Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda. To je - Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2006. godini Sukladno članku 21. Zakona o ravnopravnosti spolova dostavljeno je navedeno izvješće. Materijal ste primili u pretince. Raspravu su proveli Odbor za ravnopravnost spolova, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za obitelj, mladež i šport. Izvješće ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske je dostavila mišljenje. I kao što vidimo, predlagateljica Gordana Lukač-Koritnik želi dati uvodno obrazloženje. Izvolite!
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, uvažene zastupnice i uvaženi zastupnici. Izvješće o radu pravobranitelja, pravobraniteljice kako zakon kaže za ravnopravnost spolova za 2006. godinu četvrto je redovito godišnje izvješće koje pravobraniteljica podnosi Hrvatskom saboru. I pokazuje aktivnosti pravobraniteljice u praćenju provođenja zakona o ravnopravnosti spolova i drugih propisa koji se tiču ravnopravnosti spolova. Što se tiče općih pokazatelja prikazanih u izvješću o radu ureda, valja istaknuti da se tijekom 2006. godine radilo ukupno na dvije tisuće 432 predmeta i to: tisuću 170 predmeta otvorenih u 2006. godini i tisuću 257 predmeta prenesenih iz ranijih godina. Broj predmeta treba promatrati prije svega vezano za zakonske obveze pravobraniteljice za ravnopravnost spolova kao kontrolnog mehanizma primjene relevantnih odredbi Zakona o ravnopravnosti spolova. Naime, prema Zakonu o ravnopravnosti spolova pravobraniteljica ne razmatra samo slučajeve diskriminacije prema pojedincima ili grupama pojedinaca koja su počinila tijela državne uprave, jedinice tijela lokalne i područne (regionalne) samouprave i druga tijela s javnim ovlastima, zaposleni u tim tijelima i druge pravne i fizičke osobe te slučajeve kršenja načela ravnopravnosti spolova, već i prati provođenje ovog zakona i drugih propisa. Stoga se najveći broj predmeta odnosi upravo na praćenje primjene zakona po inicijativi pravobraniteljice pa tako i onih predmeta prenesenih iz ranijih godina. Navedenih dvije tisuće 432 predmeta odnosi se na ukupno 217 predmeta zaprimljenih po pritužbama građana, građanki od kojih 193 nova predmeta iz dakle iz 2006. godine i 24 iz ranijih razdoblja. Ukupno dvije tisuće 215 predmeta koji nisu pritužbe građana od kojih je 982 predmeta otvoreno po inicijativi pravobraniteljice ili po zaprimljenim dopisima od drugih državnih institucija, organizacija ili pravnih osoba u 2006. godini. A tisuću 233 iz ranijih razdoblja. Stranaka koje su dobivale savjet preko telefona prosječno je bilo 20 tjedno i sve su evidentirane. Dakle, tijekom 2006. godine dovršeno je dvije tisuće 204 predmeta, to je 90,7% predmeta od kojih je 83,9% zaprimljeno po pritužbama građana i građanki, a 91,3% predmeta otvoreno po inicijativi pravobraniteljice. Nedovršenih predmeta koji se prenose u 2007. godinu ima 228, od toga se 35 odnosi na pritužbe građana i građanki. Vezano za postupanje po predmetima, pravobraniteljica je dala 49 upozorenja, što je više u odnosu na 2005., kao i 55 preporuka, te u 6 predmeta zatražila provođenje nadzora. A nakon provedenih postupaka i utvrđivanja diskriminacije dakle, nakon poduzetih mjera pravobraniteljice protiv nekih počinitelja pokrenuti su od strane Policije prekršajni ili kazneni postupci. Htjela bi naglasiti da je pitanje nadzora uglavnom zatraženo od Državnog inspektorata kada su se radilo o diskriminaciji na tržištu rada, a poslodavci najčešće i privatni poslodavci nisu udovoljili zahtjevu pravobraniteljice za dostavljanjem izvješća i dokumentacije, pa je u tom smislu korištena ovlast traženja nadzora. Veliki dio predmeta koji se odnosi na praćenje i primjenu Zakona o ravnopravnosti spolova odnosi se na obvezu donošenja planova djelovanja prema Zakonu o ravnopravnosti spolova. I u 2006. godini bitno je povećan broj tih planova koje smatramo i smatrali smo važnim načinom provođenja rodno osviještene politike i temeljem za povećanje zaposlenosti, obrazovanja i napredovanja podzastupljenog spola u tim tijelima i pravnim osobama. U ovom izvještajnom razdoblju veliki je broj državnih tijela, pravnih osoba s javnim ovlastima te pravnih osoba u pretežitom vlasništvu države ili jedinica lokalne i područne regionalne samouprave ispunio svoju zakonsku obvezu donošenja planova pa je između ostalog planove donijelo daljnjih devet ministarstava, dva središnja državna ureda i pet državnih upravnih organizacija. I oglašavanje potrebe za radnim mjestima u skladu sa zakonom u bitno većoj mjeri se provodi upravo u skladu sa zakonom a i na tom području je bilo vrlo intenzivno djelovanje našeg ureda o čemu je u izvješću dana detaljna analiza. Što se tiče strukture pritužbi i to individualnih pritužbi ima ih iz svih dijelova Republike Hrvatske ali nadalje najviše iz Zagreba što ukazuje da treba pojačati djelatnost pravobraniteljice i njezinog ureda u svim županijama. Najviše je pritužbi vezano za područje obiteljskog nasilja te za područje rada i zapošljavanja. Individualne pritužbe povećane su za 11% u odnosu na 2005. godinu i odnosile su se na roditeljsku skrb i nasilje u obitelji, uznemiravanje i diskriminaciju na području rada i zapošljavanja i ostale vrste diskriminacije. Povećani broj pritužbi ukazuje na kršenje prava građana i građanki na temelju spola u svim područjima života posebice na području rada i zapošljavanja, i zaštite od nasilja u obitelji. Međutim, veći broj pritužbi također ukazuje na jednu pozitivnu konotaciju a to je veća osviještenost građanki i građana po pitanju mogućnosti traženja zaštite i ostvarivanja svojih prava na području ravnopravnosti spolova, rada i zapošljavanja i zaštite od nasilja u obitelji, veće informiranosti o tome kome se mogu obratiti za pomoć radi traženja zaštite što je djelom zasigurno rezultat svih djelatnosti, kampanja, strategija i programa koje su donosile i provodile prije svega ostala državna tijela, ministarstva, institucije, udruge i uredi koji se bave pitanjima ravnopravnosti spolova i zaštite od nasilja. I dalje se povećava broj pritužbi muškaraca osobito vezano za roditeljsku skrb. Što se tiče diskriminacije na području rada i zapošljavanja pritužbe su upućivale pretežito žene. Međutim, kako bi izbjegle moguće posljedice odnosno neželjeno reagiranje poslodavaca jedan dio podnositeljica obraća se pravobraniteljici anonimnom pritužbom. U takvim slučajevima pravobraniteljica nije bila u mogućnosti najčešće zbog reduciranih podataka u pritužbi sveobuhvatno razmotriti slučaj. Međutim, i kod anonimnih pritužbi tražili smo izvješće i dokumentaciju od poslodavaca, izvješće o postupanju Državnog inspektorata. Dio takvih pritužbi odnosi se na uvjete rada u kojima rade žene radnice naročito u tekstilnim tvrtkama na nepoduzimanje mjera od strane poslodavaca glede higijensko-tehničke zaštite na radu, nezakonito uvođenje prekovremenog rada, neplaćanje za obavljeni prekovremeni rad i prisiljavanje radnica da rade i subotom i nedjeljom pod prijetnjom otkaza ugovora o radu. U svim takvim slučajevima pravobraniteljica je upozoravala poslodavce da na taj način radnicima ne omogućuju da ravnopravno i na temelju jednakih mogućnosti ostvaruju svoja prava na području rada. Karakteristično je da neanonimne pritužiteljice pritužbu često podnose i traže od pravobraniteljice poduzimanje mjera iz njezine nadležnosti tek kad im je najavljen prestanak radnog odnosa pa i kad je isti već nastupio očito želeći spriječiti da ostanu bez posla ili procjenjujući da više nemaju šta izgubiti. U pritužbama se ukazuje i na sprječavanje napredovanja na poslu temeljem spola i nejednakost u ostvarivanju prava iz rada i na temelju rada, ukidanje radnog mjesta na kojima su radile podnositeljice pritužbi ili premještaj na lošije plaćen posao, posebice nakon povratka sa porodiljnog dopusta. Razmatranjem slučaja slično kao u prošlom izvještajnom razdoblju uočili smo slijedeće. Neki poslodavci nisu još uvijek uredili svojim aktima postupak i mjere zaštite dostojanstva radnika i radnica i nisu imenovali osobu koja je za njih ovlaštena primati i rješavati pritužbe. Od poslodavaca koji su uredili postupak jedan dio nije taj postupak uredio na zadovoljavajući način niti su omogućili radnicima i radnicama da se upoznaju s tim postupkom i postojanjem i ovlastima osobe koja je ovlaštena primati i rješavati pritužbe. Relativno veliki dio pritužbi odnosi se na povredu prava na zaštitu majčinstva i tu se kao pritužiteljice naravno pojavljuju isključivo žene a uočeno je da poslodavci najčešće krše prava žena radnica na sljedeće načine. Premještaju ih na drugo radno mjesto nakon njihovog povratka s rodiljnog dopusta a u slučajevima kada su radnice prigovarale na takve odluke nerijetko im je otkazivan ugovor o radu. Nezakonito otkazuju ugovore o radu na neodređeno vrijeme trudnicama, ne nude nove ugovore o radu na određeno vrijeme trudnicama kad saznaju za trudnoću. Općenito diskriminacijski postupaju prema radnicama koje se poslije rodiljnog dopusta vraćaju na posao te radnicama koje pojačano trebaju skrbiti za svoju maloljetnu djecu a vrlo često s ciljem da ih se eliminira sa radnog mjesta. U takvim slučajevima je pravobraniteljica osim upozorenja davala poslodavcima i preporuke da preispitaju svoje postupanje prema toj kategoriji radnica, posebice stavljajući naglasak na obvezu poštivanja prava na zaštitu sigurnosti i zdravlja trudnica, radnica koje su nedavno rodile, radnica koje doje ili pojačano skrbe o maloljetnoj djeci. Ovdje trebam reći da kroz karakteristične slučajeve koje smo prikazali u izvješću vidljivo je da poslodavci su i pozitivno reagirali ili odmah reagirali nakon traženja pravobraniteljice ali naravno to se uglavnom odnosilo na one slučajeve kada je u pitanju radni odnos na neodređeno vrijeme dok kad su u pitanju ugovori na određeno vrijeme tada zapravo ni zakonske pomoći nema i oni su tu daleko manje postupali po preporukama. Pritužbe koje se odnose na diskriminaciju kod zapošljavanja podnosili su i muškarci, naročito zbog toga jer im je onemogućen pristup na radna mjesta koja tradicionalno obavljaju žene. Zabrinjavajuće je da uopće nema pritužbi na nejednakost plaćanja na temelju spola. Pri tom mislimo na plaće za jednakost plaća za rad jednake vrijednosti. Problem koji se u Europskoj uniji razmatra s najvećom mogućom pozornošću jer po tvrdnjama sindikata o postojanju takvih nejednakosti postoje brojni primjeri međutim to se po pritužbama pravobraniteljice i po uputama sindikatima zapravo ne može izanalizirati. Naravno da postoji nejednakost u plaćama gledajući generalno između muškaraca i žena. To sve statistike pokazuju. Meni je zadovoljstvo reći da je upravo izašla i nova statistički prikaz Državnog zavoda za statistiku o položaju muškaraca i žena za prošlu godinu. Znači to se redovito nastavlja. Pitanje statistike smo dobrim dijelom riješili. Međutim ovaj problem nejednake plaće za rad jednake vrijednosti ne možemo zapravo detektirati prema pritužbama bilo sindikatima, bilo pravobraniteljici. Pravobraniteljica smatra da je vrlo važno da joj se obraćaju i osobe koje na području rada i zapošljavanja diskriminirane temeljem bračnog statusa i obiteljskog statusa a ne samo spola. Jer je takva diskriminacija zabranjena Zakonom o ravnopravnosti spolova, a u ovom izvještajnom razdoblju je jasno prepoznata kao nadležnost pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Kroz priopćenja koje smo davali vezano za neke izjave ili za pisanje medija posebno smo se osvrnuli na ovu vrstu diskriminacije jer smo smatrali da treba nekako osvijestiti i tu vrstu diskriminacije. Puno je lakše se već prepoznaje diskriminacija na temelju spola, a puno rjeđe na temelju bračnog i obiteljskog statusa. Moram reći vezano za status žena na tržištu rada da u savjetodavnom radu nakon što smo objasnili cijeli postupak da se moramo obratiti poslodavcu, tražiti izvješće, tražiti dokumentaciju i da to činimo izravno da vrlo često pritužiteljice odustaju od podnošenja pritužbe u slučajevima kada još rade i kada nema izravne najave prestanka radnog odnosa. Dakle i u proteklom izvještajnom razdoblju evidentno je da je strah od potencijalnog gubitka posla ženama prepreka da aktivno štite svoja prava. Uočena je i bojazan da bi to ujedno značilo i dug sudski postupak jer pravosuđe doživljavaju sporim i neučinkovitim a zabrinute su i za troškove takvog postupka. Vezano za ravnopravnost spolova kojoj je dana i definicija u Zakonu o ravnopravnosti spolova i prateći primjenu zakona analizirali smo status žena i muškaraca u svim ministarstvima, a detalji istraživanja su detaljno prikazani u izvješću. Očito je da na najslabije plaćenim radnim mjestima rade pretežito žene, a vidljiva je i podzastupljenost žena u diplomaciji. Inače broj zaposlenih žena u ministarstvima je zadovoljavajući, ali smatramo s obzirom na obveze koje su stavljene pred policiju da bi njihov broj u policiji svakako trebalo povećati. Vezano za uznemiravanje na temelju spola definirano zakonom zajedno sa Centrom za ženske studije proveli smo istraživanje na fakultetima. U izvješću je to detaljno opisano. Relativno mali broj je odgovorio na upitnik ali je i cilj ionako bilo osvješćivanje studentske populacije i zapravo reguliranje pitanje takvog eventualnog uznemiravanja na razini sveučilišta ili fakulteta. Zadovoljstvo mi je reći da je ove godine upravo donesen etički kodeks i da je u tom kodeksu regulirano i pitanje uznemiravanja temeljem spola. Kako će se to primjenjivati, da li će biti samo na razini Sveučilišta, kakve će biti sankcije to ostaje za vidjeti ali smo prošle godine razgovarali i sa rektorom Sveučilišta vezano za ovu akciju. Tražili smo dozvole svih fakulteta za pristup i mislim da taj problem jednostavno će sada biti reguliran tamo gdje treba biti reguliran. Inače što se tiče zapošljavanja treba istaći da je Vlada predložila posebne programe poticanja zapošljavanja. Preko Hrvatskog zavoda za zapošljavanje i pojedinih ministarstava te putem posebnih mjera za poticanje zapošljavanja ciljanih skupina nezaposlenih osoba. Rezultati su detaljno prikazani u izvješću no budući da je od 2006. godine na snazi Godišnji plan za poticanje zapošljavanja koji u odnosu na prethodni plan iz 2005. ima drukčije mjere, različite nositelje a u nekim resorima se podaci ne prate po spolu nije moguće dati komparaciju učinaka zapošljavanja u 2006. godini s prethodnim godinama. Međutim predložili smo i dalje poticanje posebnih osjetljivih grupa zbog toga što u nekim mjerama su oni stavljeni zajednički tako da je vrlo teško detektirati koliko je kojoj grupi zapravo poticaja dodijeljeno. Obiteljsko nasilje. I nadalje su vidljivi pomaci u borbi protiv obiteljskog nasilja zahvaljujući zakonodavnom okviru, ali i nacionalnim strategijama koje su donesene te bitnom utjecaju nadzornih mehanizama kao što je i Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova ili Ured pravobraniteljice za djecu. Posebno se ističe da je policija radila vrlo intenzivno na tom području intervencijama, podnošenjem prekršajnih kaznenih prijava uz prijedloge za izricanje različitih zaštitnih mjera, edukacijom svojih djelatnika i djelatnica a u slučajevima uočenih propusta to se vidi iz primjera danih u izvješću na koje je ukazala pravobraniteljica i dodatnom edukacijom svojih djelatnika i djelatnica te stegovnim postupcima. Naravno da se i broj pritužbi povećao. Ja ovdje ne bih sada obrazlagala, u izvješću je, danas statistika vezano za obiteljsko nasilje i svi prigovori i naša ocjena koje se odnose na primjenjivanje propisa vezano za obiteljsko nasilje. Ja ipak moram reći da je gotovo 17 tisuća zahtjeva za intervencijom policije 10 ubijenih žena prošle godine od svojih bračnih i izvanbračnih partnera, razlog da se zaista puno više učini na prevenciji obiteljskog nasilja mada je Vlada, Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti prošle godine iniciralo nacionalnu kampanju borbe protiv nasilja nad ženama o čemu je također dan prikaz u izvješću. A naš Ured prati provedbu kampanje. Što se tiče obrazovanja analizirali smo zapravo rad žena i muškaraca na znanstvenim projektima jer moram reći da se ono što i tko zapravo studira, na kojim fakultetima da se ta segregacija u obrazovanju kasnije prenosi na segregaciju na tržištu rada. Za ono što ste se obrazovali tako je to onda i na tržištu rada, pa zato žene koje studiraju preko 90% skoro u farmaciju, rade na određenim mjestima, osobe koje se obrazuju za rad u dječjim vrtićima također su žene. Što se tiče medija mi smo pratili redovito medije i analizirali ukupno 3105 članak. Najveći je broj bio vezan za nasilje nad ženama i žene na tržištu rada i ovdje bih se opet vratila na priopćenja s time da su priopćenja našeg ureda striktno vezana za našu nadležnost bez obzira što neke izjave ili reklame imaju i sadržaje koji bi trebale biti kritizirane i sa drugih aspekata. Što se tiče političkih stranaka prošle godine nismo dobili ni jedan plan djelovanja o pitanju uravnotežene zastupljenosti žena i muškaraca što je zapravo zakonska obaveza po Zakonu o ravnopravnosti spolova. Ali rok za donošenje plana zapravo je vezan za 31. srpnja 2007. godine pa bi trebalo nakon toga vidjeti da li je i nakon proteka roka ti planovi nisu doneseni. Što se tiče Ureda pravobraniteljice vezano za predstavku službenika i službenika Ureda pravobraniteljice kronološki je situacija opisana u izvješću. Međutim, bez obzira na smanjeni broj djelatnika i djelatnica ured je funkcionirao. To se vidi kroz visoku riješenost predmeta, iako smo ih imali i povećani broj, a kao što je rečeno i u toj analizi s obzirom na sudski spor mislimo da treba pričekati pravomoćnu presudu. Zaključno, ja mislim da je važno naglasiti da je potrebno donijeti vezano za zaštitu zakon o besplatnoj pravnoj pomoći, da je zapravo potrebno povećati participaciju žena u donošenju političkih odluka i naravno da treba ukazati i na pomake. Već smo spomenuli pitanje statistike, pitanje nasilja gdje se zaista puno radi, pitanje oglašavanje u skladu sa Zakonom o ravnopravnosti spolova tako da mislim da je društvo generalno osjetljivije. To se vidi i iz pisanja medija. Taj broj članaka posvećenih zapravo stvarima koje su vezane uz ravnopravnost spolova dokazuje da je to ipak tema u našem društvu. Isto tako, napredak vidimo kao što smo već rekli i u donošenju akcijskih planova. Mi smo zapravo s time pri kraju i mislimo da je ta odredba ispunjena. Međutim, nije za očekivati da bi dosljedna primjena mjera predviđenih u nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova u Republici Hrvatskoj 2006. do 2010. godine za koju je izuzetno važno da je donesena. Ali je donesena pri kraju izvještajnog razdoblja, pa se nije moglo naravno ni pratiti njezina primjena. Nije za očekivati da će to biti dovoljno, te mjere da se smanji visoka stopa nezaposlenih žena, jaka vertikalna i horizontalna segregacija na tržištu rada i prevladavanje žena znači u manje plaćenim sektorima. Isto tako, potrebno je uključujući zakonodavne izmjene kao i mijenjanje prakse sprječavati zloupotrebu zaključenja ugovora o radu na određeno vrijeme. Državni inspektorat, čini mi se jedno od najvažnijih stvari treba financijski i kadrovski ojačati jer se velika kršenja radnih prava uključujući i između ostalog i diskriminaciju, zaštitu na radu, neplaćeni i nezakoniti prekovremeni rad, te prava žena trudnica često opetovano događaju kod istih poslodavaca, a mogućnosti Državnog inspektorata ne dopuštaju promptni nadzor po svakoj prijavi protiv istog poslodavca. Mi sa Državnim inspektoratom imamo dobru suradnju kao što imamo i dobru suradnju sa državnim tijelima. Imamo dobru suradnju sa Odborom za ravnopravnost spolova, sa Ministarstvom obitelji, Uredom za ljudska prava. Isto tako i sa nevladinim sektorom, a sa onima koji neposredno rade na primjeni zakona isto tako se suradnja bitno poboljšala. To je i policija i centri za socijalnu skrb i mi zapravo ne možemo reći da nam ne odgovaraju na upite, da nam ne dostavljaju dokumentaciju. Tada to čine nekada sa zakašnjenjem, ali mislim da se tu može isključivo govoriti o dobroj suradnji. Predlažem da Hrvatski sabor usvoji ovo izvješće.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Gospođa Gordana Sobol u ime Odbora za ravnopravnost spolova. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice i zamjeniče, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskog sabora je raspravljao o Izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2006. godinu. U uvodnom izlaganju pravobraniteljica je upoznala odbor za poduzetim aktivnostima koje se odnose na praćenje i provođenje Zakona o ravnopravnosti spolova, te drugih propisa kojima je pravno razrađeno ustavno načelno ravnopravnosti spolova, a odnose se na izvještajno razdoblje za 2006. godinu. Buduće djelovanje pravobraniteljice odnosilo se na rješavanje predmeta iz područja diskriminacije prilikom zapošljavanja i rada, diskriminacije na području obrazovanja, području nasilja, obitelji i roditeljskoj skrbi, području praćenja primjene Zakona o ravnopravnosti spolova u državnim tijelima i tijelima s javnim ovlastima, u jedinicama lokalne i područne samouprave, praćenje primjene zakona kod drugih pravnih i fizičkih osoba, medijskih sadržaja, plaćenih oglasa, te praćenje i ispunjavanje zakonom propisanih obveza za političke stranke. Kao i ranijih godina u velikoj većini slučajeva i tužiteljice su žene iako se povećava broj pritužbi muškaraca osobito u predmetima koji su vezani uz nemogućnost zapošljavanja u uobičajeno ženskim djelatnostima kao što su vrtići, škole, gradske ljekarne i slično. Tijekom 2006. godine zaprimljene su 193 pritužbe, a odnosile su se na nasilje u obitelji i roditeljsku skrb. Gotovo 60% uznemiravanje i diskriminaciju na području rada i zapošljavanja oko 35%, te ostalo nešto više od 5% slučajeva. Po inicijativi pravobraniteljice, odnosno temeljem dopisa drugih institucija, organizacija ili pravnih osoba radilo se na 1175 predmeta. Prema mišljenju pravobraniteljice podneseni broj pritužbi koji se odnose na diskriminaciju na području rada i zapošljavanja ne odražava u stvari objektivno stanje. Pri tome je konstatirala da su negativna iskustva osoba koje su se prituživale na nejednakost u ostvarivanju prava iz rada jer su u pravilu nakon pritužbi ostajale bez posla. U odnosu na 2005. povećao je udio diskriminacije na temelju bračnog i obiteljskog statusa, a smanjen na temelju spola i spolne orijentacije. Ukazano je da probleme na području zapošljavanja i položaja žena na tržištu rada napose onih starijih od 45 godina života koje teško pronalaze novo zaposlenje treba prioritetno zapošljavati. Udio nezaposlenih žena u ukupnog broju nezaposlenih je već duže vrijeme nepromijenjen, stalno oko 60% što ukazuje da mjere koje se provode na planu zapošljavanja žena kao posebno osjetljive kategorije nisu dostatne. Istaknuto je da se zakon o ravnopravnosti spolova i nadalje ne primjenjuje i zadovoljavajućoj mjeri iako je došlo do pozitivnih pomaka u ovom izvještajnom razdoblju, napose kad se raspisuju natječaji za prijem u radni odnos kod privatnih poslodavaca. Također u raspravi je konstatirano da još nije donesen Zakon o pružanju besplatne pravne pomoći, kao niti izmjene Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, unatoč obvezama koje proizlaze iz Nacionalne strategije zaštite od nasilja u obitelji za razdoblje od 2005. do 2007. i najavama Vlade Republike Hrvatske. Nakon rasprave Odbor predlaže Hrvatskom saboru da usvoji zaključak kojim se prihvaća Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2006. godinu.
Hvala lijepa. Da li još odbori žele? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a, gospođa zastupnica Gordana Sobol.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo iz Pravobraniteljstva, kolegice i kolege. Odmah na početku ću reći da će klub SDP-a prihvatiti Izvješće pravobraniteljice za 2006. godinu. Mada ustvari naravno negdje mi se čini da se i ovdje i kod ovog Pravobraniteljstva postavlja pitanje da li je možda potrebno jačati institucije našeg pravobranitelja u smislu davanja većih ovlasti. Mi smo o tome vodili raspravu kod pučkog pravobranitelja. Sad maloprije smo završili raspravu o Izvješću dječje pravobraniteljice za djecu. Sad imamo pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova. Jer ustvari svi oni imaju, pa tako i pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, ovlasti dakle upozoravanja, davanja preporuka i sl. Ali je naravno pitanje koliko se u pojedinim područjima to s jedne strane uvažava, a s druge strane koliko u konačnici i djeluje na to da i u ovom području kad je u pitanju položaj žena i muškaraca na najbolji mogući način ostvarujemo i ustavnu odredbu kojom smo ravnopravnost spolova označili kao jednu od najviših kategorija. U ime kluba SDP-a posebno bih se željela ustvari zadržati na dva područja. A to je područje o kojem govorimo o radu i zapošljavanju, odnosno diskriminaciji na području rada i zapošljavanju kada su u pitanju žene. I u području kojim govorimo o nasilju nad ženama. No sigurno je da, obzirom da je ovo izborna godina, da bi zaslužilo govoriti i o ženama u politici, ženama u pozicijama odlučivanja. No obzirom da je sama pravobraniteljica u uvodnom dijelu rekla da negdje srpanj 2007. je jedan krajnji rok u kojem bi naše političke stranke trebale u biti dati po Zakonu o ravnopravnosti spolova svoje akcijske planove djelovanja kada je u pitanju, kad su u pitanju žene i muškarci. Ja vjerujem da ćemo kao političke stranke u tom dijelu odraditi ono što se očekuje na izborima parlamentarnima u 11. mjesecu. Kad govorimo o području rada i zapošljavanja mi u SDP-u držimo da je to jedno od najbitnijih područja kroz koje se može sagledati položaj žene u jednom društvu, pa tako i u hrvatskom. I na neki način područje u kojem ukoliko nema jednakopravnog ili jednakog položaja, jednakih šansi za žene i muškarce izvor je na neki način i svih ostalih diskriminacija, odnosno diskriminacija u svim ostalim područjima. I u biti ipak bode u oči jedna rečenica koja jeste izrečena u ovom izvješću kada je u pitanju diskriminacija na području rada i zapošljavanja. Da je ustvari pravobraniteljice uočila vrlo slična kršenja prava žena na ovom području kao što je to bilo i u proteklom izvještajnom razdoblju. Što bih ja ustvari rekla da očito da i ono što smo govorili povodom onog prethodnog izvješća očito nije imalo dovoljno odjeka. Kad govorimo o ženama na tržištu rada i o položaju žena tada vas ja podsjećam u ime kluba da i u samoj Nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova od 2006. do 2010. koju smo usvojili prošle godine negdje u listopadu mjesecu se između ostalog kaže da najvažniji pokazatelji neravnopravnog položaja žena i dalje su sadržani u njihovom nadpolovičnom udjelu u ukupnom broju nezaposlenih osoba te različitim oblicima diskriminacije pri zapošljavanju i profesionalnom napredovanju. Krajem travnja ove godine prema statističkim podacima Zavoda za zapošljavanje udio žena u ukupnom broju nezaposlenih prešao je 61%. On iznosi danas 61,2%. Ja smatram da je to podatak koji nas treba zabrinuti zbog toga što je to podatak koji već 2 godine je u stalnom porastu iz mjeseca u mjesec. Možda se nama čini da to, da negdje između ne znam travnja, odnosno ožujka da nije velika razlika. A kad uzmete jedno duže vremensko razdoblje u razmatranje onda ćete vidjeti da je to jedna konstanta koja se nažalost očito ne zna doskočiti. Kad govorimo o načinima na kojima se pokušava riješiti to pitanje onda prvenstveno govorimo o mjerama koje se provode sa razine države kroz različita ministarstva, kroz različite programe zapošljavanje, kroz akcijski program zapošljavanja. Međutim koliko je od tih mjera i u kojoj mjeri smo mi ustvari uspjeli ostvariti ovo što je zacrtano u Nacionalnoj politici nažalost čini nam se da nemamo dovoljnih pokazatelja. Ako uzmete da je nekako najviše sredstava, barem tako se kaže, dato u Akcijski plan zapošljavanja, odnosno godišnje planove zapošljavanja mi nažalost ne možemo, i sama pravobraniteljica je rekla, vršiti bilo kakvu usporedbu da li su ti planovi zapošljavanja, a koji se odnose na posebne kategorije žena imale bilo kakve učinke u odnosu na ono što smo imali prethodnih godina. Žene su teže zapošljiva kategorija. Mi uvijek iznova sa različitih govornica povodom različitih prigodnih datuma i obljetnica govorimo o problematici žena koje ulaze na tržište rada i stalno ističemo kako se susreću žene kod zapošljavanja sa neprimjerenim pitanjima, kako ih se pita o obiteljskom statusu, kako ih se pita o broju djece, o starosti djece, o tome tko tu djecu čuva, kako kad odluče zasnovati obitelj, a imaju ugovor, onda ih se ako imaju ugovor na neodređeno vrijeme prisilu da potpišu promijenjeni ugovor pa onda to postane ugovor na određeno vrijeme, pa kad ako ostanu doma a onda se žele vratiti nazad na posao nakon određenog perioda onda je naravno ponovno problem jer obično ne nalaze nekoga tko je na njihovom radnom mjestu a njima se ponudi neko slabije plaćeno radno mjesto. Dakle to su činjenice o kojima ja tvrdim danas, mi samo pričamo, a mi ustvari očito je danas nemamo rješenja za to, ili imamo a ne želimo ih provesti. Mi smo određene mjere u tom pogledu upisali i zacrtali u nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova. Međutim mene će jako zanimati i nas u klubu SDP-a nakon ovih nekoliko godina, koliko će žena biti zaposleno upravo po tim mjerama u ovom četverogodišnjem razdoblju. Ja se bojim po onome što unutra piše vrlo vrlo mali broj. Nadalje, ovo je godina na europskoj razini, godina jednakih mogućnosti. Ona se odnosi na sve osjetljive skupine u pojedinim društvima, odnosi se u jednom dijelu i na ostvarivanje ravnopravnog položaja žena. Jedna od temeljnih odrednica kojima se rukovodi na razini europske unije, a to je ono veliko područje kada su u pitanju rješavanje problematike zaposlenosti žena, usklađivanje obiteljskog i profesionalnog života. U tom dijelu što se Hrvatske tiče nismo apsolutno ništa napravili, a čini mi se da nemamo niti namjeru poduzeti bilo kakve korake. Mi ćemo opet negdje nekom prigodom samo konstatirati kako su žene opterećene kroz svoje redovito radno mjesto ako su dakle u prilici da ga imaju, kako su opterećene sa kućanskim poslovima i kako su opterećene sa brigom o djeci, odnosno to ne treba zaboraviti i brigom o starijim ukućanima koji čine jedno kućanstvo. Ostati ćemo samo na konstataciji, a na žalost kada su u pitanju mjere kojima bismo u tom dijelu napravili određene intervencije i kao država, odnosno kao Vlada mi apsolutno ništa ne činimo. U tom dijelu ja moram kazati mi možemo, mi smo prošle godine donijeli nacionalnu populacijsku politiku. Mi možemo govoriti kako je rođeno više djece, mi možemo željeti da u nekom nizu godina imamo pozitivne pomake u našoj demografskoj slici. Međutim pritom zaboravljamo da su jedine države koje su napravile preokret upravo one koje su najviše prostora i najviše mjera i najviše financijskih sredstava usmjerile ka zaposlenosti žena i muškaraca, dakle ka njihovom ujednačavanju, ali u njihovom ujednačavanju u svim drugim dijelovima, odnosno sferama života. Nedavno smo ovdje u Hrvatskom saboru, barem jedan dio saborskih zastupnica, mojih kolegica, imao priliku razgovarati sa parlamentarnom iz Norveške, oni su upravo primjer takve države. Ja ne kažem da se mi možemo odmah danas usporediti sa Norveškom i to, ja mislim da mi to možemo željeti barem mi u klubu SDP-a to želimo, ali onda očekujemo da i sa razine Vlade dolaze određeni prijedlozi mjera konkretnih kojima ćemo kroz ogledni period u tom dijelu napraviti određene pomake. Nadalje, vezano oko žena na tržištu rada. Točno jeste da i u Hrvatskoj žene rade i u većini su upravo u onim djelatnostima koje su slabije plaćene djelatnosti. Međutim ja opet želim upozoriti, Europska komisija je upravo povodom i ovogodišnjeg međunarodnog dana žena krenula sa jednom velikom akcijom prema nacionalnim vladama i određene stvari se traže od nacionalnih vlada, dakle da se ispita zbog čega je većina žena u takvim potplaćenim djelatnostima, ali ne samo da se ispita već da se predložene konkretne mjere za prevladavanje takvog stanja, a isto to se odnosi i na razlike u plaćama. Mi smo u Hrvatskoj tek počeli ja bih rekla o ovom problemu govoriti. Istraživanja koja se za sada rade na razini Hrvatske pokazuju da je ta razlika u plaćama između žena i muškaraca za jednako vrijedan posao 19,7%. Prosjek negdje na razini Europske unije je otprilike isto takav. Ali ja s ove govornice u ime kluba SDP-a pozivam Vladu da se dakle na sličan način kao što je to i u smjernicama Europske komisije pozabavi ovom problematikom da ne bismo i u ovoj temi u krajnjoj liniji opet iz godine u godinu raspravljali na sličan način. Kada je u pitanju nasilje nad ženama u ime kluba SDP-a želim reći nekoliko rečenica. Hrvatska jeste pa i u odnosu na niz drugih zemalja, u zakonodavnom dijelu i u nacionalnim politikama napravila velike iskorake. Međutim, upozoravamo da kada je u pitanju ono što je zacrtano mi smo opet u situaciji da to zacrtano ne provodimo. Uzmite nacionalnu strategiju za zaštitu od nasilja u obitelji pa pogledajte što tamo piše i kada smo neke stvari trebali donijeti. Ja se slažem s pravobraniteljicom koja kaže da je po nacionalnoj strategiji pripremljen Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, pripremljene su i još neke stvari, valjda je negdje pripremljen i Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći. Međutim to je nešto što smo trebali imati ako se ja ne varam, barem prije godinu dana. Međutim, od takvih stvari još ništa. Ponovno također upozoravam, pitanje protokola nije dovoljno napisati jedan ja bih rekla dobar protokol od kojeg se očekuje da na svim razinama sve državne institucije i lokalne institucije rade koordinirano ako se ne ulaže dovoljno u edukaciju onih koji će taj protokol primjenjivati i koji će na osnovu tog protokola morati međusobno koordinirati. Broj nasilja mi nismo smanjili, nasilje jeste u povećanju, a posebno upozoravamo na povećani broj najtežih oblika nasilja i ja bih rekla još je dugi put do toga da kad je nasilje nad ženama u pitanju da brojku svedemo makar na nekakvu podnošljivu jer na žalost to je jedno od područja koje nikada nećemo moći iskorijeniti. Još jedanput u ime kluba SDP-a podržavamo ovo izvješće.
