Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 108 narodnih poslanika, odnosno da imamo uslove za dalji rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje, u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodne poslanice i poslanici, moje pitanje je upućeno Ministarstvu rada, socijalne politike i zapošljavanja, a glasi – da li ovo Ministarstvo i Vlada Republike Srbije planiraju finansiranje izgradnje memorijalnog centra koji bi bio posvećen srpskim žrtvama u Prvom i Drugom svetskom ratu? Dakle, nad našim narodom je u oba svetska rata počinjen genocid. U Prvom, odnosno Velikom svetskom ratu - preko milion i 250 hiljada je bilo srpskih žrtava, a u Drugom svetskom ratu…
Poslaniče, molim vas, samo priđite mikrofonu. Ništa vas ne čujem.
Hvala. Molim samo za malo pažnje, koleginice i kolege, s obzirom na to da je ovo pitanje koje se odnosi na naše sunarodnike stradale u Prvom i Drugom svetskom ratu, a glasi – da li Vlada Republike Srbije, odnosno pre svega resorno Ministarstvo za rad, socijalnu politiku i zapošljavanje, u čijoj nadležnosti je i održavanje vojničkih i drugih memorijala, planira izgradnju memorijalnog centra posvećenog srpskim žrtvama u Prvom i Drugom svetskom ratu? Hoću da istaknem da je naročito u Drugom svetskom ratu na tlu bivše Jugoslavije počinjen jedan od najstrašnijih genocida u istoriji čovečanstva, odnosno da je više od milion srpskih žrtava umoreno i da je među njima veliki broj bio civila, žene, dece i starih ljudi, da je samo u Jasenovcu, prema raspoloživim dokumentima, ubijeno 700 hiljada Srba, ali i Jevreja i Roma. Smatram da je potrebno da se sačuva trajna uspomena na ove žrtve i da se u Beogradu, kao glavnom gradu Srbije i glavnom gradu matične zemlje svih Srba, podigne memorijalni centar po uzoru na Jad Vašem u Jerusalimu, u Izraelu, koji je osnovan 1953. godine ili po uzoru na Cicernakaberd koji je 1967. godine izgrađen u Jerevanu, glavnom gradu Jermenije. Reći ću samo nekoliko rečenica zbog čega smatram da je ovo značajno. Mi u Srpskom pokretu obnove smatramo da moramo da čuvamo uspomenu na ove žrtve, kako se zločini nad našim narodom više nikada ne bi ponovili. U ovom memorijalnom centru bili bi izloženi dokumenti, artefakti, fotografije, evidentirana imena ubijenih. Ove žrtve zaslužuju saosećanje za patnje koje su podneli. U okviru ovog memorijalnog centra trebalo bi da postoji institut koji bi se stalno bavio proučavanjem ovog velikog zločina, koji bi organizovao simpozijume, kongrese, okrugle stolove, koji bi organizovao izložbe širom sveta o stradanju našeg naroda, kako bi bila upoznata domaća i svetska javnost. Potrebno je takođe ustanoviti opštenacionalni dan sećanja na naše žrtve u ovim ratovima, a smatram da oni zaslužuju da se po njima nazovu i ulice, trgovi u našim gradovima, kao i institucije od nacionalnog značaja. Pogotovo je to značajno sada u vreme kada se negiraju srpske žrtve, kada vidimo to u susednoj Republici Hrvatskoj, oživljavaju neke aveti prošlosti iz Drugog svetskog rata, kada pokušavaju da rehabilituju tzv. Nezavisnu državu Hrvatsku, u čemu nažalost učestvuju i neki predstavnici Vlade Republike Hrvatske. Vidimo da jedan odpromotera takvih tendencija ministar kulture, što je posebno žalosno, u Vladi Hrvatske i odgovor naš na takve pokušaje - istina i dokumenti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Enis Imamović.
Hvala, uvažena predsednice. Svoje današnje pitanje upućujem ministru kulture. S obzirom da će ovih dana biti sa nama, verujem da mu neće biti teško da nam konačno odgovori na pitanja u vezi kriminalne privatizacije Regionalne televizije Novi Pazar. Zbog ozbiljnosti ovih pitanja, tražim i da se o njima izjasne i premijer i ministri policije i pravde. O tome kako se krade novac građana Novog Pazara preko ove televizije ovde smo govorili već nekoliko puta, konkretno 2. aprila i 19. marta smo čak i postavili poslaničko pitanje na koje još uvek nismo dobili odgovor. S obzirom da do danas nije urađeno ništa po tom pitanju i da je kriminalna privatizacija Regionalne televizije Novi Pazar nesmetano sprovedena do kraja, nedvosmislena je umešanost najviših državnih funkcionera, u ovom slučaju ministra trgovine i telekomunikacija, gradonačelnika, uz direktno učešće zamenika gradonačelnika, direktora televizije i direktora novopazarskog zavoda za zapošljavanje. Sve su to članovi nekakvog fantomskog konzorcijuma koji je kupio ovu televiziju. Kako je to vladajuća režimska stranka sama sebi prodala tu televiziju? Vlada i Ministarstvo kulture su najpre ignorisali odluke Bošnjačkog nacionalnog vijeća, po kojima je ova televizija proglašena od posebnog značaja za Bošnjake. Zatim su ignorisani i pozivi da se iz tog razloga ova televizija izuzme iz procesa privatizacije. Mimo svega toga, oglašena je prodaja Regionalne televizije za iznos od 460.000 evra. U tu cenu uračunat je i socijalni program za višak zaposlenih radnika koje je trebalo da plati kupac. Nakon utvrđivanja ukupne cene, a pre prodaje Regionalne televizije, koalicija u Novom Pazaru donela je odluku o otpuštanju 51 radnika kojima će otpremnine, umesto kupac, isplatiti budžet grada Novog Pazara. Neposredno pre prodaje ove televizije, rebalansom gradskog budžeta za 2015. godinu, pored 68 miliona evra koji su predviđeni u 2015. godini, na račun ovog preduzeća uplaćeno je još dodatnih 16 miliona dinara. Regionalna televizija je potom prodata za 90 hiljada evra, što je pet puta manje od oglašene cene. Zatim, stranke vladajućeg režima donose odluku da se ovoj privatizovanoj televiziji iz budžeta grada Novog Pazara od novca građana svakog meseca isplaćuje 37.400 evra. Napominjem da se ova koalicija u Novom Pazaru i obavezala da taj novac isplaćuje u naredne tri godine, znači 37.400 evra u narednih 36 meseci. Na ovaj način, ti navodni kupci će taj svoj navodno uloženi novac povratiti za manje od tri meseca, a ostatak ovog novca će završiti ili u njihove privatne džepove ili u partijsku kasu. Ovo je vrhunski primer organizovanog kriminala i zbog toga tražim da se Tužilaštvo za organizovani kriminal izjasni po ovom pitanju. Ovde se ne završavaju slučajevi krađe novca građana Novog Pazara. Naime, koalicija u Novom Pazaru je na nameštenom konkursu dodelila 36.200 eura nekakvoj fantomskoj organizaciji pod imenom – Kulturno prosvetna zajednica Novi Pazar i to za navodne projekte na polju sporta i socijalnih davanja. Međutim, ovde se radi o potpuno anonimnoj organizaciji kako u oblasti kulture tako i u oblasti sporta i socijalnih davanja. Uostalom, šifra pod kojom je registrovan u APR-u 9499 joj ne dozvoljava da se bavi tim oblastima. Na čelu ovog udruženja je član stranke Rasima Ljajića, njegovo ime neću spominjati zbog toga što je očigledno zloupotrebljen za ove malverzacije. Zbog svega ovoga po ko zna koji put tražim od Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu da sprovede upravni nadzor nad odlukama i radom Gradske uprave u Novom Pazaru i od Vlade da se izjasni ko je taj dug dozvolio?
Zahvaljujem. Prosledićemo pitanje. Reč ima narodni poslanik Nada Lazić.
Poštovana predsedavajuća, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, želim da postavim pitanje Ministarstvu privrede i Vladi Republike Srbije, a povod za to je sudbina preduzeća „Luka“ Novi Sad, a povod je položaj malih akcionara, odnosno inicijativa malih akcionara ovog preduzeća. Naime, prošlog leta u novembru pojavila se informacija o tome kako je „Luka“ Novi Sad jedino profitabilno državno preduzeće u Novom Sadu koje državikao većinskom vlasniku isplatila dividende od oko šest miliona i 100.000 dinara. Država je vlasnik 99,38% kapitala, a manjinski vlasnici su radnici i penzioneri koji drže oko 0,62% tako da su dobili dividendu po jednoj akciji od 0,75 dinara i taj iznos se još umanjuje za porez. Pa je tako, primera radi, jedan od akcionara, penzioner koji ima 61 akciju, odnosno 61 komad običnih akcija kako se to kaže, ostvario dividendu od 38,86 dinara. Bilo bi smešno da nije tužno. Podsetiću da na teritoriji Srbije postoji 11 luka od kojih je osam na Dunavu, sve luke su privatizovane osim „Luke“ Novi Sad. U većini zemalja Amerika, Nemačka, Francuska kao primeri, luke su u rukama države koja pravi infrastrukturu i onda privatni kapital dolazi i ima svoju imovinu u okviru luke. Gradnja infrastrukture je izuzetno skupa tako na primer izgradnja sto metara vertikalnog keja košta od dva do tri miliona evra i mislimo da je jedan od razloga što se rečni promet u Srbiji slabo koristi upravo to veliko investiranje u luke, a čuli smo da su one i privatizovane. Među 24 najspornije privatizacije, podsetiću, nalazi se i „Luka“ Beograd, o čemu se vodi sudski postupak, a o ostalim privatizacijama lučne infrastrukture više se i ne priča. „Luka“ Novi Sad je osnovana 1953. godine, pokušaji da se ona privatizuje počeli su još 2003. godine. Izvršno veće AP Vojvodine i grad Novi Sad su 2009. godine zatražili od tadašnjeg Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja i Agencije za privatizaciju da se „Luka“ Novi Sad izuzme iz privatizacije i poveri na upravljanje gradu i Pokrajini kao dobro od opšteg interesa i u opštoj upotrebi. Podsetiću isto tako, za one koje ne znaju, a pretpostavljam da većina ne zna, u jeku krize luka je ostvarila najveći promet kada je na kraju, primera radi, 2012. godine premašila milion tona pretovara. Ključnu ulogu u sprečavanju privatizacije imali su radnici „Luke“ Novi Sad koji su svojim sindikalnim aktivnostima pokazali otpor koji je doveo do toga da se privatizacija do sada izbegne. U junu 2013. godine SNS je smenila tadašnjeg direktora bez konsultacije pokrajinskih i gradskih vlasti koje su pored države bili vlasnici „Luke“. Nakon zamene direktora upravljanje je omogućeno isključivo državi s obzirom da je većinski vlasnik sada ona sa 99,38% kapitala. Novi direktor je bivši direktor Instituta za plućne bolesti u Sremskoj Kamenici, lekar specijalista. Uz svo poštovanje lekara, ali mislim da sa rečnim saobraćajem nema nikakve veze. Mali akcionari o kojima sam rekla na početku, a videli ste koliko male dividende imaju, uložili su prigovore Vladi Republike Srbije na postupak privatizacije i načina rada Akcionarskog društva „Luka“ Novi Sad, a dobili su odgovor 26. januara 2015. godine od Ministarstva privrede u kome se kaže – da je Vladi Republike Srbije data zakonska mogućnost da odluči da li će pokrenuti postupak privatizacije u privrednim društvima u kojima je većinski vlasnik, te samim tim i da odluči o eventualnoj budućoj privatizaciji „Luke“ Novi Sad, odnosno da li će se tom prilikom deo kapitala preneti zaposlenima i bivšim zaposlenima bez naknade. Zato postavljam pitanje Ministarstvu privrede i Vladi Republike Srbije, šta Vlada Republike Srbije planira da uradi sa „Lukom“ Novi Sad, da li će uvažiti zahteve malih akcionara, jednog ovakvog profitabilnog preduzeća ili će „Luka“ Novi Sad doživeti sudbinu ostalih luka u Srbiji, a radnici biti otpušteni? Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, moje prvo pitanje je upućeno ministarki za državnu upravu i lokalnu samoupravu, a tiče se jednog zakona, a to je Zakon o matičnim područjima na teritoriji Republike Srbije koji je usvojen negde 2008. godine na 2009. godinu i koji se u praksi pokazao kao veoma loš. Šta je taj zakon konkretno doneo, a zbog čega ja smatram da je on izuzetno loš? Pre svega, do donošenja tog zakona na teritoriji lokalnih samouprava su postojale mesne zajednice koje su u svom okviru imale tzv. mesne kancelarije, a te mesne kancelarije imale su svoje referente. Ti referenti su bili u svakoj mesnoj zajednici, znači, bez obzira da li je u pitanju malo selo, veće ili manje naseljeno mesto, a donošenjem ovog zakona koji je donet u vreme Vlade Mirka Cvetkovića, mi smo dobili tzv. matična područja i matičare umesto referenata mesnih zajednica. Šta je to konkretno donelo u praksi? Donelo je da nažalost mi više nemamo mesne kancelarije u manjim selima, da nažalost imamo da se ta manja naseljena mesta gase, jer kad nemate referenta mesne kancelarije u kome možete da izvadite papire npr. potvrdu o porodičnoj zajednici gde vam je potrebno za dete, za školovanje ili za nešto drugo ili treće, to automatski povlači da se ljudi iz tog mesta dodatno iseljavaju. Dodatni problem je, uvažene dame i gospodo što umesto tih, to sam već rekao, referenata imamo matičare, a zakon je predvideo da matičari moraju biti diplomirani pravnici. Ili referenti koji su se zatekli na tom mestu u vreme donošenja zakona, a položili su tzv. stručni ispit. Sada zamislite vi u jednom manjem mestu bilo gde u Srbiji u brdsko-planinskom podruju gde postoji mesto koje ima 1.000 stanovnika punoletnih, ali imaju problem sa kadrom, da prosto nema diplomiranog pravnika za mesto matičara. Kada čujete sve ove probleme onda nije čudo što nam se sela gase i zbog toga ja još jednom molim ministarsku za lokalnu samoupravu da se pripremi izmena ovog zakona i da se omogući to što je bilo i pre 2008. godine, da jednostavno postoje referenti mesnih zajednica, da oni mogu biti i sa četvrtim stepenom stručne spreme tzv. srednjom školom i da to potpuno normalno funkcioniše. Ovo smo videli da jednostavno nije dobro, a kada nešto nije dobro treba ga što hitnije menjati. Moje drugo pitanje upućeno je Ministarstvu privrede i Ministarstvu poljoprivrede, a tiče se jednog problema koji sam ja više puta u ovoj Narodnoj skupštini iznosio kada smo raspravljali o izmenama iz Zakona o privatizaciji, a to su preduzeća koja se nalaze u stečaju. Naročito se to odnosi na tzv. poljoprivredne kombinate koji su bili u stečaju i koje su tzv. preduzimači ili investitori kupovali iz stečaja. U stečajnoj masi kada su preuzimali dokumentaciju stečajnih upravnika stajalo je da to zemljište gde imate od desetine hektara pa do i preko hiljadu hektara zemljišta u tim poljoprivrednim kombinatima se vodi kao zemljište na korišćenju. Ljudi su kupili pravna lica, uložili su ogroman novac, ja takav primer imam sa preduzećem PIK Oplenac u Topoli gde su strani investitori u pitanju i firme koje nisu radile desetinama godina su pokrenute, a sad je nastao problem sa zemljištem gde se pojavljuje Uprava za zemljište Ministarstva poljoprivrede i kaže da je to zemljište u državnom vlasništvu i da mora da ponovo ići na javni konkurs za dodelu tog poljoprivrednog zemljišta. Pitam ja i ministra privrede, a i ministra poljoprivrede – pa, koji je onda osnov da ti investitori ostanu, naročito u manjim sredinama da šire proizvodnju, da pokreću, da zapošljavaju ljude, ako je osnov zbog čega su došli, a to je zemljište njima jednim dekretom Ministarstva poljoprivrede oduzeto? I zato jednostavno molim i ministra privrede i ministarku poljoprivrede da se napravi jedan koordinacioni tim da se ovi problemi sagledaju i da se što hitnije ti problemi reše, jer se bojim da ćemo u suprotnom imati da jedan broj ljudi koji su došli sa ozbiljnim investicijama u Srbiju jednostavno se okrenu i odu. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima dr Blagoje Bradić. Izvolite, gospodine Bradiću.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Uvažene koleginice i kolege, poštovani građani Srbije, po ko zna koji put ću uputiti pitanje predsedniku Vlade, gospodinu Aleksandru Vučiću, ovog puta ću ga pitati dokle se stalo sa rešavanjem problem dospelih, a ne izmirenih obaveza društvenih preduzeća po izvršnim presudama? Ja sam to pitao još 10. decembra prošle godine po treći put i umesto predsednika Vlade odgovorio mi je gospodin Sertić koji je u svom dopisu, po starom dobrom običaju ministarstava, ove Vlade, umesto da odgovori na postavljeno pitanje prepričava moje pitanje da bi u zadnjem pasusu odgovorio - s tim u vezi napominjemo da je u toku priprema izveštaja o evidentiranju dospelih, ne izmirenih obaveza društvenih preduzeća po izvršnim presudama za potraživanje iz radnog odnosa od strane Radne grupe, nakon čega će ovaj izveštaj biti dostavljen Vladi na razmatranje. Evo, o čemu se radi. Vlada Republike Srbije donela je odluku o formiranju Radne grupe za analizu stanja u vezi sa izvršavanjem presuda za potraživanje iz radnog odnosa. Kako u Republici Srbiji nije postojala jedinstvena i relevantna evidencija izvršnih sudskih presuda za potraživanje iz radnog odnosa koja nisu izmirena, Radna grupa je predložila Vladi donošenje uredbe o evidentiranju dospelih ne izmirenih obaveza društvenih preduzeća po izvršnim presudama za potraživanje iz radnog odnosa, kojim bi se utvrdila ukupna obaveza kao osnov za predlaganje propisa i za njihovo izmirenje. Napominjem da se radi, u pitanju je 82.486 radnika iz Republike Srbije, a iz mog Niša ih ima preko 4.000. Predmet evidentiranja po uredbi za dospele, ne izmirene obaveze na dan 31. decembar 2011. godine koji ima društveno preduzeće po presudi za potraživanje iz radnog odnosa koja je postala izvršna do 30. juna 2012. godine obuhvata presuđenu glavnicu, kamatu obračunatu prema presudi i troškove postupka. To su obaveze koje treba da se isplate tim ljudima. Nakon izvršenog evidentiranja stalo se sa rešavanjem ovog problema, te je ova Vlada 25. juna 2015. godine formirala Radnu grupu za pripremu propisa kojim će se urediti način regulisanja dospelih, a ne izmirenih obaveza društvenih preduzeća po izvršnim presudama za potraživanje iz radnog odnosa. Od 25. juna 2015. godine do danas, evo, vidite šta je odgovorio gospodin Sertić u ime Vlade da je u toku priprema izveštaja o evidentiranju dospelih, a ne izmirenih obaveza društvenih preduzeća. Znači, prevedeno na srpski jezik, da svi razumemo, da od isplate nema ništa. Znači, da ova Vlada nije sposobna da reši ovaj problem. Ja bih predložio ovoj Vladi, jer stanje je neodrživo i neizdrživo za te ljude. Imate primer da u Nišu već 22 dana Zoran Nešić, bivši radnik MIN-a specijalna vozila, koji potražuje šest i po miliona dinara na ime zaostalih zarada, sudskih presuda, taksi i kamata, štrajkuje čovek glađu, da svoju porodicu izdržava od materijalnog obezbeđenja koje dobija u visini od deset hiljada dinara. Samo za kiriju daje 12 hiljada dinara. Ima ženu i maloletno dete. Radi fizičke poslove kako bi uspeo da skrpi kraj sa krajem i nema novaca za plaćanje komunalnih usluga i javnim preduzećima, misli se na EDB. Ja bih predložio ovoj Vladi, gospodinu Vučiću ako želi da prihvati moj predlog, pošto od ove isplate koliko vidim nema ništa, da ova Skupština donese leks specijalis kojim će se omogućiti cesija između javnih preduzeća, komunalnih preduzeća, poverilaca, onih koji su dužni i države koja duguje tim ljudima koji duguju javnim preduzećima, kako bi bar se odbranili od moguće zaplene sudskih izvršitelja, onoga što im je još ostalo od pokućstva i nameštaja. Molim narodne poslanike, ako smo mogli da ekspresno izglasamo leks specijalis za „Beograd na vodi“, gde se privatna imovina oduzima da bi se dala drugom privatniku da pravi profit, onda možemo da izglasamo leks specijalis kojim ćemo omogućiti da ljudi mogu da plate potraživanja prema javnim preduzećima i komunalnim preduzećima od onog novca koji im duguje država, a koja je u suštini osnivač javnih preduzeća i komunalnih preduzeća preko lokalnih samouprava. Ja vas molim kolege poslanici da o ovome razmislite. Ovo nije političko pitanje ni stranačko pitanje. Ovo je pitanje koje je direktno vezano za 82.486 sudbina u Srbiji, a od toga četiri hiljade u Nišu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Bradiću. Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Bečiću. Ja sam nameravala da uputim pitanje predsednici Narodne skupštine, ali mogu i vama, a moje pitanje je upućeno i kolegama narodnim poslanicima, bilo kojih 80 kolega može da se pridruži mom zahtevu da se pokrene, ne da se pokrene inicijativa, nego da smenimo predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta, koji je u ovoj Skupštini izabran pre nepuna dva meseca. Radi se o profesoru dr Aleksandru Lipkovskom, koji je pre nepuna dva meseca izabran za predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta, a koji je inače pre toga 2009. godine jednoglasnom odlukom svih članova Odbora za obrazovanje i nakon toga zajedničkom odlukom Narodne skupštine, izbačen iz Nacionalnog prosvetnog saveta, kao nedostojan da obavlja tu funkciju, zaključak da je svojim postupcima povredio ugled dužnosti koju je obavljao kao član Saveta. Naime, saznalo se da je gospodin Lipkovski tom prilikom mimo zakona i tajno obavljao više funkcija, primao više naknada za rad i tada je Narodna skupština 2009. godine, u sastavu u kom je bila, zaključila da on nije dostojan da bude član Nacionalnog prosvetnog saveta. Ova Narodna skupština je zaključila da je on dostojan da bude predsednik Nacionalnog prosvetnog saveta,međutim ne predlažem ja da mi njega razrešimo zbog nečega što se desilo pre sedam godina, nego zbog jednog intervjua koji je gospodin Lipkovski dao, kao član Dveri. Ja ne znam da li je vama bilo poznato kada ste ga birali za predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta, da je on član Dveri, što je u suprotnosti sa zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, gde iznosi, biću vrlo blaga pa ću reći da iznosi problematične stavove u vezi sa obrazovanjem. Naime, naš predsednik Nacionalnog prosvetnog saveta, kolege molim vas da saslušate jer smo ga mi izabrali i mi možemo da ga smenimo, smatra da, kaže- znači li to da se vi zalažete za elitistički sistem u obrazovanju? A gospodin Lipkovski, predsednik Nacionalnog prosvetnog saveta odgovara – apsolutno i takav stav sam imao tokom čitavog svog radnog veka. U našu zemlju je dolazio izvesni finski „ekspert“ i zagovarao obrazovanje „za sve“, odmah je shvatio da se naši stavovi razilaze i rekao mi da sam ja elitista. Bio je potpuno u pravu, jer kada je obrazovanje u pitanju, zaista smatram da njegov glavni cilj nije masovnost, nego formiranje intelektualne elite određenog naroda. Dakle, mi imamo predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta koji smatra da obrazovanje ne treba da bude dostupno svima, nego treba da bude privilegija elite. Imamo predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta koji smatra da postoje nekakve međunarodne zavere protiv obrazovanja u Srbiji sa ciljem da se uništi srpski narod, da reforma obrazovanja ide u cilju toga da se izgradi novi u skladu sa interesima globalističkog poretka, govori o novom svetskom poretku, naravno o Soroševom fondu za otvoreno društvo, kritikuje koncepciju obrazovanja za sve, koja ja mislim da treba da bude ideal kom svi mi treba da težimo, bez obzira na to kojoj stranci pripadamo, jer govori da je parola obrazovanja za sve opasna tendencija proširivanja obuhvata na račun smanjivanja kvaliteta. Naš predsednik Nacionalnog prosvetnog saveta, kolege, koga ste vi izabrali, i dalje govori o tome kako treba da imamo 5% ljudi koji se obrazuju, a na drugu stranu onih 95% širokih masa kojima ne treba obrazovanje, koji samo treba da gledaju televiziju i prihvataju ono što im se tamo servira. Naime, reformi prosvete Srbije se uključio deo naučno neuspešnih psihologa, motivisanih finansijama koje su pristizale iz inostranstva, oštro se protivi, mislim da će tu biti interesantno kada ministar Vulin dođe, govori da je sistem inkluzije u obrazovanju najveći protivnik izgradnje elitističkog obrazovanja za koji se zalaže. Tako da, poštovane kolege, 80 poslanika je dovoljno kada smo u vanrednom zasedanju da podnesemo zahtev za smenu ovog čoveka, koji je predsednik Nacionalnog prosvetnog saveta i da ga smenimo, jer verujete da on sa ovakvim stavovima ne sme biti čovek koji će odlučivati o obrazovanju naše dece.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Novaković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, postavljam pitanje Ministarstvu zdravlja, Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja i Ministarstvu unutrašnjih poslova. Po kom osnovu je zaposlen doktor Oliver Dulić na Kliniku za ortopedsku hirurgiju i traumatologiju Kliničkog centra Vojvodine u Novom Sadu? Da li je zaposlen po osnovu konkursa? Gde i kada je bio objavljen taj konkurs? Da li je poštovana Uredba o zabrani zapošljavanja i da li je pribavljena saglasnost komisije Vlade Republike Srbije? Ako znamo da se vodi sudski postupak protiv dr Dulića, da li je pribavio neophodne potvrde da se ne vodi sudski postupak, koji zakon nalaže prilikom zapošljavanja? Da li je možda zaposlen preko nekog konkursa Vlade AP Vojvodine? Prema nezvaničnim informacijama, dr Dulić je konkurisao na projektu u svojoj matičnoj bolnici u Subotici, koja je odbila taj projekat, da bi projekat prihvatio KC Vojvodine, tj. Klinika za ortopediju, a taj projekat bi se radio u Urgentnom centru KC Vojvodine, gde je direktor dr Vesna Pajtić, supruga pokrajinskog predsednika Vlade Bojana Pajtića. Upravnik Klinike za ortopediju prof. dr Savić je podneo ostavku na mesto upravnika Klinike za ortopediju, jer nije hteo da učestvuje u nezakonitim radnjama. Svi zaposleni na klinici su bili protiv prijema dr Dulića, s obzirom da je van struke 10 godina i ne ispunjava uslove da bi radio na univerzitetskoj klinici. Pre ovoga, dr Dulić je bio zaposlen na mestu zamenika direktora Banje Termal iz Vrdnika, gde je DRI utvrdila da mu je vršena isplata zarada u visini četiri prosečne zarade, što je protivzakonito i prekršen je član 2. Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Juče je imenovan novi VD upravnik Klinike za ortopediju, dr Aleksandar Lažetić, koji ne ispunjava uslove po statutu KC Vojvodine za to radno mesto, s obzirom da nema zvanje nastavnika na Medicinskom fakultetu ili doktora nauka. Taj isti doktor Lažetić je smenjen sa mesta direktora filijale južnobačkog okruga Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje zbog raznih malverzacija za koje čekamo odgovor istražnih organa. Slična situacija kršenja statuta i postavljanje na mesto upravnika Abdominalne hirurgije KC dr Gorana Ilića, iz Sremske Mitrovice, koji takođe nije ispunjavao uslove za to radno mesto.Da podsetim javnost, pre toga dr Ilić je bio zaposlen u bolnici u Sremskoj Mitrovici i kada su istražni organi počeli da ispituju nabavke opreme na istoj bolnici, desio se požar gde je izgoreo ceo četvrti sprat te bolnice. Kao kadar Bojana Pajtića nagrađen i prebačen u Novi Sad, na pomenuto radno mesto. Specijalna bolnica za plućne bolesti dr Budisav Babić iz Bele Crkve, započeta izgradnja nove bolnice 2008. godine sredstvima Fonda za kapitalna ulaganja u vrednosti od oko milion i po evra, trebala je biti završena do 31. decembra 2009. godine, ali nažalost, do dan danas nije završena. Direktor bolnice dr Lidija Laketić, ugledan član DS Bela Crkva, je zbog zloupotrebe službenog položaja i malverzacija bila u pritvoru i nakon toga se zapošljava na Institut za plućne bolesti u Sremskoj Kamenici. Možemo navesti još mnogo ovakvih primera bahatog ponašanja Pajtić dr Bojana, koji ne poštuje ni struku, ni statute ni zakone, već je važno samo udomljavanje kadrova DS, a koji prouzrokuju ozbiljne posledice kako u materijalnom, tako i u pogledu pružanja zdravstvenih usluga građana Vojvodine. Nekorektno i krajnje loše je ovo sve prema svim zaposlenima u Kliničkom centru Vojvodine, gde rade izuzetno vredni i stručni kadrovi, a da samovolja jednog čoveka i njegove supruge, koja je direktor Urgentnog centra u Novom Sadu, čine to što čine sa kadrovima, kadriranjem i zapošljavanjem kadrova DS.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Siniša Maksimović.
Zahvaljujem. Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, uvaženi narodni poslanici, imam pitanje za ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja – kakav status ima gospodin Đorđe Mihajlović, čovek koji se više od 45 godina brine o Srpskom vojničkom groblju u Solunu, s obzirom da je skoro postavljen nov čovek koji će u buduće da radi ovaj posao? Svi mi koji ovde sedimo, a i celokupna srpska javnost zna o kom čoveku je reč. Reč je o čoveku čiji je deda bio predsednik Odbora za izgradnju Srpskog vojničkog groblja u Solunu, čiji se otac kasnije brinuo o njemu, a više od 45 godina gospodin Đorđe Mihajlović. Ja predlažem da Ministarstvo za rad, socijalna i boračka pitanja formira odbor za izgradnju spomenika gospodinu Đorđu Milićeviću na onom prostoru Srpskog vojničkog groblja, a da narodni poslanici učestvuju sa početnim sredstvima za izgradnju ovog spomenika. Imam još jedno pitanje za gospodina ministra prosvete – da li je tačno da u prosveti ima radnika koji su ispunili oba uslova za odlazak u penziju, 40 godina radnog staža i preko 65 godina života? Hvala.
Zahvaljujem. Pošto više nema prijavljenih za postavljanje pitanja, obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Konstantin Arsenović. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O DOPUNAMA ZAKONA O SPREČAVANjU DISKRIMINACIJE OSOBA SA INVALIDITETOM Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju Aleksandar Vulin, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Vladimir Pešić, pomoćnik ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja i Tijana Prijić, rukovodilac grupe u Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr dr Blagoje Bradić i Ivan Karić. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala, predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, ovo je jedini amandman koji poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS, ZS podnela na Predlog zakona i ja sam kratko o tome govorio u načelnoj raspravi. Znači, podržavamo Predlog zakona i spremnost Vlade da se promenom Zakona o sprečavanju diskriminacije nad osobama sa invaliditetom omogući korišćenje faksimila, praktično, u pristupanju tih osoba državnim organima, odnosno javnim organima i, kako ste vi govorili, bankama i nekim drugim institucijama. Mi smo našim amandmanom predvideli tu mogućnost kod overavanja ugovora kod javnih beležnika. Obrazloženje za ne prihvatanje ovog amandmana je slično onome što ste rekli u raspravi da je Sekretarijat zakonodavstva u Vladi, pretpostavljam, smatrao da je prvo potrebno uvesti ovu promenu u ovom zakonu, a onda kasnije promeniti i Zakon o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa. Na kraju obrazloženja za ne prihvatenje našeg amandmana govorite da je potrebno pokrenuti inicijativu za izmenu i dopunu zakona. Ja se jedino bojim, pošto nam slede izbori, da te inicijative neće biti skoro, da će ostvarivanje ovog prava, a ono polazi, ponavljam, iz Konvencije o zaštiti prava osoba sa invaliditetom koja govori o tome da država mora da im omogući slobodno raspolaganje imovinom i ostvarivanje svih drugih prava, da će ostati ova ideja i ostvarivanje ove ideje sa promenom zakona, da se neće desiti skoro, pogotovo imajući u vidu da je direktor Sekretarijata za zakonodavstvo, koji je i dao ovu preporuku i Vladi prilikom usvajanja zakona i kod odbijanja ovog amandmana, zauzeta osoba, predsedava RIK, iako je u ostavci već godinu i po dana, pa je pitanje kako će moći bilo šta vezano za rad u Vladi da postigne u ova dva meseca za vreme intenzivnog rada RIK. Nevezano sada sa tim, mislimo da je sam ovaj zakon leks specijalis i da je moglo, po našem mišljenju, ovim zakonom direktno uvesti tu mogućnost i pozvati se prilikom overe potpisa kod javnih beležnika na mogućnost koju ovaj zakon sada uvodi u pristupu kod potpisivanja kod javnih organa, znači pri opštinama, bankama i drugim institucijama. Smatramo da je zakonodavac mogao da ima i malo sveksibilniji stav i da prihvati naš amandman. Uostalom, vi ste sami rekli da ste razmišljali u tom pravcu, ali da je zakonodavstvo reklo da mora nekim drugim redosledom da se radi. Mi mislimo da je moglo i ovim zakonom i u danu za glasanje glasaćemo za naš amandman i pozivamo poslanike da nas podrže u tome. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Aleksandar Vulin.
Zahvaljujem se predlagaču, ali kao što smo rekli u raspravi, smatramo da je najpre potrebno promeniti Zakon o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa. Zakonom su uređeni odgovarajući načini i treba da budu prepoznati novi načini za korišćenje faksimila, za korišćenje pečata. Mislimo da ovo jeste dobar put, ali zaista niko ne treba da brine da ćemo mi nastaviti sa poboljšanjem položaja osoba sa invaliditetom u našem društvu. Uostalom, dokaz za to jeste da smo u ovih godinu i po dana, koliko je trajao mandat ovog ministarstva, ovo je treći zakon iz oblasti poboljšanja položaja života osoba sa invaliditetom. Dakle, orijentacija naše Vlade i orijentacija našeg ministarstva je takva i sigurno se neće prekidati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vesna Rakonjac.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicom, uvažene kolege narodni poslanici, ovaj amandman, ovakav kakav jeste, uopšte nije sporan i ostaje samo ta izražena sumnja da mi nećemo dovršiti posao do kraja. Meni je samo žao što vaš predstavnik iz Odbora za rad nije danas bio na sednici Odbora kada smo razgovarali o vašem amandmanu. Bili su i predstavnici organizacija osoba sa invaliditetom i mogu da vam dam puno uveravanje da će ovaj posao biti nastavljen, da je ovo samo prvi korak. Potpuno se slažemo sa vašim predlogom, ali je stvarno nemoguće u ovom momentu zakonodavno to sprovesti u kratkom roku. Nije predviđena mogućnost upotrebe faksimila u zakonu koji je za to predviđen i ići ćemo korak po korak. Srbija postaje polako uređena država, tako da ne trebamo raditi ništa preko noći i ništa na brzinu, korak po korak, a imamo uveravanja da ćemo to i odraditi kako valja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, amandman ne sumnjam da je imao dobru nameru, ali naravno ne treba ga prihvatiti. Zašto ga ne treba prihvatiti? Zato što jedna odgovorna Vlada i jedno odgovorno ministarstvo ne predlažu zakone koji su u koliziji jedni sa drugima. Prihvatanjem ovog amandmana ovaj zakon bio bi u direktnoj koliziji sa Zakonom o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa, gde je u članovima 12, 13. i 14. jasno i precizno regulisano overavanje potpisa, prepisa i rukopisa. Ono što moram da istaknem jeste da je ova Vlada i ovo ministarstvo prvi put, donošenjem dopuna ovog Zakona o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom, uvelo u pravni okvir mogućnost da se lica koja imaju telesna i senzorna oštećenja i druge bolesti mogu, umesto svog potpisa, koristiti pečat sa ugraviranim identitetom, odnosno faksimil. Sve su to razlozi zbog čega ovaj amandman ne treba prihvatiti.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Ninoslav Girić.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicom, koleginice i kolege narodni poslanici, slažem se sa obrazloženjem ministra i sa koleginicama koje su govorile pre mene. Ovo je novina, tek se sada uvodi kao mogućnost u naš sistem. Mislim da je sasvim u redu pokrenuti inicijativu za izmene i dopune Zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa i da na taj način ova materija bude sveobuhvatno regulisana. U principu ovaj amandman SNS neće prihvatiti.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Vlada i Odbor za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Reč ima narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović.
