Dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, vi ste juče pri kraju rasprave grubo prekršili Poslovnik, član 89. i član 91, po kojem narodni poslanici naizmenično dobijaju reč po pismenim prijavama. Vi ste prethodno pročitali da je sledeći na redu u raspravi poslanik Stranke srpskog jedinstva gospodin Petar Petrović, a onda ste dali preko reda reč gospodinu Zahariju Trnavčeviću, kršeći član 89. i član 91. Poslovnika. To je lako utvrditi konsultacijom stenograma. Gospodin Petar Petrović je bio prozvan, a vi ste dali reč poslaniku DOS-a mimo pravilnika. To je samo još jedan dokaz da vi permanentno kršite Poslovnik i da ste zato na dnevnom redu za smenu kao predsednik parlamenta. Hvala na pažnji i molim vas da odgovorite argumentovano na ovu primedbu.
Argumentovano odgovaram da narodni poslanik Petar Petrović nije bio u sali. Nije bio u sali, prozvala sam ga, videla sam da nije; a drugo, imala sam pismenu molbu najstarijeg poslanika, to je gospodin Zaharije Trnavčević, da govori juče, pošto je danas odsutan. Izašla sam u susret, kao što vama izlazim u susret da zamenim nekada redosled poslanika. Tada vam ne smeta, samo vam smeta kada se nekom drugom izađe u susret. Reč ima narodni poslanik Golub Rajić, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za zaštitu životne sredine. Pet minuta.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade, gospodo ministri, na sednici Odbora za zaštitu životne sredine, gde je razmatran izveštaj o radu i postignutim rezultatima Ministarstva za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine, izdvojio sam mišljenje koristeći pravo da uzmem učešće u raspravi o nepoverenju Vladi Republike Srbije i tek danas dobih reč, a bili smo u prilici da vidimo da poslanici vrlo teško dolaze do reči od premijera i ministara u Vladi. Rad ovog ministarstva, od kada je ono formirano 23. maja 2002. godine, kao i rad gospođe Anđelke Mihajlov su nesporni, ima određenih rezultata, ali je činjenica i da za rešenje problema u ovoj oblasti treba svakako vremena, treba sredstava, vrlo često menjanje određenih navika, pre svega ljudskih, ali isto tako i normativno regulisanje. I pored toga što je bila dobra saradnja između Odbora i Ministarstva, pa i poslaničkih grupa, i što je zakon o sistemu zaštite životne sredine jedan sistemski zakon, preko potreban svima, bez obzira na političko ubeđenje, mi ga još uvek nismo usvojili. Doduše, on je u proceduri više od godinu dana. Došao je na dnevni red, pa je povučen, a zbog toga što nije na dnevnom redu ili što do sada nije usvojen ne može biti kriva opozicija. Za to snosi odgovornost Vlada, odnosno vlast ili DOS. Predlozi nekih sistemskih zakona se nisu našli u prvobitnom sazivu dnevnog reda za Prvu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine, već ih je Vlada kao dopune predlagala po hitnom postupku i važniji je bio zakon o stečaju i zakon o licenciranju stečajnih upravnika nego zakon o sistemu zaštite životne sredine. Normalno, desilo se što se desilo, ova vlada nema većinu u parlamentu i zakon o zaštiti, a i oni drugi nisu uvršćeni na ovoj sednici u dnevni red. I pored toga smatram da je ovo izuzetno važan zakon i da što pre treba biti usvojen. Da li sa ovom vladom ili nekom drugom videćemo, ali ako hoćemo u Evropu to je neminovnost. Ova vlada je nastavljač DOS-ovske politike, koja je pogubna za osnovne nacionalne, političke, ekonomske i socijalne interese naroda. Ona nastavlja sa širenjem lažnih obećanja da je moguća čvršća veza između Republike Srbije i Crne Gore unutar postojeće državne zajednice, a vidimo da to nije tako i sve je labavija veza, a i sve smo dalji. Za Kosovo i Metohiju Vlada još uvek nema program zaštite srpskih interesa, a sada je nedostižna i Rezolucija 1244, koja je do sada kritikovana. Ova vlada će biti upamćena da je nastavila sa isporukom Srba Haškom tribunalu i to je jedan od najskupljih i najisplativijih izvoznih poslova. Drugogizvoza i nema. Vlada je kontinuitet DOS-ovske politike, čiji je krajnji domet čuvanje pozicija vršenja vlasti, i to samo golo i brutalno nastojanje da po svaku cenu i svim sredstvima obezbedi i očuva parlamentarnu većinu za izglasavanje svega i svačega u Narodnoj skupštini. Apsurd je da Narodna skupština polaže račune Vladi umesto da Vlada svakodnevno polaže račune građanima i Skupštini. Izmišljaju se vesti i afere u medijima i tako pokušava da se skrene pažnja sa naraslih i nerešenih problema koji opterećuju svakodnevni život svakog građanina Srbije. Ova vlada je grobar srpske privrede i ekonomije. Milion je nezaposlenih, a skoro sva preduzeća su pred stečajem. Ogroman je spoljnotrgovinski deficit, a proizvodnja i dalje pada. Enormno je zaduženje u inostranstvu. Sprovodi se pljačkaška privatizacija. Danas se širom Srbije štrajkuje, demonstrira i blokiraju se putevi. DOS je obećao građanima Srbije poštovanje Ustava i zakona, vladavinu prava, izgradnju demokratskih institucija, ekonomski razvoj, prosperitet i bolji život uz izdašnu finansijsku pomoć iz inostranstva. Obećano je, takođe, da će izgraditi demokratsku, poštenu i odgovornu državu, koja će štititi siromašne radnike i stvaraoce. Danas je sve suprotno. U protekle tri godine, DOS je pokazao da nema, a nije ni imao nameru da rešava vitalne državne interese, ekonomske i socijalne probleme društva i građana. Od instrumenta u rukama finansijske i političke, a često i kriminalizovane elite, vlast se uključila u pljačku i razaranje sopstvene zemlje. Danas je Srbija u sunovratu i pored svih lepi reči ministara za ovom govornicom i težnjom da samo oni pričaju, kriveći za sve prethodni režim. Živi se teško, a biće i teže, jer su privredne aktivnosti zamrle. Zato ovoj vladi treba izglasati nepoverenje i to što pre, jer svaki novi dan donosi novo propadanje Srbije i njenih građana. Zahvaljujem.
Reč ima ministar vera, gospodin Vojislav Milovanović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, obratiću vam se sa par reči. Posle višedecenijske suprostavljenosti države i crkava, odnosno verskih zajednica, nužno je bilo da se kao prioritet stavi u zadatak Ministarstva vera da stvori ambijent za saradnju države i crkava. Zatim, drugo, posle jednodecenijskog manipulisanja nacionalnim i verskim osećanjima, nužno je bilo, takođe, da se stvori ambijent za međusobnu saradnju crkava i verskih zajednica. Naravno, ako pogledamo i poslednji popis stanovništva, tamo možemo da vidimo da se svega 0,5% izjasnilo kao ateisti, 4,5% se nije izjasnilo, a 95% građanstva se izjasnilo eksplicitno kao vernici. Ako ovome dodamo da crkve i verske zajednice ne pripadaju ni jednoj stranci, a da vernici pripadaju svim strankama, onda je očigledno da su crkve i verske zajednice jedini integracioni faktor u ovom stranački i na sve druge načine raslojenom društvu u Srbiji. Posle ovog rečenog, mislim da bi bilo kontraprodukitivno kada bih sam pričao o rezultatima Ministarstva; ja da ih hvalim, a neko da ih osporava, a pogotovo imajući u vidu da su u ovom radu i u tim rezultatima svoj doprinos dale većine stranaka. Ovde mi je išlo na ruku i to što su sve crkve i verske zajednice uputile Narodnoj skupštini mišljenje o radu Ministarstva. Zato mislim da je mnogo korisnije da pročitam kako vide korisnici usluga, da ih tako nazovem, rad Ministarstva vera. Narodnoj skupštini je stigao dopis od Svetog arhijerejskog sinoda, a biću slobodan da vam ga pročitam. "Narodnoj skupštini Republike Srbije, Beograd. Čast nam je da izvestimo Narodnu skupštinu da u ovom sudobonosnom trenutku, kako za srpski pravoslavni narod, tako i za sve stanovnike zemlje Srbije, osećam potrebu da u ime Srpske pravoslavne crkve učinimo kratak osvrt na rad Ministarstva vera u Vladi Republike Srbije od januara 2001. do danas. Pre svega, ne zaboravljamo blagonaklonost prvog premijera srpske Vlade, od ruke zločinca ubijenog dr Zorana Đinđića, koji je svojim autoritetom učinio da u njegovoj Vladi postoji institucija Ministarstva vera, a na čelu sa dr Vojislavom Milovanovićem, protoneimarom Hrama svetog Save na Vračaru. Ministarstvo, kao takvo, ne samo da je opravdalo ukazano mu poverenje, nego je i ulagalo i ulaže velike napore za uspešno rešenje svih problema u kojima se nađe i Srpska pravoslavna crkva i ostale crkve u Srbiji, kao i sve tradicionalne verske zajednice u njenim granicama. Svi susreti u periodu o kom se upravo govori bili su primereni trenutku kada i zašto se održavaju, i razume se, rezultati nisu izostali. Međutim, smatramo da nije potrebno ulaziti u detalje. S poštovanjem, predsednik Svetog arhijerejskog sinoda i patrijarh srpski Pavle." Drugo mišljenje Narodnoj skuštini Republike Srbije je uputila Katolička crkva u Srbiji. "Narodnoj skupštini Republike Srbije, Beograd, Mišljenje o radu Ministarstva vera: Na početku trećeg milenijuma, u kojem bi čovečanstvo konačno trebalo da teži autentičnom jedinstvu i saradnji, došlo je do promena u društvu naše zemlje. Upoređujući se sada sa drugim zemljama na kontinentu, moglo se jasno konstantirati pred kojima i koliko izazova smo imali. Bio sam pozitivno iznenađen kada je Ministarstvo vera Republike Srbije odmah započelo sa kvalitetnim radom u duhu najboljih evropskih standarda; između crkava i verskih zajednica, te Ministarstva, došlo je do otvorenog, punog i svrsishodnog dijaloga. Dijalog je odmah vodio delima, od priprema novih zakona koji, nažalost, nisu bili usvojeni u nadležnim institucijama (misli se na savezne institucije), do svih ostalih inicijativa, kao što su saradnja između crkava, odnosno verskih zajednica i država, uvođenje veronauke u škole, razmišljanje i seminar o ulozi crkve u društvu i državi, zatim pitanje denacionalizacije i uređenje sakralnih zgrada. Poznavajući dobro ostale postkomunističke zemlje, mogu da kažem da je Ministarstvo vera Srbije pošlo najodvažnijim putem i najintegralnije je pristupilo rešavanju problematike. Želimo posebno istaknuti izvanredno historijsko značenje sadašnje delatnosti Ministarstva vera koje vodi unapređivanju mira, pomirenja i saradnje među vernicima različitih nacija i konfesija, a što je za ovaj region od presudne važnosti. Ugrožavanje tog procesa moglo bi ga ponovo ispostaviti haosu i neprevidivim potezima negativnih snaga. Odgovornost za budućnost ove zemlje, a osobito mladih, koji često puta gube nadu, zahteva da se osigura kontinutet i sve veći intenzitet svih onih koji su već pokazali da umeju šta hoće i da vole ono što je dobro. Želeći svima puno nadahnuća božijeg, s poštovanjem pozdravljam, Stanislav Hočevar, Beogradski nadbiskup i mitropolit, predsednik Biskupske konferencije Srbije i Crne Gore." Sledeće mišljenje Republičkoj skupštini je poslala Islamska zajednica. "Narodnoj skupštini Republike Srbije, Odboru za prosvetu. Poštovana gospodo, Islamska zajednica na čelu sa muftijom beogradskim hadži-Hamdijom efendijom Jusufspahićem, vam izražava svoje poštovanje i ovim pismom vas želi obavestiti o našim utiscima o radu Republičkog ministarstva vera, na čijem čelu je poštovani dr prof. Vojislav Milovanović, za period od januara 2001. do oktobra 2003. godine. Odmah na početku, i ovim putem želimo da se zahvalimo gospodinu Milovanoviću, kao i njegovim vrednim saradnicima na zaista velikom trudu koji su uložili u svom radu. Upravo zbog njegovog velikog angažovanja u ostvarivanju prava verskih zajednica, mi smo gospodinu ministru i njegovom ministarstvu krajem meseca septembra 2003. godine uručili specijalnu zahvalnicu. Islamska zajednica Srbije učestvovala je na velikom broju skupova, zajedno sa ostalim crkvama i verskim zajednicama, koje je organizovalo Republičko ministarstvo vera, a koje mi zovemo našim ministarstvom, a to vam najbolje i govori kakav je naš međusobni odnos. Na tim sastancima su donesene veoma važne odluke koje su nakon toga prosleđivane Vladi Srbije, koja ih je uglavnom usvajala. Sigurno, najveći uspeh i doprinos Ministarstva vera i našeg ministra Milovanovića jeste da se napokon, nakon pola veka čekanja, vraća i veronauka u škole, što je zaista veliki uspeh na koji smo mi svi zajedno veoma ponosni. Takođe, ovim želim pohvaliti i Vladu Republike Srbije, koja je ubrzala ovaj proces. U ovom mandatu vera nije ušla samo u škole, već i u druge veće državne institucije od kojih izdvajamo vojsku, gde su ušli sveštenici, a nadamo se da će i predstavnici naše verske zajednice uskoro početi sa radom u vojsci. Takođe smo zahvalni Ministarstvu vera na podršci i priznanju koje smo dobili na izgradnji prve beogradske islamsko-teološke srednje škole, koja se nalazi u Ulici gospodar Jevremovoj, kao i zbog velikog broja asistencija u drugim institucijama. Na primer, urgencija kod nadležnih ministarstava za ulazne vize za naše goste, intervencija povodom registarskog broja naše zajednice. Posebno smo zahvalni Ministarstvu zbog zalaganja za povraćaj naše devizne štednje i u razumevanju naših neophodnih potreba koje još uvek čekaju rešenje. To je molitveni prostor, groblje, rezidencija i predstojeća denacionalizacija. Na kraju, ili možda bi bilo umesnije na početku, a to je upravo potvrda onog drugog prioriteta da smo ga realizovali, međusobna saradnja crkava i verskih zajednica." To je zajednički dopis koji su potpisali svi čelnici crkava, odnosno verskih zajednica. Zamolio bih vas za malo pažnje, biću slobodan da vam to pročitam. "Kao ovlašćeni predstavnici crkava i verskih zajednica, koji smo najviše sarađivali sa Ministarstvom vera Vlade Republike Srbije u proteklom periodu, od januara 2001. godine, osećamo se pozvanim da damo svoj doprinos u radu Narodne skupštine, a u vezi sa delatnošću Ministarstva vera. Da ne bi svako od nas pojedinačno iznosio svoja gledišta, dogovorili smo se da Narodnoj skupštini Republike Srbije dostavimo zajednički. Napominjemo da mi tekstom koji sledi ni na koji način ne učestvujemo u debati o poverenju sadašnjoj vladi. Za tako nešto nemamo mandat crkava i verskih zajednica koje predstavljamo, a ne bi bilo primereno da se crkve i verske zajednice izjašnjavaju kao arbitar u ime svog verskog autoriteta, mimo zakonitih institucija sistema, parlament stranke, organizacije građana, kroz koje i naši vernici kao građani inače imaju pravo i dužnost da slobodno izražavaju svoju političku volju. Ovde se neće govoriti ni za Vladu, ni protiv nje. Predmet naših skromnih, iskrenih i dobronamernih zapažanja jeste samo i isključivo Ministarstvo vera. Ovako konstituisano Ministarstvo vera se pokazalo kao vrlo efikasno i svrsishodno, ponajpre zbog činjenice da se apsolutna većina građana naše države izjasnila kao vernici, osećamo svoju odgovornost i prema vernicima i prema zakonitim predstavnicima državnih vlasti. Ministarstvo vera kao institucija državne vlasti najbolji je posrednik i prenosnik u službi koja je vrlo zahtevna, delikatna i važna. Zato smo svi mi predstavnici crkava i verskih zajednica našli u Ministarstvu vera svog pravog sabesednika po svim pitanjima koja su specifična za versku delatnost i opšte dobro svih građana. U Ministarstvu smo imali sagovornika i tumača svega onog što se od crkava i verskih zajednica ovog vremena očekuje i sa strane državnih vlasti. Tako je Ministarstvo vera u stvari susretište i posredništvo upravo u svim onim poslovima i zadacima koji su za opšte dobro i skladno funkcionisanje pravnog sistema u društvu. Ministarstvo nije samo nominalno, kao što je nekad bilo, nego stvarno radno telo na opšte dobro koje sobom i snagom svog poslanja povezuje, prenosi i usmerava rad, poznavajući i poštujući osobenosti i autonomiju svake crkve i verske zajednice. Stoga naša ocena i konstatacija jeste da je postojanje i rad Ministarstva ovakvog profila neophodno i u daljem radu na opštem dobru, što i treba da je cilj Vlade i svih njenih organa, kao što i predstavlja cilj crkava i verskih zajednica, s obzirom na građane vernike i na sve ljude dobre volje. Ovo svoje tvrđenje želimo da potkrepimo i sa nekoliko važnih činjenica. U Ministarstvu vera i njegovom načinu rada prepoznali smo zakonitu državnu instituciju, kojoj smo se mogli obratiti u svako vreme i sa svakim problemom, sigurni da će naša namera biti pravilno protumačena, molba pravilno potkrepljena i učinjeno sve da se eventualni sporovi pravedno rešavaju. U procesu vraćanja verske nastave u državne škole Ministarstvo vera je na osoben način bilo nezaobilazni adresant susreta i most saradnje sa Ministarstvom prosvete i sporta, kao i sa drugim državnim institucijama. Na tom planu je stvorena jedna od najvrednijih institucija novijeg datuma, a to je Komisija Vlade Srbije za organizovanje i praćenje verske nastave, konstituisana od predstavnika svih crkava i verskih zajednica, predstavnika Ministarstva vera i Ministarstva prosvete i sporta. Tada je započet jedan ogroman posao saradnje i dijaloga, koji je po opštoj oceni čak i za neke druge evropske zemlje postao uzor kako se na najbolji način interkonfisionalno i međureligijski sarađuje u dijalogu tolerancije i poštovanju različitosti, a u postizanju jedinstvenog cilja opšteg dobra. Ova komisija je uz najefikasniju pomoć Ministarstva vera postala prepoznatljiva u svim crkvama i verskim zajednicama, kao i strukturama državne vlasti. Tako je nađen model najefikasnije saradnje između crkava i verskih zajednica i državnih vlasti. To je najbolji mogući model. U saradnji sa Ministarstvom vera održano je više međunarodnih susreta sa stručnom tematikom koja je za naše i međunarodne odnose bitna, kao što su tolerancija, pomirenje, identitet itd. Isto tako je Ministarstvo u više navrata bilo posrednik sudelovanja članova različitih crkava i verskih zajednica na međunarodnim skupovima u inostranstvu. Naš doprinos predstavljanju pravih vrednosti i naše svedočenje o demokratskim promenama u našem društvu bili su i veliki doprinos predstavljanju naše države. Ministarstvo je takođe organizovalo mnoge skupove sličnog karaktera i na nivou Republike Srbije ili je na njima učestvovalo. Tako su održavana savetovanja, seminari, tribine, izložbe i slično. Sve ovo ukazuje koliko je veliko područje saradnje, kao i da je od još većeg značaja za našu budućnost ovakva vrsta kvalitetne saradnje. U ostvarivanju prava crkava i verskih zajednica u raznim domenima Ministarstvo vera je bila prvi i pravedni posrednik. Tako smo ostvarili dobru saradnju sa više ministarstava, i na poseban način treba istaći problem verskih službenika i služenje vojnog roka, gde je i jedno i drugo ministarstvo izašlo u susret opravdanim zahtevima crkvenih i verskih zajednica. Posebno poglavlje rada Ministarstva vera je prisustvo samog ministra i njegovih saradnika na svim značajnim verskim skupovima. Gospodin ministar je u svojim govorima i nastupima uvek bio najbolji tumač onoga što je u ovom društvu, u ovom času, vrlo važno i njegovi jasni stavovi u odnosu opšteg dobra, tolerancije i saradnje, koje se očekuje od crkava i verskih zajednica, bili su ubedljivi, te svaki pripadnik crkve ili verske zajednice je mogao dati svoj doprinos. Odgovorno tvrdimo da je prisustvo ministra i Ministarstva vera u javnosti posebno na verskim skupovima gde se pojavljuje veliki broj ljudi doprinelo sigurnijoj stabilizaciji i boljitku našeg društva. Naše je mišljenje da upravo ovakav profil Ministarstva za ovo društvo je vrlo važan i da duhovna dimenzija koja se preko Ministarstva i u saradnji sa Ministarstvom može i dalje širiti u našem društvu otvara nove stranice bolje perspektive, napretka ukupne društvene zajednice. Mi smo zahvalni Ministarstvu, gospodinu ministru i svim njegovim saradnicima što su crkve i verske zajednice ovim načinom rada svojih odgovornih predstavnika našle svoje mesto i osetile svoju misiju uvažavanja i vrednovanja, kao izuzetno pozitivne komponente ovog društva. U nadi da je ovaj naš dopis, makar i u najkraćim crtama, izrazio i široku lepezu rada Ministarstva vera, ostajemo u nadi dalje saradnje. U Beogradu, 31.10.2003. godine." U potpisu su, a to je ono što je mene posebno obradovalo i daje mi satisfakciju za sve ono što sam uradio, na jednom listu predstavnici svih crkava i verskih zajednica. To su: Srpska pravoslavna crkva, ovlašćeni predsednik episkop Bački Irinej; Islamska verska zajednica, zamenik predsednika Mešihata Mevlud Dudić; Katolička crkva, predsednik Komisije za Srbiju i Crnu Goru magistar Andrija Kopilović; Slovačka evangelička crkva - biskup Samuel Vrbovski; Evangelička hrišćanska crkva - superintendant Arpad Dolinski; Reformanska hrišćanska crkva - biskup Ištvan Čete Semeši; Jevrejska zajednica, predsednik Verske komisije, gospodin Davor Salom. Ja sam im na ovim mišljenjima koja su upućena Narodnoj skupštini veoma zahvalan i sav ovaj moj trud uložen u prethodne tri godine, a verujte da nije bio mali, ovim je nadoknađen. Ovo je za mene jako velika satisfakcija. Ružno bi bilo, posle onog što sam rekao kao uvod, da sada ja dalje nešto dodajem. Srećan sam da su korisnici usluga Ministarstva zadovoljni i zahvalan sam svim damama i gospodi narodnim poslanicima, jer su dali svoj doprinos u svemu što je ovde pomenuto. Naravno, zahvalan sam i većini stranaka, jer u ovom radu, kao što se nije dešavalo u radu na drugim mestima, učestvovali su i predstavnici skoro svih stranaka. Hvala vam.
Za reč se javila narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, predstavnica predlagača.
Dame i gospodo, ovo izlaganje aktuelnog ministra vera pokazalo je da Vlada Srbije odgovara i na ono za šta je ne optužujemo, odnosno da su zamislili da nam podnose izveštaje o svom radu, a ne da odgovore na optužbe na koje SRS kao predlagač ovde insistira, ne bi li ubedila i ostale poslanike, a verujemo da smo već zadobili većinu za glasanje o predlogu koji treba da razreši ovu vladu, odnosno da joj se izglasa nepoverenje, a o javnosti Srbije da i ne govorim. Dakle, mi Ministarstvo vera nismo uopšte u predlogu spominjali. Što se nas tiče, ovo vaše izlaganje, gospodine ministre, prilično je degutantno, obzirom da je crkva zadužena za duhovno stanje građana i ne bi trebalo da se uopšte meša, kada je u pitanju jedan državni organ kao što je Ministarstvo vera i da prepusti nama, narodnim poslanicima i Skupštini Srbije, da ocenjujemo da li ste vi dobro radili ili niste. Naravno, mi vas nismo uopšte spominjali, ali to neznači da eventualno nemamo nekih zamerki na vaš rad. Recimo, možemo da vam zamerimo da ste propustili i da se niste dovoljno angažovali ni kod vaših prijatelja u svetu, odnosno kod Evropske unije, niti kod Svetog sinoda Srpske pravoslavne crkve, da zajedničkim snagama omogućite jednom episkopu Filaretu, episkopu Mileševskom, da putuje u zemlje Evropske unije, jer je on izrazio želju da ode u Holandiju, da ode u Haški tribunal i poseti sve Srbe zatočenike i da im da duhovnu potporu. To je bio vaš zadatak. Zašto baš episkopu Mileševskom, gospodinu Filaretu ne daju da ide u Holandiju i Hag? Zato što je on poznat kao patriota, antiglobalista, antihegemonista. To je razlog, a vaše je bilo da na taj način pomognete i Srpsku pravoslavnu crkvu i samom episkopu Filaretu, a i Srbima koji se nalaze u Hagu, da mogu da se susretnu sa vladikom Filaretom. To je ono što mi možemo da vam zamerimo i eventualno i to, mada to nije od malog značaja, što niste uspeli za tri pune godine da nam dostavite predlog zakona o verskim zajednicama, a smatramo da je on neophodan. Ako izađete da mi kažete - što to niste vi uradili dok ste bili na vlasti, moram da vam kažem da smo imali gotov predlog, gotov zakon o verskim zajednicama i još uvek ga imamo, ali nismo stigli, zbog one "oluje" 2000. godine, da ga u skupštinsku proceduru ubacimo. Nadam se da ćemo već od nove godine to moći da uradimo i da će to mnogo značiti. Nemojte da se dičite time da ste i vi i crkva zadovoljni time što je veronauka uvedena u škole, jer je to isključivo zasluga Gaše Kneževića, koji je, da bi ubacio građansko vaspitanje, morao da ima neki pandan, pa je to bila veronauka, pa je onda bilo, sećate se, nedefinisano koje su to verske zajednice i nisu bile samo ove koje su vas sada, kao tradicionalne crkve, podržale,nego još i mnoge druge. Zahvaljujući amandmanu poslanika SRS jasno je definisano da to mogu da budu samo Srpska pravoslavna crkva, Islamska zajednica, Katolička crkva, Slovačka evangelička crkva, Evangelička hrišćanska crkva i Reformatska hrišćanska crkva, kao i Jevrejska zajednica. To je bio naš doprinos, barem da se to definiše i da se deca odbrane od mogućih sekti u školama. Neću ništa da kažem povodom hvala koje je crkva uputila vama. Koliko sam ovde mogla da zabeležim, vi ste, kako ste ono rekli, protoneimar Crkve svetog Save. Međutim, niste rekli da se tu pojavljujete u trostrukoj ulozi, kao izvođač radova, podizvođač radova i investitor. Dakle, trebalo bi to da objasnite, kao ministar, kako ste sebi dozvolili da se u tri uloge nađete i da zloupotrebite svoj položaj kada je u pitanju izgradnja Hrama svetog Save.
Reč ima ministar za vere, gospodin Vojislav Milovanović.
Probaću redom da vam odgovorim. Kada se govori o Njegovom preosveštenstvu vladiki Filaretu, njega znam mnogo duže nego što ga, pretpostavljam, svi ovde prisutni znaju i nemojte sumnjati u dobru nameru. Drugo, ako govorimo o toj zabrani izlaska, te zabrane izlaska nije uvela ni Vlada, a pogotovo Ministarstvo vera. To je nešto što je došlo spolja. Nemojte uopšte sumnjati u to, a nije ni mesto da se ovde pominje Sveti arhijerejski sinod, da i Sinod i crkva i sve institucije ne ulažu sve napore da ulasci naših građana u druge države i boravci naših građana u drugim državama budu pod istim uslovima. Ne bih vam sad navodio primer. Sigurno su vam primeri poznati, i ta zalaganja su poznata za crkvene velikodostojnike, počev od Ministarstva spoljnih poslova, pa do ovog, nekog malog ministarstva. Za zakon o verskoj slobodi potpuno se slažem s vama. Tu postoji samo jedno malo nerazumevanje za sada: zakon o verskoj slobodi je još uvek u saveznoj nadležnosti, bilo je u nadležnosti savezne vlade, a sada još uvek u nadležnosti te skupštine. Znate da je taj zakon rađen, naravno, ne od strane republičkog Ministarstva vera, nego je podnesen od Saveznog sekretarijata za vere, i da je to na poslednjem zasedanju prekinuto, on nije donosen. O hramu bih mogao da vam pričam satima, ali mislim da ovo nije mesto za priču o hramu, jer je to građevina Srpske pravoslavne crkve, a ne građevina države. Tamo se pojavljujem samo u jednoj ulozi i to već 18 godina. Znači, ja sam taj neki, da prevedem na ovaj savremeni jezik, koordinator toga, a daleko od toga da sam bilo kakav izvođač, još manje da sam investitor. Možda bi meni sve to tako imponovalo, ali, nažalost, ja to sve nisam. Tamo sam jedan mali sluga Božiji koji 18 godina pomaže da se to izgradi. Ne bih dalje o tome, jer je to privatna građevina Srpske pravoslavne crkve i nije tema za ovu govornicu. Zahvalan sam vam i na primedbama i na pitanjima, mislim da je to uvek od koristi.
Reč ima ministar za rad i zapošljavanje gospodin Dragan Milovanović.