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a, gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice, poštovani zamjeniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2006. godinu polazeći od članka 3. Ustava Republike Hrvatske prema kojem ravnopravnost spolova spada u najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske. Razmatrali smo ovo izvješće znajući da je uloga pravobraniteljice za ravnopravnost spolova provođenje Zakona o ravnopravnosti spolova koji definira i uređuje načine zaštite od diskriminacije na temelju spola i mehanizme stvaranja jednakih mogućnosti za žene i muškarce kao i provođenje svih drugih propisa koji se odnose na ravnopravnost spolova. U ostvarivanju tih ciljeva pomaže Vladin Ured za ravnopravnost spolova osnovan 2004. godine koordinator i koordinatorice za ravnopravnost spolova u svim jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave, odnosno u uredima državne uprave te županijska povjerenstva za ravnopravnost spolova. Iz izvješća je vidljivo da je veliki broj državnih tijela pravnih osoba s javnim ovlastima te pravnih osoba sa pretežitom vlasništvu države ili jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave ispunilo zakonsku obvezu donošenja planova djelovanja za promicanje ravnopravnosti spolova. Ova Vlada daje veliku pozornost ravnopravnosti spolova i sve radne skupine uključuje, u sve radne skupine uključuje pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova što će vjerujem i osobno potvrditi. U uredu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova građani, građanke, grupe, institucije i druge pravne osobe obraćaju se pisanim podnescima, pritužbama, dolaze osobno na razgovor ili se obraćaju putem telefona. Postavlja se pitanje koliko se posao mogao obaviti kada je Odbor za ljudska prava ocijenio da u unutarnjem funkcioniranju Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova postoje poteškoće koje su se odrazile na međuljudske odnose, a zbog čega su isti ozbiljno narušeni. Ured funkcionira sa manje od polovice predviđenih zaposlenih, odnosno bez većine i stručne službe i bez dijela opće službe. Ovih dana raspravljali smo o izvješću pravobraniteljice za djecu. Vidjeli smo usporedno da ona obrađuje preko tisuću pritužbi, a ovom Uredu tijekom 2006. godine zaprimljeni su 193 pritužbe građana i građanki što je samo za 11% više u odnosu na 2005. godinu, a odnosili su se na nasilje u obitelji i roditeljsku skrb 115 slučajeva, uznemiravanje i diskriminaciju na području rada i zapošljavanja 68 slučajeva te 10 slučajeva zaprimljenih zbog ostalih diskriminacija. I nakon postupanja po predmetima pravobraniteljica je dala 49 upozorenja, 55 preporuke, 12 prijedloga te u 6 slučajeva zatražila provođenje nadzora. Iz ovako malih brojeva postotci su veći. Primjer ako imate 12 prijedloga, onda je to 33,3% više u odnosu na 2005. godinu. Dakle, statistika je lako tumačena kako kome paše, odnosno točno se može vidjeti ako imate 4, a onda 8 onda je to 50%, dakle na malim brojevima postotak je velik. Stranke koje su dobile savjet putem telefona kada pogledate u izvješću vidite da ih je bilo prosječno svega 20 tjedno. U klubu Hrvatske demokratske zajednice ukazuju da diskriminacija na području rada i zapošljavanja ima više nego što je prikazano u ovom izvješću 1,5% više u odnosu na 2005. godinu. Mislimo da je to zbog nedovoljno vidljivog rada pravobraniteljice u javnosti i njenog upozoravanja na povrijeđeno načelo ravnopravnosti spolova ili provođenja mjera predviđenih zakonskim propisima ili provođenja mjera predviđenih nacionalnom politikom za promicanje ravnopravnosti spolova u Republici Hrvatskoj od 2006. do 2010. Javnost nije očito dovoljno senzibilizirana u smislu postojanja Ureda za ravnopravnost spolova. Iz izvješća nije vidljivo da žene još uvijek nemaju jednake mogućnosti da ravnopravno i na temelju jednakih mogućnosti ostvaruju svoja prava na području rada. One imaju i dalje 20% manju plaću na nekim mjestima u odnosu na muške kolege, mnoge rade subotom i nedjeljom pod prijetnjom otkaza ugovora o radu, neplaćene su za prekovremeni rad, spriječene su u napredovanju u poslu. Iz izvješća je vidljivo nedovoljno pridavanje važnosti odredbi o zaštiti majčinstva i roditeljstva i Zakona o radu te njihovoj primjeni u praksu uz poseban osvrt i značenje nacionalne populacijske politike. U izvješću stoji da se relativno veliki dio pritužbi odnosi na povredu prava na zaštitu majčinstva i tu se kao pritužiteljice pojavljuju isključivo žene. Žene su suočene sa potpisivanjem izjave da neće biti trudne dok su na određenom poslu radnice premještaju na drugo radno mjesto nakon njihovog povratka s rodiljnog dopusta, nezakonito otkazuju ugovore o radu na neodređeno vrijeme trudnicama itd. Pravobraniteljica bi trebala senzibilizirati javnost, trebala bi senzibilizirati poslodavce na obvezu poštivanja prava na zaštitu sigurnosti zdravlja trudnica, radnica koje su nedavno rodile, radnica koje doje ili pojačane skrbi o maloljetnoj djeci. Na terenu se unatoč usklađenih zakona sa zakonima Europske unije suočavamo sa problemom implementacije zakona kao i povredama prava iz tih zakona. Pravobraniteljice ukazuju na stereotipe i predrasude da žene ne mogu obavljati sve poslove kao muškarci koji su davali primjedbe da im je onemogućen pristup na mjesto koje je tradicionalno za žene. Analizom oglasa za zapošljavanje pravobraniteljica je utvrdila da u 667 objavljenih oglasa nije istaknuto da se mogu javiti oba spola. Veliki je napredak učinjen u području zaštite žena i drugih žrtava nasilja u obitelji kome ova Vlada daje veliku važnost u smislu multidisciplinarnoga pristupa gdje je uključena policija, centri za socijalnu skrb, zdravstvene ustanove i pravosudna tijela. Veliki doprinos pri tome su dali i Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti te Ministarstvo unutarnjih poslova. A u izvješću pravobraniteljice na nekim stranicama npr. navode se ciljevi iz Nacionalne kampanje za borbu protiv obiteljskog nasilja nad ženama, dijelovi iz protokola u postupanju u slučaju nasilja u obitelji i nad ženama i obveze koje proizlaze iz protokola. Dakle, jednostavno ono što je već i učinjeno. Iako se u izvješću navodi da su najveći broj pritužbi odnosi na rad Policije, klub Hrvatske demokratske zajednice smatra da je Policija napravila veliki napredak od edukacije do pružanja intervencije ali baš na svaku dojavu o nasilju. U 2006. godini po zaprimljenim prijavama zbog nasilja u obitelji protiv 15 tisuća 277 osoba podnesen je zahtjev za pokretanje prekršajne prijave, 6 tisuća 263 osoba je privedeno, a 5 tisuća 979 zadržano. Članovi, članice kluba Hrvatske demokratske zajednice ukazuju da nema dovoljan broj žena policajki što ne vidimo iz ovoga izvješća, a što bi po protokolu koji je ova Vlada donesla trebalo biti. Što se tiče centara za socijalnu skrb, mislimo da bi se trebalo navesti koji centri ne rade po protokolu. Tu se govori u izvješću neki centri, neki propusti, ne znamo da li se ne zna koji su to centri ili su neki centri oprostite, zaštićeni od toga. U 2006. godini pravobraniteljica je organizirala anketiranje studenata i studentica Sveučilišta u Zagrebu o zaštiti dostojanstva i zaštiti spolnog uznemiravanja na sveučilištu. Podijeljeno je 12 tisuća letaka. Vratilo se samo 731. Dakle, letak ne može ovako davati stvarnu sliku u našem društvu i o informiranosti naših studenata na sveučilištu. I na kraju, mislimo da se u ovom izvješću gotovo ne govori o mobbingu i njegovih posljedicama u društvu. Ankete koje su do sada provedene u Republici Hrvatskoj ukazuju da je mobbing prisutan i to u zabrinjavajućem opsegu. To u ovom izvješću ne vidimo. Češće se javljaju žene 70%, gotovo polovina 40% ih je najproduktivnije životne dobi od 36 do 50 godina. U privatnom životu mobbing im je uzrokovao stres, umor, nezadovoljstvo, depresiju, nesanicu itd. A u samom Uredu pravobraniteljice govori se o mobbingu gdje oprostite, najmanje bi to i očekivali. Da li je do njega došlo ili nije, odlučuje sud? Ali, ono što iščitavamo iz inspekcijskog nadzora Središnjeg državnog ureda za upravu, je da je tijekom nadzora utvrdio da i neki drugi poslovi nisu cjelovito objedinjeni, te su nepotrebno podijeljena na više radnih mjesta, nadzora nad pojedinačnim aktima izvršen je uvidom u osobne dosjee svih zaposlenih službenika u uredu. Općenita primjedba odnosi se dopustite i obratite pažnju, na nepotpunost, neurednost i nepreglednost osobnih dosjea u kojima nedostaju vjerodostojne isprave o ispunjavanju stručnih uvjeta za obavljanje poslova radnih mjesta, na koji su službenici raspoređeni u ovom uredu. Dvojica od njih nema ni odgovarajuću stručnu spremu. Inspekcijski nadzor izvodi zaključak da u Uredu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova postoje određene poteškoće glede načina komuniciranja između pravobraniteljice za ravnopravnost spolova kao dužnosnika i čelnika tijela i službenika podnositelja predstavke. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina ovog Sabora je od 16. ožujka 2006. dao inicijativu za inspekcijski nadzor jer je bilo očito da je postojao problem komuniciranja i rada između pravobraniteljice i službenika odnosno problem diskriminacije ili povrede dostojanstva istih. To sve ostavlja trag na ovo ovakvo izvješće. A nakon odluke pravosudnih tijela moći ćemo donesi odluku, ispravnu odluku o daljnjem obnašanju dužnosti pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. A do tada će klub Hrvatske demokratske zajednice ovakvo izvješće primiti na znanje. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je klub IDS-a, gospođa zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Nema je. Klub gubi pravo raspravljanja. U ime kluba PGS-a, SBHS-a, MBS-a gospodin zastupnik Željko Pavlic. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo pravobraniteljice, poštovane dame i gospodo! Evo, dopustite da se dakle u ime kluba Regionalnih stranaka osvrnem na ovo izvješće. Mi ćemo prihvatiti ovo izvješće uz određene primjedbe. No, dopustite na početku da naglasim, da je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova jedan od mehanizama u Republici Hrvatskoj za ostvarivanje ustavnog načela ravnopravnosti spolova kao i provođenja niza međunarodnih ugovora i drugih dokumenata koji nas obvezuju na tu temeljnu, civilizacijsku vrednotu. Hrvatska se kao država kandidatkinja obveza provoditi okvirnu strategiju zajednice o ravnopravnosti spolova. Prema članku 5. Zakona o ravnopravnosti spolova, ravnopravnost spolova znači da su žene i muškarci jednako prisutni u svim područjima javnog i privatnog života, da imaju jednak status, jednake mogućnosti za ostvarivanje svojih prava kao jednaku korist od ostvarenih rezultata. Nažalost, stvarnost u Republici Hrvatskoj je drugačija, a na to nas upozorava i na to nam ukazuje i samo ovo izvješće. Po našem mišljenju niti jedno društvo u kojem prevladavaju politički, kulturni ili vjerski motivirani razlozi za diskriminaciju žena ili bilo koga drugoga temeljem spola, roda, obiteljskog statusa ili spolne orijentacije ne može sebe smatrati niti demokratskim, niti liberalnim, niti društvom vladavine prava. U tom smislu Hrvatska se kao država može pohvaliti da je na institucionalnoj razini u relativno kratkom razdoblju od 2003. godine kad je donesen Zakon o ravnopravnosti spolova formalno postigla visoku razinu institucionalizacije ravnopravnosti spolova. Uz pravobraniteljicu imamo i saborski Odbor za ravnopravnost spolova, Vladin Ured za ravnopravnost spolova, imamo koordinatore u tijelima državne uprave i povjerenstva u tijelima lokalne uprave i samouprave. Prošle je godine ovaj Sabor donio i Nacionalnu politiku za promicanje ravnopravnosti spolova od 2006. do 2010. godine kao osnovni strateški dokument s ciljem uklanjanja diskriminacije žena i uspostavljanje stvarne ravnopravnosti spolova provedbom politike jednakih mogućnosti. To je treća takva politika u Republici Hrvatskoj od 2000. godine. Pitanje je dakle međutim u kojoj mjeri ti mehanizmi funkcioniraju i da li se te politike provode. U tom svijetlu treba gledati i izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova iz njega kao i iz niza drugih izvora uključujući tu i nacionalnu politiku, izvješća udruga i mreža civilnog društva možemo jedino konstatirati da u ovom Saboru donosimo zakone i usvojimo javne politike koje se ne provode ili koje se provode samo djelomično. To posredno znači da se i institucionalni mehanizmi koji ne ostvare rezultate svode na birokratiziranu državnu mašineriju koja ne funkcionira. Kao jedan od dokaza toga možemo dati i podatak, dakle koji smo već čuli danas da na primjer broj nezaposlenih žena iz godine u godinu ne pada nego raste, s time da su još dakle 2005. godine ukinute mjere koje su išle ka tome da se tj trend preokrene. Također iz ovog izvješća vidimo da pravobraniteljica vodi nerazmjerno veliki broj predmeta, sveukupno 5 tisuća 432 u 2006. godini koji nisu direktne pritužbe građana već zaprimljeni dopisi od drugih državnih institucija, organizacija ili pravnih osoba. Samih pritužbi građana i građanski bilo je u 2006. godini sveukupno 217, od toga 193 novih predmeta. Iako je to povećanje od 11% u odnosu na ranije razdoblje to ni u kojem slučaju nije dovoljno s obzirom na učestalost nasilja. Iako neki od tih općih predmeta mogu biti hvale vrijedne inicijative podatak da netko … [[Govornik se ne razumije.]] tezu, da institucija još uvijek nije dovoljno vidljiva i prepoznata u javnosti. Mi mislimo da bi problem trebalo razmotriti na dvije razine. Prvo, je li institucija pravobraniteljice za ravnopravnost spolova dobro pozicionirana u sustavu državne i javne vlasti, da li joj postojeći zakon daje dovoljno ovlasti, ima li dovoljno financijskih i ljudskih resursa. Pravni stručnjaci aktiviste ženskih grupa već neko vrijeme upozoravaju da Zakon o ravnopravnosti spolova koji bi trebao biti ili je trebao biti organski zakon jer regulira problematiku ljudskih prava nije takav donesen što je dovelo do njegovog deklarativnog karaktera bez mogućnosti sankcija i bez obaveze harmonizacija ostalih zakona. Druga razina pitanje je li sama braniteljica optimalno koristila mogućnost ovlasti i ovlasti koje su sada pružene. Na ovako malo broju primjera individualnih pritužbi 217 teško je govori o reprezentativnom uzorku, no činjenica da je u ovom razdoblju najviše porastao broj pritužbi u vezi roditeljske skrbi i nasilja u obitelji ukazuje da se pojedinke i pojedinci lakše obraćaju institucijama i zahtijevaju ostvarivanje svojih prava ako je za to stvorena poticajna atmosfera u javnosti što kada je riječ o obiteljskom slučaju i jest slučaj. U tom smislu dakle trebalo bi ipak poduzeti određene korake da se ljudi ohrabre na podnošenje predstavki što se tiče i mobinga. No, nas najviše zabrinjava vrlo malen broj pritužbi u području rada i zapošljavanja kada znamo da žene čine 60% nezaposlenih i da je taj postotak i dalje u porastu. Žene su tu dvostruko diskriminirane. Dakle, bez obzira na činjenicu što žene čine veći broj stanovništva u Republici Hrvatskoj prema zadnjem popisu stanovništva Republika Hrvatska ima 4 milijuna 437 tisuća 460 stanovnika. Od toga je 2 milijuna 301 tisuću 560 tisuća su žene. S druge strane, upravo nam podaci govore dakle o obrnutoj proporcionalnosti što se tiče zaposlenosti, tj. podaci nam govore da je u 2005. godini od milijun 371 tisuću zaposlenih njih samo 617 tisuća bilo žene. Dakle, negdje oko četrdesetak posto. Obrnuto je dakle što se tiče nezaposlenih. U 2005. godini bilježili smo 308 tisuća 738 nezaposlenih ukupno. Od toga je žena bilo 180 tisuća 796, dakle brojka je prešla 60%. Dakle, s jedne strane imamo veći broj nezaposlenih žena u odnosu na muškarce, a isto tako s druge strane i one žene koje su zaposlene diskriminirane su na takav način dakle da imaju i manje prosječne plaće. Pa nam tako podaci na primjer za 2004. godinu govore da je neto plaća bila 4 tisuće 143 kune, muškarci su dobivali neto plaću 4 tisuće 341 kunu a žene 3 tisuće 885 kuna. Ima posebnih grana industrije u kojima su žene većinom zaposlene, tu prvenstveno mislim na tekstil i na proizvodnju obuće. Pa tako nam podaci govore da u proizvodnji tekstila da je prosječna plaća bila 2 tisuće 448 kuna i da tu ima razlike. Da su muškarci dobivali plaću 2 tisuće 989 a žene da su dobivale plaću 2 tisuće 275. Govorimo o prosječnoj plaći a plaće u stvarnosti su manje i kreću se negdje od tisuću 300, tisuću 400, tisuću 500 kuna. Zabrinjavajuće je dakle da možemo uočiti i tu različitost dakle pa i diskriminaciju u odnosu na određene grane industrije. Samo da upozorim dakle što se proizvodnje tekstila tiče, rekli smo da su tu 80% pa i više zaposlene žene što se tih plaća tiče, da u proizvodnji tekstila plaća u visini do tisuću 900 kuna, tu plaću prima 26,7% a plaću do 2 tisuće i 200 kuna, dakle tu plaću prima 21,1%. Dakle, vidimo da su žene i socijalno ugroženije od muškaraca. Dakle, u uvjetima u kojima radi ogroman broj žena, u tzv. ženskim industrijama poput tekstilne, ugostiteljstva, trgovačkih lanaca dade se razabrati prema pritužbama opisanim u ovom izvješću. No, indikativno je da su one vrlo često anonimne što opet ukazuje na nepovjerenje u sustav i postojeće institucije. Evo dopustite da pročitam samo jedan takav primjer. Dakle, govori se o slučaju, o prijavi koju je prijavila jedna radnica u tekstilnoj industriji. Ona je uznemiravana na radu od strane poslodavaca i njoj nadređenih osoba. Bila je dakle svjedokom da na njezin račun išle su uvrede, psovke, prijetnje i različita vrsta psihičkog maltretiranja. Njoj i ostalim radnicama poslodavac ne osigurava obavezne mjere zaštite na radu, kao i da poslodavac nezakonito naređuje prekovremeni rad. Posebno je navela da se tekstilnim radnicama stalno povećava norma koju nisu mogle ispuniti. Samo dakle da podsjetim na ove podatke koje sam pročitao malo prije da takve tekstilne radnice koje žive u takvim uvjetima njih veliki broj dakle dobiva plaću do 2200 kn. Uz ove dakle primjere kršenja nezakonito uvođenje i neplaćanje prekovremenog rada, prisiljavanje na rad nedjeljom, diskriminacija i zlostavljanje temeljem spola, otpuštanja i nepriznavanja prava trudnicama i rodiljama čini se da su postali svakodnevnica žena zaposlenih u Hrvatskoj. Upozorenja pravobraniteljice zajedno neće riješiti te temeljne razloge nepravde i diskriminaciju. Utoliko podržavamo i prijedloge pravobraniteljice za sustavno poboljšanje statusa žena na tržištu rada. Tu dakle predlažemo da se što bolje i više povežu sa određenim granskim sindikatima i sa Gospodarskim socijalnim vijećem. Dakle, ističemo da je za ta rješenja potrebna politička volja. Na žalost, o nedostatku te političke volje svjedočili smo prije nekoliko mjeseci i ovdje u Hrvatskom saboru kada je nekolicina saborskih zastupnika podnijela i interpelaciju o odgovornosti Vlade Republike Hrvatske za stanje u tekstilnoj i obućarskoj industriji. U toj industriji dakle konstatirali smo da postoji potreba za pomoć tekstilnoj obućarskoj industriji upravo zbog toga što je u toj industriji zaposleno veliki broj žena više od 30 000 žena koje imaju male plaće. Predložili smo i određene mjere da bi se to promijenilo, tj. predložili smo da Vlada tekstilnu i obućarsku industriju subvencionira, pomaže kao i neke druge grane naše industrije. Mogli bismo reći uvjetno muške kao što je to na primjer brodogradnja, brodogradnja u kojoj je zaposleno 11000 zaposlenika i većinom muškaraca. Godišnje dobiva 500, 600 milijuna kuna. Imaju puno veće plaće. S druge strane, dakle, grane koje su ženske uvjetno rečeno grane dakle u kojima je zaposleno više žena ne dobivaju nikakvu pomoć od države. Tu država mora dati svoj doprinos i velim tek kad se država uključi zajedno sa sindikatima i određenim državnim institucijama onda možemo nešto promijeniti. I na kraju dakle predlažemo da Vlada Republike Hrvatske razvije projekt nezavisnog vrednovanja učinaka politike ravnopravnosti spolova kao i djelovanja i međusobnog povezivanja svih mehanizama za ravnopravnost spolova u Republici Hrvatskoj. Tek tada dakle mogli bismo početi rješavati ove probleme. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. U ime kluba HSS-a gospođa zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnikom i kolegice i kolege zastupnici. Pa nakon što nam je pučki pravobranitelj podnio izvješće i izvijestio nas o kršenju ljudskih prava u Republici Hrvatskoj, nakon što nas je pravobraniteljica za djecu izvijestila o kršenju prava djece pred nama je Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova kojoj je zadatak da prati provođenje zakona i drugih propisa koji se tiču ravnopravnosti spolova, da razmatra slučajeve diskriminacije prema pojedincima ili grupama pojedinaca koju su počinila tijela državne uprave, tijela jedinica lokalne i područne samouprave i druga tijela s javnim ovlastima, zaposleni u tim tijelima, te druge pravne i fizičke osobe. Ravnopravnost spolova, temeljna vrednota je ustavnog poretka Republike Hrvatske, a Zakon o ravnopravnosti spolova definira i uređuje način zaštite od diskriminacije na temelju spola i mehanizma stvaranja jednakih mogućnosti za žene i muškarce. Da nije nezavisnog tijela koje nam podnosi ovo izvješće vjerojatno bismo ukazivali na postojanje diskriminacije, ali o tom postojanju ne bismo imali sumirane dokaze koji se temelje na provjerenim i istraženim slučajevima. I ovo izvješće treba ozbiljno razmotriti i tražiti rješenja za zaštitu najugroženijih skupina, a one su jasno definirane. Najviše pritužbi dolazi iz područja zapošljavanja i rada, nasilja u obitelji i roditeljske skrbi. Zabrinjavajući je broj pritužbi koje se odnose na diskriminaciju na području zapošljavanja i rada. Izvješće pučkog pravobranitelja govori da sve više pristiže pritužbi koje se odnose na povrede prava iz radnog odnosa. I jedno i drugo izvješće obvezuje nas da u ovom Saboru otvorimo raspravu o statusu, odnosno zaštiti radnika ili radnica koji su sve češće izloženi šikaniranju svojih poslodavaca. Česta je danas pojava da radnice i radnici nemaju radnog vremena, da im se onemogućava korištenje godišnjeg odmora, da nema dana tjednog odmora, da su uvjeti rada nepodnošljivi, da im se često ne isplaćuje zarađena plaća, a kada im se isplati tada se manji dio isplaćuje legalno i na taj dio se uplaćuju doprinosi za ministarstvo, za mirovinsko i zdravstveno osiguranje, a preostali dio na ruke u gotovini i na taj dio se ne uplaćuju doprinosi. Posljedice takvih sve češćih isplata radnici će osjetiti kada budu odlazili u mirovinu, a državni proračun to osjeti već danas. U izvješću koje je pred nama pravobraniteljica ukazuje na zabrinjavajući broj pritužbi koje su podnijele najvećim dijelom žene, a odnose se na uznemiravanje na radu temeljem spola, spolno uznemiravanje na radu, povrede prava na zaštitu majčinstva, diskriminaciju u odnosu na uvjete zapošljavanja uključujući i kriterije i uvjete za izbor kandidata za radno mjesto, diskriminaciju u odnosu na pristup svim vrstama stručnog usavršavanja, diskriminaciju u odnosu na uvjete zaposlenja i rada, sva prava iz rada i na temelju rada. Diskriminacija u odnosu na jednakost plaća i tako dalje i tako dalje. Analizirajući podnesene pritužbe, a koje su utvrđene kao osnove nije moguće ne zapitati se: Pa u kakvom mi to društvu živimo? Zar živimo u društvu u kojem je čovjek postao najbezvrjednija roba? S jedne strane zakon čovjeka štiti a praksa ga pretvara u jeftini potrošni materijal. Ono što je posebno uznemiravajuće jest činjenica da je diskriminacija na području zapošljavanja i rada i diskriminacija na temelju ostalih kriterija pa između ostalog i bračnog statusa prisutna i u javnom i privatnom sektoru. Čak i glasnogovornici danas koji govore u ime određenih osoba i određenih tijela čine diskriminaciju na temelju bračnog statusa. Međutim oni u čije ime glasnogovornici govore nisu ništa poduzeli da bi sankcionirali takve neprimjerene istupe. Čak štaviše obraćaju se predsjedniku stranke kome pripada osoba prema kojoj diskriminacija počinjena sa isprikom što ukazuje o razini svijesti. Dakle svijest je i onoga u čije ime glasnogovornik govori da je osoba u vlasništvu predsjednika stranke pa ako se ispriča predsjedniku stranke onda je to osobna isprika. Što to znači? To znači da i čelnici državnih tijela podstrekavaju diskriminaciju odnosno tu diskriminaciju ne sankcioniraju. Javni sektor morao bi biti primjer pravde i pravednosti. Morao bi biti orijentiran na opće dobro čovjeka koje se ne postiže bilo kakvim oblikom diskriminacije. Ako javni sektor ne provodi zakone u duhu u kome su doneseni pa i Zakon o ravnopravnosti spolova a radi postizanja određenih viših ciljeva tada se ne može očekivati da će privatnik postupiti drugačije. Obveza je države da osigura mehanizme, ali i njihovu efikasnu funkciju koji će zaštititi pravo čovjeka od svih ugroza kojima je danas izložen. Pored otvorene diskriminacije u Hrvatskoj je nazočna i prikrivena diskriminacija koja se posebice uočava u području povrede prava na zaštitu majčinstva. Poslodavci danas ne žele trudnice i majke s djecom i stoga su one izložene postupanju koje ih privremeno ili trajno isključuje iz svijeta rada. I mi kao zastupnici primali smo pisma i zamolbe mladih žena koje su redovito bilo primljene na određeno vrijeme u slučaju trudnoće po isteku određenog vremena na koje su primljene poslodavcima su postajale nepotrebne. Dobivale su otkaze. Sada nas o tome izvještava i pravobraniteljica. Tim mladim ženama nismo mogli pomoći, a ne može im niti pravobraniteljica jer to pravo poslodavcu daje zakon. No ako smo suočeni sa jasnom zlouporabom namjere zakonodavca nije li došlo vrijeme da razmislimo o promjeni zakona radi zaštite upravo onih koje daju doprinos opstanku društva. Uzalud su nam sve pronatalitetne strategije i politike ako mlade ostavljamo bez zaštite. Ako ih izlažemo rizicima materijalne i egzsitencijalne nesigurnosti i nikakvi porodiljski dopusti u tome im neće pomoći. Spoznaja da su mlade žene poslodavcu nepoželjne u statusu zaposlenih na neodređeno vrijeme bila je razlogom za ukazivanje nepotpunosti i nedovoljnosti pronatalitetne politike koja bi se oslanjala na trogodišnji porodiljski dopust majki. Zakonom društvo daje pravo majci na trogodišnje izbivanje s posla ali ju ne može zaštititi kako bi ostala u svijetu rada pa čak ne može zaštititi ni one majke koje jesu stalno zaposlene da ih poslodavac po povratu s porodiljskog dopusta ne raspoređuje na druge u pravilu manje plaćene poslove i na udaljena mjesta rada. Zaključak je da je žena, a posebice majka diskriminirana. To ćemo i potvrditi prihvaćanjem ovog izvješća, ali time nismo riješili problem koji evidentno postoji. Zakon o radu štiti majčinstvo i roditeljstvo međutim zakonom dana prava se krše a sudbena vlast koja bi morala biti u službi zaštite i realizacije prava građana je spora, troma i neučinkovita. Pravobraniteljica kaže da pritužbe koje se odnose na sudstvo nisu u njenoj nadležnosti. To je točno. Ali jesu u nadležnosti ovog Sabora i zbog toga bi se u cijelosti mogla ponoviti rasprava koja je vođena po izvješću pučkog pravobranitelja. No sama rasprava neće dovesti do rješenja ukoliko ne postoji politička volja da se Vlada Republike Hrvatske obveže da poduzme konkretne mjere radi uklanjanja pravne nesigurnosti građana i uspostavu funkcioniranja pravne države. Bez funkcioniranja pravne države nećemo moći spriječiti niti diskriminaciju pojedinaca i pojedinih grupa građana za koje je pravobraniteljica nedvojbeno utvrdila da su diskriminirani. Ukoliko analiziramo strukturu preko 300 tisuća nezaposlenih uočit ćemo da su žene zastupljene sa oko 60%. Već smo konstatirali da su poslodavcu nepoželjne mlade žene, ali isto tako su nepoželjne žene iznad 45 godina života. Značajan dio među njima su samohrane majke. Ovaj dio populacije u svijet rada je moguće uvesti samo programima Vlade Republike Hrvatske koji bi poticali njihovo zapošljavanje. Programom poticanja zapošljavanja iz 2002. godine dogodili su se pomaci tako da je temeljem njih zaposleno 37 tisuća 950 žena. Dakako da to nisu zadovoljavajući rezultati, ali i ti programi su zaustavljeni kada je Vlada Republike Hrvatske u kolovozu 2005. godine donijela Odluku o prestanku provedbe programa promicanja zapošljavanja iz 2002. godine. Uočavajući ovaj ozbiljni problem pravobraniteljica predlaže mjere koje mi u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke u cijelosti podržavamo. Uvođenjem ciljanih programa za samohrane majke kojima prijeti veća opasnost ne samo od nezaposlenosti nego i socijalne isključivosti te subvencioniranjem zapošljavanja žena starijih od 45 godina koje su tijekom tranzicijskih procesa ostale bez posla kao tehnološki višak znatno bi se ublažila bezperspektivnost ove rizične skupine. Brojke su u odnosu na 2005. godinu brojke su u porastu i one su zastrašujuće a tim više ako prihvatimo činjenicu da živimo u društvu koje nasilje u obitelji smatra obiteljskom sramotom koja se pod svaku cijenu treba zadržati kao obiteljska tajna. Najčešći su nasilnici muževi, ali nerijetko kao nasilnici pojavljuju se i djeca o čemu se posebno šuti. Povremeno ostanemo užasnuti novinskim napisima koji razotkrivaju maltretiranja i nasilja nad starijim i nemoćnim roditeljima. Takvi se slučajevi uglavnom ne prijavljuju jer institucije koje bi ugroženima trebale pružati zaštitu za žrtve nasilja nedohvatno su daleke. Dakako da bi pomoć ovoj skupini morale davati jedinice lokalne samouprave te o uočenom nasilju obavijestiti policiju i nadležne centre socijalne skrbi. Koliko bi to bilo učinkovito nepoznanica nam je jer u ovom području pravobraniteljica je uočila propuste u radu i policije i centra. O tome najbolje govore opisi pojedinačnih slučajeva. Žrtvama nasilja nije pružena zaštita tijekom dugogodišnje izloženosti nasilju u obitelju. U nekim slučajevima nakon dugogodišnje šutnje policije žrtva je bila ubijena. Dakako da imamo potrebu progovoriti i o položaju žena na selu. Pitamo se osnovano da li je žena na selu diskriminirana. Da. Žena na selu je diskriminirana. Najprije po osnovu toga što je žena. I s druge strane zbog toga što živi i stanuje na selu. Pa primjerice, kod zapošljavanja kad žena sa sela dođe poslodavcu onda uz ona uobičajena pitanja da li je udana, koliko ima djece, kolika su djeca, itd. između ostalog pita, a gdje stanujete. I onda na spoznaju da stanuje 40-ak kilometara udaljeno od mjesta rada dakako da gubi mogućnost zapošljavanja, jer poslodavac ne želi snositi troškove zapošljavanja. Nadalje, mi imamo kategoriju žena na selu koje su službeno nezaposlene, nisu u radnom statusu, međutim itekako su zaposlene u svom obiteljskom gospodarstvu, na svom obiteljskom gospodarstvu. Međutim te žene nemaju ista prava u slučaju posvojenja kao posvojiteljice koje su u radnom odnosu. One također nemaju ista prava kao majke u radnom odnosu, a imaju djecu s poteškoćama u razvoju. Ono što smo uspjeli napraviti 2002. godine što smo barem u porodiljnom dopustu od 6 mjeseci, odnosno godinu dana izjednačili i nezaposlene majke. Predlagali smo mi iz kluba Hrvatske seljačke stranke zakon koji bi izjednačio posvojiteljicu koja u pravilu živi na selu sa posvojiteljicom koja je u radnom odnosu. Međutim parlamentarna većina je taj zakon odbila. Isto to smo predlagali i u slučaju majke koja ima dijete sa poteškoćama u razvoju. Željeli smo izjednačiti majku koja ima takve probleme koja je na selu i koja službeno nije u radnom odnosu ali itekako je zaposlena na svom obiteljskom gospodarstvu. Međutim, nažalost parlamentarna većina je to odbila. Da li mi kolege zastupnici u Hrvatskom saboru također vršimo diskriminaciju. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržat će ovo izvješće. Posebno onaj dio zaključaka pravobraniteljice s koji sadrži izvješće.
Hvala. Imamo jedan ispravak. Gospođa Gordana Sobol. Izvolite.
Imam samo jedan mali ispravak kolegice Lalić kad je govorila o diskriminaciji trudnica i kad je rekla da je ustvari na djelu prikrivena diskriminacija. U biti to mislim da nije točno. Točno bi bilo reći da je na djelu javna nedvosmislena otvorena diskriminacija kada su u pitanju trudnica, kada je u pitanju njihovo zapošljavanje, kada je u pitanju potpisivanje ugovora o radu preinačivanje. To je otvorena diskriminacija za koju u ovoj Vladi nema dovoljno želje, političke volje, nazovimo to kako hoćemo da se taj problem riješi.
Hvala lijepa. Gospodin Antun Kapraljević u ime kluba HNS-a. A u 12 i 50 ističe vrijeme za prijavu od 10 minuta. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Hrvatska narodna stranka prihvaća Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i u svakom slučaju ćemo ga podržati. Mi u Hrvatskoj smo napravili puno na ravnopravnosti spolova. Mi imamo Ured za ravnopravnost spolova. Imamo Zakon o ravnopravnosti spolova. Imamo pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova. Ali imamo i njeno izvješće koje kaže da smo napravili puno što se tiče zakona i institucija, ali u provedbi baš i nismo najbolji. Tj. iz ovoga se vidi da mnoge stvari u državni ne funkcioniraju. U životu se vide daleko više nego što se vide u ovom izvješću. Ali ja bih ukazao na neke koje su i ovdje istaknute i podebljane, a to je u prvom redu zapošljavanje. Diskriminacija pri zapošljavanju, diskriminacija pri zapošljavanju u odnosu na spol. Pa bih počeo od diskriminacije na području rada i zapošljavanja. Pravobraniteljica ističe da je najveći broj tih prijava dolazi anonimno, što u svakom slučaju ne mora ni začuditi. Svi mi znamo i svi mi poznajemo barem neku od trgovkinja koja radi u nekom od velikih trgovačkih lanaca i znamo na koji način rade, kako rade, pod kojim uvjetima, za koju plaću. I ove stvari koje su istaknuli ovdje da se žale na uvjete rada, na higijensko tehničku zaštitu, na nezakonito uvođenje prekovremenog rada, neplaćanje prekovremenog rada, rad subotom, nedjeljom i blagdanima. Te sve stvari mi možemo vidjeti, čuti od tih ljudi koji tamo rade. A da ne govorimo o uvjetima rada kad vidite kako te zaposlenice natežu one gajbe, kako nose razno razne vreće sa šećerom, sa ovim sa onim, to su uvjeti koji bi mnogi od nas muških teško podnijeli. A žene to rade i to rade ja ću ovdje reći narodski izraz za crkavicu. I što je najveći problem kad tu crkavicu dobiju dio te crkavice koju moraju im poslodavci isplatiti onda još moraju i vratiti. I očekujemo da te žene koje rade u takvim uvjetima i podnose te uvjete jer ih moraju podnositi jer drugog izbora nemaju očekujemo da se te žene žale. Nemoguće. Jer na to isto radno mjesto gdje ta žena radi čeka njih barem 20, 30, 50 ili ne znam koliko drugih koje bi vrlo rado došle i radile makar pod takvim uvjetima. I zato ako nešto kao država ne poduzmemo, a tu prozivam ne samo državu nego i sindikate, ako sindikati ne naprave kolektivne ugovore, ako ne definiraju pod kojim uvjetima će se raditi u trgovini, ugostiteljstvu, u tekstilnoj industriji gdje najviše radi žena žene će i dalje jednako šutjeti i jednaki broj ćemo ovih zahtjeva prema pravobraniteljici imati i mislit ćemo da je u državi jako dobro dok ne pogledamo kako one stvarno žive i kako one stvarno rade. Zato pozivam sindikate, pozivao sam i kad smo raspravljali o radu nedjeljom, pozivam ih i sada da poduzmu sve da se potpiše kolektivni ugovor i onda ministar, ako kažu neće svi potpisati, ministar ima pravo nakon više od 50% potpisa u određenoj branši donijeti odredbu da se primjenjuje na sve i zato pozivam sindikate da pokrenu nešto i da krenu u zaštitu onih koji bi trebali štititi. A što se tiče samog nacionalno-akcijskog plana zapošljavanja 2002. je donesen program poticanja zapošljavanja pa je on 2005. u kolovozu stavljen van snage, pa je onda donesen novi akcijski plan zapošljavanja i sad se postavlja pitanje šta je po tom akcijskom planu napravljeno, iz izvješća se ne vidi, a ni iz drugih izvješća koje smo ovdje dobivali nemoguće je vidjeti koliko se žena samozaposlilo i koliko se žena uopće zaposlilo jer te podatke nigdje nemamo. A ovo što je kolegica Ljubica Lalić pričala o ženama koje su nekad radile u nekim velikim kombinatima bilo da su to bili tekstilni, bilo da su to bili poljoprivredni ili ne znam koji drugi kombinati koje su tajkunizacijom otišle na ulicu ili krivim vođenjem tih poduzeća otišle na ulicu, šta sa tim ženama koje žive na selu, koje su starije od 40 godina, koje su u nekakvim prigradskim naseljima ili na selu, te žene nemaju nikakvu šansu. One apsolutno bez države ne mogu napraviti ništa i ako država ne dođe sa nekakvim programima, projektima, da bi te žene zaposlila mi znamo da će nam sela propadati dalje, a naročito žensko stanovništvo kojeg je u tim selima daleko više jer znamo da žene duže žive, nemam ništa protiv, ali duže žive i daleko duže trpe tu bijedu i neimaštinu na selu i to bez države je nemoguće. A kako se država odnosi recimo pri zapošljavanju govori podatak da od 667 slučajeva u kojima je pravobraniteljica slala upozorenja 142 se odnose prema tijelima državne vlasti, 320 prema tijelima lokalne samouprave, a 205 prema pravnim i fizičkim osobama i ako je odnos države i lokalne samouprave spram pravnih i fizičkih osoba 70:30 onda to govori da ni mi, da ni oni koji su zaposleni u državnim institucijama, u lokalnoj samoupravi ne znaju ili ne žele provoditi Zakon o ravnopravnosti spolova, a tko bi trebao biti prvi ako ne tijela koja su u sustavu da tako kažem. A što se tiče žena na tržištu rada znamo da ih je više od 60% koje traže posao, znamo da im je razlika u plaćama, da su potplaćene, znači da imaju 19,7% manje plaće nego muškarci i ponavljam bez nekakve akcije, bez države samo sa upozorenjima, preporukama ili mišljenjima pravobraniteljice sigurno to nikad ispraviti nećemo. Cijenim njen rad, cijenim rad svih pravobranitelja koji štite bilo koju manjinu, cijenim njihova nastojanja da to poprave, ali nemoguće je upozorenjima, preporukama i mišljenjima. Predlažem jednako kako smo predlagali i za pučkog pravobranitelja da osnažimo utjecaj svih pravobraniteljstava, ne samo pučkog pravobranitelja, nego i pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, pa i pravobraniteljice za djecu, a i svih drugih pravobraniteljstava koje ćemo osnovati. I sad da dođem na najveću stvar, ustvari najveći problem kojeg vidim u svim izvješćima do sada, pa i u ovom, a to je nasilje u obitelji. Tu je još manji broj prijava, normalno jer tu je i opasnost od prijave daleko veća, tamo kod zapošljavanja je pitanje posla, a ovdje koliko vidimo može biti i pitanje života i normalno je da se žene boje i normalno je da strahuju da prijave nasilnika u obitelji, a znamo da je toga jako puno. Svi mi smo se s tim u svom životu sreli, nismo bili nasilnici, neki jesu, neki nisu, ali mi koji nismo bili smo se sretali sa takvim stvarima na ulici i vidjeli kako se pojedini muškarci odnose prema ženama, ali i kako se pojedine žene odnose prema muškarcima. Pogotovo je teško vidjeti i čuti kad putem medija se šalju poruke od pojedinih ljudi da nasilje treba trpjeti, da nasilje treba trpjeti i trpjeti do u beskonačnost i pokušati to sakriti da tog nasilja nema. To je jednostavno pričati onima koji takvo nasilje ne proživljavaju, ali oni koji proživljavaju nasilje mislim da bi trebali u svakom slučaju svakog nasilnika prijaviti, a institucije bi trebale odraditi svoj posao. Kako to trenutno funkcionira? Pravobraniteljica ističe da policija odrađuje svoj posao pravovremeno, na vrijeme i dolazi na sve prijave i to je dobro, međutim pravobraniteljica isto tako ističe da po meni u policiji nedostaje edukacije, da nisu upoznati sa Zakonom o ravnopravnosti spolova, da nisu upoznati sa protokolom o postupanju i da dolazi do velikih propusta samo iz neznanja, pa ja predlažem, pozivam da se na neki način obuči pripadnike Policije da poštuju zakon i protokol o postupanju. A isto to se odnosi na centre za socijalnu skrb gdje je veliki broj propusta, veliki broj aljkavih radnji, neznanja, gdje bi isto tako trebalo sustavnu obuku provesti da bi se poštivao zakon i da bi se radilo onako kako je to potrebno, kako to zakon nalaže, kako to protokol nalaže. I sada da se dotaknem jednoga dijela kojeg je kolegica Sobol spomenula, a to su žene u politici. Dolaze nam izbori i bit će pritisaka, zahtjeva, govorim pritisaka u navodnicima, da na listama bude najmanje 40% žena i donesemo čak i takve zaključke da na listama bude 40% žena. Ja se slažem. Možemo donijet i 50%. Ali moramo voditi računa i o specifičnostima pojedinih stranaka. Neke stranke nemaju niti 5% žena u svom članstvu, neke stranke imaju 32% kao mi recimo na području naše županije. I u svakom slučaju ćemo taj princip kojeg imamo u članstvu zadržati na listama. Nisam siguran i ne mogu garantirat da će biti 40% žena zastupljenih na listama. Ali sam siguran da ćemo onaj proporcionalno članstvu zadržati i na listama. A zašto nema žena u politici? Nema ih iz nekoliko razloga. Prvi je financijska neovisnost. Žene ovise o muževima, ovise o njihovim plaćama, većina… … [[Upadica se ne razumije.]] Ne govorim o onima koje rade, govorim o onima koje ne rade. Govorim one koje su u onoj, i to je još jedan od razloga tradicionalno shvaćanje žene koje je zastupljeno na selu, da je žena vezana uz štednjak. Takvo tradicionalno shvaćanje žena i dalje je zastupljeno u velikom dijelu Hrvatske, mi to priznali ili ne priznali. I treća stvar zašto žene ne idu u politiku, to je njihova želja da obitelj čine skladnom i kompaktnom, što kod nas muškaraca je potpuno drugačije. Mi smo ipak malo razigraniji. Pa onda zbog toga je i nas više u politici. A da li će se žene i kad će se žene odvažiti za ulazak u politiku? Hoće onog trenutka kad budu bile financijski neovisne.