Koristiću svojih pet minuta. Dakle, rekao sam u raspravi u načelu da u ime Pokreta za PREOKRET ću glasati u danu za glasanje za ovaj zakon i da je ovaj zakon solidan, nedovoljan, ali solidan u smislu da nemam primedbi na ova njegova četiri člana. Na ovaj član 1. jesam podneo amandman i objasniću razlog zbog čega … Da, da, koristiću pet minuta. Dakle, zbog čega smatram da je Vlada trebala da prihvati ovaj amandman, čak je Vlada u obrazloženju odbijanja amandmana prihvatila moje argumente, samo je vidljivo da nije razumela šta sam ja sa ovim amandmanom želeo da postignem. Kažem – ovaj zakon nije loš. I moram da kažem da Vlada otkad je u ostavci podnosi solidne zakone, što bi značilo da bi bolje bilo da je već kada je izabrana podnela ostavku i moguće da ne bi napravila tolike štete. Recimo, za ovaj član može da se kaže da će on popraviti položaj osoba sa invaliditetom, da će oni moći da se potpišu na izvestan način, bez poteškoća, zato što će imati tehničku spravu koja će im to omogućiti i njihov hendikep će biti otklonjen. Međutim, ono što je sporno i što sam pokušao da ispravim kroz ovaj amandman koji je podneo Pokret za preokret, jeste sledeće: u stavu 2. ovog člana se kaže: „Isprave koje predstavljaju formu ugovora ili nekog drugog pravnog posla ne mogu se potpisivati u skladu sa stavom 1.“ Dakle, stav 2. definiše izuzimanje iz opšteg pravila iz stava 1. Međutim, ako ga tumačite u skladu sa onim što se podrazumeva pod pravnim poslom, vi u suštini anulirate ovaj zakon. Zašto? Zato što je pravni posao i kupovina karte u autobusu, pa čak i ono što u obrazloženju kaže zakonopisac, odnosno Vlada, brakorazvodna parnica. To je isto pravni posao. Stavom 2. na implicitan način isključujete mogućnost da se upotrebi taj pečat. I vi kažete – sve što je pravni posao, ne može biti overeno ovim pečatom. Predlog Pokreta za preokret je bio da se doda reč: „teretnog“. Dakle, bilo bi da se pečat ne može upotrebiti u slučaju teretnog pravnog posla, koji bi stvarao pravnu obavezu za onoga ko je taj pečat koristio. U obrazloženju se kaže sve ono što su i moje argumentacije. Međutim, amandman se ne prihvata. Dakle, nije u stavu, gospodo iz Ministarstva, nije u stavu 2. proširena mogućnost stava 1, već je ograničena mogućnost tog stava 1. I vi kažete – ne, u pravne poslove spada to, to i to i ne dozvoljavate da se ubaci reč: „teretna“ i praktično anulirate stav 1. i kažete da bi ovo što ja predlažem moglo da se reguliše eventualno nekim drugim zakonom. Niste u pravu. Ja sam samo želeo da se ne desi da neka osoba sa invaliditetom želi da koristi pečat za overavanje nekog dokumenta i da mu kažu – ne može to, to je pravni posao. A sve je pravni posao. Sad sam vam objasnio šta je pravni posao, a i vi ste to objasnili u odbijanju mog amandmana. Dakle, brakorazvodna parnica, neki drugi postupak itd. je pravni posao, nije teretni pravni posao, ali je pravni posao. I vi praktično na taj način omogućavate faktički da ovaj zakon neće moći biti primenjen ukoliko ga neko bude tumačio ekstenzivno, ukoliko pravni posao bude tumačio u suštini onom šta on jeste. A teretan pravni posao se jasno zna šta je – to je onaj posao koji stvara obavezu, materijalnu ili neku drugu obavezu za učesnike u tom poslu. Zbog svega ovoga, još jednom vas molim da prihvatite ovaj amandman, da uvažite ove činjenice koje preciziraju i ne omogućavaju ekstenzivno tumačenje ove pravne norme koja, na neki način, ugrožava samu svrhu ovog zakona. Vaše obrazloženje, molim vas, pročitajte ga pažljivo, ide u korist mog amandmana, samo ste vi moj amandman pogrešno protumačili. Dakle, da bi ovaj zakon više išao u korist osoba sa invaliditetom ili da se ne bi desilo da on ne bude primenjen, ja vas molim i predlažem da prihvatite ovaj amandman. Ja ću svakako glasati za ovaj zakon, međutim, bojim se da ćemo sutra imati problema sa primenom ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Zahvaljujem se predlagaču ali moram još jednom da ponovim razloge zašto odbijamo i ovaj amandman. Predlog koji je pred vama ne služi za to da se izmeni drugi zakon. Dakle, ovo o čemu govorimo je predmet regulisanja drugog zakona. Ono što smo mogli da uradimo mi smo uradili u okviru zakona koji je pred vama. Dakle, ispunjavamo odredbe konvencije koja je trebala još davno da se usvoji. Ne možemo ovde da promenimo, može, Skupština sve može, ali ne vidimo političku opravdanost i ne vidimo pravnu opravdanost da se Zakon o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa izmeni ovim zakonom. To reguliše Ministarstvo pravde, ono će to uraditi, siguran sam u najskorije vreme, od nas imaju tu inicijativu. Tako da na ovaj način smo omogućili da postojeći pravni okvir bude sačuvan, ali da u isto vreme omogućimo ipak jednu posebnost za osobe sa invaliditetom i da rešimo problem koji je dugi niz godina pritiskao osobe sa invaliditetom i ovo je dobar način da se to reši. Ali, ne na taj način što ćemo mi sada preuzimati tuđa ovlašćenja i preuzimati tuđe ingerencije i mi ovde kroz jedan zakon početi da menjamo drugi zakon. Tu se ne stvara pravna sigurnost. Ovo što je urađeno je dobro, što ste i sami priznali, hvala vam na tome. siguran sam da će vrlo brzo i Ministarstvo pravde prepoznati potrebu da se nastavi sa produbljivanjem ovog instituta o kome ste i vi govorili, a o kome govori naš zakon.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, po amandmanu.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, hajde redom. Prvo, ne stoji činjenica da je Vlada, kao što smo malopre čuli od ministra, prihvatila ovaj amandman, kao što je to predlagač amandmana rekao. Ja se zahvaljujem ministru koji je malopre dao jedno da kažem, sadržajno obrazloženje zašto ne treba prihvatiti ovaj amandman. Po mom mišljenju ovaj amandman ne treba prihvatiti ni iz suštinskih, ali ni iz formalnih razloga. Suštinski razlozi su sadržani u obrazloženju, odnosno u mišljenju koje nam je Vlada dostavila. Ako je predlagač amandmana pročitao mišljenje mogao je da zaključi zbog čega treba odbiti odnosno, zbog čega je neprihvatljiv njegov amandman. Da ne bih čitao sada obrazloženje, malopre je ministar to lepo obrazložio, a i obrazloženje je dugačko. Međutim, kada je reč o formalnim razlozima, nemam ništa protiv da se predlagač amandmana oslovljava ili potpisuje kako god želi, pa i kao lider nevladine organizacije, u privatnoj prepisci. Kada se privatno sa nekim dopisuje može da se oslovljava, može da se potpisuje kako god želi. Može da se potpiše i kao Napoleon, kao Bog sunca, kao kralj i ne znam ni ja kako. Ali, kakve to veze ima sa Narodnom skupštinom? Dakle, u zvaničnim skupštinskim aktima to nije dozvoljeno. Zamislite sada kada bi svaki poslanik napustio svoju poslaničku grupu, pa osnovao nevladinu organizaciju i krenuo da podnosi amandmane i da se potpisuje kao lider te nevladine organizacije. To je nemoguće, to je nedopustivo. Već jako dugo vremena gospodine predsedavajući ukazujemo i gospodin Rističević i ja na ovu situaciju. Mislim da je krajnje vreme da prekinemo sa tom praksom. Još jedna rečenica, s obzirom da je izgovorena sintagma da je Vlada u ostavci ili tako nešto. Vlada nije u ostavci, ali postoje poslanici koji su u odlasku. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, Sokrat beše, gospodine Martinoviću, rekao – ko zna da ne zna, taj već nešto zna. Predlagač amandmana još nije shvatio velikog Sokrata, ali mislim da u ovoj Narodnoj skupštini narednih decenija neće ni shvatiti. Teško će se takva politička gromada povratiti u ovaj parlament posle narednih izbora. Naime, ja smatram da je ovaj amandman neuredan. Gospodine Martinoviću, ja sam vama već govorio da na vašem odboru povedete računa o tome. Evo vidite, Republika Srbija, Narodna skupština, poslanik prof. dr ime i prezime, pa povlaka Pokret za preokret. Mi nemamo poslanike. Naša funkcija se zove, kako? Narodni poslanik. Pokrajinski parlament ima osobe čije je zvanje poslanik. Znači, ili je pokrajinski poslanik zalutao u ovaj parlament, ili jednostavno takva funkcija ovde ne postoji. Ako ne postoji funkcija poslanika, onda ne postoji ni amandman poslanika, jer amandmane mogu da predlažu narodni poslanici, i to piše u Poslovniku. Za razliku od predlagača amandmana, ja nisam predavač na Pravnom fakultetu ili već profesor prava na fakultetu u Novom Sadu. Ja ne znam šta ti studenti nauče, ali ja ništa nisam naučio, naučio sam sve suprotno od onoga što pravo govori. Pravo govori, takođe, da je zabranjeno plagiranje, posebno političkih stranaka. Političke stranke imaju svoje obaveze. Zamislite sutra da neki poslanik, recimo, predloži sa taštom, svastikom ili sa sobom formira udruženje - Paja Patak, Miki, Šilja, Politikin zabavnik, pa da dođe ovde i da podnese amandmane kao Paja Patak. Vama je smešno, ali ne postoji u Zakonu o NGO, nevladinim organizacijama, tzv. udruženjima građana, za koje je potrebno tri člana, ne postoji odrednica da je zabranjeno da se u nazivu stranaka, u nazivu stranaka je zabranjeno da budu imena stranaka kako sam već naveo - Paja Patak, Miki, Šilja, Politikin zabavnik, ali za udruženja građana takva odredba ne važi. Dakle, sutra može da nam se pojavi stvarno Paja Patak, Miki, Šilja, a možda se već i pojavio, vidim ima čudnih predlagača amandmana, može da se pojavi ovde i da nam predlaže amandmane. Zamislite sada da mi to moramo da razmatramo. To je jedno. Drugo, političke stranke imaju svoje obaveze, ne samo prema biračima, već prema Agenciji za borbu protiv korupcije, da podnose izveštaje itd, što udruženja ne moraju. Postoji više obaveza. Recimo, postoji obaveza političke stranke da ne sme da se finansira iz inostranstva, a udruženja to mogu. Političke stranke ne mogu van izbornih termina da se reklamiraju. Udruženja mogu. Zato vam govorim da je ovo nevešt pokušaj plagiranja političke stranke. Mi kao narodni poslanici, predstavnici partija i izbornih lista nemamo ništa protiv da narodni poslanik bilo koji predloži amandman i da se potpiše svojim imenom i prezimenom. Čak nemamo ništa protiv da posle izbora osnuju političke stranke i da se ponašaju kao šefovi i predstavnici političkih stranaka. Ovako je za mene to i iz ovog pravnog, a objašnjavam profesoru koji predaje pravo, iz pravnih razloga je ovo neprihvatljivo. Drugo, po pitanju overe, ja se slažem sa mišljenjem Vlade. Mislim da nije samo teretni posao u pitanju, već da su i drugi poslovi, ali to je teško objasniti pravniku. Sto pravnika, sto mišljenja, a ovo je 101. Njemu je najteže objasniti, jer da može da mu se objasni, nama bi bilo daleko lakše ovde. Dakle, verujem da je Vlada u pravu kada je ovo predložila. I na kraju da završim. Gospodo studenti, vi koji učite pravo, treba takođe od Sokrata da naučite da je bolje malo primenljivog znanja, nego puno neprimenljivog. Zbog tog neprimenljivog znanja, ja tražim da se ovaj amandman odbije. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Rističeviću. (Janko Veselinović, s mesta: Replika.) Gospodine Veselinoviću, ono što sam uspeo da razumem u izlaganju, pomenut je profesor Pravnog fakulteta, što vi niste. Nije vaše ime i prezime pomenuto, tako da ja nemam osnov za repliku. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, uvaženi ministre Vulin, poštovana gošćo iz Ministarstva, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine i predsedavajući današnjoj sednici, gospodine Bečiću, povređen je član 104. Poslovnika kojim se definiše pravo jednog narodnog poslanika na repliku. Očigledno je, gospodine Bečiću, da su gospoda Marković i Rističević komentarisali amandman koji je na ovaj predlog zakona podneo naš kolega i vaš kolega, gospodin Janko Veselinović. Ni za jednu osobu ovde nema dileme da su oni uputili niz primedbi i kritika, čak i uvreda na račun predlagača amandmana, gospodina Janka Veselinovića. Najmanje što je vi trebalo da uradite, gospodine Bečiću, je da sada gospodinu Janku Veselinoviću date pravo na jednu repliku u trajanju od dva minuta. Ja mislim da bi to bilo potpuno dosledno pridržavanje sadržine Poslovnika naše Narodne skupštine. Hvala.
Gospodine Pavićeviću, vi ste upravo i u jednoj rečenici rekli da su narodni poslanici koji su govorili o amandmanu govorili o tom amandmanu i komentarisali svoje razloge, u stvari izrekli svoje razloge zbog čega taj amandman ne treba prihvatiti. Pažljivo sam slušao gospodina Rističevića i gospodina Markovića, pominjali su amandman, ali ni u jednom trenutku nisu pomenuli ime i prezime gospodina Veselinovića. U jednom trenutku sam pomislio da ima osnova za repliku, kada je gospodin Rističević pomenuo profesora na fakultetu, ali je pomenuo profesora prava na Pravnom fakultetu, što gospodin Veselinović nije, on je profesor na Poljoprivrednom fakultetu, tako da sam onda shvatio da se ne radi o gospodinu Veselinoviću i ne mogu dati pravo na repliku gospodinu Veselinoviću kada se radi o nekom profesoru na Pravnom fakultetu, a ne o profesoru Poljoprivrednog fakulteta u Novom Sadu. Da li želite da se Skupština izjasni? (Vladimir Pavićević, s mesta: Nužno je.) Zahvaljujem. Reč ima gospodin Veselinović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala. Član 107. Poslovnika. Dakle, jasno je da je kroz diskusije prethodna dva govornika sa liste SNS bilo najmanje reči od amandmanu i da je njihov cilj bio omalovažavanje i diskreditovanje predlagača amandmana. Na taj način i vređanja dostojanstva Narodne skupštine, jer čak u diskusiji ministra, s kojim nisam u bog zna kakvim odnosima, bilo je izvesne doze uvažavanja zbog zakona koji je na dnevnom redu i tiče se osoba sa invaliditetom. Nisam dozvolio ni ja, a čak ni ministar, da taj politički animozitet spuštamo na nivo da se prepucavamo preko leđa ljudi sa invaliditetom. A znam ja šta njih boli. Bole ih busije. Tamo gde su u sali prošle nedelje uspeli da okupe sedam ljudi, a ja sam sinoć napunio salu u njihovom uporištu.
Gospodine Veselinoviću, nemojte molim vas sada…
Dakle, o tome se radi, da govorimo o istini…
Izborna kampanja još nije krenula, nemojte o kampanji, o sastancima, o tribinama, mislim da to ne treba da radite.
Boli ih činjenica je Pokret za preokret ozbiljan politički subjekat.
Gospodine Veselinoviću, da su narodni poslanici koji su govorili o amandmanu o kome se trenutno raspravlja vređali bilo kog narodnog poslanika, ja bih sigurno reagovao. Oni su stavljali primedbe na amandman i davali svoje razloge da amandman u ovom obliku nije mogao biti podnet, jer nije tačno navedeno da ga podnosi narodni poslanik imenom i prezimenom, nego oni su govorili o nekim grupama građana, udruženjima građana i osporavali mogućnost da grupi građana, udruženja i po njima nepostojeće organizacije podnose amandmane. Znači ni u jednom trenutku nisu vređali poslanika, nego su samo osporavali način podnošenja amandmana. Tako da ja, kao predsedavajući, nisam mogao da reagujem. To je njihovo pravo da daju svoje razloge zašto amandman ne treba prihvatiti jer, po njima, taj amandman u tom obliku nije mogao biti ni podnet. Zahvaljujem se. Da li želite da se Skupština izjasni? (Da) Hvala. Izvolite, gospodin Marković, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem, predsedavajući. Smatram da je povređen i zloupotrebljen član 103. Poslovnika o radu Narodne skupštine, koji daje mogućnost narodnom poslaniku da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine. Prethodni govornik je zloupotrebio taj član i tu mogućnost skrenuvši na opet neke političke teme, na neku zamenu teza i na jednu temu koju on ne bi smeo da uopšte pominje. Dakle, neka sala, neki skup, neki broj ljudi. Ako smo mi u više navrata ovde dokazali da je on imao devet prisutnih ljudi na osnivanju gradskog odbora Beograda, njegovog tog pokreta, to nije stranka nego je pokret. Dakle, devet prisutnih ljudi u dvomilionskom gradu, u prestonici, u glavnom gradu naše zemlje - i on danas spominje neku salu i neki skup, i neki broj ljudi, pa to stvarno nema smisla. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se, gospodine Markoviću. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Pretpostavljam da primedba gospodina Veselinovića je upravo bila u pravcu koji vi kažete. Gospodin Rističević je pomenuo tri prisutna, a on je hteo, pretpostavljam, da kaže da je ipak bilo devet. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li vi želite da se izjasni Skupština? (Ne) Hvala. Reč ima o amandmanu narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite, gospodine Todoroviću.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, zaista je ovo primer kako se jedna najbolja namera da se olakša život invalidnim osobama koristi u pogrešne svrhe. Podnošenje amandmana koji baš nemaju za cilj olakšavanje ili dodatno unapređivanje zakonskih predloga koji će upravo učiniti to, olakšati život invalidnim osobama, radi političke promocije nije dobro ni za koga, pa ni za same podnosioce takvih amandmana. Dakle, bez želje da koristeći pravnu terminologiju i imajući u vidu da je zaista ono što je pomenuo jedan od prethodnih govornika: „dva pravnika - tri mišljenja“, činjenica da je moguće razmatrati i tumačiti ekstenzivno ili restriktivno pojedine odredbe zakona, ali možda uvaženi podnosilac ovog amandman, imajući u vidu činjenicu da su u vreme njihove vlasti mnogi zakoni tumačili izuzetno ekstenzivno do toga da su bili rastezani, tako da su uvek sprovođeni u korist zaštite i obezbeđenja interesa njihove vladajuće strukture, sada, iz straha da se to ne nastavi, ulaže jedan amandman koji će po svom, kako je obrazložio, suštinskom delovanju sprečavati to ekstenzivno tumačenje predloženog zakona i omogućiti restriktivno tumačenje. Međutim, zaista namera ovog Predloga zakona o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom jeste omogućavanje lakšeg funkcionisanja osoba sa posebnim potrebama i zaista ne bismo trebali da ovu raspravu svodimo na nekakve promocije stranačke, nego da zaista te svoje stranačke interese stavimo na stranu i da se okrenemo onome što je na dnevnom redu, a to je upravo želja da pomognemo osobama sa invaliditetom. Ne mora ovim zakonom da se menja praktično postojeći sistem overe pravnih poslova i isprava, ali se omogućava da se unapredi i da se ljudima koji zaista imaju posebne potrebe i invaliditet omogući lakši način postupanja u takvim situacijama. Ne mora svaki sporazum ili pravni posao da bude i teretni, pa ni brakorazvodna parnica, ali ukoliko dođe do toga, sigurno će imati u vidu i drugi organi i druga ministarstva mogućnosti da izađu u susret i unaprede postojeći sistem overe pravnih poslova i isprava. Zbog svega toga smatram da je potrebno odbaciti ili ne glasati za ovaj amandman, a sve u interesu što bržeg i što efikasnijeg rešavanja i unapređivanja sistema koji omogućava lakši život osobama sa invaliditetom, što opet prethodna vlast nije u svom mandatu radila, a evo, mi smo sada došli u situaciju i želimo da to uradimo i zahvaljujemo se na podršci i opoziciji i svim poslanicima, apelujući da ne koristimo ovu temu i ovaj Predlog zakona za promocije ličnih pokreta, političkih stavova ili nečeg trećeg. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Todoroviću. Reč ima narodni poslanik dr Ninoslav Girić. Izvolite, gospodine Giriću.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicom, koleginice i kolege narodni poslanici, stvarno ne vidim kakvu dilemu ima predlagač ovog amandmana, s obzirom da je u zadnjoj rečenici obrazloženja zašto se amandman ne prihvata vrlo eksplicitno naznačeno da način overe potpisa, rukopisa i prepisa jeste predmet posebnog zakona, čijim bi se izmenama jedno moglo postići predloženo dejstvo. Dakle, vrlo je jasno i iz tog razloga ne treba prihvatiti ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Giriću. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Vučković, Gordana Čomić, Dejan Nikolić, Vesna Martinović, Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov, Jovan Marković, Vesna Marjanović, Dragan Šutanovac i prof. dr Dušan Milisavljević. Reč ima dr Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, gosti iz Ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, ovim amandmanom smo želeli da povećamo, da pooštrimo kazne za ustanove koje ne poštuju ovo zakonsko rešenje. Želja je da i kroz ovaj amandman, a i da ukažemo na primere nekih zakona koje smo donosili i u nekim ranijim sazivima, gde firme, ustanove, preduzeća, da li republička, da li gradska, nisu poštovala, lakše im je bilo da plaćaju kazne nego da zaposle osobu sa invaliditetom. Tako su izbegavale zakonsku obavezu i tako su praktično obesmislile jedan dobar predlog zakona, gde je država želela da doprinese poboljšanju zapošljavanja osoba sa invaliditetom. To, nažalost, u Srbiji nije retko da se mnoga zakonska rešenja izbegavaju na ovaj ili onaj način. Ovde su mnoge firme našle način kako će da izbegnu to zakonsko rešenje tako što će platiti kaznu i time biti čiste pred zakonom, a osobe sa invaliditetom su ostajale u istom položaju. Znači, ostale su u tom položaju da nemaju mogućnost tog zakona da podstiče to zapošljavanje. To je ono što mislim da smo se složili pre dva dana, kada smo pričali da su mnogo teže za rušenje ne arhitektonske, nego barijere u glavama ljudi i da mnogi poslodavci razmišljaju da mu osoba sa invaliditetom nije od koristi, da mu je lakše da plati neku novčanu kaznu nego da upravo pruži šansu za jedan dostojanstven rad, za jedno dostojanstveno življenje te osobe. Tako da, kroz ovaj amandman mi samo skrećemo pažnju na te neke primere iz prošlosti i plašimo se za primere koji će slediti u budućnosti. Jedan zakon za koji smo svi ovde glasali jednoglasno je bio Zakon o psima vodičima. To je jedan evropski zakon, jedan odličan zakon. Kroz nekoliko meseci nakon donošenja tog zakona smo imali u medijima informaciju da je predsednica Udruženja slepih i slabovidih „Beli štap“ gospođa Vesna Nestorović, zvana Coka, bila praktično izbačena iz gradskog tramvaja, gde vozač nije bio informisan, gde praktično firma, gradsko preduzeće koje se bavi saobraćajem nije obavestilo svoje radnike da slepa i slabovida lica imaju pravo na psa vodiča i da oni praktično bez njega ne mogu da funkcionišu, ne mogu da odu u bolnicu, ne mogu da odu do banke, ne mogu da se voze ako nisu sa njim. To je jedan od primera gde se vrlo brzo nakon donošenja zakona ušlo u kršenje tog zakona i na nama je da i pooštravanje kazni, ali ono što je važnije pričom i edukacijom stanovništva, razgovorom sa građanima, propagiramo važnost brige o osobama sa invaliditetom. Reći ću vam jedan primer iz Niša. U Nišu postoji štamparija u kojoj rade osobe sa invaliditetom. Štamparija se zove „Vuk Karadžić“. Štamparija, kao svaka štamparija štampa knjige, štampa kalendare, štampa sve što neka štamparija radi. Oni rade u jako teškim uslovima i mogu vam reći, da država određena sredstva daje, pomaže i podržava takav način rada osoba sa invaliditetom. Ono što mene boli, što me nervira kao narodnog poslanika, to je nebriga direktora republičkih firmi, gradskih firmi, kojima je lakše da odu kod neke druge štamparije da urade posao sa nekom privatnom štamparijom, a ova štamparija koja je praktično pod pokroviteljstvom pa i vašeg ministarstva, republičke Vlade, gde država stoji iza nje, nije u prioritetu mnogih direktora. Znam da ti ljudi tamo koji su osobe sa invaliditetom rade u teškim uslovima, rade pristojan posao, a to je širenje svesti, to su te barijere u glavama naših građana, naših funkcionera u određenim samoupravama, određenim firmama da im je, ne znam kako to da objasnim, zašto oni to ne naručuju u toj štampariji i zašto prioritete daju nekim privatnim štamparijama, neću želeti da pomislim da je možda neki procenat u pitanju ili da je neka firma koja je bliska nekome od tih direktora, ali hoću da se borim za osobe sa invaliditetom da imaju priliku da rade, da dostojanstveno zarade taj svoj novac i da se osete ravnopravnim članom ovog našeg društva. Tako da kroz nekoliko primera samvam pokazao gde mi imamo dobre zakone, gde država stane iza osoba sa invaliditetom, a na terenu, a u praksi se to ne poštuje. Tako da kroz ovaj amandman mi provlačimo malo veće kazne za ustanove koje ne bi poštovale primenu ovog zakona, ali kroz ovaj amandman šaljemo poruku i Vladi, vama da moramo da budemo još jači u podršci osoba sa invaliditetom. Hvala vam puno.
Zahvaljujem, gospodine Milosavljeviću. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem se predlagaču na inicijativi. Razlog zašto nećemo prihvatiti ovaj amandman je jasan. Ovo su izmene i dopune Zakona, a Zakon kao takav ima čitav raspon kazni i bilo bi zaista pogrešno da sada ovde pravimo nekakav izuzetak. Važnije od svega jeste zaista da se skrene pažnja, naravno, na položaj osoba sa invaliditetom i da vodimo računa o tome, suštinski kaznena politika dosta retko uspe da reši sve probleme. Vi ste naveli jedan primer posle koga se Gradsko saobraćajno izvinilo, vozač će biti kažnjen, verujem da se to neće ponoviti, ali iz vašeg rada, vi ćete se sigurno setiti da je jedan dečak autistični dečak bio izbačen iz pozorišta. Koji to zakon i koja to kazna, kako vi sada da donesete zakon po kome ćete nekom tamo čuvaru objasniti da ne može da izbaci autistično dete iz pozorišta. Nema tog zakona. Ne postoji kazna za takvo ponašanje, postoji edukacija. Odmah sam otišao da vidim šta se tu zapravo desilo i da pokažemo solidarnost sa tim detetom i njegovim roditeljima i da budem iskren, nisam siguran kakva je to obuka potrebna da biste bili ljudsko biće, da biste prepoznali da dete ima autizam i da ne možete prema njemu da se ponašate na isti način kao prema nekom nestašnom dečaku. Ne znam, ne mogu da kažem kojim zakonom bi se to rešilo i kojom obukom bi se to rešilo, ali između ostalog, i ovakvim raspravama i ovakvim razgovorima to se rešava da ljudi shvate šta je, u krajnjoj liniji šta to znači biti ljudsko biće kada se ovako nešto dešava. Konkretno, kada ste pomenuli štampariju, mi imamo 49 takvih preduzeća u našem sistemu, 26 su privatni ostali su u državnom ili društvenom vlasništvu, moje ministarstvo je donelo odgovarajuće preporuke a ova Vlada usvojila, da oni samostalno odlučuju da li hoće da idu u proces privatizacije ili neće, što mislim da je za njih veoma važno. Takođe smo obezbedili odgovarajuća potrebna sredstva, prošle godine je potrošeno 750 miliona dinara za subvencije njihovih zarada, kao i lica koja vrše njihovu obuku, takođe i putnih troškova. Obezbedili smo novac za repromaterijal, obezbedili smo i nešto novih mašina. Nadamo se da ćemo nekim budućim zakonskim rešenjima jedan od zakona, za koji se nadam da ćemo doneti vrlo brzo, posle izbora jeste zakon o socijalnom preduzetništvu, gde bi se, između ostalog, regulisala i ova materija, pa bi se možda čak dalo razmišljati o tome da se određeni deo javnih nabavki u određenom procentu, rezerviše isključivo za preduzeća koja zapošljavaju osobe sa invaliditetom odnosno osobe koje prolaze kroz Zakon o socijalnom preduzetništvu. Na taj način bi se rešio taj problem, jer s jedne strane morate da regulišete to da ne narušite tržište, ne možete narediti nekome da mora uradi ovo ili ono, jer i neko ko je uložio svoj novac, napravio svoje preduzeće, napravio svoju štampariju, ali sa druge strane morate obezbediti ipak jednu pozitivnu diskriminaciju. Ovo je možda mehanizam. To je svetski mehanizam, nismo ga mi izmislili, da se određeni procenat tržišta rezerviše upravo za ovakva preduzeća, naravno pod istim uslovima kao i za ostala, ista cena, isti kvalitet itd. Dakle, na tome ćemo sigurno raditi.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik prof. dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, mi smo i pre dva dana kada smo u načelu razgovarali o ovom Predlogu zakona obezbedili ovde jednu saglasnost oko uvođenja novih mehanizama kojima se sprečava diskriminacija osoba sa invaliditetom i meni je bilo naročito važno i tada da naglasim da ovde u Narodnoj skupštini imamo tu vrstu saglasnosti. Meni se čini, ministre Vulin da je u slučaju ovog amandmana koji je u ime DS obrazložio dr Dušan Milisavljević snaga argumenta ipak na strani profesora Milisavljevića. Javio sam se da bih naglasio, eto, svoje zapažanje da se možda još jednom razmisli da se ipak prihvati ovaj amandman. Evo, da ponudim svoju argumentaciju. Dakle, dr Dušan Milisavljević je predložio oštriju kaznenu politiku za ona pravna lica koja odbiju da omoguće korišćenje usluga potpisivanjem uz pomoć pečata koji sadrži podatke o ličnom identitetu ili uz pomoć pečata sa ugraviranim potpisom osobi sa invaliditetom. Onda se tu pojačava kaznena politika i u narednim stavovima. Ministar Vulin je nama odgovorio, ja mislim tačno i precizno, evo šta je rekao ministar Vulin. Ministar Vulin je rekao – amandman ne možemo da prihvatimo zbog toga što bi se oštrijom kaznenom politikom u slučaju ovog Predloga zakona narušila ravnoteža visine predviđenih novčanih kazni ne samo u ovom nego i u Zakonu o zabrani diskriminacije. Dakle, argument sa strane predlagača zakona je da bi se prihvatanjem ovog amandmana narušila izvesna vrsta ravnoteže kada govorimo o kaznama za prekršaj sadržine ovog i još jednog zakona koji je sa njim u vezi. Ja onda zaključujem po logici stvari da narušavanjem ravnoteže ne dolazimo do situacije da imamo sukobljene sadržine unutar jednog zakona ili između jednog i drugog zakona. Za meneje važno da imamo usaglašenost zakonskih propisa. Ovaj argument narušavanja ravnoteže, ja mislim čak ide u korist argumentaciji dr Dušana Milisavljevića, upravo zbog primera koje je on navodio i zbog primera koje je ovde naveo ministar Vulin. Ministar Vulin je i sam ovde nama rekao da ima ovaj primer, da ima onaj primer i kako da se ophodimo prema tim ljudima koji nastupaju prema ovim osobama nepoštujući ove propise. Meni se čini, ministre Vulin da upravo zbog toga treba pooštriti kaznenu politiku, pa da se objavi jedna vest posle naše današnje sednice ovde da upravo zbog toga što imamo mnoštvo primera narušavanja onoga što su propisi, nepoštovanja prava osoba sa invaliditetom, da upravo zbog toga hoćemo da pooštrimo kaznenu politiku prema prekršiocima. Uz to ministre Vulin, da ide i dodatna edukacija. Čovek koji je suočen sa znanjem o tome da postoji oštra kaznena politika u slučaju da prekrši ova pravila, pa verovatno će malo više razmisliti o tome kako da se ponaša. Smatram, ministre Vulin da je tačno ovo što ste vi rekli. Da je tačno i ovo što je rekao gospodin Milisavljević, ali da ukupno ipak ovaj amandman zbog iste te argumentacije treba prihvatiti. Mislim da bi prihvatanje ovog amandmana zaista bilo primereno, humano, pokazalo jednu posebnu osetljivost svih nas u zakonodavnom telu, u izvršnoj vlasti prema osobama sa invaliditetom. Zato predlažem da se još jednom razmisli o tome da se ipak prihvati sadržina ovog amandmana i da, gospodine Vulin, apriorno ne odbacujete amandmane poslanika iz opozicionih stranaka, jer ja sam malo analizirao, bavim se podnošenjem amandmana, veliki broj mojih amandmana je i prihvaćen. Vi se nalazite u ovoj grupi ministara koji kao da ne žele da prihvate amandmane opozicije. Ja vas molim da eliminišete taj pristup ako postoji i da se možda ugledate na primere ministarke Mihajlović, ministra Dačića, ministarke Udovički, ministra Udovičića, ministra Ljajića i ostalih ministara koji se ne ustručavaju, ministre Vulin, da prihvate veliki broj naših amandmana. Evo, prošle nedelje je Ivica Dačić sve naše amandmane prihvatio, služeći se snagom argumenta, poštovana gospodo, argumentom stručnosti. Ja mislim, ministre Vulin, da ako postoji bilo kakvo promišljanje o tome – e, ko je podneo amandman? Pa dajte to da eliminišemo. Ovde smo se pomerili makar za taj korak, da kažemo da prihvatanje amandmana opozicije jeste u duhu parlamentarizma, a valjda taj duh parlamentarizma ovde treba svi da negujemo i oko toga da obezbedimo potpunu saglasnost, kao što smo i obezbedili oko podrške sadržini ovoga predloga zakona. Hvala vam, poštovane dame i gospodo.
Vreme, zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite.
Obrazloženje, jer znate, to bi onda otvorilo čitav niz drugih rasprava. Onda bi bilo pitanje recimo – ako se pojavi neki drugi oblik diskriminacije, pošto se ovo ne reguliše. Dakle, mi ovde govorimo samo o diskriminaciji, o zabrani diskriminacije osoba sa invaliditetom, ali zakon o kome govorimo, celina zakona govori o brojnim drugim oblicima diskriminacije koje se ne odnose na osobe sa invaliditetom. Sada biste išli na to da merite, da li je veća kazna, odnosno viša kazna za nekog ko je izvršio diskriminaciju prema osobi sa invaliditetom ili po nekoj drugoj osnovi, kao na primer nacionalnosti ili boji kože. Dakle, ne bi to svakako, ne bismo ulazili sada u ovom trenutku. Ja sam zahvalan što ste citirali sve ove svetle primere skupštinskih rasprava i prihvatanje amandmana. Kada god je amandman sadržajan i kada god amandman nešto suštinski menja ja ga prihvatim. Ja ću vas podsetiti, u Zakonu o radu smo prihvatili jedan veoma važan amandman koji je dala opozicija, koji je prihvaćen zato što smo na taj način još dodatno pojačali i zaštitili položaj porodilja u Zakonu o radu. Jel, vidite, vodimo računa o tome. A sada „zapeta, briše se, uzvičnik, znak pitanja“ siguran sam da u statistici daju fascinantne brojke i siguran sam da daju jedan sjajan primer koliko je neko doprineo skupštinskoj raspravi, ali sadržinski ja nisam ubeđen, a dok ja nisam ubeđen, ja neću prihvatiti takve argumente i hvala vam puno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Ja bih samo želeo da podsetim da ukoliko se predstavnici dojučerašnje vlasti ili iz nekih novih stranaka zalažu za pooštravanje kaznene politike, onda bismo mogli da stignemo i do stanovišta da je moguće da se zalažu za vraćanje ili ponovno uvođenje smrtne kazne u kazneni sistem. Ali, u konkretnom primeru, u duhu parlamentarizma, ja zaista mislim da je ovaj saziv i parlamenta, a i ova Vlada jedan od svetlih primera kako se treba ophoditi prema opoziciji i kako treba uvažavati i kako uvažavati i kako se uvažava stav opozicije onda kada je argumentovan i kada je obrazložen na valjan način. Zaista bih se složio sa konstatacijom da je fascinantan broj uvaženih amandmana lingvističkog ili tehničkog karaktera, znakovnog karaktera, što, ako saberemo koliko je puta usvojeno, čini jedan impozantan broj. Međutim, ima nas koji smo nekada bili poslanici i u vreme kada je pro zapadna ili Demokratska stranka došla na vlast posle 2000. godine, pa i onda kada smo podnosili amandmane sa vrlo jasnom argumentacijom. Evo ja ću vam dati jedan primer, moj lični, zasnovan nad činjenicom da se mora poštovati, recimo, usvajanje seta Zakona o pravosuđu, ustavno pravo zagarantovano svakom da se može prijaviti na konkurs pod nebuloznim obrazloženjem jedan takav amandman je bio odbijen i uz protivljenje vladajuće većine, a i uz protivljenje tadašnjeg ministra. Među nama su i poslanici koji su bili u tom sazivu, da bi se nakon šest meseci, upravo tako pod istim obrazloženjem, isti takav amandman našao na dnevnom redu rasprave skupštinske, pod predlogom i uz potpis ministra iz Vlade. To je negativan primer i tako se nekada radilo. Danas, za vreme Vlade, na čijem se čelu nalazi Aleksandar Vučić, sa svim ministrima koje ste pobrojali, sa ministrom Vulinom koji je ovde danas sa nama, trudimo se svi da uvažavajući valjanu argumentaciju, unapredimo predloge zakona koji su na dnevnom redu, shodno argumentima koji se stavljaju pre nas. Nažalost, čini mi se da argumentacija ili obrazloženje da se pooštrava kaznena politika u konkretnom slučaju, neće doprineti niti povećanom strahu onih koji se budu eventualno našli u situaciji da osporavaju prava invalida koja se praktično ustanovljavaju ovim zakonom, nego se ovde opet radi o jednom pokušaju da se eto pokaže kako je duh parlamentarizma narušen i moje skromno mišljenje, uz opet zahvalnost svim predstavnicima opozicije koji će podržati ovaj Predlog zakona, jeste da bi smo trebali da odbijemo ovakav amandman. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica dr Vesna Rakonjac. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicom, uvažene kolege narodni poslanici, ovaj amandman trebamo svakako da odbijemo jer nije poenta kaznenih odredbi da one budu neprimenljive. Ovo što ste vi predložili za jednog razvodnika u pozorištu će biti neprimenljivo ako znamo kolika je plata tog razvodnika, a ova Vlada ne želi da strahovlada, nego da edukacijom naših građana približi probleme osoba sa invaliditetom. Ne možete meriti nekom novčanom vrednošću duševnu bol tog deteta ili njegovih roditelja, a koje je bilo izbačeno iz pozorišta. Znači, ne postoji novčanica kojom to može da se plati, ali na drugi način možemo obavestiti naše građane kako da se ophode prema osobama sa invaliditetom, da ih jednostavno prihvate kao sebi ravne i da u tom pravcu i delujemo. Neće nikakva oštra kaznena politika doprineti boljem odnosu. Edukacija, preventiva, život sa njima i omogućiti im da budu ravnopravni sa nama. To je cilj ove Vlade, a to što imate malo amandmana na zakone koji dolaze iz Ministarstva rada je samo pokazatelj da Ministarstvo rada radi dobro svoj posao , kako u onom pravcu koji se odnosi na poslove iz rada i socijalne politike, tako i u onom drugom delu koji se odnosi na lekturisanje tekstova. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Rakonjac. Reč ima narodna poslanica Nevenka Milošević. Izvolite gospođo Milošević.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicom, dame i gospodo narodni poslanici, ja mogu da razumem dobru želju i dobru nameru predlagača i svi smo se složili da ovo jeste jedno dobro zakonsko rešenje, da je potrebna i promena svesti, barijera u našim glavama. Međutim, što se tiče amandmana na član 3. ovog zakona, a tiče se kaznenih odredbi, ja predlažem i pozivam sve narodne poslanike da odbijemo ovaj predlog, ne što možda ne smatram da te kazne i treba da budu veće, međutim, glavni razlog zbog čega ja to predlažem jeste što u krovnom zakonu iz ove oblasti, a to je Zakon o zabrani diskriminacije, upravo su propisane iste odredbe, kaznene odredbe, isti raspon odredbi kao što se nalazi i u ovom Predlogu dopune Zakona o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom. Zbog toga ja pozivam sve kolege da ovaj amandman odbijemo. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik, profesor dr Janko Veselinović. Reč ima dr Janko Veselinović.