Poštovano predsedništvo, uvaženi narodni poslanici, Ministarstvo za rad i zapošljavanje je novoformirano ministarstvo i nastalo je iz Ministarstva za rad, boračka i socijalna pitanja. Svojim nastankom ono je sebi zacrtalo osnovne ciljeve rada, a to je: priprema novih reformskih zakona u oblasti rada i zapošljavanja, socijalna ravnoteža između interesa poslodavaca i zaposlenih, novi koncept zarada po osnovu rada i rezultata rada, obezbeđenje minimuma egzistencijalne i socijalne sigurnosti zaposlenima putem utvrđivanja visine minimalne zarade u Republici, razvoj i unapređenje socijalnog dijaloga, priprema i zaključivanje opštih ugovora o zapošljavanju, donošenje nacionalne strategije zapošljavanja, temeljna reforma tržišta rada i prelazak sa pasivnih na aktivne mere, čiji je krajnji cilj povećanje zaposlenosti, donošenje i sprovođenje socijalnih programa za obezbeđivanje socijalne sigurnosti zaposlenih koji su ostali bez posla u procesu restrukturiranja i procesu privatizacije, podrška programima samozapošljavanja, zakonitost i efikasnost poslovanja preduzeća za radno osposobljavanje i zapošljavanje invalida, podsticanje aktivnih mera programa zapošljavanja, suzbijanje rada na crno, donošenje nacionalne strategije i razvoj bezbednosti i zdravlja na radu, uvođenje informacionog sistema u inspekcijskim službama kao dela jedinstvenog informacionog sistema državne uprave Republike Srbije, transparentnost u radu, omogućavanje direktnih kontakata građana sa predstavnicima Ministarstva. To su bili naši ciljevi kada smo startovali, a startovali smo u veoma lošim uslovima svake vrste. U Ministarstvu je, kada smo mi počeli da radimo, bilo samo dva kompjutera i to pokvarena. Sada Ministarstvo može da kaže da je osposobljeno tehnički, da uspešno funkcioniše. Ministarstvo je osposobljeno da i kadrovski uspešno funkcioniše, jer videćete iz ovih naših rezultata šta smo sve do sada postigli. Po meni, najvažnije je, kada se radi o zakonodavnoj aktivnosti, Ministarstvo je predložilo, a vi ste usvojili, dva veoma važna reformska zakona. Prvi je, normalno, Zakon o radu, koji je donet u decembru 2001. godine. Drugi je Zakon o zapošljavanju, koji je donet jula ove godine. Zakon o radu je rađen na jedan nov način, uz saradnju svih socijalnih partnera, pre svega sindikata i poslodavaca. To je jedan moderan, reformski zakon, koji je doprineo da radni odnosi u našoj zemlji budu mnogo bolji nego što su bili. Ali ono što je najvažnije, to je da je stvoreno fleksibilno tržište rada koje je doprinelo da se poveća broj onih koji se zapošljavaju tako što sami sebi obezbeđuju posao. Tokom izrade ovog zakona mi smo imali veliki broj prezentacija, veliku saradnju sa svima u našem društvu i dobili smo dobre kritike za taj zakon. Svi stručnjaci kažu da je to jedan od boljih zakona iz sfere rada. U toku implementacija zakona, Ministarstvo je obišlo celu Srbiju, održalo je veliki broj seminara, prezentacija, a izdali smo i dve publikacije vezane za taj zakon. To je vodič za izradu pojedinačnog kolektivnog ugovora i ugovora o radu i primena fleksibilnih oblika rada. Te publikacije su omogućile svima onima koji su želeli da se direktno upoznaju sa mogućnostima ovog zakona da ga koriste i da kroz njega ulaze u sopstveni biznis. Zakon o zapošljavanju je donet skoro, ali je odmah dao efekte. Moram da kažem da je za ovo kratko vreme došlo do sporijeg rasta nezaposlenosti. Što se tiče Beograda, tu je možda trenutno najbolji rezultat, jer prvi put imamo manji rast nezaposlenih za 1,6% u odnosu na mesec iz prošle godine, što je pokazatelj da je zakon dobar i da je počeo da daje rezultate. Jedan od važnijih zadataka Ministarstva za rad i zapošljavanje je, pre svega, bio razvoj socijalnog dijaloga. Socijalni dijalog pre 2001. godine nije postojao u Srbiji. Sindikati nisu bili postavljeni kao organizacije koje se ravnopravno tretiraju u ovom društvu. Ovo ministarstvo i Vlada Republike Srbije, u ovih hiljadu dana, dali su veliki značaj pre svega razvoju socijalnog dijaloga i saradnji sa sindikatima. U avgustu 2001. godine je osnovan prvi Socijalno-ekonomski savet. Taj Socijalno-ekonomski savet imao je za cilj da odnose između poslodavaca, sindikata i Vlade uskladi i dovede do određenih odnosa, koji imaju za cilj bolji standard u našoj zemlji, i da pre svega radnici kroz Socijalno-ekonomski savet mogu da iznose svoje stavove. U Socijalno-ekonomskom savetu su predstavnici tri najjače i najveće sindikalne organizacije, Savez samostalnih sindikata, Ujedinjeni granski sindikat "Nezavisnost" i Asocijacija slobodnih i nezavisnih sindikata. Tu su predstavnici Unije poslodavaca Srbije i normalno, predstavnici Vlade. U Socijalno-ekonomskom savetu je devet članova i tu su sada predsednici sindikata, predstavnici Unije i tri ministra iz Vlade Republike Srbije. Ono što je bitno, treba reći da smo mi Socijalno-ekonomski savet razvili na lokalnom nivou, formirano je 14 lokalnih socijalno-ekonomskih saveta koji uspešno funkcionišu i mislim da su opravdali svoj cilj. Socijalno-ekonomski savet je raspravljao o veoma bitnim zakonima i pomenuo bih tu Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, Zakon o zapošljavanju, zakon o bezbednosti i zaštiti zdravlja na radu i strategija o smanjenju siromaštva i slično. Normalno, bilo je određenih nesuglasica kada je reč o Socijalno-ekonomskom savetu, ali to je nešto što se mora preboleti, kada se radi o nečemu što se novo uvodi kod nas. U svakom slučaju Socijalno-ekonomski savet je zauzeo svoje mesto u Srbiji, on će biti dalje razvijan, jer će vrlo brzo biti urađen i zakon o socijalno-ekonomskom savetu i onda će on kao institucija biti postavljen na ono mesto gde pripada. Inače, pored Socijalno-ekonomskog saveta, formiran je i Savet za zapošljavanje i Savet za bezbednost i zaštitu na radu, koji su isto tako na tripartitnom nivou. Savet za zapošljavanje je aktivno radio u izradi Zakona o zapošljavanju. Savet za bezbednost i zaštitu na radu radi zajednički na zakonu o bezbednosti i zaštiti zdravlja na radu. Ministarstvo za rad i zapošljavanje je resorno zaduženo i prati zarade u ovoj zemlji. Moram sa zadovoljstvom da kažem da su zarade u ovoj zemlji rasle u proteklom periodu. Normalno, još uvek one nisu na onom nivou kako bi svi želeli da budu, ali pomenuću samo da je prosečna neto zarada u oktobru 2000. godine bila 2.925 dinara, da je već u decembru 2001. godine bila 8.456 dinara, u decembru 2002. godine 11.555 dinara, a u septembru 2003. ona iznosi 11.953 dinara, govorim o neto zaradi, o onoj zaradi koju radnik nosi kući. Kada se radi o odnosu između potrošačke korpe i zarade, da kažem da je potrošačka korpa u oktobru 2000. godine iznosila 6.764 dinara, a da je sada u septembru potrošačka korpa 10.691 dinar. To govori da je recimo u tom oktobru bilo potrebno, odnosno 2000. godine da je bilo potrebno 2,31 zarada da bi se kupila ta potrošačka korpa, a sada je potrebno samo 0,89% te zarade. Kada se radi o odnosu garantovane i minimalne zarade, tu se tek vidi jedan fantastičan skok napred. U oktobru 2000. godine garantovana zarada je iznosila samo 280 dinara, a ona sada iznosi 4.698 dinara. To govori da je došlo do određenog rasta životnog standarda i ono što je potrebno istaći ovde, jer je bilo nekoliko polemika na tu temu, potrošačka korpa koja se sada uzima kao reper je mnogo veća nego što je bila ona 2000. godine. U 2000. godini potrošačka korpa je imala kao sadržaj samo izdatke za prehrambene proizvode, znači i piće. Ova korpa koja se sada računa sadrži pored toga i sredstva za higijenu, lekove, školski pribor, gradski prevoz, komunalne usluge, PTT usluge, električnu energiju i jedan deo odeće, što govori da je ova potrošačka korpa u ovom trenutku pravi prikaz onoga što je potrebno za jedno domaćinstvo. Kada se radi o zaposlenosti i nezaposlenosti, moram da kažem da je nezaposlenost najveći problem naše zemlje u ovom trenutku. U periodu od 1991. do 2001. godine ukupan broj zaposlenih opao je za preko pola miliona, pri čemu je zaposlenost u društvenom sektoru smanjena za 32,3%, dok je zaposlenost u privatnom sektoru udvostručena. U 2002. god. zabeležen je pozitivan trend rasta zaposlenosti, doduše 11,6% u privatnom sektoru. U septembru 2003. evidentirano je ukupno 954.794 nezaposlena lica. Ta stopa iznosi 30% i to je veliki procenat, ali u isto vreme mi imamo negde između 600.000 i 800.000 radnika koji rade na crno. Svako treće lice prijavljuje se na evidenciju radi ostvarenja prava, a svoj radni angažman je ostvarilo u sivoj ekonomiji. To je veoma zabrinjavajuća činjenica, ali mi očekujemo da će do kraja iduće godine novi zakon o zapošljavanju, koji je koncipiran tako da nezaposleni postaju aktivni tragaoci za raznim poslovima, dovesti do toga da se broj nezapsolenih drastično smanji. Mi već imamo, i to sam rekao, određeni porast zapošljavanja, što je dobro, i interesantno da je to zapošljavanje najviše skočilo u nekim okruzima koji su rangirani kao opštine sa velikim brojem nezaposlenih. Tu, pre svega, mislim na Braničevski okrug, gde je došlo do povećanja od 57,4%, tu je Borski okrug 44%, Zaječarski 33,7% i u Beogradu 26,5%. Primećena je neusaglašena struktura ponude i tražnje po zanimanju, bilo je ponuđeno 380.905 slobodnih radnih mesta. U prvih devet meseci ove godine zaposlilo se 310.830 lica, što je za 11,3% više u odnosu na period prošle godine. Zabeležen je porast zapošljavanja kod lica sa visokom stručnom spremom za 16,5%, a u petom stepenu stručne spreme za 21,3%. U odnosu na prošlu godinu učešće privatnog sektora u ukupnom broju novih radnih mesta povećan je za 6,3%, dok je u društvenom sektoru zabeleženo smanjenje za 5,9%. Sa nastavljanjem reformskih procesa može se očekivati intenziviranje ovog trenda. Vlada Republike Srbije vodi veliku brigu pre svega o radnicima koji u procesu restrukturiranja ostaju bez posla. U 2003. godini radni odnos je prestao za 26.693 lica usled stečaja, likvidacije, prestanka rada poslodavaca ili prestanka potrebe za radom usled tehnološko-organizacionih promena. U julu 2003. godine pravo na novčanu naknadu ostvarilo je 87.493 lica, što je za 31,8% više u odnosu na jul prošle godine. Ono što želim još da istaknem, ono što treba da se kaže, to je da smo mi obezbedili određeni socijalni program za sva ona preduzeća koja ulaze u restrukturiranje. U periodu od protekle dve godine utrošeno je negde oko deset milijardi dinara upravo u tom procesu restrukturiranja. Socijalni program predviđa mogućnost da radnici izaberu jednu od opcija koja je za njih najpogodnija. Tu, pre svega, mislim na 6.000 dinara koliko se nudi po godini radnog staža. Ukoliko je za radnika pogodnije moguće je da izabere deset prosečnih plata u Republici ili da po Zakonu o radu ode na nacionalnu službu za zapošljavanje uz otpremninu i da normalno tamo dobije određenu nadoknadu. Vlada Republike Srbije je na ovaj način rešila viškove zaposlenih u velikim preduzećima i u bankama. Kroz ovaj socijalni program rešeno je 11.069 zaposlenih u bankama koji su ostali bez posla. Ukupan broj u 2002. i 2003. godini iznosio je 73.933 zaposlena koji su kroz socijalni program dobili određenu nadoknadu. Pomenuo bih da je kod rešenja i restrukturiranja "Zastave" formirana "Zastava za zapošljavanje i obrazovanje" na kojoj je bilo 11.768 radnika, a da je sada taj broj 6.778, što znači da je došlo do smanjenja od 4.990 zaposlenih, koji su rešili svoje pitanje. Inače, Vlada Republike Srbije uredno svakog meseca za radnike u "Zastavi za zapošljavanje" izmiruje obaveze koje je preuzela ovim sporazumom. Pod ingerencijom Ministarstva za rad i zapošljavanje jeste i radno osposobljavanje i zapošljavanje invalida. Godine 2001. mi smo nasledili jedan ogroman dug prema tim zaštitnim radionicama i tim preduzećima. Dug je iznosio 70.796.265 dinara. U 2002. godini izmirene su ukupne obaveze iz 2001. godine i veliki deo obaveza iz 2002. godine za 61 preduzeće koje je dostavilo zahteve za refundaciju sredstava. U 2003. godini isplaćeno je 238.000.426 dinara za 59 preduzeća. Sada smo došli u poziciju da se sredstva isplaćuju uredno mesec za mesecom bez ikakve docnje. Inače, pored isplate ovih sredstava, Ministarstvo za rad daje pomoć preduzećima u izradi revizije poslovanja, obezbeđenju novih poslova, izradi biznis planova. Kada se radi o aktivnostima Ministarstva pomenuo bih i prevenciju invalidnosti. Socijalno-ekonomski savet je predložio da se izdvoje sredstva za prevenciju invalidnosti i Vlada je taj predlog prihvatila, izdvojila 60 miliona dinara za prevenciju invalidnosti. Ministarstvo za rad i zapošljavanje je resorno zaduženo za taj program i upravo se radi na prikupljanju uputa koje predstavnici sindikata i preduzeća dostavljaju Ministarstvu. Do sada je traženo 8.754 uputa i za to su obezbeđena 44.000.055 dinara. Na taj način mi očekujemo da će veliki broj radnika koji radi pod otežanim uslovima otići u banje, da će biti lečeni i da će im biti omogućeno da mogu normalno da nastave sa svojim radom. Po prvi put kada se radi o prevenciji invalidnosti napravljena je skala po kojoj i oni radnici koji imaju veoma male plate, jer do sada je bila praksa da 50% plaća država, a da 50% plaćaju poslodavci, tako da je bilo primera da firme koje loše posluju ne mogu da šalju svoje radnike u banje zbog toga što nisu imali tih 50% da uplate. Mi smo sada novim programom predvideli i napravili skalu koja zavisi od plate koja se isplaćuje u preduzeću, tako da ima i preduzeća koja neće platiti ništa za prevenciju svojih radnika, nego će Vlada platiti svih 100% za njihovo lečenje. Ministarstvo za rad i zapošljavanje uspelo je u ovom periodu da izvrši povraćaj dnevnica solidarnosti u visini od 4.407.000.000 dinara. Te dnevnice su povraćene po osnovu Zakona o prestanku važenja Zakona o sredstvima solidarnosti zaposlenih, koji su privremeno bez posla usled ratnih dejstava. Sredstva su korišćena za realizaciju usvojenih socijalno-ekonomskih programa. Preostala sredstva posle realizacije socijalno-ekonomskih programa korišćena su za kreditiranje malih i srednjih preduzeća preko Republičkog fonda za razvoj. U 2002. godini odobreni su investicioni krediti u visini od 484.000.364 dinara, čiji je rezultat otvaranje preko 900 radnih mesta i zaključeni su ugovori sa 54 preduzeća. Kada se radi o dnevnicama solidarnosti, moram da kažem da jedino nismo, za sada, uspeli da povratimo sredstva od Saveza samostalnih sindikata Srbije. Savez samostalnih sindikata Srbije dobio je 6,5 miliona za pomoć radnicima sa Kosova. Nažalost, budžetska inspekcija je utvrdila da ta sredstva nisu korišćena namenski. Od prvih četiri miliona, koliko je uplaćeno Savezu samostlanih sindikata, za plate zaposlenih potrošeno je 1.240.000: Fondu solidarnosti je isplatio 605.000, Veću saveza sindikata Jugoslavije isplaćeno je 100.000, a za sponzorstva su potrošili 1.537.000; da, Mika Smiljanić. Interesantno je da su od dnevnica solidarnosti kupljeni pokloni za 8. mart, da je najmanje otišlo upravo namenski, dakle od četiri miliona dinara, koliko je traženo za pomoć radnicima za Kosovo, samo je 50.000 dinara dato radnicima sa Kosova i to pokazuje odnos koji je taj sindikat pokazao upravo prema tim dnevnicama solidarnosti. Ministarstvo je pokrenulo postupak i budžetska inspekcija je utvrdila kako su sredstva korišćena. Mi smo tražili da se ta sredstva vrate. Savez samostalnih sindikata ne vraća ta sredstva i mi smo pokrenuli postupak pred sudom da se naplate ta sredstva. Kada se radi o samozapošljavanju, Ministarstvo je kroz socijalni program dalo jednu malu pomoć. Moram da kažem malu, zato što je iznos u visini od 30.000 dinara, ali i to je dobrodošlo onima koji ulaze u posao. Tih 30.000 dinara su bespovratna sredstva. U 2002. godini bilo je samo 19 takvih ugovora, ali moram da kažem da je za ovih prvih 10 meseci potpisano već 193 ugovora u visini od 5.790.000 dinara, što govori da je određen broj radnika krenuo u privatni biznis i da na ovaj način oni obezbeđuju za sebe zaposlenje i za neke druge koje zapošljavaju. Inače, nadležnost Ministarstva je i inspekcijski nadzor. Ukupan broj inspektora trenutno je 538, a od toga je 286 inspektora isključivo angažovano na suzbijanju pojava rada na crno. Ministarstvo, i to sa ponosom kažem, uspelo je da inspekciju, koja je bila potpuno zapuštena, reorganizuje i osposobi da se uspešno nosi sa radom na crno. Obezbedili smo nešto što je pre toga bilo nezamislivo, a to je da svi naši inspektori imaju sada svoja radna mesta, odnosno imaju kancelarije, imaju svoj sto, svoj kompjuter, da svaka inspekcijska služba i kancelarija ima određen broj automobila, što pre nije bio slučaj. To je rezultiralo velikim brojem povećanja broja nadzora koje je inspekcija izvršila. To je pokazatelj da je to jedan od uspešnih delova Ministarstva za rad. Reći ću samo ovaj podatak, a koji je, čini mi se, najvažniji, a to je broj lica koje je inspekcija svojim nadzorom direktno zaposlila. Godine 2000. to je iznosilo 5.932 lica, a 2001. godine 6.531 lice, 2002. godine već je 12.695 lica, a od 1.januara ove godine do 15.10. ove godine zaposleno je 26.110 lica. To pokazuje da je inspekcija za rad, čini mi se, u ovom trenutku jedna od najuspešnijih organizacija kada je u pitanju zapošljavanje. Mi, normalno, idemo dalje sa reformama inspekcije i nastavićemo u tom pravcu, pa da dobijemo jednu savremenu, modernu inspekciju, koja će biti integrisana i uvezana sa drugim inspekcijama, što će povećati njenu efikasnost. Ministarstvo za rad i zapošljavanje je imalo veliku međunarodnu saradnju. Pomenuću da smo mi prvo Ministarstvo za rad koje je vratilo našu zemlju u Međunarodnu organizaciju rada. Ovo ministarstvo je učestvovalo na Međunarodnoj konferenciji i organizaciji rada u Ženevi, gde je za svoj posao dobilo pohvale i odgeneralnog direktora, gospodina Samovije. Što se tiče projekata, mogu sa zadovoljstvom da kažem da se upravo radi na nekoliko veoma značajnih projekata u Ministarstvu. To je, pre svega, promocija zapošljavanja, učenja i inovacija, koja se radi u saradnji sa Svetskom bankom i Odeljenjem za međunarodnim razvoj Vlade Velike Britanije, tzv. difit. Radi se o skoro pet miliona dolara, koji će biti upotrebljeni za zapošljavanje, učenje i inovacije. Radi se o pilot projektu koji se razvija u četiri opštine, a to su Niš, Kraljevo, Pančevo i Lazarevac. Zašto su izabrane upravo te opštine. Zato što su to opštine koje su vezane upravo za jednu industriju, a ukoliko bi te firme, koje su u tim opštinama bile ugašene ili ukoliko bi išle na smanjenje broja zaposlenih, veliki broj radnika ne bi imao mogućnost da se zaposli. Mi očekujemo da će ovaj program da se razvije na druge gradove Srbije i da će uz pomoć Svetske banke zaposliti veliki broj ljudi. Drugi projekt je podrška merama razvoju ljudskih resursa pri rešavanju problema nezaposlenosti i viška zaposlenih u Srbiji. Cilj projekta je stvaranje najbolje prakse za razvoj politike ljudskih resursa i profesionalne obuke građana. Sveobuhvatan cilj jeste doprinos razvoju nacionalnog sistema ljudskog resursa, zasnovan na principu učenja tokom celog života, kao i pomoć pri zapošljavanju i adaptaciji nezaposlenih i viška radnika. U pilot fazi obuhvatiće se region Šumadije. Vrednost projekta je dva miliona evra i finansira ga Evropska agencija za rekonstrukciju i u pilot fazi obuhvatiće pre svega Kragujevac i okolinu. Trajanje projekta je dve godine. Veoma značajan projekt je i "Lepa Srbija". Taj projekt je značajan zbog toga što u sebi sadrži tri cilja. Prvi cilj je, normalno, najvažniji, da se zaposle nezaposleni. Pored toga, mi omogućavamo obrazovanje upravo tih kadrova koji traže zaposlenje i na kraju, ono što mislim da nam svima godi, dobijamo lepše ulice i trgove u Beogradu i Srbiji. Projekt je započeo u Beogradu, a do sada smo obezbedili nešto oko dva miliona dolara. Sponzori su Holandija i Kanada, a očekujemo da će vrlo brzo, pošto su pregovori u toku, to sponzorstvo biti prošireno i na Austriju i Grčku, a projekt je već sada ušao u fazu realizacije i u gradu Nišu. Očekujemo da će vrlo brzo taj projekt biti i u Novom Sadu. Naša je želja da se on proširi po svim gradovima u Srbiji. Očekujem da ćemo tu dobiti velika sredstva, jer su strani donatori zainteresovani da se ta njihova pomoć, koju oni nama daju, konkretno i vidi. To će se videti, jer će određene zgrade, ulice i trgovi biti uređeni i to će omogućiti da određeni broj radnika nađe posao. Moram da pomenem da imamo projekt reformi integracije inspekcije i da smo za taj projekat dobili 500.000 dolara kao pomoć američke vlade. Normalno, taj novac će biti upravo iskorišćen za obuku inspekcijske službe. Moram da pomenem i pomoć u vrednosti od 40.000 dolara koju smo dobili od holandske vlade za finansiranje i razvoj socijalnog dijaloga. Treba pomenuti projekat rađen sa Međunarodnom organizacijom rada, a koji je upravo išao u pravcu razvoja socijalnog dijaloga. Socijalni partneri, odnosno predstavnici Sindikata, predstavnici Unije poslodavaca, posetili su nekoliko zemalja koje imaju veoma razvijen socijalni dijalog. Tu, pre svega, mislim na Češku, Portugaliju, Irsku, koje su pokazale najveće rezultate upravo na tom segmentu i polju. I na kraju, da kažem nekoliko reči o planiranim aktivnostima i onome što se radi trenutno u Ministarstvu za rad i zapošljavanje. Upravo sada se radi na pripremi implementacije 11 zakona i to: zakona o sindikatima, zakona o udruženjima poslodavaca, zakona o socijalno-ekonomskom savetu, zakona o mirnom rešavanju kolektivnih i individualnih radnih sporova, zakona o štrajku, zakona o zapošljavanju stranih državljana u Republici Srbiji, zakona o evidenciji u oblasti rada, zakona o zapošljavanju lica sa invaliditetom, zakona o bezbednosti i zdravlja na radu, zakona o osiguranju po osnovu povreda na radu i profesionalnih oboljenja, zakona o zapošljavanju i zaštiti građana Republike Srbije u inostranstvu. Predstoji nam, a to je novina, donošenje nacionalne strategije zapošljavanja. Inače, to će biti prva nacionalna strategija zapošljavanja koja je ikad doneta u ovoj zemlji. Priprema se platforma za osnivanje nacionalnog centra za radno osposobljavanje i profesionalnu rehabilitaciju lica sa inveliditetom, Fonda za zapošljavanje invalida, unapređenje i razvoj socijalnog dijaloga, podsticaj i udruženje zaposlenih i udruženje poslodavaca. Ono što je, po meni, najvaženije, urađen je jedan program za podsticanje otvaranja novih radnih mesta, koji će biti kreditiran od strane Vlade Republike Srbije, kao projekt aktivne mere zapošljavanja. Taj program ima za cilj da se onima koji se bave privatnim biznisom omoguće jeftini krediti u iznosu do 600.000 dinara, koji će bitiveoma brzi i svima dostupni. Cilj nam je da svi oni koji žele da se bave određenom proizvodnjom budu stimulisani od države i da na taj način u periodu od sledeće četiri godine otvorimo novih 130.000 malih i srednjih preduzeća, u kojima bi trebalo da se zaposli preko 500.000 radnika. Ovo je bilo ukratko o aktivnostima Ministarstva za rad i zapošljavanje. Zahvaljujem vam što ste me pažljivo saslušali i stojim vam na raspolaganju za sva pitanja.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, pravo predlagača, pa ministar Vlade Republike Srbije, gospodin Dragoslav Šumaravc.