Hvala lijepa. Imamo četiri ispravka netočnih navoda. Prvo je gospođa Zdenka Babić Petričević.
Gospodine dopredsjedniče, poštovani kolega! Nabrojili ste 667 slučajeva pritužbi vezano za zaposljivanje žena odnosno povreda [[Upadica: Oglasa.]] Oglasa i 142 u 2006. godini. Ne odnosi se na 2006. godinu 142 slučajeva vezano za tijela državne vlasti, nego se proteže još od 2000. godine. Ja ne mogu i nije me uvjerila pravobraniteljica za ravnopravnost spolova o statističkim podacima ovoga izvješća. Uvjerila bi me onda da prije ovoga izvješća je razjasnila situaciju u kući koju ona vodi. Onda bi ja ovo izvješće itekako pomnije i odgovornije raspravljala o njemu. Pa prema tome, uvijek se odnosi tko vodi kuću, takva je kuća kakav je i prvi čovjek. A što se tiče žena vezanih uz štednjak. Hvala Bogu da u Hrvatskoj se može promijeniti zakonom sve, ali ne može tradicija, dostojanstvo i odgovornost. Ima žena koje su vezane uz štednjak, bogate su, imaju prave muževe, ne moraju raditi i ostale su kod kuće da bi bile dobre majke, dobre žene i dobre odgajateljice.
Hvala. Hvala lijepo.
A mi nismo krivi što takva situacija danas vezano za drugi dio spola nije kao što je bio plemenit nekada.
Hvala i po treći put. Ispravak netočnog navoda, gospođa Ingrid Antičević Marinović. Izvolite!
Pa evo, samo slažući se uglavnom sa onim što je rekao kolega Kapraljević, ipak je rekao jednu netočnost odnosno možda nešto što generira daljnje stereotipe da žene da bi održale skladnu obitelj ostaju kod kuće. Nema skladne obitelji bez partnerskih odnosa i gdje ondje gdje muškarac i žena ne učestvuju ravnopravno prije svega u obiteljskom, u privatnom životu koji su onda i garant odnosno početak i ravnopravnosti u javnom i političkom životu.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ispravila bih kolegu koji navodi da su muškarci razigraniji pa da su zato više u politici. Kolega netočno je to. Valjda znate da se ne poštuje Zakon o ravnopravnosti spolova i da žene nemaju jednake mogućnosti ostvarivanja svojih prava, ali da žene imaju pravo same odlučiti da li će ući u tu politiku ili neće.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Franjo Arapović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa ispravio sam jedan netočan navoda kada je gospodin Kapraljević govorio o ravnopravnosti, pa nije mogao uspoređivati muškarca i žene, a je rekao da kao dame ili gospođe i žene na selu. Pa ja ne vidim tu nikakvu razliku. Npr. moja mama živi u jednome selu. Ima nas petero sinova i tatu šestog muškarca u kući, a ona je glavna u kući bila. Tako. Prema tome, i sve smo mi radili ali nju se slušalo. Prema tome, nemojte raditi razliku između gospođa, žena na selu i žena u gradu. Žena je žena, bila ona u Zagrebu ili u mom selu … [[Govornik se ne razumije.]] To je identično. Hvala lijepo. [[Pljesak.]]
Hvala lijepa. Idemo gospodo dalje. Na redu je klub HSP-a i gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovana pučka pravobraniteljice! Pa gledajte, u ime kluba HSP-a prvo što želimo ukazati da ćemo mi ovo izvješće uzeti k znanju jer smo očekivali da će biti daleko veći pomaci u odnosu na one koji su prikazani u ovome izvješću. Prvo što smatramo i držimo da nije dobro da do dan danas nije riješen problem koji postoji u samom Uredu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, a imamo znači i ovaj inspekcijski nadzor koji je obavio Središnji državni ured za upravu koji kaže da postoje određene poteškoće koje su se odrazile na međuljudske odnose zbog čega su ti isti ozbiljno narušeni i ako ste gledali dalje taj dio izvješća vidljivo je da stanje u tome uredu nije dobro i onda čim se ured bavi sam sobom automatski je manje rezultata od onoga što bi ured kao takav trebao postići. Još jedanput je bitno i tražimo da se konačno riješe ovi odnosi u samome Uredu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Mi također se zalažemo da mi konkretno progovorimo o svima problemima i to imenom i prezimenom o problemima koji se javljaju u ovome izvješću vezano za diskriminaciju. Recimo, uzmimo samo pitanje naše saborske zastupnice kolegice Ruže Tomašić koja je imala i zastupničke i građanske hrabrosti prokazati narko dilere i krenuti u tu borbu. I znamo i samo da po drugi puta prijeti joj se po cijenu života. Zanimljivo je, niti je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova našla za shodnim javiti se u tome dijelu, niti su udruge razno razne koje se bave također nisu našle za shodnim javiti se i dati podršku niti bilo tko od ovih čimbenika koji se u svim razno raznim situacijama javljaju. A imali smo recimo jedan drugi bezazleni slučaj koji uopće se ne može usporediti, slučaj tri kolegice iz Sabora, kako su taj slučaj novinari nazvali "tri gracije" koje su navodno eto bile predmet obrade tajnih službi i svega, svi mediji su bili puni a situacija uopće nije usporediva. Uopće nije usporediva situacija, i sad se pitam da li i u sklopu toga imamo različita i dvostruka mjerila. Imamo ih. Pa kažimo otvoreno zašto se niste javili pravobraniteljice u slučaju gospođe Ruže Tomašić. Njezin život i njezine obitelji je u opasnosti. Zašto se ostale kolege nisu javili? Dapače, pojedine kolege su počele proturati medijske manipulacije, eto to je izašlo u javnost, HSP-u to treba za predizbornu kampanju. Nama to ne treba za predizbornu kampanju i normalno da nitko ne bi stavio svoju obitelj i sve ostale radi takvih situacija kao što je gospođa Ruža Tomašić. Ajmo na tome i sličnim drugim primjerima pokazati našu volju, našu učinkovitost da rješavamo sve te probleme a nemojmo govoriti postoje neki, postoje pojedini poslodavci, postoje anonimni ljudi. Nisu to anonimni ljudi, to su ljudi koji imaju ime i prezime. Svi su ljudi koji imaju ime i prezime i ajmo krenuti na ovaj način rješavati slučaj gospođe Ruže Tomašić i drugih sličnih slučajeva, pa ćemo onda napraviti bitan pomak i onda će nam normalno i svi ovi koji se obraćaju instituciji pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, više će vjerovati u mogućnost i djelovanje i pogotovo ako se riješe ti odnosi sami koji nisu dobri u samome uredu. Onda će se napraviti bitan pomak. Ovdje se govori o diskriminaciji kod rada i zapošljavanja i zanimljivo je da to govore oni koji su 2003. godine donijeli Zakon o radu kojim su umanjena prava baš tih o kojima se danas priča da su diskriminirani. Znači, pogotovo kad se govori o zapošljavanju na određeno vrijeme i sve ostale makinacije koje poslodavci primjenjuju prema osobama ženskog spola i dalje. Pa zašto? Ajmo smoći snage i izmijeniti taj Zakon o radu. Mi u klubu HSP-a smo četiri puta davali izmjene i dopune da se zaštite rodilje, da se zaštite trudnice, da se zaštite ljudi stariji od 45 godina, da se zaštite zviždači. Nažalost, imali smo samo od nekih potporu u svim tim akcijama i također smo predlagali da prvo može biti na određeno ako postoje, da nakon toga je radni odnos na neodređeno vrijeme. Jer dok god budemo imali takva izvješća da se govori pojedini, neki i normalno da nitko se neće javiti kojima su prava prekršena u tome dijelu zbog činjenice jer ako podnese prijavu Državnom inspektoratu ili drugome doći će u situaciju da će ostati i bez toga zaposlenja kojega ima, dobit će redovni ili izvanredni otkaz ugovora o radu. A i sami znamo kakva nam je situacija, da 60% prekršajnih prijava Državnog inspektora u prekršajnom postupku odu u zastaru, a i sami inspektori nemaju ovlasti kojima mogu učinkovito djelovati odnosno zaštititi prava svih onih kojima su njihova prava uskraćena. Ajmo otvoreno progovoriti o tome da mnogi poslodavci postavljaju kamere i to na mjesta gdje ne bi trebali imati kamere. Znači, čak u WC-u, svagdje drugdje, znači djelatnice su cijeli dan pod nadzorom. To su zlouporabe i kršenja. Ali nemamo nikakvih konkretnih mogućnosti mjera, niste vi to kazali koji su to poslodavci. Znamo svi da puno postoji tih poslodavaca, pa dajmo bar kažimo imena, nemojmo govoriti neki pojedini jer time ništa nismo napravili. Pa bar imenujmo one koji takve probleme stvaraju za razliku od onih koji se ponašaju u skladu sa hrvatskim zakonima, koji su primjer uspješnih, dobrih poslodavaca, koje kao takve trebamo cijeniti i zaštititi od ove druge skupine. Prema tome, evo vidite to je samo jedan od razloga zbog čega mi ovo izvješće uzimamo k znanju. I opet pozivam da svi krenemo u rješavanje ali konkretnih stvari sa konkretnim prijedlozima izmjena i dopuna. Jer, ovi zaključci su dobri ali su totalno uopćeni kad znamo kakva je zakonska regulativa, kakve su zakonske nemogućnosti inspekcije za djelovanje i za sve ostalo. I konačno, tražimo i od Vlade i svih ostalih da se riješi i ovo pitanje samih odnosa u Uredu pučke pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak gospođa Gordana Sobol. Izvolite.
Pa želim ispraviti, moglo bi se puno toga ali htjela bih samo u ovom dijelu. Kad je kolega Kovačević govorio o Zakonu o radu i problematici rada na određeno vrijeme i kazati da je ustvari to izvor sadašnje diskriminacije kad su u pitanju trudnice jer se radi o preinakama ugovora itd. Ma molim vas lijepo kolega Kovačević, molim vas pročitajte točno što piše u Zakonu o radu i što piše uz odredbu kada se sklapa ugovor na određeno vrijeme a u pravilu koji ugovor se sklapa. U pravilu se sklapa na neodređeno, problem je u tome što oni koji bi trebali vršiti kontrolu i izricati sankcije i poduzimati mjere a to su Državni inspektorat, sudski organi, Vlada, GSV ili ne znam tko to ne čine. I u tome je problem. I dajte, probajmo već jednom na taj način razgovarati o odredbama pojedinih zakona koji se ne poštuju i ne provode, a nema sankcija.
Hvala. Imamo jednu povredu poslovnika gospodin Pero Kovačević. Izvolite.
Pa poštovani gospodine potpredsjedniče kolegica je prekršila članak 209. Ja sam rekao da je Zakon o radu donesen 2003. godine i da su umanjena pravna zaštita pa i ovo šta inspektor može napraviti svih radnika. Pročitajte vi, očito da niste čitali kad ste ga usvajali. … [[Upadica se ne razumije.]]
Ovdje baš članak 209. govori o tome kako se dobije riječ i tako dalje. Idemo dalje, Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
… [[Govornica se ne razumije.]] netočan navod gospodina Kovačevića koji je ustvrdio da su tri gracije iz ovog Doma dobile javnu pozornost kada su progovorile o radu tajnih službi i da je se tu očitovala svojevrsna neravnopravnost spolova. Naime gospodine Kovačeviću vi ste mogli pomoći i nama i gospođi Ruži Tomašić da niste stali iza tajnih službi jer tajne službe su trebale odraditi posao ne da se bave zastupnicima nego da se bave organiziranim kriminalom koji prijeti gospođi Ruži Tomašić. A što se onoga što sam ja govorila tiče recite mi koji anonimni građanin piše anonimnu prijavu pa kaže: «Prema saznanjima POA-e» [[Upadice se ne razumiju.]]
Hvala lijepa. Sad smo završili raspravu po klubovima. Predlažem da početak pojedinačne rasprave počnemo u 15 sati i prva je gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Hvala, prijatno. Dame i gospodo! Nastavljamo sjednicu. Prelazimo na pojedinačnu raspravu o Izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2006. godini. Na redu je gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite!
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice za ravnopravnost spolova sa suradnikom, kolegice i kolege. Ovo izvješće napravljeno je zaista i analitički i studiozno, možda sveobuhvatnije nego ikada do sada i nema sumnje da ga i ja kao i velika većina odnosno svi prihvaćaju. Mislim da kod nas je sazrilo vrijeme da ne bi trebalo imati nikakve sumnje da je u interesu države pa i čitavog društva našega da se vrijednosti žena pa i njihov osjećaj za pravdu zajedno sa svim njezinim kvalitetama i vrlinama integriraju u politički, društveni općenito u javni život. U članku 5. da se prisjetimo Zakona o ravnopravnosti spolova imamo i definiciju, pa se tako ravnopravnost spolova definira kao oznaka da su muškarci i žene jednako prisutni u svim područjima javnog i privatnog života, da imaju jednaki status i jednake mogućnosti. No, da li je tomu tako? Opća je činjenica, a to vidimo i iz samog izvješća da nakon ovog velikog ja bih rekla značajnog iskoraka kada je donesen ovaj zakon da je proteklo dosta vremena, da je i sazrelo vrijeme a i uvjeti da taj zakon pretrpi izvjesne nadopune i izmjene na vlastito u ovom dijelu sankcioniranja onih kojih se ne ponašaju sukladno ovoj definiciji ravnopravnosti muškarca i žene, njihovim obvezama i njihovim pravima. Nedavna odluka Ustavnog suda izazvala je veliko zanimanje javnosti prije svega ženskog dijela našeg stanovništva, građana. Međutim, takvu odluku je za pozdraviti. Takva odluka ali i obvezuje. Ona obvezuje i kao da ponovno afirmira ono načelo s kojim smo i krenuli u borbu za ravnopravnost spolova koncem '90.-tih godina, na vlastito nakon 2000. godine, a koji su mnoge udruge koje se bave ovim pitanjima uzele kao svoje geslo, kao ženska mreža pa i druge, mijenjajmo lice politike i neka se čuju i ženski glasovi. To nas također sve obvezuje na vlastito žene zastupnice u hrvatskom Parlamentu da primjećuju sve oblike izravne ili neizravne diskriminacije, da ustanemo u obranu ravnopravnosti i rušenja stereotipa gdje god se oni nalazili, ne samo u ponašanjem nego prije svega i u zakonima. Obveza je to prije svega da se otvaraju i dalje putovi drugim ženama jer sve ovdje sjedimo zahvaljujući znanim i neznanim ženama koje su svakodnevno kroz povijest kročile naprijed, koje su gurale taj kotač ravnopravnosti naprijed. I zato nijedna od nas nema pravo bez obzira iz koje političke opcije dolazile da kaže samo to, da je to ženi pravo na izbor hoće li biti zaposlena ili ne. Da li ste ikad čuli da muškarac ima pravo na izbor da bude zaposlen ili ne? Muškarci i žene imaju, to nas na kraju krajeva i uči ta definicija, zato sam je i ponovila, upravo sve obveze i prava iz privatnog i društvenog života. Mnogi će od nas reći da to nije lako postići, kako nagovoriti muškarca odnosno prisiliti ga da učestvuje u privatnom životu, u obiteljskom životu? Pa to je nužno prije svega radi djece. Evo, za početak jedna norma i kojoj se ne treba opirati. To je u mnogim zemljama koje su socijalno osjetljive, koje su postigle gotovo u potpunosti idealnu ravnopravnost spolova u političkom i u javnom životu žena, da je muškarac obvezan biti na porodiljnom dopustu. To je prvi korak u drugim zakonima odnosno mijenjanju zakona koji će onda i stvarno dovesti žene i muškarce u ravnopravniji položaj. Ako malo pogledamo po segmentima kako to izgleda pa onda ćemo vidjeti općenito bih mogla reći da se žene još uvijek iako je veliki korak napravljen, nema sumnje uz sve ovo u zadnje vrijeme, ali žene se i dalje prikazuju na jedan, bilo kud i u gotovo svim segmentima pa počesto i u medijima na jedan uvredljiv, na jedan jednodimenzionalan način, gdje se seksualizirano žensko tijelo kao sredstvo koristi u različite svrhe, prije svega u smislu ostvarenja profita. I to je nešto što je nedopustivo. Međutim, ako malo pogledamo našu obrazovnu politiku, na području obrazovanja nije se dogodio takav pomak kakvi smo očekivali. Prije svega ako malo analiziramo nacionalnu politiku za promicanje ravnopravnosti spolova od 2001. do 2005. godine, pa i ono što su ženske inicijative i ženske udruge tražile, pa isto tako i pojedine zastupnice i mi iz kluba SDP-a da Ministarstvo znanosti i obrazovanja i sporta ispuni svoje programske zadaće iz Nacionalne politike 2001.-2005. godine koje se tiču promjene udžbenika kako sadržajno tako i vizualno odnosno u likovnoj opremi. Mora se priznati da je veliki napredak napravljen u odnosu na ono što se zbivalo do 2000. godine, ali u svakom slučaju to još uvijek nije dovoljno. Jednako tako Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa oglušilo se da u HNOS ugradi upravo obrazovanje i razvijanje svijesti o promicanju ravnopravnosti spolova kao jednu obvezu a ne kao jedan fakultativan i izborni predmet. Jednako tako neshvatljivo je jer mnoge zemlje odnosno gotovo sve napredne zemlje i Europe pa i prekoatlantske zemlje imaju u svoj obrazovni, visoko obrazovni sustav uključen studij, ženski studij. To ovo ministarstvo, na čelu s ministrom Primorcem opetovano odbija učiniti. Međutim, zato nema nikakvog razloga. Prema tome, čitava ova naša rasprava i često se to događa već godinama da povodom izvješća, tu se javljaju rasprave koje konstatiraju više ili manje pomake, ali bez zahtjeva, bez određenog angažmana, vrlo konkretnog pogotovo ovdje i zakonodavnog Doma da se takvo stanje osim što je već konstatirano, da se mijenja. Prema tome, naša je prva zadaća ovdje ne da samo konstatiramo i kukamo, jer kako kaže Krleža, to nije dostojno ni jedne babe, kamoli ne jednog naroda, pogotovo njezinog ženskog dijela i u tom smislu vrlo konkretne stvari koje su već artikulirane u javnosti kroz Odbor za ravnopravnost spolova, kroz određene Vladine udruge koje se bave ovim pitanjem. Međutim evo, konkretnijih pomaka u tom smislu, ono što bi zaista konkretno moralo, moglo se napraviti a fino se nadovezati na ovu našu normativu koju već imamo i nema razloga da se to odbija ukoliko zaista želimo istinske promjene. Međutim, ono što posebno zabrinjava to je položaj žena na tržištu rada. Evo, jučer je "Poslovni dnevnik" objavio zapanjujuću činjenicu da među nezaposlenima ima rekordnih 61,2% žena. Dakle, nezaposlenost, nepravda, eliminacija prvenstveno su ženskog roda. Udio nezaposlenih žena u strukturi registrirane zaposlenosti kontinuirano se povećava, dakle svih ovih zadnjih godina da bi evo danas odnosno ove godine u ovom tromjesečju dostigao rekordnih 61,2%. Naspram žena u travnju ove godine nezaposlenih je muškaraca bilo a još uvijek je to gorući problem naše Hrvatske države 38,8%. Ovdje su mnoge kolegice govorile upravo o onome što se događa ženama kada traže posao, s čime su one sve suočene. Prema tome, s jedne strane imamo društvo koje glorificira majku, ženu, njezinu ulogu, biološku ulogu i umjesto da to bude njezina prednost ona nažalost vidite u životu, to ćete se svi složiti, da je upravo rezultat, biologija je rezultat odnosno uzrok njezine neravnopravnosti. I to bi nešto čega smo svi svjesni trebalo mijenjati. Trebalo bi pozdraviti ove mjere koje provodi Hrvatski zavod za zapošljavanje, za sufinanciranje dugotrajno nezaposlenih žena te ženskih osoba iznad 45 godina. I to je jedan hvale vrijedan program, međutim vidimo kako u praksi s obzirom što se sve traži od papirologoje tako da poslodavci su apsolutno evo i oni koji bi to htjeli učiniti demotivirani i jednostavno te mjere nisu uopće polučile rezultate. I upravo je to u analizi ženske nezaposlenosti posebno i istaknuto. Ovdje je kolegica Lalić govorila o posebnoj diskvalifikaciji neravnopravnosti žena na selu, to mu je točno ali nemojmo se zavaravati. Neravnopravnosti ima ne samo kod žena na selu nego u većoj mjeri kod žena koje se bave znanstvenim istraživačkim radovima. Dakle, što je njezina ljestvica veća i u obrazovanju time nije eliminirana i njezina stručnost odnosno mogućnost napredovanja. Evo, jedan možda zorni primjer sutkinje sa 30 godina staža odlikašice koja ostvaruje normu zavidnu. I što joj se dogodilo, samo zato što se drznula konkurirati, natjecati se da bude čelna osoba određenog pravosudnog tijela diskvalificirana je u svojoj stručnosti, i još gore povrijeđena je u svojoj intimnosti kao žena. To su stvari koje se ne mogu i ne smiju događati. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku gospođa zastupnica Mirjana Brnadić. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Evo, kolegica je govorila o području rada i zapošljavanju žena odnosno problemima s kojima se žene susreću na tržištu rada, o diskriminaciji, o mobingu, o nezaposlenosti itd. i slažem se da je to zaista jedan veliki problem o kojem sve mi žene moramo na svim poljima, na svim mjestima gdje se nalazimo govoriti i zalagati se da ti problemi što manji. Međutim, činjenica jest da je u ovom izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova samo 193 pritužbe građana i građanki što je za mene premali broj u nesrazmjeru sa problemima o kojima ovdje svi govorimo i u ime klubova i u pojedinačnoj raspravi. Pa se ja pitam što je tome uzrok, zašto je tako mali broj pritužbi građana i građanski. Možda jednim djelom zbog toga što je slaba afirmacija ili nedovoljna afirmacija Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u javnosti, možda i djelom i zbog toga što su nadležnosti ureda i ne samo nadležnosti nego i ovlasti pravobraniteljice nisu dovoljno artikulirane i ne mogu dati efekte koji se od njih i očekuju, pa zbog toga možda nije toliki broj pritužbi jer niti očekuju da bi se moglo nešto riješiti što nije dobro jer o problemima uvijek treba govoriti na svim, tražiti pomoć od svih struktura i od svih onih koji su zaduženi da odgovaraju na te pritužbe. Zato ovo izvješće Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova prihvaćam, međutim smatram da nije dovoljan broj, nije dovoljno afirmiran i dovoljno u javnosti prisutan taj ured, da bi trebao puno više biti prisutan i da bi se nametnuo i da bi građani i građanke u svakom momentu mogle i znale gdje se trebaju obratiti. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Pa možda teško je nešto prigovoriti ovome što vi govorite. Ja se također zalažem za veće ovlasti odnosno za mogućnost mijenjanja onih stvari na koje upravo pravobraniteljica i njezin ured skreću pozornost. Ovdje također veliku ulogu ima i Vladin Ured za ravnopravnost spolova pa prema tome i to ja mislim da upravo se tu manifestira upravo Vladina volja koliko će ona ovo tijelo koje odgovara i Hrvatskom saboru uvažavati i gurati naprijed. Međutim, žene su u takvom položaj dakle da neke probleme koji su toliko prisutni ne smatraju upravo za potrebnim jer su sretne da uopće rade da bi ih afirmirale. Evo, mali je broj žena koji se pritužio na seksualno uznemiravanje na poslu jer su sretne da bilo što rade. Pa to vam je jednako tako kao što se radnik ustručava tražiti bilo kakvo pravo jer je preslab za razliku od nekih u državnoj službi koji smatraju da trebaju raditi svoj osnovni posao za što su plaćeni, da je to nekakva vrsta mobinga. Dakle, imate i takvih apsurdnih situacija ali ne mogu onda oni postati matrica ponašanja za sve ono, dapače što se s druge strane događa u groznoj mjeri kao što je to u trgovačkim lancima gdje se upravo eksploatira do krajnjih granica ženska radna snaga.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Na redu je gospođa Jagoda Martić. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnikom, kolegice i kolege. Na početku bih izrazila zadovoljstvo što se u proteklom periodu pravobraniteljica za ravnopravnost spolova uspjela nametnuti široj javnosti kao relevantan faktor prepoznatljiva u sferi zaštite i promicanja jednakih mogućnosti za žene i muškarce što je vidljivo iz ovog izvješća. Povećan broj pritužbi ukazuje na veću osviještenost građanki i građana po pitanju mogućnosti traženja zaštite ostvarivanja svojih prava na području ravnopravnosti spolova, rada i zapošljavanja i zaštite od nasilja u obitelji te veću informiranost o tome kome se mogu obratiti za pomoć radi traženja zaštite ili pomoći kod ostvarivanja svojih prava. To su u svakom slučaju dobri i ohrabrujući trendovi ali isto tako se slažem s onima koji su upozoravali na to da bi zapravo Ured pravobraniteljice trebao imati daleko veće ovlasti i da bi se, i da bi tada njen rad i zalaganje za sve ono što je u njenoj nadležnosti imalo i daleko bolje rezultate. Jer kao što se i na temelju ovog izvještaja o radu pravobraniteljice možemo zaključiti da se odredbe Zakona o ravnopravnosti spolova i nadalje ne primjenjuju u zadovoljavajućoj mjeri iako je u provedbi pojedinih odredbi došlo do pomaka nabolje. Tako na primjer za razliku od izvješća o radu za 2005. godinu u 2006. godini velik je broj državnih tijela, pravnih osoba s javnim ovlastima te pravnih osoba u pretežitom vlasništvu države ili jedinice lokalne i područne, regionalne samouprave konačno ipak ispunilo zakonsku obavezu donošenja planova djelovanja za promicanje i uspostavljanje ravnopravnosti spolova. Zašto kažem konačno? Pa zato što im je na temelju Zakona o ravnopravnosti spolova obaveza bila to učiniti do 30. lipnja 2004. godine. Evo na kraju 2006. godine imamo situaciju da je većina državnih tijela izvršila svoju zakonsku obavezu. Doduše sa zakašnjenjem od godinu i po ali nećemo biti sitničavi. Bitno je da se kreće. To je upravo ono što smo malo prije govorili o utjecaju pravobraniteljice. Znači o postojanju, koliko je bitno postojanje političke volje ili možda još bolje rečeno svijesti o zaista bitnosti ugrađivanja osnovnih odrednica ravnopravnosti spolova u sve segmente našeg društva, a tu su naravno itekako bitna upravo ta politička tijela koja bi zapravo odredbe zakona trebala provoditi. Područje zapošljavanja i položaj žena na tržištu rada kao što smo danas već više puta imali prilike čuti zasigurno je jedno od najosjetljivijih pitanja. I pored svih zakonskih propisa, rješenja, nacionalnih politika, milenijskih ciljeva i prihvaćenih međunarodnih konvencija u Hrvatskoj na djelu diskriminacija žena na tržištu rada i to u času zapošljavanja, u času gubljenja posla, u času primanja plaće žene se teže zapošljavaju, lakše izgube posao. Za iste poslove manje su plaćene. Udio žena u broju ukupno nezaposlenih u Republici Hrvatskoj evo imali smo prilike čuti dosegao je konačno odnosno dosegao je broj … [[Govornica se ne razumije.]] 61%. Muškarci u Hrvatskoj u prosjeku imaju 19,4% višu plaću od žena. Ženama je prilikom zapošljavanja češće postavljano pitanje o obiteljskom statusu. Rezultati istraživanja web portala Moj posao pokazuju da kada se radi o muškarcima kao da je odluka o osnivanju obitelji dodatna potvrda da su zreli i odgovorni. Za razliku od toga zaposlenim se ženama biti, to će biti trajni izvor dekoncentracije. Neće se stići dovoljno posvećivati svom poslu. Kad postanu majke neće moći raditi prekovremeno. Tu su i češća bolovanja i tako dalje. Jednom riječju žene poslodavcima nisu baš poželjna radna snaga. Najveći problem kod rada i zapošljavanja su problemi trudnica i majki pa se tako na primjer prilikom zapošljavanja ženama postavljaju pitanja o mogućoj trudnoći, broju djece i slično, a ukoliko je žena zaposlena temeljem ugovora o radu na određeno vrijeme u slučaju trudnoće ugovor se ne produžava i žena ostaje bez posla. Sličan slučaj je da se nakon što poslodavac sazna za trudnoću žena suočava s pritiscima i ugnjetavanjima odnosno stvaranjem neprijateljskog radnog okruženja koji je prisiljava da potpiše novi ugovor na određeno vrijeme istekom kojeg prestaje i radni odnos. Nakon povratka s porodiljskog dopusta naravno ako ima sreću da otkaz nije dobila prije toga često puta ženu dočeka drugo radno mjesto. Nije potrebno napominjati da se u pravilu radi o neodgovarajućem radnom mjestu. Znači ili su loši uvjeti rada, lošija plaća i tako dalje. Neke žene koje su se susrele sa kršenjima svojih prava obratile su se pravobraniteljici za ravnopravnost spolova kako bi od nje zatražile pomoć. Međutim nažalost veći broj žena odustaje jer kao što se navodi u ovom izvještaju evidentno je da je strah od potencijalnog gubitka posla ženama prepreka da aktivno štite svoja prava. Uočena je i bojazan da bi to ujedno značilo i dugi sudski postupak jer pravosuđe doživljavaju sporim i neučinkovitim a zabrinute su i za troškove takvog postupka. Zbog toga bi što prije trebalo donijeti Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći kako bi svi oni kojima su na bilo koji način ugrožena i povrijeđena njihova prava lakše mogli ostvariti zaštitu svojih prava. Osim toga Državni inspektorat bi trebao financijski i kadrovski ojačati kako bi bio u stanju efikasno i promptno odgovarati na sve one zahtjeve u slučajevima kršenja prava u području rada i zapošljavanja. Kada smo u ovoj sabornici raspravljali o nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova mi iz Kluba SDP-a ukazivali smo na to da mjere predviđene za ostvarivanje jednakih mogućnosti za žene na tržištu rada neće biti dovoljne da se njihovom primjenom smanji visoka stopa nezaposlenosti žena kao i jaka vertikalna i horizontalna segregacija te prevladavanje žena u manje plaćenim sektorima. Stoga se slažem sa prijedlogom pravobraniteljice da je nužno u predstojećem razdoblju na nacionalnoj ali isto tako i na lokalnoj i regionalnoj razini donijeti dodatne mjere i politike koje bi značajnije povećale zaposlenost žena i poboljšale njihov status na tržištu rada. Tu bi naročito trebalo uključiti jedinice lokalne i regionalne razine koje bi različitim programima mogle značajno doprinijeti rješavanju ovog zaista velikog problema. Također napominjem da bi posebnu pažnju trebalo obratiti dvjema skupinama žena koje su u ovakvim situacijama posebno pogođene a to su samohrane majke i žene starije od 45 godina. U nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova u poglavlju 5. strateški okvir za provedbu politike ravnopravnost spolova i akcijski plan djelovanja kao jedno od područja navodi se i rodno osjetljivo obrazovanje s mjerama za provedbu koje uključuju uvođenje rodno osjetljivog odgoja i obrazovanja u cjelokupni obrazovni sustav uz uklanjanje rodnih stereotipa i nastavnih planova i programa te sustavnu edukaciju ravnopravnosti spolova za nositelje procesa na svim razinama sustava. Mjere su predviđene za razdoblje od 2006. do 2010. godine. To je izuzetno važno područje jer je u procesu postizanja pune ravnopravnosti žena i muškaraca u svim sferama života izuzetno važno razvijanje svijesti i razvijanje postojećih stereotipa. Jasno je da je to obiman posao ali bez sustavnog pristupa odgoju i obrazovanju mladih generacija i to od najmanjih nogu neće biti ni značajnijeg pomaka u mijenjanju shvaćanja ravnopravnosti spolova kao temeljne vrednote suvremenog društva. Upravo zbog toga nije jasno zbog čega u sastav Povjerenstva za zdravstveni odgoj i obrazovanje u osnovnim i srednjim školama nisu uvršteni predstavnici institucionalnih mehanizama za ravnopravnost spolova niti stručnjaci iz nevladinih organizacija iz područja ravnopravnosti spolova. Neću sad ulaziti u to na koji način se taj program izrađuje. Mislim da o tome dovoljno govori kritika koju smo dobili iz Europske unije. Ono što želim reći je to da je ovo program koji je tek u fazi nastajanja i u njegovu izradu nisu uključeni stručnjaci iz područja ravnopravnosti spolova. Što onda tek možemo očekivati kada se pristupi reviziji obrazovnih i odgojnih sadržaja sa ciljem uvođenja rodno osjetljivog odgoja i obrazovanja u cjelokupni obrazovni sustav. I još na kraju samo nekoliko rečenica o jednom području gdje je učinjen značajan pomak na bolje, a to je zaštita od nasilja žena ili drugih žrtava nasilja u obitelji. Kao što se i konstatira u izvještaju pozdravlja se i primjećuje se znatan napredak prilikom djelovanja policije. Međutim, na žalost utvrđeno je da centri za socijalnu skrb rijetko sukladno protokolu prijavljuju policiji svoja saznanja. Znači, kod centara za socijalnu skrb zapravo taj napredak nije uočen, odnosno rad centara za socijalnu skrb ne razlikuje se puno od onih u prijašnjim razdobljima, neadekvatan tretman žrtava nasilja, nerazlikovanje počinitelja i žrtve nasilja i zbog toga bi što prije trebalo pristupiti reorganizaciji centara za socijalnu skrb jer mislim da se na prevenciji zapravo nisu desili nikakvi pozitivni pomaci a kao posljedica toga su ovi sve češće i tragične odnosno priče koje imaju na žalost i tragičan završetak i treba što prije pristupiti upravo reorganizaciji centara jer mislim da oni imaju ključnu ulogu u prevenciji od nasilja. I na kraju podržavam izvještaj pravobraniteljice. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnikom, kolegice i kolege. Među najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske uvrštena je ravnopravnost spolova čime je ukazano naše opredjeljenje da se i Republika Hrvatska svrsta među demokratske države koje svoj poredak grade uz puno priznanje i promicanje ravnopravnosti žena i muškaraca kao neizostavnog preduvjeta za održivi razvoj. Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova na žalost pokazuje, a dokazuju to i brojni opisani stvarni slučajevi i razna istraživanja da žene u Hrvatskoj nisu ni približno ravnopravne. Teško je suspregnuti pesimizam u vezi tog problema kad znamo da se nešto malo mijenja statistika. Ali suština problema je konstantna godinama i činjenica je da društvo i sustav u cjelini uglavnom provodi deklarativne aktivnosti dok su stvarni zahvati i rezultati daleko od zadovoljavajućih. Tragični slučajevi čije ishode možemo pratiti u crnim kronikama pokazuju da su nadležne institucije zakazale. Broj ubijenih žena žrtava obiteljskog nasilja ukazuje na nedostatke prevencije. Nameće se pitanje zašto se najčešće mora čekati ono najgore da bi se reagiralo, a tada osim represije za počinjeno djelo reakcija više nema smisla jer su posljedice ionako nepopravljive. Ne bi li državi bilo jeftinije preventivno efikasnije djelovati štiteći dostojanstvo i život žrtava, nego nakon zločina trošiti dragocjeni novac poreznih obveznika na skupu represiju. Ionako smo zadnjih mjeseci puno puta čuli i ponavljali u ovoj sabornici da su nam zatvori prepuni i da su uvjeti u njima praktično nemogući. Statistike i pritužbe pokazuju posebno zabrinjavajućim porast nasilja nad ženama i djecom u obitelji. Međutim, nisam uvjerena radi li se stvarno o porastu nasilja ili je u pitanju samo veći broj prijavljenih slučajeva potaknut efikasnijom primjenom Zakona o zaštiti od obiteljskog nasilja i šira društvena i medijska kampanja protiv ove pošasti. Što god da je u pitanju činjenica je da se nasilje u obitelji ne smanjuje, to je ono najgore. Uprkos većem broju otkrivenih i sankcioniranih obiteljskih nasilnika, odnosno nasilnika nad ženama. Osobno mislim da su sankcije preblage. Od skoro 16 i pol hiljada zahtjeva za policijskom intervencijom 3% ih je završilo bez prijave, 93% prekršajnom prijavom koja je u velikom broju slučajeva zbog zastare završavaju bez ikakvih posljedica po nasilnika, a samo 4% prijava je rezultiralo kaznenom prijavom. Na žalost, nemamo podatke o tome koliko je slučajeva sankcionirano pravomoćnom presudom. Organi koji donose odluke o sankcijama vrlo često su neopravdano blagonakloni prema nasilnicima i sve se pokušava podvesti pod zajednički nazivnik slučajnog nesporazuma. Velik je broj neprijavljenih slučajeva zbog financijske ovisnosti o partneru nasilniku, a nerijetko se događa da se i nasilnik i žrtva kazne novčanom kaznom za remećenje javnog reda i mira koju nasilnik plati, a nezaposlena žrtva to ne može jer nema vlastitih prihoda pa završi u zatvoru i tako osim što je žrtva nasilja u obitelji postaje i žrtva društva koje ju je trebalo zaštititi. Ono što zaista zabrinjava su propusti u radu policije i centara za socijalnu skrb što je malo prije spomenula i kolegica Jagoda Martić, pa ne bih dodatno to elaborirala. Međutim, uz mjere za poboljšanje rada policije i centara za socijalnu skrb u ovakvim slučajevima potrebno je dodatno senzibilizirati stavove društva prema nasilju nad ženama putem medija, te još oštrije kazne za nasilnike koji će biti jasna poruka potencijalnim nasilnicima da naše društvo ne tolerira takva ponašanja. U raspravi o izvješću prošle godine rekla sam da nisam uvjerena da će pooštravanje kazni za kaznena djela kojim se ugrožava ravnopravnost spolova, a koje se prije svega odnose na nasilje u obitelji, silovanje, diskriminaciju i slično predviđene najnovijim izmjenama Kaznenog zakona doista i smanjiti broj kaznenih djela nasilja nad ženama. Čitajući ovogodišnje izvješće izgleda da su kazne za ova djela i dalje nedovoljno oštre. U Primorsko-goranskoj županiji je prema podacima policijske uprave u prvih osam mjeseci prošle godine bilo 255 intervencija zbog nasilja u obitelji što je za 20% više nego u istom periodu 2005. godine. Zato je Grad Rijeka prije desetak dana otvorio sklonište za žrtve nasilja s kapacitetom od deset osoba u kojem će žene moći ostati 6 mjeseci, imati materijalnu pomoć za stanovanje, hranu i higijenske potrepštine i s kojima će svakodnevno raditi psihologinja i socijalna radnica iz Udruge za zaštitu obitelji Rijeka, a kako bi pojedini slučajevi imali i trajniji efekt nasilnicima se određuje obvezni šestomjesečni psiho socijalni tretman koji je dosad prošlo 110 počinitelja od kojih je samo jedan ponovo bio nasilan. Po ovakvom sustavnom pristupu i cjelovitim programima Grad Rijeka je jedini u Hrvatskoj. Od nedavna na psiho socijalni tretman u Rijeku stižu i obiteljski nasilnici iz područja Prekršajnih sudova u Buzetu i Ogulinu. Moram reći da Grad Rijeka u cijelosti i financira ovo sklonište, jer je na traženu pomoć resornog ministarstva stigao negativan odgovor s obrazloženjem kako postojeći kapaciteti zadovoljavaju utvrđene potrebe u mreži što je daleko od istine, jer u cijeloj Hrvatskoj ima manje od 200 kreveta za žrtve nasilja. Time se krše i smjernice Vijeća Europe u kojima stoji da se na 10 hiljada stanovnika mora osigurati jedno mjesto u ustanovama za žrtve obiteljskog nasilja. Zanimljiv i vrlo indikativan je podatak da od ukupno 2 hiljade 432 predmeta otvorenih u 2006. godini samo da je od tolikog broja samo 217 pritužbi građana što je manje od 9%. Taj podatak govori koliko žrtve nasilja još uvijek ne vjeruju u sustav, nažalost s razlogom, unatoč određenim pomacima zadnjih 4, 5 godina. Od tih pritužbi 60% se odnosi i na nasilje u obitelji, 35% na rad i zapošljavanje, a tek 5% na ostale vrste pritužbi. Područje gdje su prava žena sve više, gdje se prava žena sve više krše je područje zapošljavanja i rada. Ne samo da ih prilikom zapošljavanja obavezno pitaju planiraju li u skorije vrijeme trudnoću, već u slučaju iste zaposlene žene imaju velike šanse da izgube posao, a sve u okvirima zakona. Naime, kako je danas veliki broj zaposlenih na ugovor o radu na određeno vrijeme žene su u ovom slučaju posebno ugrožene jer u slučaju trudnoće istekom ugovora redovno gube posao. Trudnoća je razdoblje kad je žena posebno osjetljiva i zadnje što joj treba je otkaz. I tu ne mislim samo na pogoršanje financijskih mogućnosti dotičnoj obitelji već i na konkretnu opasnost za zdravlje trudnice. Sve je više ovakvih slučajeva gdje se žene čak obraćaju za pomoć i medijima nadajući se da im to može pomoći da vrate posao ili da bar na neki način upozore na nepravdu koja im je učinjena. U izvješću se navode i primjeri kad poslodavac ne poštuje odredbe o zaštiti majčinstva i roditeljstva, Zakona o radu, nakon povratka radnice sa porodiljnog dopusta, mobinga, neosiguravanja obaveznih mjera zaštite za radu, nezakonitog određivanja prekovremenog rada, povećanje norme do nemogućih granica, prisiljavanje na unaprijed pripremljene izjave inspekciji i sl. Država se tu još jednom pokazala slabijim, zaštitnikom slabijeg. Na kraju, u ovom izvješću su navedeni mnogi slučajevima u kojima je pravobraniteljica donijela određene preporuke, upute ili upozorenja temeljem uvida u predmetnu dokumentaciju, bilo da se radi o pritužbama građana, intervenciji institucija, organizacije ili pravnih osoba, bilo da se radi o zapažanja ili analizama samog pravobraniteljstva. No u velikom broju od navedenih konkretnih slučajeva nisu navedeni krajnji rezultati intervencija, odnosno povratne informacije o izvršenju preporuke i eventualno daljnjeg postupanja u slučaju njezinog nepoštivanja. Mislim da se samim upućivanjem određene preporuke, a bez konkretnog uvida u njezino provođenje i eventualnih daljnjih koraka u slučaju neprovođenja zapravo gubi smisao samog postojanja institucije pravobraniteljice. Zato bih, iako podržavam ovo izvješće, preporučila da se u budućem radu za svaki pojedinačni slučaj poduzme i taj završni korak kako bismo imali i povratnu informaciju o učinkovitosti djelovanja Pravobraniteljstva za ravnopravnost spolova. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak, gospodin Markovinović. Izvolite.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Pa evo, kolegica Perman po običaju govori, veli tragični slučajevi govore da su institucije zakazale, što apsolutno nije točno. Jer upravo slučajevi nasilja imaju prioritet rješavanja, policija po hitnom postupku rješava takve slučajeve, reagira. Mogli ste slušati intervju sa direktorom kaznionice, ili upraviteljem Kaznionice u Remetincu koji govori da nema mjesta za nikog osim za nasilnika u obitelji. I konačno, treba se zapitati zašto 90% tih slučajeva je riječ o izvanbračnim partnerima. Ovdje gotovo svako ubojstvo je u tom stilu. I treba pitati zašto na zapadu je toliko masovnih ubojstava, a institucije savršeno funkcioniraju, po vašem, jel. Hvala.