Evo mene u sali. Dokaz za one koji slikaju da opozicija nije u sali, a u stvari njih nema u sali, živ i zdrav i želim da obelodanim šta sam mislio da kažem vezano za amandman na član 4. Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“ Republike Srbije. Zašto Pokret za preokret stalno u svojim amandmanima iznosi, odnosno predviđa da u zakonu stoji klauzula kojom će se Vlada obavezati da jednom godišnje podnese izveštaj šta je uradila po primeni tog zakona? To nije praksa koja bi bila u Srbiji ustanovljena, a da ne postoji paralelno u drugim zemljama. Ta klauzula je normalna svuda u svetu u ozbiljnim zemljama i to je obaveza i predstavlja čin nadzorne funkcije parlamenta nad Vladom. To znači da bi naša današnja diskusija mogla da se posmatra ovako – dobro, svi ste vi rekli ono što ste mislili, opozicija kritikovala zakon, u ovom slučaju vrlo umereno na način da ga popravi i zato što su praktično svi rekli da će glasati, pozicija hvalila zakon, Vladu itd. Međutim, za godinu dana dolazi ta ista Vlada i kaže – evo efekata primene zakona, toliko i toliko dokumenata overeno na taj način sa pečatom, toliko ljudi iskoristilo to i to, itd. Jedan od ministara u ovoj Vladi mi je rekao da ova Vlada nema, gospodin Vujović, nema kapaciteta da ispoštuje tu odredbu. Zašto ona ima kapacitet, ako ne može da iskontroliše primenu zakona?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kaže predlagač amandmana – za godinu dana dolazi ista Vlada. Da, za godinu dana dolazi ista Vlada, nikakav problem, samo i pre. Predlažem da se odbije ovaj amandman iz svih onih razloga koje nam je Vlada Republike Srbije dostavila u svom obrazloženju. A, kada je reč o slikama i o prisustvu poslanika u sali, mene raduje što su neki poslanici opozicije konačno u sali, između ostalog i predlagač amandmana.Nije to bio tako čest slučaj u poslednje vreme. Uglavnom nisu u sali. Imali smo prilike i sinoć da vidimo prazne obe klupe opozicionih poslanika, ali dobro, to je nešto što govori o njima. Rekao sam već, predlažem da se odbije ovaj amandman iz svih onih razloga koje smo pročitali u obrazloženju. Želeo bih samo da istaknem razliku između političkih stranaka i pokreta raznih, odnosno udruženja građana.
Gospodine Markoviću, molim vas da se vratite na amandman. Molim vas, zato što imam prijavljenih puno poslanika, javljaju se za repliku. Molim vas da govorite o amandmanu.
Kaže amandman – Vlada podnosi Narodnoj skupštini preko nadležnog odbora godišnji izveštaj o efektima primene ovog zakona. Vlada svakako podnosi izveštaj Narodnoj skupštini. Ne znam šta je tu nejasno i ne znam da li iko ima tu dilemu u tom smislu? Dakle, na stranu što je obrazloženje amandmana opet puno pismenih grešaka. Predlog amandmana u obrazloženju kaže – s obrzirom, ne znam šta znači to s obrzirom, dakle, ne znam da li je kolega Rističević pročitao i uočio greške. Dakle, razlika između pokreta i stranke je u tome da stranka da bi postojala mora da ima program, statut, ideologiju, članstvo. Pokret, koji je predlagač ovog amandmana, dakle, program nismo videli, statut verovatno ima, ideologiju nema jer je lider pokreta promenio sve moguće stranke. Članova ima devet. Dakle, iz svih tih razloga predlažem da odbijemo ovaj amandman.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Zahvaljujem se predlagaču. Ne možemo da prihvatimo amandman. Kao što znate i kao što smo dali u obrazloženju, Vlada inače daje izveštaj o tome šta radi i o tome kako su određeni zakoni prošli. Kada je ovaj konkretan zakon u pitanju, posebno, on baš ima i Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, kome je ovo glavni zakon, kome je ovo Ustav. On svakako daje svoj izveštaj Narodnoj skupštini koja ga bira, tako da kada je ovaj zakon konkretno u pitanju, tu baš nema mesta da se nešto posebno radi. Ali, čisto da vam ukažem na praksu Ministarstva koje ja vodim. Mi i te kako polažemo račune o zakonima i o njihovom efektu i o onome šta su radili. Daću vam primer. Zakon o radu iduće nedelje ide pred Socijalno-ekonomski savet, gde smo mi uradili analizu, gde ćemo pokazati kakvi su bili efekti, šta se desilo. Sa velikim zadovoljstvom odmah da vam kažem, desilo se da je to dobar zakon, zakon posle koga nije bilo masovnog otpuštanja, zakon posle kog je došlo do povećavanja zaposlenosti, a ne smanjenja zaposlenosti. Dakle, sa ponosom ćemo moći da izađemo pred Socijalno-ekonomski savet i to pokažemo i kažemo. Isto tako, sve naše zakone smo pred odgovarajućim telima branili nakon njihove primene i sa zadovoljstvom svakom narodnom poslaniku, ko god je zainteresovan, može da se obrati Ministarstvu rada, sa zadovoljstvom ćemo dostaviti analizu svakog od zakona koji smo doneli. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Samo ću dodati još nešto. Inače, kolega Marković i ministar su već izneli razloge zbog čega ne treba prihvatiti amandman na član 4. Po meni, osnovni razlog neprihvatanja amandmana na član 4. proizilazi iz nepoznavanja metodologije izrade zakonskih propisa. To nepoznavanje metodologije izrade zakonskih propisa odnosi se na to da je član 4. zadnji član ovog Predloga zakona i on u pravnoj terminologiji predstavlja završnu odredbu. Završnom odredbom se određuje datum stupanja na snagu jednog zakona i to je nadležno ministarstvo i predvidelo u članu 4. Znači, ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“. Nakon toga nije moguće nikakvo dodavanje koje predlagač amandmana traži.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik mr Mirjana Đoković.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, samo bih želela da kažem da Srbija kao otvoreno i tolerantno društvo zaista daje jednake mogućnosti svim građanima Srbije, a isto tako ima i strategiju za osobe sa invaliditetom. Ja bih se složila sa svojim kolegama poslanicima koji su upravo bili stava da ovaj amandman treba odbiti iz razloga što smo mi ovde pre nekoliko meseci u ovoj Narodnoj skupštini birali Poverenika za zaštitu ravnopravnosti i apsolutno sam saglasna da je upravo ta institucija nadležna i da sabira koje su to sve diskriminacije. Ona je ta koja podnosi izveštaj ovoj Narodnoj skupštini. Stoga ne treba dodavati neke nadležnosti i usložnjavati ionako složenu situaciju u našem društvu. Iskreno verujem da je naša Vlada zaista Vlada koja se pokazala kao društveno odgovorna i kao Vlada koja zaista daje određenu pažnju osobama sa invaliditetom, a i naše resorno ministarstvo, kao što je rekao gospodin Vulin, zaista, do sada je donelo tri zakona koja se tiču invalidnih lica, pa i kada je u pitanju zapošljavanje tih osoba, tako da apsolutno smatram da nema mesta ovakvom amandmanu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja i dalje tražim da se ovaj amandman odbije zato što je neposlovnički, zato što je protivustavan. Ja nisam sporio pravo nijednom kolegi narodnom poslaniku da predlaže amandmane. Kaže – evo mene u sali. To je odraz poštovanja prema invalidima. Evo mene u sali da govorim. Dotle je bio prisutan duhom kartice, a onda je uleteo u salu da bi govorio, uhvatio i počeo da fotografiše, što je takođe protiv pravila u ovoj Narodnoj skupštini. Ja nemam ništa protiv. To rade oni sa kojima bi se slikali da su oni ostali na vlasti. Ali, vredelo bi proveriti koliko je kartica bila pre toga u sistemu. To bi bilo zanimljivo videti, ali ne insistiram na tome. Nisam zakeralo. Ja bih podržao ovaj amandman u ime invalida, podržao bih najverovatnije zbog toga što do invalidnosti možete da dođete rođenjem ili u toku života, posebno možete da budete u riziku zbog rada i rata. Mi poljoprivrednici, koji smo vekovima imali jednu ruku na plugu, a drugu na maču, mi radnici koji smo vekovima imali jednu ruku na strugu, a drugu na puški, mi smo uvek bili u povećanom riziku da ostanemo invalidi. I dan danas berači, kombajni, poljoprivredni strojevi, mašine koštaju, ljudi gube ekstremitete, gube zdravlje na radu, na poslu. Nažalost, svedoci smo da smo u zadnjih deset godina prošlog veka to gubili u ratu. I zato bih ja podržao ovaj amandman o tome da se izveštaji podnose Narodnoj skupštini da bi mi videli sa koliko pažnje pristupamo brizi onima koji su izgubili delove svog tela na radu, u ratu, izgubili zdravlje itd, i da su postali predmet ovog zakona, da ne mogu da se potpišu itd. Mislim da je to vredno pažnje da svakom onom ko pojačava takvu vrstu propisa, pravi ispravke zakona, treba dati podršku i takav amandman treba prihvatiti. Ja bih bio voljan da to učinim. Sećam se i Blagoja Kazandžije i njegovog sina, to najbolje oslikava pripovetka „Sve će to narod pozlatiti“ koja je za vreme stranke bivšeg režima glasila, otprilike, „sve će to narod pomlatiti“. Dakle, nisu vodili dovoljno brige o invalidima. Danas mi koji ispravljamo njihove propise smo predmet te kritike. Ja bih prihvatio taj amandman, ali i dalje insistiram na tome. Član 161. daje za pravo da predlog za izmenu i dopunu predloga amandmana može da podnese Ustavom ovlašćeni predlagač zakona. Pravo predlaganja zakona i drugih opštih akata ima svaki narodni poslanik. Da vidimo šta kaže Ustav, gospodine Martinoviću, vi ste predsednik Odbora, Narodnu skupštinu čini 250 narodnih poslanika, pa ide dalje – izbore za narodne poslanike… I neko ko kritikuje Vladu u zadnjih godinu i po dana treba da kaže da je promenio četiri organizacije, samo još Jehovin svedok nije bio. Mandat narodnog poslanika, sada će na izborima biti skraćen, kaže – narodni poslanik, član 102. Ustava, ne može biti poslanik. To piše u Ustavu. Nije ovo izmislio Marijan Rističević. Ja ne predajem pravo na fakultetu, ali toliko znam. Predlog amandmana je podneo poslanik, a u Ustavu piše – narodni poslanik ne može da bude poslanik. Prema tome, i dalje tvrdim da su ovi amandmani neuredni, usput je i pomalo nepismeno napisati u obrazloženju „s obrizirom“. Ja takvu reč ne znam u srpskom jeziku. Ja sam stvarno zabrinut za kvalitet nastave našim studentima po ovim pitanjima. Zato kažem, ja bih prihvatio ovu vrstu amandmana, ali u našim propisima stoji, a to bi doktori prava trebali da znaju, da informacije o svom radu ministarstva daju češće Narodnoj skupštini od godine dana, kao što je ovde predloženo, svaka tri meseca. Gospodine ministre, vi se sigurno toga sećate, te vaše obaveze. Prema tome, ja više volim da vi to četiri puta uradite u toku godinu dana, nego jednom kao što predlagač amandmana predlaže. Verujem da će se moje kolege poslanici složiti da je džabe što ja delim savete, jer kad delite savete to je kao kad donirate organe. Ako ga ugroženi organizam ne prihvati, savet je uzaludan. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sada dajem pauzu u trajanju od sat vremena. Sa radom nastavljamo u 13.00 časova. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Poštovani narodni poslanici, zbog situacije da Odbor za kulturu i informisanje radi i raspravlja o amandmanima na čiji je tekst Vlada dostavila svoje mišljenje, dajem redovnu pauzu do 15.00 časova. Još jednom se izvinjavam svim narodnim poslanicama koji su došli posle pauze, ali morate imati razumevanja da Odbor za kulturu i informisanje i dalje raspravlja o podnetim amandmanima i da nažalost moramo dati još jednu dodatnu pauzu do 15.00 časova. Zahvaljujem se.
Gospodine predsedavajući, uvaženi ministre, mi smo podneli amandman na član 4. i to tako što u stavu 1. tačku 3. menjamo i dodajemo sledeće reči: „likovne, primenjene, vizuelne umetnosti, dizajn, arhitektura i umetnička fotografija“. Mi smo u obrazloženju dali da smatramo da je neopravdano izostavljena umetnička fotografija iz kulturnih delatnosti, te molim gospodina ministra da razmisli da prihvati naš amandman, kako bi ovaj član bio potpuniji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite.
Umetnička fotografija potpada pod vizuelne umetnosti, tako da je to u potpunosti regulisan pojam.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušica Stojković, Mirjana Andrić, Aleksandar Jugović i Nebojša Tatomir. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 7. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo, zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr Blagoje Bradić i Ivan Karić i zajedno narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Koristiću vreme ovlašćenog poslaničke grupe. Već danima se događaju neverovatne stvari koje su konačno kulminirale vašim neverovatnim brzim čitanjem amandmana. Još se Odbor nije završio, a vi ste krenuli sa sednicom. Prosto je neverovatno …
Gospođo Karavidić, da li vi želite da govorite o amandmanu?
Ja pričam kao ovlašćeni … [[Isključen mikrofon.]]
Da li vi želite da govorite o amandmanu? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 7. amandman je, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, podneo Odbor za kulturu i informisanje. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Ministre, molim vas, imate reč.
Amandman se prihvata.
Zahvaljujem se. Konstatujem da je ministar prihvatio amandman. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Na član 8. amandman je, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, podneo Odbor za kulturu i informisanje. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Ministre, izvolite.
Amandman se prihvata.
Zahvaljujem se. Konstatujem da je ministar prihvatio amandman. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr dr Blagoje Bradić i Ivan Karić. Reč ima gospodin dr Miroslav Marinković. Izvolite. (Vesna Marjanović, s mesta: Poslovnik.) Po Poslovniku, reč ima Vesna Marjanović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Povredili ste Poslovnik čl. 106. i 107. – dostojanstvo Narodne skupštine. Ja sam sigurna da ste vi obavešteni da je sednica Odbora za kulturu i informisanje danas trajala osam sati, u kojoj su učestvovali ne samo poslanici opozicije i ja kao njen predsednik, nego sve vaše kolege poslanici …
Da li ćete da mi ukažete na povredu Poslovnika?
Nemojte me prekidati. Vi niste sačekali da mi siđemo iz sale, a gospodin ministar … [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem se. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Sednica Odbora je završena, mišljenje Odbora je podeljeno poslanicima, istaknuto na e – parlamentu i svi uslovi su se stekli da nastavimo sednicu posle pauze koja je bila posle 13,00 časova. Nismo očekivali da će Odbor da traje osam sati, ali poslanici su željni da nastave sednicu i da govore o podnetom zakonu. Tako da, žao mi je. Reč ima dr Miroslav Marinković. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, neverovatna stvar koja se dešava normalno da rezultira velikim brojem amandmana na koje mi ni na Odboru nismo dobili odgovor, ali ja ću pročitati amandman na član 9. koji je podnela poslanička grupa Socijaldemokratska stranka – Boris Tadić, ZZS, ZS. Mi smo predložili da se član 9. menja i član 17. menja se i glasi – Savet: 1) razmatra i daje mišljenje o predlogu Strategije razvoja kulture i daje ocenu izvršenja; 2) razmatra radne verzije i nacrte zakona i drugih propisa iz oblasti kulture i daje mišljenje o njima; 3) daje mišljenje u postupku dodele statusa ustanova kulture; 4) daje mišljenje u postupku dodele priznanja za vrhunski doprinos u kulturi Republike Srbije; 5) daje mišljenje u postupku dodele nagrada i priznanja za vrhunski doprinos kulturi Republike Srbije; 6) analizira i daje mišljenje o stanju u kulturi u Republici Srbiji; 7) daje sugestije u kreiranju kulturne politike; 8) daje predloge za razvoj i unapređenje kulturnih delatnosti; 9) predlaže kriterijume za sticanje statusa istaknutog umetnika, odnosno istaknutog stručnjaka u kulturi; 10) utvrđuje status istaknutog umetnika, odnosno istaknutog stručnjaka u kulturi; 11) daje sugestije i predloge za uređenje drugih pitanja u oblasti kulture, kao i međuresorne saradnje (nauka, obrazovanje, urbanizam, međunarodna saradnja itd.); 12) obavlja i druge poslove. U obrazloženju za ovaj amandman smatramo da se na ovaj način preciznije definišu one nadležnosti koje ovim zakonom trebaju da se definišu, što nije bio slučaj sa članom 9. na koji smo stavili amandman. Molim ministra da razmotri i prihvati naš amandman i da u tom smislu pozitivno odluči na izmenu amandmana.
Reč ima ministar Ivan Tasovac. Izvolite.
Zahvaljujem vam se na diskusiji. Međutim, moram da vam kažem da smo se mi upravo trudili da vrlo jasno unapredimo našu saradnju sa Nacionalnim savetom za kulturu, a pri tome da jasno budu podeljene nadležnosti. S obzirom da Nacionalni savet za kulturu čine i treba da čine vrhunski stručnjaci iz kulture, jednostavno mi se čini da je naša saradnja vezana čak ne samo institucionalno, već predstavlja jedan konstantni dijalog. Tako da mi se čini da ovde naprosto se samo sprečavaju određene nedoumice koje se povremeno pojavljuju u javnosti i koje vrlo često nemaju veze sa samom umetnošću, nego sa nekim drugim elementima. Taj amandman nije prihvaćen.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić. Izvolite, gospođo Karavidić.
Hvala, gospodine predsedavajući. Trošim vreme ovlašćenog poslaničke grupe. Svi vaši pokušaji da sakrijete šta se danas dešavalo u ovoj zgradi su…
Gospođo Karavidić, da li želite da govorite po amandmanu? Ja vam neću dozvoliti…
Imam pravo da napravim uvodnu rečenicu.
Ako tvrdite da posle devet sati rada Odbora neko nešto želi u Narodnoj skupštini da sakrije, stvarno niste korektni prema poslanicima koji su čekali devet sati da započne sednica. Žao mi je. Reč ima dr Blagoje Bradić. Izvolite. (Vladimir Pavićević, s mesta: Poslovnik.) Već sam dao reč gospodinu Bradiću. Nemojte, molim vas, da završi gospodin Bradić.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Poštovani građani, mi smo uložili amandman na član 9. kojim se menja član 17, a uzimajući u obzir da principijelnost predlagača zakona je relativna, ja ću još jednom obrazložiti ovaj naš amandman, nadajući se da ćete ga prihvatiti, kao što ste u suštini prihvatili naš predlog amandmana na član koji se odnosi na nacionalne penzije. Dobro, ovde mi ne pomaže predsednik Vlade, ali… Dakle, mi smo ovaj član 9, tj. član 17. izvornog zakona promenili, tj. predložili u drugačijem obliku, jer mislimo da se našim amandmanom preciziraju poslovi iz delokruga rada Nacionalnog saveta za kulturu i time omogućuje efikasniji rad ovog značajnog stručnog savetodavnog tela i stvaraju se uslovi za njegovo šire učešće u razmatranju pitanja od posebnog značaja za kulturu, posebno u oblasti zakonske regulative. Ja sam ovo ponovio što su moje kolege iz poslaničke grupe rekle, nadajući se da će skupštinska većina razumeti opravdanost našeg predloga, a pozivajući se na naše insistiranje na nacionalnim penzijama u načelnoj raspravi, kada ste bili strogo protiv toga. Vidim da ste promenili ovaj način razmišljanja, te molim ministra, koji važi za principijelnog čoveka, da ostane dosledan prvoj ideji da neće biti nacionalnih penzija, tj. nacionalnih priznanja, i u ovoj raspravi, gospodine ministre, a da prihvatite ovaj amandman jer mislimo da je precizniji i jasniji, što se tiče ovog člana. Ujedno vam se zahvaljuju Nišlije na velikoj pažnji što ste pokosili travu oko temelja Narodnog muzeja.
Zahvaljujem se. Gospođo Marjanović, da li želite reč po ovom amandmanu? (Da) Izvolite.
Ovaj amandman odnosi se na ovlašćenja Nacionalnog saveta za kulturu i uprkos svim lepim rečima gospodina ministra koji je, ponoviću, danas ignorisao Odbor za kulturu koji je trajao osam sati, na kome se vodila argumentovana rasprava o mnogim suštinskim pitanjima, uključujući i pitanja u vezi sa Nacionalnim savetom za kulturu, gospodine Bečiću…
Molim vas, da li želite da govorite o amandmanu? (Vesna Marjanović, s mesta: Ne možete me prekidati.) Zahvaljujem se. Reč ima ministar Ivan Tasovac. Izvolite. (Nataša Vučković, s mesta: Poslovnik.) Možete po Poslovniku. Dao sam reč gospodinu Tasovcu. Znači, kršite Poslovnik, a ja to neću dozvoliti. Izvolite, gospodine Tasovac.
Poštovani poslanici, pre svega želim da se zahvalim svim članovima Odbora za kulturu i informisanje i da skrenem pažnju da su danas bila četiri ovlašćena predstavnika predlagača na toj sednici i mislim da su u potpunosti i adekvatno dali svoj doprinos i u krajnjoj liniji apsolutno ispoštovali Poslovnik. Sa druge strane, jako cenim dužinu same rasprave, ali iskreno mislim da sama rasprava zaslužuje da se vodi pred svih 250 poslanika. Ja sam zato ovde i sa velikim zadovoljstvom ćemo nastaviti razgovor o svakom amandmanu pojedinačno.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić. Izvolite. Izvinjavam se, po Poslovniku reč ima narodna poslanica Nataša Vučković.
Gospodine predsedavajući, vi ozbiljno vređate dostojanstvo parlamenta i funkciju predsedavajućeg ove Skupštine.
Molim vas, koji član? (Nataša Vučković, s mesta: Molim vas da date svakom poslaniku pre svega pravo da govori u skladu sa svojim pravima. Vi ometate opozicione poslanike da govore o svojim amandmanima. Molim vas, dajte mi reč.) Ne mogu da vam dam reč zato što se niste pozvali na član koji sam prekršio. (Nataša Vučković, s mesta: Jesam, čl. 107, 106. i 105.) Niste se pozvali. Ja vas molim, nijedan poslanik u ovoj Skupštini neće biti prekinut, ako poštuje Poslovnik i govori o amandmanu koji je predmet rasprave. (Nataša Vučković, s mesta: Mogu li da dobijem reč?) Dobićete reč. Ja vas molim, isto kao što nije gospodin Bradić prekinut, ni u jednom trenutku nije bio prekinut, zato što je govorio o amandmanu. Ja sam dužan, zbog poslanika koji su čekali ceo dan, da ne dozvolim da sada u Velikoj sali ne govorimo o amandmanima, nego da govorimo o nekim drugim temama, da upućujemo pitanja, iako nije dan za pitanja. Zato vas molim da govorite o amandmanima i nećete biti nijednom prekinuti, bilo šta govorili o tom amandmanu. Izvolite.
Znači, povredili ste pravo narodnog poslanika da govori o amandmanu koji je podneo, tako što je u drugoj rečenici…
Zahvaljujem se. Nisam povredio narodnog poslanika. Opomenuo sam narodnog poslanika da ne govori o amandmanu. Kada je narodni poslanik nastavio da govori nešto što nije tema tog amandmana, ja sam morao da ga prekinem. (Nataša Vučković, s mesta: Dozvolite mi da govorim.) Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov.
Član 103, naravno, gospodine Bečiću. Vi sad ne samo da ne dozvoljavate da ova sednica teče normalnim tokom, nego ne dozvoljavate ni narodnim poslanicima da obrazlože u čemu misle da se sastoji povreda Poslovnika. Ja ne znam na koji način vi mislite da ova Skupština raspravlja o ovom zakonu, očigledno na način na koji gospodinu Tasovcu odgovara, ali, molim vas, nemojte zloupotrebljavati Skupštinu za dnevne potrebe pojedinih ministara. Mi moramo o ovom zakonu razgovarati na ozbiljan način i vi ste dužni da tako nešto obezbedite. Najpre način na koji ste počeli ovu sednicu, ne vi, zato što niste vi današnji rad organizovali, je skandalozan. Mi zaista nismo sišli sa sednice Odbora kada je sednica počela, kada ste pročitali osam članova, među njima, naravno, i onaj najsporniji o kom vi niste želeli da se govori. Tako da nam ili omogućite da radimo po Poslovniku ili recite da to neće biti moguće.
Koji stav člana 103? Ceo član 103. ili koji stav? (Aleksandra Jerkov, s mesta: Ceo član 103.) Ceo. Dobro. Hoćete li da glasamo o povredi? (Da) Zahvaljujem. Izvolite, reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Vidim da držite Poslovnik. Izvolite samo.
Zahvaljujem. Malo je neobično, pošto niste vi učinili povredu Poslovnika, kao predsednica Narodne skupštine i predsedavajuća, ali jeste prethodnih povredio član 27. koji ga obavezuje da se stara o redu na sednici Narodne skupštine. Taj red je prekršen tokom postupanja predsedavajućeg u izlaganju narodne poslanice Branke Karavidić, narodne poslanice Vesne Marjanović i narodne poslanice Nataše Vučković. U sva tri slučaja, bez uporišta u Poslovniku, isključivanje mikrofona i oduzimanje reči praktično, bez mogućnosti da narodne poslanice koje su obrazlagale amandmane to zaista urade ili narodna poslanica koja se pozivala na povredu Poslovnika, da zaista obrazloži koja je povreda Poslovnika. Smatram da, prvo imam razumevanja zbog toga što je ovaj radni dan neobičan, ali smatram potpuno nepotrebnim da se kršenjem člana 27. Poslovnika Narodne skupštine unosi nepotrebna nervoza i ton provokacija u rad na izmenama i dopunama Zakona o kulturi, koji je trajao na Odboru za kulturu, nekoliko sati, osam sati, i koji je završivši se okupio poslanike da budu spremni da nastave raspravu o amandmanima u plenumu. Dakle, ni jednog jedinog razloga, osim namere da se krši član 27. ne vidim u ovom ponašanju. To što će poslanici govoriti o svojim amandmanima uradili su i na Odboru i zaista ulože je veliki napor svih poslaničkih grupa da uradimo najbolje što možemo o nama svima važnom zakonu.
Hvala, vreme. Zahvaljujem. Upravo je potpredsednik pokušao da koristi član 27. i bilo bi dobro da se svi držimo Poslovnika i kada tražimo povredu Poslovnika postupimo kao vi malopre i da se pozovemo na tačan član kako bi predsedavajući mogao da tačno i prati, ako nekog uopšte interesuje ovaj odgovor. Slažem se da je vrlo neobično da neko ima raspravu devet sati na odboru o amandmanima, a da pritom ima primedbe zašto je predsedavajući počeo nastavak sednice. (Vesna Marjanović, s mesta: Nismo imali ni pet minuta da siđemo iz sale…) U čemu je problem? Znači poslanici koji su bili u sali manje vredni od poslanika koji će ući malo kasnije u salu. Prevrćite očima, vičite – ma ajde, ma moj, ma nemoj, navikla sam na takve manire, kada nema argumenta. Mislim da sada prisustvujemo, moje duboko ubeđenje, glasaćemo naravno o svim povredama Poslovnika, (Gordana Čomić, s mesta: Ne, ne tražim.) Hvala vam. Znači ne treba da se glasa o članu 27.Imamo nastavak onoga što se dešavalo na Odboru. (Gordana Čomić, s mesta: Nemamo, to je problem. Na Odboru je bilo prave rasprave.) Imamo, zato molim kolege sve da se uzdrže da ne bi svi učestvovali u ovome što je očigledno ranije pripremljeno, samo ne od strane predsedavajućeg, kako to želite da kažete, nego s vaše strane. Očigledno nezadovoljni, što su amandmani u korist umetnika koji imaju pravo i imaće i dalje pravo na nacionalnu penziju, ipak potekli od strane vladajuće većine, odnosno predsednika Vlade, i to je suština. Izvolite. Zoran Babić, povreda Poslovnika. Član 27. se ne glasa, Gordana Čomić se izjasnila.
Gospođo predsednice povreda Poslovnika član 106. stav 1, a u vezi članova 75. i 77. Meni nije jasno kako se to silazi sa sednice, kao što je to rekla malopre koleginica, ali dobro ostavljam to na slobodnom tumačenju. Ono što je iritantno, gospođo predsednice, po članu 75. stav 1. član Odbora ima pravo da u okviru načelnog pretresa, a i u okviru pretresa u pojedinostima govori ukupno do 10 minuta, a predlagač do 20 minuta. Danas na sednici Odbora za kulturu i informisanje, nijedan jedini put nismo želeli da reklamiramo ovaj član 75. zato što smo želeli da razgovaramo o amandmanima na izmene i dopune Zakona o kulturi, iako su te rasprave izlazile iz okvira Poslovnika, iako su članovi Odbora govorili mnogo puta po 10 minuta, a ne ukupno 10 minuta, iako i predlagač govorio više od 20 minuta, iako su i narodni poslanici koji nisu članovi Odbora govorili koliko su hteli, i oko čega god su hteli. Time je SNS pokazala dobru volju da razgovaramo o izmenama i dopunama Zakona o kulturu, kao što i sada ovolikom prisutnošću samoj sednici želimo da raspravljamo o tome. Ali, zato podržavamo i vas gospođo Gojković i gospodina Bečića, da ne može da se razgovara o onome o čemu god neko želi. O tome da li je lift radio ili je neko sišao da se osveži, ili je silazio stepenicama, ili je možda želeo da radi nešto drugo. Sednica je počela u onom trenutku kada je u ovu salu ušao izveštaj Odbora za kulturu i informisanje o amandmanima. O amandmanima, mišljenje Vlade smo imali još danas. Prema tome, mislim da se ni u čemu ne krši Poslovnik, i nema ideju i nema razlog za kritiku ovog zakona ne mora da nadomesti….
Hvala. Vreme. Što se tiče povrede Poslovnika člana 75, suštinski se slažem sa vama, ali predsedavajući, što se tiče predsednika i potpredsednika, ne mogu da prekinu ovu sednicu, ali svi smo svedoci šta se dešavalo. Molim vladajuću većinu da ima strpljenje, da čujemo sve povrede Poslovnika i da se suštinski posvetimo Zakonu o kulturi, jer ovde ima zaista namere od većine poslanika da se posveti materiji i da govorimo o tome, a povreda Poslovnika ćemo čuti sada još nekoliko puta i molim vladajuću većinu da prosto ne učestvuje u tome. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, želim da intervenišem povodom dve povrede Poslovnika, jednu je učinila i predsednica Narodne skupštine, gospođa Gojković sada, a jednu je učinio potpredsednik i predsedavajući pre gospođe Gojković, to je gospodin Bečić. Gospođo Gojković, vi ste povredili član 109. Poslovnika kada ste dozvolili gospodinu Babiću da se sada vrati na opise toga kako je tekla rasprava na Odboru za kulturu i informisanje i ko je kršio Poslovnik ne pridržavajući se deset i pet minuta tamo. Pa, ta rasprava je već prošla, mi smo došli sada ovde i nije bilo primereno da gospodin Babić govori, koji inače i kršio tih deset minuta najviše. On je govorio i preko deset minuta i predsedavajuća gospođa Marjanović je čak to tolerisala. Mene sada čudi da se gospodin Babić vraća na to.
Znači je ne mogu da učinim povredu Poslovnika ako nisam bila tamo gde se to odvijalo.
Ali sada ste mu dozvolili da se on sada vraća na to vreme, da opisuje šta je bilo i tako dalje. Druga povreda, evo, gospodin Bečić je prekršio Poslovnik. Kako? To je bila ozbiljna povreda.
Kako? Koji član?
Član 32. svi stavovi člana 32. Gospodin Bečić se gospođo Gojković pojačanim i povišenim glasom obratio jednoj narodnoj poslanici ovde malo pre, gospođi Karavidić. Evo, mislim da vi niste bili tu, neka gospođa Karavidić kaže da li je to bilo tačno. Ja sam odmah intervenisao. Rekao sam gospodinu Bečiću – nemojte da ….
Nemojte da vičete sada.
Izvinjavam se sada. Meni nije prijalo to što je gospodin Bečić vikao na gospođu Karavidić.
Molim vas, onda tiše.
Evo, ja ću sada malo sniženim glasom da kažem. Odmah sam reagovao, gospodinu Bečiću rekao – nemojte povišenim glasom da se obraćate gospođi Karavidić, a gospođo Gojković, gospodin Bečić čak nije hteo da mi da reč da reagujem po povredi Poslovnika. Upozorite te ga i opomenite ga ovog momenta. Hvala poštovana gospodo. Da li imam produženo vreme poštovana gospođo Gojković. Možda po amandmanu?
Nemate. Red u sali ne mogu da uspostavim, mogu samo da sa zadovoljstvom ovde da slušam jak glas ali morala bih i ja nešto da radim večeras. Samo da se dogovorim sa vama. Ja mogu da primenjujem odredbe Poslovnika, to je moje pravo. Znači, za sve ove zloupotrebe Poslovnika da izričem mere oduzimanja po dve minute. Ako to želite, u redu. Ako ne, onda da pređemo na materiju. Možemo lepo da se dogovorimo, sa mnom čovek može baš sve da se dogovori. Znači, opcija je da pređemo na rad po amandmanima. Ubeđena sam posle devet sati rasprave da ste imali razlog i želite da građani Srbije, posebno kulturna javnost čuje šta smo radili devet sati ili da primenjujem odredbe Poslovnika, jer je očigledno da mi nemamo toliko članova koliko se javilo poslanika opozicije. Znači, možemo lepo da se dogovorimo. Želite po dve minute svaki put, pošto su ovo očigledne zloupotrebe. Znači želite, želite da pravim znači predstavu od ovoga i to vrlo lošu, amatersku potpuno predstavu. Znači, onda je moja mera 30 sekundi odmora i prelazi se na rad, jer drugim merama ne mogu da napravim i usmerim tok rasprave. Znači, 30 sekundi nećete dobijati po povredi Poslovnika, jer je nemoguće da učinim toliko povreda Poslovnika ćuteći. Prošlost smo istražili, da li je Bečić mogao da počne sednicu kada su svi baš bili tu ili nije, otprilike onda nikad ne bi počeli. Samo mi molim vas recite na kom smo članu pošto ne mogu da se snađem od silnim povreda Poslovnika. Na član 9? Reč ima poslanika Karavidić, po amandmanu. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Gospodine ministre, ja bih, ako može malo vaše pažnje. Član 9. koji smo mi preformulisali obrazložio je moj kolega Marinković. Dobili smo, doduše, dva obrazloženja Vlade, pa sada ne znam koje obrazloženje da gledam, da li da gledam ono od 10 sati i 10 minuta ili ono od 12 i 30 minuta? Inače su oba zavedena pod istim brojem što je prosto nedopustivo. Ja sam tražila od sekretara Skupštine da mi objasni kako može da se izveštaj o amandmanima zavodi koje je stiglo u različito vreme, zavodi pod istim brojem? Ja bih želela da vas pitam – da li vas je sramota malo bar zbog načina na koji se vodi ova sednica po redu...
E, sada ću ja da uradim ono što je uradio Bečić, sram vas bilo. Eto. Nema smisla stvarno. Ako je sve to što možete da prikažete o Zakonu o kulturi... (Branka Karavidić, s mesta: Pustite nas da pričamo o zakonu.) Meni je žao što ovo ide u odloženi prenos. Da mogu da utičem na direktora RTS, koga ne poznajem, ja bih uticala sada i molila ga da nas odmah uključi u program. Odmah. I učiniću sve, eto, ali nemam neki uticaj na njega i nemoguće je, ali ovo je stvarno fantastične nešto. Ovo nikada nisam doživela. Znači, ne želite da govorimo o zakonu? Potpuno sam zbunjena. (Miroslav Marinković, s mesta: Dva izveštaja, dva broja u različito vreme zavedena.) Pa, to se kaže, ali ne da vređate predsednika, predsedavajućeg, pa nismo mi ovde da nas neko vređa. Pa, nemojte tako. Mislim, zašto vi mislite da predsedavajući moraju da trpe uvrede? Pa, to je stvarno non sens. Mislite tako? Baš da vidim kako je Gordana Čomić trpela uvrede. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Ja vas molim da pokušamo da radimo ono što nam je posao, a to je amandman na član 9, ali generalno koristim pet minuta. Ako dođem do pet minuta. U raspravi po amandmanima, naravno da postoji i mogućnost da se jednim opštim tumačenjem zakona ukaže i na stav poslanika o pojedinom amandmanu i to se uvek do sada radilo i nema nikakve potrebe da sada nekim drakonskim merama, nekim dosetkama, da sme da se priča samo o amandmanu od dve reči da time sada bude obeležena rasprava o Zakonu o kulturi. Ja vas onda molim da dopustite da mi iskažemo svoj stav, mi koji smo bili jedno vreme na tom odboru, ljudi koji su devet ili koliko već sati bili iz bilo koje stranke zaslužuju da se i pred srpskom javnosti, a to sada nemamo, a verovatno će neko sutra u pola noći da gleda to što mi pričamo, verovatno je to najinteresantnije. Znači, ovo je sednica, pardon, rasprava o zakonu koja je tajna. Pretrčana je fundamentalna tačka 7. amandman, na tačku 7. kojoj je izmenjena novim sredstvom u procesu donošenja zakona, a to sredstvo se zove apel. Znači, mi smo imali situaciju da apelom predsednika Vlade se promeni suština ovog zakona, odnosno jednog važnog dela. Prisutni ministar je bio upozoren sa moje strane kada je bila rasprava u načelu, da pazi šta radi, da će se desiti da će da pogreši i evo, desilo se, čak iste noći. Naravno, to nije samo njegova greška. Greška je to i premijera koji je gledajući neku televiziju došlo do zaključka da se ukidaju nacionalne penzije, a isti taj predsednik Vlade je avgusta meseca ove godine potpisao zakon u kome se to definiše. Bilo bi dobro da predsednik Vlade čita zakone, jer…
Poslaniče, sve je u redu, ja ću mu to preneti, budite sada vi ljubazni da raspravljamo o članu 9.
Ja vas molim da me ne prekidate. Naravno da sve vreme govorim o članu 9, jer ako nije znao da pročita član 7, da li je i član 9. pročitan na valjan način? Možda ćemo noćas u pola jedan da dobijemo ponovo apel da član 9. treba da bude urađenu nekoj drugoj formi. Imali smo na Odboru član 44, kome nikome nije bio jasan pa ni predlagaču, pa se posle toga…
Dobro.
Imam pet minuta.
Sve je u redu, doći ćemo i do člana 44.
Ja vas molim…
I ja vas isto molim.
Nema nikakvog razloga, imate poslaničku većinu. Da li je to nervoza kod nekih što znaju da neće ponovo biti na listi, to nije nešto što mene interesuje.