Dame i gospodo, rasprava o predlogu SRS za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije će početi tek za koji dan. Tek pošto ministri iznesu svoje izveštaje, a to je očigledno, odugovlači se sa raspravom, a kao predstavnik predlagača Srpske radikalne stranke koristim to pravo da malo razbijem monotoniju između izveštaja jednog ministra i izveštaja drugog ministra. Ne znam koliko je još njih preostalo, ali izdržaćemo mi te njihove izveštaje, a onda ćete svi dobiti mogućonst da izrešetate Vladu, pa ćemo videti kako će se to završiti. Ja sam očekivala, gospodine Milovanoviću, da ćete vi takođe izaći za ovu govornicu sa brojnim telegramima podrške radnika širom Srbije, ali izgleda da vam telegrami nešto slabo stižu, ali zato nama stižu raznorazni faksovi, telegrami, pisma i jutros mi je jedan čovek ispred Skupštine dao ovu jednu računicu, tabelu, vezano za vašu konstataciju da ste zadovoljni porastom zarada, koja je sada u proseku 11.953 dinara, i tvrdnje da je potrošačka korpa 0,89%. To vaša statistika kaže, a evo jedan građanin kaže - hleb, decembar 2000. godine, cena je bila tri dinara, januar 2003. godine, 20 dinara, 666% čovek računa, pretpostavljam da je dobro izračunao. Ulje 11, sada 70, to je 636 %. Šećer 8 dinara, 45 sada, 563%. Meso je poskupelo 325%, flaša piva, kaže, 525%, karta za gradski prevoz 500%. Cigarete "klasik" 2000. su bile šest dinara, sada 30, to je 500%. Dnevna štampa 400%. Komunalije, kaže, za stan od 50 kvadrata nekada je bilo 500 dinara, a sada 1.600 dinara. Mleko je bilo sedam dinara, a sada 24. Telefon, minimalna potrošnja, ako je bilo 100 dinara 2000. godine, sada je 600 dinara. Gorivo od osam na 45 sada, dakle 563% više. To su neke računice i nisam ih baš sve proveravala, ali ih dobro osećam svako jutro kada dođem u trgovinu da kupim ono što mi je najneophodnije. Juče, jedna mala digresija, ministar za nauku je govorio, ne znam u kom kontekstu tačno, ne mogu da se setim, ali o daljinskom grejanju je pričao, kako je to veliki napredak. Dođem kući, a ispred moje kuće stiglo 10 metara drva, što smo naručili za grejanje. Doduše, prolazi plinovod pored moje kuće, ali treba 2.500 evra za priključak. Ne znam kako, gosopodine ministre, to da platimo, znamo mi šta je dobro i šta je efikasnije, ali ne možemo od ovih 11.000, ne mogu od ovih 26.000, što ih dobijam, da platim, a kamoli ona armija nezaposlenih ili oni koji žive od invalidnina ili socijalnih davanja. Ministre, trebalo bi da pročitate jutarnje novine, evo vas Marija Rašeta-Vukosavljević sve ovde kvalifikovala onako kako ja ne bih želela za ovom govornicom, da ne rizikujem opomenu, ali da postoji sukob interesa i kod vas, očigledno da postoji, jer ne možete vi u isto vreme da budete i sindikalni vođa, ili ste to bili, i sada predsednik jedne partije, kako ste je nazvali, "Laburističkom partijom". Druge odgovore mi od vas očekujemo. Kako ćemo mi da zaposlimo ovih 970.000 ljudi koji su trenutno bez posla i kako ćemo da zaposlimo one ili kako da sačuvamo one koji tek treba da ostanu bez posla, a to je ogroman broj, imajući u vidu broj preduzeća koja su pred stečajem ili su već u stečaju? Zaposleni primaju izuzetno male plate, ne u malom broju slučajeva. Oko 250.000 zaposlenih mesečno nema ni ovu milostinju koju vi ovde spominjete kao nešto čime treba da se ponosimo. Vi nama namećete tranzicionu bedu. Zaposlenih ukupno ima 1.282.049, u državi koja ima osam miliona stanovnika, a milion nezaposlenih. Koja to država može da podnese i šta radnici mogu tek da očekuju. Preko 70% stanovništva živi u siromaštvu. To je ono što biste vi morali da ovde iznesete za ovom govornicom, kako vi mislite da to prevaziđete i zašto ste doveli do ovoga do čega ste doveli. Mislim da građane Srbije ne treba uopšte da ubeđujem da ono što ste vi govorili nema nikakvog smisla. Oni vrlo dobro znaju šta je istina, a šta nije, ali sam dužna da vas obavestim da sindikalci za sutra najavljuju neki štrajk ovde u Beogradu, da vam danas "Mitros" štrajkuje na raskrsnici, na tzv. "Malti", i štrajkuju zbog toga što kažu - "Krmivoprodukt" nudi za preduzeće "Mitros" tri evra i socijalni program, a gospodin Vlahović se sa njima nagađa i kaže - dobiće milion evra i socijalni program. Oni su nezadovoljni i jednim i drugim i očigledno je da se "Mitros" prodaje isto kao što se i "Karneks" prodavao "Krmivoproduktu", ali počelo je to davno, još onda ako se sećate kada su paštete "Karneksa" proglašene kao zdravstveno neispravne, iako im ništa nije falilo, ali se polako obarala cena "Karneksa". Danas "Krmivoprodukt" ima "Karneks", a ubeđena sam da će uspeti i ovaj "Mitros" da dobiju. Evo jutros ovih 12 radnika iz IMT-a, koje sam vam pre neki dan ovde spominjala, pokušali su jedan dopis svim narodnim poslanicima da dostave ovde u Narodnoj skupštini, da dođu do prijavnice u zgradi Narodne skupštine. Sprečili su ih u tome policajci. Na 12 ljudi šest policajaca, koji su im rekli da dalje od ove prodavnice "Teranova" ne mogu. Prošao je tuda Tomislav Nikolić i uzeo petnaestak tih primeraka koje smo podelili i novinarima, pa sam dužna obzirom da se na vas odnosi da vidite šta ovih 12 radnika koji reprezentuju u stvari ovih 970.000 nezaposlenih misle o vašem učinku u Ministarstvu za rad. "Nas 12 radnika Industrije mašina i traktora, naslovljeno je na poštovani narodni poslanici, dakle odnosi se na sve, bez ikakvog vidljivog razloga i povoda, voljom i naredbom predsednika upravnog odbora IMT-a, Dragana Milovanovića, i aktuelnog ministra za rad i zapošljavanje, izbačeni smo sa posla kao poslednji kriminalci i zabranjen nam je ulazak u IMT. Izbacivanje sa posla sproveli su, po naredbi Dragana Milovanovića, direktor IMT-a Vidan Đoković i direktor opšte sektora IMT-a Radomir Beloševac, izmišljajući razloge za otkaz. Od tada, 8. decembra 2002. godine, traje naša borba da dokažemo da nismo učinili ništa što nam se stavlja na teret i da je jedini razlog za naše izbacivanje sa posla neslaganje sa načinom rada i metodama koje sprovodi Dragan Milovanović u IMT-u. Obraćali smo se Vladi. Upoznat je bio i pokojni premijer Zoran Đinđić. Inspekciji rada, kojoj je ministar Dragan Milovanović šef, Ministarstvu za rad, sudu, ali i posle godinu dana, iako su zakon i argumenti na našoj strani, mi smo i dalje na ulici. Naša nastojanja da ostvarimo naše pravo na rad ne zasniva se na pukom povratku na posao već na skidanje sramote i poniženja kojim smo bili izloženi prilikom izbacivanja sa posla i zabrane ulaska u IMT, u kojem smo svi radili preko 25 godina, iz kojeg nas je svojom bahatošću i necivilizacijskim postupkom izbacio Dragan Milovanović, čovek kome su puna usta radnika i njihovih prava. Nažalost, stvarnost je mnogo surovija. Izbacivanjem bez ikakvog razloga i povoda, nas 12 radnika IMT-a, bivši kolega, a sada ministar i vlast Dragan Milovanović, raskinuo je svaku vezu i svako pravo da se poziva na radničke interese, a sprečavanjem našeg povratka u fabriku zloupotrebljava položaj ministra u Vladi Republike Srbije. Poštovani poslanici, molimo vas da založite vaš uticaj i ovlašćenja koja imate, kako bi se nas dvanaestorica radnika IMT-a vratili na posao i tako jasno pošaljete poruku svima onima koji su dolaskom na vlast umislili da su bogovi koji mogu bez ikakvog obzira odlučivati o sudbinama ljudi i egzistencijama njihovih porodica. U nadi da ćete reagovati, s poštovanjem, 12 izbačenih radnika Industrije mašine i traktora Novi Beograd". Bila sam dužna, obzirom da smo došli u posed ovoga, svima vama to da prenesem, jer se odnosi na sve narodne poslanike, a gospodin ministar može da im odgovori ili da im ne odgovori. Ministre, brojni su faksovi koji stižu kao dodatna argumentacija da vaše ministarstvo nije uradilo ništa da zaštiti radnike i da nešto uradi u korist radnika, već naprotiv samo na njihovu štetu. Mnogo veće razočarenje je zbog toga što ste vi nekada bili vođa jednog sindikata, a onda taj sindikat preveli u političku partiju. Kada govorite o politizaciji sindikata, verujem da mislite na sebe. Ako neko nije nikada politizovao sindikata, niti se mešao u sindikalnu borbu, onda je to SRS. Mi smo uvek davali podršku radnicima, u okviru onoga za šta sindikati treba da se zalažu, a to je poboljšanje položaja radnika, visina plata itd, a kada je politička borba u pitanju, onda smo uvek molili radnike da to ostave nama, političarima, da u okviru institucija rešavamo. Sve ovo što govorim ovde, govoriće i predsednički kandidat Tomislav Nikolić danas u Pančevu na mitingu u 15,00 časova.
Reč ima ministar Dragan Milovanović, pa ministar Slobodan Milosavljević, pa ministar Aleksandar Vlahović, pa ministar Dragoslav Šumarac.
Vidim da je ovde počela predizborna kampanja mnogo ranije nego što je to trebalo ili što se očekuje. Poštovana gospođo, morate da znate jednu prostu stvar, da predsednik upravnog odbora nikada ne daje otkaze, da se predsednik upravnog odbora brine o poslovnoj politici preduzeća, a da nije on taj koji nekome daje otkaz. S druge strane, Zakon o radu je vrlo jasan i vrlo precizan. Zakon o radu brine o radnicima. Dvanaest ljudi koje pominjete dobili su otkaz na sasvim zakonit način. Ti radnici su se žalili inspekciji rada. Inspekcija rada je bila tamo, utvrdila stanje i to dostavila radnicima. Radnici imaju mogućnost da putem suda ostvare svoje pravo. Da su ti radnici putem suda ostvarili to pravo, verovatno bi vi imali taj dopis u kome se kaže to što se kaže. Ali, nije cilj to. Cilj je da se ono što je uspešno na neki način dezavuiše. Vi znate da je IMT jedan uspešan kolektiv, znate da je to jedna od retkih metalskih fabrika koja redovno isplaćuje platu. Vi znate da je to fabrika koja izvozi svoje proizvode, što je retkost za naše tržište. Normalno, znate da je IMT firma koja je u proteklih 50 godina pokazala zavidne rezultate u celom svetu. Svi su očekivali da će IMT da propadne. Nije propao. Nažalost, izbacio je na Novosadskom sajmu novi traktor, potpuno usklađen sa evropskim normama, traktor koji može odmah da bude prodat na tržištu Evrope. Normalno, treba sad to prikazati kao jedan neuspeh. Draga moja gospođo, IMT će biti uspešna fabrika i biće uspešno privatizovana, jer sarađuje sa najvećim svetskim proizvođačima traktora, kao što je Džon Dir, na primer. Nije poenta u tome. Poenta je u tome da se Dragan Milovanović prikaže, sada kao predsednik Laburističke partije, kao čovek koji ne brine o radnicima. Ali, varate se, gospođo. Da biste vi znali šta misle radnici, morate sa radnicima da provedete u fabrici i za mašinom, kao ja, 20 godina, da sa njima jedete hleb, da vidite šta znači raditi tamo i videćete šta misle radnici. Radnici uvek misle dobro o onima koji rade sa njima. Ovi, o kojima pričate, nisu bili radnici. Da su bili radnici, sada bi radili u IMT-u. To je činjenica i to je istina, draga gospođo. Može vaš predsednički kandidat da ide po Srbiji i da priča šta želi, ali verujte uspeha neće biti.
Reč ima ministar u Vladi, gospodin Slobodan Milosavljević.
Uvažena gospođo Čomić, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Pop-Lazić, vezano za prvi deo vašeg današnjeg izlaganja o tome koliki je životni standard, kolike su cene i kolike su prosečne plate, potrudiću se da vam dam pravu informaciju, pošto ste vi malo parafrazirano rekli nekoliko stvari koje apsolutno ne stoje. Prvo ste doveli u sumnjuzvaničnu republičku statistiku, na bazi koje pravimo redovne mesečne informacija o cenama, o prosečnim zaradama, o stepenu pokrivenosti minimalne i prosečne potrošačke korpe, zaradama i to tako što ste pokazali jednu tabelu koju vam je,kako ste rekli, dao neki radnik koji je snimao cene. Sami ste rekli da niste vi proveravali te cene, ali tu tako piše. Evo, daću vam tačne podatke. Prvo, prosečna neto zarada u Srbiji u septembru 2000. godine, to je zadnji mesec pre demokratskih promena, iznosila je 2.576 dinara, a mesečna potrošačka korpa, minimalna, tada je iznosila 5.403 dinara i bilo je potrebno 2,09 prosečnih neto zarada da se tadašlja potrošačka korpa po tadašnjim cenama pokrije. U septembru 2003. godine prosečna neto zarada iznosila je 11.953 dinara i bila je 4,6 puta nominalno veća od prosečne zarade iz septembra 2000. godine, a da se pokrije minimalna potrošačka korpa hrane, pića i usluga, identična onoj koja je bila i u septembru 2000. godine, bilo je potrebno 0,9 prosečnih zarada i iznosila je nešto preko 10.400 dinara. Praktično, više je nego dupliran realno životni standard u Srbiji meren iznosom prosečne mesečne neto zarade i vrednosti minimalne potrošačke korpe.Još je bolja pokrivenost prosečne potrošačke korpe, budući da je za njenu pokrivenost u septembru 2000. godine bilo potrebno izdvojiti 3,45 tadašnjih prosečnih neto zarada, pri tadašnjim cenama, a u septembru ove godine bilo je potrebno izdvojiti 1,46 prosečnih neto zarada da bi se prosečna potrošačka korpa pokrila. Još jedan indikativan, ali vrlo jasan pokazatelj da je životni standard povećan, to se u celom svetu meri, bar kod onih koji prate zvanične statistike, to je procentualni udeo hrane i pića u potrošačkoj korpi. Ovo što se prvo vidi, to je septembar 2000. god., gde je pri tadašnjoj zaradi bilo potrebno izdvojiti 78,6% zarade da bi se pokrili troškovihrane i pića u potrošačkoj korpi ili 74,5% u prosečnoj potrošačkoj korpi. Sada, u septembru 2003. je potrebno 63% da bi se podmirili izdaci za hranu i piće u potrošačkoj korpi, minimalno, ili 58,5% da bi se pokrili izdaci za hranu i piće u prosečnoj potrošačkoj korpi. Ja ću vam ovu informaciju dati, pošto svakog meseca svim novinarima na redovnoj mesečnoj konferenciji za štampu delimo. U ovoj informaciji stoji sadržaj minimalne potrošačke korpe, sa svim cenama i količinama, pa vi kada imate vremena izađite na pijacu, izađite u samoposlugu, proverite ove cene, kao što svakog meseca rade svi ljudi i novinari, pa ako nađete da bilokoja cena ne odgovara ovim vrednostima, onda izađite za govornicu i to demantujte.
Narodni poslanik Dejan Mihajlov, predlog po Poslovniku.
U odluci koja određuje nadležnosti predsednika ili predsedavajućeg Narodne skupštine, samo da vas upozorim ili da tražim da zaštitite Narodnu skupštinu od napada ministara. Evo, četiri ministra će da govore zaredom, bar da omogućite da posle svakog ministra govori jedan poslanik. Ovako, narodnim poslanicima u ovoj skupštini uopšte je ukinuto pravo da raspravljaju. Na taj način vi onemogućavate poslanike da učestvuju u raspravi o poverenju Vladi. To je elementarno i suštinsko pravo da se pokrene pitanje poverenja Vladi i da ministri, koji u ovu salu nisu dolazili ni izveštaj da podnesu, koji nisu mogli da se uteraju u ovu salu u poslednje tri godine, sada su u jednom danu govorili više nego za protekle tri godine. Omogućite poslanicima pravo da govore, jer na ovaj način potpuno marginalizujete same narodne poslanike i ugrožavate integritet Narodne skupštine. Naravno da ćemo, kada dođe inicijativa Demokratske stranke Srbije, izneti sve što imamo i od toga će vas zaboleti glava, ali kako stoje stvari, verovatno to nećemo dočekati, s obzirom da će vanredni izbori biti raspisani pre nego što do toga dođe, ali omogućite poslanicima da učestvuju u raspravi, jer ovo počinje da gubi smisao. Ministri nas ovde šikaniraju njihovim hvalospevima. Jedan od ministara je čitao ljubavna pisma koja su mu neki upućivali, ili nešto drugo. Mislim da Skupština Srbije nije mesto za takve neprimerene izlive emocija i nežnosti, već treba da se bavimo izveštajem o radu.
Narodnom poslaniku mora, zbog sadržaja i poziva na kršenje Poslovnika, da bude izreknuto upozorenje, jer vrlo dobro znam da po članu 89, kojim se uređuje tok rasprave na sednici Skupštine, predsednik Vlade i članovi Vlade dobijaju reč kad god je zatraže i na njih se ne odnosi ograničenje u pogledu trajanja izlaganja. Dakle, ili želite da ja kršim Poslovnik i da onda, shodno novouspostavljenim pravilima, umanjim prava članovima Vlade, ili vi smatrate da izričući povredu Poslovnika imate pravo da ga kršite. Prosto, rasprava teče po članu 89. i ponoviću izrečeno četiri puta. U trenutku kada se javljaju za reč, član Vlade, ministar, potpredsednik ili predsednik Vlade, predlagač i poslanik koji traži repliku, imaju sva tri javljača za reč potpuno ravnopravan status. Jedino što sam kazala, kada je prvi put bila takva situacija, da je prirodno da se predlagaču, kao nekome ko je podneo zahtev, u tom slučaju da prvenstvo. Vi tražite da umanjim prava članovima Vlade i predsedniku Vlade i smatram da treba da budete upozoreni, kao narodni poslanik, da je nedopustivo da se traži kršenje akta po kome Skupština radi. O čemu će ministri pričati, dokle god budu u okviru poštovanja Poslovnika, imaju prava na reč. Onog trenutka kada izađu iz odredbi Poslovnika, imam obavezu da ih opomenem, da im izreknem upozorenje, jer u raspravi imaju ista prava kao i svi narodni poslanici. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, prva se javila za repliku, pa narodni poslanik Bojan Pajtić.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je pripala ta dužnost da u vaše ime vodim ovde diskusiju sa ministrima iz Vlade Srbije. Može ovo da se reši, naravno, na drugi način, imajući u vidu demokratske principe i smisao zahteva za izglasavanje nepoverenja Vladi. Vlada bi trebalo da sasluša sve narodne poslanike, pa da onda izađe i da odgovori argumentovano na njihove argumente. To bi bila prava parlamentarna demokratija i uvažavanje parlamenta. Ovako, mi smo došli u situaciju da smo ponovo instrumentalizovani od strane Vlade. U svakom slučaju, pristajem da zastupam svih ostalih 250 poslanika, dok vi izdržite, ali doći će na red i ostali narodni poslanici da kažu šta imaju. Što se tiče ovih podataka, statističkih, naravno, o kojima je gospodin Milosavljević govorio, kao ministar za trgovinu i turizam, gospodine Milosavljeviću, to je statistika. Hajde vi malo pričajte o životu. Nemojte meni, koja sam domaćica, između ostalog, da pričate šta je pijaca i šta je prodavnica, jer sam jutros ustala u šest sati, išla u mesaru da kupim meso, išla u prodavnicu da kupim deci doručak, išla na pijacu da kupim zeleniš, pristavila kupus da se kuva, ostavila deci samo da ga zaprže i vrlo dobro znam koliko šta košta. Kažite vi meni - pošto je hleb, pošto je ulje, pošto je šećer, pošto je kafa, pošto je krompir, pošto je meso? Govorite vi o tim temama i da li od toga može da se živi. Da li to građani naši mogu da izdrže? Dajte da govorimo tako, da vidimo tu potrošačku korpu, da vidimo tih prosečnih 11 hiljada, da vidimo onih 970 hiljada što nemaju ništa, onih 970 hiljada nezaposlenih, da vidimo ove penzionere kojima ste sitemom drugačijeg obračuna penzija, smanjili penzije, jer sada imate ono pola-pola, pola rast troškova života, pola rast plata, pa su im penzije sve manje, pa da onda razgovaramo i da ukrštamo argumente. Molim vas, statistika nije nikakva nauka, statistika je jedna lažljivica. To je jedna metodologija, može da bude ovakva ili onakva. Statistika i papiri ne mogu da nam pokažu kako živimo, nego samo ono što mi osećamo i znamo, jeste gospodine Bogdanoviću, boreći se svakodnevno da preživimo od prvog do prvog, evo verujte, meni teško pada i ovo zakašnjenje naše plate od nedelju dana, jer ne znam kako da nadoknadim taj minus koji ću imati na tekućem računu kada dobijem ovaj prvi deo ove plate. Ako je tako nama koji živimo od plate, vi možda, Bogdanoviću, ne živite od plate, ali ima nas ovde koji živimo samo od ove plate, tako teško. Ne mogu, prosto, da se stavim u ulogu ovih 970 hiljada ljudi koji su bez posla, za koje prosto ne znam kako preživljavaju.
Reč ima ministar u Vladi gospodin Aleksandar Vlahović. Narodni poslanik Nenad Bogdanović, nemate pravo na repliku. Molim vas da zauzmete svoje poslaničke klupe. Imam istovremeno šest javljanja za reč i po Poslovniku će biti javljanja za reč. Dakle, po prethodno izrečenom redosledu, ministar Aleksandar Vlahović, pa narodni poslanik Bojan Pajtić, narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pomenuta su dva preduzeća u postupku privatizacije i zato javnost zaslužuje precizan odgovor, kakvo je stanje u preduzeću "Karneks" i šta se dešava sa privatizacijom "Mitrosa" iz Sremske Mitrovice. Što se tiče "Karneksa", to je preduzeće koje je privatizovano po prethodnom modelu, akcijski fond nije izvršio prodaju akcija koje se nalaze u posedu akcijskog fonda, nego su mali akcionari udružili svoje akcije i prodali ne "Krmivo produktu", ne nekom drugom, nego izvesnoj kompaniji koja se zove "Midlend", ali ono što je jako važno, ta prodaja akcija malih akcionara je obavljena na Beogradskoj berzi i svi su imali mogućnost i pravo da učestvuju u konkurenciji, i onaj ko je dao najbolju cenu, on je i pobedio. Prema tome, "Karneks" nema apsolutno nikakve veze ni sa Ministarstvom, ni sa agencijom, ni sa ovim modelom privatizacije, već se radi o slobodnom pravu akcionara da udružuju svoje akcije i da prodaju preko Beogradske berze. To je što se tiče "Karneksa", prema tome, to je istina. Što se tiče preduzeća "Mitros" iz Sremske Mitrovice, želim da javnosti dam punu informaciju. Osmog oktobra 2001. godine Ministarstvo je pokrenulo inicijativu za prodaju preduzeća, odnosno kapitala preduzeća "Mitros". Dvadeset prvog novembra 2001. godine je doneta odluka o metodu privatizacije. Prvi tender je objavljen 3. jula 2002. godine, otkupljena je jedna tenderska dokumentacija od strane preduzeća "Kras" iz Slovenije. Potencijalni investitor nije dostavio ponudu. Trinaestog decembra 2002. godine je održana sednica tenderske komisije, koja je konstatovala da do propisanog roka nije stigla nijedna ponuda. Na osnovu toga, tenderska komisija je proglasila tender neuspelim. Razlozi neuspeha tog prvog tendera su bili - višak zaposlenih, prema oceni finansijskog savetnika, tri puta više zaposleno u odnosu na ono što je potrebno, veoma loše finansijsko stanje, i kasnije ću vam reći u kakvom je finansijskom stanju "Mitros" danas, a zatim smanjeno tržišno učešće i veoma niska produktivnost. Drugi tender je raspisan 13. juna 2003. godine, objavljen je javni poziv. Na javni poziv u predviđenom roku tendersku dokumentaciju je otkupilo preduzeće "Probekom" iz Zrenjanina i 25. jula 2003, kada je bio finalni datum za podnošenje ponuda, pristigla je samo jedna ponuda, ponuda od konzorcijuma. Prema tome, još jednom potvrđujem, ništa tajno, sve je javno, ovi podaci se nalaze na sajtu, posle podne ću vam čitati svako preduzeće koje je u privatizaciji, čitaću vam ko su kupci u privatizaciji, koliko je bilo ponuda, po kojoj ceni, pa ćete imati napokon punu informaciju, pošto je evidentno da ne čitate dnevnu štampu, da ne čitate ko su kupci, ne čitate Internet, ne gledate ko je kupac, ne posećujete Odbor za privatizaciju, koji redovno razmatra izveštaje Ministarstva i Agencije i to je naravno vaše pravo. Ali, nije pravo da izađete i da kažete neistinu za ovom govornicom. Dakle, konzorcijum je u sastavu "Probekom" iz Zrenjanina, "Krmivo produkt" D.o.o. iz Surčina i "C market" A.D. iz Beograda; 4. septembra 2003. godine održana je druga sednica tenderske komisije na kojoj je prezentovana ponuda konzorcijuma "Probekom", "Krimo produkt" i "C market". Ponuđena cena za kapital je tri evra, investicioni program je 5.400.000 evra u prvoj godini i prihvaćeni su minimalni uslovi socijalnog programa koji je definisan od strane preduzeća "Mitros". Doneta je odluka o započinjanju pregovora sa pojedinim ponuđačima, odnosno sa jedinim ponuđačem, nakon toga ministar za privredu i privatizaciju formirao je u skladu sa zakonom Komisiju za pregovore sa jedinim ponuđačem. Trenutno su u toku pregovori sa jedinim ponuđačem, u okviru kojih Komisija za pregovore nastoji da poboljša delove samih ponuda. Bićete prijatno iznenađeni kada vidite koja transakciona cena će biti ostvarena, nauporediva sa cifrom koja je ponuđena. Da vam kažem samo za vašu informaciju, s obzirom da su u novinama bili članci - prodaje se za šaku čvaraka "Mitros", a mi na skladištu ne znam koliko imamo, u moj kabinet je stigao dopis svih sindikata, rukovodstva, i od strane opštine potpisan, gde se traži da se što pre ubrza zaključenje ugovora, bez obzira na prodajnu cenu, jer se preduzeće nalazi u izuzetno teškoj situaciji. Danima i mesecima je u blokadi, i nažalost, s obzirom da postoje intabulacije na objekte, postoji i komisija koja je poslata za procenjivanje objekata, za prodaju imovine, a to znači gašenje preduzeća, gašenje radnih mesta, a ne privatizacija i nastavak rada tog preduzeća. O toku, kao i o rezultatima pregovora, potpisan je ugovor, imaćete svi prilike da dobijete informaciju na redovnim sednicama Odbora za privatizaciju ove skupštine, kojijedanput mesečno razmatra izveštaje Ministarstva i Agencije. Ako ne želite da slušate, to nije problem Ministarstva i Agencije, to je vaše pravo, kao što je vaše pravo da imate punu informaciju. Već kada je imate, onda je iznesite javno. Kao ministar za privredu i privatizaciju, neću izaći za ovu govornicu da pričam prazne priče, izaći ću uvek da reagujem, da javnosti kažem kakva je istina. Prema tome, od vas zavisi koliko ćete me puta gledati za ovom govornicom, ne od mene. Hvala.
Narodni poslanici Nenad Bogdanović i Branislav Grubački tražili su repliku na izlaganje narodne poslanice Gordane Pop-Lazić, ističući da smatraju uvredu da se kaže da ne žive od plate i da ona govori u njihovo ime. To nije osnov za repoliku, s tim što narodna poslanica nema prava, osim za svoju poslaničku grupu da se ističe kao zaštitnik interesa i molim i jednog i drugog narodnog poslanika da sve ovo razumete, da bi ovakvo tumačenje prava na repliku opet onemogućilo narodnim poslanicima da učestvuju u načelnoj raspravi, jer bi uspostavilo presedan da se baš sve tumači pravom na repliku, a narodna poslanica, zaista molim za pažnju, kada izriče stavove da ovde se ne živi od plata i da ona štiti interese svih 250, ona je predstavnik predlagača, poslaničke grupe SRS, i tu je njeno pravo kao predlagača omeđeno. Narodni poslanik Bojan Pajtić, narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, pa ministar Slobodan Milosavljević.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, razumem da bi predstavnicima opozicije najviše odgovaralo da se ministri ne odazivaju, jer bi tada moglo paušalno da se oceni rad svakog ministarstva i mogli bi da čujemo ponovo za ovom govornicom da je statistika lažljivica. Prihvatljivo je za nas da je gospođa Pop-Lazić, žao mi je što nije tu istina, ljubavnica, a da je statistika lažljivica, ali problem sa statistikom jeste da se ne bavi opštim utiskom, da se ne bavi ličnim, individualnim utiskom, nego da se bavi ciframa, da se bavi egzaktnim podacima. Problem sa statistikom je što je statistika u septembru 2000. godine bila ista kao i sada, dakle i kada ste vi bili na vlasti, isti su podaci, isti su kriterijumi, ista su merila, a ista su merila i kriterijumi i danas. To je problem sa statistikom i statistika nažalost pokazuje stvarno stanje stvari. Ono što bi neko voleo ili što je njegov lični utisak, to je lična percepcija i verujem gospodo da ste vi bolje živeli dok ste bili na vlasti, a mi nemamo naviku da vlast zloupotrebljavamo. Ovde možete da razgovarate pojedinačno sa poslanicima, pa ćete videti da se njihova materijalna pozicija nije poboljšala, čak je sigurno privatni život mnogo gori nego što su imali do sada, jer su primorani da vas slušaju danima, a da pri tom ono što vi izgovarate ne odgovara baš najviše istini. Javio sam se za repliku kolegi Dejanu Mihajlovu. Naime, kolega Mihajlov je izneo ministru Milovanoviću, a jedini je ministar Milovanović čitao pisma ovde, tužno je što se gospodin Mihajlov ponovo javlja za reč, nikada se ja više ne bih pojavio u sali da sam izgovorio ono što je on izgovorio, da ljubavna pisma gospodinu Milovanoviću pišu sledeći potpisnici - predsednik Svetog arhijerejskog Sinoda, patrijarh srpski gospodin Pavle, predsednik Islamske zajednice muftija beogradski hadži-Hamdija Jusufspahić i Stanislav Hočevar, Beogradski nadbiskup i mitropolit, predsednik Biskupske konferencije Srbije i Crne Gore. Verujem da nije moj lični stav kao svešteničkog sina da osećam kako bih to najblaže rekao prezir prema ovakvoj tezi i verujem da je to utisak svakog pristojnog čoveka u ovoj zemlji i svakog pristojnog poslanika u ovoj sali Narodne skupštine. Pisma koja su poslali visoki velikodostojnici Srpske pravoslavne crkve, Islamske zajednice i Katoličke crkve u Srbiji i Crnoj Gori prirodan su rezultat onoga što je uradila ova vlada i prirodno je da se SRS buni kada govori o veronauci, da iznalazi izgovore da je veronauka uvedena zbog gospodina Gaše Kneževića, zato da bi on uveo građansko vaspitanje, a i da DSS posprdno govori o najvišim crkvenim velikodostojnicima u ovoj zemlji. A zašto? Zato što je pokojni premijer dr Zoran Đinđić insistirao da se veronauka uvede u Srbiji i veronauka je, gospodo bogu hvala, posle 60 godina uvedena u ovoj zemlji. Stav DSS-a tada je bio da to nije u skladu sa zakonom i Ustavom, jer, to je bilo jedino obrazloženje, prilično je to legalistički. Mnogi arhijereji Srpske pravoslavne crkve to su nazvali farisejskim odnosom i rekli - vidi, bilo im je jako korisno da se pojavljuju po manastirima i da im se cela kampanja predsedničkog kandidata odvija po manastirima, a nije u skladu sa Ustavom i zakonom da se veronauka uvede. SRS je bila na vlasti, pa kada je bila na vlasti, nije bilo govora o uvođenju veronauke, niti su se tada zalagali za veronauku ili su se zalagali načelno, a veronauka, naravno, nije uvedena zato što to nije bilo pravo vreme. Molim da ne zloupotrebljavamo bar crkve. Crkve su institucije koje su usađene najdublje u bića naroda koji žive na ovom prostoru i nije ovo mesto, ni vreme i ne pišu patrijarh, nadbiskup i muftija ljubavna pisma nikome i molim vas da ovakve stvari više ne čujemo za ovom govornicom.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, povreda Poslovnika.