Hvala lijepa. Replika, gospođa Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem. Pa evo, kolegice Perman ja sam se javila za repliku ustvari i drago mi je što ste se osvrnuli na slučaj otvaranja skloništa u gradu Rijeci. I u biti na neki način odbijanje nadležnog ministarstva da pomogne u radu tog novog skloništa koji je uz puno muka ustvari konačno otvoren. I ja se iskreno nadam da će Grad Rijeka uspjeti financijski podnijeti sam da to sklonište se održi. Naime, ponekad mi se čini da ustvari svi zaboravljamo značaj i ulogu ovih skloništa. I uvijek iznova govorimo kako imamo premalo mjesta u tim skloništima, a kada je potrebna pomoć sa razine države onda se ona u pojedinim slučajevima odbija. Zaboravlja se pri tome da to sklonište koje je otvoreno u jednom gradu kao što je Rijeka u njega neće dolaziti samo žene i ne gravitiraju samo žene iz grada Rijeke, nego i iz svih okolnih općina i županije, pa i susjednih županija u kojima takvih sličnih skloništa nema. I nažalost postojeći kapaciteti i ono što se još u dogledno vrijeme namjerava otvoriti puno su premali da bi primili sve one žene i njihovu djecu kojima je potrebna zaštita skloništa. Ovom prilikom također treba reći da Vlada u biti nikako da krene i u nešto što se zove možda poseban Zakon o radu i financiranju skloništa. Možda bismo onda i na razini države uspjeli razriješiti sve one neke situacije koje i sada imaju pojedina skloništa koja se na jedvite jade financiraju, koja jedva preživljavaju i ono što se kaže prisiljena su prositi doslovce od strane države da im se dodijele sredstva. I ono što se kaže i kad se jave na natječaj onda prođe po 6 i više mjeseci, a za to vrijeme i te žene i ta djeca u tim skloništima ako ništa drugo trebaju nešto i jesti.
Hvala. Odgovor gospođa Perman. Izvolite.
Pa evo samo da nadopunim ovu informaciju o ovom skloništu za žrtve obiteljskog nasilja. Naime Grad Rijeka je u uređenje utrošio preko 400 hiljada kuna, a godišnje planira izdvajati 550 hiljada kuna kako bi se kompletniji programi i potrebe korisnica samog skloništa mogli u potpunosti isfinancirati, s obzirom da eto kao što sam rekla ministarstvo nažalost ne uzima učešće u cijelom tom projektu na način da pomogne da bi se sklonište čak i proširilo. S druge strane ono što sam i maloprije rekla za zakašnjele intervencije one se nažalost odnose na one slučajeve koji su završili smrtno. Kasnije je intervencija nažalost nema smisla jer je život nemoguće vratiti. Hvala.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Prvo, ja mislim da je ovo dobar, da je dobro da smo dobili sažetak, dakle lakše je baratat s 30 stranica nego sa ne znam nekoliko stotina i to je ušteda materijala, a onog koga to zanima može otići i na vaše stranice i u klub pa naći cjelovito izvješće. Ja mislim da je ovo dobra praksa. Drugo, dakle ovo izvješće se temelji na Zakonu o ravnopravnosti spolova i sad bih ja molio da zapravo skrenemo pozornost na čemu se taj Zakon temelji, dakle na zaštiti od diskriminacije, na temelju spola i na mehanizmima stvaranja jednakih mogućnosti. Dakle, to su neke polazne osnove od kojih i ovo izvješće ide i od kojih ide cijela politika provođenja politike ravnopravnosti spolova u ovom pravobraniteljstvu. E sad pazite, ako pođemo od ove dvije pretpostavke koje su same po sebi jasne i prihvatljive i kojima nitko normalan nema što dodati niti im se protiviti, dapače treba ih samo poduprijeti. Onda zapravo dolazimo u dio izvješća koji govori o diskriminaciji na području rada i zapošljavanja gdje se navode primjeri u tekstilnoj industriji, o problemima radnica u tekstilnoj radnica o prekovremenom radu, o nehigijenskim uvjetima, o povredama prava na zaštitu majčinstva itd. Međutim, ni jedno od ovih koje sam ja naveo zapravo ne spada u ovih dvoje gore, razumijete, jer je to kršenje ljudskih prava samih po sebi. Dakle, ne radi se o tome da u toj industriji su kršena prava ovih zaposlenika jer su žene, nego su kršena prava svih koji tamo rade ili u svakoj drugoj industriji su kršena. Prema tome, dakle nije dobro da je radna okolina zagađena, da ljudi rade subotom i nedjeljom bez obzira da li su muškog ili ženskog spola, da li su ovdje, da li su ondje, prema tome također i to je samo po sebi poznato. S druge strane ovdje se navodi kako zapravo za iste poslove koje ljudi obavljaju, odnosno muškarci i žene obavljaju da zapravo u Hrvatskoj nema pritužbi da nisu jednako plaćeni. Iz kojih razloga? Ne znam. Ja se nadam da možda i ne postoji velika razlika u plaćama između muškaraca i žena u Hrvatskoj, jer ja mislim da je hrvatsko društvo doista i socijalno i humano i da doista tog ima malo, a s druge strane u naprednim zemljama Europske unije čak se i bilježi brojka mislim do 15% da su potplaćenije žene od muškaraca. Prema tome, ako je to tako onda je sigurno istraživati da li toga kod nas ima, ali je evidentno da se ljudi ne žale, nego tko se žali? Žale se sindikati. Mislim, sad ja ne znam koliko su tu u tom slučaju sindikati u pravom smislu i najbolji odvjetnici radnika u tom dijelu jer ne mogu shvatiti da se sindikat može žaliti prije nego što će se žaliti netko tko je pojedinačno, osobno zakinut ne znam u svom pravu. S druge strane apsolutno razumijem ovu vašu primjedbu gdje ste naveli, ne radi toga što se tu muškarci žale, nego radi toga što je to tako. Zašto bi to u pretežito "ženskim", pod navodnicima, zanimanjima to su dječji vrtići imali prednost tete. Što bi sad djeca imala posla samo s tetama, pod navodnicima? Razumijete? Dakle, zašto ne bi tamo bilo otvorena vrata i muškarcima i zašto oni ne bi donijeli, dali svoj doprinos i zašto bi bili diskriminirani i neprimani na taj dio posla radi toga što su muškarci? To je posve shvatljivo. Konačno, u ovome dijelu mislim konačno, nisam završio. Slažem se da je stereotip i predrasuda kako vi kažete da žene ne mogu obaviti sve poslove kao i muškarci, međutim istodobno je i neprihvatljivo ustrajavati, a pod motom jednakopravnosti na postupcima protivnim običajnim ili nekom drugom pravu, pa i praksi, jer će onda ravnopravnost spolova biti svaka sebi, ja bih rekao i suprotnost. Dakle, ne trebamo na tome ustrajavati na način da zapravo proizvodimo štetu ili da čak budemo … [[Govornik se ne razumije.]] Recimo kad bi se tako ponašali onda bi ja maloprije mogao postaviti pitanje zašto su ovdje tri žene bile, tri gospođe koje su vodile Ured ravnopravnosti, zaštite dječjih prava? Razumijete? Mislim, pa ne pada mi na pamet da su dječja prava manje zaštićena zato što su tu tri gospođe bile. Mogu li sad postaviti pitanje zašto od te tri gospođe bar nije bio jedan muškarac? Mislim da ne trebamo na tomu ustrajavati. S druge strane, kad govorimo o oglašavanju, ja posve razumijem da oglašavanje po sebi mora biti otvoreno i jednima i drugima i muškarcima i ženama, ali ne mogu shvatiti da treba i na tom cjepidlačiti. Prema tome, ne možemo mi ustrajavati na tome da jedna recimo građevinsko poduzeće oglasi da treba ne znam jednog, jednu armirača ili armiračicu. Razumijete? Ili jednog tesara i tesaricu i da zapravo upadnemo u njihov ured i postavimo im pitanje zbog čega nisu oglasili da trebaju tesara i tesaricu, a ne da još brže, da oni tamo na gradilištu još nemaju, pa možemo doći do te napasti da istražujemo što nisu uposlili tamo toliko ljudi, mislim. Prema tome, na tom ne trebamo ustrajavati jer bojim se da ćemo biti onda suprotnost samo sebi. S druge strane, evo nedavno se počeo vrtjeti jedan spot kojeg ja pozdravljam gdje nogometni klub "Dinamo" poziva umirovljenike i njihove unuke da dođu na nogometne utakmice. Nekome bi moglo pasti na pamet, a gdje su umirovljenice i unučice. Mislim ne mogu shvatiti da bi sad trebalo činiti tako, jer ispada kad baš nađemo jedan primjer onda možemo na temelju njega donositi krive zaključke i mislim da to nije dobro. Ovdje je jedna kolegica govorila maloprije, naša kolegica Ingrid Antičević u jednome dijelu svoje rasprave da je netko drugi banuo na ovu zemaljsku kuglu, odnosno u Hrvatsku iz nekoga drugoga dijela svijeta onda bi iz njezinog dijela rasprave mogao razumjeti da zapravo u Hrvatskoj ne postoji integrirano društvo, društvo muškaraca i žena, društvo obitelji, nego bi mogao shvatiti da postoje razdijeljeni muškarci i žene, je jači, grublji, beskrupulozniji, ne znam kakvi muškarci provode ne znam ni ja nekakvo nasilje nad slabijim, nemoćnijim ženama. To je posve netočno i neprihvatljivo i zapravo mislim da ne treba pristupati na taj način ovome problemu jer opet ponavljam nećemo doprinijeti ovoj suštini na kojoj se temeljio ovaj Zakon, a to je ravnopravnost spolova na kojem u smislu zaštite od diskriminacije na temelju spola i stvaranje jednakih mogućnosti. Gospođo pravobraniteljice, ja bih pohvalio ovaj dio gdje vi govorite o poticanju zapošljavanja. Zapravo i Vlada Republike Hrvatske ne znam donijela je godišnji plan za poticanje zapošljavanja prošle godine koji je zapravo dao rezultate pa i evo ovdje je prigoda pohvaliti Splitsko-dalmatinsku županiju koja je najviše zaposlila žena, jer je taj odnos muškaraca i žena zaposlenih na žalost u štetu žena kako smo već konstatirali. Uz vaše mjere koje ste vi predložili ja mislim da i naš zakon kojeg smo nedavno donijeli, Zakon o obrazovanjima odraslih, jedan vrlo važan zakon kako bi se zapravo ove nepravilnosti ispravile, odnosno doprinijelo cjeloživotnom učenju i unapređenju zapošljavanju sviju, dakle bez obzira na spol itd. Kad je u pitanju zastupljenost muškaraca i žena u ministarstvima mislim da nema tu primjedbe, da nitko ne može imati. Dakle, ispada da u nekim pretežito muškim ministarstvima dakako da su pretežito muškarci, nećemo ponovno ustrajavati pa u vojne misije na silu slati da bi zadovoljile nekakve naše zahtjeve o ravnopravnosti spolova i žene, osobito ako nema dragovoljaca. Prema tome, dakle dakako da je Ministarstvo policije, Ministarstvo obrane zastupljenije muškarcima nego ovo drugo, međutim imamo druga ministarstva koje imaju zapravo pretežit broj žena. To po meni čak nije niti loše. Kada je u pitanju medij, vi ste ovdje i s vama se posve slažem, vi ste ovdje naglasili kako zapravo, ja bi to možda preveo na jedan vrlo slikovit način u smislu zlouporabe ljudi, žrtava nasilja. Dakle, ako je netko pretrpio već nasilje ili silovanje razumijete, zašto ga još silovati fotografiranjem, objavljivanjem, razumijete? Dakle, netko je doživio već nesreću, pa zaštitimo ga. Ne možemo ići korak dalje i činiti još od njega, još veću nesreću nanositi njemu i njegovoj obitelji. U tom djelu se apsolutno slažem i treba o tom povesti brigu. Konačno, ja podržavam ovo izvješće s tim da bih konstatirao, Hrvatska je doista zemlja u kojoj nema ozbiljnog, sustavnog, ja bih rekao institucionaliziranoj [[Upadica: Tako je.]] Kršenja prava na temelju spola i jednakih mogućnosti. Hvala lijepa.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Slaven Letica kojeg nema, pa gubi pravo raspravljanja po ovoj točci. Zatim, gospodin zastupnik Velimir Pleša. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice. Uvođenje principa jednakosti i ravnopravnosti žena i muškaraca u sve oblasti života i rada, u javnoj i privatnoj sferi predstavlja ispunjenje jednog od osnovnih standarda ostvarivanja ljudskih prava i osnovnih sloboda. Jednakost i ravnopravnost spolova nisu isključivo pitanja socijalne pravde nego predstavljaju neophodan uvjet za društveni i ekonomski razvoj jedne zemlje, sa posebnim naglaskom na smanjenje siromaštva i poboljšanje kvalitete života svih građana jednog društva. Uvođenje ovih principa u pravne, institucionalne i političke okvire u Hrvatskoj zasnovano je na obvezama koje proizlaze iz međunarodnih dokumenata, članstvom u međunarodnim savezima i tijelima kao i principa zaštite osnovnih ljudskih prava sadržanim u Ustavu. Ovaj je Hrvatski sabor 14. srpnja 2003. godine usvojio Zakon o ravnopravnosti spolova. Zakon je donesen kao dio harmonizacijskih napora Hrvatske temeljem obveza koje proizlaze iz Međunarodnog prava te obveza preuzetih Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju Hrvatske i Europske unije i njezinih država članica. Polazište za izradu zakona prijedloga temeljilo se između ostalog na uvidu da žene čine 51,5% ukupne populacije Republike Hrvatske, a podzastupljene su u politici i gospodarstvu što znači da ih se rjeđe zapošljava a profesionalno teže napreduju. Osim toga, žene su najčešće žrtve spolnog uznemiravanja, nasilja u obitelji te drugih različitih oblika diskriminacije na temelju spola. Sabor je osim tog zakona usvojio i Nacionalnu politiku za promicanje ravnopravnosti spolova u Republici Hrvatskoj od 2001. do 2005. i u tom razdoblju donesen je i ovaj zakon 2003. Tom politikom nacionalnom se na temeljima Pekinške platforme za djelovanje 1 i završnih dokumenata posebnog zasjedanja Opće skupštine Peking plus 5 kroz pozitivna djelovanja žele stvoriti uvjeti kojima će žene u potpunosti ostvariti svoja prava. Tri su područja koja moramo gledati kad govorimo o ravnopravnosti spolova i tri na kojima ženama treba omogućit puno ostvarenje prava: obitelj, radna sredina i društvo. Stvarni položaj žene u tim područjima potvrđuje nju kao nositeljicu zadaća a ne kao objekat na koji se oni ostvaruju. Hrvatska je u ovih nekoliko godina od donošenja zakona i ove nacionalne politike napravila veliki napredak u donošenju mehanizama za ravnopravnost spolova. No, unatoč tome što je od donošenja zakona prošlo evo, skoro četiri godine, što je Nacionalna politika za promicanje ravnopravnosti spolova u Republici Hrvatskoj također donešena, još uvijek je istina da su žene često pa reći ću ponižene. Ponižene su i to je istina kao što je istina i da u svim sustavima vlasnici poduzeća najčešće su muškarci. Ravnopravnost spolova i ugrožavanje žene nisu zbog toga što žene ne mogu biti šefovi ili što su previše potisnute radeći razne domaćinske poslove. Pa sam 8. ožujak nije nastao kao pobuna protiv domaćinskih poslova nego kao pobuna žena protiv potplaćenosti i preteškog rada na strojevima. No, danas mislim da se premalo govori o velikim korporacijama koje otvaraju trgovačke centre gdje je najvidljivije ponižavanje žena. Dovoljno je vidjeti u različitim "Getro-ima", "Metro-ima", "Bill-ama", ne znam kako se sve ne zovu ti trgovački centri, žene koje rade na blagajnama poput strojeva bez vremena da dignu pogled, često rade pod budnim okom kamere i svakih su nekoliko minuta poimence prozivane preko razglasa ako su potrebne na nekom drugom radnom mjestu. To se spominje usputno kao što se usputno spominje da se poslodavci raspituju je li ili nije žena u drugom stanju, koliko djece ima, a svako dijete više predstavlja problem kod zapošljavanja. Pitam se zašto je potrebno nastojati žene učiniti jačima nego što jesu i to nazivati ravnopravnošću? Jer fizički žene su uvijek krhkije bez obzira na to što bi po vlastitom izboru mogle biti uključene u bilo kakav posao. Danas smo ovdje u raspravi koja traje gotovo cijeli dan mogli također čuti različite postotke ove ili one vrste koji se znaju upotrebljavati ili ponekad zloupotrebljavati u neke dnevne, političke svrhe. Postotak ne mora značiti ništa u stvarnom životu i nažalost koliko se za žene može postići i sa 50% žena u Parlamentu čija je prosječna plaća onda 7 puta veća od plaća žena u tekstilnoj industriji, ugostiteljstvu ili samoposluživanju. Možemo onda postaviti pitanje, gdje je tu ravnopravnost spolova? Ta se ravnopravnost sigurno neće riješiti niti slanjem žena u Mirovne misije u Afganistan, niti letovima u borbenim avionima u zemljama u kojima sustav funkcionira pravedno, a u kojima je žena zaštićena zakonima bez obzira je li sama ili ima obitelj. Ako nije premalo plaćena, nije potrebno … [[Govornik se ne razumije.]] koliko žena kuha, a koliko žena glača. Nažalost, Hrvatska još uvijek nije na tom nivou. Ona je još uvijek poratna zemlja s velikim brojem bolesnih ljudi od PTSP-A. I dok Amerikanci nisu također još riješili svoje probleme ni sa Vijetnamskim borcima osim zdravstva se tim problemima kod nas nitko ne bavi. Široki su prostori koji govore o ranjivosti žena i ravnopravnosti spolova, a to su žene u zatvoru, silovane žene, mlade žene koje boluju od anoreksije ili bulimije, samohrane majke, čemu se kod nas još uvijek najčešće prilazi senzacionalistički. Ali izgubile su se istovremeno ljudske vrednote koje nam se čine jako starinskima a zapravo su svevremene u što se uklapa dobrota prema bližnjemu. … [[Govornik se ne razumije.]] predsjednik i osnivač … [[Govornik se ne razumije.]] kompanije za prodaju muške odjeće u SAD-u "Men's wealth house" nedavno je iznenadio dioničare zaključkom kako nije sve u zaradi. Jedna je od njegovih ideja o tome na čemu trebaju počivati tvrtke a njegova ostvaruje godišnji bruto prihod od 1,4 milijarde dolara bila i rekao vođenje služenje. On smatra da su pravila postavljena prije tisuću godinu kao što je ono čini drugome što bi želio da drugi učini tepi i danas suvremeno i primjenjiva. Sve to pokazuje da je život puno jednostavniji kad ga promatramo u stvarnosti i kad ga svedemo na jednostavna pravila uzajamne ljubavi i uzajamnog poštovanja, i u pogledu ravnopravnosti spolova svakako. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. I kao zadnja u raspravi gospođa Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja sam se ustvari javila još za pojedinačnu raspravu jer mi je ustvari malo žao što će ispasti, naravno to je potpuno pravo pojedinih klubova, da su najavili da će ovo Izvješće pravobraniteljice primi k znanju. A kad gledam izvješća sa odbora na kojem smo manje-više sudjelovali kao zastupnici i zastupnice mislim da su svi odbori prihvatili izvješće o radu pravobraniteljice. Pa kad gledam mišljenje Vlade koje nam je poslala vezano oko ovog izvješća kao i oko Izvješća pravobraniteljice za djecu odnosno pučkog pravobranitelja praktički mišljenje Vlade je potpuno isto. Htjela bih se još jedanput osvrnuti posebno na ovu problematiku žena na tržištu rada i razmatranje zašto nema žalbi, da li se žene u dovoljnoj mjeri žale ili ne i muškarci jer se radi dakle o ravnopravnosti oba spola. Ja ne mislim da je to pravobraniteljica u nekoliko navrata na nekoliko mjesta u ovom izvješću ustvari vrlo jasno rekla. Nema pritužbi zbog straha. Žene koje rade u djelatnostima u kojima su u većini pa i tamo gdje nisu u većini kad rade ako su izložene bilo kakvom uznemiravanju, bilo kakvom maltretiranju, ako su izložene bilo kakvim pitanjima, ako je očito i njima samima da su diskriminirane samo zato što su žene one se boje žaliti. Jer ako se žale jedno od pravila koje iza toga slijedi to je otkaz ili makar prijetnja otkazom, i u tome je problem. Jer, nakon toga ako dođe do otkaza i ako krene tražiti svoje pravo zbog povrede prava samo zato što je nekog drugo spola onda pa pretpostavljam da jedni drugima ne moramo pričati što sve i na koji način će prolaziti bez obzira, ponovno se vraćam na ono što sve stoji i što sve piše u Zakonu o radu jer ona u biti nakon toga sama pravobraniteljica kao i ostali pravobranitelji odnosno pravobraniteljstva u Hrvatskoj preporučuju, upozoravaju, ukazuju. Ne mogu nešto drugo jer zakon im kaže to što mogu. A to što naš Državni inspektora ili što sindikati ne odrađuju svoju ulogu, ili što poslodavci nisu dovoljno svjesni a onda da ne kažem postupci koji idu preko naših sudova to je ono što mi se čini da je naš najveći problem i kada je u pitanju položaj žena i muškaraca na tržištu rada. Ja se jako kažem sa kolegom Bagarićem kad on kaže o tome zašto u vrtićima bi trebale biti samo tete. Pa naravno, ja bih isto htjela da bude puno više muškaraca koji će raditi i odgajati djecu i u vrtićima, dakle a ne da budu samo u školama osnovnim, srednjim itd. Ali i vi i ja vrlo dobro znamo šta nam je tu potrebno i da u biti u tim slučajevima itekako očekujemo reakciju pravobraniteljice jer je taj muškarac koji se javlja na takav jedan oglas se susreće sa užasnim tradicionalnim stereotipnim shvaćanjima, da bih ovako rekla što je primjereno da radi muškarac u životu ili primjerenije da radi žena. I to je ono što mi se čini da bismo mi svi ovdje zajedno i sa pravobraniteljicom ali zajedno i nemoguće bez Vlade, bez Ureda Vladinog za ravnopravnost spolova kad i to imamo. Dakle, ako sve to ne bude uključeno onda nažalost bojim se da će i ovo izvješće kao i izvješće pučkog pravobranitelja ili pravobraniteljice za djecu iznova će se svako novo izvješće ustvari opet imati onu famoznu rečenicu slično ili isto kao i prijašnjih godina ili u prijašnjem izvješću itd. Čini mi se da se sa nekim stvarima uvijek iznova susrećemo. Još nešto želim naglasiti a molim na to me potakla kolegica Caparin i ja sam na to već upozoravala a želim još jedanput danas jasno i glasno reći. Mobing ili kako kažemo na hrvatski psihičko zlostavljanje na radnom mjestu nije pitanje ženskih ljudskih prava, jer da kažemo tako nije žensko pitanje. Mobing je odnosno pravo, odnosno pravo dakle na zdravo radno mjesto odnosno zabrana sprječavanja i psihičkog zlostavljanja je ustvari problematika ukupnih radnih odnosa bez obzira da li se radi o muškarcima ili se radi o ženama. I ja stvarno ne mislim da je problematika mobinga u tome koliko je, da li je mobinga bilo treba biti u izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. To je pitanje nekih drugih izvješća. Inače je ako, ja pretpostavljam da će biti prilike da o tome i ovdje raspravljamo. Udruga Mobing je pripremila Prijedlog zakona o sprječavanju psihičkog zlostavljanja na radnom mjestu. Ja vjerujem da ćemo kroz pojedine saborske odbore odraditi i tematske sjednice a možda onda bude sreće da taj zakon dođe i dakle ovamo na plenarnu sjednicu. Ali molim vas, ponavljam, problematika mobinga nije problematika ravnopravnosti spolova, nije žensko pitanje, to je problematika radnih odnosa. I to je dakle nešto o čemu na taj način treba voditi računa i o tome na taj način razgovarati. Evo, ja sam imala jednostavno potrebu da ovo još na kraju kažem i u svojoj osobnoj raspravi. Vjerujem da će ovo izvješće u konačnici biti prihvaćeno. Ali, slijedeća neka izvješća i za ovu godinu odnosno za neke slijedeće bit će vjerojatno također vrlo slično ovome ako definitivno mi na razini najviših institucija, na razini Vlade, na razini naših ministarstva, na razini naših ureda ne budemo imali stvarne političke volje da mijenjamo, da mijenjamo stanje. Ja ću samo podsjetiti kada je u pitanju položaj žena na tržištu rada … [[Govornica se ne razumije.]] na onu famoznu sjednicu GSV-a, ja se nadam da se bar neki od vas sjećaju negdje iz ožujka odnosno travnja mjeseca 2004. godine koja je upravo imala na dnevnom redu problematiku zapošljavanja žena, problematiku trudnica, problematiku žena starije životne dobi i jako puno lijepih zaključaka je tada usvojeno. I svi su u ovoj državi trebali imati posla oko toga. I ministarstva i sindikati i poslodavci i nevladine udruge i različiti uredi, a ja vas pitam čini mi se da koliko je meni poznato kad sam tražila izvješće praktički od tih zaključaka ništa, ništa nije ostvareno. I možda je u stvari to ono glavno pitanje da li ono što se donese na najvišim razinama da li je nakon toga itko vodi računa o tome da se to i provede? Hvala.
Hvala lijepa. I zaključno jelte? Gospođa Gordana Lukač-Koritnik, pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Izvolite.
Potpredsjedniče, uvažene zastupnice i uvaženi zastupnici. U odnosu na raspravu provedenu povodom izvješća o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2006. godinu prije svega moram reći da se uočavaju neke, i za pitanje problematike kojom se i naš Ured bavi važne pozitivne naglaske. Nitko nije doveo u pitanje potrebu da Republika Hrvatska nastavi sa promicanjem politike ravnopravnosti spolova. Mislim da nije dovedeno u pitanje ni činjenica da diskriminacija po spolu postoji i da je potrebno raditi na njezinom eliminiranju kao ni to da su preporuke pravobraniteljice opravdane. Mislim da mnogi prihvaćaju i preporuke vezane za potrebu izmjene zakonodavstva ali i prakse koja dovodi ili koja omogućava diskriminaciju po spolu. Što se tiče vidljivosti Ureda podaci koji nisu prikazani u izvješću, naši interni podaci pokazuju jer mi smo pratili, vidjeli ste i 3 tisuće 100 i nešto članaka da je i sam Ured vrlo prisutan u medijima i možda je to jedan od razloga kada gledate broj pritužbi zapravo je zanemariv broj pritužbi za koje nismo nadležni. Znači da je nadležnost institucije prepoznata a to je očito vezano i za djelovanje u medijima. Međutim nažalost medijski nastupi nisu i ne bi nikada mogli ni dovesti do pomaka u primjeni pojedinih zakonskih odredbi sami po sebi. Već je do toga doveo i rad ovog Ureda, a ponekad i isključivo rad ovog Ureda, a dokaz su za to doneseni i akcijski planovi i pomak u oglašavanju, način prikupljanja statistike. Rad policije koja oglašava, očito vidi se iz izvješća preporuke pravobraniteljice, donošenje internih akata poslodavaca vezano za Zakon o radu. Donošenje etičkog kodeksa Sveučilišta i slično. Ono što moram reći vezano za nadležnosti, one su kod svih pravobraniteljstava iste. Ako se budu mijenjale i ako se bude dala proširena ovlast tim pravobraniteljstvima to je jedna stvar. Međutim ovlasti se razlikuju u odnosu na ovo što je uvažena zastupnica Perman rekla da nemamo povratne informacije. Zakon o ravnopravnosti spolova ne obvezuje one koji su upozoreni na povratnu informaciju. Mi koji puta imamo, imamo i od samih stranaka, nešto se od toga vidi u izvješću, ali kod pučkog pravobranitelja u zakonu koji regulira njegov rad ta obveza jasno postoji. I on ju onda u tom smislu može i koristiti. Što se tiče broja pritužbi mislim da se ipak mora imati u vidu specifično i ograničeno područje rada ovog Pravobraniteljstva a to je prije svega diskriminacija po spolu. Područje rada recimo pučkog pravobranitelja bitno je šire gledajući broj ljudskih prava koje mogu biti prekršene. Što se tiče broja pritužbi treba reći i to da je javnost bila i jeste bitno osjetljivija na kršenje prava djece nego na diskriminaciju na temelju spola. Jedan od razloga jeste vjerojatno i u broju pritužbi. Treće što se tiče broja pritužbi kako je to lijepo rečeno i u ovoj raspravi ovisi i o okruženju u kojem se ta kršenja događaju i to okruženje mora biti poticajno za traženje zaštite. To se već događa kada je u pitanju obiteljsko nasilje, a trebalo bi još puno raditi da se to okruženje stvori vezano za diskriminaciju po spolu za tržište rada. Vezano za rad i praćenje primjene, ovo jeste izvješće Hrvatskom saboru. Ali mi već i sada znamo, a i već možemo i zaključiti da će podaci koje smo mi prikupili, a koji nisu samo statistički nego vezano i za istraživanja itekako biti važni za informiranje nadležnih odbora UN-a ili u procesu «screeninga» gdje se status žena i muškaraca u Republici Hrvatskoj zaista kroz ova izvješća može vidjeti. Što se tiče pitanje Ureda ja moram reći ono što smo naveli i u izvješću o radu Ureda. Međutim što se tiče izvješća Središnjeg državnog ureda na isto je uloženo, uložen prigovor. Djelomično je usvojen. Jer oni su prije svega napisali nakon svega što su bili izvješće kao da se radi o vladinom Uredu za ravnopravnost spolova i da ne postupamo po Uredbi. Tako da je bilo dosta propusta i u vezi s tim, a sasvim sigurno nisu utvrđivali stanje međuljudskih odnosa niti su za to bili nadležni. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2006. godini. Rasprava je zaključena. Sukladno Prijedlogu Kluba zastupnika HDZ-a dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prima se na znanje izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2006. godinu. Molim glasovanje. Rezultat? 70 za. 8 suzdržanih i 5 protiv. Utvrđujem da je prihvaćen zaključak, predloženi zaključak. Tim predloženim zaključkom, o prihvaćanju ovog zaključka glasovanje o ostalih predloženim zaključcima je bezpredmetno.