Poslaniče, znate li da smo doneli zakon da gledanje u šolju, proricanje i slične stvari…
To vi kažite predsedniku Srbije…
Ne to ste vi meni rekli. (Zoran Živković, s mesta: Mislite da je to način? Mislite da je to način? Mislite da ste dominantni? Da li je ovo kultura, domaće vaspitanje, šta se dešava?) Dobro, dobila sam neke epitete na prošloj sednici, sada vređate i moje roditelje. Hajde da vidimo dokle možete da idete u ovoj raspravi o Zakonu o kulturi. (Zoran Živković, s mesta: Dajte mi reč.) Uvrede, cinizam, ja ću izdržati ove uvrede, nije problem, ali ako možete da mimoiđete roditelje moje, to bi bilo fantastično, to bih vas ljubazno molila. Da li želite da vam dam još tri minute koje su vam ostale da govorimo o članu 9. (Zoran Živković, s mesta: Da.) Izvolite, član 9, imam ispred sebe, pokušavam da pratim raspravu.
Ni na koji način nikada nisam hteo da uvredim ničije roditelje, pa ni vaše i to vi znate dobro. To kada mi ugasite mikrofon, pa vi proizvodite zaključak iz nečega što ja nisam rekao, to nije primereno i ne govorim, to govorim o vama i nisam ja neko ko treba vas da edukuje. Svi smo mi već matori ljudi, odnosno imamo preko 18 godina, šta smo naučili-naučili smo. Član 9. je u opasnosti ako prođe, ako bude odbijen amandman koji je dat. Ja vam kažem da će u pola jedan noću predsednik Vlade da gleda neku televiziju pa da vidi da to nije dobro, pa da opet apeluje, ili će možda predsedniku države da ova Turkinja gleda u šolju, pa vidi da je trebalo da prođe amandman na član 9, a onda da vrati zakon kao što se dešavalo. To se već dešavalo. Zakon o prodaji nekretnina je vraćen, a vi ste odbili tada da podržite naše amandmane koji su bili „briše se“. Sada je malo napredovalo. Ministar Tasovac je prihvatio dva amandmana kolege Pavićevića i moje malenkosti koji glase „briše se“, tako da je time to i ozvaničeno u ovom parlamentu. Mene samo interesuje zašto postoji potreba da se jedan zakon koji je loš progura na tajnoj noćnoj sednici u situaciji kada svi znamo, pa i dobar deo kolega vladajuće većine koji su bili na Odboru i koji su jasno pokazivali svoje neslaganje, čuđenje i neke gore stvari koje neću da pominjem, šta misle o tom zakonu. Neki su glasali protiv, kolege iz većine skupštinske, kojih sada nema. Nema nikakve potrebe da se sada u ovaj čas i do pola noći na takav način donosi zakon koji bi trebalo da otvori potpuno novo poglavlje u kulturnoj politici u Srbiji.
Šta je vaš predlog? Kada je tačno pravo vreme da počnemo?
Predlog je da dopustite kolegama da govore onako kao što se govori.
U koliko sati?
Molim?
Koliko sati, rekli ste, ozbiljno, pošto pokušavam da shvatim u čemu je problem?
Da dopustite kolegama da govore onako i da se ponašaju kao što ste vi rekli da se to čini u britanskom parlamentu. Ako hoćete da bude sada rasprava, neka bude, ali pustite ljude da obrazlože svoje amandmane tako što će dati šire obrazloženje svojih amandmana, a ne da ih Bečić ili, ne znam, vi, hvatate u tome da li čitaju svoje amandmane ili ne.
Ovo je predstava uvreda na račun mene i potpredsednika, ali dobro. (Zoran Živković, s mesta: Vi ne razumete srpski jezik.) Ne, izgleda da ne razumem uopšte. Samo čekam da još nešto kažete, pa da stvarno bude vrhunac ovog performansa. Vi ste tražili povredu Poslovnika. Reč ima Vesna Marjanović. Izvolite.
Poštovana predsednice, zahvaljujem se. Smatram da je povređen Poslovnik u članovima 106. i 107, dostojanstvo Narodne skupštine, iz nekoliko razloga. Prvo, meni je onemogućeno pre nego što ste vi preuzeli predsedavanje da govorim o amandmanu na član 9. Drugo, vi ste izrazili čuđenje da je Odbor za kulturu trajao osam sati. Zašto je to čudno? Vi ste time uvredili 14 članova Odbora koji su radili vrlo vredno i po mom mišljenju vrlo predano danas ceo dan. Zašto? Zato što ovaj zakon nije dobar i zato što se o tom zakonu izjasnila cela kulturna javnost veoma negativno. Zar vi ne mislite, kao predsednica Skupštine, da je odbor mesto gde mi tu stvar treba da raspravimo do samog kraja? Ja smatram da stevi nas uvredili, svih 14 članova odbora koji su ceo dan radili vrlo predano. Ja sam videla da je ova sednica počela u trenutku kada sam silazila niz stepenice, još uvek nisam ni sišla sa sednice Odbora. Da li vi smatrate da je to korektno, kao predsednica Skupštine? Pet minuta kasnije je mogla da počne sednica. Zaista moram da protestujem, kao što protestujem da ministar kulture, kada se donosi Zakon o kulturi, ne udostoji poslanike da se pojavi. Ja bih volela da ga vi lično prekorite zbog toga. To je vaša uloga. Hvala vam. I, ne znam kako možemo da vodimo ozbiljnu raspravu kada počinjemo sa takvom vrstom ponižavanja.
Poslanice, skoro dve godine sam ovde predsedavajući i vrlo je mali broj sednica kada ste vi bili prisutni u sali. Kako ja da znam kakva je vaša volja danas tačno? Kako ja to da znam? Pomozite mi samo. Kako ja da znam kada ćete doći, šta volite da slušate, šta ne? Pomozite mi. Eto, ja sam neuka, bahata, ne znam da vodim sednice, druge epitete sam čula ovih dana. Sve je to u redu, sve prihvatam. U redu, opozicija je u pravu, ima sva prava ovog sveta da se ponaša kako hoće, da zadaje udarce, vređa, da se ponaša kako hoće. To je vaše pravo i vaše viđenje obraćanja vašim biračima, i to prihvatam. Neko voli prostotu, neko voli red i mir, Bože moj. Ali mi recite - kako ja da znam kada ćete vi prisustvovati? Neka mi pomognu vaše kolege, izvade evidenciju da vidimo koliko ste puta vi prisustvovali sednici. Znači, da ne počinjemo. Ne možete sada da se javite o povredi Poslovnika kada ja dajem tumačenje da nisam povredila Poslovnik. Toliko znate. Znači, hoćemo li da glasamo za povredu Poslovnika? (Vesna Marjanović, s mesta: Apsolutno.) Apsolutno ćemo glasati. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika [[Zoran Babić, s mesta: Ne, replika.]] Ne? Samo, na koga? (Zoran Živković, s mesta: Na Živkovićevo izlaganje, na pominjanje premijera.) Da. Izvolite. (Zoran Živković, s mesta: Kako?) Da vam objasnim, Zoran Babić je šef poslaničke grupe SNS. (Zoran Živković, s mesta: E, sad mi je jasno.)
Gospođo predsednice, premijer Vlade Republike Srbije gospodin Aleksandar Vučić ima koga da pozove u ovom parlamentu, ima 135 njegovih narodnih poslanika i narodnih poslanica i mi smo ponosni na to što komuniciramo sa predsednikom naše stranke za razliku od onih narodnih poslanika koji sede u ovoj sali, a nemaju ni koga da pozovu, a bogami ni njih ko da pozove. S druge strane, SNS je danas na Odboru za kulturu i informisanje inicirala i predložila Odboru da predloži Narodnoj skupštini tri amandmana, amandmana kojim smo sačuvali priliku da i u budućnosti Vlada može dodeliti priznanju u vidu doživotnog mesečnog novčanog primanja umetniku, odnosno stručnjaku u kulturu za vrhunski doprinos nacionalnoj kulturi, zato što ne želimo da zbog nekih loših odluka, netransparentnih odluka u prošlosti nekih prošlih vlada, kažnjavamo buduće ljude, one koji će dati svoj nemerljiv doprinos kulturi. To što je nekome jedina politika – mrzimo Vučića, i to što je nekome jedina politika da su suprotno od onoga što radi Vlada Republike Srbije, pa su do danas bili za to da se ovakav neki amandman prihvati, a onda su danas kada je SNS takav amandman i predložila, sada su odjednom protiv toga, a mogli smo da vidimo i večeras i iz diskusije da su protiv toga, sa tom politikom moraju da izađu pred građane Republike Srbije. Imaće priliku, verujem, već u aprilu mesecu, pa ćemo videti šta će građani Republike Srbije imati da kažu na politiku mržnje, na politiku uvreda, i prema vama, gospođo Gojković, i prema svim ženama u Srbiji, i prema svim, na kraju krajeva, i prema svim ljudima u Srbiji. Mi smo ponosni na tu komunikaciju koju imamo sa premijerom, a oni koji nemaju nikoga ni da ih pozove, ni da oni pozovu, to je već problem za njih.
Hvala. Vreme. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala. Ne znam čime sam izazvao repliku, ali da se ne obraćam direktno, kažite kolegi poslaniku da u državnom pravnom sistemu Srbije ne postoji premijer Vlade, postoji premijer Srbije, kolokvijalni izraz i postoji predsednik Vlade Srbije, to je zvanični izraz. Naravno da je potpuno netačno da je poslanička grupa SNS sama došla do zaključka da nacionalne penzije treba zadržati. Protiv toga je bio i sada prisutni ministar Tasovac i vrlo zdušno iz sve snage nas ubeđivao da je to relikt prošlosti, da je to samo u Sovjetskom Savezu, da je to nešto što je mali stimulans za ljude da počnu da se bave kulturom, pa, nije valjda da to rade zbog penzije, pa je izrečeno da su razni dobijali nekakve penzije bez bilo kakve zasluge, bez bilo kakve veze sa kulturom. To je i predsednik Vlade ponovio kada je čuo to na televiziji, da je važnija jedna naša draga glumica, i ja se potpuno slažem, da je ona jako važna u odnosu na 40-ak pogrešno dodeljenih nacionalnih penzija. Kojih 40-ak? Hajde da čujemo ko su ti ljudi koji su dobili to nezasluženo? Ko ima pravo da to ocenjuje? Ako ima neka institucija koja to treba da oceni, to sigurno nije premijer Srbije iliti predsednik Vlade Srbije. Prema tome, ne postoji nikakav razlog da se mržnja, da se pominjanje mržnje koristi u ovom parlamentu prema opoziciji. Ja ne mrzim nikoga. Mnogo nekome treba da bude mnogo velik da bi izazvao kod mene mržnju. Može da izazove neko gađenje, može da izazove to da nekoga ignorišem, da nije važno, ali mržnju nikada.
Hvala. Vreme. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Da li ima mržnje ili nema mržnje, to građani Republike Srbije jako dobro znaju, jer ne možete da nazovete kolegu stokom, đubretom, ološem, a da ga ne mrzite. Kako? Što, iz milošte? Pa, naravno da ne, nego iz mržnje, a to nije uradio nijedan član, nijedan narodni poslanik SNS, nego uvaženi prethodni govornik. S druge strane, izrečeno je nešto što je potpuna neistina. Kako će, Bože moj, po njegovim rečima, Vlada da ocenjuje da li je nekome data nagrada bez razloga? Član 14. matičnog Zakona o kulturi glasi – Vlada može dodeliti priznanje u vidu doživotnog itd, itd. Vlada dodeljuje, a Vlada ne može da ocenjuje da li su neki dobili tu nagradu bez potrebe ili sa određenim razlogom. Pa, ko će to onda da određuje? Znači, Vlada može samo da dodeljuje, a ne može da kontroliše. I to kaže čovek koji ne mrzi, ili koji ne zna da čita, ili koji ne želi da čita. Ja ne znam šta, neka i sam izabere koji će od ponuđenih odgovora da prihvati. Ali, ovde jasno piše – Vlada, Vlada, ista ona za koju je danas na sednici Odbora narodna poslanica rekla – pa, neki vaš predsednik Vlade. A, koji je njen predsednik Vlade? Pa, postoji samo jedan predsednik Vlade Republike Srbije, izabran ovde u Narodnoj skupštini, izabran od narodnih poslanika koje su izabrali građani Republike Srbije. To što vam se ta politika možda ne dopada, zato što imate politiku – mrzimo Vučića, ne mora da znači da vređate na taj način i sve građane Republike Srbije, koji su na fer i demokratskim izborima 2014. godine sve nas uveli u ovu salu. Kakvo je to shvatanje demokratije? Vaš premijer ili ne sme Vlada da procenjuje da li su nekome date nagrade po pravilu ili ne.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Još jednom, ne postoji matični zakon, bar ne u onome što se koristi u parlamentu. Pod dva, ako Vlada po članu 14. nekome dodeljuje priznanje koje se zove nacionalna penzija, to ne znači da predsednik Vlade može u svom apelu, koji je upućen neformalno, da karakteriše da je 40 ljudi, od ne znam koliko ukupno, ne zaslužuje. Ako Vlada želi da preispita ko sve ima nacionalnu penziju, onda se to stavi na dnevni red Vlade, pa se zatraži od ministarstva analiza stanja, pa ministarstvo da predlog odluke i u odluci piše od 1. do 40, taj, taj, taj, taj i taj nezasluženo su dobili penziju. Moguće da ne može da im se oduzme penzija, ali može Vlada da donese zaključak da smatra da su oni to dobili nezakonito, bez bilo kakvih uslova i da od njih zatraži da to vrate, da to bude jedna vrsta pozivanja na poštovanje te nagrade, pa da vidimo ko su ti ljudi, da vidimo koji su to visoki kriterijumi koje primenjuje premijer Srbije kada ocenjuje ko koliko učestvuje u kulturnom stvaralaštvu i umetničkom delanju u ovoj državi. To ko je pismen, nepismen, mislim da je potpuno besmislena stvar, o tome neću da pričam. Zakon o kulturi i drugi zakoni, ali Zakon o kulturi posebno treba da bude primer demokratski pristojne rasprave u ovom parlamentu. To što neko poziva mržnju kao argument, nije odraz ni pristojnosti, ni kulture, ni demokratičnosti.
Hvala vam puno. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Pristojna rasprava nije kada se kolega naziva stokom. Pristojna rasprava nije kada se kolega naziva ološem. Pristojna rasprava nije kada se kolega naziva đubretom. Pristojna rasprava nije kada se predsednica Narodne skupštine, žena i dama, naziva onako kako su je pojedini narodni poslanici ovde vređali, istina, ne u samom plenumu, ali iz ove sale putem društvenih mreža. Ako se taj apel upućuje, ja mu se pridružujem, ali taj apel nije upućen Srpskoj naprednoj stranci koja veoma čestito, marljivo, korektno, pristojno, kulturno radi svoj posao narodnih poslanika. Taj apel je prvenstveno upućen onim ljudima koji su takve reči izgovarali u Narodnoj skupštini. Uostalom, zašto bi se neko plašio bilo kakve revizije, zašto bi se neko plašio bilo kakve procene i ocene? Kamo sreće da imamo neko telo u Vladi ili ne znam gde, možda u pravosudnim organima, koji bi vršili procenu subvencija, datih subvencija i gde su te subvencije završile. Da li kod proizvođača ili kod nekoga drugoga, da li kod poljoprivrednika ili kod vračarskih poljoprivrednika? Samo da vidimo – zašto? Kada neko radi pošteno i odgovorno, ne treba da se plaši nikakve revizije. Ovim amandmanima koje je predložila Srpska napredna stranka Odboru, ja sam zahvalan Odboru zato što je te amandmane prihvatio, mi ne želimo da na bilo koji način se osećaju ugroženo ljudi uz koje smo odrastali, ljudi uz koje smo se edukovali, ljudi koji su ostavili nemerljiv trag u našoj kulturi, ali želimo da damo priliku ubuduće još takvih ljudi bude u srpskoj kulturi.
Hvala. Prekidamo replike. Ko hoće po zakonu, može, a ko ne, ne. (Zoran Živković, s mesta: Dajte mi reč.) Žao mi je vi ste potrošili pet minuta, niste predlagač. (Zoran Živković, s mesta: On je počeo.) Ja stvarno pokušavam da ovaj parlament vodim kako to dolikuje odraslim zrelim ljudima. (Zoran Živković, s mesta: Ali ne uspevate.) Odlično. Hajde još malo o meni, pa da pređemo na rad. Biću gruba. Prekidaću svakog ko ne bude govorio o članu 9. (Zoran Živković, s mesta: Ne, nisam prekidao.) Poslaniče, ne vi, čujem vas glasni ste, ali to što je neko glasan ne znači da će neko da pod vikom i nasiljem da radi neke stvari. (Zoran Živković, s mesta: Poslovnik.) Ne dolazi u obzir. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Samo mi izrecite vašu namenu. Imam pravo da vodim sednicu, bez obzira što pokušavam da... (Marijan Rističević, s mesta: Po amandmanu.) Član 9. o nacionalnim savetima i njihovim nadležnostima, da li je tako? Moram da vas pitam. Izvolite. Da vam dam reč? Komunicirajte sa mnom, jer pokušavam da vodim sednicu. (Marijan Rističević, s mesta: Ako je moguće?) Eto, moguće je.
Zahvaljujem. Član 9. Mislim da je to amandman broj 17, ali s obzirom da nisam baš u obavezi da slušam svakog, možda sam i pogrešio. Demokratski je da ne moram da slušam šta drugi pričaju. Ovde piše šta savet čini. Dakle, do sada sam ja pažljivo čitao ove amandmane. Kao i sinoć što sam bio ovde na sednici, sa ove strane je bilo dvoje. Danas sam ispao ja kriv što sam osam, devet sati ovde strpljivo čekao da bi procenio šta Savet treba da čini. Kaže – analizira i daje mišljenje o stanju o kulturi Republike Srbije. Kad to kažem, moram kazati da, ukoliko želimo da govorimo o amandmanu koji je na Zakon o kulturi, sami moramo da budemo kulturni. Meni je to pravo osporeno pre neki dan na veoma uvredljiv način, ali ja ne želim na takav način da odgovorim, ali moram, s obzirom da je ministar tu, da se radi o amandmanu koji je odbijen – analizira i daje mišljenje o stanju u kulturi Republike Srbije. Postoje razne pojave, pa vas pitam, da li je kultura, kao potpredsednik stranke bivšeg režima… Kakvo mišljenje ćete dati kad nosi neonacističku majicu? Da li treba analizirati i dati mišljenje ovakve vrste kulture? U blizini je i bivši predsednik stranke bivšeg režima. Ovo je neonacistički znak. Ovo Srbija, Srbija kulture, nije zaslužila. U skladu sa amandmanom na član 9, odnosno član 17. menja se i glasi – analizira i daje mišljenje šta Savet čini o stanju kulture Republike Srbije. Kakvo je ovo stanje? Ovo nije stanje, ovo bi naš narod nazvao drugačije. Zato vas pitam - da li ćemo ovde na kulturan način, a meni je osporeno da imam pravo da se bavim kulturom, izneti primere šta u srpskoj kulturi ne može da se desi i šta ne sme da se desi? Ovo je svakako ono što ne sme da se desi i Savet i ovaj amandman, koji to predlaže, mora da da sugestiju i mišljenje na ovo. Kao što sam ja strpljivo morao da čekam one od kojih sam očekivao mudrost, s obzirom da smo zauzimali najvažnije funkcije i s obzirom da su u godinama u kojima sam i ja. Mislio sam da mudrost dolazi s godinama, da kultura dolazi s godinama, ali izgleda da nekima idu samo godine. Hvala. (Zoran Živković, s mesta: Poslovnik.)
Hoću poslanika nešto da zamolim, ako je moguće, da mi doda fotografiju, jer ja lično i potpredsednici nismo videli šta pokazujete. Hvala. Mogu li ministru da dam reč da odgovori? Ne, ne mogu da mu dam reč. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Povređen je član 27. i član 108. Svi stavovi. Rekli ste u malopređašnjem obraćanju gospođo predsednice da ćete biti grubi, to pogledajte u stenogramu, rekli ste da ćete biti grubi. To nikako ne može da se zove vođenjem sednice, to je pretnja. Znači, vi ste zapretili verovatno svim poslanicima, a možda i ne svim da ćete biti grubi u vođenju sednice. Nakon toga ste dopustili izložbu fotokopiranih nekakvih fotografija, pa ste i pokazali želju da se lično uverite, to se zove cirkus, to nije vođenje sednice.
Poslaniče, sad ste uvredili čitav parlament, ne mogu ovo da dozvolim. (Zoran Živković, s mesta: Ja ne mogu da uvredim čitav parlament. Ne želim to da radim.) Ne dozvoljavam da bilo ko, možete da budete u opoziciji koliko god vi to želite godina da budete, ali ne dozvoljavam da neko parlament Republike Srbije poredi sa cirkusom. Ne dozvoljavam jednostavno. Ne dozvoljavam. Molim vas napišite mi šta smem da govorim, i to isto, ja bih molila sve one koji imaju zamerku da mi daju slepo čitam ono što smem da kažem i šta ne smem da kažem i da napišete govore poslanicima u parlamentu Republike Srbije šta oni to smeju da kažu, a šta ne. Ja bih vas zamolila. Pretpostavljam da nema uslova zato što nekako nemate argumente da raspravljate o Zakonu o kulturi, jer ne želite, jednostavno ne želite. Pokušavam, ne želite. (Zoran Živković, s mesta: Kakve veze ima.) Evo, sad ćemo da čujemo. Reč ima Vladimir Pavićević, povreda Poslovnika. Sigurno nešto o Zakonu o kulturi. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo povređen je član 107. Poslovnika Narodne skupštine koji se tiče jednog velikog načela dostojanstva Narodne skupštine. Poštovana predsednice, gospođo Gojković, zbog neregularnih uslova odvijanja ove sednice, mi narodni poslanici Nove stranke nećemo dalje učestvovati u raspravi. Doviđenja.
Zahvaljujem. To je vaša lična odluka, i to svi poslanici ostali, koji će ostati poštuju. Meni je žao što ne želite da nastavimo rad, ne želite da pričamo o Zakonu o kulturi koji je izuzetno važan, ali mi ne možemo da se mešamo u to. Videćemo se sutra. Ministar Tasovac želi da odgovori poslaniku. Ja bih molila da dozvolite neki put da i ministar nešto kaže. On je toliko ljubazan bio da sačeka sve ovo. Izvolite, ministre odgovorite poslaniku Marijanu Rističeviću.
Postoje drugi državni organi koji se bave ovakvom vrstom fotografija, to zaista ni na koji način ne ulazi u nadležnost Nacionalnog saveta za kulturu. Ali, zarad građana Srbije čisto bih voleo da pojasnimo neke stvari, a na vas apelujem da se setite samo kako je pre dva dana vođena rasprava u načelu i jako bih voleo da se vratimo upravo na raspravu Zakona o kulturi koji je jedan od izuzetno važnih i bitnih zakona, jer naprosto ako na ovaj način budemo nastavili da vodimo ovu raspravu, naprosto mislim da izlazimo iz okvira upravo onoga što jeste kultura. Ali, ako govorimo o članu 9. zakona, stekao se utisak za nekoga ko nije čitao zakon normalno da većina ljudi koja nas gleda nije čitala zakon, da su se desile neke potpuno neverovatne promene u rangu potpunog čuda. Ja moram da vam skrenem pažnju samo šta je izmenjeno u tom članu. Znači, umesto u stavu 4. – učestvuje u izradi, znači, razmata i daje mišljenje o predlogu, to je jedina izmena. Pored toga što je dodato još, čime je još ojačana po mom mišljenju uloga Nacionalnog saveta da je mišljenje u postupku dobilo nagrade za podsticanje kulturnog stvaralaštva. Sve ostalo je ostalo potpuno isto kao u prethodnom zakonu, tako da uopšte ne razumem tu vrstu strasti vezano za Nacionalni savet i njegove nadležnosti zato što niko tokom…
Hvala ministre, vreme. Nažalost, moram da ograničim na pet minuta. Reč ima narodna poslanica Mirjana Dragaš.
Kada je reč o ovom amandmanu i ovom članu koji reguliše nadležnosti Nacionalnog saveta, istakla bih da je ovde u pitanju nešto što treba da uradi po mom shvatanju savetodavno telo. Dakle, ako je ono naravno od najvećih stručnjaka sastavljeno, ljudi koji su kompetentni, uključen u sve oblasti umetničkog i kulturnog stvaralaštva, njihova uloga onako kako je predviđeno samim smislom formiranja saveta jeste da učestvuje u radu ministarstva na savetodavan način, a ne da se postavlja u odnosu na ministarstvo kao neko ko propisuje njegov rad. U smislu bih protumačila ovu promenu. Razmatra i daje mišljenje je ocena iznad kompetencije koju, ali bih se više osvrnula na ovu tačku šest koja je predložena, koju je ministar pomenuo, da je mišljenje o postupku dodele nagrade za podsticanje kulturnog stvaralaštva. Našu raspravu koja je bila pre neki dan, u načelu, raspravu u velikoj meri na samom Odboru za kulturu, naravno i u široj javnosti izazvala je ukupna priča oko nacionalnih priznanja, odnosno nacionalnih penzija. Ja sam u svom izlaganju u načelu, ali i ovde ću ponoviti, zamolila da kod definisanja i odnosa prema što je nacionalna nagrada se zaista izgubi onaj termin šta je nacionalna penzija, da podvučem, da li hoćemo da dajemo nagrade ili penzije, da se usredsredimo da je to onako kako je prethodnim članom definisano, jedna specifična nagrada, ali da istovremeno uvođenje ovog novog dela u ovom članu 9. odnosno replike na članu 17. otvara mogućnost da se zaista razgovara o raznim oblicima kulturnog stvaralaštva iz različitih sfera i da omogući i samom ministarstvu, odnosno samom Nacionalnom savetu sa svim svojim članovima da učestvuje u predlaganju mogućih nacionalnih priznanja, nagrada itd. koje bi bile od velikog značaja za kompletan umetnički rad. Time bi možda došli do rešenja da, evo ponoviću, da velikane iz osnova naše pismenosti kulture, Vuka i Dositeja ustanovimo kao buduća moguća priznanja u ovoj oblasti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović.
Zahvaljujem. Mene zaista ne čudi da ministar ne razume otkud ovoliko interesovanje za član koji se odnosi na Nacionalni savet za kulturu, pošto je javnosti poznato da od samog početka kada je izabran na mesto ministra je imao sukob sa ovim savetom. Ovo rešenje koje se ovde nudi je samo odraz te kratke istorije u njihovim odnosima. Uloga Nacionalnog saveta po Zakonu o kulturi je da bude kontrolni faktor u odnosu na ministarstvo. Nije to jedini takav savet. Ministar prosvete ima dva takva saveta, ima i Visoki savet pravosuđa i smatram da mi kao parlamentarci treba da podržavamo ovakva tela koja su neka vrsta kontrolnog faktora u odnosu na izvršnu vlast. Koliko god se ministar trudio da nam ovde prikaže kako on jako uvažava Nacionalni savet za kulturu, njegovo ponašanje, nedolasci na njihove sednice, neuvažavanje niti jednog njihovog predloga dokazuje da to apsolutno nije tačno. Ovim predlogom se njihova ovlašćenja umanjuju, a naš amandman zaista želi nešto sasvim suprotno a to je da se njihova ovlašćenja prošire. U tom savetu i do sada su sedeli ljudi od ugleda koje su predložila njihova umetnička udruženja, institucije kulture, SANU itd. i vrlo su pozvani da daju svoje mišljenje i da učestvuju u izradi strategije koju izgred, budi rečeno je ministar Tasovac zaustavio onog trenutka kada je izabran za ministra. Svi prethodni ministri su radili na strategiji, uključujući i ministra Petkovića, koji je bio njegov neposredni prethodnik. Nacionalni savet za kulturu, treba da mu se oda priznanje, radio je četiri godine bez ikakvih uslova za rad, nisu tražili nikakve posebne uslove, plaćali su sami svoje putne troškove, a ostavili su stotine stranica kvalitetnog teksta. Gospođo predsednice, ako vas ne zanima Zakon o kulturi, onda ne morate da slušate. Stotine kvalitetnih tekstova koji će ostati za pokolenja, što se nažalost ne može reći za legat koji će ostaviti iza sebe ovo Ministarstvo.
Reč ima ministar Tasovac. Izvolite.
Ja koristim i ovu priliku da se zahvalim na zaista velikom doprinosu Nacionalnog saveta za kulturu i na svim njihovim predlozima, a dozvolite da mi ne moramo da se slažemo oko svih predloga, ali zajednički tražimo najbolja rešenja. To što su prethodne četiri godine radili bez nadoknade, to mogu da zahvale vama, s obzirom da prethodnim zakonom niste regulisali nadoknadu. Ja ne želim da govorim o sledećem članu zakona koji upravo reguliše i nadoknadu za rad predstavnika Nacionalnog saveta. (Vesna Marjanović, s mesta: Replika.)
Osnov za repliku je odgovor ministra? (Vesna Marjanović, s mesta: Odgovor ministru ili ćete mi oduzeti od vremena poslaničke grupe.) Hoću, ali onda da dozvolite i drugi poslanici nešto da kažu, a pažljivo sam vas slušala. Ja ne mogu stvarno da verujem. Ne mogu da poverujem stvarno kakvo ponašanje, neverovatno. Reč ima dr Miroslav Marinković.
Amandman na član 9. koji smo mi podneli tiče se tog Nacionalnog saveta. Ja moram još jedanput da pitam, ministre, s obzirom da smo mi dobili dva izveštaja Vlade, potpuno različita, a sa istim zavodnim brojem i u različito vreme, nisam ubeđen da ste vi, možda će se vaše mišljenje promeniti, kao što je bilo u načelnoj raspravi u kojoj smo mi eksplicitno govorili o opasnosti od toga da se ukinu te nacionalne penzije, pod znacima navoda, i baš vama lično govorili da je to opasnost kojom se jednom nepravdom može načiniti mnogo veća nepravda. U tome su vas podržali i poslanici, normalno pozicije, gde su se utrkivali da što nadahnutije to podrže, kako je to zlo itd. Onda ste vi promenili mišljenje i to je za pohvalu. Ali, da li ste onda bili gospodin Tasovac ministar ili ste danas? Šta je razlog da ste promenili mišljenje? Voleo bih da nam na ovaj amandman ponovo odgovorite, kako bih bio potpuno siguran da sam dobio pravi odgovor, da ne bismo dobili dva različita odgovora. Zahvaljujem.
Replika, izvolite.
Nažalost, niste bili tu na kraju prethodne sednice, kada smo govorili o zakonu u načelu i kada sam se najiskrenije zahvalio svim poslanicima na konstruktivnim raspravama, kako pozicije, tako i opozicije, i rekao da je ispred nas veliki posao kada treba još jedanputa razmotriti sve amandmane, još jedanputa proći kroz sve stavka i još jedanputa izanalizirati sve ono što se čulo tokom rasprave. To je inače način kako smo radili tokom čitavog procesa donošenja i ovog zakona, svih drugih zakona i svih nacrta zakona koji su u ovom trenutku u pripremi. Takođe, nijedan zakon nije biblija, zakoni su živa materija. Mi živimo u vremenu gde tehnološke promene i ekonomske promene prave zaista dramatične promene u našem svakodnevnom životu, gde ih jako često i naša svest teško prati, a kamoli zakonska regulativa. Tako da, jednostavno odgovor na prethodno pitanje ste već dobili, a pravno je tumačenje, u koliko je isti zavodni broj u istom danu, da je uobičajeno da se onda gleda onaj koji je stigao kasnije. To je tumačenje koje sam ja čuo od pravnika. Oprostite molim vas što ja nisam pravnik.
Reč ima Vesna Marjanović. Izvolite.
Ja bih morala da podsetim gospodina ministra, pošto smatram ciničnim njegov odgovor na moju diskusiju. Na početku njegovog mandata je odmah povukao odredbu Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi, koju smo zajednički, evo upravo gospodin Babić je učestvovao u izradi tog predloga da se reši pitanje uslova rada Nacionalnog saveta. Prva stvar koju ste uradili, povukli ste taj zakon iz procedure čim ste došli i nikada ga niste ponovo predložili. Dakle, da ste hteli da uslove obezbedite, mogli ste. Vi to niste hteli da učinite.
Hvala. Replika, izvolite.
To je potpuno tačno, zato što sam smatrao da treba pristupiti sveobuhvatnim izmenama i dopunama Zakona o kulturi, a ne izdvajati jednu po jednu stvar. Ali, to vam ni na koji način ne menja ono što sam ja rekao. Ukoliko ste toliko bili posvećeni Nacionalnom savetu, zaista ste mogli da to regulišete u samom početku. Ja bih bio najsrećniji da ste i mnoge druge stvari regulisali, jer bi mi time imali i manje posla nad ovim zakonom i mogli bi da se koncentrišemo na još veće unapređenje, ne samo u zakonskim okvirima, već i u mnogim drugim poslovima koji su ostali, nažalost, nezavršeni.
Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušica Stojković, Mirjana Andrić, Aleksandar Jugović i Nebojša Tatomir. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Milorad Mijatović, Milena Bićanin, Ivan Bauer, Vladimir Marinković, Vesna Besarović, Moamer Bačevac, Meho Omerović, Branka Bošnjak i Ljiljana Nestorović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Reč ima Vesna Marjanović.
Zahvaljujem. I ovo se odnosi na uslove rada Nacionalnog saveta za kulturu, gde je Ministarstvo, čini mi se opet na jedan ciničan način, želelo, suprotno Poslovniku Narodne skupštine, da predloži odredbu kojom stručno-administrativne, tehničke i informatičke poslove Saveta treba da obavlja Narodna skupština Republike Srbije. To ne postoji ni u jednom drugom sličnom rešenju. Zbog toga je naš amandman potpuno identičan rešenju koje je predviđeno za Nacionalni savet za visoko obrazovanje, jer apsolutno je logično i u pravnom sistemu već poznato da jedino može kroz budžetske linije Ministarstva da se obezbede tehnički uslovi rada Saveta. Ja mislim da je to jedno logično rešenje. Ako smo ga prihvatili za Visoki savet obrazovanja, možemo da ga prihvatimo i za Nacionalni savet za kulturu.
Reč ima Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem, predsednice. Gospodine Tasovac, mnogo su se žalili na vas članovi Nacionalnog saveta za kulturu. Svaki put kada su dolazili na Odbor, u svakom svom izveštaju, u svakoj informaciji, u svakom dopisu koji su slali oni su se žalili kako nemaju uslova za rad, kako nemaju putne troškove, kako čak sami sebi moraju da plaćaju kafu na sastancima. To je mene, recimo, kao predsednicu Odbora za obrazovanje čudilo, imajući u vidu na koji način Ministarstvo prosvete vodi računa i o Nacionalnom prosvetnom savetu i o Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje, jer to je ministarstvo koje je odgovorno za njihov rad, baš onako kako smo mi predložili da vaše ministarstvo bude odgovorno za rad Nacionalnog saveta za kulturu. U tom Nacionalnom savetu sede, gospodine Tasovac, vrlo ozbiljni ljudi. Tamo sedi Egon Savin, Goran Paskaljević, Dušan Kovačević, Ivana Stefanović, Isidora Žebeljan. Vi ni jednu stvar koju su oni predložili niste poslušali. Kada su oni rekli – ne treba ukidati nacionalne penzije, vi ste rekli – nacionalne penzije su sramota i za one koji ih dobijaju i za one koji ih dodeljuju. Kada je Vučić rekao – ne treba ukidati nacionalne penzije, vi ste se onda dosetili da ne treba ukidati nacionalne penzije. Na onoj sednici kada smo raspravljali o Zakonu u načelu na sednici Odbora, na kojoj vi isto niste prisustvovali, kao ni na današnjoj sednici Odbora, predsednik Nacionalnog saveta za kulturu, gospodine Tasovac, govorio je o tome kako niste usvojili ni dva njihova amandmana od mora amandmana koje su predložili na ovaj zakon. Njima je inače u opisu posla i da se bave zakonima iz oblasti kulture. Čak je rekao, gospodine Tasovac, ne znam da li su vam to vaši saradnici preneli, da ukoliko ministarstvo i ministar imaju nameru da na taj način tretiraju Nacionalni savet za kulturu, da je onda bolje da ga ukinu. Ako je to vaša namera, onda svaka čast, na odličnom ste putu zato što ovako kako se ponašate prema Nacionalnom savetu za kulturu vrlo je moguće da će se to i desiti. Ili smo izabrali ozbiljne ljude koje treba slušati, verujući da su to stručnjaci iz oblasti kulture, ili vi i gospodin Vučić znate najbolje i ne treba nikog slušati, ali u tom slučaju dajte stvarno da se raziđu ljudi, da ih ne zamajavamo, da ne misle da rade neki posao i da daju savete koje niko ne sluša.
Reč ima Ivan Tasovac.
Moram da vas ispravim sa time da nije prihvaćen ni jedan predlog Nacionalnog saveta i da to na drugi način kažem. Nisu prihvaćeni svi predlozi Nacionalnog saveta. Prvo, nećemo licitirati sada sa brojevima, dozvolite, jer mislim da to zaista nije mesto, a mislim da je upravo ovim članom 10. razrešeno još jedno pitanje koje će doprineti boljem funkcionisanju Nacionalnog saveta, kao što ću vam skrenuti pažnju da sve vreme sekretar Nacionalnog saveta je upravo činovnik, pravnik koji je zaposlen u Ministarstvu kulture i informisanja, da je postojala do sada vrlo dobra saradnja, ovom prilikom se zahvaljujem i skupštinskim službama koja je na svaku molbu sekretara Ministarstva kulture i informisanja obezbedila i salu za Nacionalni savet i za njihov rad, kao što je i naš čovek radio i na njihovim zapisnicima i bio u svakom trenutku tu prisutan da da stručnu pomoć. Takođe moram da vam skrenem pažnju da delim vaše mišljenje o izuzetnim biografijama ljudi koji su članovi Nacionalnog saveta, opet bez licitiranja imena. Neki od njih su podneli u međuvremenu ostavke, neki od njih se nisu pojavili ni na jednoj sednici u poslednjih nekoliko godina, što je nažalost dovelo do toga da vrlo često nisu imali kvorum. Pri tome, moram da vam dodam još jednu stvar. Čak i kada nisu imali kvorum, sa velikim brojem tih ljudi smo u svakodnevnom kontaktu, jer sa ljudima komunicirate ne samo na sednicama, naša umetnička zajednica nije toliko velika, kao što mi nismo veliki, kao što nismo bogata zemlja, tako da ljudi komuniciraju ne samo kada su uključene televizijske kamere, ukoliko žele da se čuju, a ne samo da ostave utisak.
Hvala. Reč ima Branka Karavidić, pa Zoran Babić, pa Vesna Marjanović.
Hvala, gospođo predsednice. Mi, članovi Odbora za kulturu, smo, a pretpostavljam i ostali poslanici nedavno dobili polugodišnji izveštaj Nacionalnog saveta za kulturu. Meni je jako žao što sada nemam sad taj papir kod sebe. Ne mogu da se otmem utisku da ljudi na kraju svog mandata, pošto im ističe mandat, kažu da se nadaju da će novi sastav Saveta imati daleko bolju saradnju sa ministrom i da će njihov materijalni status biti daleko bolje rešen. Ovim jeste rešen deo problema, ali postoji i onaj drugi deo problema, a to je odnos ministarstva prema Savetu, i to uz svo uvažavanje onoga što ste rekli i uz sve primedbe drugih. Prosto ne mogu da verujem da vi, ponoviću rečenicu koja mi je ostala u sećanju, a to je – u praksi nastaju problemi koji su direktna posledica nerazumevanja nadležnosti ovog tela. Nadam se, mada ne znam šta da vam kažem, da će ovi problemi sada biti razrešeni. Način na koji se poslanici koji su birali Savet, kao telo, odnose prema tom telu mi uopšte ne ukazuje ni uliva nadu da će tu išta biti bolje. Slušaće se ministar, ma ko to bio, a ne Savet sastavljen od, kako ste vi rekli, sasvim zvučnih imena naše kulture. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, jedva sam čekao da rasprave dođe do člana 10. Zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi. Najmanje što sam mogao da očekujem od uvaženih koleginica i kolega bivšeg režima je da ustanu, da se jave po ovom amandmanu i da upute izvinjenje članovima Nacionalnog saveta za kulturu. Najmanje što sam mogao da očekujem je da kažu: „Izvinite, mi smo vas zakonom iz 2009. godine za koji smo glasali ostavili bez ikakve nadoknade, bez ikakvih sredstava za rad. Mi smo vas ostavili da tu zadovoljavate neku formu, da ulepšate, da ukrasite taj Zakon o kulturi, ali da ne radite ništa.“ E, sada sam čuo nešto što me zaista šokiralo, što je skandalozno, da uvažena koleginica koja je malopre govorila kaže – pa vi ste, gospodine Tasovac i Vlada Aleksandra Vučića, krivi za ovakve uslove, odnosno za nemanje uslova za rad Nacionalnog saveta za kulturu. Pa ko je usvojio Zakon o kulturi 2009. godine? Srpska napredna stranka ili stranke bivšeg režima? Od sedam narodnih poslanika i narodnih poslanica, koliko je sada u sali iz bivšeg režima, šest je glasalo za takav zakon. Šestoro vas je glasalo za takav zakon gde je Nacionalni savet za kulturu ostavljen bez sredstava za rad i gde nije predviđena nadoknada za rad članova i predsednika Nacionalnog saveta za kulturu. Sada zbog tih odluka i zbog takvih zakona koje ste doneli, umesto da uputite izvinjenje, ne samo njima, nego i celoj srpskoj javnosti i svim ljudima iz oblasti kulture, vi kažete – SNS je odgovorna. Srpska napredna stranka je odgovorna zato što je članom 10. predviđeno da se sredstva za rad Saveta obezbeđuju u budžetu Republike Srbije, sve ono što vi niste predvideli, pa u stavu 2. – članovi Saveta imaju pravo na naknadu za rad u visini koju utvrdi Narodna skupština na predlog nadležnog odbora Narodne skupštine, odnosno Odbora za kulturu i informisanje. Šta ćete veće demokratičnosti? Šta ćete bolje odluke? Utvrdili smo nadležnosti, utvrdili smo odakle su sredstva za rad Nacionalnog saveta za kulturu i ostavili Narodnoj skupštini da na predlog nadležnog odbora utvrdi i visinu naknade. Pa ko je odgovoran onda za rad, odnosno za nemanje uslova za rad Nacionalnog saveta za kulturu? Pa kako vas, ljudi, nije sramota da za ono zašta ste vi glasali, za ono zašta ste vi podigli ruku, šest od sedmoro, sada pet od šestoro, koliko vas je u sali, kažete da je za vašu odluku odgovorna SNS? Pa stanite, zar mislite da niko ne može da pogleda osnovni Zakon o kulturi, da niko ne može da pogleda kada je usvojen, da niko ne gleda kakva su rešenja u tom Zakonu o kulturi, da se niko ne seti kako ste diskutovali tada o njemu, kako vas nije bilo briga za Nacionalni savet za kulturu, da ćemo resetovati pamćenje, da niko ne sme da vas podseti na loše greške? Ja bih ovde ustao, zato što sam čekao ovaj član 10. i ovaj amandman, ustao bih i rekao – u redu je, ljudi su pogrešili, uputili su izvinjenje, učićemo i na tuđim greškama, idemo dalje. Ne, mi smo dobili optužbu da mi ne vodimo računa o Nacionalnom savetu za kulturu, da ih mi ostavljamo bez sredstava za rad. Mogu da se složim da je ovaj stav 3. malo trapav, oprostićete mi na takvom izrazu, da ne može da bude jasno definisano da za uslove za obavljanje stručnih, administrativno-tehničkih i informatičkih poslova za potrebe Saveta obezbeđuje Narodna skupština i mislim da smo to nekim ispravkama danas jasno definisali i šta je posao i šta je obaveza Narodne skupštine, šta je obaveza Vlade, a šta će Nacionalni savet za kulturu da uradi. Da, ispravljamo vaše greške, ali ne možemo da nosimo vaše greške. Ne možemo da budemo odgovorni za vaše greške. Ne dozvoljavam tako nešto. Ne dozvoljavam zbog onih ljudi koji nas sada gledaju. Ne dozvoljavam zbog onih ljudi koji će za samo neki mesec, možda boljih ljudi nego što smo mi, verujem boljih ljudi nego što smo mi, sedeti u ovim klupama. Nedopustivo i licemerno je na taj način se ponašati. Nosimo krst, težak krst, loših odluka iz prošlosti. Ispravljamo ih. Najviše u oblasti javnih finansija, posrnule ekonomije, prevelike nezaposlenosti. E, sada, da nosimo krst i toga što ste vi glasali za takav Zakon o kulturi, kojim niste predvideli nijedan jedini dinar, nikakvu mogućnost, i da, u pravu je koleginica, bili su ljudi iz Saveta za kulturu i razgovarali smo, razgovarali smo o putu i načinu, i saglasan sam što je gospodin Tasovac izabrao put da jednim sveobuhvatnim izmenama i dopunama Zakona reši i to pitanje. Ali, neću da dozvolim da stavljate teret vaših loših odluka iz prošlosti, da stavljate kao odgovornost i na tas Srpske napredne stranke. Ovde smo da menjamo stvari i to radimo i ovim zakonom, ali i svim onim odlukama i zakonima koje smo doneli u prethodne dve godine ovog saziva Narodne skupštine.
Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović. Izvolite.
Zahvaljujem. U Nacionalnom savetu za kulturu sede ozbiljni ljudi i sve ovo što ste vi rekli, oni će da razumeju na pravi način, jer oni vrlo dobro znaju koliko puta su tražili pomoć, koliko puta su, tri ili četiri dosadašnja predsednika Saveta, tražila podršku, od 2009. godine do danas. Prošlo je sedam godina, a vi nosite krst koji god želite, ali, samo da znate, i svoj takođe imate. Smatram da je nepristojno i nekorektno reći da oni nisu imali kvorum, da su neki podneli ostavke, a da se ne kaže da je Odbor za kulturu po zakonu dva puta tražio od Vlade, jer je Vlada ovlašćena, da dopuni upražnjena mesta u Nacionalnom savetu za kulturu. Da, neki su podneli ostavku, neki su nažalost i preminuli. Sam Nacionalni savet je pre godinu dana tražio od nadležnih organa da se ta mesta popune. Mi smo kao Odbor svoj deo posla učinili. Dva puta smo slali Vladi obaveštenje da Vlada mora da dovrši taj proces. To nikad nije urađeno. Vaša Vlada. Sedam godina je prošlo od 2009. godine i vi sada pokušavate neke ozbiljne, pismene, obrazovane ljude, koji sede u tom Savetu, da ubedite da smo im mi prekrojili sudbinu. Mislim da je to stvarno neozbiljno.
Reč ima ministar Ivan Tasovac, želi da replicira.
Ja moram samo da kažem da oni nisu pokrenuli tu proceduru. Ne, nisu, zvanično je oni nisu pokrenuli. Znate šta, mi ovde govorimo o izmenama i dopunama Zakona o kulturi. Mislim da je jako bitno da pojasnimo da definisanjem nadležnosti, a opet sam rekao, ovde su čak, na neki način, i proširene neke od ingerencija Nacionalnog saveta, neće se više dovoditi, znači, kada je jasno šta je čija nadležnost, neće se više postavljati pitanje da li nekome uopšte može da padne na pamet da ukida Nacionalni savet. Ali, takođe se može onda postaviti pitanje – ukoliko Ministarstvo kulture je u obavezi da prihvati svaku sugestiju Nacionalnog saveta, šta će nam onda uopšte Ministarstvo kulture? Da li je onda Ministarstvo kulture servis Nacionalnog saveta koji treba da sprovodi apsolutno? Evo, vidim ovde jednog od poslanika koji se slaže sa time da nam ne treba Ministarstvo kulture. Vaše je legitimno pravo da pokrenete takvu vrstu inicijative. Mislim da smo ovim zakonom napravili jedan pomak i ja sa velikim nestrpljenjem gledam u budućnost, gledam u nastavak saradnje sa Nacionalnim savetom i siguran sam da postoji ogroman prostor da ga unapredimo i da od toga apsolutno profitira pre svega srpska kultura, a samim tim i kompletna javnost.
Povreda Poslovnika. Izvolite.
Učinjena je povreda Poslovnika, i to ne prvi put, zato što je slična povreda Poslovnika učinjena i danas na sednici Odbora za kulturu. Ja stvarno apelujem na koleginicu, odnosno na vas, gospođo predsednice, da apelujete na gospođu Marjanović, da ne postoji vaša i naša Vlada. Postoji jedna jedina Vlada Republike Srbije. To što je vlada u senci više nekako njihova vlada, ja ne mogu da je više nazovem vlada u senci, ta vlada je više vlada na suncu, ali na suncu Briona, na suncu Maldiva, ona je više na suncu…
Poslaniče, molim vas, moraću dve minute da oduzmem.
Oduzmite, nemam nikakav problem, samo da ne kršimo ni Ustav ni Poslovnik. Postoji jedna Vlada, to je Vlada Republike Srbije, legitimno izabrana i legalno izabrana u Narodnoj skupštini Republike Srbije, od strane narodnih poslanika, koje su birali građani Republike Srbije. I nema vaše i naše Vlade, nego jedne i jedine Vlade Republike Srbije.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Mirjana Dragaš.
Ako mogu, ja bih još po ovom amandmanu. Kada je reč o postojanju nacionalnih saveta u celini, prvo bih podsetila, koliko se sećam, da je Nacionalni savet prvi formiran u Ministarstvu za kulturu. Prvo bih pozdravila postojanje nacionalnih saveta kao tipa jednog uređenog institucionalnog odnosa koji proširuje broj učesnika iz redova javnih i kulturnih radnika, koji kreira politiku dotičnog ministarstva. U svakom slučaju dobro je i kvalitetno proširivanje i nadležnosti koje se povodom ovoga javljaju, ali pošto ovo nije jedini nacionalni savet, takođe bih zamolila jednako uvažavanje položaja i svih drugih učesnika u radu nacionalnih saveta, te ako je potrebno ustanoviti jednobrazno rešenje i za druge nacionalne savete koji možda postoje i deluju u okviru drugih ministarstava, time bi dobili jedinstveno rešenje, jedinstveni status i uredili bi to kao jedinstven sistem. Hvala.
Hvala vam. Reč ima ministar Tasovac. Izvolite.
Samo da bi bili sasvim precizni, Nacionalni savet ne kreira politiku Ministarstva, ali daje sugestije na politiku. Mislim da smo upravo ovom izmenom ovog člana razjasnili tu nedoumicu. Opet kažem, potpuno su otvorena vrata Ministarstva kulture i sa velikim poštovanjem ćemo se odnositi prema svakoj sugestiji i Nacionalnog saveta i kompletne kulturne javnosti i kompletnog društva.
Hvala. Na član 10. amandman su zajedno podneli poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović i Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović. Izvolite.
Danas sam postavila pitanje predstavnicima Ministarstva i nisam dobila jasan odgovor. U ovom članu se predlaže osnivanje centralnih ustanova zaštite prema vrsti. Postoji podela, recimo, na pokretna i nepokretna kulturna dobra i na materijalna i nematerijalna kulturna dobra, ali recimo jedan muzej može da sadrži i jedna i druga i treću vrstu dobara, kulturnih, te mi zaista nije jasno šta znači podela ustanova za zaštitu po vrsti. To sam pitanje postavila i molim da mi se sada odgovori, jer odgovor nije bio jasan po mom mišljenju danas na sednici Odbora.
Hvala vam. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Aleksandra Jerkov i Dragan Šutanovac. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Ova ilustracija dijaloga oko amandmana koji su moje kolege podnele, je generalno ilustracija našeg razgovora sa predstavnicima Vlade. Imam potpuno razumevanje da poslanici opozicije mogu da nerviraju ovlašćene predstavnike, ali onda postoje mehanizmi da ih se odnervira, tako što im date odgovor, što se nama nije dogodilo. Osim, simpatičnog odgovora da neće da odgovara on stoji kod obrazloženja. Baš zbog obrazloženja. Dakle, amandman koji smo podneli tiče se vrlo male jezičke izmene koja u suštini ide na ruku Ministarstvu, jer smo hteli da podnesemo razne vrste amandmana smatrajući da je Zakon u celini suviše loš da bi se stvarno moglo popravljati amandmanima. Ali, znajući da postoji strategija da se usvoji, da onda bar učinimo išta dobro za one na koje će se ovaj zakon primenjivati. Stav koji smo promenili, koji u originalu je kraći i odnosi se samo na osnivanje ustanova zaštite na teritoriji jedinica lokalne samouprave, proširujemo sa rečima – da Vlada može izuzetno od stava 1. ovog člana, osnovati ustanovu zaštite za teritoriju više jedinica lokalne samouprave, a autonomna pokrajina može izuzetno osnovati ustanove zaštite za teritoriju više jedinica lokalne samouprave na teritoriji AP, što je minimalno i preciznije proširenje zakona odredbe koja stoji. Obrazloženje koje su nam predstavnici Vlade dali kaže: „Amandman se ne prihvata iz razloga što je u suprotnosti sa našom obavezom usklađivanja sa Konvencijom o zaštiti arhitektonskog nasleđa Evrope“. Što nije tačno. Znate ima nas poslanika koji sve čitamo, sve što nam dođe u ruku smatramo svojom obavezom da se čita. Sa žaljenjem konstatujemo da ima ministara i da ima poslanika i da ima predsednika Vlada koji ne čitaju zakone koje nama šalju. Mi čitamo i konvencije, takvi smo. Dakle, moj predlog da bude na više jedinica lokalne samouprave, nema apsolutno nikakve veze sa Konvencijom o zaštiti arhitektonskog nasleđa Evrope iz Grenade, niti sa Konvencijom o zaštiti o arheološkog nasleđa sa Malte, ili sa smernicama za razvoj zakonodavstva i upravnih sistema u oblasti kulturnog nasleđa Saveta Evrope, jer, kaže da svi pomenuti dokumenti kojima je potrebno uspostaviti specijalizovane službe zaštite na centralnom nivou sa osnovnim ciljem da se čuvanje kulturnih dobara mora zasnivati na jedinstvenim kriterijumima. Ako predložim da se osnuje odlukom Vlade za više jedinica lokalne samouprave, gde ja spominjem kriterijume? Gde ja govorim o kriterijumima? Ako kažem da AP može za više jedinica, gde spominjem Konvenciju o arhitektonskom ili arheološkom nasleđu? Gde govorim o Konvenciji o zaštiti u oblasti kulture Saveta Evrope? Sasvim je jednostavno kazati - ja sam ministar, ja želim da ovaj zakon tako prođe. Ali je neproduktivno, jer… [[Ivan Tasovac, s mesta: Ne čujem…]] Kažite ministre? [[Ivan Tasovac, s mesta: Ne čujem…]] Ne čujete me? Ja ću onda morati sve ispočetka.
Ne morate sve ispočetka, čuo vas je do reči nešto neproduktivno.
Ne mogu, sada me je zbunio, sada moram sve iz početka, a on je kriv, pa onda moram dobiti novo vreme.
Znam da ste se šalili.
Dakle, može ministar da kaže – ima ovaj zakon da prođe kako ja kažem, i to može da se desi, ali neproduktivno, jer se neće dogoditi. Ali, ne može ministar ni jednom poslaniku da pošalje predstavnika Vlade, koji kaže – nemam odgovor, stojim kod obrazloženja; a da ovo bude obrazloženje. Znate, da ne volim ovu kuću u kojoj radim toliko koliko radim, onda bi to bio ključni skandal pri donošenju ovog zakona, da pošaljete narodnim poslanicima obrazloženje koje nema nikakve veze sa amandmanom i da pošaljete narodnim poslanicima predstavnike Vlade koje citiram, kažu – nemam odgovor, držim se obrazloženja. To se ne radi, ministre. To se prosto ne radi. Ja mogu da imam razumevanja da vi nećete u više jedinica lokalne samouprave. Ja mogu da imam i razumevanja da smo strasno branili da sve odredbe u zakonu i Nacionalni prosvetni savet i ovaj koji se tiče da jedinice lokalne samouprave da ima ili nema, pa smo se predomislili, to su sve skupštine. To apsolutno nije stvar oko koje možemo da jedni drugima zameramo. Šta se dešava danas vama, desilo se nekom drugom koga sam podržavala i uzgred rečeno ja sam i vas podržavala, nemam ništa protiv vas, a desiće se nekom drugom u budućnosti, ali da mi pošaljete obrazloženje koje nema nikakve veze sa amandmanom i da mi pošaljete ovlašćenog predstavnika Vlade koji daje odgovor – nemam odgovor, stojim kod obrazloženja; to ne može, ne zbog mene koja prisustvujem tom Odboru, to ne može zbog vas ministre. To ne može zbog institucije koju vi predstavljate ovde i zbog institucije koja ovde raspravlja o predlozima amandmana na zakon. Ne postoji ni jedan razlog da se ovaj amandman ne prihvati, koji bi bio sadržan u bilo kakvom obrazloženju. Vaša volja da prateći ideju kako treba da izgleda Zakon o kulturi, da kažete – ovaj amandman se ne prihvata; bilo bi čak poštenije da kažete – želimo naše rešenje jer želimo naše rešenje od teksta koji ste uputili meni i kolegama. Zakon o kulturi u celini, pa tako i sa ovim, možda samo slikovitom ilustracijom amandmana, pokazao je meni, nažalost, jednu drugu stvar. Nemamo mi ovde interese za dijalog o kulturnom razvoju društva i to je na moje lično razočarenje u komunikaciji i obrazloženjima koje sam čula i od vas i od predsednika Vlade kada je pročitao zakon pa nam ga poslao, a nas narodne poslanike, manje više, očekujem da ćemo mi taj dijalog ipak uspostaviti. Ako išta imamo kao zadatak, onda je to razvoj kulture u Srbiji. Za to ne može ovakvo obrazloženje i ne može takva komunikacija. Može, očigledno, ali je šteta zajednička. Hvala vam.
Ministar Tasovac.
U potpunosti se slažem da je dijalog naša obaveza, ali takođe moram da vam kažem da ne poštujem toliko dom Narodne skupštine, sve poslanike i vas lično, takođe bih smatrao za prvorazredni skandal kada izgovorite kako ministri, predsednik Vlade, predlagači, ne čitaju zakone koje šalju. To je, oprostite, ali uvreda. Takođe smatram i ja jako poštujem i ovo je prilika da se zahvalim svim svojim saradnicima koji su danas bili u ime predlagača na zaista predanom radu i tokom donošenja zakona i tokom današnjeg pojašnjavanja po amandmanima i mislim da ne bi trebalo se sa takvim nipodaštavanjem odnositi prema ljudima koji zaista su se posvetili tom poslu i rade ga maksimalno profesionalno. Poslednja stvar koju želim da vam kažem. Ovde se radi o jedinstvenim kriterijumima, a mi ovde upravo i želimo da napravimo da bi mogli da sprovodimo te centralne kriterijume, da to ne ostane naprosto još jedno od mrtvih slova na papiru, jer smo prepuni samo, znate, različitih vrsti strategija, koje su u prethodnom periodu pravljene, donošene, ovo je nešto što je došlo kao rezultat onoga što je analiza stanja na terenu, što je analiza kapaciteta institucija na lokalu, ono što treba da napravi korak u ovom trenutku ka zaštiti kulturnih dobara i ka njihovoj prezentaciji.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite, gospođo Čomić.
Zahvaljujem. Kada govorim o čitanju, daleko bilo da je uvreda. Možda je dijagnoza, jer se radi o očiglednom. Dakle, ako ste pročitali zakon i vi predsednik Vlade, pa došli u utorak, pa kazali - super je da ukinemo penzije, onda ste opet pročitali zakon, pa ste rekli - nikako ne treba ukidati penzije. To je vaše pravo, taj deo se mi ne razumemo i dobro je što ste promenili takvu odluku, ali niko nema pravo da mi u obrazloženju za amandman kojim ja tražim očuvanjem mera i kriterijuma, samo mogućnost da se radi u više jedinica lokalne samouprave, podmeće, ovo je na ivici pristojnosti, ali jeste više površnost nego podmetanje, čak mislim nema tu nikakve zle namere, dakle, da ja čitam nešto na čega se moj amandman ne odnosi. E, to ne može. To da vi u toku obrazloženja zakona strasno onoliko koliko god ko hoće da vas podržava, podržavate i da posle 24 sata kažete – e, ne, to ipak nije dobro. To je normalna stvar u skupštinama. To se dešava su svim skupštinama. Ono što se ne dešava u našoj Skupštini je da imamo dijalog o tome zašto jedna odluka i zašto druga odluka, a ono što se ne dešava u drugim skupštinama je, da na amandman koji je potpuno jedan benigan amandman, predsednik Vlade misli da ima pravo da površnošću da bilo kakvo obrazloženje. Ta šteta je zajednička. Fama volat scripta manent. Sve ovo ostaje. Ne kažem ja da će se neko posebno time baviti, ali nas radi, sebi samih radi, mislim da je ovo površnost koje bi trebali dobrovoljno da se odreknemo. Hvala vam.
Zahvaljujem se, gospođo Čomić. Reč ima ministar Tasovac. Izvolite, gospodine ministre.
Nikada ne bih mogao da pomislim da ću čuti rečenicu da se niko ovim neće baviti. Verujte mi da je broj stručnjaka u kulturi i broj ljudi koji su posvećeni tome će se baviti ovim zakonom i upravo zbog toga smo sa jako velikom pažnjom i u najboljoj nameri pristupili apsolutno svakom stavu. Opet ponavljam, zakon nije biblija, to je stvar koja će se jednostavno tokom vremena usavršavati. On mora da bude balans između onoga što najbolje evropska praksa i onoga što je naša realnost. To mora da bude balans između onoga šta su naše želje i šta su naše realne mogućnosti u ovom trenutku. To treba da bude suočavanje sa onim koliko treba još da učimo i sami sebe da jednostavno napravimo konkurentnim i na regionalnom, i na evropskom, i na svetskom tržištu. Znate, lepo je napisati u zakonu mnoge stvari koje dobro zvuče, ali je loše kada je njih nemoguće primenjivati, naročito je loše kada one padnu Ustavnom sudu, govorim o pojedinim odredbama zakona iz 2009. godine, ali želim da odam priznanje ljudima koji su ga radili 2009. godine, zato što je to bio prvi zakon koji je sistemski uređivao oblast kulture. Tako da, jednostavno mislim da bi mogli malo da pogledamo na ovu stvar jednostavno kao na jedan proces i da konstatujemo i one stvari koje su jednostavno pozitivne. I, ne bih se odnosio do te mere, kako da kažem, tako lakonski prema rečenici da se čuvanje kulturnih dobara mora zasnivati na jedinstvenim kriterijumima. Znači, to podrazumeva da se ono mora i sprovoditi na jedinstvenim kriterijumima.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, gospodine Rističeviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam pažljivo pročitao ovaj amandman, ali i prethodni amandman. Ja se bojim da se stranka bivšeg režima ponovo pocepala i da sada neće ni kako oni hoće. Naime, na član 11. imate amandman koji su predložili kolege narodni poslanici, uključujući i vojvodu maldivskog, gde piše – član 11. briše se. Sledeći amandman je član 23. uvaženih kolega narodnih poslanika, drugog dela stranke bivšeg režima, treći deo otišao, gde pišeda se član menja. Ako idemo redosledom, i ako prihvatimo njihove amandmane, ja vas pitam – kako je tehnički moguće da jedan član izbrišemo, po njihovoj želji, a onda posle brisanja, kada izglasamo to, onda smo ga izbrisali, kako je moguće glasanjem, naravno, u demokratskoj proceduri, kako je moguće onda promeniti član koji je izbrisan? Ja bih voleo da se pripadnici vlade iz senke, kako ih je nazvao Babić – vlada na suncu, ja mislim da oni svoje mesto pod suncem traže iz senke i hladovine, tako da će malo teže da ga nađu, ja bih voleo da se oni dogovore sami sa sobom, da li oni žele da mi izbrišemo ovaj član ili da ga menjamo? Da li su prvi predlagači trebali da povuku taj amandman da bi mi udovoljili želju ovih drugih predlagača? Jednostavno, ja bih voleo da oni te svoje razlike međusobno reše, da nas ne dovode u tehničke nedoumice vezano za našu želju da prihvatimo i izglasamo njihove amandmane. Tako se to ne radi, kako su oni rekli. Jednostavno se opredelite za jedno rešenje, ali Bože moj. Svaki narodni poslanik ima pravo da predloži različit amandman, da ima mišljenje, da u tom sukobu mišljenja zajedničkih, suprotnih ideja tražimo zajednička rešenja i da u danu za glasanje utvrdimo političku istinu, a prigovori o promeni zakona, zakoni se donose za ljude, oni se menjaju za ljude, menjaju se za društvene grupe, za one na koje se odnose. Vlada pokušava, kao i svaka druga Vlada, da maksimalno izađe u susret većini koja želi te promene i da se na takav način ponaša, ja tako doživljavam i apel premijera. Svaka Vlada želi da donese onakve odluke koje odgovaraju većini građana ili većini iz te društvene grupe, a da izbegne ono što odgovara samo manjini i ova Vlada upravo to radi. Da bi mi došli do zajedničkog rešenja, da bi našli mesto pod suncem, mi treba naporno da radimo. U ovom trenutku nas gledaju ili će nas gledati otpušteni, siromašni i slabo plaćeni, oni koji su to postali krivicom stranke bivšeg režima i bilo bi dobro da udružimo snage, da se ujedinimo i da probamo merdevinama uspeha u svim segmentima društva da se popnemo stepenicu po stepenicu i da ne doživljavamo te merdevine uspeha kao lift i da pokušamo da kao stranka bivšeg režima da do nekog rezultata dođemo sa rukama u džepovima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Samo kratak komentar ministru, pošto se očigledno nismo razumeli. Kada govorim – neće se time niko baviti, govorim o dokumentaciji, o zapisanom i rečenom u Narodnoj skupštini i u aktima Narodne skupštine, ne o Zakonu o kulturi, naprotiv, ali je ovo jedna vrlo ozbiljna stvar koja očigledno malo kome još izgleda ozbiljno osim nas par. No, uvećavaće se broj, tako je uvek bilo.
Zahvaljujem. Ministar želi reč.
Nisam vas razumeo malopre na šta ste mislili. Zato sam reagovao.
Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović.
Ovim amandmanom, odnosno ovim članom predlagač utvrđuje obaveze ustanovama kulture koje se inače definišu osnivačkim aktom i predstavljaju materiju osnivačkog akta. Postavila sam pitanje danas zbog čega je bilo potrebno da se pretoči u zakonsku normu? Rečeno nam je da to norma deklaraturnog karaktera. Ovaj zakon je izgleda pun takvih normi. Ja sam danas i rekla na odboru da je ovo jedan birokratski zakon. Ispostavilo se da je on rezultat zahteva EU, tako nam je rečeno, odnosno izveštaja sa skrininga, da je to rezultat zahteva Ministarstva rada, da je to rezultat zahteva Poverenika za informacije od javnog značaja, a izgleda jedino nije rezultat želje i volje kulturne zajednice i umetnika na koje se ovaj zakon odnosi. A o tome da li je zakon pročitan ili nije, da ste danas bili na odboru, videli biste mnogo dokaza o tome da smo, od pravopisnih grešaka do materijalnih grešaka utvrđenih u raspravi, dobili zakon koji nije čak prošao ni pravopisnu lekturu. Dakle, ovo je zaista nešto što ja, kao narodni poslanik, dugo nisam videla u skupštinskoj proceduri.
Zahvaljujem, gospođo Marjanović. Ministre, želite reč? (Da) Izvolite.
Ja se zaista izvinjavam, ali moram naprosto da pojasnim zbog građana Srbije koji možda ne znaju proceduru. Znači, neophodno je uskladiti ovaj zakon sa mišljenjima ministarstva drugih. Neophodno je uskladiti ovaj zahtev sa onim što su preporuke Evropske komisije, jer to je naprosto normalan proces, kao što je normalan proces što krećete od javnih rasprava. Mi smo pre javnih rasprava, istina, poslali prvi nacrt zakona na mišljenje Nacionalnom savetu, posle toga smo imali javno slušanje, itd. Međutim, ono što je za mene čudno jeste što upravo ovaj član 12. koji ste predložili, uvažena poslanice Marjanović, pored vas i Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić, vi ste predložili da se briše. On je dodat na sugestiju Nacionalnog saveta za kulturu.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Nataša Vučković. Izvolite.
Gospodin ministar je sada upravo rekao jednu stvar koja je mene jako zbunila. Rekao je da zakon mora da bude izraz saglasnosti i da mora da uzme u obzir mišljenja raznih ministarstava i mi to naravno kao narodni poslanici znamo. Normalno je da svaki zakon prođe razne savete u Vladi, razna radna tela i da se o tome izjasni svaki onaj ministar i svako ono ministarstvo koje ima neke dodirne tačke sa jednim predlogom zakona. Ono što mene strašno čudi je to kako da onaj deo koji je govorio o nacionalnim penzijama i o predlogu za ukidanje nacionalnih penzija nije prošao tu vrstu saglasnosti u Vladi Republike Srbije? Imamo jednu čudnu situaciju da se podnosi predlog zakona, a da onda predsednik Vlade kaže – a, ne, ja se ne slažem sa tim u stvari predlogom da se ukinu nacionalne penzije i one treba da se vrate. Dakle, u kojoj meri onda mi jedan predlog zakona zaista usklađujemo na Vladi, a u kojoj meri ne usklađujemo? Da li je tu ministar, kada je predlagao ovaj zakon, možda malo računao na neku vrstu neukosti ove Vlade u pitanjima kulture, pa je tako predložio neke stvari koje je mislio da će proći, a one u stvari nisu prošle? Ili je računao na neke druge stvari? U svakom slučaju, to je nešto što vrlo zbunjuje, i našu javnost, a i nas kao narodne poslanike. Kako to da neke stvari usklađujete, a da neke stvari, ključne, ne usklađujete?
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite.
Ja bih vas samo molio da ne vređate Vladu Srbije kvalifikacijom o neukosti. Mislim da to naprosto nije korektno. Međutim, ono što mi je drago, evo vidite na sopstvenom primeru, vi ste pažljivo saslušali Nacionalni savet i niste prihvatili sve njihove sugestije. Znači, niste se složili oko ovog prethodnog člana. Dozvolite da isto pravo ima i Ministarstvo kulture i informisanja. Bitno je da se jako dobro čujemo, što ne znači i ne moguće je da se slažemo sto posto, jer kako da vam kažem, sto posto saglasnosti je postojalo samo u nekim režimima kojih odavno više nema.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Nataša Vučković, replika. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Nisam nikog htela da uvredim, ali sam htela samo da kažem sledeće. Znači, Nacionalni savet za kulturu je u toku pripreme ovog zakona izneo negativno mišljenje o ovom predlogu o ukidanju nacionalnih penzija. Vi taj predlog niste uzeli u obzir kada ste predložili Nacrt zakona na Vladi. Sa tim vašim zakonom, Nacrt zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi je prošao Vladu, a onda je predsednik Vlade rekao da se on slaže sa mišljenjem Nacionalnog saveta za kulturu da ne treba ukinuti nacionalne penzije. Ovo je vrlo zbunjujući proces i postupak. Na koji način se zapravo donose zakoni? Na koji način funkcioniše vaše ministarstvo u okviru Vlade Republike Srbije? To je nešto što mi želimo da znamo kao narodni poslanici, a žele da znaju i kulturni poslenici i umetnici zbog toga što deluje da postoji jedna velika ne usaglašenostu delovanju vašeg ministarstva sa svim onim institucijama na koje se pozivate i za koje kažete da usaglašavate sa njima svoje delovanje.
Zahvaljujem, gospođo Vučković. (Vesna Marjanović, s mesta: Replika.) Repliku je imala ovlašćeni predstavnik vaše grupe, ali izvolite, ako insistirate, imate reč. Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović.
Biću vrlo kratka, ali samo da ne bude nikakve dileme da mi poslanici ne znamo kako funkcionišu procedure usvajanja zakona u okviru Vlade i u okviru Skupštine. Znamo mi da treba da postoji usaglašavanje, ali moje pitanje je bilo, a pri tom ću to proveriti, budite uverene, da li su zaista zahtevi o kojima je danas bilo reči na Odboru, koji su bili obrazloženja za pojedina rešenja ovog zakona, zaista bili zahtevi ili Ministarstvo kulture nije želelo ni da reaguje? Moje pitanje je sledeće – kako je onda moguće da se usvajaju zahtevi drugih ministarstava, da se usvajaju zahtevi iz nekih izveštaja, a ne usvajaju se zahtevi umetnika na koje se ovaj zakon odnosi? Samo ću reći jednu rečenicu. Pred poslanicima Republičkog parlamenta danas su izmene i dopune Zakona o kulture koji nije dobio podršku ni jednog strukovnog udruženja iz oblasti kulture i o kojem ni jedan kulturni delatnik nije izrekao ni jednu lepu reč. Ovo vam je saopštenje umetničkih udruženja koje je danas objavljeno u novinama. To je moje pitanje za ministra Tasovca – za koga je on pisao ovaj zakon, ako nije za umetnike i za institucije kulture?
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Pre svega, ja nisam rekao da vi ne znate procedure. Bio sam vrlo precizan zarad onih ljudi koji nas gledaju da pojasnim da zakon mora da bude deo pravnog sistema. Ne znam zašto ste se tu našli lično prozvanim. Takođe, smatram da je dobro što ovaj zakon se donosi sa ovoliko strasti, da je dobro što je ovoliko oštra debata i ona se ni po čemu ne razlikuje od debate kada je donošen prethodni zakon o kulturi i siguran sam da će tako biti kada se bude donosio svaki sledeći zakon o kulturi, jer su upravo kulturni poslenici oni koji su krajnje posvećeni svom poslu i koji su krajnje fokusirani na ono što je njihov deo, da li je u pitanju umetnost, da li je u pitanju neki deo stručnjaka u kulturi, znači svako misli da je njegov deo najvažniji i jeste i za njega i za publiku koja to prati. Ako neko to zna, to znam ja. U trenutku kada je to potrebno staviti u širu sliku, kada je to potrebno uklopiti da se napravi balans, pre svega razdvojiti ono što je kultura, sa druge strane napraviti balans između onoga što je umetnost i onoga što je kultura, onda dolazimo do trenutka gde je nemoguće postići takvu vrstu konsenzusa kakav bih ja voleo da imamo. Ali, onog trenutka kada mi ovde u parlamentu postignemo vrstu konsenzusa o tome da je kultura jedan od prioriteta, mi smo već napravili veliki korak i poslali jako dobru poruku onim svim posvećenim do krajnosti ljudima koji provode čitav svoj život između umetnosti i kulture.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Gospodine Bečiću, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, po mom skromnom mišljenju u jednom demokratskom društvu da je različitost mišljenja dobra stvar. Taj stih različitih mišljenja uvek dođe kvalitet i uvek dođe najbolje rešenje. Ali, malopre smo od narodne poslanice, uvažene narodne poslanice čuli da je različitost mišljenja za nju zbunjujuća. Od kad je zbunjujuće imati različita mišljenja, voditi dijalog o tim različitim mišljenjima i dolaziti do najboljih rešenja? Od istih tih narodnih poslanika kada postoji saglasje, oni kažu – e, to je jednoumlje. Recite ljudi šta vam odgovara? Kakav postupak prilikom donošenja nekog zakona vam je dobar, a da nije jednoumlje, a da nije zbunjujuće, a da ne dobije takav neki epitet? Ja bih najradije govorio o amandmanu i pročitao bih član 12. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi na koji je podnet amandman i koje predlagači žele da izbrišu. Žele da izbrišu da je obaveza ustanova kulture čiji je osnivač Republika Srbija, autonomna pokrajina, odnosno jedinica lokalne samouprave, je da svojim radom doprinesu u očuvanju, istraživanju, proučavanju, predstavljanju, prikupljanju i podsticanju domaćeg, kulturnog i umetničkog nasleđa, kao i domaćeg kulturnog i umetničkog savremenog stvaralaštva. Šta je u tome sporno? Pa čime će da se bave ustanove iz oblasti kulture bilo ko da ih osnuje, jedinica lokalne samouprave, autonomne pokrajine ili Republika? Koja će obaveza da im bude? Šta će ti ljudi da rade, osim ovoga što je definisano ovim Predlogom zakona? Ili ćemo da napišemo u nekom zakonu, pa znate osnivamo ustanove kulture u kojima ćemo zapošljavati partijske kadrove ili će obaveza ustanova kulture će biti šta, da promovišu lokalne političare. Zašto vam ovakva formulacija ne odgovara? Mogu da očekujem da možemo da razgovaramo o nekoj boljoj formulaciji, o proširenju opsega poslova i za tako nešto bih rekao da je u redu.Ali, izbrisati ovo, znači staviti šta, prazan papir, beli papir, da ne rade ništa. Mislim da to, a razgovarao sam sa ljudima iz lokalne samouprave u kojoj živim i razgovarao sam sa ljudima koji zaista, već ne mogu da kažem godinama, mogu da kažem decenijama kreiraju kulturni život u lokalnoj sredini iz koje sam u Vrnjačkoj Banji. To su ljudi koji rade, bez obzira koja je politička garnitura bila. Jel jedan Boško Ruđinčanin, jedna Jelena Borović Dinić, jedan Milan Nikodijević koji je učestvovao u radu i u pravljenju većine, a evo ove godine će biti 40 godina Festivala filmskog scenarija. Svi su se saglasili sa ovakvom definicijom, jer koja bi druga definicija bila? Šta bi drugo odgovaralo, nego ovako kako je definisano Predlogom zakona? Zbog toga mislim da je sama strategija amandmana – briše se, bez predloga kako treba i šta treba ili je možda bilo bolje da se izuzme Autonomna Pokrajina, jer ipak Autonomna Pokrajina pod vođstvom gospodina Pajtića ima neke druge obaveze oko Heterlenda, oko Razvojne banke, Fonda za kapitalna ulaganja, ima tih prečih stvari preko kojih trpa novac u svoje džepove i verujem da im ovakva definicija ustanova kulture i obaveza ustanova kulture ne odgovara i zbog toga će poslanička grupa SNS odbiti ovakav amandman.
Zahvaljujem gospodine Babiću. Reč ima narodna poslanica Nataša Vučković. Izvolite gospođo Vučković.
Prva stvar, mi smo predvideli brisanje ovog amandmana, odnosno brisanje ovog člana zato što je nepotreban, on je deklaratoran. To je predviđeno osnivačkim aktima svake ustanove kulture, šta ona radi i zašta je nadležna. Što se tiče jednoumlja, nikako niste mogli da zaključite iz mog izlaganja da sam ja za jednoumlje, ja sam samo rekla sledeće – ministar se poziva na potrebu usaglašavanja pri izradi zakona sa raznim ministarstvima i sa raznim institucijama. Moje pitanje je bilo – da li je ministar kada je predlagao nacrt Vladi istakao da je bilo neslaganja u pogledu predloga da se ukinu nacionalne penzije, kao što je on predložio, pa da li je naveo da su vrlo važne institucije kao Nacionalni savet za kulturu bile protiv tog predloga iznesenog u nacrtu? Da li se o tome raspravljalo na Vladi? Po mom mišljenju trebalo je. To je nešto što bi govorilo o tome da postoji demokratsko debatovanje u Vladi o tome šta stiže pred Skupštinu. Očigledno je da toga nije bilo, jer ne verujem da bi nakon takve jedne debate predsednik Vlade morao u poslednji čas da iskače svojim apelom u javnost, pred Skupštinu Srbije u trenutku kada mi već raspravljamo o tom predlogu i da predlaže da se takva jedna odredba predviđena Predlogom zakona ukida. Dakle, to je moje pitanje. Druga stvar koju želim da kažem, ovaj zakon se ne donosi samo za kulturne poslanike i umetnike i verujem da ćemo se tu složiti. Za njih je vrlo važan, jer to je njihov posao i to je njihova profesija i to je njihova posvećenost kako ste ispravno rekli. Ali, ovaj zakon se donosi za sve građane Srbije i donosi se za državu i narod u celini. On je strašno važan, zato što smo mi jedna, ako hoćete i kulturno razorena zajednica mnogim ratovima, dubokim krizama, velikim sumnjama, građani zbunjeni raznim reformama i promenama koje se sprovode već 20, 30 godina. Kultura nam je stalno u opasnosti, a jedan narod mora danas da pravi one vrednosti i da stvara onu baštinu koja će budućim generacijama biti neka vrednost. Mi to moramo da ustanovimo ovakvim zakonima o kulturi. Bojim se da ovakav zakon o kulturi to u značajnoj meri onemogućava ministre. Mi naravno moramo čuvati našu baštinu koju su nam ostavili naši preci vekovima unazad, ali moramo zakone praviti tako da oni omoguće ozbiljno stvaranje kulturnih dobara i vrednosti danas. Bojim se da ovo nije najbolji put.
Zahvaljujem gospođo Vučković. Samo molba, da ne bude da je predsedavajući uvek kriv. Načelna rasprava je bila pre dva dana, ja bih vas zamolio da se ipak usredsredimo na amandmane koje su predmet rasprave. (Nataša Vučković, s mesta: Samo sam ministru odgovorila.) U redu je, nisam vas prekinuo, ali bih vas molio da se ubuduće pridržavate samo amandmana koji su predmet rasprave. Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, repliku želite. Ministre, prednost ima replika, jer je pomenut predsednik Vlade i predsednik stranke. Izvolite, gospodine Babiću.
Ovo što bih pozvao uvaženu gospođu Vučković koju zaista izuzetno uvažavam i cenim i cenim je kao veoma elokventnu osobu, da ipak u budućnosti ne koristite te izraze da premijer iskače, jer nismo na atletskoj stazi, niti je on na atletskoj stazi, ipak možemo da koristimo neki adekvatniji izraz. Siguran sam da gospođi Vučković nije bila namera nikakvog vređanja, ali meni je drago što se koleginice zabavljaju. U redu je, ako je iskakanje razlog za zabavu, dobro je. Verovatno da su ta iskakanje videle na Maldivima ili u Opatiji ili ne znam u ovim letovalištima omiljenim za demokrate. Međutim, ovde i protekla dva dana, a i danas nekako se stalno provlači… (Gordana Čomić, s mesta: Ovo nije vređanje?) Ako mi dozvoli gospođa Čomić, ja bih nastavio.
Nastavite, gospodine Babiću, i molim vas nemojte kritikovati koleginice, tek im se vratio osmeh na lice, pa nemojte sada da ih kritikujete zbog toga. Hvala vam. (Gordana Čomić, s mesta: Ako ima ruganja, onda…)
Sačekaću ja ovo ćaskanje i ovo dobacivanje, nemam nikakav problem, sačekaću zaista.
Molim vas, Gospođo Čomić, dopustite da gospodin Babić završi izlaganje. Dovoljno sam ja reagovao i kritikovao gospodina Babića zbog čega vas opominje. Nastavite.
Međutim, ono što zaista ne stoji, a što se inputira proteklih nekoliko dana, to je da je neko želeo da ukine nacionalne penzije. Pa, pozvao bih vas da pročitate stav 2. člana 44, a doći ćemo i do amandmana na član 44. koji kaže da sva lica koja su stekla prava na dodelu priznanja za vrhunski doprinos nacionalnoj kulturi, odnosno kulturi nacionalnih manjina, u vidu doživotnog mesečnog novčanog primanja, do početka primene ovog zakona zadržavaju to pravo. Zbog čega je neko stalno, pa i malopre u izlaganju uvažene koleginice, želeli ste da ukinete u nekom trenutku pravo na nacionalnu penziju? Zašto, kada je stavom 2. člana 44. to jasno definisano, da je to stečeno pravo i zadržavaju to pravo? Zbog nakaradnog procesa dodele tih nacionalnih penzija, zbog 30, 40 ili ne znam koliko onih ljudi koji nisu tako nešto zaslužili, nismo želeli da kažnjavamo one druge ljude uz koje smo odrastali, uz koje smo se edukovali. Ali, istim pravom, ali na jedan transparentan i ispravan način, želimo da ostavimo pravo Vladi da i ljudi koji će u budućnosti ostaviti taj trag budu adekvatno i nagrađeni.
Vreme
Samo bih želeo da govorim o onome što je napisano, a ne o onome što bi neko želeo da je napisano.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Vi ste zamerili prethodnom članu zakona da je deklarativan. Iako se u mnogo čemu što ste rekli mogu da složim sa vama o tome kakva je uloga kulture u ovom trenutku, to je ipak bio jedan deklarativan stav koji ste vi rekli. Takođe, moj stav po pitanju nacionalnih penzija je bio jasno iznesen i ovde u Skupštini i javno. Samo ne razumem zbog čega bi bilo kome, bez obzira na njegovu funkciju, bilo uskraćeno pravo da svoj stav iznosi javno. Ja mislim da je to upravo legitimno pravo, tako da ne znam čemu vaše čuđenje što je premijer izneo svoj stav. To je sa jedne strane. S druge strane, da odgovorim konkretno na vaše pitanje. Naravno da ne samo po tom pitanju, nego po mnogim drugim pitanjima su bile rasprave unutar Vlade. Na kraju, nažalost, niste bili na kraju, ne znam ni da li ste bili na plenarnoj sednici, ali više puta sam ponovio da se konačne odluke donose upravo u Domu Narodne skupštine, poštujući sve demokratske procedure.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. (Nataša Vučković, s mesta: Replika!) Dobićete repliku, samo dugo čeka gospodin Rističević, pa već je malo nezadovoljan. Izvolite, gospodine Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gosti, ja sam predlagače amandmana razumeo, malo mi nedostaje ovaj jedan, kako beše, vojvoda maldivski, ali bez obzira na to, razumeo sam predlagača da teži očuvanju kulturne baštine. To sam razumeo od predlagača amandmana. Kako kada član 25a, odnosno član 12. koji glasi da se dodaje član 25a u osnovni zakon, da Republika Srbija, AP Vojvodina, pokrajina samo, odnosno jedinica lokalne samouprave imaju obavezu između ostalog i čuvanja umetničkog nasleđa, kao i domaćeg kulturnog i umetničkog savremenog stvaralaštva. Ako se neko zalaže za čuvanje baštine, a traži da se ovo briše, meni onda nije jasno kako se to neko zalaže za našu baštinu. Možda je njima tuđe slađe, ali ja verujem da umetničko nasleđe, da kultura i umetnost našeg naroda, da ono što su oni rekli što su nam ostavili preci, da mi celu državu, uključujući i kulturu i umetnost, moramo makar u istom stanju da ostavimo svojim potomcima u odnosu na ono kako su nama ostavili naši preci državu, kulturu, umetnost. Mi imamo obavezu, što ovde i piše, da svojim radom čuvamo kulturno nasleđe i umetnost našeg naroda i ove države. Ako neko predloži da se ovo briše, onda ja razumem da mu je tuđe slađe i onda to otprilike glasi onako – ne ostajte ovde, sunce srpskog neba neće vas grijat ko što maldivsko grije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nataša Vučković. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Samo da otklonimo jednu sumnju zbog čega insistiram na tome kako je taj predlog prošao Vladu i kako je stigao pred Skupštinu i zašto je predsednik Vlade morao da reaguje u poslednji čas. Evo, neću da koristim onu reč koju sam malopre rekla. Nije bitna ona, bitan je proces donošenja zakona. Evo zašto, ministre, odnosno gospodine predsedavajući, pa vi kažite ministru. Zbog toga što je način na koji je ovaj predlog zakona stigao u Skupštinu, pa onda opovrgnuta jedna od ključnih odredaba od strane predsednika Vlade, ugrozio kredibilitet ministra kulture i Ministarstva kulture. Zbog toga što bi svi kulturni poslanici i svi umetnici očekivali da je baš ovo ministarstvo na najbolji mogući način iskoordinisalo sva ministarstva, sve nadležne institucije, donelo jedan predlog, predložilo Skupštini predlog zakona koji bi bio usaglašen. Način na koji je predsednik Vlade reagovao povodom ovog zakona govori da to nije učinjeno. Nama je kao građanima ove zemlje zbog toga krivo i žao nam je što Ministarstvo kulture na taj način gubi kredibilitet.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Vrlo cenim vašu brigu za kredibilitet Ministarstva kulture i informisanja. Ja istu bojazan osećam za kredibilitet vaše stranke, ali naprosto propuštate, da li slučajno, da li namerno, da je jednostavno ovaj tekst člana 14. drugačiji od onog kakav je bio ranije. Možda su to detalji, ali ja mislim da su oni izuzetno bitni. Pročitajte pažljivo član 14.
Zahvaljujem. Izvolite, gospođo Vučković, ali opet bi molba bila prema vama da ne širimo, još uvek smo na amandmanu na član 12. Izvolite.
Mislim da gospodin ministar ne pravi razliku između političke stranke i ministarstva, a s obzirom na mesto gde se mi nalazimo. Dakle, naš je zadatak kao narodnih poslanika, koji biraju ministre i Vladu, da se staramo o tome da oni imaju određeni kredibilitet u javnosti i u oblasti koju pokrivaju. Nije zadatak ministra da se stara o političkim strankama koje čine parlament, zato što je on ovde biran.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović. Izvolite, gospođo Marjanović.
Koristim vreme ovlašćenog predlagača. Samo sam želela da kažem još jednu veoma važnu stvar. Važnu je diskusiju otvorio gospodin ministar. Ja sam jutros i dala izjavu povodom odluke premijera Vučića da zadrži nacionalno priznanje i pozdravila sam to. Dakle, to nije uopšte sporno. Mi se samo pitamo – da je bilo sreće da se u medijima govori o drugim spornim mestima u ovom zakonu, možda bismo danas i o drugim pitanjima razgovarali na drugi način. Ono što je ovde pitanje, to je ponašanje ministra Tasovca. Pitanje je – ko je u pravu? Ministar Tasovac juče ili ministar Tasovac danas, posle ove odluke koju je saopštio premijer Vučić? Šta bi bilo sa drugim odredbama Zakona o kojima ćemo tek da razgovaramo, koje su veoma sporne i koje izazivaju veoma, veoma negativne reakcije kulturne javnosti o kojima on čovek možda nije imao vremena da čuje? Ja verujem da bismo možda imali bolji zakon danas.
Gospođo Marjanović, predsednik Vlade je jasno izneo stav Vlade i u ovom slučaju SNS. Moja je molba da se ipak vratimo na amandman i da ne pričamo više o tome, kada je javnost Srbije veoma upoznata sa stavom Vlade i predsednika Vlade. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Ja ću još jedanput ponoviti, lični stavovi su jedno, međutim, odluke se donose u institucijama. Zna se ko radi nacrt zakona, zna se ko radi predlog zakona, znaju se čitave procedure i, na kraju krajeva, izuzetno poštujem što je parlament upravo taj koji donosi konačnu odluku.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov i Dragan Šutanovac. Da li neko želi reč ? (Ne) Zahvaljujem. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović. Izvolite, gospođo Marjanović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Ovde se radi o jednom od najvažnijih mesta u ovom zakonu, a to je izbor direktora ustanova kulture. Promenom koja nam je ovde predložena zapravo se centralizuje odlučivanje u liku ministra. Ja sam o tome govorila u načelnoj raspravi, o njegovoj nedemokratskoj tendenciji da o svim odlukama u kulturi pokazuje želju da sam donosi odluke. On je ovde upravne odbore, koji su inače po Zakonu o kulturi sastavljeni iz reda istaknutih stručnjaka i poznavalaca kulturne delatnosti, pretvorio u tehničku službu za prikupljanje dokumentacije. Oni će da sprovode konkurs, da skupljaju dokumenta, da razgovaraju sa kandidatima i da onda to isporuče gospodinu ministru, koji će potpuno bez ikakvih obaveza na kraju sam odlučiti ko će biti direktor. Sada, to je možda politika na koju ministar ima pravo, da promeni politiku izbora kadrova. Ja smatram da je to pogrešno, ali ako je već želeo da centralizuje, što onda to nije učinio hrabro, pa vratio na onaj stari sistem, ukinuo ovlašćenja upravnom odboru, da Ministarstvo raspisuje konkurs, pa neka ministar odluči onda na kraju ko je direktor? Ovako je ovo jedna farsa, potpuna farsa, razvlašćivanjem upravnog odbora, u kojem već sede neki ljudi koji su stručnjaci, umetnici, koji bi trebalo da se pitaju o tome ko će biti direktori naših ustanova. Ideja osnovnog teksta zakona je upravo i bila da se departizuje i depolitizuje izbor direktora i da mnogo više na to utiču sami umetnici i struka. Ovo se sada centralizuje, ali tako da se zabašuri da upravni odbor ipak nešto radi, a zapravo ne radi ništa, radi administrativni posao, što je ne samo pogrešno, nego i uvredljivo i nije ni hrabro. Mislim, gospodine ministre, trebalo je potpuno otvoreno da centralizujete izbor tih direktora, pa bi vaša namera bila potpuno očigledna.
Zahvaljujem, gospođo Marjanović. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Trudim se da ne koristim u raspravi kvalifikacije poput „nedemokratski“, poput „farsa“ jer mi ovde ipak govorimo o Zakonu o kulturi i upravo želji da se maksimalno ojačaju institucije kulture jer je to jedan od osnovnih prioriteta Ministarstva kulture i informisanja. Mislim da ne tumačite ovaj član na pravi način, s obzirom da upravni odbori imaju sada obavezu da svakog kandidata ocene, oni rangiraju i daju obrazloženje za svakog kandidata, čime Ministarstvo kulture i informisanja ima uvid u jednostavno sve kandidate, ranije je dostavljanjem samo jednog kandidata i nepotpunom dokumentacijom. Ovde vam posebno skrećem pažnju da se to odnosi na teritoriju čitave Republike Srbije, znači, i na lokalne samouprave. Meni se čini da ćemo kroz ovaj sistem sa jedne strane mi imati uvid u to zapravo kako rade upravni odbori, a dozvolićete da kao osnivači imamo na to pravo, sa jedne strane, a sa druge strane, onim ljudima koji konkurišu, koji će takođe imati uvid u tu dokumentaciju, u način bodovanja, u obrazloženje i sve ostalo, dati mogućnost da imaju pravnu zaštitu. Meni se čini da je to daleko transparentniji proces. Vi ovde govorite o tome kako će upravni odbori postati, ne znam kako ste rekli tačno, izvinite ako pogrešno citiram, neka vrsta poštanskog sandučeta. Oprostite, molim vas, da li smatrate da Ministarstvo kulture i informisanja treba da bude poštansko sanduče koje će samo prosleđivati jedno ime koje je odredio upravni odbor, uz svo uvažavanje upravnog odbora, a potom, kada se napravi greška i javnost nije time zadovoljna, snositi svu odgovornost što je na taj način upravni odbor doneo odluku. Meni se čini da je ovo jedan dobar korak upravo ka profesionalizaciji i ka potpunoj transparentnosti prilikom izbora direktora, a nijedna jedina vlast do sada nije napravila određene propuste upravo u tom segmentu.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Zoltan Pek i Anamarija Viček. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, magistar doktor Blagoje Bradić i Ivan Karić. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite, gospodine Đurišiću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Poštovani ministre, kolege poslanici, smatram da ministar nije u pravu govoreći da je ovo rešenje kojim se sada na drugi način uređuje način izboradirektora ustanova kulture, da je bolji i transparentniji, da će da podigne kvalitet i omogući da kandidati znaju na koji način je bio cenjen njihov rad. Upravo jedna od normi koja se nalazi u ovom članu, odnosno dva izraza, to su, kaže: „nedopuštene i nerazumljive prijave će biti odbačene“. To je jedan termin koji u pravnoj praksi u Srbiji ne postoji. Ne znam na koji način upravni odbor treba da ceni šta je nerazumljivo ili razumljivo ili nepotpuno. Mislimo da na ovaj način, ima dovoljno načina – neblagovremene, nedopuštene i prijave u kojima nisu priloženi svi potrebni dokazi, mislimo da je sasvim dovoljno i da je Vlada, ukoliko je stvarno želela da obezbedi veću transparentnost celog izbora, trebalo da ovako nejasne odredbe koje stoje u članu 15. Predloga izmena i dopuna Zakona obriše. Takođe, kažem, ceo ovaj član je sporan. Ministar je sada govorio – biće lista, biće rangirani kandidati na listi. Ali, ministar ne kaže da je osnivaču dato pravo da, bez obzira na rang-listu koju prosledi upravni odbor, odabere bilo kog kandidata. Ne postoji nikakav način da bilo ko, nezadovoljan takvom odlukom, ospori taj proces. Upravo je to sporno, što će politika sada imati mnogo veći uticajna izbor direktora nego što je bilo do sada. Do sada su upravni odbori, sačinjeni od ljudi stručnih iz kulture, kulturni radnici u najvećem broju su bili članovi upravnog odbora, predlagali jednog kandidata, na osnovu obavljenog konkursa, osnivaču. On je taj predlog mogao da prihvati ili da odbije. Znači, mnogo manji uticaj politike je bio do sada nego ovako. Upravni odbor će uraditi listu, vi ste rekli da će rangirati, ne vidi se iz ovoga, iako ste mnogo stvari napisali, niste napisali da listu sastavlja po nekom redosledu, nego se govori o listi. Lista ide ispred osnivača, a kada je osnivač Vlada ide u ministarstvo. Ministar, konkretno za ustanove kojima je osnivač Republika, predlaže Vladi jedno ime sa liste. Znači, čista politika. Tako će biti i na teritoriji autonomne pokrajine, odnosno za one ustanove i lokalne samouprave i to je problematično, gospodine ministre. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Đurišiću. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Gospodine ministre, mogu da razumem ovaj amandman, zaista, do pola i od pola. Siguran sam da će i gospodin Đurišić da se složi da nerazumljive bi moglo da ostane kao sastavni deo zakona, ipak te prijave mogu da budu u nekom delu nerazumljive, mogu da se dese, nemarom, namerom ili kako god, ali ovo – nedopuštene i ja ne razumem zašto stoji u zakonu. Ako hoćemo da stavimo ograničenja da ne može neko da se prijavi, da popuni prijavu ukoliko je osumnjičen za određena krivična dela itd, sukob nadležnosti ili tako već nešto, mogli smo malo drugačije da to definišemo, jer ovo dopušteno, nedopušteno nekako mi utiče na neke slobode. Po mom ličnom mišljenju, mogli smo nekako drugačije da zaista rešimo. Znači, ako je svrha bila nekome dopustiti, nedopustiti zbog sukoba interesa da li je u pitanju krivično delo ili šta god, da je za nešto osumnjičen, u redu je, ali dajte samo da to probamo drugačije da definišemo, s tim što ovo nerazumljivo mislim da bi ipak trebalo da ostane u zakonu zbog onih stvari koje mogu u okviru tih prijava i da se nađu.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Tasovac. Izvolite.
Upravo reč nedopušteno se koristi kada je u pitanju sukob interesa. Znači, pravno, terminološki on je uobičajen, recimo, konkretno za sukob interesa. Znate šta, ukoliko u nečemu vidite samo zlu nameru, ja tu ne mogu nikako da pomognem, ovde je zaista bila intencija da se poveća transparentnost i da se poveća javnost prilikom izbora direktora ustanova kulture. Uostalom i kada se dešavaju konkursi, kada imate komisije, ministar na kraju potpisuje i može da potpiše ili ne potpiše odluku komisije. Za vreme čitavog svog mandata ne postoji ni jedna odluka komisije, da li iz oblasti kulture ili iz oblasti informisanja koju sam ja menjao i koju ja nisam potpisao. Mislim da je to standard dokle god postoje komisije, dokle god ne dođemo u situaciju da možda se jednostavno reši u jednom trenutku da ministar diskreciono u bilo kom ministarstvu određuje sve. Tako da naprosto, citirajući, ali da skratim ovu priču, jer vi ste sve rekli u prvoj rečenici, da smatrate da ja nisam u pravu. Ja smatram da vi niste u pravu kada smatrate da ministar nije u pravu.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala predsedavajući. Upravo ste me ministre ubedili da sam u pravu kada mislim da niste u pravu zato što ste rekli kako ste vi do sada potpisali sve što su vam komisije, sve kandidate koje su vam komisije predložile. E, vidite, kada se usvoji ovaj zakon vi više nećete imati predlog komisije, vi ćete imati listu sa koje ćete vi birati jednog kandidata. Vi kao političar, u nekoj AP neki sekretar za kulturu, u lokalnoj samoupravi, ne znam koji će organ tamo biti zadužen i koja osoba, da bira, znači, političar će sada biti zadužen da sa liste izabere jednog. Zato je ovo sporno, veći upliv politike u izbor kadrova omogućava nego što je do sada bilo rešenje. Vi ste do sada na nivou ustanova kulture mogli da kažete da ili ne za nekog kandidata, a sada ćete vi biti ti koji birate. Znači, politika će direktno birati, a ne struka. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Đurišiću. Reč ima ministar.
Ja sada mislim da ste u pravu kada ste mislili da nisam u pravu zato što nisam bio dovoljno precizan. Uopšte nisam mislio na komisije koje su vezane za izbor direktora nego komisije koje su vezane za izbor projekata. Konkretno na komisije koje biraju projekte u oblasti javnog informisanja, koje kao što znate većinski čine predstavnici medijskih i novinarskih udruženja, a ovaj deo koje je pozvalo ministarstvo čine predstavnici koje su dali Zaštitnik građana, Poverenica za rodnu ravnopravnost, Zaštitnik za poverljivost informacija, predstavnici nekih od najkritičnijih, da kažem, medija prema radu samog ministarstva kao što su ljudi iz „Istinometara“ i ni jedna odluka nije menjana. Na to sam mislio kada sam rekao, da jednostavno onog trenutka kada imate komisije, to je vezano za konkurse. Ovde je upravo mogućnost, ja govorim, mora da dođe potpuno obrazloženje, znači, sa biografijom, način bodovanja, kako su došli do te odluke, jer jednostavno praksa je pokazala da moramo da preuzmemo prilikom izbora direktora tu vrstu odgovornosti da ne budemo samo poštansko sanduče.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić.
Hvala gospodine predsedavajući. Vratila bih se na naš amandman, da ste bili na Odboru za kulturu koji je trajao devet sati, ja sam isto pitanje postavila kao i moj kolega Đurišić. Znači, ja prvi put vidim da se kod podnošenja prijava gleda na to, naravno za izbor direktora, da se neće razmatrati nedopuštene i nerazumljive prijave. Ja sam insistirala na tome da nam predstavnici Vlade kažu šta je to nedopuštena prijava. Razumem neblagovremenu i razumem nepotpunu, ali ne razumem nerazumljivu, jer ona koja je nerazumljiva, nečitka kako god ona se neće ni razmatrati. Znači, ja molim predstavnike Vlade da nam pojasne šta to znači u stavu 5. člana 15. ovog zakona. Znači, recite nam šta znače nerazumljive i nedopuštene prijave. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Replika, ministar Tasovac.
Meni se čini da smo upravo malopre apsolvirali i pojam nedopuštene prijave. Ako vam treba primer, nedopušteno je da se ja u ovom trenutku prijavim za direktora pozorišta u Vranju. Nedopušteno je kada imate sukob interesa. Mislim, dali smo odgovor na pitanje i opet kažem insistiranje i stvaranje iluzije kao što je bilo oko nadležnosti nacionalnog saveta gde su izmenjene bukvalno dve reči, pri tome dodate, stvaranjem takve vrste iluzija da su to nekakve, da kažem, spektakularne, kardinalno dramatične stvari, ja ne znam ko od toga ima interes. Kultura, sigurno nema.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Marinković.
Uvaženi ministre sa saradnicima, niste ubedljivi gospodine ministre zato što – nedopuštena, to što ste vi objasnili da je nedopušteno i to što niste objasnili šta je nerazumljiva prijava ostavlja prostor da vi takvu prijavu možete, odnosno onu koja vam ne odgovara da proglasite takvom. Šta je za vas nerazumljivo? Evo, ja ću vam navesti primer u poslednja dva dana. Vama je potpuno bilo nerazumljivo da mi tražimo permanentno da ostanu nacionalne penzije, a vi niste nas nikako razumeli, tj. bili smo nerazumljivi za vas da to treba da egzistira zato što je to maltene nacionalno zlo, pa ste onda shvatili da smo mi u pravu ili vam je neko pomogao na shvatite, ali mi sigurno ne. Kao što je bilo ovde priče da je taj predlog na član 14. dao neko drugi. Ja bih, verujte, bio najsrećniji čovek na svetu da je to stvarno tako, da je došlo od te poslaničke grupe, zato što bi to bila jedna svetlost na kraju tunela, gde bi bar neka nada postojala. Ali, svi znamo da nije tako. Prema tome, morate da budete ubedljiviji kod obrazloženja nerazumljive prirode i nedopuštene. Znate, nedopuštene u pravnom smislu mogu da budu i druge karakteristike koje vi možete kao nadležni ministar da proglasite takvim i da takve prijave ne budu razmatrane. Mislim da je ovo ostavilo prostor da se time manipuliše u odbijanju pojedinih, pod znacima navoda, nepodobnih.
Zahvaljujem. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Na član 16. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Aleksandra Jerkov i Dragan Šutanovac. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević i zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr dr Blagoje Bradić i Ivan Karić. Reč ima dr Miroslav Marinković. Izvolite.
Poslanička grupa Socijaldemokratska stranka – Boris Tadić, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije, podnela je na član 18. amandman koji glasi: „Član 18. briše se“. U obrazloženju želimo da kažemo da ste vi tim članom 18. predvideli da u stavu 2. reči: „najmanje jedna polovina“ se zamenjuju rečima: „najmanje jedan od“, čime se svakako smanjuje demokratski kapacitet i potencijal u izboru Odbora, zato što je jedna polovina ipak neka veća garancija od jednog člana od – „Najmanje jedna polovina“ zamenjuje se rečima: „jedan od“. Takođe, posle stava 7. dodaje se novi stav 8. koji glasi: „U slučaju sprečenosti predsednika upravnog odbora, sednicu upravnog odbora može“… Ovo je regulativa koja više pripada poslovniku o radu nego zakonu u koji se to stavlja. Mislim da je to, kako se kaže, pošto ja nisam pravnik, prenormiranje, zato što u zakonu stoji da postoji upravni odbor, a upravni odbor donosi poslovnik o radu koji predviđa ko će voditi sednicu u slučaju da predsednik upravnog odbora nije prisutan. Znači, demokratski kapacitet upravnog odbora se smanjuje na ovaj način, time što vi, umesto da polovina članova odbora bude iz te branše, vama bude jedan od. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite.
Ja sam 12,5 godina bio na čelu jedne institucije kulture i znam sve kolege. Znači, najveći broj članova upravnog odbora je ili tri ili pet. E, sada, polovina od tri je malo teško sprovodiva u praksi, kao i polovina od pet. U pokušaju da razrešimo taj problem, mi smo jednostavno samo napisali u zakonu ono kako se to praktično primenjuje.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Aleksandra Jerkov i Dragan Šutanovac. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Na član 19. amandman, u istovetnom tekstu, zajedno su podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević i zajedno narodni poslanici dr Milorad Mijatović, Milena Bićanin, prof. dr Branko Đurović, Ivan Bauer, prof. dr Vladimir Marinković, prof. dr Vesna Besarović, dr Muamer Bačevac, Meho Omerović, Branka Bošnjak i Ljiljana Nestorović. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 20. amandman su zajedno podneli Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Na član 21. amandman, u istovetnom tekstu, zajedno su podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević i zajedno narodni poslanici dr Milorad Mijatović, Milena Bićanin, prof. dr Branko Đurović, Ivan Bauer, prof. dr Vladimir Marinković, prof. dr Vesna Besarović, dr Muamer Bačevac, Meho Omerović, Branka Bošnjak i Ljiljana Nestorović. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Ovde se radi o još jednoj odredbi iza koje se, ako bi se moglo reći, nekako naslućuje još jedan pokušaj ministra kulture da na neki način gazduje ustanovama kulture i da sprečava njihovu autonomiju i slobodu u odlukama, u stvarima koje bi zaista trebalo prepustiti njima. Ovde se kao obavezujuća odredba navodi formiranje saveta odbora, umetničkih saveta, programskih odbora, bez obzira da li se radi o maloj ustanovi koja, recimo, ima troje ili četvoro zaposlenih u nekoj galeriji i sada treba, pored upravnog odbora u nekim situacijama, i pored umetničkog direktora, da formiraju još neka tela i da se sad tu usložnjava i ta birokratija i nekakva megalomanska konstrukcija rada ustanova kulture. O tome da je to apsolutno „par ekselans“ materija statuta, neću ni da govorim. Znači, vi potpuno ograničavate ustanove i upravne odbore da donose svoje statute i da uređuju rad svojih ustanova na način na koji oni smatraju da je najadekvatniji i veličini ustanove i delatnosti koju obavljaju, i brojem zaposlenih i brojem ljudi koji su umetnički kadar i brojem ljudi koji su administrativni ili tehnički kadar. Zašto je ova odredba obavezujuća, zaista je potpuno nejasno? I sigurna sam da se neće nikome dopasti, ali je pre svega nerazumljiva.
Zahvaljujem, gospođo Marjanović. Reč ima ministar. Izvolite.
Naprosto, želja je da se podignu kapaciteti ustanova. I samo da bude tu jasno, znači, ne imenuje se i umetnički i programski, odnosno stručni savet, nego jedan od tih saveta i naprosto mi se čini da ono što zapravo neformalno i funkcioniše u svakoj instituciji dobija na neki način svoj institucionalniji karakter. Jer, ljudi i ovako i onako… Sačekaću ja da završite, ali ako vas ne interesuje ovaj odgovor, onda zaista nema potrebe da nastavljam.
Zahvaljujem gospodine ministre. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Zahvaljujem. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović, Dejan Nikolić. Zahvaljujem. Na član 24. amandman u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr dr Blagoje Bradić, Ivan Karić i zajedno narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić.
Hvala gospodine predsedavajući. Koristiću vreme ovlašćenog. Član 24. se odnosi na ustanove kulture od nacionalnog značaja i u njemu se određuje pojam ustanova kulture. U načelnoj raspravi sam rekla da je osim tzv, nacionalnih penzija, upravnih odbora kojih praktično više nema, ovo je jedan od najbitnijih članova koji se menja, odnosno koji se briše. Tada sam insistirala i sada ću isto da insistiram na tome da ministar promeni mišljenje i jednostavno prihvati naš amandman i ne izbriše ovaj član. U načelnoj raspravi rečno je da je 60 ustanova kulture dobilo epitet - od nacionalnog značaja, te sam ja vama tada preporučila, odnosno sugerisala da se Vlada pozabavi time da neke ustanove koje su dobile mimo pravila, mimo kriterijuma, Vlada jednostavno po istom postupku po kojem ih je birala i opozove. Podsetiću vas na stav 2. ovog člana, naravno, u prvom stavu se opisuje šta znači ustanova kulture, u stavu 2. kaže se – status ustanova kulture od nacionalnog značaja stiče se aktom Vlade na predlog Ministarstva, uz prethodno pribavljeno mišljenje Saveta. Dakle, Vlada je odgovorna, naravno i Ministarstvo. Nadam se da vi shvatate težinu ovoga što činite. U zadnjem stavu ovog člana kaže se – Vlada bliže uređuje uslove, kriterijume i način sticanja, odnosno oduzimanja statusa ustanova kulture od nacionalnog značaja. I dalje mislim da i Vlada i Ministarstvo, prvenstveno Ministarstvo, treba da preuzme na sebe odgovornost i da kako je olako davalo status ustanova kulture od nacionalnog značaja, smogne hrabrosti, to je zaista veliki posao, pretpostavljam da će mnoge ustanove kulture koje su dobile ovaj status reagovati, ali trebalo bi da se neke ustanove kulture liše ovog statusa upravo zbog toga što su taj status verovatno dobile pod sumnjivim okolnostima. Još jednom vas molim da razmotrite ovaj naš predlog i osvrnula bih se na obrazloženje koje smo dobili za odbijanje ovog amandmana, gde se kaže, između ostalog, da će osnivači ustanova kulture imati obavezu da finansiraju njihovo funkcionisanje, a imajući u vidu da je u tom pogledu nesporna pozicija osnivača na republičkom i pokrajinskom nivou, jedinica lokalne samouprave, ovakav sistem neće izazvati konfuziju u nadležnostima za finansiranje funkcionisanja ovih ustanova. Gospodine ministre, ovo je obrazloženje za član 26, a ne 24, koji određuje pojam ustanova kulture od nacionalnog značaja. Molim vaše saradnike da povedu računa o tome kakva nam obrazloženja daju, jer poslanici čitaju. Pretpostavljam, ako čita ministar, ako čita Vlada, ako čita predsednik Vlade, onda čitaju i poslanici. Ja pažljivo čitam svako obrazloženje koje dobijem. Naravno, ovo sigurno neće biti ni prvo ni poslednje obrazloženje ovako nesuvislo. I dalje tvrdim da je zakon izuzetno loš i da još uvek imate prilike da ga povučete iz procedure. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospođo Karavidić. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović. Izvolite, gospođo Marjanović.
Hvala. Ovo je jedan od onih predloga koji nam je ministar predložio u vezi sa kojim postoji veliki otpor i ogromna i negativna reakcija kulturnih krugova, umetničkih udruženja i ustanova kulture. Obrazloženje koje je nama ministar dao, i Vlada, jeste da se ovaj institut ukida zbog toga što se loše pokazao u praksi, a praksu u sprovođenju ovog instituta trebalo je da sprovodi Ministarstvo, odnosno Vlada. Znači, oni su rekli - mi nismo u stanju da sprovedemo ovaj institut, nesposobni smo da se bavimo praksom i primenom ovog instituta i zato ćemo da ga ukinemo, čime ćemo zapravo da naudimo najviše samim institucijama i da kaznimo njih. Govorila sam u načelnoj raspravi da je neverovatno da mi ne možemo da se ponosimo institucijama koje traju u Republici Srbiji nekoliko vekova, da jedna Jugoslovenska kinoteka ili Jugoslovensko dramsko pozorište ili Muzej savremene umetnosti nisu zaslužili da nose status institucije od nacionalnog značaja, a da je obrazloženje - nije primenljivo u praksi, jer mi ne znamo kako da primenimo u praksi. Kakvo je to obrazloženje? Pročitajte svaki amandman i svaki dopis. Ja sam zaista iznenađena da moje kolege narodni poslanici, koji su svi dobili te dopise, i čuli obrazloženja ljudi, da to nisu bili u stanju da uvaže. Ovo je jedna od stvari o kojoj, nažalost, mediji nisu stigli dovoljno da pišu, ali jesu govorili umetnici o tome i to je zaista jedna vrsta skandala. Gospodin ministar je u načelnoj raspravi čak zloupotrebio izjavu jednog direktora, pokušavajući da izvrne ono što je hteo da kaže, a zapravo su direktori ustanova imali velika očekivanja od ovog instituta, jer je ministar počeo svoj mandat rekavši – mi ćemo brinuti o institucijama i počećemo da vrednujemo, da pravimo razliku između onih koji su u svom radu posebni i koji pokušavaju da se ističu svojim najvišim dometima u umetnosti i u svom delovanju. Ukidanjem ovog instituta vi ukidate i tu mogućnost. Mislim da ne postoji nijedno obrazloženje koje je ozbiljno i koje bi moglo da zadovolji ljude koji se danas bave kulturom i koji su na čelu naših najvećih institucija kulture.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Ja se izvinjavam ako ću nekoga uvrediti u sali, ali ja sam jedini ovde koji je bio direktor jedne institucije kulture, koja je pri tome nosila ime institucije kulture od nacionalnog značaja. Zaista, iz iskustva mogu da vam kažem da to u praksi nije pokazalo ništa izuzev nečega što predstavlja, kako da kažem, deklarativne prirode, samo nekakvu značku. Postoji direktan problem u tome zato što su različiti osnivači ustanova od kojih, kako da vam kažem, nije potrebno to zakonom propisati, publika sama vrlo dobro prepoznaje koje su ustanove od nacionalnog značaja, struka sama prepoznaje koje su institucije od nacionalnog značaja. Ali, cilj ovog zakona je da se stvari raščiste i da sve bude naprosto primenljivo i jasno, što nije bio slučaj u prethodnom zakonu, ali opet govorim, odajem priznanje onima koji su ga radili, jer je to bio prvi sistemski zakon iz oblasti kulture. Od 2010. godine, kada je počeo da se primenjuje, mnoge stvari su se pokazale neprimenjivim. Opet vam ponavljam, zaista, same institucije kulture od nacionalnog značaja, nije ovde pitanje, one koje su samo nezasluženo dobile to priznanje, nego je jednostavno pitanje onih institucija koje opravdano nose tu titulu ili ne znam kako da nazovem uopšte taj institut, a zapravo ne možemo to da valorizujemo kroz finansijska sredstva, odnosno da im omogućimo preimućstvo prilikom finansiranja, naprosto, zbog različitih nivoa osnivača. Ako bi to primenjivali, mi bi na taj način u potpunosti obesmislili projektno sufinansiranje i konkurse. Mislim da je to potpuno jasno.
Vreme. Zahvaljujem. Na član 25. amandman u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr dr Blagoje Bradić, Ivan Karić, i zajedno narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala. Član 25. koji je predložila Vlada je – briše se član 53. dosadašnjeg zakona. Mi smo predložili da ovaj član zakona ostane, odnosno da kao i prethodni član ostanu ceo ovaj deo zakona koji se bavi ustanovama kulture od nacionalnog značaja. Ministar je sada, pokušavajući da obrazloži zašto se odlučio za kompletno brisanje pojma ustanova kulture od nacionalnog značaja, to pravdao finansiranjem, različitim nivoima osnivača, da su u praksi postojali problemi. Onda je ministar ove velike epohalne reformske Vlade povukao jedan potez da ukine sve i da u Srbiji više nijedna kulturna institucija nema, možda makar i taj deklarativni, kako ste govorili, mislite da nije važan, naziv ustanova kultura od nacionalnog značaja. Mi mislimo da je važno da postoje ustanove kulture od nacionalnog značaja. Da li treba da ih bude 60, ili 10, ili pet, mogli bi o tome da razgovaramo, ali više nećemo moći da razgovaramo. Ako se prihvatite rešenja koja ste vi predložili, neće biti nijedna ustanova kulture od nacionalnog značaja, ni kojoj je osnivač Republika i Autonomna pokrajina, ni lokalna samouprava. Znači, nula. Sve one će izgubiti to, kako ste vi rekli, samo deklarativno iz naziva i nastaviće da se finansiraju kako su se i do sada finansirali. Kakvu poruku mi šaljemo? Da li mi šaljemo poruku da nijedna ustanova kulture nema taj značaj da ova država može da kaže ovo je ustanova kulture od nacionalnog značaja? Da li je to poruka da niko nije vredan toga i da mi kao društvo nismo na tom nivou da možemo da kažemo - evo, ovih pet? Da ste predložili neko zakonsko rešenje koje će da kaže sada ćemo da, kažem, resetujemo sve, da krenemo od nule, ustanovićemo u narednih šest meseci na predlog saveta, ne znam ni ja kako, nekom procedurom, neki broj institucija, pa ćemo reći ovo su nacionalne institucije od nacionalnog značaja za Republiku Srbiju. Vi ste sada to ukinuli. Nijedna više neće imati ni to deklarativno, a ni suštinski. Govorite onda će da znaju ljudi, odrediće. Šta, tržište će da odredi? Da li je ovo mesto gde tržište treba da odredi šta je to od nacionalnog značaja? Ako tržište u Srbiji bude određivalo, između ostalog, i vašim radom, kao ministra kulture i javnog informisanja, onda će to verovatno biti ona mesta gde se snimaju rijaliti, pa će tamo u Barajevu ili ne znam ni ja gde se snimaju ovi drugi rijalitiji biti ustanove kulture od nacionalnog značaja. Ministre, mi smatramo da treba da postoje ustanove kulture od nacionalnog značaja, da treba da se govori o tome koje su to ustanove, da se one ustanove na jedan transparentan način i da se zna šta država smatra da je od najvažnijeg značaja za kulturu u Republici Srbiji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirjana Dragaš. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, kada je reč o ovom prefiksu o kojem danas govorimo, nacionalne ustanove kulture, mislim da unazad nekoliko godina možemo da vidimo različiti odnos ministarstva u odnosu na ovo pitanje. Pre svega, posle 2000. godine, da podsetim samo, došao je na vlast ministar koji ih je, bez obrazloženja neke institucije koje su imale određenje u zakonu da su nacionalne institucije i da su zakonom definisane da se finansiraju iz budžeta, izbrisao iz zakona i time je njihovo postojanje ukinuo. One su tada po tom zakonu imale neko sigurno mesto i postojao je razlog zbog kojeg su osnovane. Docnije je došlo do mešanja kriterijuma, tako da su se kao nacionalne institucije definisale i one koje su bile formirane na osnovu odluka lokalnih zajednica i nisu po tom osnovu mogle da budu u istom redu sa institucijama koje su do tada važile neprikosnoveno, kao institucije od nacionalnog značaja. Kasnijih godina imamo situaciju da one institucije od nacionalnog značaja za koje imamo ljubav i poštovanje prema njima i uverenje da jesu takve, i takve treba i da budu, realizuju programe koji nisu od značaja za takav tip institucije kakvu titulu nose ili svoje usluge, s obzirom da su zatvorene ne ostvaruju na način da ih građani koriste. S obzirom na takav jedan galimatijas odnosa, u ovom trenutku mislim da je najbezbolnije rešenje ovakve vrste. Pri tome, naravno bih predložila da Vlada u narednom periodu, odnosno ministarstvo, imajući za želju i potrebu da sve institucije dovede na nivo potrebnog nivoa kvaliteta i obima rada, omogući da te institucije koje, po našem dubokom ubeđenju i istorijskom pamćenju zaslužuju prefiks nacionalni, budu adekvatno vrednovane i finansirane, da one adekvatno ostvaruju svoj program, a samim tim, u budućem periodu, neka se u narednom zakonu i definišu institucije po imenu i prezimenu koje će biti. Pri tome da one koje se finansiraju iz budžeta budu te koje... Samim tim što se finansiraju iz budžeta i imaju takvu vrstu podrške, pre svega, budu definisane kao institucije takve vrste i takvog nivoa, ali da ih istovremeno prate adekvatni programi koji se na tom nivou realizuju. Hvala.
Zahvaljujem se. Na član 26. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr dr Blagoje Bradić i Ivan Karić i zajedno narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić.
Ovo je član koji određuje finansiranje ustanove kulture od nacionalnog značaja. Ministar je u svom obrazloženju, koje smo mi podrobno čitali, kao jedan od razloga za ukidanje celog ovog instituta rekao da je glavni problem u finansiranju. Ja to možda malo banalizujem, ali ću pročitati član i prvi i drugi stav i pokušati da dokažem ministru i njegovim saradnicima da nema nikakve dileme po pitanju finansiranja. Znači, u stavu 1. se kaže – ustanove kulture od nacionalnog značaja, čiji je osnivač Republika Srbija, prioritetno se finansiraju iz budžeta Republike Srbije. Stav 2. – ostale ustanove kulture od nacionalnog značaja imaju pravo na prioritetno finansiranje programa i projekata koji se finansiraju, odnosno sufinansiraju iz budžeta Republike Srbije na osnovu sprovedenog javnog konkursa. Ja uopšte ne znam šta tu nije jasno. Savršeno je jasno ko se iz kog dela sredstava finansira. Ako su ustanove kulture od nacionalnog značaja, gospodine ministre, za vas samo značka, pretpostavljam za one koji u njima rade da to nije tako. Mislim na umetnike, mislim na sve one koji su ceo svoj radni vek ostavili u takvim ustanovama. Zato mislim da dugujete izvinjenje svima.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović. Izvolite.
Želela bih da podržim ovo što je moja koleginica Karavidić rekla i o tome da je na neki način cinično obrazloženje koje smo dobili, osim da je ovaj institut neprimenjiv u praksi, a ponavljam praksu sprovodi samo ministarstvo, da je nemoguće obezbediti određenu vrstu ili neku vrstu podrške u vidu finansiranja. Ja naprotiv smatram da u trenucima krize i smanjivanje budžeta ovaj institut ima još veći značaj, jer kada su naše institucije ugrožene, kada kultura nema dovoljno sredstava, onda se posebno vodi briga o našim najstarijim i najznačajnijim institucijama. Jedan takav primer je Narodna biblioteka Srbije. Ona je osnovana 1832. godine, a ustanova od nacionalnog značaja je po zakonu već od 1881. godine, zatim po Zakonu o Narodnoj biblioteci Srbije iz 1901. godine, pa sve od Zakona o opštem interesu u oblasti kulture iz 1992. godine. Sada ponovo mora da se dokazuje da bi dobila status, odnosno oduzima joj se status ustanove od nacionalnog značaja. To je vaš legat, gospodine Tasovac.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite.
Zaista sam svašta mogao da očekujem u svom životu, ali da ćete mi vi objašnjavati važnost ustanova kulture, to nisam moga da pretpostavim. Ponavljam, 12 i po godina sam bio na čelu jedne institucije kulture i vrlo dobro znam i kakvi su problemi u ustanovama kulture i vrlo dobro znam sa kakvim problemima se suočavaju moje kolege, bivše kolege direktori. I upravo svaki potez ministarstva i Vlade je u tome da se ti problemi rešavaju korak po korak, ali da se rešavaju konkretno, a ne deklarativno. To se ogleda kroz maksimalno razdvajanje onoga šta je estrada u odnosu na ono šta je kultura. Jednostavno kroz tu vrstu, samo tu vrstu ušteda smo uspeli da omogućimo u ovom trenutku maksimum ukoliko je moguće za one naše ustanove koje smo mi osnivači dodatna sredstva za programe, a pomogli i mnoge druge ustanove kojima nismo mi osnivači kroz konkurse. Mislim da je to u ovom trenutku ono što je najbitnije, jer ukoliko želite da stičete jeftine poene kroz finansiranje onoga što, ja nemam ništa protiv da postoje, ali što je ranije prolazilo kroz Ministarstvo kulture, a predstavlja komercijalne manifestacije poput Egzita ili Guče, naravno da će vam ostati manje novca za programe Narodnog pozorišta ili bilo kog muzeja. Tako da, ovo je prvi korak, a meni se čini da jednostavno, ja kažem ovo je proces jedan. Mi treba da osnažimo, pre svega institucije finansijski, mi treba da završimo ono što su infrastrukturni radovi, mi treba da…
Vreme, gospodine ministre. Molim vas, završite samo rečenicu, ali dužnost mi je da vas upozorim na vreme. (Vesna Marjanović, s mesta: Poslovnik.) Gospođo Marjanović, ja bih vas zamolio da odustanete od javljanja po Poslovniku. Dobićete repliku, dobićete bilo koji drugi osnov, ali da se ne vraćamo na Poslovnik. Da li možete da uvažite moju molbu? Izvolite, imate reč.
Htela sam da, zapravo vama sugerišem poštovani gospodine predsedavajući, pošto gospodin ministar, meni je malo to i duhovito, ali ima običaj da se žali kako je moguće da njemu, kaže – vi poslanici, vi ćete meni da postavljate pitanje. On zaboravlja da je on ovde predstavnik Vlade, a mi smo narodni poslanici, predstavnici građana i mi ne samo da imamo pravo da mu postavljamo pitanja, nego je to naša dužnost. Tako da vas molim, kada bude nešto slično ponovo rekao, da ga opomenete u ime svih nas poslanika ovde u Skupštini. Zahvaljujem.
Vodiću računa o tome, ali takođe cenim to da i vi upućujete oštre reči ministru i na neki način ministar pokušava da, takođe s druge strane da argumente, pa sam smatrao da ne trebam da reagujem, ali ako insistirate ja ću voditi računa o tome. (Marijan Rističević, s mesta: Koji član Poslovnika?) Molim? (Marijan Rističević, s mesta: Koji član Poslovnika?) Dobila je repliku gospođa Marjanović. Nije se javila po Poslovniku. Izvolite, reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Gospodine ministre, vi ponovo kažete da je ova vaša inicijativa za ukidanje institucija ustanova kulture od nacionalnog značaja deo procesa i da moramo da osnažimo finansijski institucije, da moramo da uložimo u infrastrukturu, pa ćemo onda verovatno, je li, da vidimo šta ćemo i kako ćemo. Možda bi nekome to zvučalo lepo, možda bi mogli da vam poverujemo da niste vi dve godine u mandatu i da vidimo šta ste vi za te dve godine radili konkretno na ovim stvarima o kojima pričate. Pa ste, recimo, na tom ulaganju u infrastrukturu postavili neke satove da odbrojavaju dane do završetka radova. Kada je prvi sat odbrojao nulu, od završetka radova nije bilo ništa, bila je jedna velika nula. Kada su građani došli tamo da vide šta će da se desi kada taj sat odbroji nulu, vi i vaša Vlada je na njih poslala policiju sa štitovima, onim oklopima da ne znam od koga brani ustanovu kulture. Vi sada hoćete da mi vama verujemo da vi radite i imate tu nameru o kojoj ste malopre govorili. Ne verujemo vam ministre. Ovo je 2016. godina. Dve godine ste u Vladi, dve godine jačate finansijske institucije, obnavljate infrastrukturu tako što ste postavili satove. Na prvom ste pali i onda vam je ko bio kriv, direktor. Njega ste smenili. Jel ste možda sebe kaznili na neki način? Gde je vaša odgovornost u svemu tome? Srećom idu izbori, pa će vam se građani zahvaliti na njima i vama i celoj Vladi. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Đurišiću. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine Tasovac.
Pre svega, zahvaljujem vam se što ste govorili ovako precizno o amandmanu, ali moram da pojasnim jednu stvar da ne bi došlo da zabune, kao što je došlo oko nacionalnih penzija. Dakle, ne ukidaju se ustanove od nacionalnog značaja. Neko ko nas sluša bi mogao da pomisli u ovom trenutku da mi ukidamo Narodno pozorište, da ukidamo Narodni muzej, da ukidamo Beogradsku filharmoniju, da ukidamo institucije. Znači, molim vas samo da bude jasno. To je samo deklarativan naziv koji je u jednom trenutku delovao politički vrlo profitabilno, daćemo sada svima, što većem broju ustanova ime od nacionalnog značaja. Ja smatram da je u ovom trenutku od prioriteta da se te ustanove suštinski ojačaju i mi na tome maksimalno radimo. Što se tiče muzeja? Znate šta, ja bih bio najsrećniji da su oni završeni u rokovima koje ste vi rekli. Mi jesmo probili rok i ja opet ponavljam, znači, smenjen je direktor, smenjena je kompletna tenderska komisija, podnete su krivične prijave, podneta je i krivična prijava protiv Republičke komisije za zaštitu prava ponuđača, ali mislim da ja manja šteta od toga što nije završeno u onom roku koji je bio moguć da su jednostavno odradili svoj posao svi, nego da su pare budžetskih korisnika završile u nečijim privatnim džepovima.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Isteklo je vreme replike i samo obaveštenje za vas, gospodine ministre, pošto imamo odložen prenos, tako da će ovaj trenutak biti negde oko četiri ujutru. Mislim da će malo građana moći ovo pogrešno da protumači. Izvolite, gospodine Đurišiću.
Eto, baš za te građane u četiri ujutru, kako lepo kažete, koji će se informisati o radu parlamenta, da pročitam šta će biti obrisano ako se usvoji predlog Vlade. Ustanova kulture od nacionalnog značaja jeste ustanova koja ima nacionalnu i reprezentativnu ulogu u otkrivanju, stvaranju, istraživanju, proučavanju, predstavljanju, širenju i očuvanju nacionalnih kulturnih vrednosti. Znači, u Republici Srbiji neće biti nijedna ustanova kulture koja će da radi ovaj posao. Neće biti dovoljno vredna da nosi taj naziv i ja o tome govorim. Ne govorim da će to da se ukine, da će se ukinuti, ne znam, Narodna biblioteka, muzej, Narodno pozorište neće, evo vidim da je valjda tamo, razumevajući tu vašu želju da se finansijski osnaže, organizuju koncerte Marije Šerifović. Mislim, mogu i neki drugi koncerti da se organizuju, biće rasprodato svaki dan. Ako je suština finansijsko ojačavanje na taj način i to tržište koje vi volite tu i tamo da provučete, onda nema granica. Zato se mi plašimo da vi ukidanjem ovih barijera koje su ograničavale, otvarate put ka tim drugim stvarima. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Đurišiću. Samo obaveštenje da poslanička grupa nema više vremena. Gospodine ministre, nemate pravo. Iskoristili ste pravo i po amandman, a i dao sam vam repliku, tako da nemate pravo. Evo da procenimo da imate pravo na repliku. Izvolite, imate dva minuta.
Jednom jedinom rečju nisam spomenuo reč tržište, a kada sam govorio o finansijskom osnaživanju, mislio sam upravo o onome koliko je moguće maksimalno izvoditi iz budžeta Republike Srbije, ako i osnaživanju kapaciteta samih institucija, što će se videti između ostalog kroz ovaj novi način izbora direktora na načine kako će raditi upravni odbori sa mogućnošću da oni naprave fondacije, a naravno nebanalizovanje stvari kroz estradidazaciju. Tako da, molim vas nemojte koristiti reči koje ni u jednom trenutku tokom čitave rasprave nisam upotrebio. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Izvolite. Reč ima uvažena koleginica, gospođa Marjanović.
Zahvaljujem. Samo moram da kažem, nažalost, pošto ste počeli sednicu, niste hteli da sačekate pet minuta, onda smo propustili jedan član zakona gde ste se vrlo bavili tržištem, gospodine Tasovac, jer ste uneli u Zakon o kontroli državne pomoći koji se tiče slobodnog tržišta i ponašanje privrednih subjekata u Zakon o kulturi. To je jedan novom po kome ćete sigurno ostati zapamćeni nakon usvajanja ovog zakona. Ali, da se vratim na član 27, gde smo mi predložili nekoliko predloga. Ja bih se sada u ovom trenutku zadržala na jednom, pošto mi je on najinteresantniji i najmanje razumljiv, imajući u vidu da u obrazloženju koje ste dali na naš amandman uopšte niste odgovorili na taj deo. Dakle, obrazloženja ni nema. Radi se o sledećem. Književno prevodilaštvo vi ne želite da stavite na listu onih udruženja koja se smatraju umetničkim, reprezentativnim umetničkim udruženjima, a zapravo hoćete da na tu listu stavite stručno i naučno prevodilaštvo. Mi smo onda razgovarali sa predstavnicima udruženja koji su pokušavali, ne verujući da neko to ne može da razume, da je razlika ogromna između književnog, odnosno umetničkog prevođenja i naučnog prevođenja. Ja ne razumem da vi to ne razumete, da nije isto prevoditi Anu Karenjinu i uputstvo za mobilni telefon. Neshvatljivo mi je da vi i dalje odbijate da naučno i stručno prevođenje stavite na listu reprezentativnih udruženja u kulturi, to je sasvim u redu, a ne na listu umetničkih udruženja. To, gospodine Tasovac, nije umetničko udruženje. Cela kulturna javnost je u najmanju ruku začuđena da vi i dalje držite do ovog predloga. Na svakom javnom slušanju i raspravi je ukazivano na to. Amandmani su nam stizali do juče. Zaista nerazumljivo.
Gospođo Marjanović, bez želje da vam repliciram, ali radi poštovanja prema poslanicima, samo da izgovorim jednu rečenicu, ali bih zamolio bez reakcije. Znači, posle odlaganja sednice nekoliko puta sam zamolio Kabinet da obavesti sve poslaničke grupe, i to je sigurno učinjeno, da odmah po završetku i davanja mišljenja amandmana nastavljamo sednicu. To obaveštenje je bilo prema svim poslaničkim grupama, da onog trenutka kada dobijemo mišljenje i kada se završi ta 1. tačka nastavljamo sednicu. Tako da, žao mi je što ste to na takav način razumeli. Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Ja se zaista izvinjavam, ali književno prevodilaštvo je upravo pobrojano kao drugo. Vi ste rekli da ga nema na listi umetničkih… (Vesna Marjanović, s mesta: O naučnom i stručnom govorim.) Rekli ste da nema književnog prevodilaštva na listi reprezentativnih umetničkih udruženja, a ona stoji prvo - književno stvaralaštvo, a drugo je književno prevodilaštvo. Što se tiče prevođenja stručnih i naučnih tekstova, postoji nekoliko razloga. Jedan je zato što ste u oblasti kulture dovoljan broj literature upravo tiče oblasti kulture. Znači, hajmo da malo napravimo razliku između onoga šta je kultura i šta je umetnost, ali ono se tiče i onoga šta su nove tehnologije, novi načini obrade materija, novi načini prezentacije. To je onaj deo stručnih razloga. Postoji još jedan deo, a to je da su naprosto oni ljudi koji su bili predviđeni ovim zakonom, a posle su, ja mislim, u poslednjem trenutku nečijim amandmanom bili sklonjeni i ostali zapravo bez ikakve mogućnosti zaštite. Tako da, ako govorimo o stručnim razlozima, oni postoje, a postoji i ovaj drugi momenat i ako mislite da bi ovaj zakon suštinski bio poboljšan time što bi samo prevođenje stručnih i naučnih tekstova izbacili iz liste, ja zaista ne mogu da se složim sa vama.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja predlažem, naravno, da odbijemo ove amandmane, s obzirom da bi se ova tačka 13. znatno izmenila, a po pitanju likovne primenjene umetnosti i dizajna, koje su predložili, govoriću malo kasnije i zato predlažem da se, u skladu sa onim što je Vlada napisala, ovaj amandman odbije.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović. Izvolite.
Samo kratko. Zaista smatram ciničan ovaj odgovor. Ja ne mislim da je to suštinska primedba, ali govorim o amandmanu. Ako pričamo o suštini, suštinsko rešenje za kulturu bi bilo da niste uopšte podneli ovaj zakon ovakav kakav jeste. Samo i da konstatujem, da to ostane zapisano u zapisniku zbog kulturne javnosti, da vi smatrate da je stručno prevođenje umetnost. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Pošto svakako smatram da vrlo dobro obrazloženje za i ovaj amandman, kao i ostale, mi dobijamo od ministra, nije bilo previše potrebe da se s naše strane interveniše. Ja to svakako ne bih uradio da nije nekog insistiranja na nekvalitetu zakona. Dakle, još jednom potvrđujem naš zajednički utisak, obrazloženje koje smo upravo dobili od ministra apsolutno odgovara do u poslednjem zarezu, do u poslednju jotu onome što je bilo izneto kao izvesna zamerka od strane predlagača. Dakle, tim zamerkama mesta nema, a dodatno još proširujem odgovor i činjenicom da zaista nismo razgovarali o nekim primedbama na temu pominjanja tržišta. I dodajem – šteta što nismo. Da jesmo, predlagači bi bili u prilici da shvate koliko zapravo strašno greše. Hvala lepo.
Zahvaljujem, dr Orliću. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto se ovde radi o primenjenoj vizuelnoj umetnosti, želeći da kažem zašto treba odbiti ovaj amandman, ja ću da dokumentujem. Meni je ta kultura malo strana, ali, recimo, ne znam koja je ovo vrsta vizuelne umetnosti. Ja ne znam, za mene ovo nije umetnost, ali čovek koji je na fotografiji je meni spočitavao na kulturi. Dakle, ne znam da li je osoba devojčica, trbušna plesačica, da li je punoletna, ali …
Gospodine Rističeviću, mi kao predsedavajući ne možemo sada sa ove daljine da vidimo šta vi pokazujete, ali bih vas zamolio da to ne činite, da se vratimo na temu i da govorimo amandmanu koji je predmet rasprave.
Gospodine predsedavajući, ako ste pročitali pažljivo član 55a, radi se o primenjenoj vizuelnoj umetnosti i dizajnu umetničke fotografije. Za mene, ja govorim, ovo i nije neka umetnost. Zašto to kažem? Zato što je za vreme vladavine stranke bivšeg režima i ovo smatrano umetnošću, kada devojke posluže kao poslužavnik. Ja ne znam da li je to ta vizuelna umetnost o kojoj oni govore, ali recimo rashlade se devojke i onda se na zabavama za pravosuđe služi hrana na njima kao na poslužavniku. To je ta vizuelna i umetnička fotografija koja izgleda ovako. Ja ne znam šta to nije jasno. Za mene ovo nije neka vizuelna umetnost i ne znam čemu težnja predlagača amandmana. Dakle, to se dešavalo pre leta 2012. godine. Znači, ukoliko neko rashladi devojke i ovo zove umetničkim sadržajem i ovo brani kao umetnički sadržaj, za mene, možda sam ja previše patrijarhalan, to nije neka umetnost, tim pre što ovo nije za mene kulturno. Ovo derogira celokupan ženski rod. Dakle, ukoliko neko služi…
Gospodine Rističeviću, mi jesmo posle 24 časa i ne mogu reći da …
Ja ne znam zašto vi mene opominjete, kada ovaj član 55a…
…to što vi sada činite nije dopušteno, ali vas molim da ipak vaše argumente za odbijanje ovih amandmana ostavite za neki drugi put.
Gospodine predsedavajući, predlažem da se amandman odbije, ali sam prikazao i ulogu stranke bivšeg režima i načina na koji oni vide umetničku, vizuelnu umetnost itd. Ja jesam pomalo moderan čovek, ali ovo ne mogu da shvatim, tim pre što je ovaj čovek na fotografiji meni spočitavao o kulturi. Očigledno da ja o kulturi znam više od njega. Hvala.
Zahvaljujem se. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, magistar doktor Blagoje Bradić i Ivan Karić. Reč ima dr Miroslav Marinković. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Skupštine, ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo podneli amandman na član 27. i predložili smo da se u članu 55a. posle tačke 12) doda nova tačka 12a) koja glasi: „teorija, istorija i kritika primenjene i likovne umetnosti i dizajna;“, a da se briše tačka 13) zato što ona treba da pripada jednom drugom delu koji je koleginica Marjanović obrazložila detaljnije i potpuno smo saglasni sa tim, jer prevođenje stručnih i naučnih tekstova nikako se ne može podvesti na spisku reprezentativnih umetničkih udruženja u kulturi. Ja bih vas zamolio gospodine predsedavajući, pošto smo mi imali prilike da vidimo, znači, jedan novi oblik koji ste možda trebali, ministre, da stavite ovde, a to je primitivizam. Možda bi se moglo pronaći mesto i za te oblike kulture, a ne da puštate da se ometamo. Mi sasvim stoički podnosimo da na pravi način obrazložimo svoje amandmane. Ako ministar misli da prevođenje stručnih i naučnih tekstova predstavlja umetničku delatnost, mi smatramo da ne. Vi ste imali priliku da se izjasnite u malopređašnjem obrazloženju, ali isto tako biste trebali da se izrazite o našem amandmanu kojim smo mi predvideli da se u članu 55a. tačka 12a), znači, „teorija, istorija i kritika primenjene likovne umetnosti i dizajna“ tretira kao, znači, pripada tom umetničkom udruženju, reprezentativnom umetničkom udruženju u kulturu jer se tu pruža kreativnost i mogućnost za umetnički izraz jer dozvolićete da i književna i umetnička kritika, likovna kritika predstavalja integritet jednog stručnjaka koji poznaje tu materiju i takvo delo koje nastaje je originalno i osobeno za njega.
Vreme. Ja se izvinjavam, gospodine Marinkoviću, nisam razumeo to što ste rekli. Jedino smatram da je veoma ružno i nedopustivo da se jedan narodni poslanik nađe na takvoj jednoj fotografiji. Zahvaljujem se. Reč ima ministar. (Miroslav Marinković, s mesta: Mogu da ponovim to što sam rekao da biste razumeli.) Nadam se da je ministar razumeo, odgovoriće vam. Izvolite, gospodine ministre.
Moram priznati da nisam razumeo predlog da stavim na listu umetničkih dela primitivnost. Zaista se trudim da u ovoj raspravi se držimo, kako da vam kažem, nekakvog reda. Zaista mislim da nije korektno koristiti na taj način tu vrstu argumentacije jer ja ne mislim da sam vas bilo čime uvredio, tako da ne mislim da je u redu, jednostavno, da tražite od Ministarstva kulture da vam odgovori na taj način, a upravo da bi vam to i dokazao, znači da zaista to mislim, ja sam to propustio da uradim malopre, da se izvinim poslanici Marjanović koja me je opravdano opomenula zato što sam ja rekao da sam svašta video, ali da ću ja morati da komentarišem pitanje nacionalnih ustanova. Da, naravno da svaki narodni poslanik ima pravo da postavi ovo pitanje i naravno da je moja obaveza, kao ministra, da odgovorim na svako to pitanje, ali, razumite, i meni je prošla ponoć, kao i svima vama, a suviše dugo sam bio na čelu jedne institucije kulture, suviše dobro poznajem probleme, tako da na trenutak sam naprosto možda preterao, tako da, primite moje izvinjenje.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, magistar doktor Blagoje Bradić i Ivan Karić. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić. Izvolite, gospođo Karavidić.
Hvala, gospodine predsedavajući. Mi smo amandmanom intervenisali na član 28. kojim se menja član 56. Tu smo predvideli da se posle stava 2. dodaje novi stav 3. Inače, član 56. govori o reprezentativnim udruženjima u kulturi. Naš stav koji dodajemo ovom članu glasi: „Za finansiranje obavljanja osnovnih delatnosti reprezentativnih udruženja, kao i poverenih poslova koji su od opšteg interesa za kulturu Republike Srbije, sredstva se obezbeđuju u budžetu Republike Srbije, a prema godišnjim programima aktivnosti koji se dostavljaju ministarstvu nadležnom za kulturu.“ Na Odboru za kulturu imala sam polemiku sa predstavnicima vašeg ministarstva. Ja i moja poslanička grupa Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka i dalje mislimo da za finansiranje delatnosti reprezentativnih udruženja u kulturi, pogotovo onih koji se bave opštim interesom u kulturi, treba biti mesta u budžetu Republike Srbije. Još bih nešto dodala. Sva sreća što je prošla ponoć, gospodine ministre, možda će premijer videti nešto od ovoga pa sutra i vi promenite mišljenja, a i poslanička većina. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušica Stojković, Mirjana Andrić, Aleksandar Jugović i Nebojša Tatomir. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Milorad Mijatović, Milena Bićanin, prof. dr Branko Đurović, dr Ivan Bauer, prof. dr Vladimir Marinković, prof. dr Vesna Besarović, dr Muamer Bačevac, Meho Omerović, Branka Bošnjak i Ljiljana Nestorović. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović. Izvolite, gospođo Marjanović.
Gospodine predsedavajući, mislim da ste dva puta rekli član 35.
Izvinjavam se, član 36.
Na 36. i hoću da govorim. Ništa, samo da proverim. Hvala vam. Ovde se radi o jednoj, po mom mišljenju, veoma spornoj odredi zakon, opet naglašavam, potreba gospodina ministra ne samo da gazduje u ustanovama kulture, nego izgleda i u udruženjima koja su samostalna, u koja se slobodno udružuju građani da bi tu ostvarili neke stručne interese, delatnosti i čiji rad i delovanje je uređeno Zakonom o udruženjima građana. Ovde ministar želi da oni njemu podnose godišnji program rada i da on na to daje saglasnost. On na to nema pravo ni po jednom zakonu, ni po Ustavu, imajući u vidu da Ministarstvo nije osnovalo udruženja. Dakle, zaista mislim da je ovaj član veoma sporan i da, ukoliko bude usvojen, će biti podložan žalbama i reagovanjima drugih organa i da je to zadiranju u autonomiju slobodnih udruženja građana. To je, ponavljam, veoma problematična odredba ovog zakona.
Zahvaljujem, gospođo Marjanović. Reč ima ministar. Izvolite gospodine ministre.
Samo da pojasnim još jedanputa, radi se o udruženjima koji imaju poverene poslove. Mislim da je potpuno normalno da imamo uvid u njihov program rada poverenih poslova, kao i u podnošenje izveštaja.
Zahvaljujem. Izvolite, gospođo Marjanović.
Izveštaj koji se odnosi samo na deo poverenih poslova ne bi trebalo da bude sporan, ali u Zakonu ne stoji tako. U Zakonu stoji da će ministar dati saglasnost na godišnji program rada. Pa, ne može on da daje saglasnost na godišnji program rada, saglasnost daje upravni odbor udruženja, organi koja ta udruženja biraju. Prema tome, ne stoji obrazloženje koje nam je ministar dao.
Zahvaljujem uvažena koleginice Marjanović. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Zahvaljujem. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mg dr Blagoje Bradić i Ivan Karić. Zahvaljujem. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Izvolite, gospođo Marjanović.
Ovaj amandman se odnosi na jednu od najbolnijih pitanja danas, kada su u pitanju samostalni umetnici u Republici Srbiji, a to je njihov socijalni status i socijalno osiguranje. O tome sam govorila i u načelnoj raspravi, o tome se ne govori dovoljno. Veliki broj naših umetnika nema overene zdravstvene knjižice, ne može da se leči, između ostalog zato što se kasni sa uplatom doprinosa, a onda poreska uprava njih progoni, jer su oni poreski obveznici u očima zakona. Mi smo ovde držali nekoliko sastanaka i sednica na Odboru za kulturu, razgovarali sa poreskom upravom, upućivali molbe i zahteve Vladi Republike Srbije, da se umetnicima otpišu neopravdano nagomilane kamate i da se nađe rešenje za njihov status. Ova odredba u Zakonu, ne samo da ne rešava ovaj problem, nego dodatno otežava težak socijalni položaj samostalnih umetnika. Samostalni umetnik ovom odredbom ostaje jedini poreski obveznik zbog čega će oni i dalje imati ozbiljne probleme sa poreskom upravom iz razloga koji nisu oni skrivili. Ovom odredbom Ministarstvo umesto da je pokušalo da reguliše, mada se ne može rešiti u celini problem ovim zakonom, to je tačno, ali nije poznato javnosti da je Ministarstvo učinilo i jedan malo potez da predloži izmenu i dopunu Zakona o obaveznom socijalnom i zdravstvenom osiguranju i da se nađe rešenje u Vladi Republike Srbije u dogovoru sa poreskom upravom da se ovim ljudima omogući da ostvare svoja osnovna egzistencijalna prava.
Zahvaljujem gospođo Marjanović. Reč ima ministar. Izvolite gospodine ministre.
Kao što znate najveći broj samostalnih umetnika je, upravo registrovan ovde u Beogradu i ne samo da smo u konstantnom kontaktu sa udruženjima, već takođe i sa gradskom upravom i pokušavamo da nađemo ona rešenja koja su u ovom trenutku najprimenljivija i koja su u ovom trenutku najcelishodnija, ali bih samo skrenuo pažnju da dugovi koji su nastali i kamate koje su nastale su nastale mnogo ranije i one se jednostavno provlače iz godine u godinu. U svakom slučaju po informacijama, ako ste imali sastanke ja nemam razloga da sumnjam da ste imali sastanke sa udruženjima, kao što i vi nemate razloge ikakve da sumnjate da i Ministarstvo imali takve sastanke, to su vas sigurno i predstavnici udruženja obavestili da grad Beograd ispunjava u ovom trenutku svoje obaveze, ali da se radi o kamatama iz perioda, ne želim da prozivam, zaista sve prethodne vlasti, ali iz prethodnih perioda sa jedne strane, a sigurno su vas obavestili o tome da Ministarstvo kulture i informisanja sve svoje zakonske obaveze ispunjava na najbolji mogući način uključujući i to da smo krenuli da isplate vršimo kvartalno, na početku kvartala, za razliku od svih prethodnih Ministarstava koji su to radili ranije. Naravna stvar da bih ja mogao da se držim u ovoj poziciji i da kažem ovo je obaveza Ministarstva kulture i informisanja, ali mi upravo se trudimo da u saradnji jednostavno sa svima doprinesemo rešavanju čak i u onom trenutku kada se ključ tog problema ne nalazi u našim rukama, nego se nalazi i u poreskoj upravi i Ministarstvu finansija i u lokalnim samoupravama.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović.
Naravno da ne sumnjam da ste imali sastanke čak sam o tome i obaveštena, jer udruženja uvek prvo odu kod ministra, prirodno, jer je ministar nosilaca izvršne vlasti i umetnici očekuju da je to prvo mesto kome treba da se obrate, jer znaju da je to posao ministra da rešava takva konkretna pitanja. A onda kada ne naiđu na odgovor onda dođu u Skupštinu. Da, obavešteni su da su bili kod vas na sastancima i da ste im rekli da za to niste nadležni. Nadam se, a sada čujem od vas i to je zaista dobra vest, da su se stvari u tom pogledu pomerile na bolje, ali još uvek nisu rešene sistemski. Pozivam vas da obratite pažnju na to. Pokrenite inicijativu. Pomozite svojim kolegama umetnicima da mogu da idu kod lekara.
Replika, ministar.
Znači, mislim da je trenutak da se dogovorite sami sa sobom i na neki način da budete konzistentni. Sa jedne strane šaljete kritiku kako pravimo preveliku centralizaciju Ministarstva kulture i kako ministar preuzima na sebe ovlašćenja koja ne bi trebalo da ima, a sa druge strane mi sada govorite da treba da preuzmem još ovlašćenja koja nismo stavili ovde. Naprosto, mislim da to nije korektno. Znači, sa jedne strane govorite da uzimamo obaveze na sebe koje nisu naše, a sa druge strane sada tražite, pa ne možemo na taj način da vodimo ovu raspravu, zaista. Zna se u krajnjoj liniji šta su čije nadležnosti, a Ministarstvo kulture je tu apsolutno da pruži maksimalnu podršku svakom samostalnom umetniku i da ulazi čak u one, kako da kažem, oblasti koje nisu u našoj direktnoj nadležnosti, zato što prepoznajemo jednostavno svoju odgovornost.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović. Izvolite.
Mislim da se ne razumemo. Dakle, ja sam kritikovala da vi zadirete u ono što nisu vaše nadležnosti, a ono što se očekuje od toga se na neki način ograđujete. Dakle, to je vrlo bitna razlika. Naravno, da ne očekujem od ministra kulture da odgovara kao birokrata na šalteru koji gleda u propis i kaže ovo je moja nadležno ovo nije moja nadležnost. Vi ste sada političar, vi imate prava na sednicama Vlade da pokrećete pitanja i iz nadležnosti drugih resora kada se to tiče položaja umetnika za koje ste vi direktno odgovorni da o njima brinete. Kao što recimo, pohvalila sam danas gospodina ministra Udovičića koji je pokazao veliku želju da brine o sportistima, da zadrži njihove nagrade i da ih zaštiti. To isto, pretpostavljam, očekuju od vas.
Zahvaljujem. Gospodine ministre nemate pravo, iskoristili ste pravo i na repliku i javljanje po amandmanu tako da nemate pravo. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr dr Blagoje Bradić i Ivan Karić. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Ceo ovaj deo, poštovani predsedavajući, gospodine ministre, članovi 37, 38. i 39. se odnose na deo zakona, važećeg Zakona o kulturi koji govori o uplati doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje i doprinose za zdravstveno osiguranje. Suština svih ovih izmena je da Vlada briše obavezu Republike da učestvuje u troškovima, vrlo jasno je to ovde. Znači, briše se gde god se spominje budžet Republike Srbije, to se briše i sada se ta obaveza ostavlja za samostalne umetnike koji obavljaju, imaju, samostalno obavljaju umetničku delatnost u oblasti kulture, da se ta obaveza ostavlja budžetu AP, odnosno budžetu jedinica lokalne samouprave. To je vrlo jednostavan način, ministre da vi kažete kad neko bude sutra došao kod vas za neki problem koji možda niste napravili vi nego neka prethodna Vlada, kako vi volite da kažete i vaše kolege. Ne znam na koju prethodnu, pošto ima ova Vlada, da kažem traje skoro četiri godine, odnosno jedna većina. Vi ste možda tu dve, ali prethodne dve je isto bio neko, pa i neki drugi su bili koji su podržavali ovu Vladu, ali to nije sada tema. Tema je kako vi ovim, jednostavno, stvarate alibi za još naredna dva meseca srećom, kada dođe neko kod vas kao ministar kulture odlazećeg i kažu – mi imamo problem; a vi kažete – izvinite, ja više nemam veze sa tim, nema više budžeta Republike Srbije nigde. U zakonu kada su problemi vezani za uplate za invalidsko i penzijsko osiguranje i zdravstveno osiguranje, idite u AP i lokalnu samoupravu. To je, ja razumem, iz vašeg ugla super, odlično, ali to neće rešiti problem ljudi koji imaju danas te probleme, samo će onda verovatno prestati da dolaze kod vas, nego će dolaziti ovde u Skupštinu ili na neka druga mesta, pokušavajući da reše taj problem i vi na ovaj način, moram da priznam jedino sledite politiku Vlade, a to je prebacivanje rešavanja problema na nekog drugog, samo da nismo mi odgovorni. Evo sad više ako se ovo ovako usvoji, više vi niste odgovorni, nego autonomne pokrajine, odnosno lokalne samouprave, tamo će ljudi ići da probaju da ostvare svoja prava. Negde će to možda uspeti, negde neće, ali vi niste ponudili ovim izmenama i dopunama zakona to o čemu ste sada govorili, da postoji dug, da postoje nerešeni problemi. Vi to ovim rešenjem niste ponudili, vi ste samo sve to prebacili na nekog drugog. Hvala vam.
Zahvaljujem uvaženi kolega. Reč ima ministar Tasovac.
Mi smo upravo inicirali razgovore sa udruženjima i mi smo pristupili rešavanju tog problema zajedno sa našim partnerima, recimo konkretno iz Beograda, jer opet kažem tu je najveći broj korisnika. Međutim, zakon se ne donosi kao spisak lepih želja, pa posle ne možete da primenjujete pola tih, nego zakon predstavlja nekakvu realnost. Druga stvar, ja vam se zaista zahvaljujem na komplimentu što ste rekli ne samo, ja ću zaboraviti reč „samo“ da Ministarstvo kulture sledi politiku Vlade Republike Srbije, zato što Ministarstvo kulture i jeste deo Vlade Republike Srbije i upravo to smatram kao vaš kompliment i zahvaljujem vam se na tome.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Dobro je što vi u tome što sam ja izgovorio vidite kompliment. Želeo sam da vi nedvosmisleno potvrdite da vi sledite politiku ove Vlade, jedne katastrofalne, loše Vlade, koja vodi Srbiju u propast i koja će srećom vrlo brzo u naredna dva, tri meseca završiti svoj mandat, zajedno sa vama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Sada smo videli da je propast to što je smanjena stopa nezaposlenosti sa katastrofalnih 26%, koliko nam je bivši režim kojem je i prethodni govornik pripadao sa 26% na 17%, to je za prethodnog govornika katastrofa, da je napredovanje na duing biznis listi za 32 mesta takođe katastrofa. Vidim da je za prethodnog govornika katastrofa i otvaranje prvih pregovaračkih poglavlja sa EU takođe katastrofa. Za bivši režim je svaki napredak i svaka reforma našeg društva katastrofa. Dobro je da to građani Republike Srbije vide. Dobro je da će imati priliku da već za nekoliko meseci ocene kolika je katastrofa kada bivši režim, kada predsednik države, gospodin Tadić, obeća 200.000 novih radnih mesta, pa od svega toga bude 400.000 ljudi koji su ostali bez posla, pa neka ocene, a ja sam siguran da kada se ljudi u Srbiji prisete i onog vremena do 2012. godine kako su živeli, kako su gubili posao, kakve su pljačkaške privatizacije bile i u onom stanju u kojem smo sada, stanja javnih finansija, stanja smanjenog deficita, stanja samih javnih finansija, mislim da će da se dobro opredele i neka svoj sud pokažu na fer i demokratskim izborima. Siguran sam da svi oni koji sada tako hrabro prizivaju izbore, da u stvari pokušavaju sa nekim cenzus koalicijama samo da ponovo vide ovu salu. Plašim se da će videti najverovatnije samo kada se budu šetali tu po trgu Nikole Pašića.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić, replika dva minuta, pominjanje predsednika stranke.
Hvala predsedavajući. Vlada je katastrofalna zato što su danas plate u Srbiji najmanje u regionu. Vlada je katastrofalna zato što su uslovi poslovanja u Srbiji najlošiji u regionu. Vlada je katastrofalna zato što danas 15% stanovništva živi na ivici siromaštva, 150.000 ljudi više nego pre četiri godine. Vlada je katastrofalna zato što zatvara u vreme najveće krize povećanog siromaštva narodne kuhinje, pa onda nalazi neka loša obrazloženja i pokušava da se opravda. Vlada je katastrofalna zato što imamo loše političke odnose u regionu. Vlada je katastrofalna zato što je trebalo četiri godine da otvori dva poglavlja u pregovorima sa EU, što je najgori početak ikada i jedne zemlje koja je otvorila pregovore i krenula u proces pristupanja EU. Zbog svega toga, meni je drago što se ministar hvali što je deo takve Vlade i takve politike i što je ovaj zakon takav i neće doneti ništa bolje ljudima koji žive od kulture i rade u kulturi. Ja kažem, drago mi je što je ministar to potvrdio, što je ponosan na to što sledi politiku ove Vlade i ja sam ponosan što ćemo imati te izbore za dva meseca i siguran sam da će građani znati da kažu ne jednoj ovakvoj politici. Hvala.
Gospodine Babiću, imate pravo na repliku i time zatvaramo krug replika. Gospodine Đurišiću zato što ste vi izazvali repliku i moramo da na takav način završimo sa repliciranjem. Izvolite, a onda imate pravo na repliku gospodine ministre. Izvolite, narodni poslanik Zoran Babić, šef poslaničke grupe SNS.
Sve što je rekao prethodni govornik je u potpunosti ispravno ako bi se odnosilo na vladu DS i Mirka Cvetkovića i na Vladu 2008. do 2012. godine. Apsolutno od reči do reči, sve što je rekao o katastrofalnim učincima te Vlade, u potpunosti se slažem, apsolutno i povećanje siromaštva i smanjenje, odnosno povećanje broja nezaposlenih i red taj pred javnim kuhinjama u Srbiji, apsolutno sve što je rekao, apsolutno je tačno i siguran sam da je mislio na Vladu DS i Mirka Cvetković.
Zahvaljujem gospodine Babiću. Reč ima ministar, replika dva minuta. Izvolite gospodine Tasovac.
U potpunosti razumem da vi sada malo vežbate za političku kampanju, ali bih se ja ipak vratio na članove zakona od 37. do 39. I opet zbog kompletne javnosti, a pri tome nemam ništa protiv, podržavam vas u tome da vežbate, ali bih se vratio na ove članove zakona i samo konstatovao još jednu stvar – i do sada su to bile obaveze lokalne samouprave. Zapravo, ovaj zakon je, između ostalog, bitan i zato što verifikuje ono kakvo je sada stanje. Znači, da prekinemo više da sami sebe zavaravamo. Sada pravimo najbolje moguća rešenja, ali ona koja su realna, a ne ona koja su predmet želje kao kada ste stavljali u zakon da 1,5% odlazi za filmsku industriju, a posle toga to padne na Ustavnom sudu. Ili kada se stavi da se konkursi raspisuju u oktobru mesecu, a ne znate sa čime raspisujete, jer se zakon o budžetu donosi u decembru mesecu. Ali, opet kažem, da se ne vraćam ja na kritiku prethodnog zakona, zato što sam siguran da kada upravo ova Vlada, odnosno isti mandatar za novu Vladu, kada se bude radilo na novoj doradi zakona, da ćemo mi imati šta da unapredimo i u ovom sadašnjem zakonu. On je korak napred u odnosu na prethodni, ali sigurno da nije kraj u popravljanju Zakona o kulturi.
Zahvaljujem. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mirjana Dragaš i Miletić Mihajlović. Izvolite, gospođo Dragaš.
Čitajući predlog ovog člana, smatrali smo da on nije dovoljno jasan i precizan, jer se iza njega ne vidi krajnja konsekvenca ovakvog predloga. Naime, svi smo zajedno konstatovali, kao i druge stranke i drugi narodni poslanici, da ovaj problem jeste sigurno veliki i da na njega mora država na neki način da reaguje. Sasvim nam je jasno da se, sa stanovišta realizacije budžeta, svi nameti ne mogu staviti direktno na republički nivo, međutim, vidimo u poslednje vreme da se sve više, niz obaveza, prebacuje na lokal, a lokal ostaje nemoćan. Iz njegovog kašnjenja, iz njegove nerealizacije obaveza u bilo kom prethodnom periodu, proizilaze upravo ove situacije da ljudi nemaju socijalno i zdravstveno osiguranje, sami ne mogu otići kod lekara, niti mogu lečiti svoju decu. Na to prosto moramo reagovati. Kad-tad će nam se bumerang, mnogo teži i veći, vratiti, nego što možemo da očekujemo. Smatrali smo i predložili ovakvo rešenje, ne mora da bude ovakvo, ali sugerišemo da u svakom slučaju mora da se što pre ide u pravcu traženja rešenja za ovu situaciju. Samo ilustracije radi, ja ću, i zato nam se poslednja rečenica odnosi ovde da tu obavezu mora da razmatra i Ministarstvo finansija, da neka vlada, odnosno neko ministarstvo, pre sedam ili osam godina, prosto svojom voljom nije izvršila zakon vezan za regulaciju vojnih penzija, da je taj dug trajao jako dugo i da se od tada nije nalazilo načina i rešenja da se to pitanje reši. U socijalnom osiguranju, pošto sam i lično bila u prilici da na zahtev boraca i vojnih invalida, pokušamo da nađemo rešenje, tada smo dobijali odluku od fonda PIO da su to različite nadležnosti tada postojećih institucija i da ono nije nadležno za to. Bez obzira na takvo stanje, u trenutku kada se sagledala ozbiljna posledica toga, moralo se prići rešenju. Rešenje je nađeno, na zadovoljstvo velikog broja korisnika vojnih penzija. Mislim da prosto pred ovom situacijom ne smemo da zatvaramo oči. Sugestija je da, ako se i ovi amandmani ne usvoje u ovom trenutku, u svakom slučaju tom rešavanju problema u najskorijem vremenu na neki način moramo naći izlaz. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Dragaš. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Aleksandra Jerkov i Dragan Šutanovac. Zahvaljujem. Na član 39. amandman u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr dr Blagoje Bradić, Ivan Karić i zajedno narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Bez obzira da li će i kada građani gledati ovo, mislim da je važno da se kaže da je Vlada predložila da se uplate doprinosa za penziono i invalidsko osiguranje i doprinosa za zdravstveno osiguranje iz člana 70, za koja se obezbeđuju sredstva i onda reči: „u budžetu Republike Srbije“ brišu i ostaju samo – budžet autonomne pokrajine, odnosno budžeti jedinica lokalne samouprave. Ponavljam, posle ovoga, ako se usvoji ovo rešenje, ministar više neće biti adresa. On je time skinuo teret završavanja problema sa svojih leđa, prebacio je to na lokalne samouprave, odnosno autonomne pokrajine. Možemo da govorimo da li se u praksi pokazalo realno ili nerealno, da li je i sada rešenje takvo da se najveći broj ovih plaćanja vrši iz budžeta lokalnih samouprava, pa onda one kasne ili ne kasne. Ali, na ovaj način, ministre, vi niste ponudili rešenje kako će država, znači, centralni nivo vlasti, da pomogne. Kako ste predložili da se izmene ova tri člana, vi ste samo oprali ruke i skinuli odgovornost sa sebe i niste ponudili rešenje. Mi govorimo upravo protiv tog rešenja koje će sada ostaviti jedino budžetu, odnosno vlastima autonomne pokrajine ili lokalnih samouprava da rešavaju ovaj problem, a one, tu možemo da se složimo, ni do sada nisu na najbolji način rešavale ovaj problem. Ponavljam, tu je ta loša politika prebacivanja odgovornosti na nekog drugog, gde vi možete da kažete – tako nije bilo u praksi, nije zaživelo, loše rešenje. Šta nudite da nemate nikakve veze više sa tim? To je vaše rešenje.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Ja bih vas zaista molio da ne obmanjujete javnost, zato što, sami ste rekli, naprosto, to su i do sada bile obaveze lokalne samouprave. To što ste vi donosili zakone u kojima uzmete nešto kao obavezu koju posle toga ni na koji način ne ispunjavate, e, to jeste demagogija i po tome se ovaj zakon razlikuje, između ostalog, od onoga iz 1990. godine. Zaista mislim da nije korektno na ovaj način reći da smo mi, ova vlada je, pri tome, koristite zaista, po mom mišljenju, oprala ruke, skinula odgovornost sa sebe. Znate šta, zaista, svašta možete da prebacite ovoj Vladi, izuzev odsustva odgovornosti. Tako da, zaista bih vas molio da još jedanput konstatujemo – i do sada su to radile lokalne samouprave. A zašto ste vi stavili u prethodni zakon – iz budžeta Republike Srbije, i nikada niste precizirali na šta se to odnosi? To je zaista odgovor koji vi treba da date građanima.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da pripadnici stranaka bivšeg režima ne moraju da brinu zbog ovoga, jer ja verujem da po pitanju sredstava u budžetima lokalnih samouprava i AP Vojvodine neće oni odlučivati. Verujem, ako je napravljena neka šteta, da je vladajuća većina napravila sama sebi, jer je nesumnjivo da posle izbora vlada vojvođanskog vlastelina neće vladati Vojvodinom, a bogami, verujem, ni lokalnim samoupravama, ne zato što ja samo verujem u to, već veruju građani Republike Srbije, a posebno građani AP Vojvodine i lokalnih samouprava, posebno sa teritorije AP Vojvodine. Mislim da ima dovoljno sredstava u budžetu AP Vojvodine. Mislim da ima dovoljno sredstava u budžetima lokalne samouprave, a posebno verujem da vredi više finansirati kulturu iz budžeta AP Vojvodine, nego, recimo, firme koje se bave proizvodnjom pogrebne opreme. Dakle, ako ima u budžetu, a do sada kod vojvođanskog vlastelina je tako bilo, para koje se poklanjaju firmi za proizvodnju pogrebne opreme koja ta sredstva treba da vrati vojvođanskim pokrajinskim ustanovama i organizacijama u svojim proizvodima. Ako ima para za takvu vrstu poslova u budžetu AP Vojvodine, verujem da je korisnije da buduća vlast to uradi na kvalitetniji način i umesto da finansira proizvođače pogrebne opreme da finansira kulturu, da ne finansira javne kuhinje. Ko nas je doveo do javnih kuhinja? Nego da probamo da napravimo posla, hleba i kulture za sve naše građane. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Ministre, vi ste do sada imali, odnosno postojalo je u zakonu, u članu 69. kaže da se sredstva obezbeđuju u budžetu Republike Srbije za uplatu doprinosa za PIO. Zašto to nije do sada ostvareno na pravi način i zašto niste našli neko rešenje? To ja pitam vas, odnosno mogu da vas pitam, jer vi sada predlažete brisanje budžeta Republike Srbije kao mesta gde se ta sredstva obezbeđuju. Naravno, da se vi nećete time više baviti, odnosno vaš naslednik. Vi se sigurno nećete time više baviti kada se završi mandat ove Vlade. Znači, o tome govorim. Vi govorite sada - imali smo loše iskustvo, bilo je u zakonu, nismo to sproveli i sada ga brišemo. Koji je vaš doprinos tome? Koji je vaš doprinos, osim da obrišete ili da prebacite odgovornost na nekog drugog?
Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Ja još jednom apelujem da ne obmanjujete javnost. Zato što je predviđeno da se iz republičkog budžeta isplaćuju samo nagrade za izuzetan doprinos kulturi. Ako želite da nastavimo na tu temu, moje pitanje je onda zbog čega je ta nagrada zapravo donesena samo jednom? Mislim da ju je dobio Filip Cepter. Ne, pogrešno sam rekao ime nagrade, da ne bude posle zabune. Znači, vrlo je jasno precizirano šta su čije obaveze.
Zahvaljujem. (Marko Đurišić, s mesta: Replika.) Mislim da je ministar dao informaciju, ništa se nije odnosilo na vas, ali izvolite.
Ne znam o kom delu zakona ministar govori, jer ne govori o onome o čemu sada govorimo. Govorimo o uplatama doprinosa za PIO i zdravstveno. Ne govorimo ni o kakvim nagradama. Govorimo o tome da se do sada u zakonu spominje budžet Republike Srbije kao mesto gde se obezbeđuju ta sredstva. Da li je to bilo ovim zakonom, koji je bio prvi zakon u oblasti kulture, donet 2011. godine, na najbolji način rešeno? Možemo da se složimo da nije. Možemo da se složimo da nije, ali ja kritikujem rešenje koje vi predlažete. Rešenje je da više budžet Republike Srbije i Vlada Republike Srbije nemaju nikakve veze sa tim, i to prebacujete na nekog drugog. Ja to kritikujem. Ne znam o kakvoj nagradi ste vi govorili. Znam da ste umorni, kao i svi mi, molim vas da se skoncentrišete da govorimo o onome što je tema amandmana o kojima govorimo.
Hvala. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mirjana Dragaš i Miletić Mihajlović. Zahvaljujem. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov i Dragan Šutanovac. Po kom amandmanu, gospodine Rističeviću? (Marijan Rističević, s mesta: Na član 39.) Amandman gospodina Šutanovca? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja moram da dokažem da pripadnici iste izborne liste predlažu dva različita amandmana na član 39. Opet ono tehnički nemoguće. Jedni predlažu da izbrišemo ceo član, a drugi onda predlažu da se taj član izmeni. Dakle, ili je jedno ili je drugo ili je došlo do razdruživanja, a teško od jedne dlake napraviti dve. Ja verujem ministru da su oni dodelili gospodinu Cepteru nagradu. Ne znam da li se ona zvala „zlatna šerpa“, ali verujem da će posle izbora neki dobiti klasičnu od naroda i građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušica Stojković, Mirjana Andrić, Aleksandar Jugović i Nebojša Tatomir. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Gospodine ministre, da li želite po ovom amandmanu? Izvolite.
Samo sam malopre napravio lapsus, jer je Cepter dobio nagradu za izuzetan doprinos po članu 13, a iz republičkog budžeta je bilo predviđeno da se finansiraju istaknuti umetnici, institut koji nikada nije zaživeo, čisto da razjasnimo i tu stvar. Još jednom, izvinite zbog mog lapsusa malopre.
Zahvaljujem. Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Zahvaljujem. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Na član 42. amandman je, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, podneo Odbor za kulturu i informisanje. Ministre, molim vas da se izjasnite o podnetom amandmanu Odbora. Izvolite.
Prihvata se.
Konstatujem da je ministar prihvatio amandman. Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Poštovani narodni poslanici, smatram da mi je obaveza da u ime uvaženog kolege Pavićevića, koji nije prisutan, objavim da sa prihvatanjem ovog poslednjeg amandmana na ovaj zakon oni imaju 9,9% podrške, kako oni kažu. Zahvaljujem. Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Zoltan Pek i Anamarija Viček. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr dr Blagoje Bradić i Ivan Karić. Reč ima narodni poslanik dr Miroslav Marinković. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Boris Tadić – SDS, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije su podneli amandman na član 42. kojim se menja član 76, gde se posle stava 12. dodaju stavovi 13. do 16. i oni glase: „Najmanje jednom u pet godina Ministarstvo raspisuje javni konkurs radi prikupljanja predloga za finansiranje ili sufinansiranje projekata od opšteg interesa u kulturi. O izboru projekata po raspisanom javnom konkursu odlučuje komisija koju obrazuje organ koji raspisuje konkurs. Sa izabranim podnosiocima projekata zaključuju se ugovori o njihovom finansiranju, odnosno sufinansiranju u trajanju od pet godina. Ministar bliže propisuje, odnosno uređuje način, merila i kriterijume za izbor projekata od opšteg interesa u kulturi koji se finansiraju i sufinansiraju iz budžeta Republike Srbije.“. Smatramo da uvođenje institucije projekta od opšteg interesa u kulturi obezbeđuje kontinuirani rad i strateški razvoj festivala, manifestacija i drugih projekata čiji je kredibilitet potvrđen dugogodišnjim postojanjem kvalitetom umetničkih i kulturnih programa, kao i predloženi petogodišnjim planom sa kojim se konkuriše. Smatramo da je ovo jedan, da kažem pravi način, pravi pristup i pravi doprinos o očuvanju onih tradicija koje postoje i postojale su i pre nas i postojaće i posle nas, da Ministarstvo kulture ipak ima, da kažem neku vrstu moralne obaveze da takve manifestacije izneguje, a smatramo da je ovo pravi put i on je u skladu sa razvojem i društva našeg i finansijskog rešenja kojima se na pravi način mogu ozlojedi kvalitetna sredstva. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, doktore Marinković. Izvolite, ministre.
Baš dobro zvuči. Jedini je problem što postoji problem o budžetu i što svake godine se donosi budžet. Kako možete preuzeti obaveze, to je identična stvar, kao sa raspisivanjem konkursa koji sam pominjao? Tako da, ja vas molim da se držimo onoga što je realno i da shvatimo da Zakon o kulturi nije umetničko delo sam po sebi, nego jednostavno mora da bude i deo pravnog sistema, a mi se maksimalno trudimo da u okviru njega napravimo što širi spektar mogućnosti upravo za razvoj kompletnog sistema kulture, znači i institucija kulture i civilnog sektora različitih institucija. Tako da upravo ovo je primer onome što govorim. Znači, ovo je zakon koji je pravljen na realnim osnovama i ovo je zakon koji možemo dalje da nadograđujemo.
Zahvaljujem. Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mirjana Dragaš i Miletić Mihajlović. Zahvaljujem. Na član 43. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Zahvaljujem. Na član 44. amandman u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr dr Blagoje Bradić, Ivan Karić i zajedno narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Jovana Jovanović, Balša Božović i Dejan Nikolić. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Pa, član 44. onako kako je predložilo ministarstvo trebalo je da označi kraj nacionalnih penzija koje mogu da se dodeljuju po Zakonu o kulturi, a govori o tome da one penzije koje su do stupanja na snagu novog zakona važile da oni korisnici zadržavaju to pravo. Na kraju da kažem srećom, ne znam kojom srećom, sticajem okolnosti, došli smo do toga da ovaj član praktično nije suštinski neophodan, jer je premijer zamolio poslanike vladajuće većine da ipak se zadrži rešenje da se izuzetno može dodeliti priznanje u vidu doživotnog mesečnog novčanog primanja. Mi smo bili predložili da se ovaj član briše, kao što smo bili predložili da se briše i član 7. zakona. To što Vlada ne prihvat brisanje našeg člana, mi i možemo da se složimo sa tim, jer u međuvremenu podnošenjem amandmana odbora na članove 7. i 44. ovog zakona praktično je to ta namera zakonodavca, ministra pre svega da ukine nacionalne penzije i same Vlade koji je takav zakon poslala nama u Skupštinu, negde čini mi se u avgustu mesecu prošle godine. Ipak, na kraju je, kao u jednom dobrom umetničkom delu, književnom ili filmskom, u poslednjim sekundama filma ili na poslednjim stranama knjige dobila pozitivan rasplet ili hepiend, kako se to kaže kolokvijalno. Nadam se da su ovaj izraz mogle sve kolege da razumeju. Dobićemo da će i u buduće biti moguće najvećim umetnicima u Srbiji dodeljivati, koda steknu uslove za penziju doživotno mesečno novčano primanje. Sa te strane, to je možda i jedina srećna okolnost koja je pratila raspravu o usvajanju izmena i dopuna Zakona o kulturi. Nažalost druga rešenja koja nisu dobila tako dobar epilog, jer verujem da premijer, pošto od njega očigledno sve zavisi, jer da je do ministra, ovo se ne bi desilo, neće biti sprečena, verovatno će kada budemo glasali, biti i usvojeno od strane i u svojoj praksi pokazati negativne posledice. Srećom, idu nam izbori, stvari će se vrlo brzo u Srbiji promeniti, pa verujem da će i negativne posledice ovakvih izmena Zakona o kulturi vrlo brzo moći da se saniraju. Hvala.
Zahvaljujem se. Zahvaljujem se i što ste zahvalili premijeru na doprinosu kod donošenja ovog zakona, u stvari ovog člana. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović.
Zahvaljujem. Evo pošto je ovo poslednji član ovog zakona, koji se odnosi na nacionalna priznanja, kao što je rekao moj kolega Đurišić, koja su nekako postala lajt motiv ove rasprave o izmenama i dopunama Zakona o kulturi i gde je pre svega zahvaljujući medijima, kulturnoj javnosti premijer shvatio na vreme da treba da interveniše i bar smo jedan institut ovog zakona spasli. Ono što želim da vam kažem i budite uvereni da to govorim iz iskustva i razgovora sa kulturnom javnošću i umetnicima, da će kulturna javnost biti ogorčena sa druge strane, zahvalna što je ovaj institut ostao, ali ogorčena što se ceo zakon ovako važan koji se odnosi na njihov rad, delovanje i život sveo samo na nacionalna priznanja. Mislim da će ova rasprava takođe biti upamćena po tome što smo danas imali devetočasovnu raspravu na nadležnom odboru, po mom mišljenju jedna od najboljih rasprava koju smo imali u Skupštini Srbije, bar od kada sam ja poslanik, a da njoj nije prisustvovao ministar Tasovac. Želim da se zahvalim njegovim saradnicima koji su danas strpljivo sa nama sedeli i radili, zapravo njegov posao. Takođe želim da kažem i sledeće, ja sam jutros želela da pokažem kao poslanica opozicije i kao neko kome je stalo da nacionalna priznanja ostanu u zakonu, da prihvatim zajednički amandman koji su predložile kolege iz SNS. Iako, da se razumemo je bilo amandmana opozicije koju mogli biti prihvaćeni i rezultat bi bio sasvim isti. Smatrala sam da je znam dobre volje da oko jedne takve stvari glasamo zajednički. Nažalost sa druge strane, nije postojala ni najmanja želja da se uvaži ni jedan jedini argument koji smo podnosili devet sati, ostaće stenogram u istoriji ove Skupštine, da se vidi koliko je loših rešenja u zakonu ostalo, a koja smo mogli da ispravimo. Vrlo mi je žao zbog toga. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima šef poslaničke grupe SNS, narodni poslanik Zoran Babić.
Gospodine predsedavajući, kultura je reći nekome u lice šta misliš, bilo to dobro ili loše. Nekultura je dok mi raspravljamo ovde o Zakonu o kulturi na društvenim mrežama izbaciti i napisati jedan tvit, koji glasi – ispred SNS Predlog zakona o kulturi brane Marijan Rističević i Zoran Babić, toliko. Potpisnik Vesna Marjanović, toliko. Toliko o kulturi. Zašto nije izašla, a imala je priliku ovde da kaže zbog čega lično neko nema pravo da govori o kulturi, o Zakonu o kulturi? Zbog čega ovde za te kulturne postoje poslanici prvog i drugog reda? Zbog čega ti kulturni daju sebi za pravo da nas odstranjuju iz bilo koje oblasti? Zbog čega se ti kulturni ne okrenu oko sebe, pa kolegi Šutanovcu, koji nažalost nije tu i neprijatno mi je da govorim o nekome ko nije tu, ali videli smo kako i on preko društvenih mreža toliko hrabro i kulturno napada narodne poslanice, napada predsednicu Narodne skupštine na najvulgarniji mogući način. Da li je to kultura? Da li je kultura tih kulturnih kada se kite trbušne plesačice, a onaj ko je pokazao tu sliku je nekulturan? Ne onaj koji je kitio, a kitio je Dragan Šutanovac, nego je nekulturan onaj koji je tu sliku pokazao. Da li je kulturan potpredsednik Demokratske stranke, gospodin Ješić, koji je na jedno normalno pitanje novinarke odgovorio onako kako ne želim ni daprepričam? Da li je kulturan gospodin Todorić, jedan od istaknutih funkcionera DS, koji je i danas tako hrabro na društvenim mrežama pozvao premijera Vlade i ministra inostranih poslova Austrije i rekao – pa, momci, uzmite sobu? E, to su ti kulturni koji imaju ekskluzivno pravo na kulturu i jedino oni mogu da govore o kulturi. Znate, svi smo mi došli sa nekog brda. Svi smo mi sišli sa neke grane za njih i nemamo pravo ni o čemu, ali to pravo nam ne daje DS. Pravo da govorimo nam daju građani Republike Srbije. Time što vi vređate gospodina Rističevića, mene, gospođu Gojković, gospodina Bečića, bilo koga od nas ovde, vi u stvari vređate one ljude koji su nas poslali ovde. Odakle vam to pravo, vama kulturnima? Odakle vama kulturnima pravo da obmanjujete i da kažete da je neko hteo da ukine nacionalne penzije? Pa, pogledajte amandman koji ste predložili. Pročitajte, uvažena koleginice, amandman na član 44. koji su predložili, brisanje člana 44, brisanje stava 2. člana 44. koji glasi – sva lica koja su stekla pravo na dodelu priznanja za vrhunski doprinos nacionalnoj kulturi, odnosno kulturi nacionalnih manjina u vidu doživotnog mesečnog novčanog primanja, do početka primene ovog zakona, zadržavaju to pravo. Vi hoćete da izbrišete zadržavanje tog prava? Je li to taj amandman? Sada vam je problem to što premijer Vlade Republike Srbije i predsednik SNS komunicira sa narodnim poslanicima njegove SNS. Nije ovo vreme kada se sa predsednikom komuniciralo preko šefa kabineta. Nije ovo vreme kada su narodni poslanici bivšeg režima mogli samo da prođu pored zgrade u kojoj je sedeo njihov predsednik. Zašto vam je to strano? Zašto vam je kultura dijaloga, vama tako kulturnima strana? Zašto vam je jedino ostalo od politike mržnja, samo vređanje? I to baš predstavljate kao kulturu i time stavljate tapiju i na kulturu i na ljude u kulturi. Ovde pričamo o Zakonu o kulturi. Daleko smo mi od kulture. Tamo su oni ljudi koji su ostavili svoj život, svoje karijere i danas grade karijere kao radnici u kulturi. I sada je neko ko je došao iz ne znam koje branše, i ja kao diplomirani mašinski inženjer moram da stanem mirno pred imenom Ivana Tasovca i pred svim onim što je on uradio u kulturi. Siguran sam da se svi ovde zbrojimo i da svi saberemo sve ono što smo radili u kulturi, nećemo moći da imamo tu težinu kao što je uradio gospodin Tasovac u okviru filharmonije, a da ne govorim o njegovoj porodici i onome šta su i kakav trag su ostavili. Onda će nam oni koji su nam uveli kulturu vređanja, kulturu ponižavanja, kulturu mržnje, ovde govoriti o kulturi i uzimati za sebe ekskluzivno pravo da govore i da imaju tapiju na kulturu. Ne, nemate. Sve dok forsirate, sve dok upražnjavate takvu političku mržnju, takvo vređanje, zbog koje se, verujem, građanima Republike Srbije ponekad i gadi kada slušaju prenose Narodne skupštine Republike Srbije, nemate to pravo. Sve dok ne želite da se dogovaramo, sve dok ne želite da komuniciramo, sve dok delite poslanike na prvog i drugog reda, ne zaslužujete to pravo. I džabe vam je što pokazujete mišiće. Ja ih nikada nisam pokazivao, u smislu političkih mišića, naravno. Nikada nisam govorio – videćete vi posle narednih izbora. Građani Srbije će odlučiti, građani Srbije će reći. Ja u ime SNS jedino to mogu da kažem je da ćemo tu odluku i to mišljenje uvek ispoštovati. Ta odluka i mišljenje građana Srbije je za nas svetinja. Nismo se super lepkom vezali za ove fotelje, ni za poslaničke, ni za ministarske, ni za bilo koje druge. Nismo se rodili u njima, nećemo ni u njima završiti, a vama kojima je sudbina funkcija, ljudi su i 2012. i 2014, a verujem i ove 2016. godine će reći šta misle i kako misle. Ali, ostavite to pumpanje mišića i bolje menjajte tu politiku – mrzimo Vučića. Menjajte je za politiku dijaloga, za ponuđena rešenja, za taj „hepi end“ koji mislim da svi građani očekuju od nas. Do tada bar pokažite onu osnovnu kulturu, da ono što mislite o nekome kažete to u lice. Bio sam od početka do kraja ovde. Imali ste priliku da mi kažete šta god želite, i gospodinu Rističeviću, i gospodinu Bečiću, i gospodinu Tasovcu, i gospođi Dušici Stojković. Zašto su vam potrebne društvene mreže vama tako kulturnima? Zašto to ne pokažete i ovde? Mogu sada svakoga u lice da pogledam i da kažem ime i da izazovem na repliku. Recite to ovde. Zašto ste hrabri u nekom virtuelnom svetu? Zašto vam je jedini odgovor vređanje? Zašto otrov da prosipamo više? Zašto se ne dogovaramo? Zašto ne postoji za tako nešto bar elementarna dobra volja? Ovaj zakon možda nije najbolji i najidealniji, ali je iskorak u oblasti kulture. Ovaj zakon i takva reakcija premijera gospodina Vučića je doprinela da, bez obzira na greške iz prošlosti, bez obzira na te neke tamne puteve, kako su neki pojedinci dolazili do nacionalnih penzija i nacionalnih priznanja, nećemo zbog nekoliko anomalija da ostavimo neke ljude koji će u budućnosti ostaviti trag u srpskoj kulturi bez te i takve nadoknade. To i jeste posao premijera. To i jeste posao narodnih poslanika. To i jeste posao ministra. A to kako će ljudi u Srbiji odlučiti, ma kako odlučili, ta odluka će za nas biti svetinja, zato što prvenstveno poštujemo one ljude koje predstavljamo u Narodnoj skupštini.
Zahvaljujem. Još jednom bih zamolio narodne poslanike da se izostavi ta praksa da po društvenim mrežama vređaju jedni druge kao narodni poslanici, jer po Ustavu narodnim poslanicima je pravo i obaveza da zastupaju građene koji su ih birali i da predlažu amandmane i zakone i glasaju za predloge akata, tako da to pravo ne može niko da im uskrati. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih prvo da zahvalim onima koji su pokušali da me uvrede. Nije prvi put da mi spočitavaju pravo da govorim o amandmanima bilo koje vrste, a posebno mi prigovaraju na mojoj obavezi i ustavnom pravu da predlažem, tumačim akte, amandmane, ispravke, sve što Narodna skupština ovde treba da odluči i da razmatra. O kvalitetu i ovog amandmana i drugih amandmana najbolje govori prisustvo onih koji su amandmane podneli. Ni sami ne veruju u ono što su napisali. Pogledajte koliko prisustvo je njihovih kolega, u želji da podrže tako kvalitetne amandmane, kako oni smatraju da su podneti. Nije prvi put da meni, kao poljoprivredniku, osporavaju da nemam pravo da pričam o kulturi. Taj čuveni praziluk koji je njima stalno nešto na umu, sticajem okolnosti, raste na selu, ne raste na pašnjaku. Na pašnjaku rastu zgrade. Onda oni koji uzgajaju zgrade na pašnjaku spočitavaju meni da nemam pravo da se bavim kulturom. Nisam ja ovo izmislio. To je čovek koji mi je osporio pravo da govorim o kulturi, a pri tome, iz ovoga se vidi da sam treba da razmisli da li je ovo kulturno ili ne, za mene nije. Za mene nije kulturan ni kohiba, dok jadna devojčica igra polugola ili gotovo gola. Za mene nije kulturno da neko dobije zlatnu šerpu, ili kako se zove to priznanje, Filip Cepter. Za mene nije kulturno da neko rashlađuje devojke i na njima poslužuje hranu, da budu ancer, poslužavnik, ili kako se to zove. Oni su to pisali kao kulturni događaj, a ne ja. Ovo je za pravosuđe, gle čuda, zabava za pravosuđe, to je bilo u njihovo vreme. Danas oni govore o tome da ministar kulture nije bio na sednici Odbora. Kod njih ministar kulture i drugi ministri nisu dolazili na Vladu. Da li se vi sećate da su oni vladali SMS porukama? To je bila SMS Vlada, koja kada je trebalo da se zaduži, oni poste poruku – da li ste za to da se zadužimo 500, 600, 700 miliona evra, da dignemo inflaciju na 10%, veštački dignemo penzije, inflacija to pojede itd? Tako su oni vladali. To nije bilo kulturno ni za vladanje. Oni pričaju o premijeru. Jednom ga optužuju da treba po pitanju ministra Gašića da nam naredi kako da glasamo, a drugi put mu osporavaju da apeluje na nas da razmislimo o glasanju za neki njegov predlog, pokušaj da nas uvredi. Završavam. Ne može nas uvrediti svako, može pokušati. Nije svako, gospodine Babiću, dostojan naše pažnje. Mudrog čoveka teško je uvrediti i poniziti. Možete samo da me ponizite ako ja to dopustim, a vama sigurno to neću dopustiti. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 44. amandman je, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, podneo Odbor za kulturu i informisanje. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Izvolite, gospodine ministre.
Prihvatam.
Konstatujem da je ministar prihvatio amandman Odbora i da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Još jednom se zahvaljujemo premijeru na doprinosu prihvatanja ovih članova zakona. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OBAVEZNOM PRIMERKU PUBLIKACIJA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste Izveštaj Odbora za kulturu i informisanje i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelan pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović, Nataša Vučković, Gordana Čomić, Dejan Nikolić, Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov, Vesna Martinović, Jovan Marković, Dragan Šutanovac i prof. dr Dušan Milisavljević. Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković. Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Pavićević. Zahvaljujem. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Demokratska stranka. Zahvaljujem. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Demokratska stranka. Zahvaljujem. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Demokratska stranka. Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, želim da se zahvalim, takođe, posle početnog nerazumevanja, imali smo jednu konstruktivnu i demokratsku raspravu i još jednom se zahvaljujem na tome. Nastavak sednice danas u 12.00 časova.