Prvo, gospodin Pajtić nije imao osnova za repliku, jer nisam pomenuo ni DOS, ni njega, nego Vladu i ministre, i ispred Vlade, po rečima gospodina Živkovića, može da govori kao potpredsednik Vlade gospodin Žarko Korać. To je prva stvar. Druga stvar, čudi me da je povređen ponovo Poslovnik, da gospodin Pajtić - koji se izdaje kao svešteničko dete, i što je tačno, toliko je dozvolio sebi, a vi ga sa ove govornice niste opomenuli - vređa verske zajednice i Srpsku pravoslavnu crkvu, da on do te mere banalizuje ono što se za ovom skupštinom govori, da iskrivljeno tumači ono što drugi poslanici govore i da stavlja u usta narodnim poslanicima ono što nisu rekli. To može u stenogramu da se pogleda. Ljubavna pisma ministrima su pisma sindikata koja se ovde čitaju, i to su ljubavna pisma koja se dobijaju i to oni ministri koji su izbacivali radnike sa posla. Pisma verskih velikodostojnika, i na način na koji možda neka pokvarena mašta želi da tumači, nešto je što je potpuno nedopustivo. Molim da sledeći put zaštitite sve verske zajednice od ovakvih niskih insinuacija koje možemo da čujemo. Mislim da je to vaša obaveza kao predsedavajućeg. Drugo, vaša obaveza, kao predsedavajućeg, jeste da gospodina Pajtića vratite u osnovnu školu i da nauči šta znači reč ironija.
Narodni poslaniče, ovo je drugi put da kršite Poslovnik ističući povredu Poslovnika bez osnova i koristeći je za repliku na koju nemate pravo. Konsultujmo stenogram, tu se slažem. Jedina pisma koja su čitana danas u ovoj sali su pisma koje je čitao ministar vera u Vladi Republike Srbije, gospodin Vojislav Milovanović, a koja su mu poslale crkve i verske zajednice. To je danas u stenogramu, 5. novembra u prepodnevnom delu rada. Molim vas da, pored toga što imate izrečeno upozorenje za upotrebu i zloupotrebu Poslovnika, to više ne činite, jer predstavlja kršenje Poslovnika i iziskuje reakciju predsedavajućeg. Kršenje Poslovnika? Vrlo pažljivo, molim vas.
Vi vrlo pažljivo treba da poštujete Poslovnik i kada hoćete da replicirate da siđete za govornicu, a ne odatle. To je pod jedan.
Narodni poslaniče, izričem vam opomenu. Nakon izrečenog upozorenja predsedavajući ove skupštine, upućujem vas na čitanje Poslovnika, po članu 84. stav 2. ima obavezu da sva potrebna uputstva daje narodnim poslanicima. Niko ne može prekidati govornika osim predsedavajućeg i predsedavajući je u obavezi, po Poslovniku Narodne skupštine, kada narodni poslanik izrekne povredu Poslovnika, da mu objasni da li je do kršenja došlo ili ne. Inače, član 97. reguliše pravo na repliku narodnih poslanika i član 96. stav 2. kaže: "Povredom Poslovnika ne smatraju se odluke Narodne skupštine i predsednika Narodne skupštine koje se donose na osnovu diskrecionih ovlašćenja predviđenih ovim poslovnikom". Osim što smo u ime tolerancije ... (Dejan Mihajlov: Molio bih vas da nastavite kada završim.) Narodni poslaniče, vi ste završili ovo izlaganje. Izričem vam drugu opomenu i molim vas da zauzmete poslaničku klupu. Narodni poslanik Dragan Šormaz dobacuje iz klupe i izričem mu upozorenje, jer je dobacivanje narodnih poslanika iz klupa zabranjeno Poslovnikom Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, pa narodni poslanik Zoran Krasić. Posle njega ministar u Vladi Republike Srbije, Slobodan Milosavljević. Narodni poslanik Dragan Todorović je isto tražio repliku na izlaganje narodnog poslanika Bojana Pajtića, jer smatra uvredom stav Bojana Pajtića da su se oni prethodni na vlasti okoristili o vlast. Pošto takva vrsta uvrede nije tolerisana u izlaganju narodne poslanice Gordane Pop-Lazić, molim da to, osim što nije po Poslovniku, ne smatramo osnovom za repliku, te Dragan Todorović nema prava na repliku. Izvolite, narodni poslaniče.
Prekršili ste Poslovnik zato što sam tražio po Poslovniku reč pre gospodina Dejana Mihajlova i pročitali ste da će posle gospodina Pajtića govoriti Stevan Ž. Gudurić. Prekršili ste i Poslovnik vezano za član 28. i za član 89. zato što ovih dana, od kada raspravljamo o Vladi, uglavnom sam tu u sali. Ne kažem da sam sto posto, jer je neke zaista teško slušati po dužini izlaganja. Ne govorim o kvalitetu, samo po dužini, ali je praksa za ove tri godine bila ovde da se kaže da govori narodni poslanik taj i taj, posle njega taj i taj ili govori ministar, pa govori taj. Mi za ove dane ovde nismo čuli da ste ni vi, ni gospođa Mićić, posle nekog imena kazali da govori narodni poslanik taj i taj koji je na redu, pa može on da čeka i tri dana ako se u međuvremenu izređaju svi ministri i šefovi poslaničkih grupa. Vi niste nijedanput čitali ili ste možda jednom kada nisam bio u sali pročitali da govori taj i taj narodni poslanik, jer od svih onih koji su na spisku po nekom redosledu da li je jedan pričao ili nije nijedan, zahvaljujući načinu na koji vi i gospođa Mićić vodite sednicu. Sigurno nije u skladu sa praksom ove tri godine ovde, jer valjda nešto i praksa znači, ne samo gola reč napisana u ovom poslovniku. Ovde piše u članu 89. kojim redosledom ide, ali vi niste pročitali nijednomnijednog od kolega poslanika koji su se prijavili ili koje su po tom čuvenom Poslovniku, koji ne vredi ništa, bili u obavezi šefovi da prijave da bi došli na nekakav red da pričaju. Prema tome, tu je kršenje Poslovnika sa vaše strane i ono je sigurno zato što tri godine ovde postoji neka praksa, koju vi sada zarad toga što treba da se izređa pet, sedam ili devet ministara da nam tu pričaju priču, ne poštujete pa mi nismo ravnopravni, zato što kada bismo bili ravnopravni onda bismo jako lako utvrdili da ovo što gospodin ministar govori verovatno jeste istina. Samo bismo kazali i to da recimo u Beočinu od 1.100 radnika, koji više ne rade, od tih 900 i kusur u Beočinskoj fabrici cementa oni ostali imaju 15% veću platu, nego njih 1.000 nemaju nikakvu platu, pa je onda vrlo lako napraviti da je nešto ovoliko. Ako budem kod mene u firmi otpustio 50 radnika od 100, onima kada povećam platu za 30%, lupaju se nogom u tur kako im je dobro, nego onih 50 nemaju od čega da žive. O tome mi ovde pričamo i te podatke treba da upoređujemo. Vrlo je prosto sabirati babe i žabe, nego ne mogu da se sabiraju. Vi jeste, gospođo, prekršili Poslovnik i predsednica Nataša Mićić.
Narodni poslaniče, drugi deo vašeg izlaganja je takođe kršenje Poslovnika, ali s obzirom da jeste prozvani ponoviću da su po članu 89. Poslovnika ravnopravni u raspravi članovi Vlade i predsednik Vlade, predlagač, poslanik koji traži pravo na repliku i poslanik koji izriče povredu Poslovnika. Ravnopravni, nema redosleda. Redosled može da bude samo u odnosu na to kada predsedavajući, sekretar ili potpredsednik koji pomaže predsedavajućem, uoči redosled podizanja ruke. Tražim sastanak Administrativnog odbora koji će utvrditi da li je u slučaju davanja reči kada ste se vi javljali došlo do kršenja Poslovnika, a vas molim da kada izričete kršenje odredbe Poslovnika onda ostanete dosledni, a da ne koristite to za repliku niti jednom poslaniku ili ministru. Rasprava u načelu je počela u ponedeljak u 17,40 časova i narodni poslanici koji su dobili reč bili su narodni poslanik Branko Pavlović, narodni poslanik Živko Selaković, bili su na redosledu narodni poslanik Petar Petrović i narodni poslanik Miroslav Hristodulo, ali s obzirom da nisu bili u sali reč je dobio, kako je objasnila predsednica, narodni poslanik Zaharije Trnavčević. Kada završimo, a molim vas, izrekli ste kršenje Poslovnika, pa da saslušamo objašnjenja i to je obaveza po Poslovniku. Kada završimo reč, oni koji su se već prijavili, onda će reč dobiti narodni poslanici Petar Petrović, narodni poslanik Miroslav Hristodulo, narodni poslanik Dragoljub Stamenković, narodni poslanik Vladimir Garčević, narodni poslanik Zoran Anđelković, narodni poslanik Milan Radulović, a to je prvih sedam prijavljenih. To je redosled u načelnoj raspravi. Onog trenutka kada se za reč ne javi ni ministar, ni predlagač, ni neko ko traži kršenje Poslovnika, dolazi na red poslanik koji je po redosledu u načelu. Narodni poslanik Petar Petrović [[žagor u sali]] narodni poslanici, morate se odlučiti, da li hoćemo da poštujemo Poslovnik ili ne... Vi ćete doći na red narodni poslaniče, dobićete reč u raspravi u načelu. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, povreda Poslovnika. Dobićete reč u načelu, najnormalnije. Izvolite.
Hvala. Želim u ime poslaničke grupe SPS da reklamiram povredu Poslovnika i to upravo ovog člana 89, jer predsedavajuće ove sednice, i gospođa Čomić i gospođa Mićić, apsolutno zloupotrebljavaju ovaj poslovnik. Ne samo da predstavnici Vlade govore, to je jedna priča, međutim, one svesno prenebregavaju činjenicu da su poslanici koji su na spisku u ovoj sali i ne žele da ih prozovu kada treba, kako bi mogli da govore, da iznesu stav svoje poslaničke grupe u odnosu na ovu raspravu. Evo, juče, kolega Popović čeka već dva dana da govori, ne daju mu reč. Kolega Anđelković je bio juče pre gospodina Trnavčevića, preskočen je, kao i druge kolege, imamo i mi spisak. Zašto to treba predsedavajući nama da objasni ili da sami sebe kaznimo zbog kršenja Poslovnika. Mi smo u ovoj skupštini već tri godine i dovoljno dobro znamo da tumačimo Poslovnik. Ako je kolega Trnavčević imao neka preča posla, onda je to jedna stvar. Dešava se da kolega pita predsedavajućeg i da dobije odobrenje, ukoliko druge kolege nemaju ništa protiv. To nije loša praksa. Nema nijednog racionalnog razloga da se ljudi preskaču koji su na spisku, a da drugi koji nisu na redu dobiju reč i da se to umotava u jednu oblandu poštovanja Poslovnika. Nije tačno, kolega Zoran Anđelković juče nije dobio reč, a ako je trebalo po redu prvenstva, on je trebalo da dobije reč. Kolega Petar Petrović iz Stranke srpskog jedinstva nije dobio reč, a ako je po redu prvenstva trebalo je on da dobije reč. Vi nama objasnite zašto ne želite da dozvolite da poslanici Narodne skupštine govore o ovoj tački dnevnog reda, zašto ne poštujete spisak koji je utvrđen još u petak popodne. To vi nama objasnite. Zašto kršite Poslovnik? Hvala.
Član 89. Poslovnika Narodne skupštine glasi: "Po otvaranju pretresa svake tačke dnevnog reda sednice Narodne skupštine, pravo da govore po sledećem redosledu i vremenskom trajanju imaju: predlagač akta, odnosno ovlašćeni predstavnik grupe predlagača akta, koji dobija reč kad je zatraži i na njega se ne odnosi ograničenje u pogledu trajanja izlaganja; izvestilac nadležnog odbora, koji ima pravo da govori jednom u trajanju do 10 minuta, a u toku pretresa ima pravo da dobije još jednom reč preko reda u trajanju do pet minuta, ako to zahteva potreba pretresa, o čemu odlučuje predsednik Narodne skupštine; narodni poslanik koji je na sednici odbora izvojio mišljenje, koji ima pravo da govori jednom u trajanju do pet minuta; predsednik, odnosno predstavnik poslanike grupe, koji ima pravo da govori do 20 minuta, s tim što ovo vreme može podeliti u dva dela po 10 minuta - za uvodno izlaganje i završnu reč; narodni poslanici, naizmenično, prema tome da li podržavaju ili osporavaju predlog, što navode u prijavi za reč. Predsednik Vlade i članovi Vlade dobijaju reč kad je zatraže i na njih se ne odnosi ograničenje u pogledu trajanja izlaganja". Nijednom u davanju za reč, osim u slučaju koji je istakao gospodin Stevan Ž. Gudurić i zato tražim sastanak Administrativnog odbora, jer mu je ime pomenuto, nije prekršen Poslovnik. Činjenica koju ponavljam je da narodni poslanici koji su prijavljeni, po prijavama za reč u pretresu o Predlogu za razrešenje Vlade Republike Srbije, dobijaju reč po redosledu, onda kada se niko od drugih koji imaju pravo da učestvuju u pretresu ne javi za reč. Pretpostavljam da će na sastanku Administrativnog odbora i vaša primedba biti razmatrana. Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Dame i gospodo, poštovana gospođo Čomić, uz svo uvažavanje, mislim da zaista niste u pravu u ovom slučaju. Nijednom u vreme jučerašnje rasprave nije prozvan da izađe za govornicu poslanik SSJ-a, gospodin Petar Petrović. Vi ste grubo prekršili član 91. stav 2. Poslovnika o radu Narodne skupštine, jer mu niste omogućili da govori, već ste mimo reda juče prozvali, na njegovu molbu, a bez konsultacije sa prethodnim poslanicima koji su bili po redu, gospodina Zaharija Trnavčević. Gospodin Petar Petrović je bio samo najavljen da će govoriti, ali nije prozivan. Sve vreme je bio ovde u sali. Prema tome, molim vas, želim da verujem da kod vas ne postoji loša namera. Verovatno ste pogrešili, ali je ljudski priznati grešku. Isto tako, gospodin Zoran Anđelković je bio sve vreme i on je bio pre Zaharija Trnavčević, ali nije prozvan. Prema tome, ako ste pogrešili, priznajte grešku, ljudski je, jer ništa to nije strašno. Molim vas, nemojte govoriti da neko nije bio u sali kada je bio u sali i sve vreme smo on i ja diskutovali i pre izlaska gospodina Trnavčevića i za vreme njegove rasprave, komentarišući kako niste u pravu kada nekome dajete reč mimo reda. Zahvaljujem na pažnji.
Narodni poslaniče, slažem se sa vama da je ljudski priznati grešku i s tim uopšte nemam problema. Greške nema. Narodni poslanik je bio u sali kada je govorio narodni poslanik Zaharije Trnavčević, ali nije bio u sali kada sam ga prozivala da govori po redosledu. [[Žagor.]] Dozvolite, saslušajte, budite parlamentarni, ja sam vas saslušala dok ste govorili. Momenat, ja govorim, imam reč. Druga stvar, znači, član 89. kaže: narodni poslanici dobijaju reč naizmenično, prema tome da li podržavaju ili osporavaju predlog. Narodni poslanik Zaharije Trnavčević je bio prvi poslanik koji je bio protiv, jeste bio, jer je bilo nekoliko onih koji su se izjasnili da su za nepoverenje Vladi. Treća stvar, spisak pravi služba, dozvolite da vam kažem, spisak pravi služba, ali vodim računa da li je služba to uradila ispravno ili ne. Uradila je u skladu sa tim članom. Dame i gospodo narodni poslanici, još jednu stvar da vam kažem, od danas neću uvažavati vaše molbe, kao što ste juče imali da govori prvo Dragan Todorović iz SPS-a, pa onda Zoran R. Anđelković, zato što prvi put kada sam to dozvolila DOS-u vama je zasmetalo, a ne smeta vam kada vam napravim neki ustupak. Prema tome, apsolutno niste parlamentarni i niste u pravu. Povreda Poslovnika, šta? Po kom osnovu repliku? (Zoran R. Anđelković: Ja sam bio u sali. Vi ste pominjali da nisam bio u sali.) Ali, to je samo objašenje, nisam vas uvredila, niste dobili reč. Ne, nisam rekla da niste bili u sali, tražili ste da se promeni redosled. Gospodin Ljubiša Maravić je tražio da se promeni redosled između vas i Dragana Todorovića. To nije nikakva uvreda. Niste dobili reč. Molim da napustite govornicu, niste dobili reč. (Zoran R. Anđelković: Možete vi da kradete kad hoćete, to je vaše pravo. Ja ću sada po Poslovniku.) Povreda Poslovnika, narodni poslanik Žarko Obradović; za vašu informaciju, gospodine Obradoviću, parlament ne radi tri godine, nego za dva meseca će biti dve godine.
Kako će pravosuđe i istražni sudija da utvrdi povodom one krađe kod glasanja. To kako ste radili i to će građani Srbije da ocene na izborima za neki dan. Ne bojte se. Izašao sam da reklamiram povredu Poslovnika, član 97. i ovaj 89. Gospođo Mićić, Branko Pavlović, Živko Selaković, Petar Petrović, Tomica Kitanović, Dragoljub Stamenković, Vladimir Garčević, Zoran Anđelković, pa tek onda Zaharije Trnavčević, poređani po redu za ili protiv. Prvi za, drugi protiv, treći za, četvrti protiv, peti za, šesti protiv, sedmi za, osmi protiv. Nemojte nam objašnjavati nešto što se ne može objasniti. Niste dozvolili kolegama koji su na redu da govore. S druge strane, dali ste pravo prvenstva gospodinu Trnavčeviću. Ne osporavamo to. Ne treba lagati ovu skupštinu i građane da je sada sve bilo u redu. Nije bilo u redu. Prekršili ste Poslovnik. Treba da se zna da niste dozvolili kolegama da govore, drugom ste dali prednost. Zašto? To je druga priča. Rekao sam da je bila dobra praksa da kolege zamole da dobiju reč da govore i to nije sporno, ali nemojte da govorite neistinu narodu Srbije. Hvala.
Prvo, ne govorim neistinu, a drugo već sam vam rekla, vi ste sami tražili promenu redosleda i treće ovo je spisak koji pravi služba, a imam ovlašćenje da prozivam da utvrđuje redosled po članu 89. i po članu 28, ovlašćenja predsednika Skupštine. (Žarko Obradović, sa mesta: Nije tačno. Povreda Poslovnika.) Nije povreda Poslovnika, Administrativni odbor će se izjasniti. Apsolutno ne postoji povreda Poslovnika. Narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, povreda Poslovnika.
Povredili ste član 28, zato što vi treba da vodite ovu skupštinu onako kako treba. Samo da bismo utvrdili šta je bila istina danas, pročitajte svoju izjavu danas kada je počelo zasedanje, zašto je govorio Zaharije Trnavčević i čime ste to malopre opravdavali, pa ćete videti da ste blago rečeno obišli oko istine. Ako je drugačije, zaslužio sam kaznu.
Vi ćete da određujete ko je zaslužio kaznu? Gospodo, mislim da bi trebalo za ove gotovo tri godine da smo naučili šta su čija ovlašćenja i da naučimo da poštujemo Poslovnik. Ponavljam, član 89. kaže da narodni poslanici dobijaju naizmenično reč, prema tome da li podržavaju ili osporavaju predlog. Dakle, govorili su poslanici koji su za nepoverenje Vladi. Prvi poslanik i to je gospodo, tu bi trebalo da pokažete malo poštovanja, najstariji poslanik među nama, koji mi je dostavio pismenu molbu da govori zato što je danas odsutan. Izlazila sam u susret svim poslaničkim grupama kada su se za to obraćali. Od sada neću. Pravo na repliku ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS-Reforma Srbije.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se za repliku kolegi Mihajlovu koji nije imao nažalost dovoljno dostojanstva da prizna da je pogrešio u jednom trenutku, da mu je izletela jedna posprdna ocena pisama koje su uputili patrijarh srpski gospodin Pavle, nadbiskup beogradski gospodin Hočevar i muftija beogradski gospodin Hamdija Jusufspahić, kada ih je nazvao ljubavnim pismima. Gospodin Mihajlov je rekao naknadno u povredi Poslovnika da su ljubavna pisma ministrima, pisma sindikata koja se ovde čitaju i da su to ljubavna pisma koja se dobijaju, i to oni ministri koji su izbacivali radnike sa posla. To je strašna neistina, zbog toga što je gospodin Mihajlov u svom izlaganju rekao da ministri čitaju ljubavna pisma. Gospođa koja je čitala pisma sindikata nije ministar, gospodin Milovanović je jedini ministar koji je čitao pisma. Druga stvar, po osnovu toga što je gospodin Mihajlov počeo, "čudi me da je povređen ponovo Poslovnik, da gospodin Pajtić koji se izdaje je svešteničko dete itd". Ne izdajem se kao svešteničko dete i ono što je duboki problem i što mi je duboko žao, jeste što sam dozvolio da spomenim svoje poreklo, dozvolio sam situaciju da gospodin Mihajlov uzima mog oca u usta, izviniću se svom ocu i to mi je verovatno najveća greška od kako sam ovde u parlamentu i nikada više se neću pozvati na svoje poreklo. Gospodin Mihajlov je rekao da su patrijarh srpski, muftija beogradski i nadbiskup beogradski pisali ljubavna pisma gospodinu Milovanoviću. Pisma sindikata koja su čitana su čitana nakon što je to gospodin Mihajlov uopšte izgovorio za ovom govornicom. Dakle, prvo je sve to pročitano, jedino je ministar Milovanović čitao ta pisma, a onda se gospodin Mihajlov obratio i tek nakon toga su čitana pisma sindikata. Dakle, ponekad me je zaista sramota nekih naših kolega i ukoliko gospodina Mihajlova nije sramota biće mene sramota u njegovo ime.
Pravo na repliku narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Malo ste pobrkali redosled, a gospodin Pajtić je imao jednu repliku sa gospodinom Mihajlovim, pa sam se ja javio za repliku gospodinu Pajtiću, ali pošto ste utvrdili ovakav redosled, ova replika odnosi se i na ovo što je malopre pričao gospodin Pajtić. On je u replici povodom Mihajlova izneo nešto što se tiče i SRS-a. Pričao je o nekom prirodnom pravu i o nečemu što je očekivano od SRS-a kao predlagača, a na temu veronauke i građanskog vaspitanja. Izneo je jednu opasnu insinuaciju i duboko povredio verska osećanja preko 360.000 ljudi u ovoj Srbiji, članova Srpske radikalne stranke, koji su samostalni u svom verskom opredelenju. Mogu biti religiozni, sami biraju svoju crkvu i ne dozvoljavaju da gospodin Pajtić tumači ono što je gospođa Pop-Lazić sa ove govornice rekla prvi put prilikom današnjeg obraćanja. Ona je rekla i potvrdila ono što je ministar prethodno saopštio, da ni jedna stranka nije pravila bilo kakav problem kada je u pitanju rad Ministarstva vera. Odala je priznanje svim strankama na razumevanju povodom nekih akcija koje je vodilo Ministarstvo vera. Gospođa Pop-Lazić je samo ukazala da je degutantno da se sa ove govornice čitaju telegrami i pisma i ogradila se da na taj način ne želi da uvredi ni jednu versku zajednicu i alegorično protumačila ono što je na početku ove rasprave predsednik Vlade rekao da je najveća zasluga Gaše Kneževića što je uveo veronauku. On je tako uveo veronauku, da smo mi dobili građansko vapitanje. To je lajtmotiv gospodina Gaše Kneževića. Građansko vaspitanje je ubačeno kao kukavičije jaje. To je ta kritika. (Narodni poslanik Dragiša Marinković dobacuje sa mesta.) Molio bih te da malo saslušaš. Ako sinervozan, deli letke napolju. Nikome ne dobacujem i nisam zaslužio da mi dobacuješ. Uzdrži se malo. Znam, odlazite, teško je, nije lako, verujte, svašta se otvara posle toga, svašta može da se desi i razumem tu nervozu. Ono što po svom programu, statutu i po osećaju članova SRS mi kao stranka imamo kada je u pitanju religija i vera, ne zaslužuje gospodin Pajtić ovako da omalovažava i da kritikuje. Osim toga, vrlo vam je loš scenario da čitate telegrame ovde. Neka mi Bog oprosti što pravim jednu paralelu: kako bi bilo da ministar za rad izađe i da čita telegrame radnika koji ga podržavaju, a onda napravite analogiju - kako bi bilo da ministar unutrašnjih poslova čita telegrame kako ga podržavaju kriminalci.
Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, predstavnica predlagača.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto su nas vratili na raspravu o učinku Ministarstva vera, htela bih da postavim pitanje jedno pitanje ministru vera, obzirom na činjenicu da, čini mi se, od 1972. godine, kada je bio uhapšen episkop Žički Vasilije, nijedan crkveni velikodostojnik nije bio hapšen, niti je protiv njega vođen sudski spor. Sada se protiv nekoliko episkopa vode sudski sporovi. Toliko o toj "novoj demokratiji", koja ima neki odnos prema crkvenim velikodostojnicima i crkvi. Da podsetim ministra vera na njegove zasluge, zasluge ove vlade i uvažavanje Srpske pravoslavne crkve, da su 1. februara ove godine policijske snage pretresle Patrijaršiju, da je 3. februara patrijarh srpski gospodin Pavle protestno pismo uputio Vladi i nekim ministrima i da se niko od njih nije po tom pitanju oglasio. Dakle, javnost uopšte ne zna za ovu činjenicu. Pitanje je šta su oni tamo tražili? Takođe je 24. marta policija, do zuba naoružana, ušla do oltara u sedište Mileševske eparhije. Šta je policija tamo tražila? To je odnos ove, kako vi kažete, "prve demokratske vlade" prema crkvi, prema Srpskoj pravoslavnoj crkvi i prema crkvenim velikodostojnicima.
Nastavljamo raspravu prema prijavama za reč narodnih poslanika. Izvinjavam se, za reč se javio ministar za građevinu i urbanizam, gospodin Dragoslav Šumarac.