Gospodine dopredsjedniče, dame i gospodo. Prvo zahvaljujem vam se na mogućnosti da zamijenimo ove točke. Želim vam u samo nekoliko riječi opisati izvješće koje je pred vama. Izvješće se sastoji od nekoliko dijelova temeljeno na aktivnostima Hrvatskog olimpijskog odbora. U prvom dijelu ono se sastoji od pregleda športskih dostignuća. Vidite po svim pokazateljima da je protekla športska godina bila izuzetno uspješna za hrvatske športašice i športaše i nadam se da će tako ostati i u drugoj godini. Drugi dio se odnosi na čitav niz programa koji se vode sa strane i od strane Hrvatskog olimpijskog odbora. Prvi program je program olimpijskih igara. Znano vam je da smo prošle godine imali Olimpijske igre u Torinu, zimske, da je Hrvatska se uvrstila u alpskom skijanju i prema osvojenim medaljama u sami gornji dio europskih država. Što se pak tiče priprema za Ljetne olimpijske igre u Pekingu mogu vas izvijestiti da pripreme teku u redu, bez ikakvih problema. Većina logističkih stvari je već riješena, a i broj kandidatkinja i kandidata i svakog dana u dan raste s obzirom na dobru formu naših športaša. Program nacionalnih športskih saveza vodi se u Hrvatskom olimpijskom odboru temeljem nastupa na međunarodnim natjecanjima. On je vidite iz financijskog iskaza u prošloj godini u cijelosti financiran. Nismo imali nikakvog problema u odvijanju tog programa. Potom slijede programi poticanja športa lokalne razine, a posebno vam želim skrenuti pozornost između tih programa lokalnog športa na program koji smo razvili u suradnji sa Hrvatskom lutrijom, na program razvoja športa na otocima, program razvoja športa u krajevima koji su bili u ratu razoreni i posebni potprogrami za Vukovar i za Knin. Svi ti programi se uredno odvijaju i imamo u okviru tih programa imamo vrlo, vrlo lijepe rezultate i priznanja od strane naših lokalnih zajednica. Posebni programi koji se vode u Hrvatskom olimpijskom odboru su oni koji se odnose na rad trenera i na brigu o mladim športašicama i športašima. U programu koji se tiče mladih športašica i športaša mogu vas izvijestiti da je u protekloj godini u tom programu bilo 103 športašice i športaša. Rekao bih sve ono što predstavlja značajniji potencijal hrvatskog športa je obuhvaćeno tim programom, a u programu stručnog rada trenera bilo je 51 trener osim gospodina Slavena Bilića svi naši vrhunski treneri, svi naši izbornici su ujedno i korisnici tog programa i svi oni koji rade sa mladim, nacionalnim selekcijama. Slijedeći dio izvješća se odnosi na kontrolu poslovanja. Kontrola se sastoji od tri dijela. Vidite u izvješću da jedan dio se odnosi na internu kontrolu, drugi dio na komercijalnu reviziju, a treći dio na Državnu reviziju i četvrti dio odnosi se na primjenu standarda ISO 9001 koji je Hrvatski olimpijski odbor jedan od rijetkih nevladinih organizacija koje imaju takav standard. I peti dio odnosi se na financijsko poslovanje. Ako pogledate prihodovnu stranu vidite da su prihodi ostvareni u većem iznosu od planiranih, a rashodovnu stranu da su rashodi ostvareni u manjem iznosu od predviđenih. Prema tome, da smo mi profitabilna organizacija imali bi uvjetno rečeno dobit. Ovako se višak sredstava koristi za poticanje športa mladih naraštaja. Dakle, pretvara se u nove programe, u nove korisnike. Evo gospodine dopredsjedniče, to je ukratko sadržaj ovog izvješća. Ja se nadam da ste s njim zadovoljni i da ćete ga podržati. Hvala lijepa.
Želi li izvjestitelj odbora? Ne. Otvaram raspravu. Predstavnik Vlade želi li? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine predsjedniče Hrvatskog olimpijskog odbora, državni tajniče, kolegice i kolege. Ne mogu početi raspravu o ovom izvješću, a da se prethodno još jednom ne prisjetim i čestitam Janici i Ivici Kostelić na sjajnim dometima na igrama dvadesete Zimske olimpijade u Torinu prošle godine jer su ti dosezi dali pečat i medaljama svih ostalih sportaša u prošloj godini, pa i onih koji su manje medijski praćeni, ali zato nisu manje vrijedni ni osvojeni sa manje truda i zalaganja i na koje sam osobno posebno osjetljiva jer i sama dolazim iz jednog od takvih sportova koje se neopravdano naziva malim sportovima. Zato želim istaknuti svjetska zlata kajakaša Emila Milihrama, reprezentativaca nambudista, ribolovca Stefana Stevka, plivača Duje Draganje i svih drugih osvajača ukupno osvojenih 442 svjetska i europska odličja u svim uzrasnim kategorijama. Čestitam im svima u ime Kluba SDP-a još jednom. No, da se vratim na samo izvješće. Želim odmah na početku izraziti zadovoljstvo kvalitetom ovog izvješća koje je u odnosu na izvješće iz ranijih godina izrazito podignuta. No, to samo po sebi ne bi bilo važno kad i rad Hrvatskog olimpijskog odbora ne bi bio značajno kvalitetno popravljen o čemu svjedoči i nekoliko važnih činjenica. Prvo, dobiven certifikat ISO 9001 sa dvije hiljade za unapređenje sustava upravljanja kvalitetom na poticanju i razvoju sporta u Hrvatskoj, stvaranju uvjeta za vrhunsko sportsko stvaralaštvo i predstavljanje sportskih postignuća u inozemstvu sa važenjem do ožujka 2009. godine na čemu čestitam svima onima u Hrvatskom olimpijskom odboru koji su dali svoj doprinos u ostvarenju ovog certifikata sa nadom da će u narednim godinama zadržati potreban nivo kvalitete kako bi se istekom važenja certifikat mogao obnoviti. Drugo na čemu čestitam je i financijski izvještaj koji pokazuje pozitivan saldo za gotovo 6 milijuna kuna što je do prije nekoliko godina bio nedostižan san. I na kraju izvješće revizora koje pokazuje da su financijski izvještaji prikazani objektivno i realno čime su otklonjeni nedostaci i nepravilnosti ranijih godina. No, ipak moram istaknuti nekoliko detalja koji bi se u budućem radu Hrvatskog olimpijskog odbora mogli još popraviti. Što se tiče statusa sportaša još uvijek nije postignuta zadovoljavajuća dinamika donošenja rješenja o kategorizaciji pa su od 2 hiljade 407 zahtjeva u ovu godinu prenesa 173 neriješena. Kako je u našem društvu relativno mali broj građana obuhvaćen aktivnostima sportske rekreacije 10 voditelja i animatora sportsko-rekreacijskih aktivnosti koji su u 2006. godini osposobljeni u suradnji sa Hrvatskom olimpijskom akademijom je puno premali da bi se broj građana uključenih u sportsku rekreaciju bitno povećao. Čini mi se da u okviru zajedničkih programa Hrvatskog olimpijskog odbora i lokalnih sportskih zajednica negdje nastaje kratki spoj. Konačna informacija i kriteriji vrlo često ne dolaze do klubova, odnosno onih koji imaju i provode programe pa ova sredstva ostaju nedovoljno iskorištena ili posve neiskorištena. Zbog toga bi bilo dobro da se svi pravilnici i odluke pojedinih tijela i organa Hrvatskog olimpijskog odbora u cijelosti objave na web stranicama HOO-a, a ne samo neki kako bi bili dostupniji širem krugu zainteresiranih subjekata bez dodatnih posrednika u nacionalnim savezima ili lokalnim sportskim zajednicama. Primjerice objavljen je pravilnik o kategorizaciji ali nisu objavljeni kriteriji na web-u. Govoreći o zdravlju sportaša moram izraziti žaljenje što su programi zdravstvene zaštite, što se programu zdravstvene zaštite svode uglavnom na edukaciju manjeg broja sportskih radnika i aktivista, jer novi Zakon o sportu, kao ni Zakon o zdravstvenoj zaštiti nisu dali prostor za zdravstvenu zaštitu sportaša putem specijaliziranih sportskih ambulanti u sustavu primarne zdravstvene zaštite, nego se pregledi i dalje provode u skupim privatnim ordinacijama, vrlo često nedovoljno kvalitetno opremljenim sa osobljem neadekvatne kvalifikacije, što je posebno izraženo u manjim sredinama. Navedeno je da zdravstvenim pregledima obuhvaćeno 184 sportaša među kojima i 50 olimpijskih kandidata. Ovdje se nameće pitanje zašto je obuhvaćeno samo 50 potencijalnih olimpijaca kad ih ukupno ima 90. Kao i po kojim kriterijima sportaši, kao i po kojim su kriterijima sportaši uzimani za preglede i iz kojih sportova. Mislim da bi bilo dobro i to pojasniti i u buduće navesti u izvješću. U poglavlje doping kontrole uvršteni su drugi i četvrti odlomak vjerojatno greškom jer oni ne spadaju u to poglavlje, ali spominje se veliki doprinos Zdravstvene komisije Hrvatskog olimpijskog odbora u poticanju ideje o utemeljenju Hrvatskog instituta za sportsku medicinu. Nažalost trud je bio veliki, među ostalima i moj, jer sam upravo na tu temu podnijela amandman pri donošenju Zakona o sportu, ali kao što je poznato on nije usvojen i sportaši su i dalje jedna od zdravstveno najugroženijih kategorija društva. Nejasno je kako je i zašto u okviru individualnih programa posebne skrbi o mladima atletika svrstana u pojedinačne i u ekipne sportove. Također kad se navodi podaci o broju ostvarenih plasmana mladih sportaša bilo bi dobro da je naveden ukupan broj sudionika, pri tome mislim na nacije i pojedince po sportovima i kategorijama kako bi se vidjela stvarna vrijednost ostvarenih rezultata. Poznato je naime da u nekim sportovima ima jako puno kategorija i disciplina, primjer su za to borilački sportovi, a unutar pojedine kategorije ili discipline ima svega nekoliko natjecatelja pa onda prvo mjesto recimo od 5 natjecatelja nije isto što i prvo mjesto između 150 natjecatelja. Nadalje, evidentno je da su individualni programi posebne skrbi o mladima dali puno bolje rezultate u individualnim sportovima, što je i logično, jer su programom obuhvaćeni najperspektivniji pojedinci. Za razliku od ekipnih sportova gdje unutar ekipa ima i boljih i slabijih igrača. U programu angažiranja trenera vidljivo je da je programom obuhvaćen 51 trener iz 29 sportova. No mislim da bi program trebalo proširiti i na ostale sportove, a da za pojedinu kategoriju budu obuhvaćena po dva trenera, za mušku i žensku ekipu, što se posebno odnosi na sportove sa manjom financijskom snagom koji sami sebi ne mogu osigurati dodatna sredstva za stručni rad. Poznato je da su potrebe uvijek veće u mogućnosti, od mogućnosti ali možda bi se moglo razmisliti o prepolavljanju iznosa da se naknada za jednog trenera podijeli na dva, što je još uvijek puno više nego ako se radi, ako trener radi potpuno bez naknade. Poglavlje zajedničkih programskih zadaća spominje i inicijativu Kluba olimpijaca i Vijeća Hrvatskog olimpijskog odbora za donošenje propisa kojim osvajači, kojim bi osvajači olimpijskih medalja stekli pravo na stalne mjesečne naknade, a vrhunski sportaši pravo na povoljnije zapošljavanje uz pomoć države. Svakako je za pohvaliti jedna takva inicijativa. Ali nikako ne smijemo dopustiti da profesionalni sportaši sa enormnim prihodima i zaradama u odnosu na primanja građana ti isti građani mjesečno dodatno financiraju. Primjerice neprihvatljivo je da jedan dugogodišnji vrhunski tenisač, profesionalac sa prijavljenim boravištem u Monaku kako bi izbjegao porez u Republici Hrvatskoj uz svoje stotine, tisuće ili milijune što zarađenih što sponzorskih eura dobiva iz džepa hrvatskih građana dodatnih jednu ili dvije prosječne plaće, i to neovisno o godinama starosti, materijalnom stanju, visini prihoda ili natjecateljskom statusu. Osim toga neprihvatljivo je da se takav prijedlog odnosi samo na olimpijske sportove. Pitanje je što je sa osvajačima svjetskih medalja i rekorda, čak i višestrukim iz neolimpijkih sportova koji se također natječu na svjetskoj razini u istoj konkurenciji kao i olimpijci. Ili nositeljima svjetskih medalja iz olimpijskih sportova koji su sticajem okolnosti, koji sticajem okolnosti nisu imali prilike sudjelovati na olimpijskim igrama. Mi u klubu SDP-a podržavamo inicijativu da se riješe egzistencijalna pitanja sportaša nakon aktivne sportske karijere, ali svakako vodeći računa o vrhunskim sportašima iz svih sportova i prije svega vodeći računa o njihovom materijalnom statusu. Ovom prigodom želim spomenuti i svjetske programe u okviru olimpijske solidarnosti Međunarodnog olimpijskog komiteta među kojima svoje mjesto ima i program nacionalnih tečajeva za sportske administratore. Naime, nejasno je što će biti s obukom kandidata za direktore nacionalnih tečajeva, odnosno načinom kako će dobiti licencu. Prema mojim saznanjima čini se da bi kandidat za direktora sam trebao osmisliti tečaj na vlastitu unaprijed zadanu temu pa nakon provedenog tečaja dobiti licencu, što je vrlo upitno po meni. Iako se projektirao novi jedinstveni informacijski sustav Hrvatskog olimpijskog odbora i njegovih članica koji je trebao biti završen do travnja ove godine još uvijek nema zadovoljavajuće baze podataka, kao ni koordinacije među pojedinim službama HOO-a pa se nadam da će i to u najskorije vrijeme biti ostvareno. Također ovom prilikom želim posebno pohvaliti projekt "Karijera nakon karijere" koji se odnosi na sustav izobrazbe kategoriziranih sportaša za zanimanja u Hrvatskoj i u Europi. Primjerice europska računalna diploma kojim je obuhvaćeno 348 sportaša. Što se tiče statusa sportaša još uvijek nije postignuta zadovoljavajuća dinamika donošenja rješenja o kategorizaciji pa su od 2 hiljade 407 zahtjeva u ovu godinu prenesa 173 neriješena. Kako je u našem društvu relativno mali broj građana obuhvaćen aktivnostima sportske rekreacije 10 voditelja i animatora sportsko-rekreacijskih aktivnosti koji su u 2006. godini osposobljeni u suradnji sa Hrvatskom olimpijskom akademijom je puno premali da bi se broj građana uključenih u sportsku rekreaciju bitno povećao. Čini mi se da u okviru zajedničkih programa Hrvatskog olimpijskog odbora i lokalnih sportskih zajednica negdje nastaje kratki spoj. Konačna informacija i kriteriji vrlo često ne dolaze do klubova, odnosno onih koji imaju i provode programe pa ova sredstva ostaju nedovoljno iskorištena ili posve neiskorištena. Zbog toga bi bilo dobro da se svi pravilnici i odluke pojedinih tijela i organa Hrvatskog olimpijskog odbora u cijelosti objave na web stranicama HOO-a, a ne samo neki kako bi bili dostupniji širem krugu zainteresiranih subjekata bez dodatnih posrednika u nacionalnim savezima ili lokalnim sportskim zajednicama. Primjerice objavljen je pravilnik o kategorizaciji ali nisu objavljeni kriteriji na web-u. Govoreći o zdravlju sportaša moram izraziti žaljenje što su programi zdravstvene zaštite, što se programu zdravstvene zaštite svode uglavnom na edukaciju manjeg broja sportskih radnika i aktivista, jer novi Zakon o sportu, kao ni Zakon o zdravstvenoj zaštiti nisu dali prostor za zdravstvenu zaštitu sportaša putem specijaliziranih sportskih ambulanti u sustavu primarne zdravstvene zaštite, nego se pregledi i dalje provode u skupim privatnim ordinacijama, vrlo često nedovoljno kvalitetno opremljenim sa osobljem neadekvatne kvalifikacije, što je posebno izraženo u manjim sredinama. Navedeno je da zdravstvenim pregledima obuhvaćeno 184 sportaša među kojima i 50 olimpijskih kandidata. Ovdje se nameće pitanje zašto je obuhvaćeno samo 50 potencijalnih olimpijaca kad ih ukupno ima 90. Kao i po kojim kriterijima sportaši, kao i po kojim su kriterijima sportaši uzimani za preglede i iz kojih sportova. Mislim da bi bilo dobro i to pojasniti i u buduće navesti u izvješću. U poglavlje doping kontrole uvršteni su drugi i četvrti odlomak vjerojatno greškom jer oni ne spadaju u to poglavlje, ali spominje se veliki doprinos Zdravstvene komisije Hrvatskog olimpijskog odbora u poticanju ideje o utemeljenju Hrvatskog instituta za sportsku medicinu. Nažalost trud je bio veliki, među ostalima i moj, jer sam upravo na tu temu podnijela amandman pri donošenju Zakona o sportu, ali kao što je poznato on nije usvojen i sportaši su i dalje jedna od zdravstveno najugroženijih kategorija društva. Nejasno je kako je i zašto u okviru individualnih programa posebne skrbi o mladima atletika svrstana u pojedinačne i u ekipne sportove. Također kad se navodi podaci o broju ostvarenih plasmana mladih sportaša bilo bi dobro da je naveden ukupan broj sudionika, pri tome mislim na nacije i pojedince po sportovima i kategorijama kako bi se vidjela stvarna vrijednost ostvarenih rezultata. Poznato je naime da u nekim sportovima ima jako puno kategorija i disciplina, primjer su za to borilački sportovi, a unutar pojedine kategorije ili discipline ima svega nekoliko natjecatelja pa onda prvo mjesto recimo od 5 natjecatelja nije isto što i prvo mjesto između 150 natjecatelja. Nadalje, evidentno je da su individualni programi posebne skrbi o mladima dali puno bolje rezultate u individualnim sportovima, što je i logično, jer su programom obuhvaćeni najperspektivniji pojedinci. Za razliku od ekipnih sportova gdje unutar ekipa ima i boljih i slabijih igrača. U programu angažiranja trenera vidljivo je da je programom obuhvaćen 51 trener iz 29 sportova. No mislim da bi program trebalo proširiti i na ostale sportove, a da za pojedinu kategoriju budu obuhvaćena po dva trenera, za mušku i žensku ekipu, što se posebno odnosi na sportove sa manjom financijskom snagom koji sami sebi ne mogu osigurati dodatna sredstva za stručni rad. Poznato je da su potrebe uvijek veće u mogućnosti, od mogućnosti ali možda bi se moglo razmisliti o prepolavljanju iznosa da se naknada za jednog trenera podijeli na dva, što je još uvijek puno više nego ako se radi, ako trener radi potpuno bez naknade. Poglavlje zajedničkih programskih zadaća spominje i inicijativu Kluba olimpijaca i Vijeća Hrvatskog olimpijskog odbora za donošenje propisa kojim osvajači, kojim bi osvajači olimpijskih medalja stekli pravo na stalne mjesečne naknade, a vrhunski sportaši pravo na povoljnije zapošljavanje uz pomoć države. Svakako je za pohvaliti jedna takva inicijativa. Ali nikako ne smijemo dopustiti da profesionalni sportaši sa enormnim prihodima i zaradama u odnosu na primanja građana ti isti građani mjesečno dodatno financiraju. Primjerice neprihvatljivo je da jedan dugogodišnji vrhunski tenisač, profesionalac sa prijavljenim boravištem u Monaku kako bi izbjegao porez u Republici Hrvatskoj uz svoje stotine, tisuće ili milijune što zarađenih što sponzorskih eura dobiva iz džepa hrvatskih građana dodatnih jednu ili dvije prosječne plaće, i to neovisno o godinama starosti, materijalnom stanju, visini prihoda ili natjecateljskom statusu. Osim toga neprihvatljivo je da se takav prijedlog odnosi samo na olimpijske sportove. Pitanje je što je sa osvajačima svjetskih medalja i rekorda, čak i višestrukim iz neolimpijkih sportova koji se također natječu na svjetskoj razini u istoj konkurenciji kao i olimpijci. Ili nositeljima svjetskih medalja iz olimpijskih sportova koji su sticajem okolnosti, koji sticajem okolnosti nisu imali prilike sudjelovati na olimpijskim igrama. Mi u klubu SDP-a podržavamo inicijativu da se riješe egzistencijalna pitanja sportaša nakon aktivne sportske karijere, ali svakako vodeći računa o vrhunskim sportašima iz svih sportova i prije svega vodeći računa o njihovom materijalnom statusu. Ovom prigodom želim spomenuti i svjetske programe u okviru olimpijske solidarnosti Međunarodnog olimpijskog komiteta među kojima svoje mjesto ima i program nacionalnih tečajeva za sportske administratore. Naime, nejasno je što će biti s obukom kandidata za direktore nacionalnih tečajeva, odnosno načinom kako će dobiti licencu. Prema mojim saznanjima čini se da bi kandidat za direktora sam trebao osmisliti tečaj na vlastitu unaprijed zadanu temu pa nakon provedenog tečaja dobiti licencu, što je vrlo upitno po meni. Iako se projektirao novi jedinstveni informacijski sustav Hrvatskog olimpijskog odbora i njegovih članica koji je trebao biti završen do travnja ove godine još uvijek nema zadovoljavajuće baze podataka, kao ni koordinacije među pojedinim službama HOO-a pa se nadam da će i to u najskorije vrijeme biti ostvareno. Također ovom prilikom želim posebno pohvaliti projekt "Karijera nakon karijere" koji se odnosi na sustav izobrazbe kategoriziranih sportaša za zanimanja u Hrvatskoj i u Europi. Primjerice europska računalna diploma kojim je obuhvaćeno 348 sportaša. Ipak mi se čini da bi trebalo učiniti dodatne napore kako bi stupanje realizacije bio veći, odnosno veći broj sportaša i završio edukaciju možda putem pripremnih tečajeva u najvećim županijskim, odnosno regionalnim centrima kao i omogućavanjem edukacije u sljedećem stupnju onima koji su završili osnovni stupanj. Tu prije svega mislim na europsku računalnu diplomu. Svakako treba spomenuti i monografiju na putu olimpizma kao posebno izdanje povodom 15 godina od osnutka Hrvatskog olimpijskog odbora. Na žalost iako su u njoj zastupljeni svi olimpijski i neolimpijski sportovi ona ne sadrži niti jednu jedinu sliku sportaša ili priredbe iz neolimpijskih sportova što smatram neprimjerenim s obzirom na uspjehe neolimpijskih sportova. Za razliku od toga neki olimpijci sa ne baš velikim brojem odličja neopravdano su dobili prostora sa više slike preko cijele stranice pa se stiče dojam da drugih sportova u Hrvatskoj i nema, da se broj i veličina njihovih slika malo smanjila moglo se na istom broju stranica naći mjesta i za pokoji prizor ili sportaša iz neolimpijskih sportova. Čini mi se da je premalo učinjeno na povećanju medijske prisutnosti i prostora ostalih sportova u odnosu na loptačke te nekoliko pojedinačnih olimpijskih sportova. Oni su tek ponekom crticom prisutni u pisanim medijima i to uglavnom lokalnim, a u elektroničkim medijima najčešće nema vijesti ni o svjetskim dosezima. Nasuprot tome puni su nam ekrani NBA lige ili prvenstva nogometnih velesila. Hrvatski olimpijski odbor bi trebao učiniti više na približavanju manje znanih sportova široj javnosti, prije svega kroz ciljane tematske emisije u elektroničkim medijima. Hrvatska olimpijska akademija svojim je djelovanjem u potpunosti opravdala cilj svog postojanja i treba nastojati proširiti programe edukacije na sve sportove u skladu sa odredbama Zakona o sportu i potrebama pojedine sportske grane. Pohvalno je također što je Hrvatski olimpijski odbor prepoznao potrebu za poticanje sporta na otocima i to čini iz vlastitih sredstava s obzirom na činjenicu da je taj program u državnom proračunu, iako samo kao pilot projekt na žalost već u samom startu odmah napušten. I na kraju riječ, dvije o financijskom izvješću. Vidljivo je da Hrvatski olimpijski odbor uspješno podiže prihode uglavnom kroz poslovnu suradnju sa sponzorskim firmama, vlastitim prihodima, marketingom i prihodima od igara na sreću. Žalosno je međutim da su sredstva iz državnog proračuna svake godine realno manja iako su nominalno na istoj razini od 30 milijuna kao i '99. godine, no kad uzmemo u obzir da je državni proračun narastao za više od dva i pol puta u odnosu na '99., a da su sredstva za javne potrebe u sportu rebalansom proračuna u 2006. smanjena za više od 6 milijuna kuna ili čak 21% jasno je koliko ova Vlada drži do sporta i do sportskih uspjeha. Nešto se pokušava popraviti stihijskim nagrađivanjem pojedinih velikih uspjeha, ali to nema stvarnog učinka na sport u cjelini, zato bi bilo nužno utvrditi minimalni postotak izdvajanja za sport iz državnog i lokalnih proračuna kako bi sport imao sustavne preduvjete za daljnji razvoj i o tome sam podnijela amandman prilikom donošenja Zakona o sportu, ali ni on na žalost nije prihvaćen pa nam ostaju stihijske mjere gašenja požara. I da zaključim, klub SDP-a će podržati ovo izvješće uz napomenu da se uzmu u obzir iznesene primjedbe u budućem radu Hrvatskog olimpijskog odbora i da ih u skoroj budućnosti bude čim manje. Hvala lijepo.
Hvala. Ima jedan ispravak, gospodin Franjo Arapović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ispravio bih netočan navod, rekao bih jednu paušalnu tvrdnju koja je proizašla iz nekih hrvatskih medija da, radi se o dodjelama nagrada za izuzetna dostignuća u sportu, pa je rekla uvažena kolegica da se ne zna tko dobija i koja prava. Lijepo piše u prijedlogu kluba hrvatskih olimpijaca tko ima ta prava i koliko godina i šta mora sve ispuniti, koje uvjete da bi imao pravo ako to Vlada Republike Hrvatske usvoji, a ja se nadam da će usvojiti jer je ovoj Vladi u interesu da poboljša situaciju u hrvatskom sportu. Hvala.
U ime kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Franjo Arapović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, pozdravljam predsjednika Olimpijskog odbora gospodina Matešu, gospodina … [[Govornik se ne razumije.]] iz ministarstva, kolegice i kolege zastupnici. Pa mi u klubu HDZ-a smo raspravili i samim tim što je jedan veliki broj zastupnika je na Odboru za obitelj, mladež i šport pa smo i tu imali priliku razgovarati o ovome izvješću i mi bi voljeli da sva izvješća u ovaj Dom dođu kao što je ovo izvješće koje je upravo pred svima nama, da bude jedan primjer kako se radi i kakva trebaju izvješća dolaziti u ovaj Visoki dom, prema tome ja vam čestitam gospodine predsjedniče na ovako kvalitetnom izvješću. Samo kad bi otvorili jednu stranicu na početku, stranica broj tri kad se vidi povećanje medalja zlatnih, srebrnih, brončanih od 1. do 8. brončanih, od 1. do 8. mjesta i te, koliko je to povećanje. Mislim da možemo krenuti od ove pretpostavke da ovoliko medalja osvojiti, a maloprije se kolegica govorila da je loše financiranje. Znači ovo je čisti dokaz da novac je jako bitan, a po pitanju športa jako teško se može s novcima nešto puno više učiniti, s tim sigurno da se može neke stvari premostiti, ali rezultat u športu napraviti ne može se sa novcima, nego isključivo sustavnim radom. Zato imamo po prvi put u Hrvatskoj državi prvi hrvatski Zakon o športu koji je dobio sve pohvale, osim nekih ljudi kojima ništa što Vlada Republike Hrvatske napravi nije dobro, apa tako ni ovaj Zakon o športu. Mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice smo imali možda jedan mali prijedlog koji bi sigurno, koji će sigurno naići na plodno tlo što se tiče zdravstvene zaštite športaša. Pa evo mi iz kluba predlažemo da u dogovoru s vama gospodine predsjedniče osnujemo Hrvatski institut športske medicine jer sigurno da doktora i medicinskog osoblja u športu u zadnje vrijeme je sve manje i manje jer nismo imali, nemamo taj institut od kud ćemo vući te doktore da bi uspješno i uspješno izvršavali svoj zadatak, zadaće u športu, a to je da se spriječi i prevencija ozljeda. Maloprije je kolegica prije mene rekla da je, da su sportaši, pardon, ispričavam se, da se napravi prevencija, točno. Maloprije je kolegica rekla da su sportaši, nešto jako ružno, da su na vodećem mjestu po lošoj zaštiti, da su najviše izloženi. Pa ja se ne bih složio. Svaka nacionalna selekcija ima najmanje dva doktora i fizioterapeuta, a svaki klub u Hrvatskoj ima više od dva doktora jer na svakoj utakmici vidite dva doktora i kad se ide na put ima ih još više. Tako da je s te strane pokriveno. A i samo bavljenje športom je jedan predznak da što se kaže u zdravom tijelu, zdrav duh, a tu je šport sigurno vodeći. Tako mislim da bi se moglo razmisliti predsjedniče, o ovoj Institutu za sportsku medicinu. A po pitanju financija, mislim nema se tu šta dodati. Ovdje je napravljena i revizija, što i vaš u samom Olimpijskom odboru, što i državna revizija. I čestitao bi vam na jednome kako se sa malo novaca može napraviti puno. Još na kraju, klub HDZ-a će podržati ovo izvješće. I mislim da dati prijedlog da i ostala izvješća budu ovako kvalitetna. Hvala lijepa.
Hvala. Jedan ispravak, gospođa Perman. Izvolite!
Pa naime, kolega Arapović je rekao da ne postoji savez i da ne postoji praktično klub u kojem nema liječnika. Možda se to odnosi na tzv. velike sportove, na tzv. odnosno u muškim klubovima, ali je činjenica definitivno da u malim sportovima ni u jednom savezu, ni u jednom klubu ne postoji liječnik. … [[Upadica se ne čuje.]] I ostali su sportovi. Rekao si u svim sportovima.
Hvala lijepa. Za klub HNS-a gospodin zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo, tijekom 2006. godine hrvatski sportaški još jedanput su dokazali da na najbolji mogući način prezentiraju Hrvatsku u čitavom svijetu. Dobili smo zlatne i srebrne medalje na Zimskim olimpijskim igrama u Torinu, Janica i Ivica Kostelić, svjetskog i europskog prvaka u plivanja Duje Draganje i Aleksej Puninski, pobjednike Kupa nacija u tenisu za muške, prvake Europe u vaterpolu "Jug", svjetsku viceprvakinju u skoku u vis u dvorani Blanku Vlašić, naši su sportaši ostvarili izvanredne rezultate i osvojili medalje u boksu, karateu, tea kwan doou, jedrenju, veslanju, streličarstvu, boćanju, gimnastici, skijanju, tenisu i mnogim drugim sportovima. Pojavila se nova hrvatska vaterpolo organizacija s novim izbornikom i sjajnim rezultatima. Vrhunske rezultate ostvarili su naši sportaši invalidi. Mogli bi nabrajati još puno jako sjajnih rezultata i imena ali i brojke dovoljno govore. Uz tri olimpijske medalje naši su sportaši u 2006. godini osvojili 170 medalja na svjetskim prvenstvima, 109 medalja na svjetskim kupovima, 94 medalje na europskim prvenstvima i 27 medalja na europskim kupovima. U ime kluba HNS-a odmah na početku rasprave po ovoj točci želimo iskazati zadovoljstvo podnijetim Izvješćem Hrvatskog olimpijskog odbora kao i potporu radu Hrvatskog olimpijskog odbora u budućnosti. Naime, iz čitavog ovog izvješća ali i iz onih iz protekle dvije godine od kad je u Hrvatskom olimpijskom odboru došlo do bitno kvalitetnijih personalnih i strukturalnih promjena, vidljivo je da Hrvatski olimpijski odbor posluje sve bolje, da se potreba sportaša i nacionalnih saveza posvećuje maksimalna pozornost i da se cijelo promišljanje sporta stavlja na jednu puno višu, kvalitetniju razinu, razinu koja promišlja o budućnosti. Konačno je Hrvatski olimpijski odbor u funkciji sportaša, više ne službi za običnu distribuciju novca i nije sam sebi svrha. Novom ulogom Hrvatskog olimpijskog odbora promijenjeno je čitavo okruženje u kojem djeluje olimpijska obitelj u Hrvatskoj, ali sve to ne bi bilo dostatno da se dolaskom novih ljudi posao u Hrvatskom olimpijskom odboru nije počeo raditi na potpuno drugačiji, bolji i kvalitetniji način. Za razliku od prije nekoliko godina nacionalni sportski savezi imaju puno bitniju ulogu, uvažavaju se njihovi prijedlozi, velika se pozornost posvećuje programima poticanja sporta u lokalnim sredinama, statusnim pitanjima sportaša, sportu mladih, sportskoj rekreaciji građana i sportu za sve, zdravstvenoj zaštiti sportaša, zaštiti od dopinga te ono što je kod prijašnjih struktura bilo gotovo nemoguće iz godine u godinu se povećavaju vlastita sredstva Hrvatskoj olimpijskog odbora, sredstva ostvarena iz marketinških aktivnosti. Sve to kada se kvalitetno posloži i kada se posla prihvate ljudi koji imaju znanja, obrazovanja i stručnosti rezultira i još kvalitetnijim rezultatima sportaša, mnoštvo medalje i dobrih plasmana na najvećim sportskim i europskim natjecanjima, svjetskim i europskim natjecanjima. Ono što je uočljivo iz ovog izvješća je da konstantno od 2004. godine povećavaju sredstva potrebna za programe nacionalnih sportskih saveza. I što je važno napomenuti potrebna sredstva osiguravaju se na vrijeme i isplaćuju u rokovima, a što je izuzetno bitno, savezima radi pravodobne pripreme za izvršavanje planova i ostvarenje zacrtanih ciljeva. Ono što smatramo da je vrlo hrabro, a takva nastojanja svakako treba podržati je plan Hrvatskog olimpijskog odbora da u sljedećem četverogodišnjem razdoblju udio vlastitih sredstava kroz marketinške aktivnosti podigne do 25% od ukupnih sredstava koja godišnje ima za svoj rad. Stvaranje Hrvatskog olimpijskog odbora kao jakog i uspješnog a nadasve odgovornog sportskog tijela u Republici Hrvatskoj uz kojeg gospodarski subjekti mogu izgrađivati i vlastiti imidž svakako je za podržati i za takvim načinom rada trebali bi se povesti i mnogi drugi segmenti društvenog i gospodarskog života u našoj zemlji. Da je planirana strategija već i u početku razdoblja postigla svoj uspjeh pokazuje i pregled marketinških ugovora koje Hrvatski olimpijski odbor ostvaruje u 2006. godini kao i povećanje vlastitih sredstava u toj istoj godini. Isto tako želimo pohvaliti i sustav informatizacije ne samo Hrvatskog olimpijskog odbora kao institucije nego i čitavog sustava sporta koji je u tijeku, budući da ćemo na taj način još više ubrzati, modernizirati i osuvremeniti čitav segment sporta, te olakšati sportašima obavljanje njihovih svakodnevnih aktivnosti. Ono što nas treba ipak brinuti u ovoj priči je 20% smanjenje planiranih sredstava koje Hrvatski olimpijski odbor dobiva kao redovna sredstva za svoje programe iz državnog proračuna, odnosno rebalans proračuna koji svoje rupe pokriva i na način da sredstva predviđena za sport oduzme sa stavke Hrvatskog olimpijskog odbora. Nije nam jasna ta logika državne vlasti koja uspješnim djelatnostima kao što je sport oduzima planirana sredstva zato da bi se pokrile neke svoje krive procjene. Nasuprot tome smatramo da bi državni proračun trebao biti mnogo pravedniji prema sportu i sportašima, odnosno da bi se svake godine iz proračuna trebalo izdvajati više sredstava namijenjenih sportu. Sport i sportaši su ulaganje u budućnost, najbolja promocija Hrvatske i njenih građana. A s obzirom da to ova Vlada nije uvidjela, HNS-ova će Vlada na čelu s Radimirom Čačićem to svakako znati prepoznati i podržati.
Hvala. Imamo dva ispravka netočnih navoda, Željko Nenadić prvo pa Arapović drugo.
Hvala gospodine predsjedniče. Ja vjerujem da je moj kolega Kapraljević slučajno izostavio nabrajajući sve one koji su osvojili odličja u prošloj godini najbolju mladu selekciju Republike Hrvatske, to je kadetska reprezentacija u rukometu igrači rođeni '88. godine i mlađi koji su europski prvaci a između ostalog imaju najboljeg mladog igrača Europe i najboljeg mladog golmana Europe. Prema tome, to su mladi ljudi pred kojima je svijetla budućnost i našao sam za shodno da tu nepravdu i ispravimo evo i ovom prilikom. I želim uspjeha na svjetskom prvenstvu koje je za dva mjeseca u Emiratima.
Hvala. Ispravak gospodin Franjo Arapović. Izvolite.
Pa ispravio bih netočan navod kolege Kapraljevića kad je rekao Čačićeva Vlada. Može biti samo hrvatska Vlada. Hvala lijepo.
U ime predlagača gospodin predsjednik Olimpijskog odbora će zaključno.
