskom ratu, Srba i Roma.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bernardiću. Slijedeća replika poštovani kolega Ante Babić.
Poštovani kolega Bernardiću, meni je jasno da SDP traži ovu interpelaciju o radu Vlade RH vezano za zlouporabu ustaškog pozdrava „Za dom spremni“ i da u nedostatku dobrih inicijativa ili zakonskih prijedloga, to upućujete u HS, dijeleći naravno hrvatsko društvo jer vam je to i interes, ali da pučka pravobraniteljica koju ste vi zapravo spomenuli kao opunomoćenik HS u zaštiti ljudskih prava neobjektivno, neistinito i ideološki pristrano govori o nereagiranju Vlade RH je u najmanju ruku neukusno i prema hrvatskim građanima bezobrazno. Ja razumijem njenu ideološku pristranost, ali ne razumijem zlouporabu njenog položaja i ovlasti. Sjetite se samo hrvatskih dužnosnika koji su govorili o ustaškim zmijama koje i dalje gmižu u RH, neki NGO u RH, tjednika Novosti, same pučke pravobraniteljice i SDP-a, zapravo se ovim želi internacionalizirati ova izmišljena i nametnuta tema, a hrvatski narod se zapravo želi zamoriti i još više [[Upadica: Zahvaljujem]] podijeliti i vi ste i dalje na pozicijama vašeg predsjednika [[Upadica: Zahvaljujem]] Milanovića… [[Govornik se ne čuje]] mi ili oni.
…poštovani kolega Babić. Molio bih sve kolege i kolegice da se drže vremena predviđenog za replike. Odgovor poštovani kolega Bernardić, izvolite.
Pa opet ću vam morati reći, opet ste se demaskirali, napadate sada Lovru Vidović jer je upozorila na činjenice. Vama iz HDZ-a danas bi bilo možda najpametnije da ste ovu cijelu raspravu prešutjeli, ali ne, niste, nego ste se upleli i defakto sami priznali i legalizirali što ste napravili i sada još da, izvršavate atak na institucije, pa očekujem vjerojatno da ih smijenite, kao što ste uklonili Dinka Cvitana koji sada šeće sa 3 tjelohranitelja, kao što ste uklonili Daliju Orešković, kao što ste uklonili Povjerenstvo za Agrokor. Možete, samo je pitanje dokle?
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bernardiću. Slijedeća replika poštovani kolega Željko Glasnović, izvolite.
Poštovani kolega Bernardić, ja vas slušam, uporno slušam, a čuo sam jednom predsjednika stranke koji je nedavno izjavio da trebamo vratiti natrag u RH duh kolektivizacije iz 45.-te godine. Što to znači? Ustav te države propale, eksperimenta bio utemeljen na Staljinovom Ustavu iz 36.-te godine kada su bili milijone, milijone seljaka, kada je kanibalizam bio, postao standardna procedura u Ukrajini, kada je cijela Ukrajina bila konclogor, tko je od vas došao na polaganje vijenaca za tu djecu? Milijone, milijone djece, nitko. Zašto Vlada još ovdje kultni Marksizam, ovo nije pitanje „Za dom spremni“ poklik, nego pitanje amnestiran jedne najveće kriminalne organizacije u povijesti Europe, a to je Komunistička partija Jugoslavije. Ja se nadam kao mladi čovjek da ste vi lice prave socijaldemokracije, a ne žice osmice i metak u glavu jel taj sustav pobio više komunizam Jugoslavije, pobije više ljudi nego ukupno četnici, Bugari i svako drugi. Ako Srbija ima tu komisiju za ratne žrtve od komunista, zašto nema RH?
Zahvaljujem poštovanom kolegi Glasnoviću. Odgovor kolega Bernardić, izvolite.
Ja nemam nikakve veze s partijom, onom partijom. I sve zločine kao mladi čovjek u RH, osuđujem. I zločin ima ime i prezime i svi ratni zločinci trebaju odgovarati za ono što su napravili, bez iznimke, bez izuzetka, to je naš stav i tako se i ponašamo. Ali danas je ova rasprava prevažna za hrvatsku budućnost. Zato je narod koji nije u stanju naučiti iz svoje prošlosti, nerijetko, neću reći gotovo uvijek, ponavlja svoje tragedije.
Zahvaljujem kolegi Bernardiću. Slijedeća replika poštovana kolegica Marija Jelkovac, izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani kolega, osuđujem sve zločine, sve totalitarne režime, pa tako i ustaški režim. Ali ono što ne mogu dopustiti je da zaniječete svakog hrvatskog branitelja koji je išao u rov i poginuo za RH, pa i pod ovim pozdravom „Za dom spremni“. Ne sjećam se da ste u domovinskom ratu vi iz SDP-a javno protestirali da se ne može ići ginuti za RH pod tim pozdravom. Zato vas pitam da li ste danas licemjerni? Hvala.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Jelkovac. Odgovor kolega Bernardić, izvolite.
Pa ja sam dosta svoje obitelji izgubio u domovinskom ratu, između ostaloga i poslije rata, svog oca. Ali ne dopuštam da se baca ljaga na domovinski rat zato što jedna grupica ljudi koja pokušava oživiti avete prošlosti, na ovaj ili onaj način, silno se to trudi povezati sa karakterom tog rata, to nema jedno veze s drugim. Domovinski rat je ujedinio RH. Imao je pravedan obrambeni karakter za razliku od ove šake jada koji su došli iz inozemstva i ovdje, bez volje hrvatskog naroda, bez hrvatskih institucija, bez praktično hrvatske vojske, pod stalnim patronatom iz praktično Hrvatske vojske pod stalnim patronatom, Njemačke, Italije prodali Dalmaciju, prodali otoke, prodali Istru, prodali Međimurje i ubijali ljude. To nema veze sa državom.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bernardiću. Slijedeća replika poštovani kolega Josip Đakić. Izvolite.
Hvala lijepo kolega predsjedniče. Pa kolega Bernardiću rekli ste da skidate kapu Hrvatskim braniteljima i da ima se klanjate za njihovu žrtvu. Ja sam razumio da stvarno time i kontekst pozdrava Za dom spremni koji su koristili ti isti poginuli HOSOV-ci jednako tako i njima skidate kapu, jer pozdrav Za dom spremni koji je bio na njihovim prsima ili na njihovim rukavima nije kompromitiran u Domovinskom ratu, nije označen fašizmom ni ustaštvom jer Domovinski rat je okarakteriziran kao pravedan, obrambeni, osloboditeljski. Vjerujem da tako niste htjeli napasti ljevičarskog predsjednika Ivu Josipovića kada je odlikovao one pripadnike koji su poginuli, posthumno ih odlikovao najvećim državnim odličjima kao što je … [[Govornik se ne razumije…]] kao i 114. brigadu u kojem sastavu je bila i 9. bojna HOS-a. Nije taj pozdrav zagađen fašizmom u Domovinskom ratu.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Đakiću. Odgovor kolega Bernardić. Izvolite.
Opet vi pokušavate povezati Domovinski rat i taj pozdrav. To veze jedno s drugim nema. Nemojte to radit. Sram vas bilo. Pa imate tu jednog pripadnika koji je bio pripadnik, pripadnik obrambeni snaga. Nije sad ovdje, Krešo Beljak, a pitajte što misli o tome. Žan Kulier što mislite da je on znao o povijesnom kontekstu toga? Borio se čovjek za slobodu jedne zemlje na zapadu istočne Europe, za slobodu jednog naroda, za humane ciljeve. I te dvije bitke nemaju nikakve veze. Znači Domovinski rat pravedan, obrambeni, a ovo, ovo je sramota.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bernardiću. Sljedeća replika poštivani kolega Petar Škorić. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega Bernardić mislio sam da je 90-e prošlo vrijeme kad ćemo slušati o avetima prošlosti i kad će se koristiti ta riječ. Međutim, vidim da je vi ponovno izgovarate, obnavljate i da bez oživljavanja tih aveta prošlosti da se gubi svaki smisao postojanja i djelovanja vaše političke stranke. A ovdje ste sad razotkrili i pučku pravobraniteljicu Loru Vidović dakle koja u svom izvješću vidi ustašicaciju Hrvatske pa tvrdi dok s druge tvrdi dakle, da međunarodni sustav ljudski prava razvijen nakon 2. svjetskog rata kao odgovor na strahote fašizma i nacizma te kao jamstvo da takvo zlo nikad neće ponoviti. S druge strane afirmira totalitarni, komunistički sustav. Dakle, pri tome u skladu sa svojom orijentacijom uopće se ne osvrće na strahote komunizma koje je osudila cijela Europa. A što se tiče pozdrava Za dom spremni on je nastao daleko prije i ne može se vezati isključivo za NDH-a već je nastao kao izraz veliko srpskoj agresiji. Dakle i 91 godine…
Zahvaljujem, zahvaljujem poštovani kolega Škorić. Odgovor kolega Bernardić. Izvolite.
Pa jel vi mislite da sam ja sretan što o tome danas u 21. stoljeću, u 2018. kraj godine moramo razgovarati? Ne da sam nesretan, nego sam tužan, duboko sam tužan jer to slušam, gledam, gledam u izvješću pučke pravobraniteljice, gledam po pločama, gledam po medijima, gledam parade u uniformama, gledam nasrtanje i obračunavanje sa onima koji su drugi i drugačiji u Hrvatskoj. Jel mislite da je to dobro? Pa, to je grozno. Da danas u Hrvatskom saboru u 21 stoljeću, 2018, mi moramo o tome razgovarati, da nažalost, nažalost jer niste u stanju raskrstiti s tim dijelom prošlosti, kad budete u stanju Hrvatska će moć krenut naprijed. Do tada ćemo bit taoci onih pojedinaca u vašim redovima koji i dalje podupiru ustaški režim.
Zahvaljujem na odgovoru kolega Bernardić. Sljedeća replika poštovani kolega Davor Lončar. Izvolite.
Poštovani kolega Bernardiću, kad se sitim krvi Hrvatskog mesa duša me boli sve što danas slušam večeras tu od vas. Hrvatski branitelji u Domovinski rat nisu išli za osvetu, nisu išli praviti zločine, nego isključivo jednom namjerom, braniti svoju državu, svoju obitelj i svoj dom. Dolazim iz kraja kojem su za vrijeme komunističkog režima ubijeno 300 hrvatski domoljublja. Moram reagirat u njihovu čast jer bi me savjest pekla i ne bi se smio vratiti u povijest. Ne mogu vjerovat da tako mlad čovjek poput vas iznosi takve neistine kad su u pitanju Hrvatski branitelji i domoljubi države Hrvatske.
Zahvaljujem kolega Lončar. Odgovor kolega Bernardić. Izvolite.
Ja bi vam htio replicirati al očito me uopće niste razumjeli, uopće. A što se tiče žrtava, tu mogu samo za svaku žrtvu izrazit svoje najdublje suosjećanje, pijetet, prema svakoj žrtvi, bilo kad i bilo gdje.
Zahvaljujem na odgovoru poštovanom kolegi Bernardiću. Prelazimo na sljedeću raspravu u ime Kluba zastupnika Živog zida i SNAG-e, poštovani kolega Branimir Bunjac. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče Sabora. Uvažene kolegice i kolege, predstavnici Vlade, oporba ima pravo jednom mjesečno staviti jednu točku na dnevni red, na raspravu i tako je SDP-e ovaj mjesec skupio potpise i dok smo mi svi očekivali da će to biti možda neka rasprava o ovrhama, o minimalcu, o školskim udžbenicima, gladnoj djeci u školama, borbi protiv korupcije, sređivanja stanja u pravosuđu, poništenju pretvorbe i privatizacije svejedno, tema je II. svjetski rat. I kad se ne zna što bi se radilo, kad se ne zna na koji način bi se konstruktivno djelovalo, onda se uvijek po 100-ti puta za redom može reciklirati priča o ustašama i partizanima. I mogo bi sad ja reći kao povjesničar koji je čak doktorirao na temu II. svjetskog rata, odlično ovo je moja tema sad mogu konačno dominirati sa svim onim znanjem i knjigama koje sam pročitao tijekom desetljeća, ali eto ni ja ni moji kolege iz Živoga zida ne želimo sudjelovati u ovoj raspravi. Ne želim sudjelovati, ne zato što sam umišljen pa mislim da profesionalni povjesničar nema šta raspravljat o II. svjetskom ratu sa fizičarima, liječnicima, inženjerima građevine, nego zato što se ovdje uopće ne raspravlja o povijesti. Nek se ovdje u stvari povijest politizira na najbesramniji način kako bi se skupili jeftini politički poeni. Ovdje se povijest svjesno koristi za zagađivanje javnoga prostora, za izazivanje umjetnih podjela u našemu društvu okupiranoj od stranih centara moći, osobito financijski. Umjesto da radimo na ujedinjavanju nas koji smo još ovdje preostali, a ostalo nas je manje od 4 milijuna, da pružimo ruku jedni drugima i da se ujedinimo u borbi za slobodu, za suverenost, za našu djecu, za bolju budućnost, da se izborimo za radna mjesta, za pristojne mirovine, za pravdu i poštenje, ovaj visoki dom radi na podjelama, na širenju depresije, na poticanju najsirovijih strasti, a sve kako bi se nečije ocvale stranački rejting povećao za pola ili za 1%. I nije to prvi put. Pojedini saborski zastupnici da mogu ovdje bi sjedili, inače ih nikad nema, al sad ih ima, do sudnjega dana i pričali o ideološkim pitanjima, o pločama, o imenima trgovima, o tome koje žrtve više vrijede a čije manje, a ljude osim nekolicine fanatika i dokoličara takve teme niti zanimanju, niti im u stvarnosti mogu na bilo koji način pomoći. Jer što se konkretno promijenilo se time što je ploča premještena iz Jasenovca u Novsku, što je predsjednica odnijela bistu iz jedne sobe u dvorište, što se promijenilo nakon završetka rada vijeća za prošlost, što se promijenilo u Zagrebu promjenom imena trga, evo recite mi jel Zagrepčani bolje žive, gore žive, jeli još jel se promijenio gradonačelnik, na koji način to utječe na mene koji evo sad silom prilika boravim u Zagrebu, zašto neovisni za Hrvatsku ne podržavaju proračun kad im evo taj glavni uvjet za suradnju ispunjen. Jeste li čitali nedavno intervju sa našim emigrantima koji su bili prisiljeni otići jer ovdje ne mogu naći posao za pristojnu plaću i kad su ih pitali što vam se u Londonu najviše sviđa u odnosu na Hrvatsku, oni su rekli nitko ne priča o ustašama i partizanima i ja se osjećam sretan. I sad pazite u jednom Londonu gdje su mogli reći imam 3 puta veću plaću, ovdje je bolja organizacija posla, sve je sređenije, mirnije, on kaže sretan sam jer nitko ne priča o ustašama i partizanima, jer se nad građanima Hrvatske 3 desetljeća vrši mentalno nasilje koje provode političari nad narodom sa svojim otrcanim manipulacijama o II. svjetskom ratu s kojima ste već dosadili i bogu i vragu. Gospodo iz SDP-a vama se obraćam jer ste vi otvorili o temu i to na ovakav spektakularan način skupljanja potpisa, dobronamjerno ću vam ovo reći. Nemojte to raditi. Na ovaj način si rušite rejting koji vam je već i onako prepolovljen samo 2 godine. To vam nema veze s kadrovskim pitanjima ko vodi stranku, ko ne vodi, nego jednostavno etiketirajući ljude kao fašiste, hrvatske građane ili na bilo koji drugi način, sustavnim traženjem neprijatelja u društvu, sustavnim nazivanjem ljudi ne znam zaostalima primitivcima ne znam kakvim, uništili ste imidž svoje stranke. Zašto se ne bavite, umjesto da se bavite socijalom koju imate u imenu, da se bavite radnicima, seljacima, vi uporno potežete neka pitanja stara 70, 80 godina i u stvari šalje poruku da ste salonski ljevičari u stvari klasični liberali američkoga tipa. Ljude koje zanima vlast, a ne provođenje stranačkoga programa. Pogledajte još iz vremena Zorana Milanovića dovukli ste u svoju stranku najgore karijeriste i uhljebe koje zanima samo i jedino sjedanje na proračun i moć. Pogledajte kako ti isti sada pretrčavaju HDZ-u ti isti koji su vam potpisali tu vašu deklaraciju sada će glasati protiv nje. Zašto? Zato što je ideologija i stranački program vaše socijaldemokracije bio samo izgovor da se dođe na vlast, a ne uvjerenje. I sad su ti isti od jučer kvazi ljevičari, postali kvazi demokršćani i ne znam najednom novo otkriveni vjernici. I što bi mi danas po vašemu raspravljati, dajte mi recite, da je nacizam zlo, pa je zlo je i ustaštvo je zlo. Tko bi normalan podržavao totalitarni režim koji zatvara i ubija svoje vlastite građane, koji vješa ljude po ulicama, broji krvna zrnca, dijeli ljudi po boji kože, vjeroispovijesti, nacionalnosti, ne znam na kakve sve načine. Tko podržava boljševizam danas u RH? Tko može podržavati takvo društveno uređenje poput Staljinizma koje istrebljuje čitavu klasu društva ili ne znam, određeni postotak stanovništva? Tko zdrave pameti može reći da je, ne znam, četništvo bilo što dobro? Kad u četničkom programu jasno piše da u velikoj Srbiji neće živjeti ni jedan Hrvat, ni jedan Albanac, ni jedan Turčin, kako su pogrdno nazivali Bošnjaka. Te smo stvari osudili već tisuću puta i nakon tisuću puta, vi hoćete da ih osudimo i tisuću prvi put. U koju svrhu? Da osuđujemo nešto što se samo po sebi podrazumijeva. Uprite prstom gospodine Bernardić ovdje u Sabor, pa kažite mi te ustaše, molim vas, gdje su, tko je to, ja ne znam, ja ih ne vidim. U RH vam danas nema ni ustaša, ni boljševika, ni četnika, ako ništa drugo, nema ih zato što su to relikti prošlosti koji su doživjeli teški i nepovratni poraz. Postoji par redikula pojedinaca kakvih će uvijek postojati dok je svijeta i vijeka i onda vi u suradnji sa medijima, uvijek takvog jednog nađete koji je stavio neku tupavu kapicu na glavu i onda ga stavite na naslovnicu novina i velite, evo, RH je, ne znam, komunistička, ustaška i ne znam kakva. To je manipulacija, to nije stvarno stanje. A zašto to čine? Pa baš zato što hoće da Hrvati, hrvatski narod, građani RH budu podijeljeni, oni hoće da ustane prijatelj na prijatelja, poznanik na poznanika, susjed na susjeda, brat na brata. Čuli ste za onu podijeli, pa vladaj. I ako ima tih par stotina fanatika i ne znam kakvih, da ne velim sad, ako ste i vi među njima dajte evo, Živi Zid će vam zakupiti 200 hektara šume na Romaniji, otiđite tamo, skupite se ekipa, ponesite kapice, toljage, možete nožine, šta vam je draže i odigrajte veliki play off drugog svjetskog rata i kada riješite tko je pobijedio, javite nam ovdje u Sabor, mi ćemo prihvatiti rezultate kakvi god bili. I onda jednom za svagda da završimo s time i da znamo, evo pobijedili su ti i ti i sad okej, dosta više s tim. U čemu je stvar? Povijest bi trebalo prepustiti povjesničarima. Povijest bi trebalo prepustiti sustavu edukacije i obrazovanja, ali vi namjerno, čak i kada je SDP bio na vlasti, niste dopuštali da se o tome govori, da se o tome piše. Vaš ministar Željko Jovanović namjerno je smanjivao sredstva za društveno humanističke znanosti jer njemu odgovara politizacija ovih pitanja, a ne saznavanje istine. Svi znaju nešto o ustaštvu, RH nema biografiju Ante Pavelića, nema biografiju Tita, sad se nedavno jedna pojavila, nemamo knjigu o Sutjesci, o, ne znam, Srijemskom frontu. Zašto ne potaknete znanstvenike da se time bave i što će se oni više baviti, to će više knjiga, informacija i članaka izlaziti o tome, to će ljudi jednostavno brže zaboravljati te stvari, doživljavati će ih na neki način kao određenu vrstu misaone zabave. Budimo poput Slovenaca, oni su iskopali, istražili i obradili sva grobišta, bez obzira čija su. Budimo poput Francuza, imate u Normandiji, ako niste bili, imate amreričko groblje, njemačko groblje je odmah preko ceste, jedno preko drugog. Ja sam ovo ljeto bio u Staljingradu, možda ste čuli, danas u Volgograd, tamo imate sve sačuvano ono iz bitke, kako sovjetskog, tako njemačkog, cijeli Volgograd vam je dvojezični, ruski i njemački. Jedni i drugi dolaze tamo i oni su od toga napravili turističku priču. Jel vi možete vjerovati da se danas u Volvogradu zajedno druže sovjetski i njemački veterani, sjednu za stol i popiju kavu. A kod nas, kod nas se ne može smisliti, ne može se vidjeti, ovoga, nekoga s druge strane, a najmanje da bi se netko pomirio, da bi rekao dosta više ovoga sa drugim svjetskim ratom. Pozivam HS ako se već želi baviti ovom temom da odvoji sredstva za istraživanja za povjesničare i da ih pusti na miru, da objektivno i neovisno istraže hrvatsku povijest, kakva god ona bila, bez uplitanja politike. Kada se politika bude prestala miješati u povijest, onda ćemo možda konačno nešto i o tome znati. Arhivirajmo povijest, pretvorimo je u nešto korisno, u nešto što nas spaja, a ne u nešto što nas razdvaja. Iskreno se nadam da je ovo bilo zadnji puta da sam svjedočio politizaciji prošlosti u HS-u i to uvjeriti ću vas, pozdraviti. Živi Zid kao nadideološka stranka, sinergijska stranka, stranka okrenuta prvenstveno budućnosti, stranka koja svoj identitet želi graditi na identitetu boljega života za sve hrvatske građane neovisno o toga u kojoj su stranci, na ovakve rasprave neće više reagirati, i to je naša poruka i da ubuduće znate zašto od nas nećete čuti ni slova. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bunjcu. Jel to znači kolega da odustajete do pojedinačne rasprave?
Molim?
Da odustajete od pojedinačne rasprave? Ne. Dobro. Određujem stanku od 20 minuta do 20:15 sati. Nastavljamo dalje. STANKA U 20:00 SATI [[NASTAVAK NAKON STANKE U 20:17 SATI]] Poštovane kolegice i kolege, nastavljamo sa radom plenarne sjednice. U ime predlagatelja poštovani kolega Davor Bernardić, izvolite.
Poštovani podpredsjedniče. Evo na početku htio sam odgovoriti zastupniku Bunjcu, koji se u ovom svoj, ovoj svojoj raspravi potpuno razotkrio, kao jedan najobičniji desničar i konzervativac koji se skriva ispod žute kukuljice i žute mandure, i koji je pokušao relativizirati i ovu danas važnu raspravu u hrvatskom parlamentu. Ali to zapravo potvrđuje ono sve što smo i mislili o vama. Razlog zbog kojeg danas niste podržali istospolnu zajednicu, pravo njihovo na udomljavanje djece, razlog zbog kojeg niste za Istambulsku konvenciju, zato jer vi u to duboko ne vjerujete, razlog zbog kojeg vi ne vjerujete u korijene, u antifašističke korijene Hrvatske, to je vjerojatno i razlog zbog kojeg glasate diljem zemlje za uklanjanje trgova, koji nose nazive po junacima antifašističke borbe. To je vaš smjer, to je vaš put, vi ste desnica. Da ne govorim o tome da se nalazite po razno raznim državama sa predstavnicima koje kakvih stranaka, pa nažalost i ove veliko srpske stranke s kojima su se vaši predstavnici nedavno sastali u Beogradu. Dakle, vi podržavate sve ekstremne pokrete i potpuno ste se demaskirali. Ali ono što ću vam isto tako reći, i ono što sam vam dužan odgovoriti, je da do sada od vas iz Živog zida nismo nažalost vidjeli niti jedan jedini ozbiljni prijedlog. I za razliku od SDP-a koji je predložio i plan za rast plaća, i plan za rast mirovina, i plan za smanjenje liste čekanja u zdravstvu, i plan za deblokadu građana i zaustavljanja dužničkog ropstva, vi niste predložili apsolutno ništa. Jedina ljubav koju dijelite prema građanima je ljubav prema skupim satovima koju je svojevremeno dijelio ratni profiter Ivo Sanader. I to je sušta istina o vama.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bernardiću. Imamo replike. Poštovani kolega Željko Glasnović, izvolite.
Poštovani kolege, ovo nisu povijesna pitanja, ovo su sadašnja pitanja i vezana su za neke, za katarzu u hrvatskom društvu, jer povijesni ogranak znanosti, a ne rekla-kazala. Evo, druge zemlje imaju institute za pomirenje i istinu, druge države, imaju institute za nacionalno sjećanje, samo nema Hrvatska. Zašto je ukinut institut za ratne i post ratne žrtve, zašto je to ukinuto? Da se ne saznaju u potpunosti zlodjela komunizma. To znači da imamo ovdje lažne kršćanske demokrate, lažne socijaldemokrate i lažne seljake. A po pitanju Rapalskog ugovora, ne trebate povijest, pogledajte Velo misto, epizoda broj 5 i vidjet će te da je, sve od Istre, od Istre do Zadra i otoka, da je predao Trumbić i Pašić u staroj Jugi taj teritorij, a ne ovaj koga vi optužujete. Jednostavna stvar.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Glasnoviću. Sljedeća replika poštovani kolega Branimir Bunjac. Izvolite kolega Bunjac.
Hvala lijepa. Gospodine Bernardić, vašim gnjevnim istupom priznali ste poraz. I nemam vam što drugo za reći, a slobodno pitajte, evo ovdje su zastupnici srpske manjine, kad dođu zastupnici romske manjine, kad dođu predstavnici židovske manjine, i svih drugih manjina u Hrvatskoj, dal je Branimir Bunjac desničar. Evo slobodno ih sad pitajte, a usput bih vam preporučio da odete do prve knjižnice, nije to tako teško, ima jedna u blizini Sabora, i da posudite barem jednu knjigu koju sam ja napisao o povijesti pa da shvatite u kakvoj ste ogromnoj zabludi. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Odgovor kolega Bernardić.
Ne mogu suditi iz vaše izgovorene riječi, ono na temelju čega mogu zaključivati je iz vaših stavova, a vi ste gospodine Bunjac kao i vaša stranka, bili protiv Istambulske konvencije, bili ste za uklanjanje trgova antifašističke borbe, bili ste protiv udomljavanje djece od strane istospolnih parova, danas ste protiv ove interpelacije i zapravo moje je pitanje protiv ste Europske unije, dakle, po čemu vi to niste desničar? A u vašim ekonomskim rješenjima, bolje da ne govorim. Kad su ljudi vidjeli kakva ekonomska rješenja nudite, budući da ste stranka koja niste sudjelovali u vlasti, dodatno su odlučili napustiti Hrvatsku, jer vaše ekonomsko rješenje za Hrvatsku je štampat ćemo novce i nećemo plaćati dugove. Kad su ljudi vidjeli ozbiljnost toga prijedloga, svi su pobjegli iz zemlje.