Poštovana gospođo predsedniče, gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujući vama koji ste podržali i glasali za Zakon o planiranju i izgradnji, 22. aprila ove godine, jasno se vide rezultati rada ovog ministarstva. Naime, prošlo je manje od pet meseci, ali sasvim dovoljno da se vidi da je zakon zaživeo. On je stupio na snagu, kao što znate, 13. marta. Mi smo hteli ovim sistemskim i reformskim zakonom da promenimo sve ono što ste nam ostavili u nasleđe, ovi koji sada kritikuju rad Vlade. Da je zakon prihvaćen od strane građana, to se najbolje vidi ovih dana po redovima koji su u opštinama, gde se građani prijavljuju za legalizaciju, dakle ono što im vi niste omogućili u ranijem periodu; da je prihvaćen od svih opština. Kao što znate, uveli smo prvi put kazne za administraciju i za birokratiju, da bismo eliminisali korupciju u ovoj oblasti. To se, takođe, vidi po usvojenim generalnim planovima u najvećim gradovima, po preispitanim planovima, a to znači mogućnost brže gradnje u narednom periodu i priliv većih investicija u našu zemlju. Pored toga, mogu da kažem i konkretne brojeve, odnosno šta je Ministarstvo uradilo, odnosno gde je i za koje kapitalne objekte izdalo odobrenja za gradnju. Pomenuću samo neke. To su: granični prelaz "Horgoš", Aerodrom "Niš", Parohijski dom Hrama svetog Save, Auto-put Beograd - Novi Sad. U samo osam velikih gradova: Subotica, Sombor, Zrenjanin, Pančevo, Smederevo, Jagodina, Čačak i Kruševac, izdato je 2.000 akata o urbanističkim uslovima i 1.500 odobrenja za izgradnju. U isto vreme, u Beogradu je izdato oko 300 odobrenja za izgradnju. Dakle, za manje od pet meseci očigledno da je ovaj zakon zaživeo. Kako je ovde opoziciji jedna od glavnih tema legalizacija, u onom delu u kome se ona razmatra u Zakonu o planiranju i izgradnji, osvrnuću se malo na to i odgovoriti na neka pitanja koja su postavljena. Očigledno je da imamo evidentan problem nelegalne gradnje. To nam je miraz od prethodne vlasti, čiji su radikali bili koalicioni partneri i saučesnici, koja je svojim postupanjem, svojim zakonima i pospešila ovj problem. Ako težimo ulasku u Evropsku uniju moramo na zakonski način da popišemo svu imovinu koju imamo, tako da znamo sa čime ulazimo u Evropsku uniju i šta je naše. Zašto radikalima ne odgovara legalizacija? Zato što će na videlo isplivati sve njihove mahinacije koje su činili. Rešenja iz prethodnog zahteva nisu dala skoro nikakve rezultate u postupku legalizacije, samim tim što je starim zakonom legalizacija bila predviđena samo za objekte koji su bespravno izgrađeni, odnosno rekonstruisani do 4. novembra 1995. godine. Posle ovog roka, po tom zakonu, iako je on donet 1997. godine, nije bila moguća legalizacija. Time su na najgrublji način stavljeni u neravnopravan položaj, pre svega, bespravni graditelji. To je dovelo i do velikih mogućnosti najrazličitijih zloupotreba od strane države prema svojim građanima. Dalje, starim zakonom je bila predviđena mogućnost izdavanja samo privremene građevinske dozvole, do privođnja zemljišta planiranoj nameni, s tim što vlasnik objekta, u slučaju njegovog rušenja, nije imao nikakvo pravo na nadoknadu. Takođe, stari zakon, pored toga što nije predviđao mogućnost dodele zemljišta na kome su izgrađeni ti bespravno podignuti objekti neposrednom pogodbom, nije propisivao ni rokove u kojima bi se izvršio popis bespravno izgrađenih objekata, kao ni rokove za donošenje opštinskih programa legalizacije, pa je tako proces legalizacije učinio beskonačnim i krajnje neefikasnim. Ovo su razlozi što je u Republici, prema nekim procenama, na osnovu ovog zakona legalizovano nepunih 3% bespravno izgrađenih objekata. Novim Zakonom o planiranju i izgradnji predviđena je mogućnost legalizacije na efikasan i pravno valjan način. Već je gospodin premijer ovde rekao da je legalizacija, po novom Zakonu o planiranju i izgradnji, i osmišljena zbog samih građana. Dakle, nije pljačka. Obrnuto, građani će legalizacijom ostvariti višestruku korist: 1) povećaće vrednost svojih objekata; 2) legalno uknjiženi objekti se mogu pravno naslediti; 3) legalni objekti se mogu pravno - valjano prodati; 4) za uknjiženi objekat se može dobiti hipotekarni kredit. Dakle, višestruka korist je, pre svega, za građane. Još jednom ponavljam, naš cilj nije rušenje objekata. Obrnuto, cilj nam je uknjižba. Samo je u komunizmu imovina bila društvena, to znači svačija i ničija. Sada vidimo da taj princip podržavaju i radikali. Privatna svojina je neprikosnovena i društvo je bogato onoliko koliko ima bogate pojedince. Zato se mi borimo da svi koji imaju te objekte njih i uknjiže. Građani su dobro razumeli našu porukui prijavili su se, a mogu da kažem koji su najnoviji podaci danas. Recimo, u Somboru je prijavljeno 2.100 bespravno sagrađenih objekata, procenjuje se da ima oko 3.000, dakle, 70%. U Somboru je prijavljeno 1.082. Pretpostavljalo se da ima oko 700, dakle 154%, i tu je gospođa Pop-Lazić u pravu. Veći je procenat prijavljenih od onih za koje smo mislili da postoje u pojedinim gradovima. To znači da su građani revnosniji, čak i od inspekcije. U Novom Sadu je do sada prijavljeno 12.410, pretpostavlja se da ima oko 20.000, dakle 62%. Ukupno u 20 najvećih gradova u Srbiji to je, otprilike, 38.000 bespravno izgrađenih objekata, a u Beogradu je do danas prijavljeno oko 90.000 bespravno sagrađenih objekata, u odnosu na 97.000 po popisu koji je inspekcija napravila, dakle više od 90% građana se prijavilo u Beogradu za legalizaciju. Takođe imamo primere, recimo, da je na Vračaru prijavljeno 674, a mislili smo da tu ima oko 400 bespravno podignutih objekata. Samo da kažem da se za dva dana, 30. i 31. oktobra, na Paliluli prijavilo oko 1.000 bespravno sagrađenih objekata. Dakle, ovaj proces će se sigurno završiti uspešno što se građana tiče, a onda su na redu opštine i mi ćemo to nadzirati, ne samo kao ministarstvo, nego ovde su i predstavnici svih većih gradova, tako da ćemo taj postupak sigurno uspešno završiti. Još jednom savetujem onima koji slušaju Radikalnu stranku i DSS da to ne čine. Kao što sam rekao, i njihovi poslanici su se prijavili za legalizaciju i sada me krišom, plašeći se gospodina Mihajlova, Maršićanina i gospođe Pop-Lazić, pitaju šta dalje da urade sa tim prijavama. Dakle, samo prijavom za legalizaciju se ulazi u proces i izbegava dobijanje rešenja o rušenju. U interesu samih građana je da se prijave. Ostalo je još osam dana, sasvim dovoljno da se preda prijava. Rekli smo da je dovoljna samo prijava, a da će se u daljem postupku legalizacije pribavljati ostali papiri, a to su geodetski snimak i dokaz o rešenim imovinsko-pravnim odnosima. Dakle, nije tačna konstatacija da nije potreban dokaz o posedovanju parcele. Poznato je da su mnogi sudski procesi u toku, dakle, ne treba čekati njihov završetak da bi se prijavila legalizacija. Kada se završi taj sudski postupak, onda će se proces legalizacije nastaviti. Sredstva od legalizacije ne idu u republički budžet. Sredstva se slivaju u opštinske kase. Biće uložena u uređenje zemljišta, odnosno u infrastrukturu. To znači izgradnju ulica, vodovoda, kanalizacije, škola, obdaništa. Dakle, ponovo se vraćaju građanima. Treba naglasiti, pošto ovde nekim poslanicima koji kritikuju zakon nije jasno, odnosno SRS širi netačne vesti, da su svi troškovi koje građani u procesu legalizacije plaćaju minimizirani. Republička taksa je 100 dinara. Opštine imaju takođe svoje takse. Mogu da kažem, recimo, u Zemunu je ta taksa 75 dinara. Na Čukarici je takođe 75 dinara. Ima i onih koji naplaćuju i 1.500 dinara, recimo Sombor, ali videli smo da u Somboru, bez obzira što je tolika taksa, ipak je broj prijavljenih 154%. Pored toga, projekat izvedenog objekta sadrži samo minimalne tehničke podatke. Tako, na primer, za tehničku dokumentaciju, za objekat koji se koristi i za koji ne postoji nikakva projektna dokumentacija, cena izrade tog projekta iznosi 1,17 evra po metru kvadratnom, prema preporuci Inženjerske komore Srbije, što je daleko manje od cene izrade novog projekta i onog podatka koji je ovde iznet, da je to oko 500 evra. Dakle, to je oko 120 evra za kuću od 100 kvadrata. Za one vlasnike objekata koji već raspolažu projektom nije potrebna nikakva dodatna dokumentacija i taj projekat će se prihvatiti. Cene uređenja zemljišta su usklađene sa trenutkom u kome se nalaze naši građani i društvo i sa zadovoljstvom mogu da konstatujem da su svi gradovi i opštine prihvatili preporuku Vlade Republike Srbije da za stambene objekte do 90 metara kvadratnih cena ne prelazi 30.000 dinara za gradove u Srbiji, odnosno 50.000 dinara za Beograd, za rubna područja. Primera radi, u drugim gradovima u Srbiji, recimo u Subotici, u rubnim područjima najniža cena je 39,5 dinara po metru kvadratnom, odnosno to je za kuću od 100 kvadrata, jednokratno kada se uplati 3.950 dinara. U Čačku je 40 dinara, u Smederevu je 38 dinara, a u Beogradu, kao što smo rekli, za šestu zonu, to je 450 dinara po metru kvadratnom, odnosno 45.000 dinara za kuću od 100 kvadrata. Jedan od skupljih gradova je takođe Sombor. Tamo je 1.400 dinara po metru kvadratnom, ali je izmena u toku i biće preispitivanja, ali kažem još jednom, videli smo da se prijavilo za 50% više bespravnih graditelja u odnosu na ono što je procenjeno da ima u Somboru. To je odgovor na pitanje koje je ovde postavljeno - kako to da ovde ima više prijavljenih od broja evidentiranih? Dakle, građani su savesniji čak i od inspektora, više se prijavilo nego što su inspektori popisali. Rekli smo da je ova cena minimalna i da zaista niko ne može da ponudi povoljnije uslove od toga. Što se spotova i reklama tiče, nije potrošen ni dinar iz republičkog budžeta. Celokupna medijska kampanja je podržana od donatora, od Svetske banke i od GTC-a. Vodeće TV kuće, kao što su Studio B, Politika, RTS, BK, Pink i B92, kao i dnevne novine "Novosti", "Danas" i "Politika" su podržale ovaj vrlo važan projekat za građane i za državu i mi smo im zahvalni zbog toga. Zahvaljujući donatorskim sredstvima, USA pre svega, Ministarstvo je obezbedilo opremu i softver za 64 opštine za prijavljivanje za legalizaciju. To je dokaz da ovaj zakon razume i podržava ceo svet jer je usklađen sa njihovom praksom i očekivanjima. On će, pre svega, doprineti prilivu stranih investicija u našu zemlju, jer će se zahvaljujući njemu vrlo brzo dobijati odobrenja za izgradnju. Gospođa Pop-Lazić je delila ovde zemljište na javno i na tajno. Mi smo izvršili podelu na javno i na ostalo, sa ciljem da se razgraniči opšti interes od pojedinačnog. Tajno, koje navodi gospođa Pop-Lazić, to je njihov patent. To je ono zemljište koje su oni prodavali i preprodavali građanima suprotno planovima, suprotno zakonu, dodeljivali po sopstvenom aršinu. Radikali ne podržavaju ovaj zakon, ali očigledno su kršili i prethodni, što nam jasno govori da su oni za vladavinu bezakonja. U svakoj opštini u kojoj su oni bili na vlasti sprovodili su samovolju, dodeljivali su lokacije mimo plana. Moram da pokažem jednu od lokacija ovde, koja se vidi, ovo je jedna tipična građevina iz vremena radikalske vlasti, podignuta na tuđem zemljištu. Mi pozivamo i ovog vlasnika da se prijavi za legalizaciju, ali on će moći da legalizuje ovaj objekat tek kad reši imovinsko-pravne odnose. Dakle, kad bude rešio imovinsko-pravne odnose, onda će sigurno moći da se legalizuje. Zbog takvog odnosa koji su imali, pre svega u Zemunu, građani su sada u nezavidnom položaju, a nama su ostavili da rešavamo probleme tih građana, koje su oni i napravili. Obmanjivali su građane kada su im prodavali ledine bez infrastrukture, a sada ih ponovo obmanjuju pozivanjem na bojkot legalizacije. Zato svi oni koji po preporuci radikala budu propustili rok za legalizaciju, neka se obrate radikalima za sve posledice koje proizilaze iz zakona. Ovaj zakon je stvorio pretpostavke za rešavanje problema koji prethodni nije rešio, obavezao je opštine da u određenom roku donesu urbanističke planove. Rezultat vladavine prethodne vlasti je nepokrivena Srbija planovima. Naime, samo 20% Srbije je imalo upotrebljiv urbanistički plan. Neki od zatečenih problema su, u nekim slučajevima, nepopravljivi. Upravo zbog toga Ministarstvo urbanizma i građevina je krajem prošle godine učestvovalo u finansiranju izrade 35 generalnih planova za najsiromašnije opštine, 24 u Srbiji i 11 u Vojvodini. Planovi su izrađeni i sledi procedura njihovog usvajanja, na taj način stvara se planski osnov za razvoj tih gradova. U prošli petak predlagač za razršenje Vlade je konstatovala da je ukinut Prostorni plan Republike Srbije i da više ne postoji planski akt za teritoriju Srbiju. U prelaznim i završnim odredbama zakona je definisano da se sve do donošenja strategije prostornog razvoja Republike Srbije primenjuje Prostorni plan. Dakle, on nije ukinut i on se primenjuje sve dok se ne usvoji strategija i on će tako važiti. Istovremeno je konstatovano da je uveden neki novi planski akt koji se zove - strategija razvoja, i nije u pitanju neki novi dokument, već je reč o strategiji prostornog razvoja Republike Srbije i takve dokumente imaju i primenjuju sve evropske zemlje, uključujući i zemlje iz našeg najbližeg okruženja. Za sve one koji se bave prostornim planiranjem, primenjuju iskustva razvijenijih od nas, takav dokument nije neki, nego je zaista nov i savremen. Njime se definišu osnovni ciljevi prostornog razvoja jedne države, koji će za razliku od važećeg, nerealnog i neprimenjivog Prostornog plana Republike Srbije definisati realne okvire našeg prostornog razvoja. Strategija će tretirati Srbiju kao deo Evrope, a ne kao izolovano ostrvo, gde žive oni koji su sami sebi dovoljni. Zakon, kao i pravilnik o sadržini i izradi planskih dokumenata, u dovoljnoj su meri definisali njen sadržaj, dok će svi ostali elementi koji su vezani za izradu biti definisani programom izrade koji se trenutno priprema u Republičkoj agenciji za prostorno planiranje. Pošto je verovatno ponestalo stručnog znanja za neke argumentovane kritike prostornog planiranja, gospođa Pop-Lazić je napala Republičku agenciju za prostorno planiranje, iako nije znala da kaže šta je u tome loše. Naravno da nema ničeg lošeg, jer je Agencija napravljena od Zavoda za prostorno planiranje i urbanizam, ranije je postojao u Ministarstvu urbanizma i građevina, koji postoji već šest godina i koji je svojim radom u 2002. i 2003. godini opravdao potrebu osnivanja Agencije. Činjenica je da su radikali, dok su pod ostavkom participirali u Republičkoj vladi, toliko se bavili Srbijom, njenim interesom, da nisu znali ni da postoji Zavod za prostorno planiranje i urbanizam, iako su imali zamenika ministra građevina u to vreme. Rezultate rada takve vlade iz oblasti prostornog planiranja ne možemo spominjati, jer ih nema. Dovoljno je napomenuti da je u periodu od 1990. godine do 2000. godine u Srbiji usvojen samo jedan prostorni plan, to sam već pomenuo, to je za sliv akumulacije "Bogovina". To je toliko, odnosno to dovoljno govori koliko je prethodna vlast uradila u oblasti prostornog planiranja. U poslednjih 12 meseci Vlada Republike Srbije, na predlog Ministarstva urbanizma i građevina i Agencije, usvojila je sedam prostornih planova, odnosno daleko više nego u poslednjih deset godina. Reč je o regionalnom prostornom planu Kolubarskog okruga, pogođen je zemljotresom, o prostornom planu područja graničnog prelaza Preševa, kao i prostornim planovima za svih pet deonica koridora 10 kroz Srbiju. Od pomenutih sedam, pet prostornih planova je usvojeno po novom zakonu. Istovremeno treba spomenuti da je u Agenciji u pripremi još osam prostornih planova koji će biti usvojeni u sledećoj godini. Zakon o planiranju i izgradnji vraća ponos građevinskim inženjerima, arhitektama, urbanistima, geodetama, prostornim planerima i svim strukama koje se bave građevinarstvom time što je osnovana Inženjerska komora Srbije, prvi put posle 60 godina. Do sada se prijavilo više od 16.000 inženjera za izdavanje lične licence i izdato je ukupno oko 6.000. Inženjerska komora Srbije ne samo da daje licence svojim članovima, već ima obavezu da vodi računa i o razvoju struke. Ovim je uvedena odgovornost i svako ko se ogreši o struku mora da snosi konsekvence. Već je oduzeta licenca nadzornom organu za nesreću koja se desila u Novom Sadu, kada su poginula tri radnika. Kada govorimo o zakonima, moram da pomenem Zakon o izmenama i dopunama Zakona o državnom premeru i katastru i upisima prava na nepokretnosti; ovim zakonom su otvorena širom vrata privatnoj geodetskoj praksi i do sada je registrovano oko 400 privatnihi geodetskih firmi u Srbiji. Katastar nepokretnosti je izgrađen za deo teritorije Republike Srbije, odnosno za 1.537 katastarskih opština, odnosno to je 30% od ukupnog broja katastarskih opština. Upisano je ukupno 5.137.940 katastarskih parcela. Za 769 delova katastarskih opština, da bi se izvršio upis društvenih preduzeća u katastar nepokretnosti, takođe je urađen premer. Za Kragujevac i Novi Sad uspostavljen je informacioni sistem katastra nepokretnosti koji putem Interneta omogućava uvid u podatke katastra nepokretnosti, kao i u samom Zavodu za izgradnju u Novom Sadu, a Sekretarijatu za urbanizam i izgradnju i za imovinsko-pravne odnose u gradu Kragujevcu. Takokđe je evidentiran i porast broja upravnih predmeta koji se odnose na upis prava. Pokazuje se da trgovina, pre svega nekretninama, postaje legalna i što se tiče katastra nepokretnosti, a to je i cilj, ne samo našeg ministarstva, nego i Ministarstva finansija. Što se društvenih preduzeća tiče, obrađeno je u procesu privatizacije oko 1.470 preduzeća i u okviru tog posla ukupno je uknjiženo oko 16.000 objekata. Da kažem samo kratko šta smo uradili u drugim sektorima. Naime, projekat 10.000 stanova u 2000. godini, koji je započela bivša vlast preko Direkcije za obnovu zemlje i koji je bio samo marketinški potez, iza koga su ostali samo temelji i dugovi građevinskim preduzećima, predstavljao je najveću bespravnu gradnju. Mi smo dugove vratili, obnovili bombardovane objekte iz šeste kategorije i krenuli u intenzivnu stanogradnju. Stambena gradnja, kao specifičan i veoma značajan vid društvene potrošnje, posle stagnacije je u porastu, zahvaljujući konsolidaciji jednog broja građevinskih firmi koje se bave visokogradnjom i sve široj podršci banaka. Izdvojena budžetska sredstva za program obnove i gradnje realizovana su preko Građevinske direkcije Srbije. Tokom 2000. godine ona su direktno uticala na rešavanja zatečenih dugovanja prema građevinskim preduzećima, koja su pretila da unište ovu delatnost u Srbiji. Direkcija je pristupila usklađivanju izgradnje sa Zakonom o planiranju izgradnje, jer su svi objekti koji su započeti bez građevinske dozvole sada dobili odobrenja za gradnju. U 2002. godini je završeno ukupno 650 stanova, što je otprilike 44.000 m2 površine na 28 lokacija u 26 gradova Republike Srbije. U 2003. godini u izgradnji je još 1.500 stanova, dakle otprilike oko 105.000 m2, a do kraja godine završava se još 1.000 do 1.200 stanova. Trenutno je u toku procedura primopredaje 600 stanova između Vlade Republike Srbije i Građevinske direkcije. Planovima za 2004. godinu predviđena je izgradnja još 2.300 stanova, pri čemu će oko 1.450, odnosno 1.000 biti predato Vladi Republike Srbije. U okviru stambene izgradnje za zbrinjavanje porodica čiji su stambeni objekti porušeni u bombardovanju, u Aleksincu su napravljena 32 stana, a u Ćupriji zgrada sa 12 stanova. Obnovljeni su i mostovi, pre svega na petlji u Beogradu prema Pančevu. Na zemljotresom pogođenom području Kolubarskog okruga izgrađen je prošle godine oko 251 objekat i to je otprilike 30.000 kvadratnih metara. U toku je sanacija na 70 objekata po sistemu DC 90 i takođe su izgrađeni objekti socijalne i materijalne infrastrukture, a od toga pet škola, šest ulica, četiri crkve, četiri bolnice, domovi zdravlja, putevi, mostovi, tri trafo-stanice, jedna bolnica i seizmološka stanica. Na inicijativu Ministarstva urbanizma i građevina Vlada Republike Srbije donela je Uredbu o rešavanju stambenih potreba izabranih, postavljenih i zaposlenih lica kod korisnika sredstava u državnoj svojini. Niko od 5. oktobra nije dobio stan na poklon, kako je to bilo ranije, već svi moraju da kupe stan. Ona je zasnovana na tržišnom principu, ali ima i socijalnu komponentu, jer su obezbeđeni veoma povoljni uslovi kreditiranja, mala kamatna stopa od 0,5% na godišnjem nivou, dug period otplate do 40 godina i 10% učešća. Znamo da i danas teku krivični procesi o zloupotrebi položaja od bivšeg predsednika komisije, bivšeg sekretara Vlade i drugih. Znamo da je dadilja Marka Miloševića dobila stan. Valjda ste i vi videli da bi trebalo da dobijete nešto u tom grabežu, kada su profesori na fakultetima, podsećam vas, imali platu od tri marke, pa ste dobijali stanove od preko 1,7 ari. Recimo, vaš predsednički kandidat je dobio stan, za koji je platio ekstraprofit, od 172 kvadrata. Za socijalno ugrožene i izbeglice u završnoj fazi je izrada fizibiliti studije u okviru projekta za smeštaj i integraciju izbeglica sa Vladom Italije. Vrednost projekta je 15 miliona evra i biće izgrađeno 670 objekata u sedam gradova u Srbiji. Šta treba da uradimo u narednom periodu? U narednom periodu se očekuje veće angažovanje u oblasti stanogradnje. Očekujemo usvajanje zakona o osnivanju korporacije za osiguranje kredita, čime će se banke uključiti u proces izgradnje stanova i takođe usvajanjem nacionalne strategije stanovanja, ali sam siguran da ćemo završiti legalizaciju. Bez obzira kada se raspišu izbori, ovaj posao završava ova vlada i zato apelujem na sve vlasnike bespravno izgrađenih objekata, koji se još uvek nisu prijavili, da to učine odmah. Pošto su gužve na šalterima, to mogu da učine i poštom, samo da preporučenom pošiljkom pošalju svoju prijavu. Siguran sam da će sredinom sledeće godine Srbija postati u urbanističkom smislu uređenija zemlja, a samim tim i privlačnija za strane investitore.
Određujem pauzu od sat vremena. Dobićete pravo replike u nastavku.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Molim vas, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice za glasanje. Izvolite. Konstatujem da imamo kvorum i nastavljamo rad. Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, pa posle njega pravo na repliku na izlaganje ministra Dragoslava Šumarca narodni poslanik Srđan Petrović, zamenik predsednika poslanička grupa DSS-a. Izvolite.
Nema ministra. Očigledno da je njegova diskusija bila besmislena, jer to je bio peti izveštaj za dva dana. Očigledno da je Vlada odlučila da se brani besmislenom raspravom, sa izveštajem koji više niko živ ne sluša, deset puta je smanjena gledanost sednica Narodne skupštine. Izabrali ste ovaj scenario. Radite, radite, samo radite, smejte se, uživajte. Gospodin Šumarac je sa nekim poluistinama i velikom količinom neistina ovde izneo da se SRS zalaže za zaštitu društvene svojine, a da li on veruje u to, meni nije jasno, ali tako je rekao. Svi oni koji su imali prilike makar jedanput da gledaju TV prenos sednice Narodne skupštine i ovih godina mogli su da primete da SRS ima jasan stav u pogledu društvene svojine i ona nije njen zaštitnik. Ako kažem da je protiv krađe i ovakve privatizacije, onda to nema veze sa društvenom svojinom, nego sa borbom protiv organizovanog kriminala. Vreme je da se krene sa tom borbom. Gospodin Šumarac je zaboravio da on i NATO ruše u ovoj zemlji. SRS samo gradi. Gospodin Šumarac, verovatno za koji dan, biće u istoj prilici i u istoj situaciji, kao što su Milan Milutinović, Legija, Spasojević, Boško Buha, Gavrilović, Čume, Lukić, Goran Petrović, Zoran Mijatović. Svi su oni verovali DOS-u, pa ih je DOS odbacio. U sličnoj situaciji su i vaše perjanice Labus i Dinkić. Nekada tvorci vašeg ekonomskog programa, a sada oštri neprijatelji, samo zato što ponavljaju ono što je SRS o vama pričala od 2000. godine. Na toj listi su verovatno i Velimir Ilić, Marijan Rističević, Aleksandar Radović; on je prošle godine u ovo vreme pobegao iz zemlje, a sada se vratio, i on vas napada. Zatim, onaj ekonomista Dragaš, on vas odavno napada, pa počeo je i Janjušević, a danas i Rašeta. Nemojte da se iznenadite ukoliko gospodin Šumarac za koji dan ospe drvlje i kamenje onako, frenetično, po DOS-u i Vladi Republike Srbije, jer prosto i on čuje glas naroda koji kaže, ne dobar dan, dobro jutro, nego kada će ovi da odu. To je centralno pitanje. Možete vi da odugovlačite ovu raspravu, da je obesmišljavate, ali vama je zastavica pala. Jasno vam je, DOS, to je nešto što znači destrukciona opozicija Srbije, to ste bili i to ćete biti, a ne možete da popravite vašim izveštajima taj utisak.
Reč ima narodni poslanik Srđan Petrović, pravo na repliku na izlaganje ministra Dragoslava Šumarca, zamenik predsednika, poslanička grupa DSS, zatim narodni poslanik Jovan Todorović, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora.