Gospodine dopredsjedniče, štovane zastupnice i zastupnici. Ja vam se zahvaljujem na svemu onom lijepom što je izrečeno u ime hrvatskih športašica i športaša. Mi pokušavamo stvoriti infrastrukturu uz vašu pomoć, pomoć Vlade da oni mogu funkcionirati. Želim vas isto tako zamoliti za jednu ovakvu potporu jedinstvenosti jer ja znam da u ovoj dvorani svi vole sport. Olimpijske igre su pred nama, manje od 450 dana nas dijeli do Pekinga. Ako bude ovakva potpora s vaše strane kakva je bila izvješću nadam se da ćemo biti svi zadovoljni. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Idemo na programsko i financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog odbora za 2005. godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se programsko i financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog odbora za 2006. godinu. Molim glasovati. Rezultat? 80 za. 2 suzdržana. Ništa protiv. Utvrđujem da je većinom glasova, 80 uz 2 suzdržana donesen zaključak.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, štovane dame i gospodo zastupnici. Hrvatska agencija za telekomunikacije u prošloj godini je svojim radom i odlukama vijeća nastavila poticati liberalizaciju telekomunikacijskog tržišta s ciljem osiguranja optimalne ravnoteže između interesa korisnika i razumnog povrata investicija operatora. Osobito smo nastojali osigurati i promicati djelotvorno i održivo tržišno natjecanje s jednakim mogućnostima za sve sudionike i sprječavati zlouporabe nadmoćnog položaja na tržištu. Općenito kada govorimo o modelu regulacije TK tržišta smatramo da treba težiti stvaranju uvjeta da u konačnici tržište postane dominantni regulator. Međutim, u skoroj budućnosti to nije moguće. Za opstanak novih operatora nužno je pravedno i efikasno djelovanje regulatora s jedne strane te ozbiljan i uspješan operator s druge strane. Tržište usluga u pokretnim mrežama najbolji je primjer kako se ono može u dobroj mjeri samo regulirati jer to tržište već pokazuje prve znakove samoregulacije ulaskom novog operatora Tele2 koji je donio snižavanje cijena i raznolikost tarifnih paketa kako za poslovne tako i za privatne korisnike. Raspetljavanje lokalne petlje novim operatorima u nepokretnoj mreži osigurava konkurentsku prednost jer se njihov većinski prihod sada ne prelijeva HT-u. Najnižom cijenom lokalne petlje odnosno pristupne … [[Govornik se ne razumije.]] u Europi to je 52,14 kuna otvorili smo mogućnost konkurencije što je najbolje pokazalo tijekom prošle godine. Agencija je svojim dosadašnjim radom dokazala da prati poteze HT-a i u svezi sa Iskonom i u svezi s drugim operatorima kada ne dopušta nikakvu diskriminaciju na tržištu. Osnovni trendovi su povećanje prometa odnosno korištenja TK usluga, pad cijena a time stvaranje boljih uvjeta za gospodarstvo i stanovništvo. Republika Hrvatska je liberalizacijom tržišta krenula kasnije ali zato je kod nas proces brži nego u zemljama koje su nedavno primljene u Europsku uniju. U tablicama usporednim koje smo dali u izvješću to se dobro vidi. Što se tiče prošle godine i stanja telekomunikacijskog tržišta na kraju godine ukupni prihod na telekomunikacijskom tržištu je bio 13 milijardi 721 milijun kuna ili 5,45% više nego u godini 2005. Na mjerodavnom tržištu javne i govorne usluge u nepokretnoj mreži ukupno ima milijun 821 tisuća korisnika ili 41,5%. Od toga udio novih operatora je što se tiče korisničke baze 234 tisuće korisnika ili 13% a udio novih operatora s obzirom na prihod iznosi 7,15%. Ukupno je prenesenih brojeva preko središnje baze prenesenih brojeva koje je instalirano u agenciji i koja je dakle primjer dobrog rada funkcije prenesenih brojeva u regiji prepoznata na Konferenciji jugo-istočne Europe u Sofiji. Dakle, ukupno je preneseno 70 tisuća i 117 brojeva. Ukupno izdvojenih lokalnih petlji je bilo na kraju godine samo 617 ali je zanimljivo da je već u prvom kvartalu ove godine 6 tisuća 480. Sniženje cijena korištenja javne govorne usluge u proteklih godinu dana temeljem OECD košare iznosi od 2,5 do 9,66%. Prošle godine sam bio upitan ovdje na isto mjestu da damo usporedne tablice cijena telekomunikacijskih usluga u Hrvatskoj u odnosu na cijene u europskim zemljama, s pravom naime. Cijena lokalnog poziva u Republici Hrvatskoj je niža u odnosu na prosjek zemalja EU 25 za 12,2%. Cijena nacionalnih poziva u Republici Hrvatskoj je niža u odnosu na prosjek zemalja EU 25 za 54%. Naime, u Hrvatskoj kao što znate cijena nacionalnog i lokalnog prometa je ista što u europskim zemljama nije nego se tarifira proporcionalna udaljenošću. Cijena međunarodnog poziva prema bližim zemljama je niža u odnosu na prosjek zemalja EU 25 … [[Govornik se ne razumije.]] 37,33%. Međutim cijena međunarodnih poziva prema udaljenim zemljama je viša u odnosu na prosjek zemalja EU 25 za 108%, ali u ovom segmentu nastupaju novi operatori i drastično ruše cijene. Internet. Broj korisnika Interneta je milijun 674 tisuće odnosno blizu 40%. Broj širokopojasnih pristupa Internetu na kraju godine je bio 251 tisuća 800 ili 5,6%. Danas je već 7%. Ovaj broj raste i uz poticaje koje Vlada Republike Hrvatske u koje sudjeluje agencija. Očekujemo nagli rast jer treba prevladati taj famozni jaz u korištenju širokopojasnih pristupa Internetu. Usluge u pokretnim mrežama kao što sam rekao pokazuju i taj nagli rast, usluga u pokretnim mrežama pokazuje sve pozitivne efekte liberalizacije. Na kraju prošle godine broj odnosno gustoća korisnika koja se mjeri po aktivnim svim karticama je prešla penetraciju od 100% odnosno 4 milijuna 469 tisuća. Ukupno … [[Govornik se ne razumije.]] korisnika je 105 tisuća. Ukupno … [[Govornik se ne razumije.]] brojeva je 10 tisuća 721. Dakle ponavljam ovo je primjer svih efekata, pozitivnih efekata konkurencije na telekomunikacijskom tržištu gdje su operatori i prethodna dva koja su sa zahtjevnom tržišnom snagom i novi operator u uzajamnoj utakmici u pogledu konkurencije cijenom, kvalitetom, uslužnošću, subvencioniranju aparata praktički učinili ovu uslugu dostupnom svakom građaninu Republike Hrvatske. Sniženje cijena, korištenje javne govorne usluge temeljem «OECD» košari iznosi od 1,3 do 17 i po posto. U ovisnosti o vrsti korisničke košare cijene u Republici Hrvatskoj su niže od 16 do 48% u odnosu na EU Medijan. Izvor je Callen International, Report broj 3. Sad bi nešto rekao o temi koja je zaokupila cjelokupnu hrvatsku javnost i stručnu javnost, a to je zajedničko korištenje infrastrukture. Mislim da sam, do sad sam se dosta hvalio. Na ovom području znamo da je bilo velikih teškoća zbog neriješenih imovinsko-pravnih odnosa. Bilo je loše zatečeno stanje. Puno zlouporaba. Neovlaštenog korištenja bez plaćanja, nered, nestručnost i ugrožavanje telekomunikacijskog prometa u cijelosti. Ciljevi agencija u skladu sa Zakonom o telekomunikacijama članak 22. su bili: uvođenje reda, poticati zajedničko korištenje i osigurati u sređenom stanju budući razvoj. Tijekom 2006. godine Agencija se organizirala i ekipirala za ovaj izazova. Proveli smo javne konzultacije glede preuzimanja odgovornosti i načina postupanja prilikom zajedničkog korištenja infrastrukture i po našem sudu koliko god to možda ne izgleda točno stanje se stabiliziralo i trend je puno povoljniji odnosno ide ka sređivanju. Naime sklopljeno je 12 ugovora između jedinica lokalne samouprave i HT-a s jedne strane i novih operatora s druge strane. Dva operatora koji se nisu pridržavali pravila struke i zakona su nakon obrade po telekomunikacijskom nadzorniku predana na daljnje postupanje inspektoru kao što sam rekao radi zlouporaba. Ne postoje zahtjevi koji nisu obrađeni u agenciji. Ilegalno korištenje je smanjeno sa 8 tisuća kilometara na 7 tisuća, a legalno korištenje povećano sa dvije tisuće na 3 tisuće 800 kilometara. Moguće je da je stvaranje velikih rasprava oko vlasništva nad TK infrastrukturom pogodovala onim operatorima koji su izbjegavali plaćanje. A s druge strane HT-u je također pogodovalo zbog odugovlačenja pružanja najma konkurentima a time je kočena liberalizacija. Naš stav je jasan i na njemu ćemo inzistirati. Upotrebljavati sve poluge koje nam stoje na raspolaganju. A to je da korištenje zajedničke telekomunikacijske infrastrukture treba urediti, treba pokriti odgovarajućim ugovorima i plaćati naknade. Da li jedinica lokalne samouprave ili HT-u ili nekom drugom vlasniku ili u krajnjoj liniji kao što je zakon predvidio na primljeni račun agencije. Na tome ćemo inzistirati. Dakle na ugovaranju, na plaćanju računa i na plaćanju PDV-a. Sve drugo vodi u diskriminaciju jer se događa još uvijek nažalost na hrvatskom telekomunikacijskom tržištu da neki operatori uredno plaćaju svoje obveze a ovi koji to ne čine stvaraju si konkurentski povoljniji položaj dakle nediskriminaciju. Agencija neće u tome sudjelovati. Što se tiče zaštite korisnika telekomunikacijskih usluga želim istaći da je Vijeće korisnika koje je pri kraju 1995. godine osnovano kao savjetodavno tijelo agencije radilo cijelom, tijekom cijele 2006. godine i želim nabrojiti mjere i aktivnosti koje su provedene u cilju zaštite korisnika. Prije svega primijenjeni su «anti-dailer» programi kao zaštita od izuzetne opasnosti za zloporabe i nabijanje računa. Prikazani su rizični brojevi na web-u i dane su upute kako se zaštititi od zloporaba. Uvedena je zabrana odlaznih poziva prema rizičnim brojevima po zahtjevu korisnika što do sad nije bilo. Zatim omogućeno je ograničenje računa po želji korisnika do 500 kuna. Zaštita korisnika ugrađena je u opće uvjete pružanja TK usluga i kao rezultat svih ovih aktivnosti i mjera rezultat svega je smanjenje broja reklamacija. Na, za 5 sedmina odnosno za 71%. Dakle ovo su egzaktni podaci. Mislimo da još ovdje ima prostora, ali mislimo isto tako da s ovim možemo biti zadovoljni. Što se tiče međunarodne aktivnosti prošle godine od 15. svibnja do 16. lipnja održana je u Ženevi regionalna radio-komunikacijska konferencija koja je imala za cilj usaglašavanje frekvencijskih planova za digitalnu televiziju. Podsjećam da je to nakon Stockholma 1961. godine kad je, kad su usvojeni frekvencijski planovi za analognu televiziju dakle drugi po značenju događaj ovakve vrste. Naši predstavnici su nakon dvogodišnjih pripremnih radnji ostvarili potpuni uspjeh na konferenciji i u međusobnim koordinacijama osigurali su, osigurana je budućnost, dobra budućnost digitalnih elektroničkih medija u Republici Hrvatskoj. Što se tiče kapaciteta u novoj tehnologiji dakle kapaciteta će biti 4 puta više nego u … [[Govornik se ne razumije.]] tehnici, a o kvaliteti da ne govorim. Isto tako pri agenciji je organiziran forum digitalne televizije za sadržaj i tehniku. Isto tako smo pokrenuli raspravu o strategiji prelaska sa analogne na digitalnu tehnologiju jer je na regionalnoj konferenciji određen krajnji rok 2012. godina kao rok za potrebni prelazak iz analogne u digitalnu. Isto tako, potaknuli smo raspravu u izboru hrvatskog standarda … [[Govornik se ne razumije.]] što je vrlo važno prije bilo kakvih procesa implementacije. Isto tako, pokrenuli smo raspravu o dinamici i vremenu prelaska. Hrvatska agencija za telekomunikacije sudjeluje kao ravnopravan član nezavisne regulatorne grupe i kao, dakle kao punopravni član i kao promatrač u europskoj regulatornoj grupi. Agencija je aktivno sudjelovala i u procesu pristupnih pregovora Republike Hrvatske i Europske unije posebno u procesu dubinske analize usklađenosti zakonodavstva Republike Hrvatske screening u poglavlju 10. – informatičko društvo i mediji. Svojim radom, a posebice rezultatima svoga rada agencija je doprinijela otvaranju pregovora za poglavlje 10. bez dodatnih mjerila. Iz financijskog izvješća podaci da je u državni proračun iz ove djelatnosti uplaćeno 223 milijuna kuna, prihod Hrvatske agencije za telekomunikacije je bio 68 milijuna, troškovi 33 milijuna i pol, razlika je 34 i pol milijuna. Objašnjenje. Nismo realizirali nabavu poslovnog prostora u skladu sa financijskim planom. Ostale stavke financijskog plana su uglavnom realizirane. Zaključno. Agencija kao nezavisni nacionalni regulator telekomunikacijskog tržišta je svojim radom tijekom prošle godine poticala djelotvorno neodrživo tržno nadmetanje tako što je donijela sve ključne odluke koje idu pravcu liberalizacije, a prema preporukama Europske unije. Posljedice tih odluka vidljive su u pokazateljima za 2006. godinu, a posebno u prvom kvartalu 2007. godine kroz povećanje prometa, smanjenje cijena, povećan broj operatora i davatelja usluga, bolju uslugu gospodarstvu i građanima. Kao potvrda uspješnog djelovanja agencije u 2006. godini Republika Hrvatska je u procesu pregovora o pristupanju Europskoj uniji 31. siječnja 2007. godine dobila poziv da dostavi pregovaračke pozicije za poglavlje 10. – informacijsko društvo i mediji. Odbor stalnih predstavnika prihvatio je izvješće o screeningu, te zaključio da je Hrvatska dovoljno spremna za otvaranje pregovora u poglavlju – informacijsko društvo i mediji bez dodatnih mjerila. Time je agencija doprinijela uspješnom hodu Republike Hrvatske u Europsku uniju. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak gospođa Alenka Košiša Čičin-Šain.
Pa dozvolite mi da ispravim gospodina Gačinu kada je govorio o tome da HT radi da računi i naplata korisnika telekomunikacijskih mreža učini boljom i da sakuplja PDV, prikuplja PDV s tog naslova. Htjela bih podsjetiti da se ovdje radi o izvješću za proteklu godinu, a ne o planu i programu za slijedeću godinu.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Žele li? Nema. Otvaram raspravu. U ime kluba HNS-a gospođa zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani kolega Gačina. Prvo, prije svega bih htjela izraziti svoje žaljenje da o ovome Izvješću Agencije za telekomunikacije ne razgovaramo u jedno primjerenije vrijeme kada bi i naši građani imali puni uvid u to što ova agencija radi, jer vam moram reći i vama kolege ovdje koji sjedite, a i svim građanima u Hrvatskoj da o radu ove agencije ovise vaše uplatnice koje mjesečno dobivate za telefon. Što ova agencija radi bolje, to će vaše uplatnice biti manje, što agencija radi lošije to će vaše uplatnice biti veće. Dakle, sami procijenite koliki su vam računi za telefon i direktno za to je odgovorna ova agencija. A sada oko izvješća za prošlu godinu. Dakle, prvo samo par rečenica o onome što je dano u ovom izvješću, a onda ono što nije dano u ovom izvješću, a lakše bi se uklopilo u rubriku vjerovali ili ne. Naime, prošlo je 12 mjeseci od rasprave na temu prošlogodišnjeg izvješća HTA koji je unatoč oštrim kritikama prihvaćeno većinom glasova. Prirodno je da ovakva vrsta izvješća nastoji u prvi plan staviti i podcrtati pozitivne korake i to je njihovo legitimno pravo. No, ne može se nitko od nas oduprijeti općem dojmu koje vlada na telekomunikacijskom tržištu, a koje nije tako bajno kako se želi prikazati u ovom izvješću. Istina je da je 2006. godina bila prva godina nekakve liberalizacije telecom tržišta u Republici Hrvatskoj. No, isticanje agencije u zaključku svog izvješća na stranici 57. odlomak jedan da su aktivnosti citiram “usmjerene na liberalizaciju tržišta koja podrazumijeva stvaranje jednakih i transparentnih uvjeta novim operatorima i davateljima na tržištu je potpuno iskrivljavanje pravog stanja stvari. Iz ovog izvješća proizlazi da je nedovoljno kvalitetno riješeno pitanje zaštite korisnika. Nema dovoljno aktivnosti vezano za pritužbe građana. Mislim da bi trebalo provoditi ankete kako bi se participiralo mišljenje građana, njihovi eventualni prijedlozi i slično. U dijelu koji se odnosi na uporabu izgrađene telekomunikacijske infrastrukture nejasno je zašto je HAT nakon cirka godinu i pol dana od stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o telekomunikacijama proveo javnu raspravu i počeo sa primjenom odredbe članka 22. po kojem je HAT ovlašten donositi privremena rješenja o zajedničkoj uporabi telekomunikacijske infrastrukture u slučajevima kad nije utvrđen vlasnik istih. Također se iz izvješća ne vidi da li u ovom slučaju kad HAT donosi privremeno rješenje o zajedničkoj uporabi rečene infrastrukture riješeno po svim zaprimljenim zahtjevima i da li ima neriješenih i koliko, te zbog čega nisu riješeni? To u ovom izvješću nedostaje. Kroz izvješće bi također trebalo ukazati na predvidivost rada agencije, transparentnost i dolazak novih investitora. S obzirom na trenutno aktualno izvješće “Global information sociaty watch“ koje je ovih dana predstavljeno u Genevi, a koje izvješće sugerira da Nacionalna agencija za telekomunikacije nema dovoljno znanja i samostalnosti da kontrolira tržište. Dakle, naglašavam nema dovoljno znanja i samostalnosti da kontrolira tržište, da su tarife za telefonske pozive veće od europskog prosjeka. Kolege, to se odnosi na sve vas jer dobivate velike račune, odnosno da analiza pokazuje da građani zemalja srednje i istočne Europe skuplje plaćaju telekomunikacijske usluge nego građani ostale Europske unije. Na žalost, proizlazi iz svega da je Hrvatska propustila priliku da postane lider u IT tehnologiji u regiji iako je još 2000. godine sugerirana takva mogućnost. Zašto kolege zastupnici? Pitam vas gospodo, kakvi su to jednaki i transparentni uvjeti novim operaterima ako se tržišni i prihodovni udio u THT-u bivšeg monopoliste nije smanjio, a čiju bahatost osjećaju mnogi naši građani. Na stranici 15 stoji da je broj korisnika širokopojasnih mreža u veljači 2007. nešto kasnije bio 275 tisuća 200. Nažalost nije prikazan broj koji kaže koliko je udio novih operatora, izdavatelja, tj. da li je udio THT-a u tom broju veći 99%. Zato se na stranici 19 tvrdi da je u nepokretnoj mreži 9 aktivnih operatora. Kako je moguće da dvojica u sustavu THT grupe, T-com i ISKON u širokom pojasnom segmentu drže preko 99% tržišta, a ostalih 7 tako mizerni dio od 1%. Nije li retorika o jednakim i transparentnim uvjetima čista farsa? I zašto se u izvješću ni jednom riječju ne spominje toliko sporna akvizicija ISKON-a od strane HT-a i potpuno neprirodno i nepotrebno okrupnjavanje THT grupe koja je tako negativno obilježila upravo ovu 2006. o kojoj sada izvještavamo. I zašto se u izvješću ne spominje Vip-netov home box usluga koja krajem prošle godine doživljava loptanje između agencije i resornog ministarstva jer se nitko nije htio zamjeriti austrijskom tele divu. I kada je svakome imalo upućenom bilo jasno da dozvoljavanje sporne usluge koči daljnju liberalizaciju HT uz pokroviteljstvo ministarstva istu potvrđuje? Analiza koja će dati odgovore na ova i još mnoga pitanja nećete naći u izvješću, ali ćete naći puno nepotrebnih i nerealnih pokazatelja. U izvješću nećete naći da je utjecaj njemačkih, austrijskih, a odnedavno i najavljenih švicarskih interesa na hrvatskom telekomunikacijskom tržištu potpuno zaštićen. Za hrvatske građane to znači da smo u telekom smislu i dalje na poražavajućem dnu europske ljestvice. To uostalom potvrđuje i slika na strani 9, možete otvoriti kolege, OECD-a košara korištenja nepokretne mreže gdje smo u konkurenciji od 26 europskih država bolji jedino od Cipra i Estonije. Jest da je slika slaba, jest da je otisak loš ali ako se malo potrudite vidjet ćete da je točan. A sada ono najgore. U rubrici vjerovali ili ne. HT je uspio podvaliti Vladi sklapanje novog ugovora o koncesiji. Ako čak i pretpostavimo da je ova Vlada nestručna i nesposobna neoprostivo je da HAT ne samo tolerira nego i svojim potpisom potvrđuje poteze koji su ne samo protuzakoniti nego i protuustavni. Jer se narušava načelo ravnopravnosti na tržištu. Ako i tu progledamo kroz prste, jer eto ipak živimo u Hrvatskoj gdje se takvi propusti događaju ne smijemo zaobići pitanje sposobnosti ljudi koji vode agenciju od 100 stručnjaka, a koji sve to u formi protokola potpisuju nakon što je već HAT donio potpuno drugačije rješenje. Da pojasnim, Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka objavilo je 18. travnja 2007. na svojim Internet stranicama Ugovor o usklađenju ugovora o koncesiji sa važećim Zakonom o telekomunikacijama, a kojeg je Vlada RH sklopila sa HT, Hrvatske telekomunikacije, d.d. Već na prvu vijest da će se sklopiti takav ugovor u odluci Vlade objavljenu u "Narodnim novinama" krajem veljače ove godine pravni stručnjaci su bili zaprepašteni da Vlada sklapa bilo kakav ugovor sa HT-om. Naime, protivno je osnovnom ustavnom načelu jednakosti svih pred zakonom da je operator, pa bio on i bivši monopolist, sklapa ugovor o pružanju usluga sa Vladom, dok se drugi operatori moraju prijavljivati nadležnom regulatornom tijelu HAT-u za ishođenje bilo kakve dozvole. Sve to tim više kad je Vlada lani, krajem prosinca, donijeta odluku kojom se daje suglasnost na sporazumni raskid ugovora o koncesiji da bi je naknadno odlukom iz veljače ukinula te odredila da se ugovor ipak neće raskinuti nego da će se dopuniti. Pregledom teksta ugovora, a koji nije niti potpuno, budući da se poziva i ostavlja na snazi pojedine odredbe starog ugovora o koncesiji koje nisu objavljene proizlazi da je Vlada preuzela određena jamstva koja izravno pogoduju HT-u u odnosu na ostale operatore. A i bilo koje druge osobe na tržištu Republike Hrvatske. Tako se primjerice Vlada obvezala HT-u da će poduzeti potrebne korake i da se skrati i pojednostavi postupak ishođenja dozvola, koncesija i drugog potrebnog HT-u za obavljanje njegove djelatnosti te je pristala na određivanje načina pružanja pojedinih usluga HT-a bez osnova u zakonu primjerice za usluge obračuna drugim operaterima, toliko o agenciji koja bi trebala biti regulator tržišta i zaštiti građane od mahnitanja cijena u ovom sektoru. Međutim pravi debakl Vlada je u prenošenju dijela javnopravnih ovlasti na HT. Naime u članku 3. stav 3. priloga Sporazuma o provedbi ugovoreno je da će agencija biti dužna prije donošenja svih odluka koje se dodjeljuju dozvole i koncesije HT-u dostaviti nacrt HT-u na suglasnost. Zamislite ovo. Ako se HT kojim slučajem ne suglasi s time agencija će biti obvezna ponoviti postupak sve dok ne pribavi potvrdno mišljenje HT-a. Time je Vlada prenijela na HT javnopravne ovlasti koje se mogu prenijeti samo na temelju zakona. Kako je Vlada time preuzela na sebe ovlasti koje u RH ima samo zakonodavno tijelo Vlada je de facto ograničila ovlasti ovog Sabora i prekršila ustavnu odredbu o podijeli vlasti između zakonodavne i izvršne. Posljedica ovakvog ograničenja zakonodavnih ovlasti Sabora u području regulacije tržišnog natjecanja su ugrožavanje funkcioniranja mehanizma zaštite jednakog položaja, načela jednakosti svih subjekata na tržištu jer se jedan od subjekata dovodi u povlašteni položaj. Time je Vlada također prekršila ustavno jamstvo jednakopravnog položaja gospodarstvenika na tržištu kao i svoje obaveze prema Europskoj uniji, ali i načelo jednakosti pred zakonom. Znači prema ovom ugovoru Hrvatska agencija za telekomunikacije je dužna prije donošenja određenih odluka dostaviti iste HT-u na suglasnost. Dakle jedno javnopravno tijelo mora tražiti dopuštenje privatne pravne osobe za izvršenje svojih javnopravnih ovlasti. Takav presedan nije poznat u pravnoj povijesti. Ono što je najapsurdnije HAT koji je odgovoran Hrvatskom saboru dopuštenja za rad će dobivati od pravnog subjekta u vlasništvu njemačke države. Zgodno. Cijenjene kolegice i kolege, želi nas netko ovakvim podmuklim i skrivenim ugovorima dodatno pretvoriti u koloniju, jer možda nismo dovoljno kolonizirani. Tko je ovlasti ovo ministarstvo i ministra da potpisuje ovako nepovoljne ugovore za ovu državu, tj. u korist pravnog entiteta u vlasništvu jedne druge države. I što je još interesantnije, nije li uloga regulatora agencije i predsjednika Vijeća da služi kao korektiv upravo u ovakvim situacijama, a ne samo pokorno potpisivati što mu se stavi pod nos. Da zaključim, ovo je vjerojatno zadnje izvješće HAT-a jer je prema ovom ugovoru svoje ovlasti prenio na tvrtku HT u većinskom vlasništvu njemačkog Deutsche Telekoma. Rezultat prihvaćanja ovakvog izvješća će biti obmana kako Hrvatskog sabora tako i hrvatskog naroda u cjelini. I što je najgore od toga će jedino profitirati monopolist u većinskom vlasništvu "Deutsche telekoma" koji je već vrlo iskusan u odugovlačenju monopolističkog položaja igranjem ispod stola sa regulatornim agencijama i na drugim tržištima. Ako su vješti u igranju s našom regulativnom agencijom ne dozvolimo da tu igru igraju s nama saborskim zastupnicima. I na kraju, vezano za ovaj sporni ugovor svjesni smo da bi u ime predizborne kampanje javna ponuda dionica THT-a trebala doživjeti svoju promociju na jesen uoči izbora. Ako na to i zažmirimo jednim okom, poštovane kolegice i kolege zastupnice, ne dozvolimo da nas zbog ovakvih činova podilaženja krupnom kapitalu budući naraštaji preklinju. Dopisom kojim se dopunjuje izvješće HAT-a HAT daje odgovore na primjedbe koje je Vlada iznijela u svojem mišljenju, a Vlada je svoje mišljenje iznijela kroz to što je se osvrnula kritički na zaštitu korisnika telekomunikacijskih usluga vezano uz dajlere, na javnost i transparentnost rada agencije i na primjenu članka 22. Zakona o telekomunikacijama i iz svih ovih razloga klub HNS-a, a nadam se ni ostali klubovi neće podržati ovo izvješće.
Hvala lijepa. Na redu je klub HSP-a, gospodin zastupnik Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo. Kao i moja prethodnica u ime kluba HSP-a izražavam žaljenje da ovoj iznimno zanimljivoj temi … [[Govornik se ne razumije.]] hrvatskog gospodarstva raspravljamo u ovaj sat, odnosno da to nije ujutro sa većom pozornošću i naravno sa televizijskim prijenosom. … [[Govornik se ne razumije.]] o dijelu gospodarstva koje je najproporzivnije, u kojem se ostvaruju vjerovali ili ne najveće investicije na hrvatskom tržištu i koje vjerovali ili ne donosi najbrži povrat dobiti, osim špekulacija u građevini. Ovdje se u ovom izvješću govori o tome koliko je u Hrvatskoj korisnika širokopojasnog Interneta pa se tako kaže da je 2006. u Hrvatskoj bilo milijun i 684 tisuće i 600 korisnika Interneta od čega samo 16% ili 275 tisuća ima širokopojasni Internet u što se naravno lukavo ubraja ADSL što je zapravo imitacija širokopojasnog Interneta, a ne ono pravo. Kako stvari zapravo izgledaju, odnosno sa čim se suočava prosječni Hrvat koji nema tu sreću da ima doma ADSL ili jednostavno ima onaj obični stari model vidi se iz ovih nekoliko simulacija brzine Internet prijenosa koje sam pripremio za vas pa si pogledajte kako to izgleda. Dakle, govorimo o I-Hrvatskoj. Pokušajmo dakle prenijeti jedan dokument od 1 megabajta sa Internetom … [[Govornik se ne razumije.]] Pogledajte brzinu kako to ide sa optičkim kabelom, to su ova tri donja stupca. Ovo po sredini je ADSL koji se kilavi, a ovo gore imate, najgornji je ovaj modem od 56K. Dakle, radi se samo o najobičnijem dokumentu od 1 megabajta, recimo izvatku iz gruntovnice. Dakle, nema šanse da to skinete na vrijeme, a da pri tome ne izgubite živce. To dakle ima onih 84% Hrvata koji koriste Internet s običnim modemom. Stop. Idemo dalje. Onda govorimo dosta o telemedicini. Zamislimo recimo prebacivanje sa Lastova ili sa Visa jedne rengentske snimke od 8 megabajta. Sad. Dakle, naravno sa optičkim kabelom to ide strašno brzo, sa ADSL-om se isto mučite, ali nema apsolutno nikakve šanse da takvo nešto učinite sa 56K modemom. To je ono dakle što trenutno imamo zahvaljujući THT-u zašto što ti likovi koriste apsolutno svaku pogodnost da iz postojeće mreže ne investirajući apsolutno ništa u nju izvuku čineći profit. Dakle, zaustavite, za prebaciti dakle taj obični rentgentski snimak od 8 megabajta … [[Govornik se ne razumije.]] u najpovoljnijim uvjetima oko pola sata, naravno ako ne dođe do zagušenja mreže. Idemo dalje. Naravno ovo je situacija u kojoj šaljete svom poslovnom partneru jedan dodatak na email od 2 megabajta. Dakle, šansa da to napravite sa ADSL-om je nekakva, ali samo kad ga primate, ali ako ga hoćete poslati isto je užasno sporo, sa modemom to možete zaboraviti. Dakle, sve ovo možete jasno vidjeti kako stvari zapravo stoje pa si možete zamisliti što će se dogoditi kad za par godina Windows … [[Govornik se ne razumije.]] bude imao … [[Govornik se ne razumije.]] od nekih 10 megabajta koliko će vam to trebati izvesti. Ovo sam sve skupa vam odlučio pokazati zato da vam bude jasno o čemu zapravo razgovaramo. Mi govorimo o razvoju telekomunikacija, a naša mreža, naša usluga još uvijek je duboko u 20. stoljeću i tu je unosni problem Hrvatske. Kad govorimo o THT-u moramo imati u vidu da oni ubiru od svakog priključka 60 kuna za telefonsku pretplatu mjesečno, godišnje to daje za malo 100 eura, na milijun 100 tisuća priključaka u Hrvatskoj godišnje to znači otprilike godišnje nekakvih 100 milijuna eura. Za 100 milijuna eura svatko u Hrvatskoj može od njih dobiti optički kabel do doma, ali to oni nikad nisu izveli. Umjesto toga pokušavaju na sve mile načine iz postojeće infrastrukture, iz postojećih žica izvući maksimum i to je činjenica. Što nam je dakle raditi? Raditi nam je to da liberaliziramo tržište telekomunikacija, ali njega neće biti dokle god se ne liberalizira pristup telekomunikacijskim kanalima. Upravo zato smo još prošle godine mi iz našeg kluba pokrenuli raspravu u Saboru o DTK koja je završila na doista neobičan način, a to je da je Vlada ustvrdila da je to pitanje DTK riješeno, ali da će se ipak dati privremena rješenja dok ga se ne riješi. Dakle, ono riješeno nije. Jedan za drugim gradovi donose odluku da je DTK njihov. To je donio najprije Split, nakon toga Varaždin, pa Zaprešić, pa eto i Zagreb, uskoro će to učiniti Osijek ako već nije i Hvar itd., itd. Cilj je dakle liberalizirati pristup DTK. Na žalost od DTK u ovom izvješću gotovo da i nema spomena, a radi se zapravo o ključnoj stvari. Ne možete niti razvijati mobilnu telefoniju ako do tih tornjeva ne možete povući optički kabel. Ne možete raditi imitacije optike sa bilo čime jer doista ona osigurava najbrži prijenos telekomunikacijskog signala. Naravno to košta. Ali, očito je da HT to ne želi izvesti. Očito je da oni kaskaju za ostalima jer čak i u Njemačkoj njihova centrala Deutsche Telecom-a gubi mjesečno 60 tisuća pretplatnika, naprosto zato jer ne mogu držati korak sa konkurencijom. Na nama je dakle s jedne strane da potičemo gradove da čim više rade na razvoju gradskih komunalnih mreža, gradskih optičkih mreža, da liberaliziraju svoj pristup DTK-a i da se tako osigurava razvoj telekomunikacija. Samo na taj način. Cijela prošla godina dakle prošla je u borbi o tome što je odnosno čiji je DTK-a? Mi smo stalno tvrdili da je DTK-a u vlasništvu lokalne samouprave odnosno u vlasništvu one osobe na čijoj se nekretnini nalazi. I to naprosto radi jedinstva nekretnine. Sve drugo je zapravo otežavanje postojećeg stanja. Od agencije smo očekivali da će napraviti Pravilnik o korištenju DTK-a, ali tog pravilnika nema. Taj pravilnik je potreban naprosto zato da bismo izbjegli situaciju u kojoj se već pojedini operateri nalaze u pojedinim gradovima koji su u DTK-a, u kabelskoj kanalizaciji ugledali mogućnost ubiranja novog harača za punjenje proračuna. Svrha nije bila da im DTK-a omogući novi harač, novi izraz za punjenje proračuna, nego da se DTK-a liberalizira a da grad na sebe preuzme odgovornost za održavanje telekomunikacijskih kanala pod istim uvjetima u svim gradovima Hrvatske ako je to ikako moguće. Ali, te uvjete korištenja telekomunikacijske kanalizacije trebala je propisati agencija ali, to nije učinila. Agencija nije nažalost reagirala na primjeren način u još dva slučaja na što sam upozorio i pisanim putem. Jedno je bilo preuzimanje Iskona od strane HT-a, gdje sam tražio u ime našeg kluba da se Iskonu oduzmu one koncesije koje je dobio kao samostalna kompanija. Jer kad je postao dio HT-a naravno da je automatski s tim postao operater sa značajnom tržišnom snagom, jer se naslanja na kompletni HT i ne može se više govoriti o Iskonu kao o jednoj maloj firmi. Reakcije na to sve skupa bile su vrlo nemušte i vrlo šture. A čak je i Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja reagirala vrlo neprimjereno izvlačeći se od svoje odgovornosti radi niske razine te transakcije, niskog iznosa. Druga situacija u kojoj je agencija reagirala vrlo neadekvatno, da budem pristojan, bila je situacija kad se VIP pojavio sa home boxom. Nitko od nas ne spori da se radi o nečemu što na neki način ipak liberalizira tržište telekomunikacija. VIP je naprosto shvatio da od treće generacije mobitela u Hrvatskoj nema gotovo ništa, da su koncesiju za treću generaciju mobitela za mobilnu mrežu dobili, ali da mobitela tog tipa u Hrvatskoj naprosto nema. To im je istodobno pružilo mogućnost da pruže svim korisnicima bežični Internet, tako da svim tim hrvatskim građanima ponude fiksni mobitel vezan za stol u obliku VIP home boxa. Međutim, to je naravno zavaravanje, jer kada je na isti toranj se spojilo prvi preveliki broj građana, kvaliteta usluge automatski pada. Međutim, VIP je samim tim načeo jednu drugu temu o čemu u ovom izvješću nikada nije bilo govora, ni u onom prethodnom. A to je odnos cijene za poziv sa fiksne prema mobilnoj liniji i sa mobilne prema fiksnoj. Znate o čemu se radi? Sve zemlje Europe pa tako i Hrvatska poticale su godinu za godinom mobilne kompanije tako da vam je koštalo tri puta više onaj prvi poziv, prva minuta stajanja iz fiksne prema mobilnoj nego iz mobilne prema fiksnoj. Dakle, ako ste zvali sa fiksne linije mobilnu, ta terminacija poziva vam je bila 90 lipa a obratno je bila negdje oko 30 lipa. VIP je ponudio za spajanje na svoju home box razliku ne 1:3 nego 1:9 što je samo po sebi pokazalo da postoji još velika rezerva u cijenama. Agencija je tada trebala naprosto prisiliti sve ostale operatere da čim više izjednače tu razliku. Nažalost, to nije učinila. Ali nije upozorila ni na jedan drugi problem koji je ostao sakriven a to je da su svi operateri u Hrvatskoj godinama zadržavali toliko veliku razliku od fiksne prema mobilnoj u odnosu na poziv sa mobilne prema fiksnoj. I dok su u Europi to radili zato da iz te razlike poziva ljudima subvencioniraju mobilni aparat, pa su mobiteli kod njih bili jeftiniji, kod nas su taj novac pospremali u svoj džep, stavljajući to u dobit firme, a mobiteli su bili sumanuto skupi. Tek nedavno kad se tržište otvorilo konkurenciju su cijene mobitela počele padati. Ali nitko nije odgovorio kolik je kuna i eura zapravo zdrobljeno u toj međufazi koja zapravo objašnjava zašto je bilo strašno rentabilno i zašto je bilo strašno lukavo se u Hrvatskoj baviti mobilnom telefonijom? Na te odgovore nažalost u ovom izvješću nema ni spomena. Naravno da je Hrvatskoj potrebna bitna ofenziva u smanjivanju telekomunikacijskih usluga i … [[Govornik se ne razumije.]] govori apsurdni podatak objavljen pred koji tjedan u jednom od naših dnevnih listova, a to je da bolnice u Hrvatskoj plaćaju telekomunikacijske usluge više nego troškove čišćenja. Mene to doista je šokiralo i samo po sebi govori koliko je stanje neodrživo, da je država dakle doista dužna na svaki mogući način i preko agencije ići na čim veću liberalizaciju Telekom usluga. Da su gradovi dužni jedan za drugim, to više nije šminka dakle, da su dužni ulaziti u taj sustav digitalnih gradova, polagati gradske optičke mreže i smanjivati telekomunikacijske usluge svih javnih službi pa tako i bolnica unutar njih, da je država dužna prije ili kasnije promisliti je li razumno da beskorisno stoje i potpuno nekoordinirano se koriste optičke mreže i DTK-a sustavi od Hrvatskih željeznica, Hrvatskih autocesta, HEP-a i ANAF-a. Pa, to stoji sve neiskorišteno ili se daje u koncesiju pod vrlo neobičnim okolnostima, umjesto da se to objedini, ponudi na tržištu i sa time doprinese daljnjoj liberalizaciji Telekom usluga. Dakle, o ničemu od toga nažalost ovdje nije ni bilo govora. I mi iz tih razloga ćemo biti suzdržani pri glasovanju o ovom izvješću. Hvala.
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Milan Meden. Izvolite. Oprostite, ima jedan ispravak netočnog navoda gospodin Valter Poropat. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo, uvaženi kolega Tonči Tadić vjerojatno je u svojoj raspravi zabunom rekao da je pretplata 60 kuna. Pretplata je 60 kuna ako ste korisnik T-HT-a. Ako ste korisnik neke druge mreže onda je pretplata 80 kuna.
Hvala lijepa. Izvolite gospodine Meden.