Zahvaljujem na odgovoru. Prelazimo na sljedeću raspravu, u ime Kluba zastupnika SDSS-a, poštovani kolega Boris Milošević, izvolite.
Poštovani podpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege zastupnici, poštovani predstavnici Vlade Republike Hrvatske. Hrvatski sabor je uvijek izražavajući stajalište hrvatskog naroda i svih ostalih građana Republike Hrvatske, uvijek stalno zastupao načelo pluralizma demokracije, ravnopravnosti, poštovanja ljudskih građanski prava i sloboda. I u tom svjetlu želim da imamo ovu raspravu. U tom svjetlu ove rasprave želim izložiti i stajalište svog Kluba. Stajalište našeg kluba je jasno, Za dom spremni za nas nema drugih značenja već samo jedno. Za dom spremni je bio službeni ustaški pozdrav što je sasvim dovoljna činjenica da ga se zauvijek diskvalificira. Taj pozdrav je simbol koji označava ustaški režim HND-a, paradržavice koja je nastala isključivo voljom fašističke Italije i nacističkog Trećeg Reicha, i upravo zbog toga što on simbolizira, i upravo zbog toga, zbog načina na koji se on koristi, a koristi se isključivo kao poziv na mržnju, korištenje tog pokliča bi trebalo zabraniti, osuditi i od njega se ograditi. Stav svih nas bi trebao biti tu jasan i nedvojben. I ja stvarno pitam sve nas, zar moramo pojašnjavati što je značio ustaški režim, što je značio ustaški pozdrav „Za dom spremni“, da je to bila država koja je ubijala, protjerivala i diskriminirala trećinu svog stanovništva. Da je to bila država koja je otvarala koncentracijske logore, da je to bila država čija se ideologija temeljila na krvi, na ideologiji krvi i tla, što je imalo za posljedicu donošenje rasnih zakona. Donošenje rasnih zakona je značilo fizičko istrebljenje svih onih koji nisu odgovarali rasnim kriterijima. Rasni zakoni su legalizirali državni teror prema nižim rasama, prema Srbima, prema Židovima, prema Romima. Nije prošlo mjesec dana od proglašenja NDH otvoren je prvi logor, nije prošlo mjesec dana doneseni su rasni zakoni, nije prošlo mjesec dana počinjen je prvi pokolj. Dužnost svih nas saborskih zastupnika je da se usprotivimo mržnji i nacionalizmu, netoleranciji, isključivosti, da se usprotivimo diskriminaciji. Predsjednik Francuske Macron obilježavajući 100 godina od završetka Prvog svjetskog rata je reko jednu divnu rečenicu. Nacionalizam je izdaja domoljublja. Što se tiče samog pozdrava da li je on bio korišten '91., da li je on bio korišten '92., da li je on bio korišten '93., da li su ga pripadnici HOS-a koji su kasnije priključeni Hrvatskoj vojsci koristili, jesu. Da li su oni bili ustaše, da li su oni bili svjesni tih svojih oznaka, neću to tvrditi, ne bi se usudio to tvrditi, bilo je onih koji su bili svjesni, bilo je onih kojima to uopće nije bilo bitno, bilo je onih koji su htjeli ić u rat, al ono što je jasno i nedvojbeno da je politički vrh HSP-a koji je bio formalni osnivač svjesno gurao simboliku NDH-a. Bile su izjave vrha tadašnje stranke da svaki hrvatski vojnik, ne HOS-ovac već svaki hrvatski vojnik pozdravlja sa „Za dom spremni“, a to je pozdrav koji su 10. travnja '41. upravo hrvatski vojnici donijeli nakon uspostave NDH. Dakle, sami osnivači su se pozivali na ustaše i NDH. Upravo je Tuđman nastojao to suzbiti i marginalizirati, upravo radi toga je Ministarstvo uprave '95. donijelo rješenje kojim je odbilo registraciju udruge sa tim pozdravom. Upravni sud je to rješenje iz '95. tada potvrdio, zašto je 2001. prva lijeva vlada to registrirala ostaje misterija. Tako da imamo situaciju da je do jučer bilo 29 udruga HOS-a registrirano, a samo nekoliko ima njih pozdrav „Za dom spremni“ u svom grbu. Podsjetio bih sa pravne strane, da smo imali ulicu u jednoj općini koja je nosila naziv 10. travnja od '97., Ustavni sud je 2017. odlučivajući o tom predmetu u imenu ulice 10. travnja donio odluku kojom poništava tu odluku u nazivu te ulice. Zašto je poništio? Vrlo jasno je rekao pod zaštitom Ustava i konvencije ne može biti obilježavanje datuma 10. travnja '41. kao dana osnivanja NDH na bilo koji način uključujući davanje imena ulica ili trgova po tom datumu. Dobro poznata povijesna istina je da NDH bila nacistička i fašistička tvorevina i kao takva predstavljala apsolutnu negaciju legitimnih težnji hrvatskog naroda za vlastitom državom i tešku povijesnu zloupotrebu tih težnji. Stoga sukladno izvorišnim osnovama Ustava RH nije slijednica NDH ni po kojoj osnovi. Mislim da je to vrlo jasno, ako se vratimo u 2006. kada je otvoren Memorijalni muzej Jasenovci obrazovni centar kad je obnovljen, kad je postavljen novi postav, tadašnji predsjednik Hrvatskog sabora je istaknuo da je jasenovački koncentracijski logor stravično svjedočanstvo ustaških zločina, preteška neizbrisiva ljaga koja je okarakterizirala ustaški režim kao režim zla i neljudskosti. Jer su Židovi ubijani samo zato što su Židovi, Srbi samo zato što su Srbi, Romi samo zato što u Romi, a ubijani su i mnogi Hrvati samo zato što su bili antifašisti, što su se usprotivili kvinsliškom vazalstvu i ustaškom režimu. Nije to problem samo RH taj problem postoji širom Europe i zato je nedavno točnije 25.10. donesena rezolucija Europskog parlamenta o porastu neofašističkih nasilja u Europi. Rezolucija sama kaže da se pozivaju između ostalog države članice i nacionalni sportski savezi, a posebno nogometni klubovi da se suprotstave zlu rasizma, fašizma i ksenofobije na stadionima, da se potiču države članice da osobe koje rade na javnoj radioteleviziji i medijima pružaju osposobljavanje u cilju jačanja razine svijesti o izazovima diskriminacije. U rezoluciji se ističe svijest o povijesti kao jednom od preduvjeta za sprečavanje sličnih zločina u budućnosti, poziva se države članice da osude i suzbiju sve oblike poricanja holokausta uključujući trivivalizaciju i mimalizaciju zločina nacista i njihovih suradnika. Što mi danas imamo? Mi danas imamo novi Jasenovac dolazi 9 razreda godišnje toliko ih je bilo 2017., da nemamo jedinstvenu državnu komemoraciju, da se diljem Hrvatske u javnim ustanovama, gradskim knjižnicama prezentiraju knjige koje negiraju holokaust. Danas sam govorio o tome, danas sam pročitao ulomak hrvatskog književnika, novinara, odvjetnika, političara, istaknutog člana HSS-a kojeg su ustaše odveli u logor Jasenovac koji je u svojoj knjizi Konclogor na Savi, opisao što je tamo doživio. Dakle, pročitao sam ulomak u kojem opisuje kako je pogubljeno u nekoliko dana 1200 djece, 1200 djece. S njegovim citatom kojim je završio poglavlje koje govori o tome, završiti ću i sadašnje izlaganje. Gušilo me u prsima, ali nisam mogao zaplakati.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Miloševiću. U ime predlagatelja poštovani kolega Davor Bernardić, izvolite.
Poštovani kolega Milošević, morati ću vam se obratiti, budući da ovo što ste rekli je sve bilo točno, divno i krasno, ali moram vas upitati, budući da ste ovdje zastupnik u HS-u, predstavljate srpsku nacionalnu manjinu, ne smeta li vam to što će vladajući HDZ s kojima ste u koaliciji, odbiti danas ovu interpelaciju. Ne smeta li vam to, ne smeta li vam to što je Plenkovićevo Povjerenstvo za suočavanje s prošlošću defakto legaliziralo upotrebu pozdrava „Za dom spremni“, jel vam to ne smeta? Ne smeta li vam to što su u Jasenovcu još uvijek tri kolone, jel vam to možda smeta? Ili da li vam smeta to što ste na svakom glasanju zajedno glasate u istom vagonu sa Branimirom Glavašem i npr. s kolegom koji je gore, Stevom Culejom? O tome se ovdje radi, nemojte nas farbati.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bernardiću. Ja bih vas molio da prilikom vašeg izlaganja ne omaložavate niti jednog zastupnika. Imamo jednu povredu Poslovnika. Poštovani kolega Stevo Culej, izvolite.
Čl. 238. bilo koji, 357., sve šta kažem, nisam promašio. Ali kolega Bernardić me uvrijedio, stavljajući me sa mladim kolegom na istu stranu, bili mi zajedno u koaliciji, možda ne mislimo isto, reko, uvrijedili ste me, jako i duboko, uprli ste prstom prema meni, a ja očekujem kad netko upre prstom da nastavi do kraja.
Zahvaljujem kolega Culej. Ja vas lijepo molim nemojte ubuduće zloupotrebljavati povredu Poslovnika jer Poslovnik nije povrijeđen kao što ste vi to iznijeli, a ja sam prije vas zamolio da se ne omaložavaju zastupnici. Imamo jednu repliku, poštovani kolega Boris Milošević, izvolite.
Poštovani kolega Bernardiću, neke stvari koje ste tu nabrojali, me smetaju, smetaju me, ne mogu reći da me ne smetaju, al nisam ja ovdje nikoga izdao time što me smetaju. Ono što me još više od toga smeta je upravo ono što sam rekao u raspravi. Zašto je lijeva Vlada 2001.-ve registrirala „Za dom spremni“ ako je 95.-te on odbijen. Puno više me smeta kad lijeva Vlada izda lijeve ideje.
Zahvaljujem, odgovor kolega Bernardić, izvolite.
Toliko vas je smetala lijeva Vlada da ste odlučili biti u desnoj, ma dajte molim vas.
Zahvaljujem na odgovoru poštovanom kolegi Bernardiću. Nastavljamo dalje u ime klubova, u ime kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista, poštovani kolega Miro Bulj, izvolite.
Kolegice i kolege, smatramo da od nas mora doći izraz poštovanje za sve žrtve nevino stradale u drugom svjetskom ratu i poslije u totalitarnom režimu, bez obzira na kojoj strani se one borile. Da li su u tom trenutku oni iluzije ili ne, ali moramo se pokloniti svim žrtvama i odati pijatet. Moramo radi budućnosti RH zakopati te sjekire, moramo dati znanosti, obrazovanju, institucijama koje se bave sa poviješću da se s tim bave. MOST je bio otvorio arhive iz tih vremena poslije drugog svjetskog rata totalitarnih režima, nažalost HDZ i većina ga je zatvorila. Nema tko drugi, ne može politika mijenjati povijest, jedino institucije. I o svim problemima iz povijesti, znanost mora kazati svoje povjesničare. Međutim, da bi se okrenuli budućnosti, kao što su na zajedništvu mladići 90.-tih godina, moji suborci, stali u isti rov, ne pitajući se jesu li sinovi partizana, jesu li sinovi ustaša, jesu li srpske nacionalnosti, jesu li bošnjaci, zajedno smo stali u rov u borbi za slobodnu, prosperitetnu RH. 95.-te godine je predali smo, znači kad smo oslobodili RH, političari su uzeli vlast u svoje ruke i oduzeli su budućnost našoj djeci zbog ovakvih rasprava, zbog rasprava o ustašama i partizanima. Vrijeme je da o tome govore povjesničari i znanstvenici, vrijeme je da se otvore sve arhivi i da se o tome vidi naša povijest koje se ne moramo stiditi, ali onoga što je bilo loše, trebamo se odreći. Mi smo ovdje u ovom parlamentu podijeljeni po strankama, različitih svjetonazora, različitih pogleda ekonomskih, socioloških, različito gledamo. Ali zbog budućnosti naše djece mi moramo ovu knjigu zatvoriti, ne smijemo u svemu vidjeti aveti prošlosti, kolega Bernardiću. Kao što vi govorite o Jasenovcu, tako će netko govoriti, ja ću govoriti o Bleiburgu Moremo prebrojavati žrtve i mrtve, krv mrtvu. Međutim, Domovinski rat je temelj moderne hrvatske države. Sve ostalo je podjela hrvatskog naroda. Da smo se ovako mi ponašali 90-te godine nikada ne bi bilo samostalne Republike Hrvatske. Nikad. Moramo naći zajednički jezik radi prosperiteta RH. Ovakve teme, o ustašama i partizanima gone našu mladu djecu u treće zemlje. Zašto odgovara, kolega Bernardiću vama i HDZ-u ova tema? Mi smo trebali pričati o puno ozbiljnijim temama ovdje u parlamentu. Npr. o Marakeškom sporazumu. Međutim, ova je vaša tema došla ko melem na ranu. Danas su je stavili. Na Odboru su, kolega Kovač je forsirao svoj zaključak, koji, ja mu ne dam odobrenje, ja osobno kao saborski zastupnik, jer ne znam što se nalazi u tome sporazumu. Znam, ali želim da raspravljamo u parlamentu. I da ja kažem svoj stav. Narod ne more odlučivati. Znači, imamo brojne probleme. Imamo probleme okupacije teleoperatera, imamo okupacije banaka, imamo ekonomskih problema, imamo dvije trećine Hrvatske prazne, Hrvatska je najgora po postotku djece naše koja ne mogu ići u dječje vrtiće, a istraživanja kažu da djeca koja od 3-6 godine ne idu u vrtić, nemaju mogućnosti, da 17 puta imaju manju šansu da će imati visoko obrazovanje. Te teme, gospodine Bernardiću, gospodo iz HDZ-a otvorite. Ovo je naletilo HDZ-u vaše … [[Govornik se ne razumije.]] gdje oni sada peru brojne greške koje su radili posljednjih mjeseci, posljednjih godina, od uhićivanja, lociranja, transferiranja i svega onoga što se nije pozitivno događalo u RH. Nama treba budućnost. Mi se moramo okrenuti budućnosti. Mi ne smijemo okretati mrtve kosti. Mi ne smijemo govoriti o Domovinskom ratu na taj način, uspoređivati ustaški pokret s HOS-om. Mi to ne možemo, ja to nemam pravo, u ime onih koji su branili Vukovar, HOS-ovaca. Samostalna satnija od 20 od 50 8 ih, 28 25 ih je poginulo, a 3 nestalih. Najteže su u ratištu bili na Sajmištu. Do zadnjega trenutka su branili krvlju svojom. Između njih nije bilo pitanje tko je bio Srbin, tko je bio Hrvat, kao što i ja, u kojoj sam bio postrojbi, nisam pitao svojeg susjeda s kojim danas živim jesi li ti Srbin ili Hrvat. Svi ti ljudi teško žive. Naša zemlja je postala eksploatacijsko polje raznih dinastija, kako domaćih, tako stranih. Hrvatski branitelju su nam dali, gospodo, ja tada nisam bio u politici, su nam dali, alate da upravljamo ovom državom. Kako upravljamo, zapitajmo se. Da li u ovome trenutku najbitnija tema u RH ustaše i partizani. Ja zaista, kolega Bernardiću, znam, da ima ljudi koji su ekstremni, ali nikada neću reći za ljude koji su bili u Hrvatskim obrambenmim snagama da su ekstremni. To su ljudi koji su svojim životima branili RH. I nitko ih ne može uspoređivati sa ustašama iz 1941. jer nisu tada bili rođeni. Smatram, kad govorimo od HOS-u, kad govorimo o Hrvatskoj vojsci, o pobjedničkoj vojsci, ne smijemo ih uspoređivati, radi naših mladih, jer je Domovinski rat na zajedništvu, temelj države. HOS je dio pobjedničke vojske, Hrvatske vojske i moramo govoriti istinu o Domovinskom ratu. Ne opravdavati bilo kakav zločin, nego istinu o Domovinskome ratu, gdje MUP, HV i HOS zajedno branile RH od fašističke velikosrpske agresije. HOS-ove snage su bile antifašističke. Nisu bile ni u Smederevu, ni u Beogradu, nego su branile su Vukovar, branile su Dubrovnik, branile su moj Sinj, da ne bi došlo do vašega Zagreba. Da vi možete sjediti sad u ovoj fotelji, da ja mogu biti njihov predstavnik i svi mi ovdje. Ako tako gledamo i nađemo uza sve ideološko svjetonazorske razlike, zajednički cilj opstanka ljudi na ovim područjima, onda ćemo uspjeti. Ako ne, onda ćemo možda samo svaki dan samo gledati ankete jesmo li 2% gore, il 2% dole i otvarati teme. Vjerujte mi, predlagatelji, vi koji ste predlagali, a najviše me začuđuje, da jedan među predlagateljima, gospodin Grbin, koji je najljepše do sada, po meni, i najemotivnije izveo pjesmu Bojna Čavoglave. Jedna od ljepših izvedbi. Nije cijeli snimak bio, pa bi volio, ako je moguće da nastavi. A brojni su vam ljudi pritrčali, koji su potpisali od ovih 30, na drugu stranu. Možemo sad karikirati, ali ne smijemo blatiti sami sebe. Pokušajmo na zajedništvu, uz sve razlike izboriti se za prosperitetnu RH. Ja sam djelomično u početku citirao osobu koja je moj Sinjanin. Koji je sjedio 1995. u ovoj klupi, saborskoj. To je Mika Tripalo. Čovjek koji je bio u partizanskom pokretu. I kad se raspravljalo o Bleiburgu, rekao je riječ koju sam ja na početku rekao. Rekao je da su svi oni koji su poginuli na Bleiburgu, da su oni žrtve i da im se trebamo poklonit. A brojni se, ovdje među vama, pozivaju na Miku Tripala koji je kasnije bio hrvatski proljećar. Smatram da je iste riječi upućivao i Vlado Gotovac, sjećamo se njegova govora ispred generalskog zbora. Nije tada ozbiljno shvaćao, generalskog, tamo armije JNA. I još bih jednom kazao, ako ne budemo zajedno stali i našli zajedničke stvari koje će riješiti da interesne skupine ne slome skroz Hrvatsku koje da je ne prelome preko koljena a jesu a mogu opet nabrajati sve ove stvari što su interesni lobiji dinastije određene napravile jer Vlada ne vlada RH nego teleoperaterski lobiji, ne znam svi ekonomski lobiji, bankarski lobiji, svi oni vladaju RH. Ako mi budemo samo ovdje cirkus i pričali o ustašama i partizanima a ispod stola prolazi nam Marakeški sporazum a sve naše susjedne države, većina, tj. skoro sve su protiv potpisa, neće podržati tj. neće podržati taj sporazum a mi kao saborski zastupnici o tome ne raspravljamo onda dovoljno govori koliko smo mi neozbiljni nego kroz odbor se provuklo na brzinu, otići će ministar unutarnjih poslova tamo to podržati. A nas nije narod ovlastio da samo ovdje sjedimo a da Vlada provlači što želi, bez obzira slagali se a i vi oko toga sporazuma ili ne, o tome trebali smo inzistirati kolega Bernardiću kao oporba i svi zajedno natjerati većinu da se o tome raspravlja bez obzira kako vi glasali ili ja. Puno toga su proturili ispod stola dok mi pokušavamo govoriti o Drugom svjetskom ratu. Uostalom, postoji Deklaracija Europskog vijeća, za sve totalitarne žrtve postoji dan, dan 39.-te godine kada je potpisan sporazum između Hitlerove Njemačke i Rusije o nenapadanju Staljinove. Kada se trebamo prisjetiti svih žrtava. I mi, i ja sam za to da se to spominje da sve žrtve spominjemo ali nikako ne mogu dozvoliti da se uspoređujete, hrvatske branitelje sa bilo kojim totalitarnim režimom jer u rovu istome u HOS-ovim postrojbama Hrvatske vojske, MUP-u su bili sinovi partizana, sinovi ustaša, 9 tisuća ljudi srpske nacionalnosti i nikada, nikada nemam to pravo zbog mrtvih, nemam pravo zbog Jean-Michel Nicoliera koji je Francuz, ja nemam pravo zbog tih ljudi koji je ostavio Francuz život u Vukovaru svoj, ja nemam to pravo. Ja sam ostao živ ali ja zbog tih mrtvih nemam pravo. Nađimo zajedničke stvari koje nas spajaju i pokušajmo zajedno zaustaviti interesne skupine u RH a ovu priču ostavimo obrazovanju i prosvjeti, znanosti, akademskoj znanosti, otvorimo arhive, otvorimo povijest neka ljudi koji se bave s time profesionalno neka to izučavaju. A na ovaj način kolega Bernardiću na ... [[Govornik se ne razumije.]] ste naletjeli HDZ-u jer provlače stvari a oni se, koje su puno bitniji za RH a oni bildaju svoje demokršćanske mišiće a vaši bivši koalicijski partneri svoje liberalne. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bulju. U ime predlagatelja poštovani kolega Bojan Glavašević. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Budućnost, da, to je ta ključna riječ, ali budućnosti nema bez iskrenog odnosa prema povijesti, jednak tretman zločina je nužan, slažem se i neupitan. S druge strane ako gledamo oživljavanje i jačanje ustaštva u Hrvatskoj, neonacizma u Njemačkoj, fašizma u Italiji, a to nije izmišljotina, to se događa, evo, gospodin Glasnović je bio nedavno na konvenciji NPD-a, nije mogao odgovoriti na jedno vrlo jednostavno pitanje o tome jesi li neonacist ili nisi. A odgovor na to pitanje je ili ne ili bilo šta drugo. Jer ako je bilo šta drugo, odgovor je zapravo da. Mi se moramo suprotstaviti tome i to na sve moguće načine i to ne, ne znači da itko minorizira zločine socijalizma kolega Bulj, ali mi ne gledamo oživljavanje npr. komunističke partije, ne slušamo u hrvatskom društvu pozive na nacionalizaciju privatne imovine, ne gledamo represiju vjerskih zajednica ali zato slušamo ustaške pozdrave, slušamo relativiziranje zločina ustaškog pokreta. Pa tako jedan Jasenovac je zapravo bio, ha, ajde ne baš nekakav kamp za izviđače ali je bio radni logor, nije bio mjesto smrti desetaka tisuća nevinih civila. Slušamo relativiziranje svih zločina ustaškog pokreta i pretvaranje da HOS-ov „Za Dom spremni“ nema nikakve veze sa ustaškim „Za Dom spremni“ ali zapravo je ta veza izravna jer je Skejo zapovjednik još za vrijeme rata HOS-ovce nazivao ustaškim sinovima. Imate snimke govora. Ta veza nikada nije bila posredna, ona je uvijek u svakome trenutku bila izravna. Lik Ante Pavelića i Maksa Luburića je u to vrijeme visio po mnogim stranačkim prostorijama, po mnogim uredima. To što je radikalizma bilo u ratu ni na koji način ne umanjuje njegovu neizbježnost za Hrvatsku i to je ono što ovdje moramo reći. Rat je Hrvatskoj bio nametnut, ali čistih ratova kolega i ovako i onako nema, svi ratovi su krvavi i svi ratovi su prljavi, nema čistih ratova. Ako hoćemo budućnost onda moramo okončati konačno, završiti sve ratove i Drugi svjetski rat moramo završiti i Domovinski rat moramo završiti a Hrvatska je u oba ta rata pobijedila. I zato kažem, idemo goniti sve, kazneno naravno. Idemo goniti bez iznimke onda sve koji koriste za „Za Dom spremni“ i to ne može ovisiti o kontekstu jer ta veza, ponavljam nije ovisna o kontekstu, ona je izravno motivirana. Idemo goniti i one koji veličaju zločine socijalizma, mislim, dapače, danas govorimo o jednoj drugoj temi iako razumijem da postoji iz političkih razloga s ove strane sabornice potreba da se jedno i drugo stavi u istu rečenicu, ja nemam problema s time nikakvih. Idemo goniti sve. Ako mogu Austrijanci, pa možemo i mi, što bi mi bili lošiji? Ali to moramo htjeti. Moramo to znati. Ako zna netko drugi, zašto Hrvatska ne bi znala. Na kraju krajeva, nismo li mi zapravo stručnjaci za to? E kada to budemo radili onda ćemo imati budućnost.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Glavaševiću. Imamo nekoliko replika, poštovani kolega Miro Bulj, izvolite.
Kolega Glavaševiću, ako ste me dobro slušali, ja sam u nekoliko navrata rekao da imamo obavezu i trebamo dati pijetet svim žrtvama iz II. svjetskog rata, svim totalitarnim režimima a kad sam govorio o Domovinskome ratu, samo sam kratko kazao, da nikada neću moći usporediti, bez obzira što ćemo mi naći iznimke, gdje moram tražiti ... [[Govornik se ne razumije.]] hrvatske branitelje, pobjedničke hrvatske vojske, koji nisu počinili zločine jer ako je bio kakav zločin, ja to ne opravdavam ali koji je bio obrambeni Domovinski rat. Ja sve postrojbe, MUP, hrvatsku vojsku i HOS smatram antifašističkim postrojbama jer je velikosrpski fašizam ugrozio hrvatsku državu na čelu sa jednim djelom, evo Vučić tu isto ... [[Govornik se ne razumije.]] i dočekaju ga ovdje kao heroja a mi se uhvatili hrvatske pobjedničke vojske. Ja mislim [[Upadica Brkić: Zahvaljujem.]] da ima elemenata di bi mogli na zajedništvu graditi bolju Hrvatsku.
Zahvaljujem kolega Bulj, Odgovor, kolega Glavašević, izvolite.
Hvala. Kolega Bulj, nas dvojica smo bili najglasniji vjerojatno kritičari Aleksandra Vučića i njegovog posjeta i osobe koja ga je na kraju krajeva u Hrvatsku pozvala ali ni vi ni ja na činjenicu da je Aleksandar Vučić četnike ne možemo utjecati i nije naša dužnost na kraju krajeva da utječemo ali što jeste naša dužnost? Da počistimo u vlastitom dvorištu. Dakle moja je uloga i ono što ja želim za našu domovinu je da bude čista u očima Europe prije svega, ne, prije svega vlastitih građana a onda Europe a onda ostatka svijeta. Ja mislim da Hrvatska može tek kad je čista, kad imamo mi čistu savjest i kada smo se riješili svega što nam netko drugi možda bilo opravdano bilo neopravdano stavlja na teret, kada smo te probleme raščistili, kada smo to argumentirali, e onda možemo mirne savjesti tražiti da se pravda koju nam netko drugi duguje, isporuči.