Hvala. Minsitar Šumarac koristi ovu govornicu da pozove narod da prijavi ove objekte u procesu legalizacije i očekuje da mu narod i građani veruju, a ovde za govornicom iznosi neistine. Najmanje jednu veliku neistinu je izgovorio, da je DSS pozivala građane da ne prijavljuju svoje objekte. Pozivam ministra da kaže kada i ko je to rekao. DSS je za legalizaciju, ali je DSS glasala protiv Zakona o planiranju i gradnji, jer smatra da zakon nije dobar. Naši eksperti smatraju, i mi kao poslanici njima verujemo ... smejte se vi, smejte, videćete kakve će posledice vaši eksperti sa ovim zakonom da imaju. Oni kažu da ovaj zakon nije tehnički dobar. Zato smo mi protiv zakona. Mi, kao legalistička stranka, ne pozivamo građane da ne uđu u ovaj proces. Građani najbolje znaju šta treba da urade. Zašto ovaj zakon nije dobar? Ovaj zakon nije dobar zato što on na teritoriji Srbije ne daje jasnu sliku kako, šta i treba da se uradi. S druge strane, ministar Šumarac kaže, obećava građanima da će pare koje budu dali u ovom procesu otići na izgradnju infrastrukture u naseljima u kojima žive. To nije moguće, jer ako vidite tarife koje se kreću za centar grada, za periferiju, za sela i vidite opremljenost infrastrukture na tim područjima, videćete da je to obrnuto srazmerno i da nije nikako moguće da pare idu za izgradnju infrastrukture. Pre se postavlja pitanje, da li je ovaj zakon imao svrhu da se napuni budžet. Ministar Šumarac, takođe, kao veliki uspeh pokazuje veliki broj prijava. Svakim danom sve više i više olakšava podnošenje prijave i to je dobro, ali prijava nije zahtev za legalizaciju i to ministar Šumarac dobro zna. Od prijave do normalnog zahteva treba puno vremena, treba puno dokumenata. To je potpuno jasno i ministru. Sada on poziva građane da putem pošte podnose taj zahtev. To je jedno obično parče papira i ono može samo da služi za statistiku, pa da ministar Šumarac dobije bolju statistiku, pa da se ne dešava da se prijavi više objekata nego što ih je evidentirano. Za takve stvari ta statistika može da posluži. To nije proces legalizacije. Sve u svemu, ministar Šumarac nije dobio poverenje i njegovo izlaganje, njegov poziv građanima sigurno neće doprineti da se na ovom važnom tržištu nekretnina urede bolji odnosi u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, izdvojeno mišljenje. Ako nema više zahteva za reč od ovlašćenih učesnika u raspravi, onda bi reč imao narodni poslanik Petar Petrović, a posle njega narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo ministri Vlade Republike Srbije, na Odboru za privatizaciju, a povodom razmatranja Izveštaja o radu Ministarstva za privredu i privatizaciju, izdvojio sam svoje mišljenje iz sledećih razloga. Najpre, moram da kažem da je u pitanju jedna koncepcijska razlika kako bi trebalo da se organizuje Ministarstvo za privredu i privatizaciju po shvatanju poslaničke grupe SPS i onoga šta se trenutno radi. Neki su već u svojim izlaganjima rekli da ovo ministarstvo, u suštini, funkcioniše isključivo kao Ministarstvo za privatizaciju. Zato u ovom izveštaju, koji nažalost nije dostupan svim poslanicima ili nije podeljen svim poslanicima nego samo članovima Odbora, nemamo relevantne pokazatelje o tome u kakvom se zaista realnom stanju nalazi srbijanska ili srpska privreda, kako hoćete. Imamo samo podatke o tome kako je tekla privatizacija i koji su tu rezultati ostvareni, a o tome kakva nam je industrijska proizvodnja, do kog smo stepena došli, kakav je stvarni položaj zaposlenih, u kakvom je stanju privreda uopšte, koliko je kredita odobreno od strane poslovnih banaka, u koje namene, sa koliko investicija itd, tih podataka nemamo. Stiče se utisak da ovo ministarstvo jednostavno o tome ne stiže, da ne kažem neće, da brine u vremenu kada je u toku privatizacija. Kada je privatizacija u pitanju, naš elokventni ministar, gospodin Vlahović, dosta često uspeva da neke činjenice koje idu na ruku onome o čemu govorim istakne u prvi plan, pa time ponekad i stvori predstavu da je u tom postupku privatizacije sve u redu. Ovde bih ipak otvorio nekoliko pitanja, o kojima mislim da kao razumni ljudi moramo da se sporazumemo, da dobro razmislimo i da vidimo šta je potrebno da se uradi. Najpre, na prvo pitanje nikada nismo dobili odgovor. Kaže se, prodato je oko 1.000 preduzeća i ostvarena je ukupna prodajna cena oko milijardu i 200 miliona evra i da su oni koji su kupili ta preduzeća obećali investicije pokrivene bankarskim garancijama - oko 665 miliona evra. Nikada nije rečeno koliko je tih sredstava od tih 660 miliona evra zaista i realizovano u formi investicija u privredi. To je jedno. Drugo suštinski važno pitanje odnosi se na funkcionisanje Fonda za razvoj. Oni koji pogledaju podatke iz izveštaja Ministarstva, videće da je iz Fonda za razvoj na ime investicija u protekle tri godine odobreno ukupno 16 milijardi 200 miliona dinara, ali da mi permanentno, iz godine u godinu vladanja DOS-a, imamo pad tih sredstava. To ću da vam ilustrujem činjenicom da je 2001. godini po osnovu investicija privredi odobreno iz Fonda za razvoj nešto oko milijardu i 700 miliona dinara, u 2002. godini 6 milijardi i 900, a u 2003. svega tri milijarde i 300. Iz ovoga je najlogičnije izvući zaključak da postoji pad investicionih aktivnosti u privredi, a znamo da su one najvažniji faktor za pokretanje proizvodnje i za povećanje broja zaposlenih. Treće, što je važno, kada pogledate strukturu kratkoročnih kredita koji su odobreni iz Fonda za razvoj, onda vi vidite da je za tu namenu odobreno dve milijarde i 90 miliona dinara, a od toga milijardu i 250 miliona za podsticaj izvoza. Onda ne treba da se čudite činjenici zašto imamo ovakav spoljnotrgovinski deficit, ove godine oko pet ili šest milijardi, a ukupno kumulativno za poslednje tri godine oko devet milijardi dolara. Ako vi izvoznu privredu podstičete sa nepunih 30 miliona evra, onda ne možete da očekujete prilive po osnovu izvoza niti pokretanje izvozno orijentisane proizvodnje. Na samom kraju, pošto vidim da se bliži ovih pet minuta, moram da stavim veliki znak pitanja na uspešnost ostvarene privatizacije. Kada pogledate po kojoj su ceni prodata preduzeća u tenderskoj i aukcijskoj prodaji, onda vi vidite jednu maglovitu sliku o tome da je to nešto iznad knjigovodstvene vrednosti. Tome je doprinela tenderska prodaja, pre svega Duvanske industrije Niš. Ali kada pogledate aukcijske prodaje, onda vi vidite da su preduzeća koja su knjigovodstveno vredela negde oko 330 miliona evra prodata za manje od 260 miliona evra. Mi smo u suštini ono što je vredelo 330 miliona u najvećem broju privatizovanih preduzeća prodali ispod knjigovodstvene vrednosti. Još nešto. Mi imamo permanentni pad broja zaposlenih u srbijanskoj privredi, u svim ovim godinama u kojima vlada DOS. Ilustracije radi, 1990. godine bilo je u srpskoj privredi zaposleno 1.408.000 radnika, 2000. godine 1.376.000 radnika, 2001. godine 1.345.000 i 2002. godine 1.290.000 ljudi. Negde oko 130.000 je ljudi ostalo bez posla u periodu od 1999. do današnjeg dana, iako će se svi ovde složiti da ta 1999. ne može baš biti pravi reper za upoređivanje, jer je to godina u kojoj je bilo NATO bombardovanje, u kojoj privredni kapaciteti nisu radili, u kojoj mnogi radnici nisu mogli da rade itd, pa ipak i u odnosu na tu najtežu moguću godinu mi imamo drastičan pad broja zaposlenih radnika u tim preduzećima. Saglasno tome, nisam mogao kao član Odbora da prihvatim ovaj izveštaj, zato što mislim da su ovo podaci koji govore o tome da postoji ta tamnija strana slike o funkcionisanju Ministarstva za privredu i privatizaciju i da ovo ministarstvo u najmanju ruku ne zaslužuje te pohvale, koje je ovde bilo moguće čuti iz govora nekih pripadnika DOS-a, pa i samog ministra. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, posle 72 sata čekanja i prve najave, ako nešto znači moje izvinjenje, ali ne mogu da utičem na tok rasprave dok je po Poslovniku, posle njega narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo ministri koji ste uvažili ovu skupštinu da ovde prisustvujete na popodnevnom zasedanju, konačno posle tri dana najavljivanja i čekanja došao je na red i jedan poslanik iz opozicije koji se redovno prijavio, uredno, da uzme učešće u ovoj raspravi da kaže neku reč. Danima slušamo ministre i njihove hvalospeve šta su uradili, kako su uradili, a ne kažu koliko su uradili. S druge strane prave planove i programe, pričaju nam ovde bajke šta će uraditi u 2004, 2005, pa čak i 2007. ili 2008. godini, a ne shvataju elementarno da već krajem ove godine oni neće sedeti u tim ministarskim foteljama, jer će doći neki drugi ljudi, pošto će im ova skupština izglasati nepoverenje i razrešiti ih sa ovih funkcija, a SSJ će dati tom zahtevu podršku i glasaće za razrešenje Vlade Republike Srbije. Pre nego što uopšte govorim o nečemu, treba da kažemo šta je to Vlada radila otkako je izabrana, i ministri u Vladi od kada su izabrani. Šta su obećavali, a šta su radili? Mi u Srbiji imamo lošu naviku da brzo zaboravljamo, međutim, mi iz stranke SSJ-a dobro pamtimo šta je DOS u izbornom ili nekom drugom obliku obećavao građanima Srbije u predizbornim kampanjama uoči septembra 2000. godine, a naročito uoči decembra 2000. godine. Neću mnogo da pričam o tome, samo ću reći da su govorili da će se povećati broj zaposlenih, da će biti rasta proizvodnje, da će biti bolji standard građana itd. Šta su uradili? Uradili su sledeće: afera za aferom stiže u Vladu Republike Srbije. Podsetiću vas samo koje su to afere. Koliko ste seli u ministarske fotelje, prvo je izbila seksualna afera sa gospodinom Obradovićem. Ko je kome gurao prste u usta, cepao čarape ili šta znam radio, to se ovde slušalo za ovom govornicom. Njega ste jednostavno odstranili sa mesta potpredsednika, jer vam nije odgovarao da sedi na tom mestu iz mnogo razloga. Vi to vrlo dobro znate. Još se to nije ni stišalo, došlo je do druge afere, špijunske afere. Potpredsednik Vlade Srbije, gospodin Perišić, uhvaćen je na delu gde daje poverljive dokumente američkim špijunima. I pod pritiskom javnosti gospodin Perišić podnosi ostavku, ali da podsetim neke iz DOS-a koji su ovde pričali o nekoj drugoj gospodi, koja se pozivala na imunitet u Saveznoj skupštini, pa im navodno neki poslanici iz Crne Gore nisu izglasali, odnosno nisu skinuli imunitet, da se isti taj gospodin Perišić, koga ste vi podržali, pozvao na imunitet poslanika u Saveznoj skupštini i bio podržan od poslanika DOS-a da mu se ne ukine imunitet. Toliko samo o vašoj principijelnosti prema jednom dokazanom špijunu u ovoj Srbiji. Postavlja se pitanje koja je sledeća afera. Moraću da nabrojim samo nekoliko, jer bi mi trebalo bar dva sata da pričam o tim aferama. Najsvežija afera jeste Janjušević-Kolesar. Za vaše obaveštenje, u svakom gradu u Srbiji ima poneki mali ili veliki Kolesar ili Janjušević, normalno pod drugim imenom i prezimenom. Postavlja se pitanje da nije bilo pritiska javnosti da li bi ljudi iz Vlade Srbije, koji su omogućili zaposlenima u Vladi Srbije, gospodinu Kolesaru i Janjuševiću da koriste govornicu Vlade Srbije, da se brane kako nisu uradili. Jedan Kolesar, koji nema ni dve godine radnog staža, bar prema mojim informacijama, dečko zaradi par stotina hiljada evra, pa mu tata i mama to šalju preko nekih ostrva Maršalskih, Sejšelskih itd. iz Moskve. Zamislite nema bankarskih transakcija između Moskve i Beograda, nego mora malo zaobilaznim putem preko Sejšela ili Maršalskih ostrva. O Janjuševiću ne treba ni pričati, ali to su gospodo iz DOS-a i Vlade, vaši savetnici, vaši saradnici, vaši činovnici. Po principu objektivne odgovornosti, da se ništa dalje ne otkrije, morala bi cela Vlada da padne iz samo ovog jedinog razloga, ali Vlada ide dalje i nove afere stižu: gospodin Milovanović, gospodin Mihajlović itd. Svakog dana se otkriva afera za aferom. Da li u ovoj vladi, mi iz SSJ-a pitamo, ima nekoga ko nema neku aferu ili neće biti otkrivena neka afera? Ali, da ne pričamo samo o aferama, da se malo vratimo na ono što čini život, da vidimo kakva je privredna situacija u Srbiji, kakva je proizvodnja u Srbiji. Obećavali ste da ćete stvoriti privredni ambijent, da će stvoriti Vlada Republike Srbije, da se u Srbiji poveća proizvodnja, da se poboljšaju plate, poboljša standard radnika itd. Šta ste uradili? I ono malo dobrih preduzeća, kojih je bilo u 2000. godini, počelo je još gore da radi. Na ulici je sve više nezaposlenih radnika. Pričali ste da će u Srbiji biti nedostatak radne snage, a danas imamo nedostatak radnih mesta, jer ljudi nemaju gde da rade. Proizvodnja nam je bukvalno stala. Počeli ste da prodajete najbolja preduzeća. Prodali ste cementare, prodajete "Merimu" Kruševac, prodajete "Beopetrol". Kome ga prodajete - Rusima, a znate kako su ti Rusi stekli te pare, vi vrlo dobro znate, kad kupuju "Beopetrol". Znači, prodajete najbolja preduzeća. Pitam vas koje ste loše preduzeće privatizovali, ako ga niste prodali?Evo vam samo jedan primer. Pošto dolazim iz Pomoravskog okruga, u Jagodini postoji, za vašu informaciju, Fabrika kablova. Nekada nosilac kablovske industrije, u bivšoj Jugoslaviji, još kad su Slovenci i Hrvati bili, danas tavori. Niko iz Ministarstva neće ozbiljno da uzme u razmatranje položaj Fabrike kablova i ostalih prerađivača obojenih metala, kao što je fabrika u Zaječaru, Fabrika kablova u Novom Sadu, itd. Šta ste uradili da se bar te fabrike privatizuju? Šta ste uradili u metalskom kompleksu Srbije? Da li je neko učinio u MIN-u Niš da se poboljša proizvodnja, da se povećazaposlenost? Da li ste doveli nekog tzv. vašeg strateškog partnera, koji će uneti svež kapital, koji ćeuneti svežu tehnologiju da bi se tamo radnici zaposlili i da bi mogli da žive od svog rada? Od tog posla nema ništa, jer vi želite samo da prodajete i da na taj način čuvate socijalni mir u Srbiji. Ne može, dame i gospodo, to tako. Mora da se živi od proizvodnje, jer samo proizvodnja stvara višak vrednosti i stvara nova radna mesta. Kad govorimo o deficitu sa svetom, pogledajte samo kakvi su tu ekonomski rezultati. Ne bi za nas iz SSJ bio zabrinjavajući taj deficit da je on ostvaren uvozom novih tehnologija, sirovina, repromaterijala i slično, ali vi deficit stvarate uvozom gotovih proizvoda koji mogu da se proizvedu vrlo kvalitetno u Srbiji, pa na taj način uništavaate domaću proizvodnju. Navešću samo nekoliko primera. Pošto vi uglavnom živite u Beogradu, nećete malo da siđete u provinciju i da vidite kako se živi po manjim mestima, po manjim gradovima, po selima, da vam kažem da danas slovenačkog mleka možete da nađete u svakoj većoj prodavnici u Srbiji. Uvezenog mesa, koga ste vi uvezli nekoliko miliona tona i na taj način drastično uništili domaću proizvodnju mesa, takođe ima po Srbiji. Sada vas pitam koji je vaš interes, da li da razvijate domaću proizvodnju ili da uvozite sve i svašta: bombone, čokolade, tekstilne proizvode, itd? Šta je sa domaćom tekstilnom industrijom, šta je sa domaćom kožnom industrijom? Šta je sa domaćom poljoprivredom i prehrambenom industrijom? Gospodo iz DOS-a, siđite malo u narod, raspitajate se kako narodživi. Nemojte samo na osnovu Beograda da stvarate mišljenje, ali i Beograd vam okreće leđa, budite sigurni. Dajte malo tih para koje ste dobili iz inostranstva malo južnije, da ne bude stalno ona krilatica "što južnije, to tužnije". Dajte malo tih para u narod, podelite malo na male gradove, na sela, da narod oseti te donacije i tu pomoć iz inostranstva. Međutim, koliko vidim polako vam i inostranstvo okreće leđa. Kako drugačije tumačiti da ste vi uspeli za tri godine svoje vladavine da povaćate produktivnost samo u jednoj oblasti, a to je u izvozu srpskih glava Haškom tribunalu. Svakog meseca, svake godine, iz meseca u mesec, iz godine u godinu, sve je više Srba koje isporučujete Haškom tribunalu. Da li je to jedini izvozni proizvod ove Srbije koga ste vi u stanju da prodate i da dobijete neku donaciju ili neki novac, da biste mogli da čuvate tzv. socijalni mir? Najbolje ćete videti kako narod živi, kako radnici žive, a to je da je sve više štrajkova, sve je više obustava rada, sve je više blokada puteva u Srbiji, a to je rezultat vašeg trogodišnjeg rada. To nismo mi iz SSJ izmislili, to je fakat, to su činjenice sa terena. Sve je više nezaposlenih, sve je više nezadovoljnih. Šta nam sledi? Gospodo, sledi nam jedno: vaša smena i novi parlamentarni izbori, gde će doći neke nove snage koje će sigurno ovu Srbiju povući napred. S druge strane, šta ste uradili sa srpskom poljoprivredom? Doveli ste na to mesto jednog poštenog čoveka, gospodina Jevtića, koji za ovokratko vreme ne može da ispravi sve ono što je gospodin Veselinov, i oni iz Vlade koji su ga podržavali, učinio. Taj čovek je otišao sa ministarskog mesta pod velikim pritiskom javnosti, inače ga nikada ne biste smenili. Zar je morala da padne jedna nevina žrtva, jedna mlada devojka, da bi gospodin Veselinov otišao sa mesta ministra poljoprivrede, a uništio je poljoprivredu? Svidelo se vama to ili ne, to su činjenice. Sad ću da vam kažem kako to pomažete poljoprivrednim proizvođačima. Pošto i sami znate, jer ste toga svesni i dogovorili ste se na vašem politbirou DOS-a da će biti izbora, vi pokušavate da ponovo prevarite poljoprivredne proizvođače, ratare ili seljake, zovite ih kako hoćete, time što im za ovu jesen obezbeđujete 50 kilograma semenske pšenice po hektaru, onom ko želi da zaseje hektar pšenice, i obezbeđujete mu 50 litara dizela po regresiranoj ceni. Znate šta kažu seljaci u Pomoravlju? Sa ovih 50 kilograma pšenice moći ćemo da zasejemo hektar pšenicom samo ako uzmemosejalice za kukuruz, pa na razmaku od 70 santimetara, red od reda, tako jedino možemo sa tih 50 kilograma pomoći Vlade dazasejemo hektar pšenice. S druge strane, pomažete im sa 50 litara dizela po 30 dinara, a regularna cena je 37-38 dinara. Seljaci se pitaju koliko ih vi, gospodo iz DOS-a, pomažete ove jeseni? Tih 50 kilograma semenske pšenice košta 1.000 dinara, kod 50 litara regresiranog dizela ušteda je 400 dinara. Znači, vi pomažete po hektaru sa 1.400 dinara, a oni kažu - pošto je prosečan prinos u Srbiji od 3,5 do 4.000 kilograma po hektaru, pomognite im na taj način samo što ćete im platiti istu onu cenu pšenice koliko sada plaćateza uvoz pšenice, pošto je nemamo dovoljno, a plaćate je između 11 i 12 dinara. Istim tim našim proizvođačima ste plaćali sedam do osam dinara, pošto je gospodin Veselinov u onom čuvenom "telefonskom razgovoru sa Isusom Hristom" utvrdio da u Srbiji, pored suše, nema ni prve klase pšenice, seljaci su na taj način oštećeni za par hiljada dinara po hektaru. Dajte malo našim ljudima te pare, nemojte da uvozite ono što se u Srbiji može proizvesti, dame i gospodo. Mnogo je bilo ovde reči o privatizaciji. Samo ću sa dve-tri rečenice reći, postoji Ministarstvo za privredu i privatizaciju, međutim, izgleda da je to ministarstvo izbrisalo reč "privreda" i da je postalo samo ministarstvo za privatizaciju. Šta smo sad sve prodavali? Prodavali smo, ali ovo što smo u poslednjih par meseci uradili kada smo prodali dve fabrike duvana, Fabriku duvana u Nišu i Fabriku duvana u Vranju i ovo što radimo sa "Beopetrolom", koji će biti prodat ili je već prodat "Lukoilu", ili već kako se zove, Rusima, stvarno je čudo nad čudima. Postavlja se pitanje, ako se sećate, sa ove govornice sam pre par meseci govorio, kada je bio u pitanju Zakon o duvanu, da će doći taj strateški partner i vrapci su na grani znali ko će kupiti DIN i DIV. Još onda smo doneli zakon da će 2005. i 2006. godine biti porez uvećan, tzv. akciza na uvezene paklice cigareta, jer na taj način vraćamo dug ovima koji kupuju ove fabrike, pošto će oni to proizvoditi ovde, pa da uvozne ne bi bile kurentne domaćim proizvođačima, normalno, treba im učiniti uslugu da budu jeftinije da bi brzo vratili pare koje su uložili. Tako vi, gospodo iz DOS-a, radite. Molim da opomenete neke koji dobacuju; ako imaju nešto neka izađu za ovu govornicu, pa neka kažu. Dakle, mi iz SSJ smo ukazivali i ukazujemo da to nije dobro, ali pošto niste slušali, znate kako ćete proći. Zato bi bilo najbolje i najmoralnije, podnesite ostavke, to je lakše za vas, da ne pritiskamo ove dugmiće ovde i da glasamo protiv vas, pošto ćete sigurno biti smenjeni i doći će neki drugi posle izbora. Postavlja se pitanje šta ste uradili u zdravstvu, u prosveti itd. Kako brinete o zdravlju i o zdravstvu Srbije, najbolji odgovor je taj što šest meseci nemamo ministra zdravlja. Ili nemate dovoljan kadar ili nemate poslušnog čoveka koji će da sluša sve ono što mu iz Vlade narede da mora da radi. U prosveti pričaju - nema štrajkova kao što je bilo. Ne smeju, dame i gospodo, prosvetni radnici da štrajkuju, jer lete sa posla. Znate kako, vrlo brzo. Na kraju, pošto moram da ostavim neki minut vremena i za nekog drugog poslanika iz poslaničkog kluba SSJ da kaže neku reč, mogu vam reći samo sledeće. Pošto sam sa ove govornice čuo od premijera Živkovića, koji nije ovde, da će oni koji žele normalnu Srbiju glasati protiv smene Vlade, kažem - dame i gospodo poslanici i građani Srbije, svi oni koji žele da žive u normalnoj Srbiji, koji žele da budućnost Srbije bude lepša, glasaće za razrešenje ove vlade i na taj način za vanredne parlamentarne izbore. SSJ će dati nesebičnu pomoć tome. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, pa se za reč javio ministar. Narodni poslanik Dragoljub Bošković traži reč. Po kom osnovu? Nemate osnov za repliku. Narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Osnov za repliku, kada je pominjanje stranke u pitanju, odnosi se na predsednika poslaničke grupe ili na ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, u slučaju odsutnosti predsednika, na zamenika predsednika.
Dame i gospodo, SRS je pokrenula zahtev za razrešenje srpske vlade i zamenik predsednika poslaničke grupe gospođa Gordana Pop-Lazić je u ekspozeu, a i ovih dana, pružila poslanicima dovoljno argumenata da se odluče i podrže taj zahtev SRS. Naš poslanik Zoran Krasić je do detalja objašnjavao zbog čega ova vlada nije zadovoljila želje i zahteve građana Srbije i zbog čega joj treba izglasati nepoverenje. Uveren sam da su i narodni poslanici i građani Srbije sada potpuno svesni da ova vlada mora ustupiti mesto nekoj drugoj vladi. Naravno, kao član SRS, voleo bih da se to desi na izborima, da se to ne dešava na ulici. Srbiji nisu potrebni nemiri, a najbolji način da se sve sredi, da ne bude nikakvih nemira, da to sve bude legalno i regularno su izbori i od vas očekujemo da te izbore što pre raspišete, kako bi Srbija mogla da krene dalje. Gledam malopre profesora Šumarca, ministra za rad i zapošljavanje, koji pokazuje sliku neke kuće, ne govoreći ni o kakvoj kući se radi, ni o čijoj kući se radi, a on ne vidi ispred sebe ministra Milovanovića koji je, nekada skromni sindikalac, čovek koji je delio svoje brige sa radničkom klasom, sa članovima svog sindikata, odjednom postao tako bogat da može sebi dozvoliti zidanje onako velike kuće. Pitamo se od kojih para, od koje to hipoteke. On kaže da je to mamina kuća, da on pravi mami kuću. Znate, to je čovek koji iznosi svoje lepe želje kako bi trebalo da bude u Srbiji, kako bi trebalo da bude puno zaposlenih, kako treba da bude puno novih radnih mesta, ali toga nema, a realnost je protest članova Samostalnog sindikata, realnost je to što su radnici bili batinani i to isti oni radnici koji primaju 40 centi satnine od onog istog poslodavca koji u SAD tako isto obučenim radnicima plaća 17 dolara na sat. Gospodinu Milovanoviću je opsesija Smiljanić i predsednik tog sindikata, opsesija su mu oni radnici. On smatra da oni nisu u pravu i da je Vlada previše toga učinila za radnike i nije mu jasno kako oni nisu zahvalni za to. Ministar Mihajlović, jedan od najbogatijih ljudi u Srbiji, pre podne, navodno, tovi bikove, popodne prodaje bikove i ne znam kada stigne da svrati u ministarstvo. Možda zbog toga i nije bio upoznat sa onim što iznose članovi njegove, Liberalne stranke, da je Dinkić, štetočina i kriminalac, kako oni kažu, tako su izjavili i na televiziji, tako piše i u novinama, 2000. godine nelegalno upao u Narodnu banku, maskiran i sa automatskom puškom. Čudi me da Mihajlović to tek sada saznaje. O tome je dr Vojislav Šešelj, o tome je SRS govorila još 2000. godine. Zar je moguće da ministar policije o tome saznaje iz novina, iz rekla-kazala, iz ćoškova? Zar je moguće da ministar nije imao vremena da to sazna u svom ministarstvu? Ali ako je Dinkić kriminalac i štetočina, šta su tek onda oni ljudi koji dve-tri godine nisu činili ništa da spreče rad takvog štetočine i kriminalca, zašto ga nisu hapsili, zašto nisu pokrenuli istragu, zašto nije predat sudskim organima? Šta reći o resoru Ministarstva zdravlja. Danas imamo slučaj da se pljačka ogromna imovina železnice. Dr Mijatović, čovek koji ima skoro 70 godina, 36 godina direktorskog staža i 43 godine radnog staža, u petak drži sednicu upravnog odbora gde će izvršiti transformaciju, 90% tog zavoda će pripasti, navodno, zavodu, a samo 10% osnivaču, železnici. Ogromna je to pljačka, dame i gospodo, a ovde ministar Đelić kaže da je železnica stalno na gubitku, da je gubitaš, da više nema para iz budžeta da se ona finansira. Zašto se u tom zavodu, koji je ogroman, naplaćuje po dva aršina, i od fonda za zdravstvo usluga i od železnice za predradne preglede železničkih i ostalih radnika. Zaista nisam mogao da shvatim da se posle toliko godina to i dalje dešava u tom zavodu, a u tom upravnom odboru sede i neki poslanici ovde, gospodin Marko Petrović na primer, sedi Jablan Obradović iz Demokratske stranke, Srećko Žeželj iz Demokratske stranke, ali kada je u upravnom odboru ŽTP Beograd Tahir Hasanović, sve mi je jasno. Liberal u upravnom odboru, to je ili pljačka ili nelegalna privatizacija. Dame i gospodo, osilili su nam se ministri i zbog toga moraju da odu. Nekad su bili skromni, delili doručak sa radnicima, sa narodom. Danas kad ogladne prodaju dve-tri šećerane, pojedu dve-tri šećerane i to im je doručak. Naravno, to je jeftinije, jer tri šećerane koštaju tri evra, a tepsija bureka i jogurt 3,5 evra, pa je i jeftinije da jedu šećerane za doručak nego da jedu burek. Ali ne prodaju svoje u Čagrovcu, u Matejevcu, u Sopotu, to čuvaju i cene, a ono što je narodno prodaju za bagatelu. Nekada je te iste ministre od naroda odvajala samo bina. Oni su bili na bini, a građani su bili ispred. Bili su i tada gladni i poniženi. Sada su ponovo gladni i ponovo su još više poniženi. Ali ne deli ih više bina, dele ih kola sa zatamnjenim staklima, dele ih vile, dele ih novi stanovi. Pogledajte samo u onom niškom naselju, kako ga zovu "naselje lopova", ko od funkcionera pravi stanove. Za dve godine su nikle vile koje koštaju milion evra, dva miliona evra. Došlo je vreme da se radi, nema više mangupskih povika od mitingaša, odnosno mitingaških, narode, je li vam hladno, cepajte račune, nećemo da plaćamo struju, e sad mora da se radi. Osam miliona građana Srbije traže struju, traže grejanje, traže hleba, traže život za svoju decu. Cela Srbija bruji, samo to vi ne čujete - izbori. Izbori će rešiti sve. Ukoliko vam i taj povik nije dovoljan, ako ga ne čujete, motka ima dva kraja, jednom je radila, radiće opet.
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vlahović, posle njega narodni poslanik Vladimir Garčević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsedavajuća, pre nego što pristupim detaljnoj informaciji o radu Ministarstva za privredu i privatizaciju za protekle tri godine, i ovo više javnosti radi, mada je javnost vrlo dobro upoznata sa onim šta je Ministarstvo za privredu i privatizaciju uradilo, tu odmah želim da kažem da su pomenute privatizacije DIN-a, DIV-a i "Beopetrola" najuspešnije privatizacije u centralnoj Evropi i to mereno po svim kriterijumima. Jedini nezadovoljni su šverceri cigareta. Jedini nezadovoljni su šverceri nafte i naftnih derivata, oni koji su se na lak način, na brz način obogatili, za kratko vreme, za nekoliko godina na grbači ovog naroda. Privatizacijom duvanske industrije lokalna industrija u Nišu je dobila 20 miliona evra dodatnog budžeta. Tih 20 miliona biće investirano u Nišu, za dalji razvoj infrastrukture, sa razvojem infrastrukture Niš onda postaje značajan industrijski centar, mnogo atraktivniji za buduće investiranje. Slično važi i za Vranje, slično važi i za Beograd, jer privatizacija "Beopetrola" će biti dodatni podsticaj za zaista ambiciozne planove koje realizuje gradska vlada, odnosno dodatni finansijski podsticaj za dalji razvoj infrastrukture u Beogradu. Sa privatizacijom duvanske industrije i sa druge strane "Beopetrola" profitirali su zaposleni u duvanskoj industriji i u "Beopetrolu". Svi zaposleni imaju stabilne uslove za budući razvoj, imaju vrlo jasan definisan socijalni program, a ono što je veoma važno, imaju vrlo jasno definisanu budućnost. Ta budućnost će ubuduće biti takva da će Srbija biti centar za proizvodnju cigareta, te cigarete će se pod imenom stvorenim u Srbiji, a napravljene u Srbiji, izvoziti u susedne zemlje i umesto da uvozimo, cigarete ćemo izvoziti i to je način, između ostalog, kako da se popravi spoljnotrgovinski deficit. Sa privatizacijom DIN-a, DIV-a i "Beopetrola" dobili su i građani. A kako? Ne samo kroz podelu, besplatnu podelu vaučera za 15% kapitala, što će se obaviti kada se završi celokupan proces privatizacije društvenog kapitala, već i tako što će u kasu države Srbije kroz povećane akcize na duvanske proizvode značajnije teći priliv. Drugim rečima, taj nivo budžetskog priliva će moći da se koristi i za razvojne projekte, ali i za socijalna davanja, odnosno za socijalna davanja koja su preko potrebna u periodu tranzicije. Još jednom podvlačim, sa privatizacijom DIN-a i "Beopetrola", kao i svim drugim privatizacijama, nezadovoljni su šverceri cigareta, šverceri naftnih derivata, oni koji su se obogatili za kratko vreme i nije ni čudo što se sami javljaju. Takođe, sa time ste upoznati, u toku je postupak restrukturiranja 50 velikih društvenih preduzeća i pomenuta kablovska industrija. Postupak restrukturiranja za kablovsku industriju je pri kraju. Tender za prodaju Fabrike kablova u Zaječaru je završen, u narednih nekoliko dana ugovor treba da bude potpisan, tender za prodaju 70% kapitala Fabrike kablova Jagodina biće uskoro raspisan, socijalni program implementiran, mere finansijskog restrukturiranja su implementirane. Prema tome, to očekujemo i ovde, a imajući u vidu interesovanje koje dolazi od renomiranih multinacionalnih kompanija, a pomenuću najsvežije interesovanje, ono dolazi iz Danske i tu očekujem uspešnu privatizaciju. Nema potrebe da narod plašite crnim perspektivama, crnim prognozama. Kao što sam rekao, mera političke odgovornosti se, između ostalog, iražava i spremnošću da se kaže istina, a ne da se priča, da se za ovom govornicom daju prazna obećanja koja se ne mogu ispuniti. Nikada niko u Vladi Srbije nije nijednog trnutka, nijednog dana dao obećanje koje nije imalo pokriće. Naše obećanje za restrukturiranje, za privatizaciju je bilo - potrebno nam je nekoliko godina, potrebno je realizovati mere restrukturiranja, neophodno je ući u restrukturiranje, odnosno u finansiranje jasnih i veoma teških socijalnih programa, ali ako to uradimo, šanse da nam preduzeća ponovo budu uspešna su mnogo veće nego što su bile pre nego što smo ušli u sam postupak restrukturiranja. Videćete kroz izveštaj Ministarstva za privredu i privatizaciju šta je urađeno na planu restrukturiranja velikih društvenih sistema. Ono što želim da kažem, ovo nije prvi put da Ministarstvo za privredu i privatizaciju podnosi izveštaj Narodnoj skupštini, jer Ministarstvo je redovno podnosilo izveštaje Narodnoj skupštini, što je u obavezi i prema Zakona o privatizaciji, makar kada je proces privatizacije u pitanju. Redovne mesečne izveštaje Ministarstvo je upućivalo Odboru za privatizaciju. Ukoliko se sećate, ja se isto sećam, rad Odbora za privatizaciju jeste javan i svi narodni poslanici imaju prava da budu upoznati sa materijalima koji se razmatraju na Odboru za privatizaciju. Ministarstvo za privredu i privatizaciju ima nekoliko veoma važnih odgovornosti u svom delu, a jedna je privatizacija, druga je restrukturiranje privrede, i to restrukturiranje velikih društvenih sistema. Tu je razvoj malih i srednjih preduzeća, zatim definisanje zakonodavnog okvira, da bi se unapređenjem zakonodavnog okvira podigli uslovi za realizaciju što je moguće većih direktnih, stranih i domaćih ulaganja. Sasvim na kraju, Ministarstvo ima obavezu da prati izvršenje postupaka privatizacije po prethodnom Zakonu o privatizaciji. Pokušaću u najkraćem da vas o svakom od ovih delova informišem, odnosno šta je u prethodnom periodu urađeno. Pošto je najmanje pominjano za ovom govornicom, verovatno zato što tema nije toliko popularna, započeću svoj izveštaj, odnosno informaciju o tome šta je urađeno na planu razvoja malih i srednjih preduzeća. Mala i srednja preduzeća jesu jedna strategija za restrukturiranje srpske privrede, s obzirom da ćemo privatizacijom, privlačenjem investitora i investicija, značajnije unaprediti performanse srpske privrede koja se nalazi u postupku privatizacije. Nama je neophodno otvaranje novih poslovnih jedinica da bi jedna velika nasleđena armija nezaposlenih imala svoja kvalitetna radna mesta. Postoje dva načina da se problem nezaposlenosti reši, naime, jedan je razvoj malih i srednjih preduzeća, a drugi način jesu direktne velike investicije u nove kapacitete. Privatizacija nije način za rešavanje problema nezaposlenosti, naprotiv, privatizacija jeste način da se onaj broj neproduktivnih radnih mesta investiranjem, restrukturiranjem konvertuje u produktivna radna mesta. U okviru Ministarstva osnovan je Sektor za razvoj malih i srednjih preduzeća 2001. godine na osnovu Zakona o ministarstvima, koji je ova skupština izglasala u januaru 2001. godine. Na inicijativu Ministarstva, Vlada Republike Srbije je osnovala međuresorsku radnu grupu za izradu preporuka za pojednostavljenje uslova i postupaka osnivanja i razvoja malih i srednjih preduzeća i privatnih preduzetnika, zapravo za deregulaciju. Bilo je neophodno osnovati međuresorsku grupu ne samo da bi se konstatovale prepreke koje postoje u tekućem zakonodavnom okviru, već i da bi se izbegle eventualne prepreke koje mogu nastati novim zakonskim rešenjima. Ta radna grupa je imala ovlašćenja da koordinira aktivnosti različitih ministarstava, da inicira i razmatra predložene zakone i druge propise koji utiču na sektor malih i srednjih preduzeća. Ministarstvo je osnovalo preduzetnički savet, u kome učestvuju predstavnici preduzetnika u celoj Srbiji. Taj preduzetnički savet je zapravo novi nacionalni forum, u kome predstavnici javnog sektora i sektora malih i srednjih preduzeća zajedno rade na rešavanju problema sa kojima se suočava sektor malih i srednjih preduzeća, a sve u cilju pospešivanja budućeg razvoja sektora malih i srednjih preduzeća, gospodo narodni poslanici. Krajem 2001. godine osnovana je Republička agencija za razvoj malih i srednjih preduzeća i preduzetništva, sa ciljem da se identifikuju problemi malih i srednjih preduzeća i preduzetništva, da se iniciraju rešenja kojima će se poboljšati uslovi za osnivanje novih i dinamizirati razvoj postojećih malih i srednjih preduzeća. U 2001. godini, podsetiću vas, ova skupština je usvojila Zakon o agenciji za razvoj malih i srednjih preduzeća. Na osnovu tog zakona osnovana je pomenuta agencija. U saradnji sa donatorima osnovane su regionalne agencije za razvoj malih i srednjih preduzeća i podsticaj preduzetništva, čiji je osnovni zadatak bio da pomognu osnivanje i razvoj malih i srednjih preduzeća kroz pružanje nefinansijske podrške preduzetnicima i vlasnicima malih i srednjih preduzeća. To se obavljalo u vidu obezbeđivanja potrebnih informacija, zatim programa obuke i konsalting usluga. Najveći projekat Evropske agencije za restrukturiranje, nefinansijska podrška razvoju malih i srednjih preduzeća u Srbiji, omogućio je osnivanje sedam regionalnih kancelarija, i to u Zrenjaninu, Zaječaru, Užicu, Beogradu, Kragujevcu i Nišu. Vlada Republike Srbije, trenutno zajedno sa Evropskom agencijom, pristupa zajedničkom osnivanju kancelarije u Subotici i Kruševcu. Zajedno sa GTC-om osnovana je kancelarija, to je namačka agenicja za bilateralnu podršku, u Novom Sadu i Subotici, a sa SDC-om osnovana je regionalna kancelarija u Novom Pazaru. Takođe, Vlada Republike Srbije osnovala je posebno, bez donatorske podrške, kancelarije u Kragujevcu, Leskovcu, Valjevu i Šapcu, a u 2003. godini taj trend osnivanja regionalnih kancelarija i formiranja mreže je nastavljen. Osnovane su kancelarije u Bujanovcu, Požarevcu, Valjevu i Sremskoj Mitrovici. U čemu je razlika između onoga što smo zatekli i ovoga što danas imamo? Danas preduzetnici ne moraju da lutaju od vrata do vrata i da pitaju za savet, da dobiju pravu informaciju, da budu povezani sa sličnim preduzetnicima iz drugih regiona, iz drugih država, da dobiju podršku za izradu biznis plana, da dobiju podršku za izradu drugih analiza. Imaju svoje centre. Čitava Srbija je preplavljena mrežom regionalnih agencija za podsticaj razvoja preduzetništva. Kada su nas svojevremeno kritikovali zašto Zakon o agenciji za razvoj malih i srednjih preduzeća, a ne zakon o malim i srednjim preduzećima, mi smo vrlo jasno rekli zato što preduzetnicima nedostaje institucionalna podrška, jedno mesto razmene informacija, a ne sistemska rešenja koja bi favorizovala mala i srednja u odnosu na velika preduzeća, jer su prepreke za mala i srednja preduzeća i preduzetnike i velika preduzeća potpuno istovetne. U 2002. godini na planu zakonodavne aktivnosti urađene su izmene Zakona o preduzetnicima u vezi malih i srednjih preduzeća, izmena Zakona o preduzećima, Predlog zakona o garancijskom fondu, koji je dostavljen Narodnoj skupštini još u julu 2002. godine. I šta smo dobili ovim izmenama? Ovim izmenama smo dobili mogućnost da preduzetnici umesto da obijaju kancelarije Republičke vlade, republičkih ministarstava, svu potrebnu dokumentaciju prikupljaju na teritoriji vlastite opštine. Ovim izmenama smo dobili mogućnost, koju smo dali preduzetnicima, da umesto da prikupljaju sve dozvole, zatim da pribavljaju sva rešenja pre otvaranja preduzetničkih radnji, da to mogu da učine i nakon otvaranja preduzetničkih radnji, a da potreba za prikupljanjem dozvola pre otvaranja preduzetničkih radnji važi samo za odgovarajuće osetljive delatnosti, koje mogu da budu opasne po čovekovu okolinu. Verujte mi, danas ako neko želi da otvori samostalnu trgovinsku radnju, ugostiteljski objekat, čitav niz preduzetničkih radnji dovoljan mu je jedan dan da dobije status privremenog rada i da u tih mesec dana iza toga, u skladu sa unapred utvrđenom dinamikom, prikuplja sva potrebna dokumenta. Možda se vama čini, gospodo poslanici, da je to nebitno, ali to je za većinu naših građana, koji imaju preduzetničkog potencijala, jako važno, da ne troše svoje vreme i svoju energiju obijajući šalter do šaltera, obilazeći kancelariju do kancelarije, da ne postoji čitav niz administrativnih punktova da prikupe sve dozvole, nego da to urade u jednom danu i na jednom mestu. To se zove eliminisanje sistemskih prepreka, to se zove pristupanje rešavanju problema na sistemski način. To je nešto što je Ministarstvo za privredu i privatizaciju u ovom delu uradilo. Što se tiče Zakona o garancijskom fondu, meni je jako žao što je on čitavih godinu dana čekao da bude usvojen u ovom parlamentu. Žao mi je zbog toga što preduzetnici, oni koji imaju danas u vlasništvu mala i srednja preduzeća, imaju problem kolaterala, nemogućnosti obezbeđenja garancija prema poslovnim bankama, što im je uskraćena prilika da uz podršku garancijskog fonda koriste dodatna finansijska sredstva i realizuju svoje poslovne planove. Taj zakon, videćete nešto kasnije, usvojen je tokom 2003. godine, zajedno sa aktivnostima koje su u ovom sektoru usledile. Na predlog Ministarstva za privredu i privatizaciju Vlada je početkom 2003. godine usvojila strategiju razvoja malih i srednjih preduzeća. Ta strategija je dostavljena svim poslanicima u parlamentu i nadam se da ste imali prilike da detaljno proučite koji su strateški planovi Vlade u ovom sektoru. Strategija podrazumeva da narednih pet godina, umesto dosadašnjih 220.000 preduzetničkih radnji i preduzeća, egzistira više od 400.000 radnji i preduzeća. Strategija vrlo jasno definiše zadatke koje svaka vladina institucija, ministarstvo, ima da urade u narednih pet godina da bi se eliminisale prepreke, da bi se unapredio privredni ambijent i da bi se ovi ciljevi realizovali. Ukoliko se ovi ciljevi realizuju, koji nisu ambiciozni, jer podrazumevaju legalizaciju dela sive ekonomije, a siguran sam, i to i analize pokazuju, da najmanje 60% danas registrovanih nezaposlenih zapravo ima svoje radno mesto u sivoj ekonomiji, ukoliko se strateški ciljevi realizuju, to treba za posledicu da nam da milion novih radnih mesta i da značajno doprinese rešavanju problema nezaposlenosti. A da se ti koraci već danas ostvaruju, nešto kasnije daću vam veoma precizne podatke o broju preduzetničkih radnji, broju preduzeća osnovanih 2001, 2002. i 2003. godine. Ono što je za nas veoma važno, to jeste osnivanje Saveta za regulatornu reformu privrednog sistema, sa širom nadležnošću i većim ovlašćenjima. U cilju zaokruženja institucionalne infrastrukture, podrške razvoja malih i srednjih preduzeća i pokrivanju cele teritorije Republike Srbije mrežom regionalnih agencija, osnovane su još četiri regionalne agencije za razvoj malih i srednjih preduzeća. Potpisivanjem Solunske deklaracije, podsetiću, 21. juna ove godine, Republika Srbija je prihvatila i povelju o malim i srednjim preduzećima. Tom poveljom je predviđena izrada nacionalnog izveštaja o malim i srednjim preduzećima i usklađivanje ovog izveštaja sa evropskim direktivama. Na osnovu upitnika koji je dostavljen, prvi izveštaj o malim i srednjim preduzećima biće publikovan vrlo uskoro, s obzirom da je započeta izrada u julu mesecu, na Prvoj međunarodnoj konferenciji o malim i srednjim preduzećima. U 2003. godini, pored pomenutog Zakona o garancijskom fondu, a koji ste u ovom parlamentu usvojili i na tome vam se zahvaljujem dame i gospodo narodni poslanici, predloženi su i zakoni o agenciji za privredne registre, zakon o registraciji privrednih subjekata, zakon o stečaju, poravnanju i likvidaciji, o licenciranju stečajnih upravnika i naravno još jedan veoma važan zakon za celu privredu je u pripremi, a to je zakon o trgovačkim društvima. Zašto je važan zakon o agenciji za privredne registre i zakon o registraciji privrednih subjekata? Srbija danas ima jednu veoma komplikovanu proceduru za registrovanje privrednih subjekata. Potrebno je više od 60 dana da bi se privredni subjekti registrovali. Ono što smo uradili kod preduzetničkih radnji, nažalost, nije moglo da se uradi izmenom Zakona o registraciji privrednih subjekata. Tu nam je bila potrebna potpuna reforma registracionog sistema. Kada zakon bude usvojen, kad od 1. januara iduće godine novi sistem registracije bude implementiran, očekujte da će registracija biti obavljena ne više u roku od 60 dana, već najduže u roku od sedam dana i da će troškovi registracije privrednih subjekata biti deset puta niži nego što je danas. Na taj način mi otklanjamo ključnu prepreku za razvoj malih i srednjih preduzeća, ali i ključnu prepreku za realizaciju što je moguće većih priliva direktnih investicija. Očekujem da će Narodna skupština ovaj zakon usvojiti, jer taj zakon ima pre svega u sebi definisan interes privrednika Srbije, interes građana Srbije, interes preduzetničkog potencijala Srbije, koji je u stegama i koji treba da se oslobodi. Neko će možda pitati, zašto nije donet do sada. Zato, gospodo, što je posao oko usvajanja Ustavne povelje završen ne u roku od šest meseci, nego u roku od dve godine. Ovaj zakon, kao i zakon o stečaju, bio je na saveznom nivou, a gospoda koja su sedela u privrednim ministarstvima na saveznom nivou, očigledno, nisu smatrala za shodno da ovi zakoni treba da imaju prioritet. U Ministarstvu za privredu i privatizaciju ovi zakoni imaju prioritet, u aprilu predlog je pripremljen, a u junu je dostavljen Narodnoj skupštini. Očekujem da ćete tokom sadašnjeg zasedanja Narodne skupštine i zakon o stečaju i zakon o registraciji usvojiti. Što se tiče Predloga zakona o stečaju, želim da kažem da će Srbija dobiti jedan od najmodernijih stečajnih zakona, koji će biti u funkciji oživljavanja onog dela srpske privrede koji je prezadužen i koji upravo zbog toga što je prezadužen ne može da bude privatizovan, niti poslovno aktiviran na način kako definiše zakon o privatizaciji. To vam je jednostavno. Postoji interes za preduzeće, ali nema interesa da se preuzmu stari nagomilani dugovi. Postojeća stečajna procedura je neefikasna, duga, iako je legalna, nije dovoljno transparentna. Zakon o privatizaciji je afirmisao principe javnosti, otvorenosti i ti isti principi su ugrađeni i u zakon o stečajnom postupku, odnosno u ovaj veoma važan proces za dalje restrukturiranje srpske privrede. Umesto da traje deset ili više godina, ubuduće će stečaj trajati ne više od godinu dana. Stečaj ubuduće će zaista biti mehanizam za oživljavanje prezaduženog dela srpske privrede. I još nešto da kažem na tu temu, zakonom o stečaju su vrlo jasno podeljene uloge između, s jedne strane, trgovinskih sudova i, s druge strane, stečajnih upravitelja. Iskoristiću i ovu priliku da vas zamolim da taj zakon, koji takođe u sebi sadrži interes srpske privrede, interes stanovništva, što pre usvojite i da omogućite početak implementacije i ovog mehanizma za strukturiranje srpske privrede. Za mala i srednja preduzeća u proteklom periodu odobravani su krediti i to preko Evropske investicione banke, zatim kredite je odobrila Evopska agencija za rekonstrukciju, na osnovu ugovora koji su potpisani u 2002. i 2003. godini, a isto tako, Fond za razvoj je imao veoma intenzivnu aktivnost kreditiranja preduzeća iz ovog privrednog sektora. Evropska investiciona banka je potpisala 16. juna 2002. godine ugovor o globalnom kreditu od 20 miliona evra. Taj kredit je realizovan, a u najvećem delu rok za realizaciju ukupnog kredita je tri godine. Minimalni iznos kredita jeste 200.000 evra po jednoj partiji, a ročnost 12 do 15 godina; kamatna stopa je varijabilna, maksimalna kamatna stopa, a time govorim koliko je ovo značajo za razvoj malih i srednjih preduzeća, jeste 7,9%. Evropska agencija za rekonstrukciju je odobrila kredit od 15 miliona evra za finansiranje malih i srednjih preduzeća. Ta kreditna linija je u potpunosti realizovana. Na osnovu ove dve kreditne linije otvoreno je ukupno 2.500 novih radnih mesta u novom sektoru malih i srednjih preduzeća. Pošto primećujem da vam pažnja opada, jer vam tema razvoja malih i srednjih preduzeća nije naročito interesantna, a što je i razumljivo, jer tu i nema materijala za jeftini populizam, prelazim na drugi deo izveštaja Ministarstva za privredu i privatizaciju, i to onaj deo koji se odnosi na aktivnost Fonda za razvoj u proteklom trogodišnjem periodu. U proteklom trogodišnjem periodu fond za razvoj je ukupno odobrio 2.205 kredita u iznosu od 16 milijardi 254 miliona dinara. Ovim odobrenim kreditima otvoreno je ukupno približno 20.000 novih radnih mesta. Naravno, dinamika odobravanja kredita je različita u ovom proteklom periodu. Najveći iznos kredita je odobren upravo u 2002. i 2003. godini. Pored, kažem, investicionih kredita, Fond je odobravao kratkoročne kredite za finansiranje obrtnih sredstava, zatim kredite za podsticaj izvoza, za otkup voća, za tekuću likvidnost preduzeća. Za razliku od prošlih vremena, kada je Fond za razvoj bio socijalni amortizer, kada je delio kredite bez ikakvih ekonomskih rezona, kada je novac od prodaje "Telekoma" podeljen privredi koja nije bila u stanju da vrati tako dobijena sredstva, za razliku od tog perioda, danas fond za razvoj funkcioniše u potpunosti u skladu sa ekonomskim principima. I ono čime ljudi koji čine menadžment Fonda za razvoj treba da se ponose jeste stepen povraćaja kredita: 96% jeste stopa povraćaja uloženih plasiranih sredstava od strane Fonda za razvoj i čini mi se da je samo prema tom podatku Fond za razvoj bio na prvom mestu sa ukupnim bankarskim sektorom. Mi smo na samom početku realizacije programa privatizacije, i uopšte ekonomske tranzicije, jasno rekli da imamo dovoljno snage i spremnosti da narodu Srbije prezentiramo istinu o stanju u privredi. Ne bojte se, neću sada ponavljati da ste razorili privredu, da ste vašom mudrom politikom uništili budućnost Srbije, da ste vašom mudrom politikom napravili dodatne troškove za generacije koje su nakon toga došle. Ono što želim da kažem jeste da se Vlada Srbije, umesto da štampa novac i da na taj način finansira socijalni mir, opredelila za politiku jasnih, čistih, realnih računa. Realnost jeste da danas u Srbiji nemate jedno preduzeće koje ima optimalan broj zaposlenih. Nažalost, to je tako i zato ne okrivljujem socijaliste koji su bili pre ove vlasti. To je jednostavno problem administrativne ekonomije, koja se u Srbiji razvijala od 1945. godine naovamo, problem obaveznog zapošljavanja, u skladu sa nekakvim zakonima koji su ranije definisali ekonomsku politiku. Međutim, postavlja se pitanje kako rešiti problem koji u Srbiji postoji, a to je višak zaposlenih u pojedinim preduzećima. Tu se mi i vi razlikujemo. Razlika je u tome što se Vlada Republike Srbije opredelila da aktivno učestvuje u finansiranju socijalnih programa za višak zaposlenih, a ne da taj problem prepusti preduzeću, koje nije u stanju da reguliše ni elementarna pitanja vlastitog privrednog opstanka. Kao posledica tako definisane politike osnovan je tranzicioni fond u budžetu za budžetsku 2001. godinu, koji se evo već četvrtu godinu nalazi u budžetu Republike Srbije. Iz tih sredstava tranzicionog fonda finansirani su socijalni programi, na koji način je ukupno zbrinuto 58.000 radnika. Nažalost, to je realnost Srbije. Ti radnici jesu bez posla i sa fiktivnim radnim mestom. Da bismo napravili iskorak napred u pravcu restrukturiranja preduzeća, u pravcu privatizacije, ponovnog aktiviranja zapuštenih kapaciteta, mi smo najpre morali da uradimo taj veoma bolan posao. Vi vrlo dobro znate da je svaki socijalni program bio zasnovan na konsenzusu koji je postizan sa učesnicima u realizaciji programa, a to su pre svega sindikati; svi reprezentativni sindikati i oni koji ne pripadaju grupi reprezentativnih sindikata, a postoje, egzistiraju u konkretnom preduzeću u kome se sprovodi socijalni program. Na taj način mi smo ukupno finansirali socijalne programe za gotovo sva preduzeća koja se nalaze u postupku restrukturiranja, s tim što su socijalni programi finansirani za još nekoliko velikih preduzeća van liste restrukturiranja, za preduzeća koja se nalaze u tenderskoj privatizaciji. To je zapravo način da se pokaže odgovorna politika ekonomske tranzicije. Mi smo mogli da kažemo - izvolite vi, gospodo iz preduzeća, pa se sami bavite vašim problemima. No, nažalost, odgovor na to pitanje smo unapred znali: taj problem neće biti rešen, preduzeće će otići u stečaj bez ikakve izvesnosti da iz tog stečaja ponovo bude privredno reaktivirano; ili, drugi način koji takođe nismo izabrali, a to je da finansiramo plate iz budžeta, a da taj budžet fiktivno punimo štampanjem para na Topčideru; ili pak da pravimo neku iluziju o struji koja ne košta ništa i koja se valjda džabe sama od sebe proizvodi; ili pak da varamo seljake da ne plaćamo pšenicu svake godine kada se rod pšenice ubira. Mi nismo izabrali ni jedan ni drugi model, nego smo rekli da je ovo istina. Vi se vrlo dobro sećate početka realizacije ovih programa koji se desio u "Zastavi" u Kragujevcu i vrlo se dobro sećate da u samom startu to i nije naročito dobro prihvaćeno od strane zaposlenih, ali onog časa kada je prevladao razum nad emocijama i kada su sindikati, zajedno sa Ministarstvom, agencijom i naravno drugim ministarstvima u Vladi Republike Srbije, jasno shvatili da nema drugog izbora. Meni je jako drago da smo konačno, 50 godina nakon Drugog svetskog rata, nakon početka izgradnje administrativne ekonomije, priznali i prihvatili da socijalne troškove mora da finansira država, priznali i prihvatili da je jedini način dobro organizovane realne tržišne ekonomije zapravo realni čisti računi između učesnika u privrednim poslovima, i to računi koji podrazumevaju čvrstu finansijsku disciplinu. Paralelno sa procesom realizacije socijalnih programa, znajući da mnoga od tih velikih preduzeća ne mogu da opstanu u dužem vremenskom periodu, subvencionirali smo njihovo poslovanje, subvencionirali smo njihov obrtni kapital, da se period restrukturiranja dočeka u aktivnom stanju, da se na taj način šanse za uspešnu privatizaciju i njihovo definitivno oživljavanje, odnosno restrukturiranje učine mnogo izvesnijim. Iz budžeta izdvojili smo preko 14 milijardi dinara u ove tri godine, 603 preduzeća su korisnici budžetskih subvencija, subvencija u privredi, i za svaku plasiranu budžetsku subvenciju postoji jasan izveštaj, sa kompletnim fakturama, tako da se zna način kako su te budžetske subvencije utrošene u svakom konkretnom preduzeću. Sada, pošto se neretko u javnosti čuje da se pare od privatizacije koriste za neke druge svrhe, a ne vraćaju se privredi, hajde da saberemo samo ove dve cifre: 14 milijardi za subvencije, 11 milijardi ili 12, o tome će ministar Milovanović precizno reći, ako vam već jutros nije rekao, za finansiranje socijalnog programa, to je dakle 26 milijardi. A 26 milijardi je 400 miliona evra. U budžet Republike Srbije je ukupno ušlo 75, odnosno 80% od ostvarenog prihoda od milijardu i 200 evra. To je 960 miliona. Preko Fonda za razvoj plasirano je 250 miliona evra kredita za mala i srednja preduzeća, kredita za preduzetnike. Vama ću kasnije objasniti ovu komplikovanu računicu, 80% puta milijardu i 200. Preko budžeta je finansirana putna infrastruktura, za razliku od perioda uništavanja putne infrastrukture. Ne računam onaj kratak period obnove uništenog tokom bombardovanja, zahvaljujući ponovo mudroj politici, jer i to nije elementarna nepogoda i nije se desilo samo od sebe, već je rezultat politike. Ako pogledate današnje aktivnosti na putnoj infrastrukturi i kada pogledate da smo u 2001. godini imali svega četiri milijarde u budžetu za finansiranje rekonstrukcije putne infrastrukture, a da ćemo u 2004. godini imati više od 10 milijardi budžetskih sredstava, zajedno sa svim drugim kreditima, zajedno sa svim donacijama koje dolaze za to, izračunajte sami koliko sredstava je vraćeno u privredu na osnovu ostvarenih prihoda od privatizacije. Dakle, ponoviću još jednom - 14 milijardi za subvencije, 12 milijardi za socijalne programe, za putnu infrastrukturu godišnje u proseku šest milijardi i, ono što je veoma važno, Fond za razvoj je plasirao 250 miliona evra. Sami ćete videti da je cifra koja je vraćena privredi mnogo veća od ostvarenih prihoda od privatizacije. Zašto poredim ove veličine? Zbog toga što su prihodi od privatizacije ekstra vanredni prihodi. Oni se dešavaju jednom, u periodu tranzicije. Isto tako, finansiranje socijalnih programa u propalim preduzećima u periodu tranzicije se samo jednom dešava, i to su ekstra vanredni rashodi, kao što su ekstra vanredni budžetski rashodi subvencioniranje privrede u restrukturiranju, pa je normalno da ti ekstra prihodi budu iskorišćeni na drugu stranu. Zbog toga me naročito začuđuju kritičari koji, s jedne strane, kritikuju kako se u privredu ništa ne ulaže, a, s druge strane, predlažu modele vaučerske privatizacije, gde zapravo nema nikakvih prihoda. Baš me interesuje na koji način bi došli do neophodnih prihoda za ulaganje u privredu po modelu besplatne podele. No, da ne dužim puno. Prelazimo na treći deo izveštaja, koji se odnosi na ono što sve vas, a i čitavu javnost najviše interesuje: to je izveštaj o privatizaciji. Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujući vama, koji ste sa više od dvotrećinske većine usvojili zakon o privatizaciji i paket privatizacionih zakona, više od 170 poslanika je glasalo za taj zakon, i nije pogrešilo i nema čega da se stidi, naprotiv, treba da se ponosi rezultatima koji su ostvareni u proteklom periodu, mi smo u junu mesecu bili u situaciji da započnemo postupak osnivanja novih institucija. Te institucije su Agencija za privatizaciju i Akcijski fond, da bismo mogli da započnemo postupak implementiranja procesa privatizacije na transparentan način, što podrazumeva potpunu otvorenost procesa i, sa druge strane, potpuno javni proces. Znam da reč "javni" za većinu opozicionih poslanika izaziva stres, strah, jer niste navikli da radite javno, ali to jeste izvorni princip privatizacije u Srbiji, koga se mi striktno pridržavamo. Kasnije ću vam pokazati da postoje svi podaci o tome ko je kupac preduzeća, koliko je potencijalnih kupaca učestvovalo, kada su aukcije, odnosno tenderi održani. Sve te podatke možete proveriti u Centralnom registru, gde se vodi evidencija o svim vlasnicima u postupku privatizacije. Agencija za privatizaciju danas jeste moderna institucija koja ima oko 250 zaposlenih u ukupno sedam centara. Od ukupnog broja zaposlenih, 230 su u stalnom radnom odnosu, dok su ostali tu po ugovoru. Četiri centra u Agenciji su ključna i oni predstavljaju kanale prodaje. To su centri za tendersku prodaju, aukcijsku prodaju, za restrukturiranje i za prodaju preostalog dela kapitala iz prethodne privatizacije, koji se nalazi u akcijskom fondu. S obzirom da ste vi ovde usvojili princip decentralizacije i da ste sugerisali Ministarstvu za privredu i privatizaciju, što smo mi prihvatili i na tome se zahvaljujem, da se inkorporira princip decentralizacije u postupku privatizacije. Mi smo vaš zahtev i vaš predlog usvojili na dva načina. Prvo, osnovali smo regionalne kancelarije. Regionalne kancelarije rade u Novom Sadu, Nišu, Kraljevu i Kragujevcu. Taj trend osnivanja regionalnih kancelarija se nastavlja. Preduzeća koja su u postupku aukcije se aukcioniraju upravo u ovim mestima, ne više samo u Beogradu i ne više samo na jednom mestu. Ali, to ne znači da metodologija, da poštovanje zakonskih načela, principa i podzakonskih načela nije identično implementirano prilikom aukcija u svim regionalnim kancelarijama. Potpuno identični postupak, samo mesto za aukcioniranje je drugačije. Drugi način decentralizacije celog procesa odnosi se na pravo preduzeća da priprema dokumenta u aukcijskoj privatizaciji. Upravo zbog toga proces aukcijske privatizacije danas teče uspešno, teče efikasno i on predstavlja veliki teren za aktiviranje preduzetničkog potencijala koji u Srbiji postoji. Mnogi su sumnjali u preduzetnički potencijal u Srbiji, pa su, predlažući neke druge modele, poput modela besplatne podele, želeli da taj preduzetnički potencijal bude ispoljen u liku ili u vidu delovanja inostranih finansijskih investicionih fondova, zanemarujući preduzetnički potencijal Srbije. To je potpuno pogrešno i to je praksa pokazala. Do sada je u postupku privatizacije privatizovano više od 900 preduzeća. U postupku tenderske privatizacije privatizovano je 27 preduzeća. Tu je stepen učešća inostranog kapitala najznačajnija stvar: 90% investicija i privatizacionih prihoda u tenderskoj privatizaciji upravo se ostvaruje učešćem inostranih investitora. Prodajna cena koja je ostvrena u tenderskoj privatizaciji, ukupna prodajna cena, iznosi 795 miliona evra, što je za više od 50% veće od ukupne zatečene knjigovodstvene vrednosti. Da se zadržimo na trenutak kod ovog podatka. Mnogi su kritikovali model privatizacije, da se radi o rasprodaji, uzimajući pri tome pravo da budu veći znalci i od samog tržišta. Tržište je jedini merodavni sudija koji daje odgovor na pitanje kolika je vrednost nečega, vrednost proizvod, vrednost kapitala u postupku privatizacije i vrednost usluge. To što je knjigovodstvena vrednost visoka u knjigama preduzeća posledica je prethodno usvojenih načela procene, koji su se zasnivali na pukom fizičkom prebrojavanju sredstava koja preduzeće ima, ne konstatujući pri tome profitni potencijal preduzeća. Postulat koji važi za tržišnu ekonomiju jeste da preduzeće vredi onoliko koliko su vredni njegovi profiti. Ako nema profita, ako ima gubitaka u jednom dugom vremenskom periodu, onda nema ni vrednosti kapitala, bez obzira na njegove sjajne zgrade, sjajnu opremu, bez obzira na svu imovinu koju ima. Mi se, naravno, nismo poslužili načelom fizičkih zgrada i imovine, nego upravo načelom profitne snage za definisanje vrednosti kapitala i prepustili tržištu da to odredi. Bez obzira na to, videli ste da su prihodi od privatizacije u tenderskoj privatizaciji 55% veći od ukupne sume knjigovodstvene vrednosti kapitala ovih preduzeća u tenderskoj privatizaciji. Za vas je verovatno interesantno ko su kupci u postupku tenderske privatizacije. Iskoristiću ovu priliku, s obzirom da se neretko u javnosti čuje - ne zna se ko su kupci, pa koristi se prljavi kapital itd, a verujte mi, u Srbiji ne postoji transparentniji i otvoreniji proces od procesa privatizacije, gde se tačno zna ne samo ko je kupac, nego ko su potencijalni kupci u aukcijskoj privatizaciji, gde se tačno zna sa kog računa se obavlja plaćanje i da nadležna komisija, koja, eventualno, treba da utvrdi odgovarajuće nepravilnosti, na vreme dobija sve informacije o svim postupcima privatizacije. Mi smo imali ukupno 27 uspešnih postupaka tenderske privatizacije. Samo da napomenem da se trenutno u proceduri tenderske privatizacije nalazi još 30 preduzeća za koje očekujem da se uspešno privatizuju do kraja 2004. godine. Preduzeće "Zorka farma" je kupljeno od strane domaćeg preduzeća "Hemofarm koncern" iz Vršca, za 70% kapitala "Hemofarm" je platio 14.670.000 evra. Obaveza za investiranje iznosi 27,5 miliona evra, a ukupni socijalni program, koji je takođe garantovan prvoklasnom bankarskom garancijom, iznosi 16,1 milion evra. Prema tome, to je jedan od primera uspešne privatizacije u Šapcu, privatizacije "Zorka farma". S obzirom da je proteklo skoro godinu dana od privatizacije "Zorka farma", bilo bi interesantno pogledati šta je to novi vlasnik u međuvremenu uradio. U međuvremenu novi vlasnik je u potpunosti ispunio investicionu obavezu za prvu godinu u iznosu od 13.350 miliona evra. Takođe je socijalni program u iznosu od 16,1 miliona evra ispunjen u svim tačkama osim u jednoj, gde se potpisivanje ugovora za izgradnju dijagnostičkog centra u Šapcu upravo očekuje ovih dana. Dakle, možete videti da i lokalna samouprava u Šapcu, u konkretnom primeru, ima vrlo jasnu korist koja je definisana i koja je posledica uspešne privatizacije. Zatim, imali smo privatizaciju "Merime" iz Kruševca, koju je kupila jedna od najvećih nemačkih kompanija, nemačko-austrijska kompanija "Henkel", kupoprodajni ugovor je potpisan 30. septembra 2002. godine, ukupna cena za 70% kapitala iznosila je 14,4 miliona evra. Investicioni program nominalno izražen iznosi 43 miliona evra, socijalni program 12,1 milion evra. S obzirom da imamo izveštaj šta se desilo u međuvremenu u Kruševcu, investiciona obaveza u iznosu od 6,7 miliona evra u prvoj godini je u potpunosti ostvarena, socijalni program je izvršen u potpunosti, plate su povećane za prvih 5%, a od 1. jula 2003. godine za dodatnih 5%, u skladu sa socijalnim programom. Imali smo privatizaciju, niti jedan radnik u "Merimi" nije otpušten, kao što niti jedan radnik forsirano nije otpušten niti iz jednog preduzeća u tenderskoj privatizaciji, za većinu ovih preduzeća postojao je dobrovoljni program zasnovan na finansiranju otpremnina i to vrlo visokih. To važi za "Merimu", važi za "Popovac", važi za "Beočin", za "Kosjerić" i za većinu ovih preduzeća koja se nalaze ili su se nalazila u postupku tenderske privatizacije. Ali, niti jedan radnik nije otišao tako što je dobio otkaz. Otišao je samo ako je sam odlučio da ode zbog otpremnine, visoke otpremnine koja mu je podeljena. To je veoma važno reći. Valjaonica aluminijuma, svojevrmeno vrlo popularna tema, ona je privatizovana 1. oktobra 2002. godine, tada je potpisan kupoprodajni ugovor, ako vas interesuje u koliko sati i taj podatak možemo dobiti. Sve informacije imamo o svakom preduzeću koje je u postupku privatizacije, a imate ih i vi, samo ih ne čitate, jer vas istina ne interesuje. Interesuju vas priče, poluistine, polučinjenice, da ih iznosite za ovom govornicom i da na taj način pokušate da ugrozite jedan veoma uspešan proces. Za 70% kapitala slovenački "Impol" je platio 6,6 miliona evra, ukupan investicioni program prihvaćen u nominalnoj vrednosti iznosi 14,87 miliona evra, ukupan socijalni program 6,28 miliona evra. Šta se desilo u međuvremenu, pošto je proteklo godinu dana? Proizvodnja udvostručena. Investiciona obaveza za ovu godinu, ispunjena u potpunosti, iznosila je 2,6 miliona dolara i čak je premašena, prema izveštaju koji imamo. Do kraja godine će ukupno biti investirano preko 6 miliona dolara. Socijalni program u prvoj godini, iznosio je 1.161.000 dolara, ostvaren je u potpunosti. Povećane su zarade za 41%, isplaćene su otpremnine za 170 zaposlenih, dobrovoljne otpremnine, koje su zaposleni preuzeli. Mogu da vam pročitam svako preduzeće, ako to želite. "Rumaguma" iz Rume, ugovor potpisan 20. februara ove godine, kapital preduzeća prodat kompaniji "Galaksi" iz Bostona, SAD. Ukupna cena za 70% kapitala minimalna, svega 460 hiljada dolara. Preduzeće u momentu privatizacije pred bankrotom, sa visokim obavezama, gde kapaciteti ne rade, sa nerešenim ekološkim problemima, sa neisplaćenim zaradama radnicima, sa uslovima rada kakvi ne dolikuju periodu početkom 21. veka. U međuvremenu investirano, kapacitet podignut i pre 15 dana obavešten sam da je sklopljen ugovor između "Galaksija" i "John Deer"-a za proizvodnju pneumatika za izvoz u centralnu i zapadnu Evropu. Ne samo to, gospodo, zahvaljujući "Galaksiju" stupili smo u kontakt sa "Džon Dirom", koji i te kako izražava interesovanje da svoj kapital ulaže u kapacitete traktorske industrije kod nas. To je ono što vi ne razumete. Zašto su nam potrebni renomirani investitori? Zato što su ti dobri primeri pozivnica za druge investitore i zato što se samo investicijama podiže kapacitet korišćenja u ovim preduzećima, propalim zahvaljujući vašoj mudroj ekonomskoj politici u prethodnih deset godina. Pretpostavljam da vas interesuju i šećerane, pošto ste ih ovde pominjali. Evo, i o njima ćemo reći nešto. Evo tri šećerane koje su bile najpopularnije u periodu privatizacije, "Jedinstvo" iz Kovačice, "Donji Srem"iz Pećincaca i "Jugozapadna Bačka" iz Bača. Sve tri šećerane su kupljene u javno otvorenom tenderu za po tri evra po šećerani. I ja kažem "jao", ali te kapacitete ste vi ostavili ruinirane. Nismo ih mi uništili. I ti kapaciteti i taj kapital vredi tako nisko zahvaljujući vašoj mudroj državničkoj ekonomskoj politici. Šta se u međuvremenu desilo? Mogli ste da vidite da je jedan sindikalni lider, koji nikako ne može da bude povezan sa Vladom, pre mesec dana bio tamo i javno rekao da su te tri šećerane primer uspešne privatizacije. Pa ako sindikalni lider štiti interese radnika, nemojte mi reći da vi više štitite interese od samog sindikata, koji zato i postoji. U "Jedinstvu" iz Kovačice u proteklom periodu investirano je ukupno 1.680.000 evra, što je više od 380.000 evra u odnosu na preuzetu ugovornu obavezu. U Pećincima "Donji Srem", koji je takođe kupljen za tri evra, ali u javnoj, transparentnoj, otvorenoj tenderskoj proceduri, gde su bili pozvani svi potencijalni investitori, a to što je samo jedan kupio tendersku dokumentaciju i dao ponudu i taj jedan se zove MK "Komerc", to je zahvaljujući vašoj mudroj ekonomskoj politici, jer su kapaciteti uništeni i drugi se nisu ni interesovali. Investicioni program za prvu godina u Pećincima u "Donjem Sremu" je iznosio 2.200.000 evra, ukupno je investirano 2.476.000 evra. Napominjem da su socijalni programi i u prethodno pomenutom, a i u ovom preduzeću ostvarni u potpunosti. U "Jugozapadnoj Bačkoj" iz Bača investicioni program za prvu godinu je iznosio 900.000 evra, ukupno je investirano 2.100.000 evra, socijalni program takođe je ostvaren u potpunosti. Ako ne verujete ovim podacima, izvolite otiđite u ta tri kapaciteta i pitajte radnike, povedite kamere zajedno sa vama i pustite taj prilog na bilo kojoj televiziji i pokažite da je možda istina drugačija. Ali nažalost, vašu žalost, ovo je istina kako je urađena privatizacija. Što se tiče cementara, i one su jako popularno, je li tako? Imamo tri cementare koje su privatizovane na samom početku. Tu je Beočinska fabrika cementra privatizovana, ugovor potpisan 30. januara 2002, ukupna cena je 59.027.000 evra, ostvarena dautomom potpisivanja ugovora. Zatim, ukupni investicioni program 37,5 miliona evra nominalno izražen i ukupni socijalni program, takođe nominalno izražen, 29 miliona evra. Zatim Cementara "Kosjerić" iz Kosjerića, kupljena od "Titana" iz Grčke za iznos od 41,2 miliona evra, ugovor potpisan istog dana, 30. januara 2001. godine, a ukupna investiciona obaveza je 34,5 miliona evra, ukupni socijalni program 18,7 miliona evra. Fabrika cementra iz Popovca; ko živi u Popovcu, u okolini Popovca ili makar u tom kraju, zna da je Fabrika cementa 2001. godine pre početka privatizacije bila pred samo zatvaranje, pred bankrotstvom, da je bilo više od hiljadu izvršnih utuženja za plenidbu imovine. To možete da proverite ako ne verujete i da je to, između ostalog, rezultat monopolizacije i to jedne neprirodne monopolizacije fabrike cementa. Da se nije desila privatizacija 2002. godine, početkom 2002. godine, odgovorno tvrdim da bi sa velikim šansama danas ti kapaciteti bili poslovno neaktivirani. Šta smo uradili? Ostvaren je ukupan prihod za budžet Republike Srbije kod Fabrike cementa Popovac u iznosu 60,9 miliona evra, ukupni investicioni program, nominalno iražen, 98 miliona evra i 25 miliona evra ukupan socijalni program. Izveštaj koji imamo potvrđuje da su sve investicije za prvu godinu nakon privatizacije u potpunosti realizovane i da je socijalni program u potpunosti realizovan. Samo ću vam nabrojati druga preduzeća, bez namere da čitam, ali da znate da u svakom trenutku kada želite da dobijete pravu informaciju, istog časa ćete je dobiti. To su PKS "Lateks", Mitrovačka industrija ventila, FRAD iz Aleksinca, "Nisal" iz Niša, "Polet" iz Novog Bečeja, "Jelen do", "Kolubara", "Gas beton", "Žitopek", "Frikom", "Srbijaturist", "Putnik", Šajkaška, Šećerana Crvenka i naravno tri poslednje, DIN, DIV i "Beopetrol" iz Beograda. U aukcijskim privatizacijama do sada je ukupno realizovana prodaja u 735 preduzeća, pri čemu je ukupan prihod ostvaren u iznosu od preko 270 miliona evra i pri čemu je ta prodajna cena niža za 20% od knjigovodstvene vrednosti i to je tačno, to je činjenica, od toga ne bežimo. Maločas sam objasnio na koji je način knjigovodstvena vrednost u prethodnim statusnim promenama društvenih preduzeća fiktivno i veštački naduvavana, tako da ove dve cifre uopšte nisu za poređenje. Šta je to što je za poređenje i za primer? Prvo, imamo proces koji je javni, koji je otvoren i koji se prenosi TV kamerama. Svako ko želi da gleda prenos aukcije, a nema niti vremena niti načina da ode do mesta gde se aukcije održavaju, dovoljno je da uključi televizijsku stanicu i da vidi šta se tamo dešava ili da otvori računar, internet stranu i da u dikretnom prenosu prati tok aukcijske privatizacije. Imamo potpuno otvoreni proces, a to znači proces u kome bilo ko ko je zainteresovan da učestvuje u aukcijskoj privatizaciji može da pristupi, da plati tendersku, odnosno aukcijsku dokumentaciju i da se iza toga pojavi kao potencijalni kupac onog dana kada se aukcija održava. Imamo situaciju gde su nam poznati kupci, poznati unapred kao potencijalni kupci, i na kraju imenom i prezimenom oni koji pobeđuju na toj aukciji. Imamo proces u kome apsolutno nema načina da bude unapred definisano ko će biti pobednik. Sve vas pozivam na bilo koju aukciju da unapred vi meni kažete - ovaj će biti ili onaj, pa da vidimo da li ćete pogoditi. Neće pogoditi, pobediće onaj ko je spreman da plati najveću cenu. Znam da vas princip konkurencije iritira, jer ste navikli da radite ispod stola, jer ste navikli da radite u mraku, jer ste navikli da javne nabavke organizujete direktno, tako što pozovete firmu koja vam se dopada, jer ste navikli da kupujete za vlastite potrebe gomile stvari iz budžetskih sredstava, o čemu postoji izveštaj budžetske inspekcije i desetine i desetine krivičnih prijava koje su podnete. Nažalost, nisu još uvek aktivirane, ali ti prekršaji ne zastarevaju i biće aktivirane i zato ćete snositi odgovornost. Ali moraćete da me saslušate do kraja, ma koliko da ste alergični na reč konkurencija, javnost, otvorenost procesa, transparentnost, jer ovo što vam govorim nisu prazne priče, nego su činjenice. Za svako od ovih preduzeća imamo detaljne podatke, ko su kupci, ko su potencijalni kupci koji su učestvovali, a nisu pobedili i kada je aukcija održana. Ne bojte se, neću vam čitati 750 aukcijskih preduzeća, a ako insistirate, u stvari, hajde sada da vidimo koliko i koje vrste kritika se upućuju na ovaj proces. Prva kritika jeste da se u privatizaciji ne zna ko su kupci. To jednostavno nije tačno. Bilo koji od osam miliona stanovnika može da sazna ko je kupac u privatizaciji u Srbiji. Imam ovde i samo ću vam pokazati, bez namere da čitam, ali ako baš insistirate mogu i to. Pogledajte samo nekoliko primera: "Autoservis" iz Priboja, vlasnik Kosta Ranitović iz Priboja, kupljeno na aukciji 3. aprila 2002. godine; "Elgakrop" iz Ljiga, 3. aprila 2002. godine, vlasnik Žarko Gajić, sedište kupca u Nišu; "Montaža" - Beograd, vlasnik Miomir Pajković iz Beograda, pobedio na aukciji 24. maja; "Ruma IGM" - Ruma, vlasnik Živorad Pantić iz Donjeg Tovarnika, pobedio 10. septembra 2002. godine; "Instalacije" - Novi Beograd, vlasnik Radoslav Ćurčić iz Novog Sada, pobedio 26. septembra. Pošto ima jako puno, a podsetiću vas da ste vi za 10 godina vaše vladavine prodali jedno preduzeće i jedno poklonili, mislim na Galeniku, a ono koje ste prodali mi i dan-danas pokušavamo da ispitamo šta se zapravo desilo i da vratimo telekomunikacije tamo gde im je mesto, da imaju stabilnu osnovu za budući razvoj. Ovde ima više od 910 preduzeća i za svako preduzeće podaci. "Šumadija" iz Rače, kupac Gordana Milekić - Rača Kragujevačka itd. Znači, ako vas interesuje ko su kupci imate to u vašem Odboru za privatizaciju, imate na internet-sajtu i nema nikakve tajne, nema nikakvog skrivanja, nema nikakve laži, nego samo istina, direktna i konkretna. Kada neko kaže, i to su kritike koje se čuju, da ovo nisu pravi kupci i da iza njih stoji neko, to su prazne priče. Taj koji stoji bogami će morati da stoji narednih pet godina. Narednih pet godina mora da stoji i da razmišlja da li će mu posle pet godina ovaj koji je zvanični kupac prebaciti besplatno svoju imovinu. Ukoliko se drznuo da napravi takvu nelegalnu aktivnost ili akrobaciju, da nekog drugog poturi, pa da sa njim sklopi ugovor, da prebaci vlasništvo nakon pet godina, tako sklopljen ugovor je nevažeći, ništavan i nelegalan. Pitam javnost Srbije pre svega, a pitam i sve vas, kome ste spremni da ponudite 100.000, milion evra da se umesto vas vodi kao vlasnik preduzeća i da pet godina čekate da vam se to preduzeće naknadno nekom fiktivnom transakcijom vrati. Takav ne postoji u Srbiji. Ne verujem ni prijatelju, ni komšiji, ni bilo kome, jer ovo je posao, ovo su poslovni ekonomski interesi, koji se održavaju samo na način punog poštovanja pravila igre koje postoje, a pravila igre su u potpunosti jasna, jer nema nikakvog mešetarenja. Sledeća kritika koja se najčešće čuje jeste da se u privatizaciji pere novac. To jednostavno nije tačno, jer ću vas podsetiti, ako uključite elementarnu logiku, novac se pere u transakcijama koje su tajne, a ne javne. Privatizacija je javni proces, proces koji je otvoren, gde se zna ko su kupci i gde se zna ko su potencijalni kupci. Ako uključite elementarnu logiku, jasno vam je da kroz proces privatizacije nema pranja novca. Sledeća kritika koja se najčešće javlja, to govorim zbog građana Srbije i znam da vas istina ne interesuje puno, ali želim da građanima Srbije poručim da ne nasedaju na vaše neutemeljene kritike da Vlada Srbije rasprodaje privredu Srbije. Vlada Srbije ne rasprodaje privredu Srbije nego Vlada Srbije privatizacijom stvara razvojnu šansu za privredu Srbije na način što je moguće većeg privlačenja međunarodnih investitora, multinacionalnih kompanija, a ako hoćete i domaćih privatnih investitora i preduzetnika. Kako? Tako što te investicije ulaze u naša preduzeća. Ne mislite valjda da će bilo koji inostrani investitor uprtiti preduzeće na leđa i odneti ga negde preko granice u neku drugu zemlju? U tim preduzećima radi naše stanovništvo i sa povećanjem obima proizvodnje ta preduzeća će plaćati porez našoj državi. Ta preduzeća će proizvoditi proizvode koji će biti mnogo konkurentniji nakon realizovanih investicija. Ti proizvodi će se izvoziti u druge zemlje i to će biti naš izvoz, srpski izvoz. To su pametne zemlje u tranziciji znale da prepoznaju u jednom dobrom modelu privatizacije i iskoristile privatizaciju kao način za podizanje konkurentske sposobnosti vlastite privrede. Oni koji to nisu znali, oni koji su napravili grešku, što im ne treba zameriti, jer je privatizacija ipak bila novi proces, izabrali su model besplatne podele, model vaučerizacije. Njima ne treba zameriti i zaista se treba upitati šta je to sa elementarnim ekonomskim znanjem, ekonomskim obrazovanjem, kada danas i dalje postoje tzv. ekspertske grupe koje predlažu vaučerizaciju, besplatnu podelu i žele da ovoj zemlji naprave potpuno isti scenario onih zemalja koje su imale neuspešnu privatizaciju. Na svu sreću takvi se ne pitaju. Ono što ćemo mi na kraju imati, imaćemo jednu kombinaciju različitih modela privatizacije. Ne treba zanemariti da je devedesetih godina veliki deo srpske privrede privatizovan kroz model privatizacije i kroz komercijalne sive transakcije, kroz otakanje društvene svojine ka privatnim preduzećima. Taj model iz 1997. godine i pre toga već danas je produkovao više od 250.000 akcionara i to je onaj deo tzv. narodnog kapitalizma koji se neretko provlači po štampi i kroz taj talas su otišla najuspešnija preduzeća, kojih je doduše malo, jer danas kada ovde izađete i počnete da nabrajate uspešna preduzeća iz prethodnog koncepta, dođete do cifre pet i tu stanete. Kažem vam - dođite do deset i ne morate dalje. Znači, imali smo koncept koji je produkovao veliki borj internih akcionara i to će biti snažan podsticaj za razvoj beogradske berze, za razvoj finansijskih tržišta. U drugom delu je ostala grupa preduzeća koja ima znatno lošije finansijske i poslovne performanse i kojima je potreban svež kapital. Do tog svežeg kapitala se ne dolazi besplatnom podelom nego prodajom kapitala, ne radi prihoda i ne radi prodaje nego radi investicija i to smo pokazali. Zašto prvo bolja preduzeća, pa onda lošija? Zato što je potrebno izvršiti pravednu, pravičnu raspodelu troškova tranzicije. Zaista je duboko pravedno, socijalno zasnovano i prihvatljivo da se od prihoda od privatizacije finansiraju socijalni programi u lošijim preduzećima, da se od prihoda od privatizacije, ostvarene u boljim preduzećima, finansiraju subvencije u lošijim preduzećima u toku trajanja postupka restrukturiranja. I upravo zbog toga sam svoje izlaganje započeo subvencijama, da vam pokažem da model koji se sprovodi ima u sebi duboku socijalnu komponentu, jer se prihodi isključivo koriste za amortizaciju teških i velikih troškova tranzicije, jer nam je nasleđeno stanje izuzetno loše. Zatim, upravo zbog toga sam rekao da vam pokažem da je ovo jedini način da se finansiraju upravo ti troškovi tranzicije. Na kraju, želim da kažem, za danas, par reči koje se odnose na privatizaciju koja teče iz akcijskog fonda. Vi znate da je prethodni model privatizacije podrazumevao besplatnu podelu akcija do 60%, a da je ostatak kapitala postajao vlasništvo države u akcijskom fondu. Ono što je paradoks i što je zaista neshvatljivo, bez obzira što je model privatizacije iz 1997. definisao široki spektar učesnika individualnih akcionara, niti je bilo moguće trgovati tim akcijama, niti je akcijski fond postojao. Tek donošenjem Zakona o akcijskom fondu 2001. godine mi smo osnovali akcijski fond i vrlo ubrzo aktivirali, odnosno stavili akcijski fond u funkciju. Na početku trgovanja akcijama iz akcijskog fonda, svega 10 preduzeća je kotiralo svoje akcije na berzi. Danas, više od 300 preduzeća akcije, doduše povremeno, kotira na beogradskoj berzi. Nažalost, nemamo trajnu kotaciju još uvek, ali Ministarstvo će početkom iduće godine realizovati program inicijalne javne prodaje i trajne kotacije. To će omogućiti stanovništvu da umesto štednju da ostavlja bankama, štednju obavlja kupovinom pojedinačnih akcija uspešnih preduzeća. Možete zamisliti kakav je to materijal i podsticaj razvoja finansijskog tržišta koji je akcijski fond u prethodnom periodu napravio. Ono što želim da kažem jeste da se načela koje podrazumeva poslovanje akcijskog fonda ni u čemu ne razlikuju od načela u privatizaciji. To je konkurencija, to je javnost i to je otvorenost. Ne postoji ijedan slučaj gde su akcije iz akcijskog fonda prodate mimo konkurencije. Kao što imam spisak kompletnih preduzeća u postupku aukcijske i tenderske privatizacije, tako kod sebe imam i kompletan spisak preduzeća čiji su manjinski paketi iz akcijskog fonda prodati preko beogradske berze. Ne bojte se, neću ni ovaj spisak čitati, jer se radi o 148 preduzeća, koja su privatizovana od aprila meseca 2002. godine do današnjeg dana. Na osnovu prodaje akcije iz akcijskog fonda, budžet Srbije je prihodovao 149 miliona evra, a što je za više od 60% veća postignuta cena, nego što je ukupan zbir suma vrednosti društvenih kapitala, odnosno državnog kapitala u akcijskom fondu pre privatizacije. Zašto je važno postojanje i aktiviranje akcijskog fonda? Rekao sam maločas, zbog razvoja finansijskih tržišta. Akcionari su napokon dobili priliku da imovinu koju imaju u svom posedu mogu i da utroše, ukoliko je to u njihovom interesu. Akcijski fond je snažno razvio akcionarsku kulturu u našoj zemlji. Gospodo, akcionarska kultura se ne razvija tako što se ljudima podele akcije, nego tako što se stvore institucije, zakonski okvir da ta kultura ima šansi i da se razvija. Šta smo uradili? Akcijski fond i institucija beogradska berza, sa dopunjenim pravilnicima, koji su omogućili ne samo trgovanje, koje je veoma često bilo izvor špekulativnih aktivnosti brokerskih kuća oko prosečne cene određivane na osnovu cene i količine traženih akcija, nego smo uveli metod trgovanja, prodajna cena za minimalno definisanu količinu. Podsetiću, upravo zahvaljujući akcijskom fondu jedan veliki broj akcionara u našoj zemlji konačno je shvatio da akcije koje poseduju imaju veliku vrednost. To jeste primer Apatinske pivare, kada je država 9,28% akcija tri nedelje nakon obavljene prve aukcije prodala po oko 10 puta većoj ceni u odnosu na cenu koju su prethodno postigli individualni akcionari. To jeste primer i u mnogim drugim slučajevima. Na kraju krajeva, imali ste prilike da vidite da smo pre možda nedelju ili deset dana, ne mi nego akcionari, zajedno sa akcijskim fondom, prodali akcije u Kanjiži, u Potisju iz Kanjiže, po ceni koja višestruko nadmašuje tržišnu cenu tog preduzeća. To jeste, između ostalog, bio način da se razvojem akcijskog fonda, razvojem akcionarske kulture, stvore uslovi za početak realizacije jednog veoma važnog projekta, a to je projekat inicijalne javne ponude, koji će omogućiti da se od aprila meseca iduće godine, po prvi put nakon više od 55 godina, nakon što je tržište u ovoj zemlji ukinuto posle Drugog svetskog rata, kotiraju akcije na beogradskoj berzi. S obzirom da je više, odnosno da se bližimo isteku današnjeg radnog dana, neću iskoristiti i zloupotrebiti vaše vreme i vašu pažnju. zaista se zahvaljujem, pre svega javnosti i poslanicima koji su sa pažnjom saslušali dosadašnje izlaganje Ministarstva za privredu i privatizaciju. Ono o čemu želim sutra, a zamoliću gospođu predsedavajuću, predsednika parlamenta, da mi omogući da malo damo izveštaj o privrednim aktivnostima, o tome šta se zapravo tamo dešava, da li se menja struktura privrede u konkurentskom smislu, da li je kritično i koliki je pad industrijskog obima proizvodnje, šta to znači kada dođe do trenutnog pada zbog postupka restrukturiranja i šta je to što možemo da očekujemo. Na kraju krajeva, da razgovaramo sasvim otvoreno, da li imamo danas jedan savršen sistem statističkog praćenja, koji obuhvata i privatnu privredu. Želim da vam prezentiram koncept industrijske politike u Srbiji, jer ste se svi pitali - a gde je strategija razvoja. To je koncept razvoja definisan kroz dugoročnu industrijsku politiku. Sasvim na kraju, da vas upoznam sa kompletnim zakonodavnim okvirom koji je Ministarstvo uradilo, direktno ili zajedno sa drugim ministarstvima, i sa planovima koje ćemo uraditi u narednom periodu, a sve u cilju završetka procesa ekonomske tranzicije. To treba da doprinese ubrzanom privrednom razvoju države Srbije na putu ka Evropskoj uniji i direktno će doprineti podizanju životnog standarda našeg stanovništva. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem gospodinu ministru. Naravno, gospodine ministre, imaćete i sutra priliku da nam ispričate šta ste radili za ove tri godine, za razliku od nekih koji su bili u hladu i mraku. Vidimo se sutra u 10,00 časova. Prijatno.