Poštovani gospodine predsjedniče vijeća agencije, gospodine potpredsjedniče Sabora, kolegice i kolege zastupnici. Evo, ispred dva kluba ovdje zaista je bila dosta burna rasprava ali siguran sam da je zapravo ova rasprava burna zbog toga što je telekomunikacijsko tržište Hrvatske teško oko 17 milijardi kuna, u odnosu na hrvatski proračun to je dobrih 17% i vjerujem da je to jedan od glavnih razloga možda zbog toga što i na ovakav način ovdje razgovaramo. Istovremeno ću vas podsjetiti na ne tako daleku povijest odnosno godišnjicu 120 godina, zapravo je nedavno proslavljen u Zagrebu od osnivanja prve javne telefonske centrale u Zagrebu kada je poglavarstvo grada Zagreba sa tadašnjim Ministarstvom komunikacija na neki način dodijelilo kao najbitnijem ponuđaču koncesiju za javnu telefonsku centralu koja je proradila 1. siječnja 1887. godine i tada je u Zagrebu bilo uključeno 80 odnosno 2 tisuće i 300 korisnika koji su u prosjeku imali 80 razgovora dnevno. Želim reći da je to bilo svega 9 godina nakon što je izmišljen telefon odnosno instalirana prva telefonska javna centrala u Sjedinjenim Američkim Državama i taj trend suvremenih telekomunikacija i danas je prisutan na hrvatskom telekomunikacijskom tržištu i zaista je možda nešto ispred konkurentnosti hrvatskog gospodarstva inače. Inače, Hrvatska agencije za telekomunikacije u 2006. godini je zasigurno svojim djelovanjem aktivno sudjelovala u liberalizaciji hrvatskog tržišta a HAT je svojim aktivnostima omogućio stvaranje jednakih i transparentnih uvjeta svim novim operatorima i davateljima usluga, dakle naglašavam svim davateljima usluge operatora kojih ovog trenutka u mobilnoj mreži ima tri, u fiksnoj mreži čini mi se i više od deset ili čak i četrnaest. I kao što je kolega imao sada ispravak netočnog navoda, dakle točno je da se svi ovi konkurenti danas imaju pravo natjecati pod jednakim uvjetima a i čuli smo da neki operatori imaju skuplju pretplatu nego što je ovdje pozivam čini mi se Hrvatski telekom. Prema tome, uloga HAT-a je u ovome slučaju itekako pravno regulirana i doprinosi punoj regulaciji hrvatskog telekomunikacijskog tržišta. Prema mišljenju Europske komisije uspostavljen je stabilan regulatorni … [[Govornik se ne razumije.]] okvir sa zadovoljavajućom razinom, dakle sa Agencijom za telekomunikacije i Uredom za informatizaciju odnosno Središnjim državnim uredom za E Hrvatsku. U usporedbi s drugim zemljama jugo-istočne Europe telekomunikacijski sektor je po mnogim pokazateljima vrlo razvijen. Liberalizacija odnosno formalno ukidanje monopola je provedeno u svim segmentima tog tržišta a udio vlasništva u budućoj telekomunikacijskoj kompaniji dakle HT-a je danas manji od 50% i prema tome u tom smislu on sigurno nije vodeći zbog toga što ima većinski dio vlasništva nego zbog toga što ovog trenutka na adekvatan način se našao u poziciji bivšeg monopola ali su svima vrata pod jednakim uvjetima potpuno jednako otvorena ali i naglašavam da je problem investicija. Dakle, nemoguće je biti veliki igrač na relativno srednjem ili regionalnom tržištu ukoliko nema dovoljno investicijskih ulaganja. Kada govorimo o podacima kao što sam ovdje danas čuo o cijenama, cijene su u Hrvatskoj podjednake i u fiksnoj i u mobilnoj mreži u odnosu na ostale zemlje iz ovog dijela Europe odnosno regije, ili čak i ako govorimo oko Europa 25 ali postoji jedan drugi problem zapravo što je u Hrvatskoj znači izračunat po glavi stanovnika bruto domaći proizvod izračunat po kvalitetu kupovne moći iznosi 12 tisuća 400 dolara dok je on kao takav u Europskoj uniji 28 tisuća i 100 dolara. S tog stanovišta možemo razgovarati o cijeni ali tržište je dakle otvoreno globalno i više apsolutno nije u pitanju monopolna konkurencija. Kada govorimo o mobilnoj telefoniji koja ovog trenutka participira na hrvatskom tržištu negdje sa oko 60% prihoda, dakle oko 8 milijardi kuna ono je doseglo 100 priključaka, znači 100% priključaka na broj stanovnika odnosno znači svaki stanovnik Republike Hrvatske ima više od jednog monopola, više od jednog mobilnog telefona zapravo. To samo dokazuje da je hrvatsko telekomunikacijsko tržište mobilne mreže zrelo, da je ušlo u jednu fazu kada više konkurenti neće moći sa jeftinim proizvodima dosezati korisnika nego zapravo sa viškom vrijednosti, sa posebnom ponudom sa posebnim tarifnim cijenama i držim da je Hrvatska agencije za telekomunikacije u ovom području zapravo napravila veliki iskorak dodjelom treće koncesije operateru Tele2 koje je do današnjeg dana zauzelo negdje oko 8% tržišta. Vjerujem da je to bila pravilna agencije, znamo koliko je bure bilo u ovom domu zbog toga i čak čini mi se interpelacija ili naknadnih govora oko dodjele treće koncesije. Ali u svakom slučaju ovdje je agencija razumno postupila dodjelom koncesije operatoru koji je bio sposoban, znači koji nije bio politikantski nastrojen, koji je sa svojim znanjem ali prije svega i investicija u godinu dana dosegao 8% tržišta. Iz tog razloga je agencija sigurno doprinjela razvoju hrvatskog mobilnog tržišta. Kada govorimo o fiksnoj mreži u odnosu na regionalnu mrežu hrvatska telekomunikacijska mreža fiksnoj mreži je sigurno naprednija od svojih susjeda. Zbog čega? Zbog toga što je fiksna mreža koja je danas prezentirana kompletna digitalna, zbog toga što nema više dvojnika, zbog toga što se4 već i u ovoj mreži prešle iznad generacije ATM-a odnosno najnaprednijih tehnologija i praktički spremna je doseći infrastrukturu optike do kuće odnosno … [[Govornik se ne razumije.]] Samo da se ne zavaravamo ovdje su potrebna znatna ulaganja, ali nitko ne stoji na putu i konkuretntu Hrvatskog telecoma poput Metrometa ili Optime da svojim ulaganjima jer imaju koncesiju doprinesu punom razvoju širokopojasne mreže fiksne telefonije u Hrvatskoj. Naravno stvari se ne odvijaju preko noći ovdje kao ni u drugim stvarima, naglašavam, jer osim znanja potrebna i velika investicijska ulaganja. U ovom trenutku u Hrvatskoj je negdje oko 250 tisuća priključaka DSL-a koji su ovdje dakle prezentirani i podizanje putem DSL-a jednog izvatka gruntovnice traje manje od sekudni ili čini mi se od podizanja reda veličine nekoliko sekundi. I u tom slučaju vrata su otvorena cijeloj konkurenciji da doprinose ovom punom razvoju širokopojasne informatičke mreže. U tom smislu je hrvatska Vlada i donijela Strategiju podizanja vrijednosti od 12% do kraja čini mi se 2008. godine. Naravno da neke europske zemlje koje jesu već u Europskoj uniji, a mi nismo su na nivou 32%. Znači naš je plan 12%. Dok je recimo jedna Nizozemska već danas na 60%. Dakle nije točno da Hrvatska agencija za telekomunikacije može preko noći donijeti ovakve programe. Odgovornost je i na onima koji imaju koncesiju. Odgovornost je sigurno i na agenciji regulatorna. Da ne dozvoli diskriminaciju na tržištu. A kada govorimo o DTK odnosno distributivnoj mreži za telekomunikacije agencija je 1. listopada prošle godine preuzela zapravo ulogu nakon provedene javne rasprave gdje su i svi konkurentni bili za to, preuzela odgovornost za zajedničku uporabu ove telekomunikacijske infrastrukture. Dakle agencija može izdavati rješenje o uporabi koja zamjenjuje ugovor u slučaju kada nije utvrđen vlasnik ili ako vlasnik u ovom slučaju ovdje možda prozivani HT odbije sklopiti ugovor o korištenju. Prema izvješću ove Agencije u prošloj je godini dakle svega 10 zahtjeva od listopada do kraja godine bilo svega potrebno 10 puta arbitrirati što je minorno u odnosu na medijske napise. U odnosu možda na politizaciju ovog slučaja jer to znači da je agencija svega 10 puta na 32 dionice morala arbitrirati između vlasnika i određenih konkurenata. Što to zapravo znači? To znači da kroz političke smicalice ili medijski marketing određeni konkurenti žele stvoriti znatnu materijalnu korist na taj način da ne, apsolutno niti plate najam ove kanalizacije bez obzira tko je vlasnik bio ili da bi možda preko noći vlasnici željeli postati oni koji nisu uložili ni jednu kunu. Evo to je prava istina. Kao što sam ovdje danas čuo zapravo izvještaj «Global information society watch-a» za 2007. godinu koji je jučer predstavljen u Ženevi Hrvatska agencija za telekomunikacije je na neki način dala određeni minus da nema dovoljno samostalnosti i znanja za kontroliranje tržištem. Ali ipak je ova Agencija aktivno sudjelovala u procesu pristupanja pregovora Republike Hrvatske i Europske unije i to posebno u procesu dubinske analize i usklađenosti zakonodavstva. Što to zapravo znači? Znači da bi agencija trebala i u idućoj godini nastaviti sa osnaživanjem ljudskih potencijala. Ali oprostite ovo nije samo zadatak Hrvatske agencije za telekomunikacije nego i svekolike državne uprave i hrvatskog društva u cjelini zato jer ona država koja ima jake ljudske potencijale ujedno je i izrazito konkurentna što moramo priznati ovog trenutka u Hrvatskoj nije najsjajnija strana. Ali moramo na tome svi zajedno raditi. I s tog stanovišta Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će ovo izvješće. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba IDS-a gospodin zastupnik Valter Poropat. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolegice i kolege zastupnici, poštovani predsjedniče Vijeća Hrvatske agencije za telekomunikacije. Moji prethodnici koji su govorili, ja ću se pridružiti njima kad su rekli da se ova rasprava odvija u krivo vrijeme. Naime znamo da je ovo vrlo interesantna rasprava za sve naše građane i za sve korisnike usluga telekomunikacija, a znamo i to da se računi telefoniranja iz mjeseca u mjesec povećavaju i da su nam ustvari u većini slučajeva veći od računa Hrvatske elektroprivrede. Da ne govorim od računa vode i onog ostalog bez čega jednostavno nema života. Na telekomunikacijskom tržištu u Republici Hrvatskoj još ima mnogo stvari koje treba dovesti u red. Među prvima ja bih napomenuo ipak zaštitu potrošača. Poštovani kolege pretplata THT-u od 80 kuna, ako niste pretplatnik THT-a, ako ste pretplatnik THT-a plaćate pretplatu od 60 kuna. Mislim da više je jednostavno nedopustivo. I ovime želim reći i uputiti apel gospodine predsjedniče Vijeća za, Hrvatske agencije za telekomunikaciju vama da učinite sve da se ta pretplata ukine. Drugo poštovana gospodo osobno sam i sam radio na svom priključku na fiksnu mrežu. Postavljali smo stupove, kopali kanale te postavljati u istu traku za uzemljenje i pored toga platili tada još 1500 tada njemačkih maraka za priključak telefonskog broja. Pa recite vi meni danas da li mi koji smo radili taj posao i koji smo platili priključak od 1500 maraka imamo mogućnost da budemo ako ništa drugo dioničari na tržištu telekomunikacija odnosno u THT-u. Smatram da bi i to bio jedan od poslova koje upravo ova agencija treba uzeti u obzir i da znamo što ćemo raditi ubuduće. Jer nemojmo si dozvoliti da danas u našoj demokraciji, u demokratskom društvu da ne možemo razgovarati o tome i onome što smo sami osobno ulagali u nešto što danas itekako skupo plaćamo. Što se tiče kabelsko-distributivne kanalizacije odnosno distributivne telekomunikacijske kanalizacije. Da ne govorim teškim riječima smatram da itekako kasnimo sa donošenjem rješenja o vlasništvu. Naime svi dobro znamo da su gradovi i općine izgradile zajedno sa svojim građanima kabelsko-distributivnu organizaciju. I ne samo to nego je kasnije bila zakonska regulativa da se u istu kabelsko-distributivnu kanalizaciju postavljaju posebne cijevi, «alcaten» cijevi «phi 50» i za kabelsko-distributivnu televiziju odnosno satelitsku televiziju koja se prihvaća na jednom mjestu i onda se distribuira kabelskom kanalizacijom do priključaka u samoj kući i to smo isto tako mi plaćali zajedno sa svojim gradovima i općinama. I to je ključno. Dok se taj problem ne riješi, naravno u korist građana, općina i gradova problemi će se samo multiplicirati i ja se nadam da će u ovoj sabornici biti još ljudi koji će zastupati upravo ovakav ili sličan način rješavanja ovih problema kao što to predlažemo najviše kolega Tonči Tadić i ja. Od ove agencije trebamo tražiti da napravi upravo pravilnik o korištenju distributivno telekomunikacijske telekomunikacije i to što prije. Ova agencija kao regulator na telekomunikacijskom tržištu mora puno dati i na zaštiti potrošača, a da ne govorimo da naši govornici plaćaju više cijene telekomunikacijskih usluga nego što to čine korisnici čije tvrtke imaju sjedišta u nekim drugim zemljama. I konačno, da ne ponavljam ono što su moji prethodnici rekli klub IDS-a primit će na znanje ovo izvješće, ali kod glasanja će biti suzdržan. Hvala lijepa.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je gospođa Alenka Košiša Čičin-Šain koje nema. Zatim gospodin Ivan Vučić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Hrvatska agencija za telekomunikacije što je vidljivo iz izvješća i u prošloj godini i svojim radom u regulaciji telekomunikacijskog sektora stvorila osnove na kojima gradi daljnju učinkovitost u suradnji i transparentan odnos sa svim subjektima na telekomunikacijskom tržištu. Agencija nastavlja liberalizaciju telekomunikacijskog tržišta sa ciljem ravnoteže između interesa korisnika i … [[Govornik se ne razumije.]] povrata investicije operatera. Iz izvješća je vidljivo da je agencija nastojala osigurati i promicati djelotvorno i održivo tržišno natjecanje sa jednakim mogućnostima za sve sudionike i sprječavati zloupotrebu nadmoćnog položaja na tržištu. Kad govorim o tržištu usluga u nepokretnoj mreži trenutno je nemoguć opstanak novih operatera, te provedbenog i efikasnog regulatora s jedne strane i ozbiljnog i uspješnog operatora s druge strane. Tržište usluga u pokretnim mrežama najbolji je primjer kako se ona može samo regulirati, jer da tržište već pokazuje prve znakove samoregulacije ulaskom novog operatera TELE2 koje je donio sniženje cijena, raznolikost tarifnih paketa, kako za poslovne, tako i za privatne korisnike što je za nas korisnike svakako i najvažnije, rekao bih i najbitnije. Agencija je svojim dosadašnjim radom pokazala da motri poteze Hrvatskog telekoma u svezi sa ISKON-om i u vezi sa drugim operaterima i da nisu popustili, i da nisu dopustili nikakvu … [[Govornik se ne razumije.]] na tržištu. Što se tiče stanja na telekomunikacijskom tržištu vidljivo je da se prihod iz godine u godinu povećava što je svakako i naš doprinos u telefoniranju, pa je tako on u 2004. godini bio 11 milijardi i 422 milijuna, a 2006. godine 13 milijardi 721 milijun što je povećanje od 5,45%. Osnovni trendovi su povećanje prometa, odnosno korištenja TK usluga su pad cijene, a time i stvaranje boljih uvjeta za gospodarstvo i stanovništvo. Dakle, vidljivo je da cijene padaju, ali prihodi rastu što je dakle više koristimo naše telefone bile one fiksne ili mobilne. Da je Hrvatska sa liberalizacijom tržišta krenula kasnije ali je zato proces brži od zemalja koje su već ušle u Europsku uniju. Iz usluga u nepokretnoj mreži koja ima ukupno milijun i osamsto dvadeset i jednu tisuću korisnika vidljivo je također da se on povećava ali ne u onolikoj mjeri kao i u mobilnoj telefoniji. Sniženje cijena korištenja javne govorne usluge u protekloj godini dana iznosi od 2,5 do 9,6. Cijena lokalnog poziva je niža nego u zemljama Europske unije, cijena nacionalnog poziva je niža nego od prosjeka u zemljama Europske unije, cijena međunarodnog poziva prema bližim zemljama je niža, nego prosjek zemalja Europske unije. Cijena međunarodnog poziva prema udaljenim zemljama je viša za 108% nego u zemljama Europske unije i to je hajmo reći jedan dobar gospodarski potez operatera ukoliko znamo da skoro još dvije iseljene Hrvatske su u preko oceanskim zemljama Kanadi i Americi i Australiji i to je ono što njima zasigurno stvara onu veliku dobit koju sam malo prije rekao i svakako da je tu na tržištu potrebit ili novi koncesionar ili pritisak sa srane agencije da se i cijene međunarodnog poziva prema udaljenim zemljama smanje. Što se tiče u Internet mreži broj korisnika iznosi preko jedan milijun i šesto osamdeset i četiri korisnika. Udio HT-a obzirom na ukupni prihod iznosi 70%. Broj korisnika širokopojasnog pristupa je 251800 što je 5,6% i složio bih se sa onom usporedbom kolege Tadića jer evo na žalost i sam sam jedan od korisnika onog najsporijeg Interneta jer nemam mogućnosti priključka na ove telekomunikacijske bolje optičke kablove. Dakle, moja transakcija jednog lista A4 traje otprilike dvije minute, a nečija traje dvije sekunde i onda koliko impulsa platim ja, a koliko plati on nije za usporedbu, a na tržištu bi trebali imati svi iste uvjete. Usluge u pokretnim mrežama u Hrvatskoj 4 milijuna 655 290 korisnika ili nešto više nego Hrvatska ima stanovnika i mislim da je to u usporedbi sa najrazvijenijim zemljama u Europi da sigurno za njima ne zaostajemo. Dakle, imamo više mobilnih mreža, mobilnih telefona nego imamo stanovnika. Dakle, za 100,6. Učešće operatera je 52,2 % te Hrvatske, VIP net 43 i TELE2 4,6. Sniženje cijena korištenja javne govorne usluge iznosi od 1,3 do 17,7% i u odnosu na prosjek zemalja Europske unije cijene na našem tržištu su za sada niže. Ono što je istaknuo i gospodin Gačina iz Agencije, isto tako i kolege. Najveći problem je korištenje zajedničke infrastrukture. Svakako da ciljevi koje je agencija stavila pred sebe, uvođenje reda, poticati zajedničko korištenje, osigurati budući razvoj su zaista ciljevi koje treba ostvariti, koje će biti teško ostvariti. Ali pravilnik koji su istakli kolege i Tadić i Poropat po korištenju DTK je zasigurno ono što je prioritet u izradi i ako me pitate kao korisnika pa i čovjeka koji je dugo bio u vlasti, u jedinici lokalne samouprave ne znam što bih ovog trenutka napravio, da li bi kao gradonačelnik primio na upravljanje DTK mrežu, dakle onda i na održavanje ili bi to ostavio operaterima koji sada koriste. Ali s obzirom na način na koji su rađeni kablovi zavisno od koje, do koje jedinice lokalne samouprave ili samo doprinosima i doprinosima ili vlastitim radom zasigurno su jedinice lokalne samouprave koje traže da one upravljaju tim kablima u pravu. I 12 ugovora je do sada sklopljeno između jedinica lokalne samouprave i HT-a sa jedne i druge strane o načinu korištenja telekomunikacijske mreže. Iz sfere zaštite korisnika vijeće, osnovano je Vijeće korisnika početkom 2006. godine, što je svakako pohvalno. Dobro je da se je Vijeće izborilo da se prikazani računi, prikazuju rizični brojevi na web stranicama, da je uvedena zabrana odlaznih poziva prema rizičnim brojevima, da je omogućeno ograničenje računa po želji korisnika, od 500 kuna, da je zaštita korisnika ugrađena za opće uvjete pružanja TK usluga. Rezultat svega je smanjenje reklamacija za 71%. I na kraju da zaključim da je Agencija kao nezavisni nacionalni regulator komunikacija zasigurno opravdala svoje postoje, da danas mi u Hrvatskoj imamo ono što smo pred par godina gledali u Njemačkoj da imamo mobitel za 1 euro ili za 1 kunu, da svako može i na svakom mjestu u Hrvatskoj telefonirati, da treba težiti dalje. Sigurno treba poglavito u izradi onog Pravilnika o DTK kao takvog. I podržat ću donošenje ovog zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku, gospodin Valter Poropat. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega Vučić, ja vjerujem da ste vi, kao što ste rekli bio gradonačelnik, je li tako, jedinice lokalne samouprave, kad ste govorili u vezi vlasništva da li biste se prihvatili DTK ili ne. Zbog čega to govorimo? Govorimo to upravo radi toga se gradovi kao takvi mogu uključiti i preuzeti na sebe vlasništvo distributivno telekomunikacijskih kanala radi toga da se ne dešavaju stvari koje se dešavaju. Ja znam da je u zadnjih godinu dana učinjen veliki korak, da su potpisani određeni sporazumi sa THT-om i sa nekim jedinicama lokalne samouprave i da se tu stvarno stvari su poboljšane. Međutim, ako vi gledate da su korisnici današnjih usluga prije 20-ak ili 25 godina sami učestvovali u postavljanju kabela, u postavljanju stupova, u rješavanju i kopanju kanala i postavljanja uzemljenja u te kanale, da su kupovali po tisuću 500 maraka tada jedan pretplatnički broj. … [[Upadica se ne čuje.]] Negdje tisuću 650, eto vidite. Dakle, ja vjerujem da upravo na tom tragu imamo mogućnost da otvorimo raspravu po tome da ti ljudi koji su to radili budu danas dioničari onoga što će se sutra prodavati.
Hvala. Idemo dalje. Sada je na redu gospođa zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja ću se isto vrlo kratko uključiti u ovu izuzetno zanimljivu temu iako je ona na izgled samo jako stručna i ove neke naravno čisto stručne stvari da se ne mogu da tako kažem toliko taknuti koliko ove koje se tiču u biti svakog kućnog proračuna u Republici Hrvatskoj. Jer obzirom na broj telefona, pogotovo mobilnih koji su sve više u porastu naravno da se to tiče sviju nas ponaosob, a i društva u cjelini i države naravno kao onog koji organizira stanje na tom području. Ja moram reći dakle da je ova agencija koja vrlo kratko u biti djeluje i ona je nešto novo na hrvatskom tržištu za telekomunikacije. Isto tako obavila svoju funkciju ili barem pokušava obaviti onako kako najbolje zna, da je ona tek bila u ekipiranju, da se 90-ak stručnjaka teško može obraditi ove silne zahtjeve, da je impresivan broj predmeta koje je agencija obradila na različitim područjima. I tu ne može reći dakle da su ti ljudi djelatni. Mi možemo samo govoriti o nekim općim problemima koje agencija je naslijedila zajedno sa svima nama koji su posljedica možda pogrešnih ili loših odluka bivših vlada, a i nepoznanica iz ugovora koje su potpisane sa dosadašnjim monopolistom donedavno na ovom tržištu, a koji u neku ruku slijedom toga jest onda u povlaštenijem položaju ako govorimo o Deutsche Telekomu koji je vlasnik Hrvatskog telekoma u fiksnoj telefoniji. Jer naravno smo potpisivajući ugovore kojima im je zagarantirana ta telefonska pretplata u biti stavili u povlašteni položaj neki drugi time što smo još i rok koji prvotno u ugovoru nije bio dan produljili pa tu nemamo što govoriti i prigovarati agenciji. Dakle agencija je samo konstatirala takvo stanje koje ona sama promijeniti ne može. Dakle mi možemo i danas razgovarati o tome da li je trebalo ili ne prodati Hrvatske telekomunikacije. Ja sam jedna od onih koji je jedan dan bila u Povjerenstvu za prodaju '97. i danas sam sve više sigurna gledajući svako novo izvješće da nismo smjeli to prodati. Jer 17 milijardi kuna koje se prometne na hrvatskome tržištu bi dobro došli hrvatskoj državi, dobit bi ostala u Hrvatskoj. A imamo dovoljno i imali smo onda stručnjaka i pameti koji danas po svijetu grade drugima telekomunikacije, a onda su mogli ostati u Hrvatskoj i tu isto dobro živjeti i raditi. Dakle, s tom povećanom pažnjom od onda i s tim dakle čvrstim uvjerenjem da sve ono što može ostati u hrvatskim rukama ostane. Ja ću isto kao bivša čelnica lokalne samouprave reći da sam čvrsto na stavu da lokalna samouprava može preuzeti u vlasništvo, ne mora njome gospodariti, može naplaćivati dakle koncesijom naknadu za korištenje kablova i vrlo jednostavno riješiti dakle ono što se nekad zvalo društveno vlasništvo, odnosno što smo svi mi kao stanovnici bivšeg sustava naravno negdje više negdje manje, negdje je to bilo tisuću 500 maraka, ali negdje dragi moji prijatelji prije 30 i nešto godina je bilo i 3 tisuće ondašnjih. Dakle bilo je puno više, ovisno o konfiguraciji terena, broju pretplatnika, vrsti ugrađenog materijala, da sad ne dociram. Dakle ljudi osjećaju to, a govorit ću da je to jednako onome što se dešava i u distribuciji električne energije, dakle isto tamo ti vodovi i još sličnih stvari, dakle nešto što ljudi smatraju svojim ne isključivo vlasništvom, svojom mukom kojom su gradili u svojoj zemlji, tu mislim da ne bi trebalo imati dileme i da bi agencija trebala u ovom slučaju ona pazi na to da se ti odnosi rješavaju, ali kad bude se definitivno rješavalo stati na stranu upravo većine građana koji razmišljaju kao i ja pa ću ja kao vox populi eto prenijeti njihov glas i mislim da to nema veze ni sa kakovim strančarenjem, nego je to čisto jedno da tako kažem od tehničkih pitanja, a i onda pitanje mogućnosti obavljanja određenih funkcija. Dakle, ovdje je vidljivo da se kroz ove godine smanjuje broj fiksnih korisnika, fiksne telefonije, da se povećava broj mobilne i tu možemo govoriti dakle u mobilnoj telefoniji o konkurenciji i u onoj dobrobiti koja za nas potrošače proizlazi, a to je dakle sa sve većim brojem ponuđača imamo sve niže cijene, imamo sve veću brzinu mogućnosti prenošenja svojih ili glasovnih ili pisanih poruka, a imamo isto tako ova rješenja dakle da u umjesto nje, klasične mjesečne naknade koja je u fiksnoj telefoniji ostala nemamo to, nego imamo jedan iznos koji možemo u biti kao kredit trošiti pa dakle tu su potrošači svakog dana preplavljeni novim ponudama, novim vrstama usluga i stvarno tu mogu birati iako ja moram dakle reći da se često prosječni potrošači teže i snalaze u toj cijeloj ponudi, da im tu možda treba pomoći i možda ova agencija, dakle osim naravno medijskih i negativnih napisa, jer tu smo svjedoci i u drugim područjima da se ne piše nešto što je dobro napravljeno ili afirmativno, nego se izvuče neka sitnica pa se od toga onda radi priča po novinama. Dakle, da bi ova Agencija zaslužila da joj se malo više medijski pomogne, da se njezina djelatnost promovira i pozitivno kroz medije dakle i da ljudi imaju mogućnost da se kad nešto je u nedoumica obrate i toj agenciji. Ja moram reći dakle da sam govoreći o zaštiti potrošača, mi moramo reći da je ove godine godina zaštite potrošača u Hrvatskoj, između ostaloga dakle da treba štititi potrošače sviju vrsta proizvoda i usluga i svih modela. Imam problem otkad smo raspravljali o Zakonu o potrošačima sa brojevima 060, pa ja dakle molim evo gospodina Gačinu, iskoristit ću dakle ovu temu da se konačno bilo gdje, potrošaču je sasma svejedno, roditeljima i nama kao građanima gdje će se to riješiti, ali ne može se ne riješiti nigdje ili prebacivati lopticu s jednog na drugog. Dakle, ja sam htjela da se zaštita oglašivača, odnosno potrošača riješi na način da se vlasnik poduzeća koje se koristi uslugom 060, a koje se oglašava u tiskanim medijima, otvorite "Večernji" vidjet ćete poplavu u ovom slučaju pornografskih oglasa, ali imate oglase tipa onih kredita, tipa lažnog zapošljavanja gdje trebate dati učešće, odnosno varanje ljudi na svim područjima da tako kolokvijalno nazovem, dakle da se poduzeća koja koriste broj 060, a oglašavaju te usluge i mogućnost plaćanja na taj broj legitimiraju. Dakle, oglašivaču korisniku, odnosno koncesionaru mora biti poznato poduzeće, mora biti poznato da li to poduzeće plaća porez ovoj državi, da li to poduzeće ima urednu firmu bilo obrt, bilo d.o.o. bilo kojeg oblika, kućnu radinost, ali to ne može biti ilegalna djelatnost na štetu građana. Ja neću govoriti šta se događa kad dijete videći takav neki oglas prvo neukusan, bilo kakav nazove taj broj, dakle teku minute, usput ga se loše odgaja i sve one posljedice da ne govorim o naivnim građanima koji ulijeću u kredite, koji plaćaju za poslovanje. Pa lijepo molim dakle, ne može se dogoditi da se uputi pismo iz Ministarstva gospodarstva agenciji, agencija kaže to nije naš problem, ministarstvo kaže ne može biti u ovom zakonu, ja vas molim da se dogovorimo svi zajedno da se to stavi po meni u sve zakone. Dakle, da se brojevi 060 stave kao što su se ovi dajleri stavili pod kontrolu da se stave i ti brojevi 060 pod kontrolu. Najljepša hvala.
Hvala. U 18 i 10 je prošlo vrijeme za prijavu. Imamo dvije replike. Prvo, gospodin Željko Ledinski. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo želio bih samo na jedan način potvrditi ovo što je kolegica Ivana govorila vezano uz to koliko su građani sudjelovali kod izgradnje mreže. Prema podacima koje imam prije nekakvih 15-tak godina prihod Hrvatskih šuma je bio daleko veći nego prihod telekoma. Danas je situacija obrnuta iako se šume puno sijeku podjednako, a dok je prihod telekoma čini mi se 7, 8 puta veći. Prema tome, i … [[Govornik se ne razumije.]] koju su građani financirali desilo se to da su prihodi telekoma veći i zato apeliram i da se pomogne agenciji, da se uvede konkurencija, da se što više operatera može koristiti tom mrežom i na taj način ćemo vjerojatno dobiti onda i daleko niže cijene toga impulsa koji se danas plaća i na taj način želimo evo potvrditi ovo što je kolegica maloprije i govorila. Hvala.
Hvala. Odgovor, gospođa Ivana Sučec Trakoštanec.
Kad bi se htjela šaliti onda bih rekla gospodinu Ledinskom da bi onda u Hrvatskim šumama trebalo uvesti konkurenciju pa bi možda bile niže cijene, odnosno da ste malo više sadili, a manje sjekli pa bi sad onda ubirali plodove. No molim, dakle nije to odgovor. Ja se slažem dakle da je zarada neočekivano visoka, da nitko nije očekivao dakle da će svi u Hrvatskoj željeti imati posebno te mobitele i da je to za jednu socijološku analizu općeg stanja u našem društvu. Dakle, dolazimo u situaciju da ljudi, ja gledam ljudi iz siromašnijih porodica nemaju šta za jesti da to tako kažem, a imaju mobitel koji ih skupo košta i ne koriste se njime isključivo za pozitivne stvari, nego za da tako kažem kojekakve gluposti. Evo u tom smislu mi se ponašamo na način na koji se bogatiji od nas ne ponašaju. Dakle, vrlo nerazuman i vrlo loše trošimo teško stečeni novac. Hvala.
Imamo još jednu repliku, gospodin Valter Poropat. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvažena kolegice Sučec Trakoštanec, ako sam dobro shvatio i vi ste bila čelnik jedinice lokalne samouprave i rekli ste da biste prihvatili vlasništvo na telekomunikacijskom kanalizacijom, je li tako? I rekli ste između ostalog i da biste te kabele dali u koncesiju. Vjerojatno kabelsku kanalizaciju jer kabeli su u vlasništvu pružatelja usluga. Međutim, htio sam reći kad ste rekli da agencija ne može puno napraviti na tom polju jer je taj veliki problem naslijedila. Mi ne očekujemo, ja ne očekujem da agencija može napraviti ne znam što. Agencija je regulatorno tijelo i kao takva ona itekako može regulirati i dati prijedloge upravo ovom Saboru kako će se određene stvari rješavati da bi onda ti korisnici koji su nekad kupili i napravili tu kanalizaciju došli na to da budu ako ništa barem dioničari THT-a.
Odgovor, gospođa Ivana. Izvolite.
Da gospodine kolega, ja se slažem s vama dakle da ćemo o tom problemu vjerojatno još višekratno ovdje pričati, ali bi samo podsjetila dakle da je agencija podmetnula svoja leđa kad je od 1. listopada prošle godine preuzela sukladno članku 22. Zakona o telekomunikacijama brigu kakvu je mogla naravno i kakva je u skladu sa zakonom da se jednostavno ti sporovi kojih je sve manji broj, skoro ih više i nema, dok se ne riješi definitivno pitanje vlasništva, da se omogući korisnicima da bezbolno, bez prekida imaju te usluge. Vidljivo je da je, ja sad neću čitati jer je u izvješću to jasno napisano, agencija koliko je mogla taj problem privremeno riješila. Ja joj na tome zahvaljujem.
Hvala. I kao zadnji u raspravi gospodin Krunoslav Markovinović. Izvolite!
Ma evo, danas smo već puno čuli, svega nekoliko riječi. Ma evo, ponukan sa raspravom gospodina, kolege zapravo Tadića da zapravo lokalna samouprava preuzimanjem DTK-a želi doći do velike zarade, ja mislim da to nije tako. Ja sam razgovarao sa nizom kolega i kolegica iz lokalne samouprave i oni tvrde zapravo da je cilj liberalizacijom DTK-a mreže zapravo stvoriti jaku konkurenciju i upravo profitirati kroz tu konkurenciju. Jer je činjenica da je novac koji je uplaćen ranije za sudjelovanje u razvoju mreže, sigurno se nikad neće moći biti, neće moći biti vraćen. Evo, što se tiče, evo kolegica veli 06060. Teško da će agencija moći regulirati ovo, kom prodati, što? Evo, kolegici mogu reći da bi se tim trebale pozabaviti toplinske mreže, jer riječ je o vrućim linijama, pa onda nego agencija. Dobro, sad dosta, samo nekoliko stvari sam htio samo reći. Primjećujem da je počelo što smo i očekivali da su postupci koordinacije radijskih postaja počeli i koordinacija recimo sa BiH-a, piše i Mađarskom i Italijom, Slovenijom itd., ali posebno su ovdje interesantni BiH-a, Italija pa i Slovenija. Ima jako puno ometanja naših radio stanica. I upravo u toj koordinaciji očekujemo zapravo da će se, da će doći do usaglašavanja, tako da bi upravo imali bi kvalitet. Dobro je da je agencija odmah krenula i sa opet koordinacijom međunarodnog usklađenja i sa drugima oko analogne i digitalne TV mreže jer moramo biti stvarno u toku. Ovaj put je tu velim i Austrija, jasno od susjeda. I ono što treba pohvaliti agenciju, vidim da je ogroman broj predmeta rješavan. Evo, 9 tisuća 200 veli 69 zahtjeva za izdavanje dozvola, preko 92% je riješeno. Jasno da uz dodatni napor i tražitelja koji moraju dati dokumentaciju bit će riješeno i više. Ima veliki broj upravnih i neupravnih predmeta što me je zapravo iznenadilo, više od 24 tisuće, što sigurno zahtjeva i veliki napor. Što se tiče ovih ostalih stvari, s nizom stvari se ne bih složio sa prethodnim kolegicama i kolegama, ali o tom drugi puta. Hvala.
Hvala lijepa. I zaključno, gospodin Gašpar Gačina u ime predlagača. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Dopustite mi samo telegrafski da se osvrnem na neke stvari koje mislim da treba reći sa ovog mjesta, koje naprosto ne stoje. Što se tiče distributivne telekomunikacijske kanalizacije agencija kao regulatorno tijelo po Zakonu o telekomunikaciji nije odgovoran za rješavanje vlasničkih odnosa nego da potiče zajedničko korištenje i da pri tome uvodi red. Isto tako mislim da je vrlo dobar prijedlog da se napravi pravilnik. Međutim, mi smo napravili uputu za korištenje distributivne telekomunikacijske kanalizacije. Inicirat ćemo izradu odgovarajućeg pravilnika koji potpisuje ministar. Međutim, ovdje se radilo o krađi kapaciteta tuđih i to po noći najčešće, preko vikenda i pri tome dakle, tu ima posla i za komunalno redarstvo s kojim smo uspostavili suradnju, za Policiju i za telekomunikacijskog inspektora. Dakle, mi ne bježimo od svog dijela odgovornosti, ali samo zajednički možemo to riješiti. Što se tiče famoznog kako se zove … [[Govornik se ne razumije.]] Ja sam pročitao izvornik, žao mi je što ga nemam ovdje. Novinarka Gatarić, ako je to uopće vrijedno spomena, nije dobro prevela taj izvornik i ne stoji u izvorniku da je agencija nestručna. Mislim da to treba reći. Što se tiče akvizicije Iskon HT. Prošle godine prilikom podnošenja Izvješća za 2005. godinu bio sam pitan, premda to nije bio dio Izvješća za 2005. i rekao sam, Hrvatska agencija za telekomunikacije nije odgovorna za preuzimanje, to je Agencija za zaštitu tržnog nadmetanja. Međutim, rekao sam i to smo održali da ćemo proglasiti Iskon operatorom sa zajedničkom … [[Govornik se ne razumije.]] tržišnom snagom i na taj način spriječiti zlouporabu u formi … [[Govornik se ne razumije.]] cijena i zlouporabu nadmoćnog položaja. I to smo učinili. Isto tako obećao sam da ćemo oduzeti koncesiju za "Weimax" u Županiji zagrebačkoj. I to smo učinili. Prema tome, mi smo se nosili vrlo aktivno i efikasno s posljedicama toga preuzimanja. Što se tiče home boxa, to je zaista bila jedna delikatna stvar i tu odgovornost smo podijelili sa resornim ministarstvom i inspektorom telekomunikacija. Zašto? Zato što s jedne strane nismo znali gdje smjestiti home box prema postojećim važećim zakonima i podzakonskim aktima. Međutim, koliko god je nepopularno čekati s rješenjem, mislim da smo našli optimalno rješenje, jer home box predstavlja obogaćenje ponude na Hrvatskom telekomunikacijskom tržištu i zabrana home boxa značila bi kažnjavanje korisnika. S druge strane po načelu nediskriminacije budući je VIP net. operator s značajnom tržišnom snagom u međusobnom povezivanju i međusobnom povezivanju, u legalizaciji home boxa propisali smo obvezu VIP net.-a da mora uslugu pristupa dati i drugim operatorima. I treće što se tiče cijena, tu ćemo odgovornost podijeliti sa Agencijom za zaštitu tržnog nadmetanja koja ocjenjuje te cijene u smislu korektnosti i eventualno istiskivanja cijena. Što se tiče ugovora o usklađenju koji je izazvao veliko čuđenje cijenjene zastupnice Alenke Košiša Čičin-Šain, želim reći da sam u tom procesu sudjelovao i da je trajao više od dva mjeseca. Ugovor o usklađenju koncesijskog ugovora trebalo je napraviti do 10. mjeseca 2003. godine po Zakonu o telekomunikacijama koji je još uvijek na snazi. Agencija za telekomunikacije i ja kao potpisnik sam preuzeo obvezu da ću dati, da ćemo izdati sve dozvole kao i svim drugim korisnicima bez ikakvih ekskluzivnih prava. I sa ovim usklađenjem ugovora prestala su sva ekskluzivna prava Hrvatskim telekomunikacijama, a onaj sporni članak o prikupljanja sredstava, obračunu i naplati će se riješiti sa Pravilnikom o naplatama koji je u izradi pri ministarstvu. Prema tome, nikakva ekskluzivna prava sa ovim ugovorom o usklađenju više neće biti. Prema tome, ja nisam ništa potpisao što mi je stavljeno pod nos. Vrlo sam ozbiljno radio na tome i na to sam ponosan. Što se tiče pitanja i primjedbi poštovanog zastupnika Tončija Tadića homeboks sam donekle mislim obradio. Mislim da su to manje-više sve teme koje se ponavljaju i bilo mi je izuzetno drago da sam imao priliku, zahvaljujem, objasniti ove stvari koje apsolutno ne stoje. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Idemo na godišnje izvješće o radu Hrvatske agencije za telekomunikacije uz stanje i ostvarivanje načela i ciljeva regulacije telekomunikacijskog tržišta u Republici Hrvatskoj za 2006. godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Godišnje izvješće o radu Vijeća Hrvatske agencije za telekomunikacije i o stanju i ostvarivanju načela i ciljeva regulacije telekomunikacijskog tržišta u Republici Hrvatskoj za 2006. godinu. Molim da se glasuje. Rezultat? Za 66. Suzdržano 5. Protiv 10. Utvrđujem da je sa većinom glasova prihvaćen ovaj zaključak.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane dame i gospodo. Evo, pred nama je dakle Zakon o biocidnim pripravcima. Dozvolite samo riječ, dvije. Mi smo u prosincu 2005. godine predložili a evo Hrvatski sabor prihvatio Zakon o kemikalijama, zakon koji je po prvi puta u cjelovitosti dakle uredio među ostalim i određena pitanja vezana za biocidne pripravke. Međutim, sukladno europskoj praksi i implementiranju čitavog niza direktiva postoji jasna dakle potreba da se i sustav biocida u cijelosti regulira i zasebnim zakonom i upravo je to bio glavni razlog zašto smo pristupili izradi a naravno i izradili ovaj zakon. Što su to biocidni pripravci? To su pripravci koji sadrže jednu ili više aktivnih tvari. Namijenjeni su za uništavanje, sprječavanje djelovanja ili imaju neki drugi utjecaj na štetne organizme na kemijski ili biološki način. Uvijek se postavlja pitanje što je to. Pa jedan od klasičnih primjera za biocidne pripravke su repelenti zaštitna sredstva kojima se branimo od komaraca i kojekakvih zapravo drugih nametnika. Što ovaj zakon donosi? Na prvom mjestu on uređuje i međusobno priznavanje odobrenja među državama članicama Europske unije. Naime, ovdje formalno se za svaki biocidni pripravak za koji postoji odobrenje nadležnog tijela u određenoj zemlji a to znači da se zapravo stavi u promet i da se zapravo koristi, da se ista ta praktično dozvola u zemlji u kojoj se uvozi može koristiti time da naravno ukoliko postoje opravdani neki nacionalni razlozi da se to može dozvola i uskratiti. Ono što je isto tako bitno kazati da postoji i posebnost zakona a to je načelo primjerenog ocjenjivanja. To se načelo temelji da su svi biocidni pripravci više ili manje štetni što uvijek zapravo se formira jedan zaseban registar i naravno prioritet je da se svaki od tih pripravaka mora ukoliko dolazi na tržište ili postoji manje štetni agens zamijeniti, dakle da manje štetni dolazi na mjesto onoga koji je dokazano više štetan. I treća zapravo stavka koja je izuzetno značajna a to je da zakon posvećuje posebnu pozornost pravilnoj uporabi biocidnih preparata posebice onih koji se razvrstavaju kao opasni a to su oni koji su vrlo otrovni, otrovni, kancerogeni, mutageni i toksični za reprodukciju. Evo, ovo je bilo vrlo dakle kratko. Ponavljam, radi se o jednom zakonu koji je implementirao u cijelosti direktive Europske unije i evo predloženi zakon dakle u cijelosti usklađen sa propisima Europske unije još jedan doprinos da se hrvatsko zakonodavstvo uskladi sa zakonodavstvom Europske unije.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Gospođa Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 73. sjednici odbora održanoj 16. svibnja 2007. godine raspravio je Prijedlog zakona o biocidnim pripravcima s konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 19. travnja 2007. godine. Odbor je zakon raspravio kao matično radno tijelo sukladno članku 75. Poslovnika Hrvatskoga sabora. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja upoznao je odbor s razlozima donošenja ovog zakona. Tijekom primjene zakona i o kemikalijama koji prvi puta … [[Govornik se ne razumije.]] određena pitanja vezana uz biocidne pripravke ukazala se potrebna da se stavljanje u promet i nadzor nad biocidnim pripravcima uredi posebnim zakonom. Time bi se ujedno i olakšao prijenos odredbi Direktive Europskog parlamenta o biocidnim pripravcima u hrvatsko zakonodavstvo. Tijekom kraće rasprave članovi odbora podržali su donošenje ovog zakona. Izraženo je mišljenje da su svi biocidni pripravci u manjoj ili većoj mjeri štetni te da treba nastojati što brže ukloniti štetne tvari odnosno zamijeniti manje štetnim biocidnim pripravcima. Nakon kraće rasprave članovi odbora su jednoglasno odlučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje Zakon o biocidnim pripravcima u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime Odbora za prostorno uređenje i zaštitu okoliša gospodin Marko Širac. Izvolite.