Zahvaljujem kolegi Glavaševiću na odgovoru. Slijedeća replika poštovani kolega Davor Bernardić, izvolite.
Poštovani kolega Bojane, dakle mi malo na ekonomiju različito gledamo, vi gleda te sad s liberalnom rakursa, ja gledam više sa socijaldemokratskog, ali ono oko čega se slažemo, slažemo se oko svjetonazorskih pitanja i slažemo oko budućnosti. A da bi se mogli baviti budućnosti, moramo znati činjenice iz naše prošlosti, iz naše povijesti i ono što je rekao kolega Bulj, da su hrvatski branitelji bili de facto hrvatski antifašisti koji su se 90-tih u Domovinskom ratu borili protiv fašističkog Miloševićevog režima je točno. I zato ne smije se nikada miješati obrambeni karakter Domovinskog rata, pravedan karakter sa onim što se pokušava podvaliti pod pozdrav „Za dom spremni“ i onu jednu tužnu epizodu hrvatske povijesti u kojoj su nažalost, ubijani ljudi. Iako znate, interpelacije poslana u proceduru prije godinu i pol dana, nažalost, ona do dana današnjega nije stigla na dnevni red. Vi ste svjedočili Domovinskom ratu, g. Bulj, vaše svjedočenje je danas vrijedno, nažalost, moj otac, bez patetike, i otac Bojana Glavaševića, nisu, nisu mogli iz činjeničnih okolnosti jer su ostali bez života.
Zahvaljujem kolega Bernardić. Slijedeća replika, poštovani kolega Joško Klisović, izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče Sabora. Kolega Glavašević, u potpunosti se slažem s vama da svaki zločin treba istražiti i svakog počinitelja treba kazniti bez obzira u kojem vremenu je zločin počinjen. No kazali ste jednu jako važnu stvar, relativizacija ustaškog režima i njegovog karaktera, kad god se on spominje, uvijek se dodaje zarez i dodaje se „i svi“ kao i svi totalitarni režimi. Ma nije problem sa ustaškim režimom to što je on bio totalitaran, problem sa tim režimom je što je on bio zločinački, što je počivao na rasnim zakonima, što je organizirao ubijanje i Hrvata neistomišljenika i nacionalnih manjina i ranjivih skupina što je trajno nanio štetu hrvatskom narodu i hrvatskoj državi, na unutarnjem političkom planu, među hrvatskim građanima jednako kao i na međunarodnom planu. To je problem sa ustaškim režimom i nema potrebe ga izjednačavati sa nekim drugim totalitarnim režimom i reći ma svi su oni isti. Nisu isti jer nisu na istim osnovama počivali.
Zahvaljujem kolega Klisović. Odgovor, kolega Glavašević, izvolite.
Ključna stvar u cijeloj priči je to što ja vjerujem u Hrvatsku čistih ruku jer svaki rat je krvav i tko god kaže da je ikako drugačije, vjerojatno nije nikada rata ni vidio. Pričajte sa bilokojim braniteljem. Svatko će vam reći tko je stvarno vidio fronta da u nekome trenutku to nije ni pitanje ni ideala nije ni pitanje ni politike, to je pitanje nekakve ljudskosti ogoljene do svoje srži i zapravo, mislim, nešto što je neusporedivo sa stvarnošću u kojoj mi svi trenutno živimo ali ja vjerujem u Hrvatsku čistih ruku i vjerujem da je naša dužnost proje svega da budemo čisti u vlastitim očima a onda možemo biti čisti u očima ostatka svijeta. Mislim, ne zato što se imamo nekome nešto dokazivati nego zato što je to naša dužnost.
Zahvaljujem kolega Glavašević na odgovoru. Slijedeća replika je poštovani kolega Ante Sanader, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine Glavaševiću, ova magična vaša riječ „budućnost“ je nešto oko čega se svi trebalo složiti a vi kažete da bi voljeli ovdje razgovarati o budućnosti moramo raščistiti prošlost. Trebamo se pitat tko? Da li mi političari ili znanstvenici? Naš temelj je Domovinski rat i da doktor Tuđman nije ujedinio Hrvate svih opcija, ne bi nikad bilo Hrvatske. I ajmo mi mlada generacija, iako sam ja već malo stariji od vas, ajmo se koncentrirati na Domovinski rat. To je naš temelj. Pa ostavilo tu prošlost znanstvenicima, nek se oni bave s tim. A mi za kvalitetnu budućnost, ujedinimo se. I nađimo načine da ne dijelimo narod po nikakvoj osnovi jer da je pobijedio Milošević, suborci vašeg oca i on, bili bi fašisti. Zato ne moramo tražiti razloge kako ćemo dijeliti Hrvate.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Sanaderu. Odgovor kolega Glavašević. Izvolite.
Hvala. Ajmo pustiti mojega oca i njegove suborce, one koji su ubijeni da počivaju u miru, a mi idemo razgovarati o onome što je nama danas ovdje tema. Vi možete govoriti o tome da ne želite razgovarati o prošlosti, ali prošlost ide za nama i svima nama i, u najboljem slučaju nas tapka po ramenu, a mnogo češće od toga, nažalost nam ponekad lupa i šamarčine. Dakle, htjeli mi to ili ne, prošlost je tu. Mi ju možemo ignorirati, ali onda će prošlost samo se još jače ugrađivati u našu sadašnjost. Da vam odgovorim na vaše pitanje, da, potrebna je znanost da bi se utvrdila povijesna istina, ali potrebna je politička volja, da bi se tu znanstvenu istinu, da bi se pretvorilo u društvenu zbilju. Jedno ne ide bez drugoga. Ne možete prebaciti odgovornost na povjesničare. Da vam kažu, evo to bi tako trebalo, a onda oke, to je u redu. Ne. Naša je dužnost, ona za koju smo izabrani, da isto tako kreiramo društvenu zbilju, da nađemo i osiguramo političku volju zajedno.
Zahvaljujem kolegi Glavaševiću na odgovoru. Sljedeća replika, poštovani kolega Petar Škorić. Izvolite.
Hvala lijepa. Evo, poštovani kolega Glavašević, vidim da nikako izići iz tih rovova, ideoloških i svjetonazorskih, kad SDP-u ponestane goriva, onda se upravo otvaraju te teme. Znamo ulogu režima, i fašističkog i nacističkog, dakle, i totalitarnog, komunističkog, i znamo odnos koji je trajao, i tako… Ali, ako ne čačkamo mečku do 90-te i ako je 90-te sastavnica koja nas spaja, zašto se vraćamo unazad. Ovom narodu je više puna kapa podijela, izmišljanja, unutarnjih neprijatelja, izmišljanja ustaških zmija, izmišljanja ustaša. Tko je to danas u Hrvatskoj ustaša? Spominjanja ponovno, koliko je ratova Hrvatska pobijedila, podsjećate me, evo, na bivšeg predsjednika Mesića, govoriti o simbolima i o prošlosti, ne vodi ničemu, kažem, to je samo izgovor za traženje prostora za djelovanje nove podjele u hrvatskom narodu koji nas nigdje neće dovesti.
Zahvaljujem kolega Škorić. Odgovor, kolega Glavašević, izvolite.
Hvala. Kolega Škorić, mislim, vi jednostavno nemate pojma o čem se ovdje razgovara, niti ste uspjeli razumjeti šta sam ja rekao, pa onda nemam potrebu niti odgovarati na ovo što ste vi rekli.
Zahvaljujem što ste ipak odgovorili. Prelazimo na sljedeću raspravu. U ime Kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a, poštovana kolegica Vesna Pusić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo, ministri s državnim tajnikom i kolegice i kolege. Bez obzira što su moji predgovornici govorili i iz klupa i za ovom govornicom, ova rasprava danas jeste i ima smisla isključivo ukoliko je rasprava o sadašnjosti. I ova interpelacija ima smisla isključivo ako se usmjerava i fokusira na sadašnjost. Sve rasprave o II. Sv. ratu, o Domovinskom ratu, tko je pravedniji, tko je ispravniji ili manje ispravan, zapravo su promašene u ovoj sabornici i de facto nisu o tome, nego su o jednom fenomenu, koji vidimo u našem društvu, a i na žalost u gotovo svim ostalim društvima, a to je da se pokušava na različite načine rehabilitirati ili ponovno uvesti u politiku ideologija koja je bila zastupana pred sedamdesetak godina od fašista, nacista i staljinista i njihovih derivacija, kao što su ustaše u Hrvatskoj. Ali, oni u ovom trenutku nisu problem, ne zato što ih povjesničari mogu riješiti, povjesničari ih nikada neće riješiti, društvene i humanističke znanosti su, de facto jedan permanentni razgovor, da tako kažem. Dakle, istraživanje činjenica i permanentni razgovor, ali svaki znanstvenik sa sobom nosi ujedno i svoja uvjerenja. I nikada nećete dobiti definitivni odgovor ako imate neka svoja uvjerenja i svjetonazor, što god vam govorili povjesničari iz perspektive činjenica, ali naravno, i svog svjetonazora, neće vas moći niti uvjerit niti razuvjerit. Ali, ono zbog čega je ovo značajno, je da je činjenica da, u hrvatskom, kao i u svakom drugom društvu, postoji uvijek latentno ekstremizam. Međutim, u onom trenutku kad se sa javnih mjesta iz Sabora, iz vrhova vlasti, iz ljudi koji su vidljivi i nastupaju u javnosti, počinje sugerirati da je propagiranje stavova fašističkih ili nacističkih odnosno neofašističkih ili neoustaških, da je okej, da je to dobro, da to je prihvatljivo, pa da se onda raspravlja da li je nešto povijesni pozdrav ili nije povijesni pozdrav. To je bespredmetno. Ono što je svrha toga je da se javnosti, narodu da znak da je zapravo možda došlo vrijeme da je to prihvatljivo i da se to može raditi i zato je ovo opasno. Ne zato, da mi sad tu u Saboru raščišćavamo ustaše i partizani, to uopće nije o ustašama i partizanima. To je o nama ovdje danas. I ovi ljudi, koje su neki spominjali, koji bježe u druge zemlje, ne zbog posla, nego zato što ne mogu podnijeti tu klimu, ma ne bježe zbog ustaša i partizana, nego zbog klime koju stvaramo mi ovdje danas. To je tema koja je apsolutno relevantna da se o njoj razgovara u parlamentu i ne treba se skrivati iza različitih banalnosti, gdje se prošlost ostavlja prošlosti, uobičajenih fraza. Suočimo se mi s onim što nas muči danas. I zašto je to problem i zašto ljudi koji su drukčije nacionalnosti, drukčije, dakle, ne većinske, ajmo reć nacionalnosti, ne većinske seksualne orijentacije, ne većinske, šta ja znam, većinskih političkih ili vladajućih političkih stavova i uvjerenja, zašto se osjećaju loše? Zašto se boje? Zašto imaju poteškoća u svakodnevnom životu? Zašto ih napadaju? Zašto pale slike novinara s kojima se ne slažu, na ulici? Koja je to poruka? To je tema koja nas interesira i to je tema o kojoj mi trebamo raspravljat i o kojoj se ovdje radi i zato smatramo da ova interpelacija, dakle, gledana u tom kontekstu, današnjice i slanja poruke današnjem društvu, ne Domovinskog rata, ne II. Svj. rata, ne I. Svj. rata, nego danas, ovdje u Hrvatskoj ima smisla. Zbog diskriminacije, zbog bigotnosti, zbog rasizma, zbog politike straha koji se pojavljuje u naše vrijeme, ne u neko drugo vrijeme, nego se pojavljuje u naše vrijeme, i ljudi ga koriste, za bilo politiku, bilo promociju, bilo koju svrhu za koju smatraju da će im koristiti u današnje vrijeme i zato o tome treba raspraviti i zato treba reagirati na ovakve pojave na koje ova interpelacija reagira, zbog poruke koje ona šalje današnjoj politici i današnjem ponašanju. Sam čin odbacivanja ili nespremnosti da se ta jedna mala stvar de facto promijeni, a naročito obrazloženje Vlade da se ne prihvate ovi zaključci koji su ovdje navedeni, pokazuje de facto stalno blaže ili manje blago koketiranje s relativizacijom i rehabilitacijom fašizma, nacizma i ustaštva. I to u današnje vrijeme, onako kako se danas iskazuje. Skrivanje iza fraze „totalitarni režimi“ je potpuno deplasirano. Ne radi se o totalitarnim režimima. Mi danas između ostalog, povremeno i u Hrvatskoj, ugošćujemo lidere zemalja za koje bi se režime vrlo lako moglo reći da su totalitarni i sigurno imaju neke elemente i karakteristike totalitarnih režima. Mnogi režimi su totalitarni. Ovdje se radi konkretno o fašizmu, nacizmu i staljinizmu, i njihovim iteracijama, dakle, ustaštvo je jedno od njihovih iteracija. Dakle, tri ubitačna sistema vrijednosti, načina vladanja i terora nad društvima oko kojih postoji, više-manje, ajmo reći, konsenzus ili globalni konsenzus u civiliziranom svijetu. Skrivanje iz totalitarnih režima, ima mnogih režima, gotovo svi su radili i zločine i nepravde i demokracije, dan danas. I zločine i nepravde i loše političke poteze. Ovdje se radi o ideologijama oko kojih apsolutno postoji konsenzus da su zločinačke. I to je njihova glavna karakteristika i ne treba to relativizirati niti utapati u nekoj općoj frazi totalitarnih režima jer je to svašta skupljeno na kup i mnogi od njih nisu ni blizu slični ovim zločinačkim režimima o kojima ovdje govorimo. Argument Vlade „nećemo to zabraniti jer nisu ni drugi prije nas“, ne znam šta da kažem, to je infantilni argument, mislim, to je smiješni argument. Istina, mogu se kritizirati, psovati, ali tako dalje, ali ne može to biti kriterij zašto nešto hoćeš ili nećeš napraviti. Ili procijeniš da treba ili ne treba napraviti, to naprosto nije nikakvi argument i to bi bilo bolje da niste napisali i meni je žao da su ova dva pristojna čovjeka ovdje poslali iz Vlade koji zapravo, ne znam koliko s tim imaju uopće veze, ali takve stvari ne trebate pisat jer to zaista zvuči djetinjasto. Ako ne znate kako napraviti to, prepišite austrijski zakon. Veličanje ustaštva košta 10 000 €. Tko voli, nek izvoli. Austrijanci lijepo to uveli i možeš ako hoćeš platit 10 000 €, izvoli. Vrlo jednostavno su riješili taj problem. Zašto? Pa opet ne zbog II. Svj. rata i interpretacije i eventualno svađe među povjesničarima, nego zbog poruke današnjici, zbog poruke političkim strankama, pojedinim političarima, politici današnjice, dakle zbog onog što mi danas gledamo. Što nije ni malo bezazleno, što financiraju neke velike, možda na prvi pogled neočekivane države u Europi s vrlo jasnom sviješću što rade, podrivajući pojedine države i njihove institucije. Mi smo i danas ovdje u Saboru čuli jedan prilično žestoki napad na institucije. Dakle, ne na mene, na ne znam, kolege iz HDZ-a ili SDP-a, nego na Ustavni sud, na pučku pravobraniteljicu, dakle, institucije koje čine temelj onoga što je nekakva sigurnost koju država mora dati. U tom pravcu to ide. Kad počnete to relativizirati, onda na kraju dođete do te vrste destrukcije. Za kraj, ja vjerujem da ova Vlada, kao što je i rečeno ovdje u uvodu, nema nikakve posebne simpatije za fašizam, ekstremnu desnicu, nacionalsocijalizam itd. Međutim, koketirajući na ovaj način, meni se čini da Vlada misli da će udobrovoljiti ekstremnu desnicu u svojim vlastitim redovima, da će udobrovoljiti ljude koji se predstavljaju, više-manje kao neonacisti ili neoustaše i da će na taj način nekako zagladiti odnose koketirajući s ovakvim stavovima. Dozvolite da vam kažem - neće. Ti ljudi vas mrze i uvijek će vas mrziti. Ali, ako pokažete određenu čvrstinu, onda će vas bar poštovati. A, ako se dodvoravate tim stavovima, onda će vas samo prezirati. Nemojte, ne trebate prihvatiti ove zaključke iz ove interpelacije, učinite sami nešto. Recite nećemo to prihvatit od opozicije, sami ćemo učiniti nešto jer obrana interesa, a obrana od ekstremne desnice, od neofašizma je apsolutno obrana interesa i dostojanstva RH i to obrana interesa i dostojanstva RH istinom. A to vas kao Vlade već je vaša dužnost, to je zaista vaša zadaća i te zadaće se trebate držati i možete ju ispuniti. Kao što sam rekla, nije nužno, nije ni običaj da se prihvaćaju interpelacije i zaključci koje predlaže oporba, ali učinite sami nešto dok vam je povjerena zemlja na čuvanje, da tako kažem, da obranite čast i dostojanstvo te zemlje, a brate, da obranite i sebe od ekstremne desnice. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačne rasprave. Poštovani kolega Arsen Bauk, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovane dame i gospodo, kolegice i kolege zastupnici. Nije ovo rasprava o povijesti. Ovo je rasprava o sadašnjosti i budućnosti. Rasprava je o sadašnjosti, između ostalog i zato zbog onoga što je, npr. za govornicom izrekao gospodin Hasanbegović. Nije ni on pričao o prošlosti. On je isto pričao o budućnosti. On je iznio jasan politički program promjene izvorišnih osnova Ustava RH i izbacivanju odluka ZAHVNOH-a iz izvorišnih osnova Ustava RH. Prema tome, postoje političke snage i političke stranke koje svoje program temelje i na tome i natjecat će se u demokratskim izborima i pokušati na temelju toga dobivati glasove. Ispada da je je za sada jedino Austrija primijenila ove naputke vijeća koje je formirala Vlada jer je ocijenila valjda da, kontekst u kojem se koriste obilježja NDH u Austriji nemaju veze s Domovinskim ratom, pa je onda propisala kazne, i to ne male. Također, činjenica je da je posljednja crta obrane ili prva crta obrane korištenja u nekim okolnostima pozdrava „Za dom spremni“ činjenica što su je na rukavu nosili pripadnici HOS-a, stranačke vojske HSP-a tijekom Domovinskog rata, koji su naknadno inkorporirani u postrojbe HV ili Armije BiH, kako gdje, i do kraja rata djelovali u okvirima legalnih redovnih postrojbi HV-a. To je djelomično točno. Ali, zaboravljamo jednu činjenicu, kako je nastao HOS. U okviru HSP-a koja je u svom političkom programu, u svojim obilježjima i posebno u svojim stranačkim prostorijama nije nikad krila svoje simpatije, barem tih godina, a i kasnije smo mogli vidjeti, pa čak i prethodnih godina, mislim da se onaj gospodin zvao Pero Čorić, koji je imao poglavnikovu sliku u svom dnevnom boravku, i time ga uostalom i pohvalili, dakle nije ta stranka, dosta dugo, ako ne i nikad, se ogradila na adekvatan način i simbolički način od tih svojih tadašnjih stavova. Da mi ne bi išli dalje, dakle, nije točno što kaže gospodin Bulj, da se ne mogu uspoređivati hrvatski branitelji i postrojbe iz NDH. Mogu se uspoređivati i doć se do zaključka da je vrlo velika većina postrojbi HV-e nema veze s time i da je postojala jedna manjina koja se pozivala i dan danas se poziva na to je NDH bila jedina prava hrvatska država u to vrijeme. Dakle, može se uspoređivati, ako netko svoj datum postrojbe obilježava 10. travnja, a nisu osnovani 10. travnja nego u 11. mjesecu, ako pritom nosi crne uniforme, ako ima grb na kojem piše „Za dom spremni“, ako im se postrojba zove po Rafaelu Bobanu, ako onaj koji govori u njihovo ime ima brčiće, gdje sam kaže na koga podsjeća i ako kaže, da je samo nakratko bila uskrsnuta hrvatska država 10. travnja 1941. u vidu NDH, onda nema nikakve dileme o čemu se tu radi. Znači, ne trebamo mi jedni druge uvjeravati o čemu se tu radi. Ono što je u svojim odlukama rekao Ustavni sud, prije toga Visoki prekršajni sud 2016. i 2017. godine, dovoljna su osnova za postupanje svih državnih tijela u slučajevima korištenja ovih simbola. Ono što smo mi u našoj interpelaciji rekli, utvrđujemo da je neprihvatljivo i pozivamo Vladu da temeljem tih presuda napravi nadzor i to riješi temeljem onoga što su presude donijele. To je otprilike sukus. I nakon toga više neće biti nejasno što treba napraviti. Hrvatski Sabor nije ni državno odvjetništvo, ni sud, ni policija. HS je najviše zakonodavno tijelo RH, donosi zakone, koje su ove institucije dužne provoditi. Neovisno, bez političkih i drugih, ovaj, stranačkih i svih drugih kriterija i jedino što treba je da osnažimo, da se takvi i ti zakoni počnu provoditi. Kako će proći, kako bi eventualno prošlo, nekakav nadzor statuta Udruge HOS, nakon ovakvih presuda na Ustavnom ili Upravnom sudu, to ja mislim, da bi prošlo tako da bi se potvrdilo Rješenje Ministarstva da se naloži ukidanje, odnosno promjena tih simbola, a što se tiče kažnjavanja, dakle neki su ljudi kažnjeni zbog toga što su taj pozdrav koristili. Kažnjen je Josip Šimunić, kažnjen je ovaj gospodin Miljak iz HČSP-a, kažnjeni su neki drugi i prema tome, tu praksu treba nastaviti i eventualno kazne postrožiti, ako se pokaže da nisu dovoljne i da svrha nije postignuta. I na kraju, dakle, ovo je priča o budućnosti jer i našim odnosom prema tim simbolima i tim vremenima, dajemo i do znanja kakvu mi našu vidimo u budućnosti. A ja je vidim kao demokratsku, zemlju u kojoj neće biti diskriminacije, ni po jednoj osnovi po kojima su, kako se to voli reći totalitarni režimi diskriminirali ili zatvarali ljude, i što se tiče odmaka od svih totalitarnih režima, apsolutno, dakle, demokracija i sloboda pojedinca su ono za što ćemo se i dalje zalagati, a što se tiče pokušaja relativizacije povijesti, umanjivanja itd., i onoga čemu svjedočimo danas, ovo je mjesto gdje mi, koji imamo odgovornost i koji smo izabrani od građana trebamo govoriti i predlagati. Mi smo predložili zaključke … [[Govornik se ne razumije.]] obavezali Vladu. Parlamentarna većina to neće prihvatiti, na nama je da se i dalje borimo za naše stavove, a oni su u tom smislu vrlo jasni. Počast svim braniteljima i onima koji su nosili taj znak u ratu i pijetet, ali bilo kakav odnos prema kvislinškoj fašističkoj tvorevini koja se zvala NDH ne može biti nikakav drugačiji odnos nego ograda, negiranje i kažnjavanje njene promocije. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bauku. Imamo nekoliko replika. Poštovani kolega Stevo Culej, izvolite.
Poštovani predsjedniče. Kolega Bauk, pozivate se na zemlju zapada, demokraciju, Austriju. Da li se sjećate jedne zemlje koja se zove Njemačka, koja je tražila jedne zločince iz vremena komunizma, kojega nikako da prevalite preko jezika i da ga osudite, komunizam? Taj isti Perković, Mustač, koji su ubijali Hrvate i neke druge, po toj Europi i po bivšoj Jugoslaviji, negirali ste zahtjev Njemačke o izručenju, branili ste ga rukama i nogama. Govorite i poistovjećujete crnu košulju, crnu uniformu, slovo U, neki poklič sa braniteljima. Ja isto tako mogu povezati jednu grupaciju, zvijezdu petokraku i I. proletersku brigadu iz … Beograda koju smo zgazili u Slavoniji, u Jankovcima. Ako ćemo poistovjećivat, imamo puno toga što bi mogli poistovjetiti.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Culeju. Odgovor, kolega Bauk, izvolite.
Osoba o kojoj govorite, dakle, gospodin Perković je bio pomoćnik ministra u nekoliko HDZ-ovih Vlada. Ministra obrane i ministra unutarnjih poslova. Dapače, u ovoj seriji rat prije rata je jedan od glavnih sugovornika bio koji je opisivao kako je tekla priprema Hrvatske u ovom obavještajnom smislu protiv onog što je dolazilo iz Beograda. Prema tome, naše veze s time su davno prekinute, a što se tiče simbola tu se moram složiti sa vama, dakle petokraka koja napala Vukovar je u dobrom dijelu osramotila onu petokraku koja je branila antifašizam odnosno koja je oslobodila Hrvatsku i ostale, ostali dio ovog prostora od fašizma.
Zahvaljujem kolega Bauk na odgovoru. Slijedeća replika poštovani kolega Nenad Stazić, izvolite.
Kolega Bauk, ja sam bio u Starčevićevu domu kad je osnovan HOS, tamo sam bio kao novinar, dakle nikakve sumnje nema po izgledu odora, po oznakama, po načinu pozdravljanja, po tome što su to zvali svoj glavni stan, da je to bio omaž NDH i ustaškom pokretu. Po nazivama svojih postrojbi to su crna legija, Jure Vistes Francetić, Rafael vitez Boban. I nikakve sumnje nema da su oni koji su danas protiv ove interpelacije, protiv nje zbog toga što su im ti simboli i ti nazivi dragi.
Zahvaljujem, odgovor kolega Bauk, izvolite.
Danas je kolega Grbin citirao predsjednika Tuđmana iz '92. koji se o tim simbolima tada izjašnjavao. I bilo bi dobro samo da HDZ u tom smislu slijedi politiku predsjednika Tuđmana iz '92.
Zahvaljujem, poštovani kolega Ivica Mišić, izvolite.
Hvala podpredsjedniče, kolega Bauk, ja ne znam čega se vi plašite svi skupa. Malo prije je gospođa Vesna Pusić rekla da se ljudi boje, čega se to boje, šta ona vidi, šta vi vidite uopće i da li vidite uopće ustaštvo Hrvatskoj koje potencirate. Da li je ovo slučajno da 29. novembar, danas da se o tome raspravlja, bespredmetno je uopće o tome više raspravljati, ali evo vi ste nam ubacili to u potrebu „Za dom spremni“ naravno povijesno to nije ustaški samo pokret što ustaštvo ne podržava. Da li se sjetite da u Hrvatskoj ima četničkih spomenika, pa vas pitam tamo s lijeve stane, da li ste ikada se ustali protiv toga i tražili da se to skloni, ne, to vam ne smeta. Ne smetaju ni četnici u Srbiji koji vladaju, ne smeta vam ništa od četništva ni Draže Mihajlović spomenik u Kamberi danas stoji četnički, nikome to ne smeta. Al samo recite da spomene se ustaša gdje ih ne vidi nitko u Hrvatskoj ama baš nitko [[Upadica: Zahvaljujem.]] al samo vi, valjda ih sanjate [[Upadica: Zahvaljujem kolega Mišić.]] za ove zločine koje ste popravili prije. Hvala.
Odgovor kolega Bauk, izvolite.
Dakle, ne znam uopće kako bi vam odgovorio na pitanje o četnicima nego da su oni i ustaše za mene isto. Točka [[Upadica: Ne bunite se.]] Bunimo se. Točka.
Zahvaljujem na odgovoru kolegi Bauku. Slijedeća replika poštovani kolega Bojan Glavašević, izvolite.
Hvala gospodine podpredsjedniče, al kolega Bauk uopće ne treba pristajati na ovakve, mislim argumentirati i hvatati se na ovakve recimo kakve ste maloprije imali čuti ili kako je meni kolega Škorić pokušao sa mnom razgovarati. I sad objašnjavati kao Hrvatske branitelje ne dovodimo ali, ili bilo je ali Hrvatski branitelji, nema, dakle početna točka za bilo šta je sve najbolje o Hrvatskim braniteljima, a sve ostalo tretiramo kao iznimku. Dakle, to da su Hrvatski branitelji časni, to da su Hrvatski branitelji oslobodili ovu zemlju u njezinom najtežem trenutku od okupacije, dakle to je početna točka. A ovo sve ostalo može jedino biti iznimka od toga, ali da se pretvaramo da te iznimke ne postoje, to ne, a tu je razlika između ostaloga između onoga što govori Vlada i njezino povjerenstvo za čudesna stvorenja ili kako se već zove i ono što govore neke kolege [[Upadica: Zahvaljujem.]] s ove druge strane sabornice tu je problem isto.
Odgovor kolega Bauk.
Ja mislim da sam upravo to i rekao, dakle da velika većina ne, a jel to reć mali postotak ili iznimka il tako dalje to je stvar, možda problem samo u što sam ja matematičar a vi malo društvenog usmjerenja, pa onda se drugačije izražavamo, ali slažem se s vama, da.
Zahvaljujem kolega Bauk, na odgovoru. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovani kolega Saša Đujić, izvolite.
Hvala, gospodine podpredsjedniče, pa ja na početku svoje rasprave želim reći, prije svega da je NDH bila fašistička tvorevina i da današnja Hrvatska država nije slijednik te NDH i da je današnja Hrvatska država stvorena u obrambenom Domovinskom ratu, da ne bi tu bilo sad nekakvih dilema. I to su činjenice. I ja mislim da svi koji smo u ovoj dvorani po tom pitanju tako mislimo i da tu nemamo apsolutno nikakvih dvojbi. Isto tako svi skupa znamo, bar sam ja shvatio iz ovih rasprava, osim možda od kolega iz Neovisnih za Hrvatsku da smo svi svjesni da je i „Za dom spremni“ iz II. svjetskog rata, iz NDH bio fašistički pozdrav, koji se pa čak je i kolega Hasanbegović rekao da se prije II. svjetskog rata i prije '41. godine taj pozdrav nije koristio. Znači i on nema problem s time reći da je to tako. Što se tiče Domovinskog rata, evo ja želim reći ovdje moj otac je Hrvatski branitelj, bio je pripadnik MUP-a, bio je pripadnik Hrvatske vojske na ličkom ratištu, časnik je Hrvatske vojske, natporučnik, natporučnik, iako se preziva Đujić, možda je to nekima čudno, ali '91. godine je znao gdje mu je mjesto i ni trenutka nije dvojio na kojem, na kojoj strani je njegov, njegova dužnost i koja je njegova domovina i gdje treba biti. I ja zbog toga sebi uzimam za pravo da mogu govoriti bez kompleksa i bez straha o ovim temama. Što se tiče HOS-a, ja ću još jednom pročitati ono što je rekao i kolega Grbin, jer mislim da neki s one druge strane tamo nisu shvatili koga je citirao. Dakle, ja znam da je među tim mladićima bilo i hrvatskih fanatika, hrvatskih ljudi koji su imali hrvatske ideale, ali začuđujuće je da nasjedaju onima koji im oblače crne košulje i fašističke oznake iz izgubljenog Drugog svjetskog rata. Što bi bilo od Njemačke da se nastavila na crno košuljaškim i smeđe košuljaškim tradicijama? To je bila jedna od glavnih smetnji za međunarodno priznanje Hrvatske. To je nešto što svijet ne može prihvatiti. Današnji svijet se gradi na načelima one antifašističke koalicije, traži se demokratski poredak iz mnogih razloga. To je rekao Franjo Tuđman, prvi hrvatski predsjednik. Isto tako i Hrvatska stvorena na tim antifašističkim vrijednostima iz onog rata 1941. do 1945.. A zbog čega smo mi uputili ovu interpelaciju, zbog čega je ovo važna tema i zbog čega je ova tema sadašnjosti ko što su i neki kolege prije mene govorili? Ni Franjo Tuđman, ni HDZ devedesetih nije imao problem s time da zna što je bio Za dom spremni i gdje je bilo mjesto tom pozdravu. Ni HDZ od 2004. do 2012. nije imao problema s time, pa premijer Sanader je na sjednici Vlade rekao da je to ustaški pozdrav pod kojim su ubijani mnogi ljudi samo zbog toga što su drukčiji. Naredbe za egzekucije ljudi su potpisivane s pozdravom Za dom spremni, i što se onda dogodilo? Onda 2012. godine na čelo HDZ-a dolazi Tomislav Karamarko koji pušta jednog duha iz boce koji onda počima pričati tu priču o relativizaciji i bagateliziranju pozdrava Za dom spremni, diže se hajka protiv političkih neistomišljenika, nije to bilo tako davno, pa sjećamo se tada priča da političke suparnike treba bacati u kevine jame i takve stvari, to je bila politika HDZ-a Tomislava Karamarka. I taj HDZ je kriv za ono što imamo danas, i kriv je za to što o tome danas moramo govoriti, a Tomislav Karamarko koji je provodio detuđmanizaciju Hrvatske kao šef kabineta Stipe Mesića je valjda zbog te svoje grižnje savjesti i tih kompleksa koje je imao, upravo otvorio prostor za ovu politiku danas. I zašto o tome treba pričati danas? Zato što se u Hrvatskoj danas gradi atmosfera linča, a gradi se od 2012. godine od kad je Tomislav Karamarko bio na čelu HDZ-a. Zato što mnogi HDZ-ovi dužnosnici su potpirivali tu politiku, mnogi HDZ-ovi dužnosnici i danas gostuju u TV emisijama osuđenog narko dilera koji je prostitutke plaćao kokainom, koji se 1991. slikao sa ustaškim simbolima, sa kukastim križem ispod nacističkih znakova, koji danas ide po Hrvatskoj i zagovara tu politiku. A osim toga je osuđen i narko diler. Mislim, samo to je dovoljno za sebe. I danas neki HDZ-ovi dužnosnici gostuju kod tog lika koji u nekoj normalnoj zemlji ne bi uopće imao priliku boraviti u javnom prostoru. I zbog toga je da, mi smo stavili pred ovu Vladu da rješava taj problem, jer HDZ je to zakuhao, HDZ je to otvorio i HDZ to treba riješiti. Ja znam da je, ono borba unutar HDZ-a i da možda premijer Plenković nema snage da to riješi, ali njegova odgovornost k'o što je bila i njegovih prethodnika, prvog i drugog predsjednika HDZ-a da su to stavili u okvire i da su tu pojavu stavili tamo gdje joj je mjesto, tako i odgovornost današnjeg predsjednika HDZ-a da počisti nered koji je njegov prethodnik napravio. U svakom smislu. I zbog toga smo mi otvorili ovo pitanje. Zbog toga treba danas govoriti o ovome i ovo je tema sadašnjosti, jer se u medijskom prostoru i u javnom prostoru, stvara atmosfera linča, prijeti se ljudima koji govore po cesti, podjeljuje se društvo, šalju se poruke nekakvih fanatika, ruše se spomenici iz Narodno oslobodilačkog rata i pitanje kada će netko dobiti po glavi, jer takva atmosfera među građanima jest i odgovornost na nama u politici je da na to upozoravamo, a odgovornost na vama gospodo iz Vlade je da to riješite. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem kolegi Đujiću. Imamo nekoliko replika. Poštovani kolega Stevo Culej, izvolite. … [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]] Izvolite gospodine Peđa Grbin.
Poštovani gospodine predsjedniče. Članak 235., stavak 3., govori o tome koliko se puta zastupnik može javiti za repliku. Mi smo se tom stavku protivili, ali s obzirom da je na vaše inzistiranje ušao u Poslovnik, onda bi ga vi trebali i poštovati. Gospodin Culej se javio sigurno tri puta, a možda i koji više za repliku. Hvala.
Zahvaljujem poštovani kolega na pomoći. Nažalost niste u pravu, kolegi Culeju je ovo tek treća replika. Budući da ste zloupotrijebili institut povrede Poslovnika, izričem vam opomenu. Izvolite kolega Culej.
Poštovani predsjedniče. Ovo je namjerno učinjeno ne bi li se mene zbunilo, ali ja znam. Uvaženi mladi kolega ja ću vas poučiti malo povijesti. Da ste pročitali knjigu koju sam ja pročitao, ne onu na koju se pozivate da je netko drugi pročitao, pa ovdje izrecitirao, pročitali bi i knjigu od jednoga uglednoga gospodina Krmpotića, koji je napisao knjigu Kako UDBA stvarala Hrvatsku. Pa isto tako u toj knjigi je navedeno kako je uvaženi gospodin Perković i njemu slični, kako su filtrirali neke svoje ljude, i u hrvatsku vojsku, i u hrvatsku policiju, mnoge iz bivšeg sustava, bivše oficire JNA, koji se nisu stavili pravovremeno na raspolaganje hrvatskoj vojsci i hrvatskoj državi, pa su takvi isti rovarili i kopali, i čekali su prekretnicu moguću u ratu koja se na njihovu štetu, eto nije se dogodila, ali su oni uspjeli ušećariti ratne puteve sebi, a mnogi i mirovine s obzirom da im je uveden ratni put. Hvala.
Zahvaljujem kolega Culej. Ja bih vas molio da u vašem izlaganju ne omalovažavate bilo kojeg kolegu saborskog zastupnika. Imamo povredu Poslovnika poštovani kolega Peđa Grbin. Izvolite. ... [[Upadica se ne čuje.]] Hvala lijepo. Imamo odgovor poštovani kolega Saša Đujić. Izvolite.
Pa kolega Culje vi ste puno u teorijama urota i ne znam tko je to ubacivao bivše oficire JNA u nekakve hrvatske redove. Ja samo znam da recimo ja kada sam bio dijete, da je po mene npr. dolazio moj otac u odori hrvatskog redarstvenika sa hrvatskim grbom, a amblemom policija, Hrvatska policija na ramenu i to je bilo u vrijeme dok ste vi radili još kao civilno lice u JNA koliko ja znam po informacijama, u to vrijeme je moj otac bio djelatnik MUP-a RH. Tako da ja ne znam tko je bio gdje ubačen i tko je šta radio ali budući da vi o tome pričate, možda vi znate najbolje.
Zahvaljujem. Isto ono što sam kazao kolegi Culeju odnosi se na vas kolega Đujiću. Izvolite kolega Culej povreda Poslovnika.
Članak 238. uvreda iznošenje neistine i laži na moj ugled, čast, poštenje, ... [[Govornik se ne razumije.]] i junaštvo. Naime 15.12.'90.-te godine ja sam iz pogona Đure Đakovića došao u Hrvatsku policiju i bio dao '97 godine od Vukovara do Dubrovnika. Neću dalje, hvala.
Kolega Culej, niste se pozvali na članak Poslovnika. ... [[Upadica se ne čuje.]] Nije povrijeđen Poslovnik i ja bih vas zaista molio da ne zloupotrjebljavate institut Poslovnika. Prelazimo na sljedeću repliku, poštovani kolega Petar Škorić. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa evo poštovani kolega Đujić, meni je drago da ste vi u vašem obraćanju osvrnuli se na ulogu prvog hrvatskog predsjednika dr. Franje Tuđmana i da je vaša stranka u međuvremenu evaluirala jer svi se sjećamo '90.-te godine kada smo se borili za samostalnost i neovisnost nakon prvih višestranačkih izbora, napuštanja Sabora od strane vaše stranke. Međutim, strahujemo danas da se i kriminalizacijom pozdrava „Za Dom spremni“ koji je korišten u Domovinskom ratu, kojega se napada i kada ... [[Govornik se ne razumije.]] dođe, slika, žena Nicoliera u hrvatsku sabornicu poginulog hrvatskog branitelja i kada proteklih dana u gradu Splitu se kriminalizira hrvatski grb sa prvim bijelim polje koji na autobusu stoji 20 i nešto godina strahujemo da sutra ne traže se i skidanje grba sa crkve Sv. Marka, da ne dođe u pitanje i hrvatski jezik, da ne dođe u pitanje i hrvatska kuna, da ne dođu u pitanja i nazivi koji su se koristili u NDH u vojnim postrojbama, dakle od činova, satnika, bojnika do nazivlja postrojbi. I to su razlozi zašto se plašimo ... [[Govornik se ne razumije.]]
Zahvaljujem kolega Škorić. Odgovor kolega Đujić, izvolite.
Kolega Škorić, teško je odgovoriti na ovo što ste rekli jer stvarno ne znam na hrpu takvih stvari koje nemaju veze sa vezom, stvarno ne znam šta bih vam odgovorio. Evo.
Zahvaljujem. Sljedeća replika poštovani kolega Nenad Stazić. Izvolite.
Kolega Đujić ima li u Hrvatskoj simpatizera NDH i ustaškog pokreta? Pa bilo ih je i ima ih. Kao što u Njemačkoj, ima ih i ovdje u Saboru, pa to je pokazala i današnja rasprava, oni to ni ne taje. Ima li u Njemačkoj neonacista? Pa sasvim sigurno ima. Ima li ih u Austriji? Ima. Ali znate po čemu se Hrvatska ova, sa ovom Vladom, sa ovakvim HDZ-om razlikuje od civiliziranih zemlja? Što tamo te neonaciste kažnjavaju. Ako treba pretuku ih. Nemaju oni pravo javnosti. Nema, nikome ne pada na pamet da relativizira bilo šta šta je u vezi sa nacizmom i fašizmom. A ovdje hrvatska Vlada izmišlja nekakvu komisiju koja treba se suočiti sa svim totalitarizmima umjesto da jasno i glasno kaže zabranjujemo ustaške simbole.
Zahvaljujem. Kolega Stazić odgovor. Kolega Đujić izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Stazić ja ne bih nikog pozivao da nekog tuče ili pretuče. Ali u svakom slučaju, da, uloga države jest da rješava te probleme i evo ako ne znam sami možemo vidjeti šta radi Austrija, sutra će to biti Njemačka, prekosutra će biti Slovenija itd., zemlje u okruženju. I da, treba kažnjavati, treba govoriti da te stvari jednostavno nisu u redu.
Zahvaljujem kolega Đujić. Sljedeća replika poštovani kolega Gordan Mars. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Đujiću, vi ste spomenuli prvog hrvatskog predsjednika dr. Franju Tuđmana koje se vrlo često kolege iz HDZ-a sjete prigodničarski u određenim situacijama i tada govore o njemu najbolje moguće a danas negiraju ono što je on rekao a vi ste rekli šta je on rekao i mislio je da je za „Za Dom spremni“ loša stvar i loš pozdrav. Ne samo to, on je išao i korak dalje. On je smatrao da je pozdrav „Za Dom spremni“ sjeme zla i podvala srpskih tajnih službi kako bi diskreditirali RH. To je pokojni predsjednik Tuđman mislio o tom pozdravu i volio bih da HDZ to shvati i da prihvati tu misao prvog hrvatskog predsjednika. To je bila podvala srpskih tajnih službi. Taj pozdrav koji su htjeli Hrvatskoj zakeljiti kako nas Međunarodna zajednica ne bi priznala. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem poštovani kolega Maras. Odgovor kolega Đujić, izvolite.
Pa ja se mogu složiti s vama kolega Maras jer upravo predsjednik Tuđman je govorio da je to bila velika zapreka priznanju Hrvatske. I sad recimo ako gledamo isto i te '90.-te znači koji je to vizionar bio kada je s ovakvim HDZ-om uspio stvoriti državu. I ja sad kad je on, odmak se napravio, ja mu stvarno odajem počast, iako sam se zbog njega uključio u politiku zato što je krajem '90.-tih su se gušile novinarske slobode, gasila se 101.-inica, Dinamo nije mogao biti Dinamo nego je bio Croatia i to su bili neki moji motivi, ali evo kako sazrijevam stvarno vidim da je čovjek bio vizionar kada je sa ovakvim HDZ-om uspio stvoriti Hrvatsku državu.
Zahvaljujem kolegi Đujiću, lijepo je čuti u Hrvatskom saboru suglasje o pokojnom predsjedniku Tuđmanu da svi priznaju njegovu veličinu. Prelazimo na slijedeću repliku, poštovani kolega Ante Sanader, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Đujić, iznenadilo me je ono nakon uvoda da ste rekli sad ću govoriti bez straha [[Upadica potpredsjednik: Ispričavam se kolega Sanader, izvolite, kolega Lončar, doći ćete na red]] ovoga, ne znam zašto ste nakon uvoda rekli, a sad ću govoriti bez straha. Zar ima strah? To ste rekli, možete provjeriti u zapisu. Ne znam koji je to strah gore u Saboru, ali mislio sam vam reći, išli ste sa interpelacijom ovdje u Saboru, ali nije mi jasno, dva mandata ste imali u ovom Saboru, dva mandata ste vodili RH i da vaša Vlada u tom periodu ništa nije napravila, ništa vam to nije smetalo, čak je registrirala u to vrijeme neke Udruge koje su imale ovaj simbol koje su nosile i to ništa nije bilo problematično. I sad ste se sjetili kada je ova Vlada jedino nešto napravila konkretno, pa je napravila ono s čim se neki ovdje ismijavaju, a to je Vijeće sa suočavanjem, sa posljedicama Vladama nedemokratskih sustava i režima, a nije mi jasno to da nakon dva mandata, vi sad prozivate, gdje ste bili tada?
Zahvaljujem kolega Sanader. Odgovor kolega Đujić, izvolite.
Nisam ja spominjao nikakav strah u smislu da se ja bojim, ne, ne, ne, nisam ja to sigurno jer ja nemam straha, da imam straha, ne bih uopće govorio, a ja sam poznat da govorim bez straha i u bebu, a vi očito niste slušali moju raspravu, ja sam rekao zašto sada, jer ste vi to zakuhali, vi ste ju pozivali okolo da SDP-ovce treba bacati u kevinu jamu, da smo mi, ne znam, nismo htjeli RH državu, pa evo ovaj kolega Škorić i danas govori da smo mi napustili Sabornicu 91.-ve godine, što nije istina, nije istina i to kada nam reče čovjek koji nije u Kninu mogao zastavu naći, onda se stvarno čovjek treba zamisliti, ili križ, sve je ok, evo, tako da, malo, niste me slušali kolega Sanader, malo poslušajte fonogram.
Zahvaljujem kolega Đujiću, radi povjesne istine, istina je to što ste rekli za napuštanje Sabora i samo jedan kolega saborski zastupnik iz SDP-a glasovao za samostalnu RH i odcjepljenje od bivše tvorevine. Ako vam treba ime, to je Ćiće sa Korčule. Ćiće Vlašić. Imamo još jednu repliku, evo kolega Lončar, dočekali ste i vi vašu, izvolite, malo ste nestrpljivi.
Hvala predsjedniče. Poštovani kolega Đujiću, u HDZ-u još nisam imao nikada čuti što se čuje u Sabornici od vašeg kolege, to je da 45.-ta završila, a da niste posao napravili do kraja. Drugo, i to jučer tu u Sabornici, vaš kolega isto kaže i pita kolegu nazočnog ovdje gdje je tko rođen. Još jedna stvar, dugo godina sam u HDZ-u, ali nikad niti od jednog člana nisam doživio da proganja Hrvate ili bilo koje druge stanovnike ove države, niti sije strah po državi. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolega Lončar. Izvolite kolega Đujić, odgovor.
Ja mislim da se, gledajte ja mogu odgovarati za ono što ja kažem, od mene to niste čuli, niti ćete čuti, nikada, tako da niti prozivke tko je gdje rođen, to, mi se protiv toga i borimo i to jest politika SDP-a, mi se borimo i za ljudska prava i protiv bilo kakvog oblika progona. A tko sije strah, vi ste, baš u vašem kraju, nego ne vi osobno, ali u vašem kraju se vikalo da SDP-ovce treba bacati u kevine jame prije 2-3 godine na Skupovima, u okolici Zadra, tako da vaši kolege iz stranke je, je, u vrijeme Tomislava Karamarka, malo pogledajte po medijima, ne treba to duboko kopati, tako da, to je onda bila općeprihvatljiva politika, a SDP nema takvu politiku, mi nikada nismo govorili da nekoga treba bacati u jamu.
Zahvaljujem kolega Đujić. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovani kolega Gordan Maras, izvolite.
Hvala lijepo kolegice i kolege. Evo u ovaj već polako i kasni sat raspravljamo o stvarima koje su u normalnim situacijama zdrave same po sebi jasne i kada pogledamo Zaključke koje je predložio klub zastupnika SDP-a, mislim da ne bi trebalo biti nikakve dvojbe, oko toga se ne bi trebalo uopće sporiti, oko toga kolega Bulj, ne bi trebao imati podijeljene emocije s obzirom na sudjelovanje u domovinskom ratu i oko toga bi trebalo poslušati prvog hrvatskog predsjednika koji je rekao, evo, to možda kolega Bulj ne zna, ali sada ću mu reći jer nije bio u dvorani, on je smatrao da je „Za dom spremni“ pozdrav loš za RH, da je to podvala srpskih tajnih službi, kako bi RH bila teže priznata kao nezavisna, neovisna zemlja i kao nova članica međunarodne zajednice. Ako to smatra onaj koji je tada djelovao i koji je imao najbolje moguće informacije, ne treba to pobijati i negirati emocijom koja se desila tada u domovinskom ratu i emocijom nekih mladih ljudi koji su, ne razmišljajući o tome, stavljali na sebe određene znakove, to nema nikakve veze sa ovim o čemu mi danas ovdje govorimo, to ne umanjuje njihov doprinos, njihovo junaštvo i sve ono što su napravili za našu zemlju. Ali činjenica je da smo mi tada 90.-tih godina djelovali u neprijateljskom okružju, da su srpske tajne službe zbilja htjele podvaliti RH i zakačiti joj poveznicu sa nezavisnom državom RH, to je činjenica, o tome ovdje treba govoriti jer toga se ne treba sramiti, nego treba priznati predsjedniku Republike Franji Tuđmanu šta se uspio tome oduprijeti i zato me čudi što danas, skoro 20 godina poslije, neki potpadaju pod te zablude koje su tada od predsjednika Tuđmana otklonjene. Još malo pa ćemo čuti od nekih zastupnika u Hrvatskoj, danas u Hrvatskoj, u Hrvatskom saboru da je u biti „Za Dom spremni“ bio stati poduzetnički pozdrav, recimo od kolege Mišića. Pa ćemo čuti kao od predsjednice RH ona kaže stari hrvatski pozdrav a kolega Mišić kaže stari poduzetnički pozdrav. Tako da takve neke notorne stvari uopće ne trebamo ovdje raspravljati. Jasno je samo po sebi u svakoj civiliziranoj, uljuđenoj europskoj zemlji da je to neprihvatljivo. „Za Dom spremni“ je simbol kao što je u Njemačkoj „Sieg Heil“, znači to je ekvivalent jedan drugome i za to se kažnjava. I ja sada pozivam ovdje hrabre zagovaratelje da to nije tako kada sljedeće godine odu primjerice u Bleiburg na komemoraciju, neka uzviknu 2, 3 puta tamo „Za Dom spremni“ ali neka pripreme 4 tisuće eura sa sobom i ako su tako hrabri to će sigurno napraviti. Već vidim kandidate evo tu su neki od njih, možda Culej, možda Škorić, neka tamo uzviknu kada su toliko ponosni na taj pozdrav pa će proći kao što su prošli prije mjesec dana, jer evo, kolega Glasnović, mislim da njemu to neće biti problem, on ima ušteđevine još i od prije ali mora biti spreman da u Austriji se to sankcionira, u Austriji to nije dopušteno. U Austriji kada to kažete a tamo djeluje na vlasti još desnija koalicija nego što je to u RH, znači tamo je kolega Kurtz, premijer, to je pandan premijeru Plenkoviću, znači HDZ Plenković = Kurtz i OVP. I desna i još desnija stranka koja se zove FPO, ... [[Govornik se ne razumije.]] slobodnjaci. Tako da s te strane, ja bih vas molio gospodo da u Hrvatskom saboru na taj način o tome ne raspravljamo i da bude jasno što je krivo krivo je a što je pravo pravo je. S te strane ja vas molim da o ovoj temi prihvatite činjenice da smo s nečim završili i da nešto što je bila podvala srpskih, srpskih tajnih službi '90.-tih u Hrvatskoj ne može biti ispravno u 2018. godini. Molim vas da prihvatite te činjenice i da prihvatite ove zaključke koje je klub SDP-a u Interpelaciji predložio jer one su notorne. Znači one govore da Hrvatski sabor osuđuje pozdrav „Za Dom spremni“, da poziva Vladu da otkloni ploču koja je kompromitirajuća za našu zemlju i da vidi da li su neki prilikom registracije u svojim statutima udruge određene, da li su koristile te simbole i te pozdrave kako bi to mogli kao država sankcionirati. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolega Maras. Ja bih vas molio da ne prozivate kolege Saborske zastupnike i da im ne inputirate određene aktivnosti u vašim budućim izlaganjima. Imamo povredu Poslovnika poštovani kolega Stevo Culej, izvolite.
Poštovani predsjedniče. Kolega Maras, povezivanje mene sa fašizmom, sa ustašama, sa pozdravom „Za Dom spremni“ ne stoji. Ali stoji da su nam tajne službe Jugoslavije podmetale ustaštvo od '45. do '90.-te. Da su nam od '90.-te pa nadalje podmetale tajne službe srbijanske a i sada nam u Hrvatskoj opet nečije petokolonaško jaje kukavičje podmeće neoustaštvo i fašizam.
Kolega Culej, lijepo ste replicirali kolegi Marasu ali koristili ste institut povrede Poslovnika i zlouporabili ste. Temeljem Poslovnika izričem vam opomenu temeljem članka 239. Idemo na replike. Poštovani kolega Glasnović, imali ste već tri replike, tako da ne možete.
Pa htio sam nešto reći ali u stvari nema smisla ništa govoriti [[Upadica Brkić: Kolega Glasnović, kolega Glasnović.]] Molim?
Imali ste već tri replike, ne možete više replicirati.
Pa mogu, zašto ne, mene vrijeđa čovjek ovdje.
Sljedeća replika poštovani kolega Saša Đujić. Izvolite.
Ali je ... [[Govornik se ne razumije.]] komunizam mentalni poremećaj pa s njima nema smisla razgovarati.
Kolega Glasnović, molim vas. Izvolite kolega Đujić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Maras, imali ste jedan vrlo emotivan govor, skoro ste zaplakali, vidio sam na vama kako susprežete suze i jedva se kontrolirate da možete govoriti. Uglavnom šta želim reći. Želim reći da ako mi sami ne riješimo ove probleme riješiti će nam ih Europa a onda se mi stalno žalimo kako nam netko iz vana nameće kako se ovdje ponašati. I mislim da je vrijeme, HDZ-u treba jedan Kurtz koji će imati snage da riješi sve te probleme.
Zahvaljujem kolega Đujić. Odgovor kolega Maras, nadam se da se nećete sjetiti austrijskog premijera opet.
Neću, neću, ja samo ću podsjetiti kolega Đujić još jednom. Neka ovi veliki domoljubi samo ponesu 4 tisuće eura sljedeće godine ili 10 u Beiburg i neka tamo viču koliko hoće. Ali nećete čuti ni „A“ niti od gospodina Culeja u Bleiburgu, niti od gospodina Škorića, biti će tamo tihi mirni kao bubice. Neće oni ništa reći jer ipak je draže da je ovdje nego da je u austrijskom proračunu. Tako da s te strane neće, evo, mogu se okladiti sa vama sada ovdje da ni Culej, ni Škorić ni svatko tko ovdje relativizira taj pozdrav u Bleiburgu neće niti zucnuti. Neće, nema šanse, to vam ja garantiram. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Marasu. Na moju zamolbu da ne upirete prstom u bilo kojeg od zastupnika, ponovno ste to napravili, temeljem Poslovnika, temeljem čl. 239. izričem vam opomenu. Kolega Culej, izvolite, povreda Poslovnika.
Čl. 238. mislim da nema smisla govoriti Marasu bilo šta jel on ništa ne razumije, bio je mali, bio je dete.
Kolega Culej, već sam dao jednu opomenu i molim vas klonite se omaložavanja bilo koga od kolega zastupnika. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovani kolega Petar Škorić, izvolite, i vi ste imali repliku, isprika, izvolite kolega Mišiću.
… [[Govornik se ne čuje]] Sabora. Kolega Maras, kaže poduzetnički čestitam, to nije istina, naravno. Morate znate Nikola Šubić Zrinski 1566.-te godine kada je Siget bio okupiran, svojoj vojsci je rekao u zadnjem napadu „Za dom“, a vojska je tada [[Upadica: Kolega]] odgovorila spremna umrijeti [[Upadica: Kolega Mišić]] i pobijedili su tursku vojsku [[Upadica: Kolega Mišić]] otuda potječe taj naziv.
Zahvaljujem se, ali već ste imali prije, evo kolega mi signalizira, imali ste 3 replike, tako da, ispričavam se što vas prekidam, ali nemate pravo na repliku. Nastavljamo dalje, slijedeća rasprava, nema odgovora kada nije imao pravo na repliku. Slijedeća rasprava poštovani kolega Petar Škorić, izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo. Evo, našli smo se danas u ovoj temi jer smo u posljednje vrijeme svjedoci najobičnije stradizacije određenih funkcija u našoj državi. Prvo smo naišli na taj slučaj od bivše predsjednice Povjerenstva za sprečavanje sukoba interesa, a sada vidimo da se to, na žalost, ponavlja i na primjeru pučke pravobraniteljice, pa nas ne bi trebalo sutra iznenaditi da taj primjer slijede i drugi opunomoćenici HS-a, izgleda da to postaje zarazno u posljednje vrijeme. Nedopustivo je da se takve ozbiljne dužnosti iskorištavaju, zloupotrebljavaju za političko djelovanje ili eventualno pripremanje terena za takvo djelovanje. Dakle, pučka pravobraniteljica je eklatantan primjer takvog djelovanja. Ona danas poziva cijeli niz institucija, od Vlade, Ministarstava, od branitelja, unutarnjih poslova, uprave, pa sve do Državnog odvjetništva, priključujući se harangi koju je tobožnje, zbog tobožnje ustašizacije hrvatskog društva, dakle, nota bene financiranjem poreznih obveznika. Mi smo svjedoci da je gospođa Vidović odavno prekršila sve propisane norme svoga pravobraniteljskog djelovanja jer uz posve neargumentirane pritiske koje preko javnih medija šalje u javnost u posljednje vrijeme i sve više osporava i djelovanje ustavnih državnih institucija u njihovome Ustavom propisanom poslu i u njihovom Ustavom propisanoj nadležnostima čuvanja hrvatskih granica. Ljudi na položajima, na kojima su imenovani u svojstvu Povjerenika HS-a, a time i hrvatskog naroda, ne mogu i ne bi smjeli svoju nadležnost proširivati kako bi djelovali politički, a posebno ne politikantski. Takav način djelovanja je u potpunoj suprotnosti sa tom dužnošću i time dovodi hrvatsku javnost u zabludu oko njihovih stvarnih ovlaštenja. Podsjećam, hrvatsku pučku pravobraniteljicu ne imenuje ni UN, niti bilo koja druga Udruga civilnog društva, već hrvatski narod posredstvom svojih zastupnika u ovom Saboru. Nažalost, Lora Vidović se na trošak hrvatskih državljana i uz mandat ovog Sabora sve više ponaša kao zaposlenik izvan hrvatskih globalnih institucija, a plaća je ova vlast. Ako ove činjenice Lori Vidović nisu jasne, a očito je da nisu, neka svoj mandat preda tijelu od kojega je dobila i neka se kandidira na dužnost koja je prikladna za zastupanje vlastitih političkih stavova, pa tako i njihovo nametanje jer to postaje, na žalost, konstanta u posljednje vrijeme i sve više na tome radi. Nije posao pučke pravobraniteljice ocjenjivati odnosno osuđivati rad policije koja nadljudskim naporima štiti našu nacionalnu granicu, niti joj je zadaća ometati ih u obavljanju svojih zakonskih dužnosti i raspirivati razne teorije koje blate hrvatske institucije, hrvatsku policiju, pa i samu RH. Njezin posao je štititi načelo jednakosti pred zakonom, a ne zalagati se za nejednaku primjenu Zakona prema migrantima koji pred našu granicu pristižu u valovima. O tome kako dotična izvršava svoju dužnost govori kako se počela miješati i u to koje pjesme i koje stihove će glazbenici pjevati u hrvatskoj javnosti. To dovoljno govori o njenoj neozbiljnosti, pa na kraju krajeva i na nedoraslosti takvoj ozbiljnoj dužnosti. Tko je gospođa Vidović koja se usudi Marku Perkoviću Thompsonu poslati javnu poruku da odustane od svoje ratne epopeje s kojom su umirali hrvatski junaci pod izlikom pozdrava „Za dom spremni“. Tko je taj tko smije izgovoriti poruke koje duboko diraju samu bit identitetske simbolike hrvatskoga naroda? Hoćemo li se s njome usuglasiti? Ja neću. Nemam adal za to, a i da imam, neću. Neću, ovo što ona pokušava mjesecima nazvati politikom, ali ovo što ona radi je nevjerojatno strančarenje i prostitucija nacionalnih politika. Nacionalnih zato što iza njenog legitimiteta stoji volja ovog Visokog doma. Umjesto savjesnije, neovisnije i profesionalnije da radi svoj osnovni posao obrane ugroženih osnovnih ljudskih prava hrvatskih građana, ona se bavi traganjem za ustaškim grafitima, nepodobnim pjesmama, govorima i povjesničarima. Podsjećam, svaki izraz i svaka fraza mogu imati više značenja i svati taj izraz se mora promatrati u kontekstu cijele rečenice. To je logična metoda i treba se primjenjivati za pozdrav „Za dom spremni“ koji su brojni naši suborci nosili na svome ramenu, a dobar dio njih i po oznakama, po tim pozdravima, prolijevali su svoju krv, položili svoj život za svoju domovinu, za svoje suborce i za slobodu. Ako gospođa Vidović ima problem s tim pozdravom u kontekstu domovinskog rata, a a očito je da ima neka se ostavi dužnosti koju obavlja, iziđe pred naše građane, izbori mandat u ovim klupama. Jednostranom i jednodimenzionalnom kriminalizacijom tog …/nerazumljivo/… radi se šteta cijeloj Hrvatskoj, našoj povijesti i svim herojima koji su '90-tih godina pod tim geslom poginuli, to je nedopustivo. Moja interpretacija tog pozdrava kojeg smo čuli u pjesmama '90. godina je iskaz prednosti za podnošenje i one ultimativne žrtve za slobodu svog naroda. I u tom kontekstu to treba i promatrati. Za mene bojna Čavoglave, dakle uključivo i sa pozdravom „Za dom spremni“ je simbol oslobodilačkog rata bez obzira tko ju je i kada koristio taj usklik u prethodnim vremenima. To je poruka svim tumačima povijesti koji našu bližu povijest danas žele ocrniti i iskriviti, a vidimo nažalost da ima takvih i u našim klupama. Kada je u pitanju HOS u pitanju pročitat ću vam samo ono što je Martin Špegelj kazao za pripadnike KOS-a u, HOS-a u svojoj knjizi. Zbog uporno odbijanja svih obrambenih planova bilo je zapravo neizbježno da se u kritičnom trenutku za opstojnost zemlje razvije samoinicijativna djelatnost izvan plana i zakona, na tom prostoru treba tražiti razloge za nastanak HOS-a. Dakle, nastao je u smislu potpore. Mnogo puta potkraj '91. i u tijeku '92. susretao sam se s većinom i s manjim formacijama HOS-a na samoj bojišnici i u njezinoj blizini te ne mogu osporiti njihovu vrijednu borbenost, osobito većih sastava i onome što su vodili zapovjednici realnih i razumnih nadzora. U Osijeku sam od jedne bojne HOS-a zatražio da se stavi propisano državno znakovlje i oni su isti čas to učinili, a krivnja što najkritičniji trenuci nisu upotrjebljeni za pomoć Vukovaru nije na njima nego njihovom, njihovom vodstvu. Kada je najzad 23. studenog '91. objavljen proglas o općom mobilizaciji i odredbama o ustroju vojske i sistemu jedinstvena upravljanja i zapovijedanja više nije bilo mjesta nikakvim drugim paralelnim vojskama. HOS se postupno uklopio u HV, izuzevši neka samostalna djelovanja u BiH. Što su ipak radili na liniji obrane njene cjelovitosti u suradnji sa bošnjačkim obrambenim formacijama i sami su bili mješovita sastava. Manje jedinice u crnim odorama nalazio sam i u proljeće, ljeto '92. u Bosanskoj Posavini, ali tada su već te formacije nosile službeno znakovlje RH. Činjenica da su upravo one ostajale na bojišnicu i onda kad se zapovijedalo da su postrojbe HV-a i HVO-a povuku sjeverno od Save. Dakle, toliko o simbolima, toliko o pozdravima. Podsjećam i to da trebamo zaustaviti stigmatizaciju tih simbola jer evo i sam kao Hrvatski branitelj ovo što kolega Maras poziva i proziva za pozdravljanje „Za dom spremni“. Nisam pozdravljano ni '90. ni '91. s tim pozdravom, ne trebam ni danas, ali isto tako taj pozdrav nije bio neprijateljski bio je suborac u boru, u rovu i skupa smo se borili za hrvatsku samostalnost. Al nasuprot toga bila je zvijezda petokraka s druge strane protiv koje sam se borio i dakle ako govorimo o stigmatizaciji tih simbola onda vodimo se o onome što mi kao suvremenici danas proživljavamo. Dakle, nije isto niti pozdrav „Za dom spremni“ koji je nastao odnosno koristio se u vrijeme NDH, a koji je nastao i davno prije NDH kao izraz otpora velikosrpskoj hegemoniji, isto je takav bio otpor i velikosrpskoj agresiji u Domovinskom ratu korišten kao znak otpora velikosrpskoj agenciji, agresiji. Dakle, takav pozdrav nema isto značenje u Domovinskom ratu '91. godine kao niti zvijezda petokraka nema isto značenje, ono koje je imala u II. svjetskom ratu i u Domovinskom ratu, pod kojom je razaran Vukovar i cijela Hrvatska. Dakle, protiv sam bilo kakvih zabrana jer zabrane otvaraju jedne druge i tako u nedogled. Prema tome, prestanite nas vraćati u prošlost, mi našim suborcima, poginulim braniteljima i svima koji su ginuli za ovu zemlju dužni smo osigurati jedinstvo, dužni smo spriječiti podjele i dužni smo zaustaviti vraćanje u prošlost i u duboke ideološke rovove koji ništa dobra nisu donijeli hrvatskom narodu.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Škoriću, kolega Škorić mi ovdje ne raspravljamo o izvješću pučke pravobraniteljice nego je druga točka dnevnog reda, tako da ja vas molim da se držite teme. Imamo povredu Poslovnika, poštovani kolega Peđa Grbin, izvolite.
Zahvaljujem poštovani gospodine podpredsjedniče, gospodin Škorić je višestruko povrijedio članak 238. Poslovnika. Vi ste ga ispravno upozorili da se nije držao teme po mojoj evidenciji u 4 minuti svoje rasprave je prvi put spomenuo temu, međutim osim toga gospodin Škorić je izuzetno grubim riječima, potpuno neprimjerenim u ovoj sabornici govorio o pučkoj pravobraniteljici. On se s njom može ne slagati, može iznijeti primjedbe na njeno izvješće ali ne može ju na ovaj način vrijeđati i mislim da mu zbog toga [[Upadica: Zahvaljujem.]] morate izreći opomenu. Hvala.
Molim kolega Grbin, jednim dijelom sam prije vas ukazao kolegi Ćoriću, Škoriću na njegovo izlaganje, ovaj drugi dio što ste kazali ne smatram nikakvom povredom Poslovnika i nisam vidio nikakve ružne riječi uvrede, nego iznošenje njegovog političkog stava. Kad bi bio tako rigorozan onda bi mogao svaku, svako izlaganje davati opomene svim zastupnicima. Nastavljamo dalje sa replika, poštovani kolega Gordan Maras, izvolite.
Hvala lijepo gospodine podpredsjedniče, kolega Škorić je jedan nekorektan način napao, ja to moram reagirati, gospodine Škoriću vi ste pučku pravobraniteljicu koja išla da zaštiti jedan dio populacije koja je smeta taj pozdrava i koje vrijeđa taj pozdrav, ona ih je išla zaštititi šta je njezin posao i apelirala je na neke javne osobe da ga ne koriste i ne vrijeđaju time jedan dio naših sugrađana, vi ste nju tu uzeli na stup srama i dajete signale koji su karakteristični za jedan prošli sustav. A to je da se u Hrvatskoj ne bi smjelo govoriti, da gospođa pravobraniteljica ne bi trebala štititi one građane za koje je zadužena i ukoliko se to vlasti ne sviđa, neka da ostavku, neka ode sa mjesta ili možda da ode iz Hrvatske, možda bi to htjeli, možda bi takvu Hrvatsku htjeli, gdje govore [[Upadica: Zahvaljujem.]] i misle samo onako kako vi mislite.
Zahvaljujem kolega Maras, odgovor kolega Škorić, izvolite.
Hvala lijepo. Svoj uvod sam počeo sa pučkom pravobraniteljicom, budući ona je i gl. uzrok što je ova tema došla na saborsku sjednicu, jer i o tome sam reagirao prilikom njenog izvješća gdje sam govorio o zloupotrebi njene stigmatizacije, simbola, gdje s jedne strane kriminalizira pozdrava “Za dom spremni“ i u kontekstu domovinskog rata, a s druge strane rehabilitira zvijezdu petokraku, pa čak i četnička obilježja po grobljima ne osvrće se negativno. U tom smislu Lora Vidović vidi samo navodnu ustašizaciju Hrvatske, pa tvrdi da međunarodni sustav ljudskih prava, razvijen nakon 2.sv. rata kao odgovorna strahote fašizma i nacizma, da je kao jamstvo da se takvo zlo nikada neće ponoviti. Dakle, s druge strane rehabilitira nešto što je i ovaj Sabor osudio deklaracijom 2006. g. dakle kada je i cijela Europa donijela odluku da se obilježava dan sjećanja na žrtve totalitarnih režima 23. kolovoza, dakle, u svim zemljama i zahvaljujući
Zahvaljujem poštovanom kolegi Škoriću. Sljedeća replika poštovani kolega Peđa Grbin, izvolite.
Zahvaljujem poštovani g. potpredsjedniče. Uvaženi kolega, vi ste se u svojoj raspravi, koncentrirali na štošta, najmanja, na ono što je bila tema ove interpelacije. Pa ću se ja osvrnuti na taj dio kojom ste se posvetili, a to je estradizacija. I mene je naprosto u vašem nabrajanju šokiralo, kako to da ste propustili najveću estradnu zvijezdu hrvatske politike? Kako to da ste propustili našu predsjednicu Republike, koja je upravo, ako ćemo gledati njeno djelovanje od kada je izabrana, ustvari ta koja je među najzaslužnijima za smrzavanje ugleda politike. Ona vam nije zapela za oko. A koga ste išli prozivati? Išli ste prozivati gđe koje su odgovorno radile svoj posao, kako na mjestu pučke pravobraniteljice, tako na mjestu predsjednice povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa. Zašto? Jer su se dirnule u vaše leno, jer nisu dopustile da neki od vaših kolega, krađe zakon, što zbog svog džepa što zbog … [[Govornik se ne razumije.]] drugog razloga, kao primjerice g. … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Grbinu, odgovor, poštovani kolega Škorić, izvolite.
Hvala lijepo. Kada nemate odgovor, onda je najlakše prebaciti stvari na drugo polje. Sada vam smeta i želite kriminalizirati pozdrav, a nije vam smetao, kada je vaš bivši predsjednik Ivo Josipović, primao i odlikovao pripadnike HOS-a i njihove obitelji, za iste one stvari koje danas optužujete i tražite da se kriminalizira.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Škoriću na odgovoru. Sljedeća replika poštovani kolega Joško Klisović, izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani g. Škorić, ako sam dobro razumio vi ste u svom izlaganju kazali da je pozdrav „Za dom spremni“ duboko identitetsko obilježe hrvatskog naroda. On to nije. On to nije, a i sami ste rekli da ga niste koristili '91. ne koristite ga danas, a vjerujem da nije ni vaše osobno identitetsko obilježe. Dakle, ne znam što ste tu mislili. Druga stvar, cijelo ste izlaganje svoje posvetili napadu na pučku pravobraniteljicu, osobu koja radi svoj posao i treba ga raditi na jedan neovisan način. I to tako se ovdje ne radi. Samo zato što tekst njenog izvješća ne odgovara vašem političkim pogledima. I gdje ćemo stići, ako ćemo svaku nezavisnu instituciju u Hrvatskoj, optuživati ako tekst njenog izvješća ili njegovog ne odgovara našim političkim pogledima. To je put u jednu … [[Govornik se ne razumije.]] To je put u nametanju samo jedne istine u hrvatskom društvu, to nije put kojem se želimo razvijati kao društvo. Hvala.
Zahvaljujem odgovor kolega Škorić.
Upravo suprotno kolega Klisoviću, put jednoumlja, nametanje jedne istine isključivo kada pučka pravobraniteljica u svom izvješću uhvati za samo jednih obilježja, kada ne spominje druga totalitarna obilježja, kada ne spominje četničke simbole u Hrvatskoj, kada ne osuđuje druge stvari, nego traži problem tamo gdje ga nema. Tko je danas ustaša u Hrvatskoj da se priča o ustašizaciji hrvatskog društva?
Zahvaljujem kolegi Škoriću na odgovoru. U ime predlagatelja poštovani kolega Bojan Glavašević. Imate 3 već kolega Bulj. Sada ćete imati pojedinačno iza kolege Glavašević. Izvolite kolega Glavašević.
Hvala g. potpredsjedniče. Kolegice i kolege znam da je kasno, ali evo, i da nas je malo, ali molim vas malo za vašu pozornost. Nije nam ostalo, ako ste ostali do sada, evo onda molim vas da. Hvala lijepo. Dakle, ovo nije normalno, ovo što smo maloprije slušali, je najbolji primjer toga, kako ne razgovarati o teškim temama, oko kojih postoje duboke podjele. Dakle, prokazivanje neprijatelja koji su umišljeni, traženje neprijatelja među političkim neistomišljenicima mislim to je oznaka, to je ako hoćete nekakav komunistički mentalitet, to, između ostaloga. To je oznaka i fašizma. Dakle, na ovaj način, da vi instituciju pravobranitelja, koji je jedan od demografskih osigurača, označite kao stranu agenturu, dakle, to nije prihvatljivo. Zar vi mislite kolega Škorić da ćete vi, ovime što ste sada napravili i na neki način se umoliti vašem stranačkom šefu? Pa Andrej Plenković će vam uši izvući, uši će vam izvući zato što od njega ovakve stvari nikada nećete čuti, ne znam jeste ikada čuli nešto takovo od njega. Gaženje po institucijama nije prihvatljiv način, za argumentaciju vlastitih političkih pozicija, to nije normalno i nemate to pravo. Ovo treba reći i to sa ovoga mjesta treba reći, to nije i ne treba biti prihvatljivo, čak ni od vas kolegice i kolege s druge strane, ja molim ministricu koja ovo sluša da na ovo također reagira i da se osvrne. Jer ako ovo govorimo samo mi, mislim kakvu političku poruku vi šaljete ako šutite na ovo, pristajete na to.
Zahvaljujem kolegi Glavaševiću. Imamo replike. Poštovani kolega Joško Klisović, izvolite.
Hvala lijepo. Potpuno se slažem s ovim što ste rekli kolega Glavašević. I ako gospodin Škorić ima problem za time što u Izvješću pučke pravobraniteljice nije navedeno i četničko obilježje koje, ako se pojavi u Hrvatskoj, vrijeđa hrvatske građane, onda je trebao upravo to reći, da, ono je nedostatno, da je trebalo uključiti druge stvari, a ne opravdavati odnosno napadati ju zbog toga što je navela ustaška obilježja u svom Izvješću. Dakle potpuno jedan drugi diskurs. Niti jedan HDZ-ov predsjednik Vlade, ne samo gospodin Plenković, niti jedan do sada nije govorio na ovaj način kao gospodin Škorić. Ja nisam čuo niti od premijera Sanadera to, koji je makao bistu Francetića i Mile Budaka isti dan kad se pojavila u Svetom Roku i Gospiću, niti od gospođe Kosor, a ponajmanje od prvog hrvatskog predsjednika Franje Tuđmana. Jel' je ovo novi diskurs HDZ-a ili ne? Čitali ste svoje izlaganje, jel' je to vaše izlaganje ili ste ga dobili iz središnjice?
Zahvaljujem kolega Klisović. I vi ste svoju čitavu repliku pričali o nečemu što nije uopće tema, i ako sam već upozorio kolegu Škorića, ne morate vi ponavljati istu grešku, ali evo ima kolega Glavašević odgovor na repliku, pa nadam se da će se držati teme o kojoj danas pričamo.
... [[Govornik se ne razumije.]] repliciram kolegi Klisoviću na ono o čemu je on govorio, ali osvrnuo bih se na ovaj dio što se tiče četničkih obilježja. Iz koje stranke je trenutni ministar unutarnjih poslova? Iz koje stranke? Iz vaše kolega Škorić. Nije li idealna vaša pozicija da sa gospodinom Božinovićem porazgovarate o ovoj temi, prije će te do njega doći nego ja, ili bilo tko sa ove strane sabornice. Gonimo ih sve, sve ih kaznimo, apsolutno. Idemo to napraviti, počnite to. Imate direktnu liniju do gospodina Božinovića.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Glavaševiću. Imamo sljedeću repliku, poštovani kolega Gordan Maras, izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Glavaševiću, žao mi je ali morat će te prihvatiti da neki u ovoj Sabornici ne mogu shvatiti o čemu govorimo. Kada se radi o ljudima koji su, kada je Karamarko u Omišu zapalio gomilu sa vatrenim govorom i kada je čuo iz publike u kevinu jamu sa njima na čelu sa Josipovićem, da se tada nisu pobunili. Nažalost, nekolicina ih sjedi ovdje u dvorani, sjećaju se vrlo dobro tog govora, pa i gospodin Škorić na čelu sa njima. Tada su vjerojatno sa smiješkom slušali šta Karamarko sa govornice govori i iz publike njihovi stranački kolege. Žao mi što se, žao mi je što se tada nisu tome suprotstavili, možda bi danas imali manje problema sa tim ideologijama kojima imamo, da su se tada tome suprotstavili, i kolega Škorić, i još neki koji su ovdje danas s nama u dvorani. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Marasu. Odgovor kolega Glavašević, izvolite.
Kolega Maras, ja se s vama slažem oko jednog dijela onoga što ste rekli, ali znate oko meni žao? Što se mi nismo tome suprotstavili. Kada smo mi bili na vlasti u Republici Hrvatskoj, kada je stranka, čiji tada nisam bio član, nisam ni danas, kada je vodila Vladu Republike Hrvatske, i kada je bila u poziciji da se suprotstavi tim stvarima, mnogo, mnogo odlučnije nego što je to učinjeno. Meni je između ostalog zbog toga žao, ali apsolutno ste u pravu oko ovoga, samo mislim da, da ne možemo ignorirati i vlastitu odgovornost u tome. Moja odgovornost kao pomoćnika ministra tada je, jer nisam mogao utjecati na to, je mogla jedino biti što sam šutio, ili mi to nije bilo u fokusu, ili mi je to promaknulo. Ali ovdje, na ovoj strani sabornici sjede ljudi i sjedili su koji su itekako mogli nešto učiniti oko toga.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Glavaševiću. Prelazimo na sljedeću raspravu. Poštovani kolega Miro Bulj, izvolite.
Hvala lijepo. Kroz replike sam kazao svoj stav, opet ću ga još jednom pojedinačnu raspravu ponoviti, međutim moram odmah na početku kazati da ova rasprava još uvijek o Drugom svjetskom ratu, od ne znam kojim avetima, ali je zasigurno vrlo dobro došla, pogotovo vladajućom većini i HDZ-u, jer moramo se, evo, kolega Škorić je maloprije govorio o našim HOS-ovcima, o pobjedničkoj vojsci, a dijelom su dali jedan od najvećih obola, HOS-ovci, da kako on komentira da samo mi u parlamentu ne odlučujemo o Marakeškoj konvenciji, da je jednostavno protuposlovnički kroz Odbor provučen Zaključak i da mi ovdje u parlamentu pričamo o nebitnim stvarima, o stvarima koje se nameću, o stvarima koje su na poznate, a Marakeška konvencija će proći bez da je prošlo kroz parlament. Tako da je vrlo dobro došla Andreju Plenkoviću, njegovoj Vladi i kolegi Škoriću. Šta vi kažete kao branitelj, sve što ste rekli, to nam je poznato. Zbog čega Marakeška konvencija nije ovdje u, na parlamentu, u plenarnoj sjednici? Ja bi vam samo poručio, svima vama, ne srljajte, zbog ovih koji su poginuli u Domovinskom ratu, ne srljajte kao guske u Marakeš, Petre Škoriću, ministrice kulture, podpredsjedniče Sabora. Mi provlačimo ispod stola vrlo bitnu temu. Ministar tj. premijer Austrije Kurz na kojega se poziva Plenković, puno je tvrđi, od našega premijera koji je odbio Marakešku konvenciju. Zašto se ne ugleda u premijera Kurza? Zašto o tome ne pričamo? Ja ne vidim niti jedan razlog kolega Škoriću da zaštitimo suverenost RH jer jednostavno nejasno mi je da je danas došla na red ova tema godinu i pol dana kaže gospodin Bernardić da je na stolu a da tek danas razgovaramo o ovoj temi baš kada je i ispod radara prošla Marakeška konvencija, tj. gdje će ministar unutarnjih poslova otići tamo i potvrditi to. Ne srljajte gospodo zbog ovih poginulih na koje se pozivate, ne srljajte i ne gubimo suverenitet mi kao Parlament. Jer briselski činovnici očito samo su poslušnici a za njih je Hrvatska samo sredstvo i neželjena, kao neželjena žena, kako da se dokopaju svojih ciljeva u Europskom vijeću, u Europskoj komisiji, u Europskom parlamentu. A i za ... [[Govornik se ne razumije.]] se dobra im je ova tema, nakon svega što je napravio Andrej Plenković i njegova Vlada, od naroda odlučuje, znači govorimo o izmjenama, referentnim izmjenama zakona kojega ste odbacili nakon Istanbulske i sada je naravno zaštitnik temelja države, ova rasprava vam je došla, Andrej Plenković šta je, jednostavno neistina. Još bih jednom napomenuo samo kratko, smatram da mi moramo odati počast svim žrtvama totalitarnih režima. A to naš i obavezuje svaka žrtva, bez obzira je li poginula od ruke ustaša, partizana, četnika, mi to i nacista, fašista, mi imamo tu obavezu. Međutim, uspoređivati postrojbe Hrvatske vojske pobjedničke, hrvatske obrambene snage koje su ratovale na najkritičnijim točkama RH od Vukovara do Dubrovnika, zbog tih ljudi mi to nemamo pravo. Mi to nemamo pravo. Ja to moram kazati, ja to imam obavezu da ih uspoređujemo sa ustaškim novim, bilo kojim režimom. Zbog čega? Jer u hrvatskim postrojbama hrvatske pobjedničke vojske su sudjelovali u istome rovu svi zajedno od sinova partizana do ustaša, do nacionalnih manjina. I ovim prilikom trebamo uvijek isticati 9 tisuća ljudi srpske nacionalnosti koji su se borili protiv anti, koji su se borili protiv srpskog antifašizma, velikog, srpskog fašizma. U ovome trenutku, kada mi raspravljamo o ustašama i partizanima i ovoj nametnutoj temi. Kad razgovaramo o ovoj nametnutoj temi jer je pitka da se popularnost vrati i da se zaborave, da se zaborave bitne stvari, naše dvije trećine Hrvatske su prazne. Teleoperateri nam pljačkaju državu, te dinastije nam izvlače najviše novca. Bankarski sustav izvlači nigdje više novca nego u RH. Gospodarski sustav u rasulu i naravno da ove teme odgovaraju. Ali nemojte na Domovinskome ratu, o Domovinskome ratu trebamo govoriti istinu. Jer bilo kakva druga priča u biti stvara podjele a podjele odgovaraju interesnim skupinama koje pljačkaju RH i o tome treba govoriti, trebamo naći zajednički jezik. Još jednom vidio sam u raspravi i HDZ i SDP iznose svoje stavove, ali nikako ne mogu prihvatiti da u Europskoj pučkoj stranci zajedno je od četnika Vučića stranka i HDZ. Kako će mi to netko objasniti? Evo tko će mi objasniti to? Meni je to neprihvatljivo. Pa zbog čega nisu, niste dali otpor da taj čovjek kojega ste doveli sa crvenim tapetom, bacili pod noge crveni tapet koji je izrugivao sa Hrvatskom ovdje u posjetu, koji je dočekan na najvećoj razini ne mogu shvatiti da je on zajedno po istim okriljem demokršćanstva, pučana u Europskoj pučkoj stranci. Ne mogu prihvatiti da danas su oni koji traže fašiste, antifešiste ili ne znam koga sve traže, da su ljudi kao što je bivši predsjednik Stipe Mesić, koji je u Australiji govorio i držao govore, pozivao se i veličao NDH dok su čekove ispisivali a sada, danas je najveći kritičar svih tih vremena. Tada je govorio otvoreno da je NDH težnja hrvatskog naroda i ti ljudi su sad branitelji, kolega Maras vi ste mu davali potporu, vi ste ga branili, vi ste ga branili kad smo, na moj prijedlog kada mu je oduziman, kada sam predložio ured da mu se oduzme. ... [[Upadica se ne čuje.]] Znači u nas te [[Upadica Brkić: Kolega Glasnović, molim vas.]] vrijednosti služe za podjele u narodu. Zato još jednom smatram da se trebamo okrenuti budućnosti, ne smijemo ponižavati žrtve u Domovinskome ratu, sve te postrojbe Hrvatske vojske, MUP-a i HOS-a i trebamo naglašavati zajedništvo u Domovinskom ratu. Da imalo imamo sad zajedništva, jedinstva, zasigurno ne bi bila ovakva situacija u RH i danas ne bi raspravljali i dovodili u upitnost HOS kao postrojbu Hrvatske vojske, bez obzira šta tko kazao u to vrijeme, bez obzira šta su tada ubijani ljudi po ulicama naših gradova kao što je Ante Paradžik, kao što je Blaž Kraljević i brojni drugi. Mi možemo ući u dubinu, al ti ljudi su branili RH od najezde velikosrpskog fašizma. Prema tome, uspoređivati branitelje iz Domovinskog rata sa bilo kojim totalitarnim režimom, nije dobro. Zato sam i rekao SDP-u, ova, vaš prijedlog je kao nabačen, ono, ono, u šesnaesterac na vole HDZ-u da se ne priča o onome o čemu bi se tribalo pričat. Kakva je to zaštita parlamentarne demokracije, kad o Marakeškom sporazumu [[Upadica: Zahvaljujem]] odlučuje gospodin Kovač [[Upadica: Zahvaljuje]] Plenkovićev poslušnik.
Zahvaljujem poštovani kolega Bulj, nisam vas prekidao kao ni vaše prethodnike, ali pola vaše rasprave ste potrošili na temu koja nema veze sa ovom točkom dnevnog reda. Gospodine Glasnović, ja vas molim da nemojte upadati kolegama u riječ dok govore i ometati ih dok raspravljaju. Imamo povredu Poslovnika, poštovani kolega Gordan Maras, izvolite.
Ja bih vas molio gospodine potpredsjedniče da zaštitite one kojih nema ovdje od lažnih optužbi i kolege Bulja i kolege Glasnovića koji tamo iz zadnje klupe, nešto ispod ruke, priča o predsjedniku Stipi Mesiću, ja sam ponosan što je on bio predsjednik RH i dalje imam jako, jako visoko mišljenje o njemu. Hvala lijepo.
Poštovani kolega Maras, kao prvo niste se pozvali na članak Poslovnika koji je povrijeđen. Što se tiče ostaloga, nisam primijetio da je itko ikoga uvrijedio, što se tiče bivšeg predsjednika, budući da ste zloupotrijebili Institut povrede Poslovnika temeljem čl. 240. izričem vam opomenu sa oduzimanjem riječi do kraja ove točke dnevnog reda. Imamo slijedeću povredu Poslovnika, poštovani kolega Miro Bulj, izvolite.
Povreda Poslovnika 238. Kolega Maras je, ne znam, vi ste ga upozorili, a već ako ste dobri kolega Maras sa bivšim predsjednikom Stjepanom Mesićem, upitajte ga gdje su čekovi, možda se sjeti, možda s vremenom iz Australije. Hvala.
Zahvaljujem kolega Bulj, također ne smatram da je povrijeđen Poslovnik, a vaš politički stav odnosno vaša pitanja kolegi Marasu možete izreći na drugi način, a ne način da uzimate Institut povrede Poslovnika. Imamo replike, poštovani kolega Nikola Grmoja, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega Bulj, veći dio vaše rasprave nije se odnosio na ono što je tema danas, ali ja mislim da je to u potpunosti opravdano jer je nama kao HS-u oduzeto pravo da raspravljamo o Marakeškom Kompaktu odnosno Marakeškom Sporazumu. Predsjednik Odbora za vanjsku politiku je nametnuo zaključak, prekršio Poslovnik zbog čega smo zatražili mišljenje Odbora za Ustav koji mora o tome raspraviti, on je to napravio po nalogu Andreja Plenkovića, dok sve naše susjedne zemlje s kojima mi trebamo sporazumno odnosno u konsenzusu rješavati pitanje migranata, izlaza iz tog Sporazuma, vi ste spomenuli austrijskog premijera Kurtza. A ono što još treba reći ovdje, nije samo kolega Maras podržavao Stjepana Mesića, podržavao ga je i ministar unutarnjih poslova, Davor Božinović.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Nikoli Grmoji. Uz sav moj napor i uz dužno poštovanje prema vama, zaista nisam u vašoj replici prepoznao temu o kojoj danas govorimo, ali kolega Bulj će, nadam se, odgovoriti na način da to stavi u kontekst teme o kojoj danas govorimo, izvolite.
Zaista mi kolega Grmoja nije jasno zbog čega su na taj način provukli Marakešku Konvenciju, naravno, Sporazum tj. Kompakt, kako oni vole reći. U trenutku otvaraju ovu temu da se provuče taj Marakeški Sporazum jel se rojaju oni kao guske doli, ne samo da je premijer Kurtz, nego i Mađarska, Italija i Amerika, SAD –e, Izrael, Australija, brojne, Češka, Slovačka i brojne druge države. Međutim, parlament ne odlučuje o toj vrlo bitnoj temi. Svjetska tema broj jedan. I zbog čega su onda naši HOS-ovci na koje se pozivaju sad oni iz HDZ-a ginuli. Ista je stvar bilo kada su uhićivali, locirali i transferirali. Šeks napisa [[Upadica: Zahvaljujem]] definiciju i tako je bilo i tako funkcionira i sa, evo, isto.
Zahvaljujem poštovani kolega Bulj na odgovoru na repliku. Budući da ste opetovano kršili Poslovnik i niste se držali teme, izričem vam opomenu temeljem čl. 239. Imamo povrede Poslovnika, poštovani kolega Peđa Grbin, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, radi se o čl. 238. koji se tiče držanja teme dnevnog reda. Opomenuli ste kolegu Bulja, ali i vi imate mogućnost prekinuti u raspravi onoga koji se ne drži teme dnevnog reda. Ja bih razumio da ne reagirate kada se to dogodi prvi puta, ali kada se kontinuirano dogodi, kao što je to u slučaju gospodina Bulja i gospodina Grmoje, onda vas molim da reagirate u skladu s Poslovnikom na vrijeme jer gospoda imaju itekako poslovničke mogućnosti da nametnu da HS raspravi temu koja im je u interesu. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Grbinu. I zahvaljujem na podsjetniku, imati ću to u vidu u slijedećim raspravama. Imamo još jednu povredu Poslovnika, poštovani kolega Joško Klisović, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Sabora. Vi ste utvrdili da je prekršen čl. 238. kada ste se obratili gospodinu Grmoji, ali niste postupili po čl. 239., ako ste dali, ispričavam se onda nisam registrirao, kaže mi kolega da jeste. Znači govorimo [[Upadica: Kolega Klisović]] o gospodinu Grmoji, ne, Upadica: O čemu govorite? Recite konkretno./…
Dakle, [[Upadica: Niste slušali.]] kada je gospodin Grmoja završio sa svojim izlaganjem, govorom, ono što je kazao, vi ste utvrdili da nije govorio o temi, jel tako? [[Upadica: Tako je.]]
Da li ste mu dali po čl. 139 opomenu? [[Upadica: Poštovani kolega Klisović, jeste završili?]] [[Upadica: Je.]]
Hvala lijepo, možete sjest. Zahvaljujem na vašoj opasci. Kolegu Grmoju sam, kao i još neke zastupnike upozorio. Budući da mu je to bio prvi put nisam mu izreko opomenu, kao što sam to napravio poštovanom kolegi Bulju. Smatram da nije prekršajno … [[Upadica: Ne razumije se.]] Poslovnik ovaj put i ja bi vas lijepo molio da ubuduće pustite predsjedavajućem da radi svoj posao. Hvala vam lijepo. Imamo još jednu povredu Poslovnika, poštovani kolega Miro Bulj, izvolite.
Kolega Peđa Grbin je povrijedio Poslovnik čl. 38, 238. Naravno da je da sam ja dobio opomenu, ne vidim šta sam ja to pogriješio, a on kao predlagatelj ove točke dnevnoga reda je jedan od izvoditelja najemotivniji način i najprirodniji način pjesme Bojna Čavoglave, pa nije snimljeno to sve, pa bi volio da vidimo početak pisme, jer je samo smo kraj vidjeli u Bojnu Čavoglave, pa očekujem da kao predlagatelj je [[Upadica: Zahvaljujem.]] u idućoj replici o povredi Poslovnika otpjeva od početka.
Zahvaljujem poštovani kolega Bulj. Ne smatram da je povrijeđen Poslovnik temeljem čl. 238 na kojeg ste se vi pozvali. Prelazimo na replike. Poštovani kolega Maras, ja vas molim, nemojte upadat. Poštovani kolega Saša Đujić, imamo jednu repliku. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Kolega Bulj, pa nije samo Maras i Davor Božinović podržavali bivšeg predsjednika Mesića, podržavali su ga barem posredno još neki. Evo, recimo npr. vi ste digli ruku za vladu u kojoj je njegov bivši šef Kabineta Tomislav Karamarko bio potpredsjednik. I vi ste doveli HDZ koji je vodio bivši šef Ureda predsjednika Stipe Mesića na vlast. I vi ste osobno digli ruku, ja sam to provjerio, kolega Grmoja nije jer tad nije bio tu. Dakle, vi ste, barem posredno isto podržavali politiku Stipe Mesića dovodeći njegovog najbližeg suradnika na vlast u Hrvatskoj, koji je bio zajedno s vašim Božom Petrovom potpredsjednik i koji je provodio detuđmanizaciju zajedno sa Stipom Mesićem, bio je glavni u tom procesu. Tako da, ima puno ljudi koji su ga podržavali.
Zahvaljujem kolega Đujić, nije tema gospodin Mesić, nego je tema nešto drugo, ali evo imamo odgovor na repliku. Poštovani kolega Bulj.
Da, ja sam tada ponosan šta sam predložio ukidanje Ureda predsjednika RH Stipe Mesića gdje je bio Božinović, da potporu Maras, Karamarko, vaša stranka koja je davala potporu. Ja nikada nisam davao potporu Stipi Mesiću i nemam taj uopće osjećaj, nego sam napravio nešto pozitivno za Hrvatsku. Ukinuli smo ured bivšeg predsjednika RH. Pošto ste i vi dobri s njime, očito, pa bi bilo dobro da čekove, da pitate gdje su čekovi. Ja sam bio izbačen kada sam bio alkarskom ono kad je bio Mesić [[Upadica: Zahvaljujem.]] ja sam izbačen, evo gospodin Maras, kad je bio Mesić na alci meni …/nerazumljivo/ [[Upadica: Poštovani kolega Bulj, završili ste s replikom.]] a vi ste sidili uz njega i …/nerazumljivo/… i pojilo ono pršuta šta je ostalo. Hvala lipo.
Poštovani kolega Bulj, izričem vam opomenu temeljem čl. 240. sa oduzimanjem riječi do kraja ove točke dnevnog reda. Nastavljamo sa raspravom. Poštovani kolega Ivica Mišić, izvolite.
Hvala podpredsjedniče Sabora. Kolege i kolegice, pitam se večeras umorno, kome sve ovo treba? Ovo je umaranje politike, ja bi reko, ovo je čisto umaranje politike. Zašto da se postavi pitanje „Za dom spremni“, da li je to hrvatski pozdrav ili nije? Poštovana gospodo, za dom još za vrijeme …/Upadica:
Poštovani kolega Mišić, samo malo. Kolega Grmoja, Kolega Klisović, ja vas lijepo molim, nemojte ometati kolegu Mišića dok raspravlja. Ako imate nešto bitno, riješite to van sabornice. Hvala vam lijepo./…
Kada se „Za dom spremni“ spominjalo u hrvatskoj povijesti, to je još u vrijeme Zrinskog, kada je bio opkoljen Siget, kada su ga Turci opkolili i trebali uzet, tada je Zrinski svojoj vojsci ovako rekao: „Za dom“, a vojska je odgovorila: „Spremna i umrijeti“. I onda je, krenuli su u kontranapad i razbili Turke. To treba znati, to nitko nije spomenuo. Naravno, taj isti pozdrav za vrijeme bana Jelačića isti pozdrav, motiviranje vojske, „Za dom“ je zapovjednik izgovarao, a vojska je rekla: „Umrijeti“. Kada idemo povijesno gledati, šta se sve dešavalo hrvatskom narodu, ako idemo u 7. st., hrvatski narod je prešao na katoličanstvo. I tada je obećao papi Agoti, Agotinu, Agaton, Agatonu, da, da nikada neće imati nikakve pretenzije prema ničijom zemlji. I ako gledamo povijest Hrvata, nikada hrvatski narod ničije nikada, nijedan milimetar nije oduzeo. Ako gledamo povijesno šta smo izgubili, onda možemo krenuti od 1991. i od 1945. Poštovana gospodo, mi bi trebali biti primjer Europi, ni u ovom ratu, ni u bilo kojem nismo željeli tuđi teritorij. Ali nam se stalno nameće „Za dom spremni“ koji je, naravno, Pavelić spominjao ustaškoj vojsci, koji se ja ograđivam od svega toga, nacizma, ustaštva i bilo čega. Ali se nama to stalno nabija na nos, pa i večeras. Zašto? Pa da bi se hrvatski ocrnio da je i danas ustaški. Ja ih ne vidim nigdje, ali određena ekipa to vidi. Iz kojih razloga? Pa pogledajmo odakle ti potječu, tko su im ili roditelji, s čime su se ti roditelji bavili, kako su ih odgajali, gledajmo rat, zašto je to bilo zajedništvo, zato što su se bojali pa su morali. Kad se sve smirilo, kad se sve riješilo onda idemo optužit ponovo hrvatski narod. Sjetimo se '91. godine, sjetimo se šahovnice kad je stavljena na policijske kape, svi Srbi policajci su to odbili i izašli iz Hrvatske vojske jer su smatrali da je to ustaški grb i ovo je ustaška zastava tada bila. Pa zašto gospodo sad ne kažete da to ustaški grb i ustaška zastava? Naravno da nije, a sad vam to godi jer imate dobre plaće, sjedite u saboru, UDBA se rasporedila, ima sve privilegije, rješaje sve probleme i ubacuje nam ovu kost koju večeras razgovaramo. Sjetimo se Vukovara, sjetimo se petokrake, sjetimo se zločina u Vukovaru, sjetimo se danas kada tamo spomenici stoje četničkoj vojsci koje ova gospoda se lijeve moje desne strane nikada, ama nikada baš nikada nije ustala i rekla to sklonite. Al kad se pojavila spomenik „Za dom spremni“ to se svi dižu i onda jako, jako dobro vidimo a da ne pričam ko vlada i šta se dešava u Srbiji gdje je legalizirano četništvo kome toj gospodi ništa ne smeta. Da. Sjetimo se naše ministrice vanjskih poslova, kad je rekla da je Hrvatska izvršila agresiju na BiH, sramota, za ne vjerovat, ali se i to desilo. Kada smo trebali staviti šahovnicu, ne može se staviti bijelo polje jer to je ustaško, ajmo srušit ovu crkvu Sv.Marka ili promijenit to gore, pa sve vam je ustaštvo bilo hrvatsko čim kažemo da hoćemo Hrvatsku da imamo. Pitamo, pitam se da li smo i jednu kuću željeli Hrvati uzet tuđu, nismo. Ja želim i danas da svi žive i ugodno žive sve nacije koje žive u Hrvatskoj dobro. Međutim, ovi ljudi koji nas optužuju, koji ubacuju ustaštvo večeras, koji evo nadam se da više to neću slušati. Mi smo trebali svi otić, pa vi raspravljajte na tu temu. Al onda bi rekli, mi to opravdavamo, mi to ustaše. Pa kažite, gdje su te ustaše, gdje ih to vidite, možda ih sanjate one koji su pobijeni hrvatski narod koji pobijen je na stotine tisuća od komunističke partije, Titinih zločina, niko nije reko Tito je zločinac, a jeste. Nećete to gospodo reć, ko je okupirao Sarajevo i gdje su te petokrake bile po onim brdima, tuku onaj jadan narod. To nije zločin. Koja je vojska u Srebrenici pobila toliko naroda, ni to vam nije zločin. Bleiburg nije vam zločin bez suda. Jame sve po Zagrebu i okolo i u mom mjestu gdje sam se ja rodio i odakle potječem 1.300 ljudi su ubili poslije rata …/nerazumljivo/… ni to nije zločin. Pa pitamo se gdje je taj zločin? Da nije ovo 29. novembar dana slučajno novembar, da to ponavljam i vidite šta kažu u Beogradu, novosti stavili su Jugoslaviju to me želite, možda vas to smeta što nije više Jugoslavija. Što vaši roditelji su uživali, dok su neki bili zatvarani i proganjani. To vam je bilo dobro, to ne govorite kako jadan hrvatski narod propatio tih 50, 60 godina komunizma, goli otoci, zatvori, ubijanje, proganjanje, to je sve dobro, to je demokratski, pa kaže to su ustaše, treba ih pobit. Pa treba nas danas istjerati iz sabora vi trebate uzet …/nerazumljivo/… da nas odavde potjerate. Pa što mi opće smo tu. Gospodo moja, ostavimo se ustaštva, mi smo to zaboravili Hrvati, mi smo samo želili svoju domilnu Hrvatsku to ja prekrižim toga više nema, a oni koji žele ubacivat ustaštvo unutra to su oni koji su neki od UDBe ubačeni da nas kaljaju, pa spominjete Austriju. Da, provjerimo te ljude koji se po Austriji kite tim perjem da bi vama izašli u susret. Ono što je Maras rekao, da Tuđman je rekao Srbi da su nam ubacili „Za dom spremni“, da jel oni su imali politiku, oni su znači šta rade. Nije to poduzetnički pozdrav Maras, to je hrvatski starohrvatski pozdrav, međutim sve što je dobro Hrvatskoj što narod hrvatski voli vi to prekrižite. Pokušate nas totalno ubiti ovdje, govoriti kako mi nismo zreli narod da imamo svoju državu. Stalno nas proziva neko zbog korupcija, to vas ne smeta. Otimanje imovine u Titinoj državi to vas ne smeta. Jer kaže proleterijat ljudi koji su …/nerazumljivo/… oteli. Otimanje stanova, izbacivanje žena, djece iz kuća to vam je ništa. Kada su četnici harali ovdje Hrvatsku niko ih nije osudio, ni danas, ni u Vukovaru, ni na Baniji, ni u Bosni, ni bilo gdje. Imamo Srpsku Republiku na čijoj zemlji? BiH je ako gledamo za vrijeme 1465. godine bila čista, nije bilo ni srpske ni jedne pravoslavne crkve, niti je bilo Turaka, danas su nam sve oteli, a opet mi krivi, opet krivi u Bosni biraju predsjednika neki drugi, ne možemo mi hrvatski narod, znači Bosna nemamo više mi šta radit tu. A povijesno je Bosna Hrvatska, gospodo. A i danas u ovom saboru imate tolike hrabrosti, imate toliko petlje da kažete da smo mi ustaše svi i da mi svi podržavamo „Za dom spremni“ i Antu Pavelića, zaboravite to. Mi Hrvatsku imamo, čuvamo je, ne damo je i nećete je vi više nikada pokoriti, nikada više, gospodo a znamo odakle potičete, ko ste i što ste, to nam je svima jasno. Bez brige budite da ne znamo. Prema tome, ovo je samo gubljenje vremena, trošenje struje, trošenje energije ovdje u saboru i sad sam ostao zbog toga, pa dokle mi to možemo, dokle mi idemo. Ajmo crnit stalno Hrvatsku, imamo medije, samo ako je pitanje da se kaže da Hrvatska ne valja svi jedva čekaju da kažu, daj govorite to u medije, daj da se to vidi, niko ne pita šta se dobro napravilo. Nitko, niko ne pita što nam djeca odoše, zašto, zato što im je dosta ustaša i četnika, dosta '45. godine, ajmo od '91. pričat ne to zaboravimo, to je neko radio ajmo se izmirit, ajmo to zaboravit. Ko je otišo u Vukovar, kleko i istinu reko zločine Miloševića, to bi svi Srbi, bar oni trebali reći koji živimo u RH, mi se od toga ograđujemo, nitko nije došao i deklarativno rekao, da ograđujem se i Pupovac je neki dan otišao, pa pod srpsku zastavu im stavio u Dunav, kao ispriku za sve, pa i to je donekle lagat, budite iskreni, recite, krivi smo, ne mislim na nas, srbi da su krvi, međutim, ako tamo četnici vladaju [[Upadica: Zahvaljujem]] [[Govornik se ne razumije]] nama to ništa ne smeta, Borovo selo nam stoji [[Upadica: Zahvaljujem]] Hvala.
Poštovani kolega Mišiću, zahvaljujem. Ja vas lijepo molim da, nemojte upirati prstom ni u kojeg ovdje u Sabornici [[Upadica: Nisam, ja sam općenito govorio, ne upirem]] znam da ste govorili načelno, ali ste insinuirali određene stvari, mislim da to nije korektno, nije u redu prema kolegama. Imamo jednu repliku, poštovana kolegica Sabina Glasovac, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Mišiću, zapravo, nisam se imala namjeru uključiti u ovu raspravu, poprilično je već i kasno i dajem si za pravo da sam možda dekoncentrirana, da mi mozak ne radi, da ne razumijem neke stravi, al, zaista možete vi meni objasniti s kim ste se vi obračunavali kroz vašu raspravu [[Upadica: Sa vama]] sa mnom, ne, dozvolite samo da vas pitam, mislim, jer kažem dajem si za pravo da sam umorna, da imam smanjene kognitivne sposobnosti, da ne razumijem, ali meni nije jasno s kim ste se vi obračunavali, s kakvim neidentificiranim letećim objektima ili kakvim žutim, malima zelenima, žutima, crvenima, meni zaista, evo, moram priznati, nije jasno, s poduzetnicima, ne [[Upadica: Zahvaljujem]] Ne, nije mi jasno… [[Govornik se ne čuje]] Mišić jer ja stvarno taj njegov diskurs ne razumijem, meni ovo izgleda kao da se on sam sa sobom nešto svađa [[Upadica: Zahvaljujem kolegice]]
Odgovor poštovani kolega Mišić.
Potpredsjedniče Sabora, kolegice Glasovac, pa stvarno me niste razumjeli, evo sada ću vam reći, a tko je večeras nas ostavio do ovo kasno veče, o tom sam ljudima pričao, koji su to tražili, koji su potpise stvarali, o njima, upravo o njima. Ako niste vam jasno, evo, vi ste neka učiteljica, nastavnica, profesorica, ne znam šta ste, pa evo, ja sam govorio o vama koji ste ovo podnijeli nekakav zahtjev da se te ustaše jednom izbace, al, to ćete sledeće godine ponovo napraviti i sledećih 20 godina, jel to vam je cilj, jel vi drugo ništa ne znate, da znate raditi, išli bi se baviti poduzetništvom, al, bolje sjediti u Saboru i uzimati ovom narodu novac i ne raditi ništa i parlament ovako govoriti i lupetati prazne priče. Ovo je prazna priča, totalno prazna priča u HS-u gdje se ovom narodu stalno nabacujte ustaštvo, a to s koje strane, sa vaše strane gospođo i vi sudjelujete. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Mišiću. Poštovani kolega Mišiću, ja vas lijepo molim, nemojte se obračunavati kad nemate riječ, pustite, kasnije raspravite. Poštovana kolegice Sabina Glasovac, kolega Mišić je inače iz Slavonije, a tamo je česta ekavica, tako da ne treba se čuditi tome jer i kolegica Dragana Jeckov priča ekavicom, pa ne zamjeramo joj. Nastavljamo sa raspravom, poštovani kolega Bojan Glavašević, izvolite.
Hvala.… [[Govornik se ne razumije, citira na engleskom]] Opet, po zna koji put u ovoj Sabornici. Zaista je već kasno i rasprava, mislim da je, da je kroz ovu raspravu već zaista mnogo argumenata, a i kvazi argumenata bilo izrečeno i u zadnjih ovih par rasprava mislim da smo debelo skrenuli s kursa, pa bih ja volio u ovoj svojoj pojedinačnoj raspravi, dakle, ne ispred predlagatelja, nego u svojoj pojedinačnoj bih volio proći kroz 3 argumenta odnosno pokušaja protuargumenata koje sam čuo s druge strane tokom današnje rasprave i volio bih pokušati osporiti. Prvi argument je da je „Za dom spremni“ ovisan o kontekstu i da u kontekstu Domovinskog rata je on zapravo skroz u redu i da je na taj način on također dio preambule Ustava RH u onome dijelu kada govori o tome kako je Domovinski rat jedan zapravo glavni temelj hrvatske državnosti, ne osporavajući, ne ulazeći u to što je glavno, a što nije, ipak smatram da je potrebno reći kako to nije točno. Dakle, mislim da sam i kroz ranije svoje rasprave, a i ponovio bih to sada, argumentirao da uspješno, da „Za dom spremni“ ne može ovisiti o kontekstu, on je u potpunosti direktno povezan sa onim pozdravom koji su koristili ustaše. HOS je taj pozdrav koristio i bio je direktno inspiriran, dakle, pogotovo oni koji su ga stvorili su bili direktno inspirirani ustaškim pokretom i koristili su sve njegove simbole, uključujući i taj pozdrav. Nije tu pitanje samo tog pozdrava, tu je i pitanje i onog pletera koji se također pojavljuje na zastavi NDH koji je vrlo čest motiv u samome grbu HOS-a i na nekim drugim mjestima. Tu je također i onaj simbol koji se nalazi na kapi HOS-a koji smo mogli vidjeti, recimo, na glavi kolege Hasanbegovića na nekim fotografijama iz njegove mladosti, ta kapa se zapravo ni na koji način ne razlikuje od one ustaške kape. Dakle, ni ZDS, ni drugi znakovi koje HOS koristi nemaju posredno nekakvu vezu koja onda dozvoljava stupanje odmaka od simbola koje je koristila NDH i koje su koristile ustaše. Dakle, ne može ovisiti o kontekstu. On također nije dio Ustava jer u Ustavu jasno piše da je, zapravo je, period NDH prekid u periodu hrvatske državnosti. Predsjednik Tuđman, kao što je nekoliko puta citirano večeras, u slučaju da postoji nekakav trag nejasnoće, dakle mi danas, niz godina nakon tog vremena kada je, kada je Ustav pisan, možemo debatirati, jer mali broj od nas ovdje je bio tada prisutan kad se to radilo, može debatirati o tome ili imati nejasnoće da li je, što je ustavotvorac imao na umu, međutim izjave predsjednika Tuđmana to vrlo jasno demantiraju i pojašnjavaju. Dakle, predsjednik Tuđman ih naziva crnokošuljacima, prema tome mislim da je tu vrlo jasno, da što se tiče navodne ugrađenosti HOS-a odnosno ustaškog ovog pozdrava u kontekstu Domovinskog rata, pa je onda ok i u Ustavu, mislim da to jednostavno nije točno. Druga stvar koju bi trebalo ovdje reći, za koju smatram da je zaista, zaista nekoliko puta smo se tokom današnje rasprave vrtili oko toga, zasluge HOS-a u Domovinskom ratu treba vrlo jasno razdvojiti od simbola o kojima mi, i tog pozdrava, o kojima mi ovdje danas razgovaramo, Mi ne razgovaramo o HOS-u kao postrojbi, mi ovdje ne donosimo presudu nikakvu o njezinim pripadnicima, sud o tome da li su oni zagovarali ustašku ideologiju ili ne, mi ovdje govorimo o tome koje simbole su koristili i jesu li ti simboli, da li ih je uopće moguće razdvojiti od ustaških simbola? Moja pozicija je da tome nije tako. Dakle, zasluge HOS-a i HOS kao postrojba u Domovinskom ratu nema znaka jednakosti sa ustašama, ali ideologija kojom je taj, kojoj je Stranka prava na kraju krajeva, koja je osnovala HOS, bila nadahnuta je bila ustaška ideologija, i ta veza je bila direktna. Uključivanje u Domovinski rat za mnoge mlade ljude u tom vremenu nije bilo moguće drugačije nego kroz HOS, i na neki način za mnoge mlade ljude koji su se odlučili uključiti u obranu Republike Hrvatske bilo je ili ćeš prihvatiti to što odora HOS-a podrazumijeva, ili nećeš imati priliku braniti svoju zemlju. Dakle, mislim da zaista je nužno razdvojiti i u potpunosti sve one koji smatraju da je ovo na neki način izjednačavanje krivnje ili recimo izjednačavanje ideologije koju simboli HOS-a predstavljaju sa zaslugama HOS-a ili samom postrojbom i time što je postrojba predstavljala u Domovinskom ratu, jednostavno nije točno. Ja uostalom mogu citirati vlastitog oca koji je rekao, da, da nije bilo HOS-a, Vukovar bi pao u devetom mjesecu. Dakle, on nije rekao da nije bilo Za dom spremni, on nije rekao da nije bilo ustaških simbola ili HOS-ovih simbola, ne, nego da nije bilo tih mladih ljudi koji su se kroz HOS zapravo jedino mogli uključiti u obranu svoje domovine. I to je bitna stvar, nema znaka jednakosti između ideologije koju simboli HOS-a predstavljaju i mladih ljudi koji su se na taj način uključili. Da je bilo onih koji su zagovarali tu ideologiju, to je potpuno jasno, na kraju krajeva jedan od zapovjednika ima direktan amaž Adolfu Hitleru, ne bih ulazio u to jer to danas nije tema, ali argument ovome što sam malo prije rekao. I na kraju još je jedan argument, još jedna teza se provukla kroz raspravu večeras, a to je, evo imamo, Udruge imaju registriran znak, one su registrirane u različitim periodima, pa i kad je bila HDZ-ova vlada, kad i nije bila HDZ-ova vlada, i kao to je sad tako, pa dobro, mislim, ali greške se rade, to što je to registrirano ne znači da je to bilo ispravno, i ne znači da mi danas nemamo mogućnost, pa i obavezu ispraviti greške. Ja sam poprilično podrugljivo govorio o premijerovom Povjerenstvu za totalitarne režime ili kako se već zove, i smatram da je to potpuno opravdano, zato što nije potrebno, Austriji nje bilo potrebno nekakvo Povjerenstvo da napravi popis simbola koji, koje će penalizirati, koje će sankcionirati kada ih vide, koje će kažnjavati. Mislim da je savršeno jasno da je veza između simbola o kojima mi ovdje govorimo, a pozdrav je jedan od njih, sa ustaškim pokretom izravna i da danas je moguće odati počast svima onima koji su se na taj način uključili u obranu domovine bez da koristimo to, te simbole. Što fali hrvatskoj šahovnici? Što fali hrvatskom grbu? Što fali hrvatskoj zastavi? Neće zasluge HOS-a u obrani domovine biti manje bez toga simbola. Neće. Pogotovo ne na onim mjestima na kojima taj simbol može imati i ima, jer uvijek ima zapravo potpuno značenje koje je potpuno nevezano za Domovinski rat. Na kraju, ovdje smo govorili i o prošlosti, mnogo, govorili smo nešto o sadašnjosti, i tu raspravu kolegice Pusić, smatram da je bila jako dobra, iznijela je neke jako dobre teze, ali na kraju dana, koliko god da je ovo doista rasprava o sadašnjosti, mi moramo i obaveza nam je misliti i kreirati budućnost. Budućnost koja je dobra za naše ljude, a ne budućnost koja, u kojoj zbog između ostaloga i ovakvih stvari, ljudi će se osjećati loše i odlaziti iz ove zemlje. Ne bih više, mislim da je neprimjereno u ovoj raspravi ići u nekakav patos, pa onda to neću raditi ni ja, međutim ovo doista svugdje u civiliziranom svijetu i u našem susjedstvu, i u, i drugdje, ovo nije tema, ja se tu mogu složiti sa onima koji su rekli da to ne bi smjela biti tema. A znate zašto nije tema? Jer za sve druge nema dileme nikakve oko toga što i taj pozdrav, i ostali simboli koji su vezani za njega, predstavljaju. I mislim da zaista ne bi trebalo biti za nas. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Glavaševiću. Imamo repliku, poštovani kolega Davor Lončar, izvolite.
Hvala podpredsjedniče. Poštovani kolega, jako mi je žao jer ste mlad čovjek a toliko neistina, laži ste iznijeli večeras. Slušajući vas malo prije i sad, da je nešto što vas moram upozorit, jer vašim nastupom, pričama, pozivate upravo mladost da napusti RH. Sve ove vaše priče su… [[Govornik se ne razumije]] temeljito pričane kako je u RH loše i kako je hrvatski narod zločast narod, što nije točno. Maloprije ste iznijeli ovdje nekoliko podataka, ja ću vas pitati jel sam zapisao, pa vas pitam zašto vrijeđate hrvatsku braniteljsku obranu vojsku i povodom čega? Zašto, cvilite dušu velikoj većini hrvatskog naroda, zašto iznosite, u ime velike većine, neistinu da smo mrzitelji kad je Domovinski rat [[Upadica: Zahvaljujem]] kad je Domovinski rat upravo pokazao karakter, dostojanstvo suprotno svakom vašom lažnom trudu [[Upadica: Zahvaljujem]] jer želite hrvatski puk prikazati zločinačkim [[Upadica: Kolega Lončar]] ustaškim, što nije točno. Žao mi je što još ne mogu do kraja govoriti [[Upadica: Kolega Lončar…]] Hvala.
ja vas lijepo molim da se pridržavate vremena i da birate riječi kojima se obraćate kolegama saborskim zastupnicima. Izvolite kolega Glavašević, odgovor.
Kolega Lončar, mislim, koji je vama, jeste vi na ušima sjedili dok sam ja razgovarao, dok sam govorio, jeste li slušali što govorim? Dakle, doslovno, doslovno sam govorio suprotne stvari od ovih što vi govorite, ako niste u stanju pratiti raspravu, ako vam je kasno, odite kući, nije problem, nikakav.
Kolega Glavašević, i vas također molim da pripazite malo na riječi kojima se obraćate jer hrvatska javnost nas gleda, nažalost, šaljemo jako loše poruke večeras iz ovog Visokog doma hrvatskoj javnosti i izgovorili smo puno toga što ne bi dozvolili našoj djeci u osnovnim školama, a mi smo tu odrasli ljudi, izabrani od strane naroda, predstavljamo taj naš narod i da se brinemo da im bolje živi i da RH bude uređena, da bude pristojna i korektna i da uvažava različitosti i različite stavove i različite poglede, tako da vas molim sve zajedno koji ste ovdje nazočni da razmišljate o tim detaljima. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovani kolega Stevo Culej, izvolite.
Poštovani predsjedniče, lustracija, čarobna riječ lustracija koju cijelu veče slučajno nitko ne spominje, a zbog čega lustracija? Da je bilo lustracije, bilo bi više demokracije, bilo bi više slobode za hrvatski narod, a to je reko jedan gospodin što ovdje sjedio u nekom mandatu Ante Kovačević koji je proveo 8 godina po robijama i kazamatima samo zato što je imao drugačije mišljenje od svojih savremenika, a koji su bili komunisti, antifašisti i koji su se borili u cijelom svojemu prošlosti periodu protiv nekih kvazi fašista koje su izmišljali po potrebi, pa da se obračunavaju sa svojim neistomišljenicima. Zamislite tu krasnu riječ lustracija. Da je bilo lustracije, mnogi od vas ovdje ne bi bili jel ih očevi ne bi moguće mogli i školovati i naučiti sve ono što oni, njihovi sljedbenici, na nama, na trećom koljenu, nečeg što uopće mnogi nismo ni bili, primjenjuju. Zašto oni to čine? 70 godina, jedni te isti iz jedne loze uporno progone jedan te isti hrvatski narod. Koji narod? Domicilni narod. Tko su oni koji ih progone? Pa to su svi oni koji su se sjatili na konjima, magarcima, puzeći, gmižući, koji su dopuzali do Zagreba i u pust grad bez vojske koja brani taj grad, ušli u taj grad i šta su činili? Čak su magarce parkirali na Trg bana Jelačića, pitali su gdje je ulica, đe je ova ta i ta i onda su parkirali te svoje opančiće, nisu se ni izuli i preuzeli su ovaj grad i dan danas jedni te isti zazivaju, žale za onim što nisu uspjeli kroz sve što su činili jer su ih u tome nakon 70 godina hrvatski branitelji razgolitili, pobijedili, pomeli, počistili, sa čime? Nisu vikali viva zapata, nisu vikali alga bugra, nisu vikali setimo se alama, ma nisu vikali ni smrt fašizmu, nego su mnogi među njima starim junačkim pozdravom „ Za dom spremni“ koji je kroz vjekove se provlačio, mada je u nekom vremenu i nešto drugo značio i možda nekoga podsjeća na neka druga vremena, ali mi nismo bili u tim vremenima i nama to nije bilo potrebno. Ispričati ću vam jednu toplu priču iz Domovinskoga rata. 91.-ve godine, negdje u jesen, pred pad Vukovara, sjatila se mala grupica, ne onih, nego specijalaca, nas je bilo nekih 10, računam 10 jel dvojica su nam utekla, dala su otkaz i to se davalo. Zamislite u jednom slavonskom selu Jankovcima, reći ću vam i to zašto sam dobio više od 10500 glasova dva puta sa 14.-tog mjesta, ja sam upravo sva ta sela obišao, ja sam svigdje dočekao te barbare, te bizantince, te komunjare, te nosioce zvijezde petokrake, dočekao sam ih se, vjerujte, mnogi se nisu kući vratili samo zahvaljujući specijalnoj policiji, braniteljima hrvatske i hrvatskih obrambenim snagama koji nisu imali ništa pored sebe osim bojevi, pogled, poklič koji ih je hrabrio u tmini u noći, koji je ulijevao strah tim istim napadačima, neki ih zovu JNA, neki ih zovu četnici, neki ih zovu svakako, al, neki ih zovu i prijateljima i dalekim rođacima koje su mnogi ovdje u RH očekivali da ih ponovo oslobode, da ponovo uđu kao koča, điha, điha to su očekivali ali nisu dočekali niti će ikad dočekati jer ja odavde pozdravljam i svoga sina koji je u Njemačkoj, Josip je, nije Ivan, i vratit će se Ivan s 1000 momaka. Znate zašto? Bude li bilo potrebe. Znate zašto? Jer Hrvata ima svugdje, po cijelome svijetu. Mnogi su rastjerani na razne načine. Ali mnogima je u srcima samo Hrvatska. Postoji i druga riječ a koja se zove evolucija. Iz biologije sam imao nešto. Zamislite evolucija. Mnoge smo mi u evolucijske stupnje evoluirali, pretvarali se iz nečega u nešto ali samo jedna biljkica, a znate kako se zove, ambrozija, a kako je mi u Slavoniji zovem partizanka, a samo ona nije evoluirala nego ostala u prvobitnome stanju, još od vremena boljševizma pa u komunizmu pa onda kroz partizaniju koja se dovukla do Zagreba a onda evoluirala u neke druge i dandanas bi ona evoluirala i nikako iskorijeniti pa da ta hrvatska livada zablista sa punim sjajem i da da najljepše plodove demokracije i slobode. Zamislite vi, ona nikako da evoluirala, pa mi smo evoluirali već 5 puta, pretvorili se u šta? U Hrvate. Mi smo Hrvati, ja sam Hrvat, ja sam katolik. Ja sam branitelj. Kod mene se i pozdravlja sa „Hvaljen Isus“, nema „Smrt fašizmu“, „Hvaljen Isus“ [[Upadica sa strane: I Marija, da.]] Kod mene se i susjed pozdravlja kad ga na ulici nema, još šokac digne šešir kad prolazi pored kuće, e to su takvi ljudi. Mi ne gledamo kroz roletne i ispod crjepova kad nam netko dolazi u dvorište kao tamo neki. Meni je žao što nema ovdje nekih kolega i kolegica pa da se sjete na rezoluciju Europe, treba se obračunati sa totalitarizmima, sa komunizmom. Cijela uljuđena Europa je s time davnih dana raskrstila a šta mi čekamo? I zašto mi čekamo. Zato što st si organizirali teren. Dok sam ja bio po Jankovcima, Vukovaru, Bljesku, Oluji, Maslenici, Medačkome džepu i do Dubrovnika stigao na ovim svojim kratkim nogicama, zamisli, ja stig'o a mnogi se ni pokrenuli niste. Prozivate me, nisam načitan, možda nisam pročitao neke vaše knjige jer vidim da ste loše učili iz njih, ja sam iz svojih sasvim dovoljno i dobro učio jer sam preživio, uspio i preživjet ću svaki puta sve ono što sam naučio iz stvarnoga i realnoga života poštujući samo želju, volju svoga naroda. Ne treba meni ni uman ni pametni čovjek koji će me voditi bilogdje, ja sam dovoljno razborit, dovoljno pametan da vidim šta je dobro za mene, šta he dobro za hrvatski narod a podjela koju nam namećete nije nikako dobra. Puno je ratova bilo, a ja znam da će ih biti još jer povijest je učiteljica budućnosti, mi živimo danas kada se oko nas već vode ratovi, kad medvjed igra kod susjeda, doći će i u tvoje dvorište. Šta ćemo onda? Da li ćemo se povesti za '41. ili ćemo se povesti za '91.? Razmislite, Drugarice, drugovi i ostali.
Zahvaljujem kolegi Culeju. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovani kolega Ante Sanader, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvažena ministrice, državni tajniče. Evo kasna je ura, ja mislim da je sve rečeno i da je vrlo teško sad reć nešto novo. Ključno je da mi u Hrvatskoj trebamo biti svjesni da moramo imati suosjećanje za sve nevine žrtve sa svih strana koje su pale i jasno jedino tako možemo ići naprijed. Mislim da danas u Hrvatskoj nitko normalan nije fašista jer to ja ne vjerujem i siguran sam da toga nema ali činjenica je da hrvatsku realnost prati u cijeloj Hrvatskoj, zadnjih 500 g., uvijek prati situacija da kad željelo samostalnu Hrvatsku, to je bilo opasan čin. Sve do Predsjednika Tuđmana kad je HDZ bio stranka opasnih namjera, šta je tad bilo opasna namjera. Opasna namjera je bila želja da Hrvatska bude samostalna. A kao potvrda toga vrlo malo ako se vratimo u našu prošlost, '89. se išlo u zatvor za pjesmu „Ustani bane“ jer je to bilo normalno i to je tada bilo ustaški, pjesma „Ustani bane“. I ta stigmatizacija Hrvatske i onih koji su živjeli samostalnu Hrvatsku, pratila je cijeli period, od zadnjih 500 g. hrvatsku realnost i mi danas ne smijemo dopustiti i mislim da bi to trebala biti ključna poruka ovdje, ne smijemo pustiti da se Hrvatsku stigmatizira, da je se stavlja na način da je ona fašistička jer to je strašno. Ja nigdje ne vidim fašista, nigdje ne vidim fašizaciju Hrvatske. Eventualno nekakav eksces pojedinačni, nije razlog da se Hrvatsku stigmatizira. Imali smo jasnu situaciju pojavom Predsjednika Tuđmana i stanju hrvatske države, Predsjednika koji je pozvao sve Hrvate na jedinstvo i zajedništvo jer je bio svjestan da samo jedinstveni možemo ostvariti taj touch cilj, vječni cilj svih Hrvata da imamo svoju samostalnost. I hvala Bogu da su to prihvatili sinovi ustaša i partizana i stali pod Tuđmanov barjak i išli na stvaranje samostalne države i to nam je pomoglo da pobijedimo u Domovinskom ratu. I svatko razdvajanje ne može biti dobro za Hrvatsku. I Domovinski rat je temelj suvremene hrvatske države, i kako je ovdje rečeno, hrvatski branitelji su najveći antifašisti, jer oni su se borili protiv fašizma koji je htio pokoriti Hrvatsku. To ne smijemo nikad smetnut s uma. Danas se pokušava prebacit odgovornost na ovu Vladu. I ako je SDP imao dva mandata, dvije mogućnosti riješit ove stvari o čemu danas govorim, kao veliki problem. Ali, u to vrijeme SDP-a, vama je jasno, kolege iz SDP-a, da ste vi tada i vaša Vlada i vaše Ministarstvo uprave tada i vaš ministar, registrirali udruge i te udruge su imale iste te znakove. To vam tada nije smetalo. I danas ste našli to kao povod za stvaranje velikog problema i stigmatizacije Hrvatske. Mislim da to nije korektno. A mi moramo biti svjesni da se mi ne možemo trenutno uspoređivati s Austrijom. U Austriji nije bio bratoubilački rat, u Austriji se nisu tukli Austrijanci međusobno. U Hrvatskoj imamo, na žalost takvu situaciju. Imali smo takvu situaciju. I danas, danas se pozivati na raščišćavanje prošlosti ovdje, u ovim saborskim klupama i među političarima, sigurno ne može donijet dobro budućnosti Hrvatske. Mi danas, moj stav je i mišljenje, da mi to trebamo prepustiti stručnjacima, znanstvenicima, povjesničarima, i to je tema za njih. Mi danas moramo razmišljati o budućnosti Hrvatske, a budućnost Hrvatske možemo, i odgovorni smo stvarat bolji život za mlade generacije i rješavati najveći problem koji imamo, a to je odlazak ljudi iz Hrvatske. To je pravi hrvatski problem. Jer se ovom raspravom večeras nećemo niti milimetra taj problem niti ga riješiti niti milimetra. I zato mislim da bi bilo korektno da mi ovdje ne razgovaramo ni o Kevinim jamama, ni o ovome da niste dovršili posa 1945. jer to će vas dovesti u nove pozive na nove ratove. Ako vam je cilj ratovati na takav način, onda mislim da ne pridonosite budućnosti Hrvatske. Govorimo o problemima koje tište ovaj narod i koji mogu donijeti bolje sutra. Ali, evo ipak, kroz vašu raspravu ovdje, nekoliko vas govornika je, neki su rekli da su malo odrasli i sazreli, i pozivaju se na Tuđmana, pozivali ste se na Tuđmana, to je dobro, jer Tuđman je ujedinio Hrvate, i vjerujem da je to sazrijevanje i odraslost na koje ste se pozivali ovdje, da je iskreno i da ovo pozivanje na Tuđmana je sigurno korektno i iskreno i da će to donijeti bolje Hrvatskoj sutra jer jedino takvom politikom mira, zajedništva, borbe za bolju budućnost, mi možemo donijeti bolje sutra, a ovu prošlost i probleme iz prošlosti ostavimo znanstvenicima i povjesničarima.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Sanaderu. Imamo replike. Poštovani kolega Peđa Grbin, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani kolega, u svojoj ste raspravi nepoznavanje, kako prošlosti, tako i sadašnjosti. Prvo, Austrijanci su imali građanski rat i u njemu su se tukli, nije bio tako krvav kao što je bio onaj kod nas ranih 40-tih, ali bio je. I dan danas u austrijskoj politici ostavlja posljedice. To je poznavanje prošlosti, a to je manje bitno. Međutim, ne poznajete sadašnjost. Ovo zbog čega mi danas ovdje raspravljamo, posljedice Karamarkove politike. A ovo o čemu danas direktno raspravljamo, ova interpelacija, posljedice i činjenice da je u studenome 2016., studenome 2016., kad je vaša Vlada bila na čelu Hrvatske, u Jasenovcu postavljena ploča sa natpisom „Za dom spremni“. Ne bilo gdje, u Jasenovcu. I to na lokaciji, di je bilo sjedište logora. Ako to ne možete pojmiti, onda naprosto jedino [[Upadica: Zahvaljujem.]] što vam mogu reći je žao mi vas je.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Grbinu. Odgovor, kolega Sanader, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Uvaženi kolega, i sami ste potvrdili da u Austriji nije bio takav, takva mržnja ni takav međusobni rat kakav je bio u Hrvatskoj, između Austrijanaca, ono što je bilo u Hrvatskoj. A ovo što se tiče aktualnosti, pa vi ste, vaša Vlada je upravo registrirala tu udrugu koja je postavila spomen ploču. I nije vam smetalo da je u njenom grbu tada bio „Za dom spremni“. I tad prebacujete … [[Govornik se ne razumije.]] a ova Vlada je makla tu ploču. I stavila na mjesto van područja logora.
Zahvaljujem, sljedeća replika, poštovani kolega Saša Đujić, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Sanader, vi kažete, u dva navrata ste rekli da to treba prepustit stručnjacima i povjesničarima. Meni ne trebaju povjesničari da mi kažu šta je bio fašizam i tko su bili fašisti i šta su radili u II. Svj. ratu i koliko ljudi je ubijano pod tom ideologijom i da su postojali zakoni koji su propisivali da netko ide u logor i da ga se ubija samo zato što je druge nacije, vjere ili boje kože. I to je bila politika jedne države, koja je imala ovaj pozdrav o čemu mi govorimo. To ne treba stručnjak ni povjesničar, to valjda nije jasno samo nekima u HDZ-u. A, kad govorite zašto naša Vlada nije riješila, u vrijeme naše Vlade tog problema nije bilo. On je počeo nastajati u vrijeme naše zadnje Vlade, kad ga je Tomislav Karamarko pustio duha iz boce, i mi smo, da, spomenuo sam ja Kevinu jamu u nekoliko navrata, jer su na vašem skupu u Omišu vaši stranački kolege vikali nakon Karamarkovog bombastičnog govora o SDP-ovcima „U Kevinu jamu s njima“. I to je ta netrpeljivost koja se dizala u ovom trenutku [[Upadica: Zahvaljujem]] vi ste ju kao HDZ stvorili i zato mi tražimo da ju vi riješite.
Zahvaljujem kolega Đujić. Izvolite, kolega Sanader, odgovor.
Ni to nije točan podatak jer ni Karamarko, niti jedan govornik nije to spomenuo, ni Kevinu jamu niti je govorio da treba nekog baciti u Kevinu jamu. To je neistina, to je isto, ali vi sad kopate, kopate po kostima, kopate po problemima. Ja vas mogu tako pitati, pa vaš kolega je tu ispred vas, rekao loš posao smo napravili 45-te. Jel to normalno? Pa zato vam kažem, ni to, ni Kevine jame nisu budućnost Hrvatske. U tom kontekstu sam rekao, mi smo ovdje odgovorni, ne rasvjetljavat prošlost, ni raščišćavat prošlost nego smo odgovorni za stvaranje bolje budućnosti u ovom narodu i ovoj djeci, koja idu iz Hrvatske. To je naša odgovornost, o tim temama mi moramo raspravljat. A mi nećemo riješit prošlost, prošlost je bila i mi je nećemo riješit. Mi moramo riješit budućnost i u tom smislu sam govorio i apeliram i sad na vas i pozvali ste se, drago mi je da ste sazreli, da ste se pozvali na Tuđmana. A Tuđman je želio jedinstvo naroda i nije tražio način kako će se svađat narod nego graditi budućnost Hrvatske i jedinstvenu Hrvatsku.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Sanaderu. Sljedeća rasprava, poštovani kolega Joško Klisović, izvolite.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Evo ja neću dužiti u ovaj kasni sat, s obzirom da se sabornica ispraznila. Kolege su, dobrim dijelom, iz HDZ-a otišla, kolegama iz SDP-a nemam šta objašnjavat ovu temu pa ću se samo reflektirat na dvije stvari koje su se u raspravi pojavile. To je pitanje da li je potrebna ova rasprava ili nije. Svakako nije potrebno da evociramo stare podjele ili tumačenja povijesti. Nije ni potrebno da bi se govorilo o ustašama i partizanima, to stvarno nema smisla. Ona je jedino relevantna ako govorimo stvarno o sadašnjosti, odnosno ako govorimo atmosferi tolerancije, atmosferi prihvaćanja, objavljivanja ustaških znakova koji simboliziraju jednu državu koja je prodala Dalmaciju Italiji, predala ju. Koja je imala logore po ovome zemlji, rasističke zakone, sve ono što šteti RH, dakle atmosfera kvazilegitimnosti, atmosfera kvazigrađanstva, da je to dopušteno u našem društvu. To je ono što je loše, i što čemu se moramo suprotstaviti. Rečeno je u raspravi da je Domovinski rat temelj moderne RH. Dobro. Ali, temelji su navedeni i u našem Ustavu. I tamo lijepo piše da nasuprot NDH i sve što je vezano za nju, dakle i njeno znakovlje, da se Hrvatska bazira na odlukama Antifašističkog pokreta, odnosno ZAVNOH-a. Upravo te ustavne vrijednosti kad dođu u pitanje, u našem društvu, svi moramo dignuti glas. Prije svega, to mora dignuti Vlada, mora apsolutno obraniti ustavne vrijednosti koje su sadržane u našem Ustavu. A to Vlada neće učiniti na način da govori neodlučnim jezikom. Da, kada se insignije pojave u javnom prostoru da ih tolerira. Ono što očekujemo od Vlade, onako kao što je napravio, recimo, bivši premijer Hrvatske i predsjednik HDZ-a Sanader, kada je brzo uklonio putem državnih organa policije bistu Francetića ili Budaka, koju sam spomenuo, iz Gospića i Sv. Roka. Brzo uklanjanje insignije automatski neutralizira bilo kakvu halabuku oko ovakvih pitanja i otvaranja ovakvih rasprava koje mi imamo danas ovdje. Dakle, nije HDZ, nije SDP otvorio ovu raspravu, nego na žalost je, neodlučnost Hrvatske Vlade da brzo obračuna sa insignijama fašističkog režima, otvori ovu raspravu jer je dala vjetar u leđa onima koji, evo upravo na tom valu i žive. Pozivali smo se na predsjednika Tuđmana, da, treba nastaviti tu politiku pomirbe. Tu politiku, koja je od Domovinskog rata nekako počela zaživljavati u našoj zemlji. I te ekstreme treba neutralizirati. Ali nećete ih neutralizirati, na način da im povlađujete, da kažete da su to osjetljiva pitanja, da kažete da, ne znam, zbog toga što je netko u Domovinskom ratu, koristio pozdrav „Za dom spremni“ ili stavio to na svoj rukav, da je to automatski očišćen pozdrav od svog temeljnog značenja koje je imao u ustaškom režimu. To se neće desiti, to nije istina, jel. I prema tome, ne treba ići takvim putem, nego putem odlučne reakcije svaki put kad se tako nešto pojavi. Pa pogledajte samo, spomenula se zvijezda petokraka. Tko je danas samo sjedio iza zvijezde petokrake, nitko iz SDP-a, gospodin Culej. I grba bivše države. I onda on govori ne znam šta o kome. Dakle, ne možemo jednostavno utažiti glad takvih ljudi. Dvostruke konotacije, to nije način kako Vlada treba odgovoriti na ovo pitanje. Jednostavno brzom akcijom. I nitko ne spori da je u Domovinskom ratu HOS imao na rukavu „Za dom spremni“. Al to je bila stranačka vojska. Tuđman nikad nije dozvolio da u HDZ uđe „Za dom spremni“. Nikad nije dozvolio da u Zbor narodne garde uđe, u hrvatsku policiju, u sve službene institucije. Samo treba nastaviti tim putem. SDP ništa više od toga ne traži. Niti bi mi danas pokretali ovu raspravu, da je Vlada brzo i odlučno reagirala na sve instance isticanja ovakvog znakovlja i ovakvih pozdrava u hrvatskoj javnosti. Ovo pitanje je pravno uređeno. Naše zakonodavstvo ima dovoljno osnova, naša sudska praksa dala je dovoljno sudskih presuda, i Ustavni sud i prekršajni sudovi. Prema tome, mi ne trebamo novo zakonodavstvo, mi ne trebamo ni Povjerenstvo za suočavanje s prošlošću. Što nam je ono donijelo? Donijelo nam je samo neke nejasne preporuke, koje, kako će sada Vlada implementirati, na koji način, to bi volio znati. A povjerenstvo kao takvo je u stvari samo odrazilo bijeg Vlade od ovog problema. Ono što smo samo očekivali od Vlade, brza odlučna reakcija. I jednostavno ovoga ne bi bilo. Upravo ono što radi Angela Merkel kad se pojave nacistički simboli u Njemačkoj. Stane prva i prva reagira na njih. I nakon toga nema potreba više o tome previše razgovarati u javnosti. I to je ono što SDP traži. Brzu i odlučnu reakciju svaki puta kada se u javnosti pokažu simboli ustaškog režima, pozdravi ustaškog režima. To je jedina stvar. Jer tako ćete najbolje ubiti to pitanje na javnoj sceni, a nitko ne želi o njemu previše razgovarati, ali moramo poštivati temelje naše države. Moramo poštivati naš vlastiti Ustav i branit ga kad bilo tko ga dovede u pitanje. I to bilo koji dio našeg Ustava. Dakle, danas SDP ovdje brani hrvatski Ustav. Danas SDP traži od Vlade da učini isto. Da se nastavi politika koju su dosadašnje Vlade, sve Vlade vodile. Od predsjednika Tuđmana, preko Sanadera na dalje. I svih SDP-ovih Vlada. To tražimo i molim da se to uzme u obzir, a ne da se predbacuje jedni drugima što je, kad je, kako je, i ne znam, tako dalje. Evo, hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Klisoviću. U ime Vlade, poštovana ministrica Nina Obuljen Koržinek, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovane zastupnice i zastupnici, na kraju ove rasprave ja bih samo željela ponoviti i potvrditi ono što je uvodno iznio i kolega Bošnjaković, al ono što je predsjednik Vlade brojnim navratima isticao u svojim obraćanjima i referiranju na ovu temu. Naša Vlada nema nikakvih dilema oko toga da se treba jasno pozicionirati prema svim totalitarnim sustavima, prema svim nedemokratskim režimima i sa posljedicama i sa znakovljem i da svi moramo postupati, u pravom redu u skladu s Ustavom Rh koji nas na to obvezuje. Vezano za ovu interpelaciju podsjetila bih da je upravo angažmanom Vlade ta ploča uklonjena iz Jasenovca i da je jako puno rasprava o tome bilo u javnom prostoru da ona nije komemorirala režim koji se ovdje toliko puta spominjao, a koji smo svi jednoznačno osudili, nego je komemorirao žrtve osoba koji su poginuli u Domovinskom ratu. Za razliku od prethodnih Vlada koje nisu djelovale i nisu mnogo toga napravile što su mogle, naša Vlada je formirala Vijeće za suočavanje s posljedicama vladavine nedemokratskih režima koji je donio dokument dijaloga i to nije nekakva komisija, kako je ovdje bilo nekoliko puta istaknuto, to su uvaženi znanstvenici, ugledne osobe iz javnog života koje su formulirale dokument koji postiže upravo onu razinu konsenzusa koju oko tih tema moguće postići u hrvatskom društvu kao temelj za daljnje djelovanje. A što je ono što trebamo dalje radit? Trebamo nastaviti sa istraživanjima, intenzivirati istraživanja svih žrtava 20. st. uključujući simbole i poruke koje su koristili i dijelili upravo zato da bi mogli, to je osnovni preduvjet da bismo mogli osigurati, posebno mladim generacijama, da steknu svoje stavove, formiraju svoje stavove prema svim tim pojavama. Dakle, prvo istraživanje, drugo obrazovanje, da odgojimo mlade generacije koje će znati prepoznati vrijednosti onoga u našoj povijesti što nas je dovelo, tamo gdje smo danas, da imamo neovisnu demokratsku suverenu državu i koji će se znati postaviti prema onim događajima iz povijesti koje treba osuditi. Isto tako, odlučni smo sukladno preporukama Povjerenstva raditi na tome da se interpretacija i implementacija zakonskih propisa postojećih normi koje imamo i u hrvatskom Ustavu i u hrvatskim zakonima, dosljedno poštuju i doslovno provode. Ovdje je puno puta danas i večeras bilo riječi o odgovornosti, Vlada Andreja Plenkovića i svi mi koji u njoj djelujemo iznimno smo odgovorni. Odgovorni smo jer smo u politici, imamo veću odgovornost od drugih za izgovorene riječi, za naše postupke, odgovorni smo u prvom redu prema mladim ljudima, moramo ih naučiti i dat im razlog i vjeru da poštuju institucije, da vole svoju domovinu, da poštuju simbole hrvatske države, našu zastavu, naš grb i to je ono na čemu mi radimo, rješavamo brojne probleme koji su isporučeni na agendu ove Vlade nečinjenjem u proteklom vremenu i odlučni smo, da umjesto besplatnih rasprava koje raspiruju podjele zapravo šaljemo jednu poruku uvažavanja, demokracije, tolerancije i sigurni smo da ćemo za takav pristup i za takvu politiku imat potvrdu hrvatskih građana. Ja se nadam da ćemo imati i razumijevanja i podršku i u ovom visokom domu. Hvala vam.
Zahvaljujem ministrici kulture, poštovanoj gospođi Nini Obuljen Koržinek na ovoj završnoj riječi. U ime predlagatelja, poštovani kolega Bojan Glavašević, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo nas na kraju zaista dugačke rasprave i mislim da je zaista mnogo argumenata, što pravih i ozbiljnih, a što nimalo niti pravih niti ozbiljnih bilo je izgovoreno večeras, ali… Moram reći da mi je žao iz ovog završnog izlaganja ministrice, neke stvari su izostale. Mislim, ja mogu razumjeti poziciju kao što je danas bilo rečeno. Ovakve interpelacije, ne postoji, nije baš običaj prihvaćati ih ili reći, u znate šta, nešto smo zeznuli, možda baš nismo trebali, ili imate pravo u nekome dijelu. Oke, razumijem tu poziciju. Pretpostavljam da Hrvatsku čeka još jedna ogromna količina demokratskog odrastanja i to da nekad možete reći da vas je netko opravdano kritizirao je jedna od tih stvari u kojima moramo odrasti. Rekli ste, referirali ste se na ovu komisiju, dakle ja nisam, apsolutno prihvaćam odgovornost za omalovažavanje te komisije, međutim treba reći da nisam omalovažavao njezine članove, koji su iznimno ugledni. Ono što jesam omalovažavao jeste činjenicu da je ta komisija jedan smokvin list i jedno delegiranje odgovornosti jer kada hoćete nešto napraviti, a imate izborni mandat, dakle imate mandat od građana i građanki da vodite zemlju, onda vam ne treba komisija. Onda vi imate mandat. Onda vam je potrebna politička volja. Samo što odluke vas ponekad mogu koštati i imaju svoje posljedice. Ovdje jeste izrečena jedna stvar koja nije najdirektnije vezana za temu, ali je bitno spomenuti zbog toga što jeste jedan od razloga zbog kojega ne postoji politička volja za rješavanje ovog problema, a to je činjenica da je HDZ u svojem prethodnom periodu napravio jedan strašan pomak udesno i gdje je u politički mainstream pustio i omogućio nadzastupljenost radikalno desnim političarkama i političarima i njihovim idejama. Dakle, veću zastupljenost nego što bi dobili da su se sami kandidirali na parlamentarnim izborima. Okej, dakle, to treba reći. I ja stojim sasvim sigurno na toj poziciji, ja vjerujem, s obzirom da su to spominjali u svojim raspravama večeras, i mnoge od mojih kolegica i kolega. Ali, na stranu to. Dakle, ta komisija je nešto o ovom problemu rekla i ako je ta komisija i njezine odluke ono na nešto se ova Vlada želi pozivati i referirati, idemo vidjeti unutar tog argumentacijskog okvira što je moguće napraviti. Postoje stvari koje se mogu raditi već sada, a ne radi se. Dakle, postoje hrvatski zakoni koji se mogu poštovati i koji se mogu provoditi. Mogu se pisati upute o provedbi zakona koje bi onda osigurale da se doista, ako je to Povjerenstvo odlučilo, da eto u jednom specifičnom kontekstu je taj pozdrav okej, a u nijednom drugom nije, da onda kada se god pojavi u nekom drugom kontekstu, da se onda taj zakon primjenjuje, a to je inače by the way, prekršajni zakon, između ostaloga. Može se i taj zakonski okvir popraviti. Ako smo, ako prihvaćamo tezu da postoji problem, bilo u provođenju postojećih zakona RH, bilo sa konkretnim aspektom na koji se taj zakon odnosi, odnosno sa pojavnošću ustaških obilježja u RH. Onda se može napraviti i nekakav poseban zakon ili se izmijeniti postojeći zakon pa da to onda bude učinkovitije. Ali, to se isto ne radi, zato što, i mislim, to je povod ovoga. Mnogo puta večeras smo rekli da je jako teško ići naprijed ako nismo završili s onim što je bilo prije, ako nismo osigurali adekvatan tretman prošlosti. I u tom smislu, kažem, idemo, i u svojim ranijim raspravama sam rekao, oke, idemo se dogovoriti da sankcioniramo sve, idemo se dogovoriti oko toga koja su to obilježja kojih zločinačkih i totalitarnih režima koja ćemo sankcionirati, ali idemo ih onda sankcionirati sve. Kada se netko pojavi sa nekakvim zagovaranjem nacionalizacije privatnog vlasništva, kada se netko pojavi sa veličanjem komunističke partije, kada se netko pojavi sa, ne znam, slikom Josipa Broza Tita, ako to bude u nekome trenutku također moguće sankcionirati, oke, sankcionirajmo. Ali, imamo sada već nešto što znamo da je definitivno potrebno sankcionirati i dapače, postoji praksa, povremena, i ne uvijek dosljedna, ali praksa postoji, da se te stvari sankcioniraju. A zašto se onda ne radi već sada na tome da to bude dosljedno? Zašto se onda ne radi već sada da to postane nešto sustavno? Vrlo važna stvar je rečena ovdje, mislim u raspravi kolegice Pusić. Radikalni ekstremni desničari koji su pojave diljem Europe, oni nisu pojava samo u Hrvatskoj. Prva žrtva, i možda jedna od direktnijih žrtava takvih stranaka diljem Europe su prije svega bile nekakve socijaldemokratske opcije. Međutim, budite sigurni da su umjerene desne stranke iduća meta. To je, mislim, to su, radikalne opcije ne trpe konkurenciju. To je onaj famozni Popperov paradoks tolerancije. Ne možete tolerirati nekoga tko nije tolerantan, to ima svoje ograničenje. Dakle, negdje je potrebno povući granicu i reći dalje od ovoga nećemo ić, ovo ne možemo tolerirati. Ovo moramo sankcionirati i nema opravdanja za to. Nije moguće, mislim, ako se to bude toleriralo, mislim, svi ćemo kolektivno nastradati. Ovdje je večeras se dogodilo nešto što ja smatram da je, u nekoliko navrata se dogodilo, nešto što smatram da je u potpunosti neprihvatljivo u jednoj demokratskoj državi, u jednoj članici Europske unije, ne zato što smo mi članica EU, nego zato što je europska Hrvatska zajednička vizija, to je zajednička vizija, ne ovog saziva Sabora nego mnogih saziva Sabora. I kada kolega Petar Škorić potroši svoju pojedinačnu raspravu da bi na pasja kola oblatio instituciju Pučke pravobraniteljice samo zato što je radila svoj posao i praktički ju prozove stranom agenticom, koja ne radi u interesu RH, stavlja joj time, između ostalog, metu na leđa. Ja sam vas, odmah nakon toga, gospođo ministrice, zamolio da reagirate na to. Niste. Niste sa ovoga mjesta, a trebali ste, imali ste priliku u svojoj završnoj riječi. Čekao sam to. Niste javno reagirali na to. Niste javno reagirali na to, vi ste članica Vlade RH gospođo ministrice. Dakle, to je po mom mišljenju, bila najniža točka ove rasprave. Bilo je mnogo onih koji nisu bile dostojne razine koje bismo mi trebali ovdje njegovati. Ja znam da i ova završna riječ pili nas nekoliko koji smo ovdje ostali, ali je [[Upadica.]] I hoću, pa je, ima… Ali je poanta u tome da je, ovdje govorimo o stvarima koje su vezane za budućnost Hrvatske i o kojima je potrebno govoriti pa makar u 23,52, pa makar pred, evo koliko nas je, nas nekoliko. Pa makar tako. Ja to radim, zbog svoje savjesti. Zato što sam ja izabran za zastupnika u HS i oni koji su me izabrali očekuju od mene da to tako činim. Svakome na savjest kako se danas nosi u ovoj raspravi. Ali, budite sigurni, ono kako se postavljamo prema demokraciji, ono kako se postavljamo prema tome što želimo da Hrvatska bude, kakvu Hrvatsku želimo graditi. Okej, netko vukući na jednu stranu, netko vukući na drugu stranu. Ali, ako ne budemo sposobni osigurati neku vrstu zajedničkog smjera za ovu zemlju, mi ćemo biti krivi za neuspjeh. Neće nam biti krivi ni Srbi, neće nam biti krivi ni briselski birokrati, neće nam biti kriv nitko. Bit ćemo krivi mi. A da bismo mogli imati zajednički smjer, trebali ste javno reagirati sa ove govornice na ono. Ne zato što je to bilo, što je to kolega Škorić, a i vi ste u istoj stranci, nego zato što to jednostavno nije prihvatljivo. Zato što te iste institucije i ti isti demokratski osigurači bez njih, tko zna što se sutra može dogoditi. Gledamo sad u SAD-u kako izgleda kada netko dođe i jedan po jedan, demokratski mehanizam i demokratski osigurač sustavno rastače. Ja to za moju zemlju ne želim. Zato što je previše ljudi dalo svoje živote i ugradilo ih u temelje ove demokracije. Mislim, to je, evo, zaista u opasnosti sam sad, već je kasno da dođem u taj domoljubni patos pa ću ovdje stati i prepustiti kolegi Klisoviću ostatak ovoga vremena. Hvala.
Zahvaljujem kolega Glavašević. Nastavak rasprave, poštovani kolega Joško Klisović, izvolite.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Samo dvije stvari, kratke. Ministrice, u završnoj raspravi ste zazvali konsenzus. Da, treba nam konsenzus. I imali smo ga. I imali smo ga, teško je bio iskovan u Domovinskom ratu i upisan u Hrvatski Ustav. Dosljedno, više-manje dosljedno provođen konstantno od kad je hrvatska država uspostavljena ponovo. I onda je narušen na način da Vlada ne reagira brzo i odlučno sa jasnom porukom cijeloj hrvatskoj javnosti. A upravo se taj konsenzus u praktičnom smislu svaki puta manifestirao, što je svaka hrvatska Vlada, odnosno predsjednik Tuđman na početku državnosti, brzo i odlučno reagirali na ovakve pojave. I to je jedini način kako ćemo i dalje imati konsenzus i kako ovog pitanja neće uopće biti u javnom prostoru. Jedini način, Povjerenstvo. Dalo je preporuke koje su poprilično nejasne. Ne može u nekim stvarima biti ustaški pozdrav ili znakovlje dopušteno, a u drugima ne. To je kontradiktorno u samom sebi. Dakle, jedino kad može biti dopušteno, ako može, to je, ne znam, u kazalištu ili u filmovima koji obrađuju razdoblje II. Svj. rata pa onda, naravno žele predočiti što se zbivalo i koriste sve simbole koji su se tada koristili. U suprotnom ne može biti. To povjerenstvo je imenovano odlukom Vlade. Političkom odlukom Vlade. Ali, ne na način da su se o tako osjetljivom pitanju konzultirane parlamentarne stranke u ovom Saboru pa je svaka mogla i predložiti nekog člana tog povjerenstva, nego je Vlada nasumice odabrala sama. Dakle, i to nije način kako se uspostavlja konsenzualan rješenje ili konsenzualni stav. Prema tome, jedini konsenzus će biti, on postoji, ja bi rekao, jedino što fali je brza i odlučna Vlada u skladu s tim konsenzusom, u skladu s onim što je upisano u Hrvatski Ustav. I to je sve. Je, ploča je maknuta iz Jasenovca, premještena u Novsku. To nije to. To nije ta brza i odlučna akcija, aktivnost Vlade. I kao što sam još jedanput rekao, pa ne mogu se ustaški simboli očistiti od svega onoga što su oni značili i znače, samo zato što ih je netko stavio na svoj rukav i bio hrvatski branitelj. Mi poštujemo svakog hrvatskog branitelja i njegovu žrtvu i njegovu volju da brani našu domovinu. Ali, to ne znači da su te insignije, ti znakovi, ti pozdravi time dobili pravo građanstva u Hrvatskoj i da su prihvatljivi. Jednostavno nisu. Konsenzus ja mislim da imamo, ali ga treba dosljedno provoditi. I to je sve. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Klisoviću. S ovime smo iscrpili sve rasprave. Zaključujem raspravu. Nadam se da je nakon ove konstruktivne rasprave barem jedna hrvatska obitelj odlučila ipak ostati u Hrvatskoj, ne otići iz Hrvatske. I valjda, ako Bog da, smo barem tome doprinijeli. Zahvaljujem još jednom predstavnicima predlagatelja. Zahvaljujem također predstavnicima Vlade na obrazloženjima i izvješća, poštovanoj ministrici kulture Nini Obuljen Koržinek i poštovanom državnom tajniku Ministarstva uprave gospodinu Darku Nekiću na obrazloženjima i izvješća i na odgovorima. Glasovat ćemo o ovoj točki kada se za to steknu uvjeti. Koliko vidim, svi ste spremni za odlazak svojim domovima. Prije toga, jedna informacija. Nastavljamo s radom sutra, u 9,30 s izjašnjavanjem o amandmanima. Ugodan ostatak večeri. SJEDNICA PREKINUTA U 00,01 SATI.
Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske radi nečinjenja Vlade Republike Hrvatske u vezi s učestalom zlouporabom ustaškog pozdrava Za dom spremni, podnositelji su 28 zastupnika Kluba zastupnika SDP-a, rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Interpelaciju o radu Vlade Republike Hrvatske radi nečinjenja Vlade Republike Hrvatske u vezi s učestalom zlouporabom ustaškog pozdrava Za dom spremni, koju Vlada odbija. Molim glasujmo. Utvrđujem da većinom glasova je odbijena Interpelacija, 24 je bilo ZA, 2 SUZDRŽAN-a i 75 glasova PROTIV. Dakle odbijena je Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske radi nečinjenja Vlade Republike Hrvatske u vezi s učestalom zlouporabom ustaškog pozdrava Za dom spremni. Izvješće o mandatno-imunitetnog povjerenstva o prestanku zastupničkog mandata zastupnika Ivana Kovačića. Molim predsjednika mandatno-imunitetnog povjerenstva gospodina Žarka Tušeka da podnese izvješće, izvolite.