Imamo jedan amandman za to predsjedniče. Gospodine potpredsjedniče, kolege i kolegice. Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša na temelju članka 140. Poslovnika Hrvatskoga sabora raspravio je navedeni konačni prijedlog zakona kao zainteresirano radno tijelo. U raspravi na odboru istaknuto je da u članku 2. točka 11. pojam: stavljanje na tržište definiran kao svaka isporuka trećoj osobi bilo uz plaćanje ili bez naknade s tim povezano skladištenje naravno osim skladištenja za izvoz izvan carinskog područja Republike Hrvatske ili odlaganje u otpad. Ukazano je da bi se ovako definirani pojam stavljen na tržište mogao tumačiti kao isporuka trećoj osobi radi odlaganja u otpad te je odbor predložio amandman kojim se briše tekst ili odlaganje u otpad. Predstavnik predlagatelja suglasio se s predloženim amandmanom odbora. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o biocidnim pripravcima zajedno sa slijedećim amandmanom: U članku 2. točka 11. iza zagrade stavlja se točka a riječi: "ili odlaganje u otpad" brišu se. Obrazloženje: Navedenom točkom 11. definirano je da pojam stavljanja na tržište u smislu ovoga zakona podrazumijeva svaku isporuku trećoj osobi bilo uz plaćanje ili bez naknade te se sa tim povezano skladištenje ili odlaganje u otpad. Budući da bi se ovako definirani pojam stavljanja na tržište mogao tumačiti i kao isporuka trećoj osobi radi odlaganja otpada predlaže se brisati tekst ili odlagani otpad. Hvala lijepa.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Jagoda Martić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Biocidni pripravci jesu pripravci koji sadrže jednu ili više aktivnih tvari, a upotrebljavaju se kao sredstva za uništavanje i sprječavanje djelovanja štetnih organizama. Koriste se u komunalnoj higijeni i možemo ih svesti pod zajednički nazivnik 4D, znači dezinfekcija, dezinsekcija, deratizacija i deodorizacija. U biocide se nadalje ubrajaju sredstva za održavanje osobne higijene, za zaštitu materijala na primjer zidova kuće od gljivica i drugih nametnika, drvo od različitih nametnika. Zatim u tu skupinu spadaju sredstva za uništavanje štetnih riba, ptica itd. Sredstva za zaštitu bilja ne ubrajaju se u biocidne pripravke. Općenito se može reći da su biocidni pripravci u manjoj ili većoj mjeri štetni. Upravo zbog toga treba težiti što bržem uklanjanju štetne tvari, odnosno zamjeni manje štetnim biocidnim pripravcima. Ako to imamo na umu onda nam je jasno da svemu onome što se odnosi na biocidne pripravke i njihovu primjenu moramo pristupiti krajnje oprezno i pažljivo. Europski parlament i Vijeće Europe donijeli su 16. veljače 1998. godine direktivu 98/8/EC poznatu kao direktivu o biocidnim pripravcima. Osnovna namjera donošenja te direktive bilo je stvaranje jedinstvenog zakonskog okvira koji regulira sve aspekta stavljanja u promet biocidnih pripravaka sa svrhom prvenstveno osiguravanja visoke razine sigurnosti za zdravlje ljudi i okoliša. Ali ujedno i omogućavanje pravilnog funkcioniranja zajedničkog europskog tržišta. Direktiva je opsežan dokument koji uređuje i proces registracije i stavljanje u promet biocidnih pripravaka, uzajamno priznavanje i registracija unutar Europske unije i uspostavlja pozitivnu listu aktivnih tvari za biocidne pripravke. U Zakonu o kemikalijama ugrađeno je desetak odredbi koje se mogu tumačiti kao pokušaj usklađivanja sa direktivom o biocidnom pripravcima. Obzirom na složenost i osjetljivost materije koja se odnosi na biocidne pripravke dobro je da se pristupilo izradi posebnog zakona koji bi detaljno razradio ovu problematiku. Na taj način ćemo olakšati prijenos direktive 98/8EZ u nacionalno zakonodavstvo i omogućiti njenu kvalitetniju primjenu. Pri tome treba težiti ne samo da se tekst direktive mehanički ugradi u naše zakone, nego što je daleko važnije treba omogućiti njegovu provedbu i predvidjeti sve povoljne i nepovoljne utjecaje na zdravlje ljudi i okoliša, a isto tako i ekonomske i tržišne tokove u zemlji u ovom segmentu. Nije na odmet sve vas podsjetiti da je pravo na zdrav život jedno od osnovnih prava svakog čovjeka, a Ustav Republike Hrvatske u članku 3. između ostalog stoji da je očuvanje prirode i čovjekova okoliša jedne od najvećih vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske. Država je ta koja treba osigurati uvjete za zdrav okoliš pri čemu gospodarski interesi moraju biti podređeni zaštiti zdravlja ljudi i zaštiti okoliša. Zakonom o biocidnim pripravcima uređuje se stavljanje na tržište i uporaba biocidnih pripravaka u Republici Hrvatskoj, provođenje postupaka za uvrštavanje aktivnih tvari na popis aktivnih tvari dopuštenih za uporabu u biocidnim pripravcima, ocjenjivanje biocidnih pripravaka, ispitivanje njihove učinkovitosti, te nadzor nad provedbom ovog zakona, a sve sa osnovnim ciljem zaštite života i zdravlja ljudi, te zaštite okoliša. Još se jedno pitanje regulira ovim zakonom, a to je međusobno priznavanje odobrenja za stavljanje na tržište biocidnih pripravaka u Europskoj uniji. Naime, direktivom 98/8EZ utvrđeno je da ako nadležno tijelo neke države članice Europske unije bilo prema potpunom postupku ili prema skraćenom postupku da odobrenje za stavljanje u promet, te korištenje biocidnog pripravka nadležna tijela drugih država članica to odobrenje moraju priznati. To u praksi znači da za svaki biocidni pripravak za koje je nadležno tijelo jedne države članice dalo odobrenje nadležno tijelo druge države članice je obavezno priznati obavljene postupke i izdati dozvolu. Ako imamo na umu da živimo u svijetu u kojem je na žalost često puta interes kapitala na prvom mjestu, i njegova snaga i moć su toliki da svi ostali argumenti gube na značenju, ako iz tog ugla promatramo ovu odredbu direktive onda je jasno da nam se nameće pitanje što će to značiti za Hrvatsku kada jednog dana postanemo punopravna članica Europske unije. Da li će tada u pojedinim slučajevima Hrvatska biti prisiljena da dozvoli primjenu pojedinih biocida koji baš i nisu primjereni i poželjni na ovom našem prostoru. Znamo vrlo dobro da je Hrvatska za razliku od mnogih razvijenih zemalja Europe i svijeta još uvijek da tako kažem čista, odnosno još uvijek je relativno nezagađena kada su u pitanju različita kemijska ili biološka sredstva i to je naša prednost koju smo dužni čuvati i sačuvati. I zbog toga ova odredba izaziva određeno podozrenje i oprez. Međutim, postoji mogućnost iznimke, odnosno mogućnost uskraćivanja izdavanja dozvola i to u slučajevima kada postoje opravdani nacionalni razlozi za to kao na primjer: ako nema štetnog organizma na koji biocidni pripravak djeluje, ekološka posebnost, posebni klimatski uvjeti. Prema tome, sada je na nama odnosno na nadležnim tijelima koja će provoditi odredbe ovog zakona da imaju dovoljno znanja i mudrosti kako bi ispravno procijenili koji su to pripravci koji će se u Hrvatskoj primjenjivati, a koji neće. Upravo iz tog razloga mi u Klubu SDP-a imamo određene primjedbe na članak 33. U stavku 2. članka 33. kaže se da kada se okolnosti uporabe biocidnog pripravka vidno razlikuju od onih u državi članici Europske unije u kojoj je dano odobrenje za određeni biocidni pripravak i kada bi neizmijenjeno odobrenje moglo predstavljati neprihvatljivu opasnost za zdravlje ljudi, životinja ili okoliš. Ministar može utvrditi izmjene odobrenja u vezi s vremenom i načinom uporabe itd. da ne citiram cijeli članak. Ovaj stavak bi trebalo formulirati ministar će, a ne ministar može. Smatramo da u zakonskim regulativama nije upitno koristiti riječ može, jer može znači da se nešto može. Ali isto tako i ne mora ili ne treba učiniti. U zakonskim odredbama izričaj bi trebao biti jasan i ne bi trebao ostavljati dileme i mogućnosti dvojakog tumačenja. Treba jasno naznačiti da se radi o obavezi nadležnog tijela koje će onda snositi odgovornost za eventualno neizvršavanje te obaveze, a riječ može zasigurno nije u toj funkciji. Nadalje, u članku 33. stavak 3. piše: «Ministar može privremeno odbiti međusobno priznavanje odobrenja koje je po skraćenom postupku dala druga članica Europske unije.» Iz ovako formuliranog članka nije jasno što to znači: «Može privremeno odbiti». Do kada je to privremeno? O čemu će, o čemu će ovisiti da to privremeno odbijanje prestane važiti i što onda slijedi nakon toga? Da li slijedi trajno odbijanje međusobnog priznavanja odobrenja? Sve su to pitanja koja se nameću i na koja nam ovako formuliran stavak 3. članka 33. ne daje odgovor. Napominjem još jednom da je vrlo važno da Hrvatska ima što je moguće veći utjecaj i na kontrolu nad svim onim sredstvima koja će se primjenjivati i koristiti na ovom našem prostoru i zbog toga odredbe ovog zakona trebaju biti jasne i nedvosmislene kako ne bi ostavljale mogućnost različitih tumačenja. Ista primjedba se odnosi na članak 27. koji glasi: «Ako postoji osnovana sumnja da biocidni pripravak odobren u postupku ili skraćenom postupku ili biocidni pripravak u postupku stavljanja na tržište predstavlja neprihvatljivu opasnost za ljude, životinje ili okoliš ministar može privremeno zabraniti ili ograničiti stavljanje na tržište ili uporabu tog pripravka na području Republike Hrvatske. U ovom kontekstu nije jasno pojam «privremeno». Do kada će to privremeno stanje trajati? Na temelju kojih saznanja ili podataka će ministar promijeniti svoju odluku? Osim toga ako postoji osnovana sumnja da određeni pripravak predstavlja neprihvatljivu opasnost za ljude, životinje ili okoliš ministar mora a ne može ograničiti ili zabraniti njegovo stavljanje na tržište. Također i članak 35. stavak 3. trebalo bi pisati: Ministar će izvanredno odobrenje izmijeniti ili oduzeti ako biocidni pripravak nije postigao željene rezultate. Ako nije više potreban. Ili ako su štetne posljedice njegove uporabe veće od štete koju može uzrokovati štetni organizam. Znači ministar će to učiniti a ne formulacijom, može ostaviti mogućnost da bira da li će ili neće u takvim slučajevima izvanredno odobrenje izmijeniti ili oduzeti. Jer podsjećam na osnovno načelo kojim bi se trebali voditi prilikom donošenja odluke da li neki pripravak staviti na tržište ili ne. To je načelo «što veća učinkovitost, a što manja šteta za ljude, organizme koji ne spadaju u ciljane organizme i za okoliš.» I kao što predlagatelj u uvodnom dijelu navodi jasan cilj primjerenog ocjenjivanja jest što brže ukloniti štetne tvari odnosno zamijeniti štetnije manje štetnim biocidnim pripravcima. Upravo zbog toga riječima kao što «može», «privremeno» nema mjesta u ovom zakonu. Naravno da se nameće pitanje i odgovornosti samih korisnika. Da li se prilikom njihove primjene pridržavaju uputa za uporabu koje moraju biti navedene uz sam pripravak odnosno na deklaraciji kako bi na taj način štitili ne samo svoje zdravlje već zdravlje i živote drugih osoba i kako ne bi svojim djelovanjem i aktivnostima prouzročili štetne učinke na zdravlje ljudi, životinja ili okoliš. Sve se to navodi u članku 6. pa se između ostalog u stavku 3. navodi da je uporabu biocidnih pripravaka potrebno ograničiti na najmanju moguću mjeru. Sve to lijepo piše, ali se sada također postavlja pitanje tko će kontrolirati da li se odredbe članka 6. u praksi stvarno i provode? I da budem preciznija. Zakonom je definirano da inspekcijski nadzor nad provedbama ovog zakona i podzakonskih propisa donesenih na temelju ovog zakona obavljaju sanitarni inspektori Ministarstva i sanitarni inspektori Ureda državne uprave u županijama i Gradskom uredu Grada Zagreba. Znači treba postaviti pitanje ne tko će kontrolirati već da li će sanitarni inspektori biti u mogućnosti učinkovito provoditi kontrolu odnosno da li ih imamo dovoljno, da li su dobro ekipirani i opremljeni kako bi bili što prisutniji na terenu. Jer da bi neki zakon bio učinkovit u praksi itekako je važna kontrola njegove primjene. Na kraju krajeva mi smo i često puta imali priliku čuti da mi u Hrvatskoj imamo dobre zakone ali lošu primjenu tih istih zakona u praksi. Tako i članak 49. kaže: «Pravne i fizičke osobe koje stavljaju na tržište biocidne pripravke moraju osigurati uvjete koji sprečavaju ili smanjuju opasnost za zdravlje ljudi, životinje i okoliš i jamče zamjenu opasnih biocidnih pripravaka manje opasnih. Međutim za nepoštivanje ove odredbe zakona nisu predviđene kazne. Znači sve se svodi na povjerenje odnosno vjerujemo da će pravna i fizičke osobe ispoštivati ono što im zakon nalaže. Poznavajući nas nisam sigurna da će to baš tako i biti bez primjene novčanih kazni. Ovaj zakon je okvir na temelju kojeg će ministar donijeti pravilnike kojima će se dalje regulirati čitav niz vrlo važnih pitanja kao što je pravilnik kojim će se utvrditi popis aktivnih tvari. Zatim pravilnik o dokumentaciji za ocjenu aktivne tvari u biocidnim pripravcima, postupku ocjenjivanja biocidnih pripravaka i njihove uporabe i tako dalje da ne nabrajam dalje. Napominjem da izradi ovih pravilnika treba posvetiti punu pažnju kako bi se njihovom primjenom u praksi u potpunosti osigurali takvi uvjeti primjene ovih pripravaka koji će u potpunosti osigurati neškodljivost po zdravlje ljudi, životinja i okoliša. I na kraju vjerujemo da će predlagatelj uvažiti izrečene primjedbe u ovoj današnjoj raspravi i da će ih ugraditi u prijedlog zakona kako bi konačna verzija zakona o biocidnim pripravcima bila što kvalitetnija. I Klub SDP-a će podržati ovaj Prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS-a gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ja ću najprije započeti sa nekoliko pohvala. Mislio sam sa dvije ali ću sa tri. Najprije pohvala ministru koji je osobno došao u sabornicu da brani ovaj Prijedlog zakona što je vrlo rijedak fenomen. Manje od 5% zakona brane osobno ministri što nije statistički značajno. Druga pohvala ide na račun jednog od saborskih odbora. To je naš Odbor za zakonodavstvo. Malo su pokvarili umjetnički dojam danas i sada ne došavši za ovu govornicu ali oni su vrlo korektno na dvije stranice vrlo detaljno dali osvrt na ja bih rekao svaki članak ovoga zakona i zaista moram reći da se slažem sa svim njihovim prijedlozima. Oni su dali prijedloge da se dopuni, izmijeni, popravi tekst u članku 2., 7., 10., 11., 12., 13., 14., 22., 23., 27., 37., 40. i 65. Tako se treba raditi. I mislim da će i nadam se ministar i predlagatelji zakona uvažiti sve te primjedbe zajedno sa primjedbama koje smo evo sad malo prije čuli i od kolegice Martić na čiji račun ide treća pohvala. Nisam znao da će ona govoriti prije mene. Nisam znao da će na tako cjeloviti, stručan i kvalitetan način obrazložiti sve o biocidima. Puno bolje nego što je to učinio predlagatelj zakona. Kad se čita ovaj prijedlog i obrazloženje zakona onda se praktično i ne može shvatiti šta su to biocidi, čemu služe, kako se dijele i tako dalje. Ona je sada upravo prikazala kako to treba raditi pa kolegici Martić evo posebna pohvala i skratili ste moje obveze da ulazim u detaljnu analizu vezano uz uvodni dio ovoga zakona. Zato bih nastavio sa nekoliko dodatnih prijedloga, misli i moj će prijedlog biti na kraju da odmah kažem da ovaj zakon ide zbog toga u drugo čitanje, zbog nekih dosta velikih propusta. Prvo, želim podvući sve ono što je već rečeno vezano uz značaj ovoga zakona. On je vrlo značajan zakon. Nažalost evo kasnimo za direktivom Europske unije punih 10 godina. Stalno se na tržištu pojavljuju nova biološki aktivne supstance koje se koriste kao biocidi. To je potrebno zato jer se stvara rezistencija na postojeće, to je potrebno jer su neke od postojećih vrlo toksične supstance pa se traže derivati koji su manje toksični, manje štetni po okoliš i po ljudsko zdravlje dakako. Međutim ono što je važan nedostatak ovoga zakona je činjenica da se gotovo ništa ne govori o biocidima kada to nisu kemijska sredstva već biološki agenci, npr. virusi, gotovo ništa o tom segmentu. Treća moja primjedba je da bi ovdje trebalo ipak nešto više reći i o samom mehanizmu djelovanja ovih biocida. Naime oni djeluju obično na određene strukture tih štetnih organizama koje želimo eliminirati ili na određene funkcije, metaboličke puteve tih štetnih organizama. Međutim u prirodi ima jako puno sličnih organizama po strukturi, a posebno organizama koji koriste iste metaboličke puteve. Pa ćete ne samo imati štetan učinak na jasno štetan organizam kojeg želimo eliminirati već i na sve one korisne organizme koji su iz razloga sličnosti po strukturi ili po funkciji također jasno obuhvaćeni djelovanjem ovakvih kemijskih ili bioloških supstanci. Dalje želim reći da moramo biti jako oprezni. I tu je velika uloga ministra i njegovih suradnika u pušćanju na naše tržište određenih kemijskih supstanci. Jer ništa više no kemikalije ne mijenjaju svoja svojstva u različitim uvjetima, uvjetima drugačije temperature, uvjetima drugačije vlažnosti. Uvjetima drugačije Ph, odnosno kiselosti, itd., itd. Pa ne moramo reći da nešto što je ima određene karakteristike u Skandinavskim zemljama, na Mediteranu može se pojaviti kao izrazito štetan koji će još u kraškom području jasno propadati kroz tlo, ulaziti u pitke vode, itd. Prema tome to podneblje je jako, jako važno i bitno se razlikuje od mjesta do mjesta gdje se može, a ne dozvoliti uporabu ovakvih kemijskih sredstava. Ponavljam, u biocide spadaju i mikroorganizmi. Mikroorganizmi spontano mutiraju, mikroorganizmi također u funkciji vremena dobivaju nova svojstva jer određeni geni mogu prelaziti sa jednog mikroorganizma na drugi. A mi ako ih rabimo onda u funkciji vremena jedan do jučer bezopasan mikroorganizam za čovjeka može postati opasan. Prema tome moramo imati mogućnost takvog nadzora, a ne samo ono kako piše u zakonu, u ovom prijedlogu zakona da se to obavlja u skladu sa Zakonom o kemikalijama u odgovarajućim kemijskim laboratorijima. To nije dovoljno. I virolozi i mikrolozi i drugi eksperti za područje mikrobiologije moraju biti svakako konzultirani i uključeni u timove koji će valorizirati da ili ne upotrebljavati pojedine biocide na našem području. Nadalje, ja vjerujem da će se sve više upotrebljavati mikroorganizmi kao biocidi koji su genetski modificirani. Ubaci se jasno u njih gen, gen koji će mu dati određeno svojstvo. To svojstvo će se onda rabiti selektivno za uništavanje pojedinih štetnih organizama. Dakle i sve što smo rekli i govorili u vezi Zakona o genetski modificiranim organizmima vrijedi i za genetski modificirane mikroorganizme. I konačno, vraćam se na onaj najosjetljiviji dio, a to je laboratorijska kontrola biocida. Laboratorijska kontrola ponavljam koja je ovdje u prijedloga zakona rečeno da će se svesti na ono što piše u Zakonu o kemikalijama dakle očito se misli na kemijske laboratorije je apsolutno nedostatno kolegice i kolege za reguliranje ove materije. Tamo niti imamo opremu, niti imamo stručnjake, niti imamo mogućnosti da u biti valoriziramo pojedine biocide u smislu kako ih ovaj zakon predlaže da treba ocjenjivati, da treba puštati na tržište ili ne puštati. Prema tome, predlažem da se taj dio znatno mijenja, dopuni u segmentu laboratorijske valorizacije i kontrole biocida. Mi čak u klubu Hrvatske narodne stranke predlažemo da se počne razmišljati o tome da u ovom slučaju, ali i u brojnim sličnim slučajevima u biti se ne trebaju formirati novi reteralni laboratoriji. Za ovakvu područja, za interdisciplinarna područja, kolegice i kolege, ministar znanosti mora moći zajedno sa ministrom zdravstva formirati tim, tim koji će biti također interdisciplinaran, tim sa raznih fakulteta, sa raznih znanstvenih institucija koji će onda jasno zajedno biti dio projekta praćenja biocida i valorizacije predlaganje biocida da ili ne pustiti na naše područje. To smo već govorili i u nizu drugih slučajeva. Smatramo da država mora imati ja bih rekao dakle ciljane projekte gdje će angažirati naše stručnjake jer to stručni ljudi, stručne službe bilo kojeg ministarstva, pa i ministarstva zajedno nisu kompetentni i sposobni činiti. To moramo jasno reći. Hrvatska je nadalje zemlja silno velike biološke raznolikosti. I upravo zato moramo biti posebno oprezni. Ja sam već govorio u ovom Saboru o onome čime se mi trebamo ponositi da samo jedan otok Krk npr. ima više bioloških vrsta nego li cijela Austrija. To je nešto što vrijedi sačuvati. To je nešto na što moramo misliti. To je nešto jasno što ne smijemo ugroziti puštanjem na naše tržište ni kemikalija niti drugih bioloških agensa. Evo tu mogu skratiti jer je već evo 7 sati se približava. Kolegice i kolege dakle greška se može učiniti lako i posljedice da budu dugotrajne i velike. Međutim trebat će nam generacije i generacije da tu jasno štetu ispravimo ako ju jednom učinimo. Zato je naša zamolba da se barem na nekoliko tjedana odgodi donošenje odluke po ovom Zakonu, da se eventualno ide u drugo čitanje, da se sve prijedloge ovoga naših odbora i ove koje smo danas čuli i od kolega iz kluba SDP-a i ove koje sam ja iznio, a vjerojatno će ih biti još da se u biti pripremi još jedan kvalitetniji zakon bez obzira što vidim da neki već ovdje niječu tu potrebu, ja mislim da se radi o preozbiljnoj materiji da bismo lomili ovaj Zakon preko koljena. Nekoliko tjedana neće ništa značiti ako smo mogli čekati 10 godina da direktivu uvrstimo u naše zakonodavstvo Hvala lijepo.
Hvala lijepa. I kao zadnja u raspravi gospođa Lucija Čikeš u ime Kluba … [[Govornik se ne razumije.]] HDZ-a.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre. Evo već ste nam rekli da je 7 sati, klub HDZ-a vrlo će biti kratak i poštivati da je već kraj radnog vremena. Naime, mi smo razmatrali Prijedlog Zakona o biocidnim pripravcima sa Konačnim prijedlogom zakona i klub Hrvatske demokratske zajednice u cijelosti podržava donošenje ovog Zakona. Naime, radi zaštite života i zdravlja ljudi te zaštite okoliša ovim se Zakonom uređuje stavljanje na tržište i uporaba biocidnih pripravaka u Republici Hrvatskoj, provođenje postupaka za uvrštavanje aktivnih tvari na popis aktivnih tvari dopuštenih za uporabu u biocidnim pripravcima i ocjenjivanje biocidnih pripravaka ispitivanje njihove učinkovitosti te nadzor nad provedenim zakonom. Zakon posvećuje također i posebnu pozornost pravilnoj uporabi biocidnih preparata i predloženi Zakon o bicidnim pripravcima uvažava i posebnost vremena i procesa pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji te omogućava fleksibilnu prilagodbu domaće pravne regulative zakonodavstvu Europske unije jer uređuje i međusobno priznavanje odobrenja među državama članicama Europske unije. Kako sam već rekla u izradi ovog Zakona je još poštivana i sekundarno zakonodavstvo Europske unije i zbog potrebe usklađivanja domaćeg zakonodavstva sa propisima Europske unije na području zaštite zdravlja ljudi i zaštite okoliša od biocidnih pripravaka te omogućavanja provedbe predloženih rješenja u sustavu koji jamči učinkovitost i sigurnost za zdravlje ljudi i okoliš klub Hrvatske demokratske zajednice ocjenjuje da postoje osobito opravdani razlozi za donošenje ovog Zakona i po hitnom postupku. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime predlagatelja. Izvolite, ministar Ljubičić. Izvolite.
Samo jedna rečenica. Ja zahvaljujem na ovoj plodonosnoj raspravi. Vlada će sasvim sigurno dakle razmotriti sve i siguran sam da ćemo ići vani sa nekoliko Vladinih amandmana usmjerenih dakle na ovu raspravu. I još jednu stvar koju želim evo naglasiti. Što se tiče inspekcije i kontrole, mi smo već u pripremi dakle novog Zakona o sanitarnoj inspekciji koji će se evo nadam se nakon tehničkih konzultacija koje imamo u Bruxellesu naći ovdje i u saborskim klupama. Evo očekujem da ćete i to dakle podržati. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključujem večerašnju raspravu. Sutra počinjemo u 9 i 30 sati točkom 6. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o humanitarnom razminiranju. Prijatno.
Dame i gospodo zastupnici, molim uključimo se da utvrdimo kvorum. Kvorum? 85. Imamo kvorum. Idemo na glasovanje. Prvo, Konačni prijedlog Zakona o biocidnim pripravcima. Rasprava je završena. Imamo amandmane Vlade nakon roka zastupnice Jagode Martić i Odbora za prostorno uređenje i zaštitu okoliša. Prvo ćemo, trebamo glasovati o amandmanima Vlade koji su donijeti nakon, izvan roka, da li ćemo raspravljati i glasovati o njima. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? 76 za, 10 suzdržanih, 1 protiv. Daklem, glasovat ćemo. Amandman 1., obrazloženje državni tajnik Ante Zvonimir Golem. Izvolite, obrazložite amandman 1.
Gospodine predsjedniče, uvaženi zastupnici, amandman 1. je da se u članku 2. točki 1. riječi osim skladištenja za izvoz izvan carinskog područja Republike Hrvatske ili odlaganje otpad zamjenjuje drugačijim redoslijedom riječi gdje ili odlaganje otpad se stavlja unutar zagrada. U obrazloženju točkom 11. članka 2. konačnog prijedlog zakona definira se pojam stavlja na tržište biocidnih pripravaka. Predloženim amandmanom nomotehnički se poboljšava izričaj s obzirom da se odlaganje u otpad ne smatra stavljanjem na tržište.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman 1. Vlade. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? 90 glasova za i 2 suzdržana. Usvojen ovaj amandman. Amandman 2.
Amandman 2. u članku 10. stavku 5. riječ dostatno, zamjenjuje se riječju potpuno, što obrazlažemo da se izjednačava izričaj u stavcima 5. i 7. članka 10. Konačnog prijedloga zakona, te u članku 10. stavak 6. se briše jer ovlast za donošenje pravilnika kojim će se utvrditi dokumentacija za ocjenu aktivnih tvari u biocidnim pripravcima, dokumentaciju za ocjenu biocidnih pripravaka, postupci ocjenjivanja biocidnih pripravaka i njihove uporabe te vrsta biocidnih pripravaka s njihovim opisima i jedinstvenim načelima za ocjenjivanje biocidnih pripravaka propisane odredbom članka 7. stavka 3. Konačnog prijedloga zakona, pa se amandmanom briše stavak 6. kao suvišan.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje ovaj amandman. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 89 glasova za i 2 suzdržana donesen predloženi amandman. Amandman 3.
U članku 13. stavku 2. riječ opća načela zamjenjuje se riječima jedinstvena načela, a u stavku 3. riječi općih načela, riječima jedinstvenih načela. U tu se usklađuje izričaj s odredbom članka 11. stavka 2. Konačnog prijedloga zakona.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje taj amandman. Molim glasovati. Rezultat? Sa 86 glasova za i jednim suzdržanim usvojen predloženi amandman. Amandman 4. Protiv. S jednim protiv, da.
U članku 18. stavku 4. riječ reklamiranje zamjenjuje se riječju oglašavanje radi usklade izričaja s odredbom članka 40.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje ovaj amandman. Molim glasovati. Rezultat? Sa 85 za i 4 suzdržana prihvaćen predloženi amandman. Amandman 5.
U članku 22. dodaje se novi stavak koji glasi povjerenstvo čini 9 članova, dosadašnji stavak 2. postaje stavak 3. U obrazloženju se daje da se propisuje broj članova Povjerenstva za biocidne pripravke Konačnim prijedlogom.
Otvaram raspravu. Zaključujem. Dajem na glasovanje predloženi amandman. Rezultat? Sa 79 za i 2 suzdržana prihvaćen predloženi. … [[Upadica se ne razumije.]] Radi, samo nešto drugo ne radi. Amandman 6.
U članku 27. stavku 1. riječi može privremeno zamjenjuju se riječima će, zato što u slučajevima kada postoji osnovana sumnja da biocidni pripravak odobren u potpunom ili skraćenom postupku ili biocidni pripravak u postupku stavljanja na tržište predstavlja neprihvatljivu opasnost za ljude, životinje ili okoliš. Ministar mora zabraniti ili ograničiti stavljanje na tržište ili uporabu tog pripravka, stoga se amandmanom jasnije određuje ova ovlast. I u članku 27. stavku 2. riječ ministarstvo zamjenjuje se riječju ministar jer se predlaže urediti da ministar, a ne ministarstvo o privremenoj zabrani ili ograničavanju stavljanja na tržište ili uporabe biocidnog pripravka na području Republike Hrvatske obavješćuje bez odgode Europsku Komisiju ili ostale članice Europske unije. Time se odredba stavka 2. članka 27. usklađuje sa odredbom stavka 1. članka 27.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje ovaj amandman. Glasovati! Rezultat? Sa 81 glas za, 3 suzdržan donesen predloženi amandman. Amandman 7.
U članku 35. stavku 3. riječ "može" zamjenjuje se riječju "će". Amandman se pojašnjava izričaj vezano uz ovlast ministra da u slučaju ne predviđanja opasnosti izmjeni ili oduzme izvanredno odobrenje za stavljanje na tržište biocidnih pripravaka.
Otvaram raspravu. Zaključujem. Dajem na glasovanje ovaj amandman 7. Rezultat? Sa 83 za, jednim suzdržanim usvojen predloženi amandman. I amandman 8.
U članku 60. stavku 1. točki 4. riječ "reklamiranje" zamjenjuje se riječju "oglašavanje", istovjetno sa amandmanom 4.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje taj amandman. Molim glasovati! Rezultat? Sa 78 glasova za, 3 suzdržana donesen predloženi amandman. Amandman Odbora za prostorno uređenje i zaštitu okoliša? [[Upadica: Prihvaća se. Djelomično.]] Državni tajniče! Recite.
Amandman se ne prihvaća jer je prihvaćen amandmanom Vlade na istu odredbu.
Identičan amandman je prihvaćen. Sadržajno identičan amandman.
Amandman sadržajni identičan je, identičan amandmanu Vlade broj prvom.
Zato pitam, je li je identičan amandman Vlade sa ovim?
Da, da.
Onda je ovaj konzumiran, više ne treba o njemu glasovati. Amandman zastupnice, amandmani zastupnice Jagode Martić, amandman 1.
Amandman 1 se ne prihvaća jer je prihvaćen amandmanom Vlade.
Sadržan je, sadržajno isti. Zastupnica Jagoda Martić. Izvolite!
Amandmanom Vlade je prihvaćen samo prvi dio ovoga amandmana, to je ovaj koji se odnosi na članak 27. stavak 1. U članku 27. stavku 2. vi ste izmijenili "ministarstvo", zamijenili ste riječju "ministar" ali, niste prihvatili onda ovu moju odredbu gdje sam rekla da se riječ privremeno i briše. I ako taj dio ne prihvatite onda su zapravo stavak 1. i stavak 2. će sad biti u međusobnom raskoraku da tako kažem. Jer ako smo gore riječi "može privremeno" zamijenili riječi "će" onda se sad više ne može dalje pričati o tome da će u slučajevima kad postoji osnovana sumnja da je biocidni pripravak odobren u potpunom ili skraćenom postupku da predstavlja ozbiljnu opasnost za zdravlje ljudi, okoliš itd., onda više ne govorimo privremenoj zabrani, nego govorimo o tome da će ministar u tom slučaju ili zabranit ili ograničiti stavljanje na tržište. A riječ "privremeno" sad onda ne zna se na što se odnosi, do kad će to privremeno bit. I zato kažem, ako se ovaj drugi dio ovog mog amandmana broj 1 ne prihvati, onda su stavak 1. i stavak 2. će biti u raskoraku.
Recite državni tajniče. Izvolite!
Pa, ne slažemo se sa obrazloženjem. Ne možemo prihvatiti taj amandman. A ne nalazimo da bi bio u sukobu sa stavkom 1. jer se u stavku 1. kaže da mora zabraniti a o tome da li je riječ o privremenoj ili trajnoj zabrani, u tom nije kolizija.
Glasovati! Glasovati! Molim, uključimo se. Molim glasovati! Rezultat? 29 za, 5 suzdržanih, 62 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 2.
Amandman 2. se prihvaća.
Prihvaća se. Postaje sastavni dio zakona. Amandman 3.
Amandman 3. se ne prihvaća jer je prihvaćen amandmanom Vlade na istu odredbu i u istoj formulaciji.
Sadržan je i konzumiran, je li tako kolegice?
Da. On je konzumiran amandmanom Vlade. Prema tome, nema potrebe o njemu raspravljati.
Hvala lijepo. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Rezultat? Sa 95 glasova za, 6 suzdržanih donesen predloženi zakon, zajedno u tekstu kako ga je predložila Vlada, zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Sukladno prijedlogu Odboru za Ustav, za zakonodavstvo dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ovlašćuje se stručna služba Hrvatskog sabora da obavi redakciju teksta ovog zakona prije njegove objave u "Narodnim novinama". Možemo glasovati! Rezultat? Sa 90 glasova za i 2 suzdržana prihvaćen predloženi zaključak. Dame i gospodo! Nastavljamo sjednicom. - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o humanitarnom razminiranju, hitni postupak - prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 679 Predlagatelj zakona je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Državni tajnik Ministarstva unutarnjih poslova Ivica Buconjić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite!