Ovde smo se javljali po Poslovniku povodom različitih stvari, manje značajnih od ove koju ću sada reći. Imali smo priliku da čujemo vest, ovde su te agencijske vesti kod mene, da je predsednik SAD Džordž Buš potpisao proklamaciju o dodeljivanju trgovinskih preferencijala Srbiji i Crnoj Gori. Moram reći da je to jedna od najlepših vesti koje smo mogli da čujemo u toku ove godine, sigurno najznačajnija vest posle Studije izvodljivosti. To je praktično ulaženje naše zemlje u sistem zemalja koje spadaju pod opšti sistem preferencijala. Dakle, odnosi se na oko 4.600 proizvoda iz 144 zemlje. Kod nas će to biti veoma značajno za metalurgiju, pogotovo za čelik i uopšte neke obojene metale. Prema tome, to može biti neposredni podsticaj proizvodnje u našoj zemlji, jednostavno nešto što se može trenutno odraziti, u ekonomskom smislu, na boljitak, na ekonomiju naše zemlje. Međutim, ovo ima i jedan važan poseban politički značaj, jer predstavlja podsticaj ne samo zemljama Evropske unije za saradnju sa našom zemljom, nego predstavlja i međunarodnim finansijskim institucijama za dalju i dublju saradnju sa Srbijom i Crnom Gorom, pogotovu sa Srbijom. Ono što moram da istaknem, to je da je ovo, pre svega, posledica uporne i dosledne politike Vlade Republike Srbije u odnosu na sve druge organe u ovoj državi i da na taj način ovo predstavlja jednu vrstu rezultata, koja je za svaku vrstu pohvale. Naravno, Studija izvodljivosti, s jedne strane, kao što sam rekao, predstavlja veoma značajan momenat u postupku pridruživanja i doneće veoma dobre rezultate ovoj zemlji na duži rok, a ova odluka SAD, preferencijali, u koje smo uspeli da uđemo, predstavljaju nešto što će biti značajno neposredno i odmah. Dakle, kako za ekonomiju zemlje u jednom delu, tako u drugom smislu i za ono što se zove politički podsticaj međunarodnim institucijama za saradnju sa našom zemljom. Hvala.
Hvala vama, gospodine Aligrudiću. Još nekoliko važnih obaveštenja, da bi lakše mogle da rade poslaničke grupe. Dakle, počeće razmatranje Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu, potom sledeća tačka dnevnog reda će biti Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o založnom pravu, jer je iz procedure povučen i Predlog zakona o zaštitniku građana. Takođe, molim da pauza bude do 10,25, da bi nam se ministar obratio, da bi potom mogao kratko, na pet minuta, na Odboru da prihvati dva amandmana, ako sam dobro shvatio iz njegove najave. Da li sam dobro shvatio, gospodine Laloviću? (Odobravanje.) Da bismo mogli efikasno da radimo, istovremeno obaveštenje iz stručne službe, već odštampani primerci Poslovnika biće u roku od jednog sata na raspolaganju, po jedan primerak, dok se umnože i povežu, u svim poslaničkim grupama, da bismo lakše mogli da se koristimo njime. Hvala, pauza do 10,25 časova. [[Posle pauze – 10,25]] Nastavljamo rad. Prelazimo na 39. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADU Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste Izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat 37 minuta 12 sekundi, Demokratska stranka Srbije – jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić – 44 minuta 24 sekunde, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta, 24 sekunde, Srpski pokret obnove - Nova Srbija – 21 minut 36 sekundi i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a, tri poslanika SDP i jedan nezavisni poslanik, po pet minuta, na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Slobodan Lalović, ministar rada, zapošljavanja i socijalne politike, želi reč? Izvolite, gospodine Laloviću.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, pred vama se nalazi zakon o izmenama i dopunama Zakona o radu. Kada je svojevremeno zakon i usvajan, pored svih kontraverzi, tada sam ukazao na dve bitne stvari, a to je da na dva mesta u zakonu postoje kontradikcije i da to treba da otklonimo prvom narednom prilikom. To je osnovni razlog zbog čega vršimo izmene Zakona o radu. Podsetio bih gde su bile kontradikcije. Kod tretmana toplog obroka i regresa pojavila se kontradikcija u dva člana i na još jednom mestu. Dakle, mi ovde predlažemo otklanjanje te dve kontradikcije. Pored toga, ima samo još nekoliko izmena, koje nisu od tako nekog kapitalnog značaja, ali to je suština predloženih izmena Zakona o radu, prosto da ga do kraja upristojimo. Još bih hteo jednu informaciju da dam poslanicima, a i javnosti, pošto sam pre ove sednice pitan oko toga, kao informaciju, a to ćemo raspravljati, da je upućen na Vladu danas predlog zakona kojim će se povezati radni staž u Srbiji. Samo toliko i hvala.
Ovo je lepa vest. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnela samo poslanička grupa SPS, i SRS u međuvremenu je stiglo. Dakle, još jednom ponavljam, dostavili su predloge za diskusiju poslaničke grupe SPS i SRS. Prvi ima reč narodni poslanik Milisav Petronijević, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, ako pođemo od razloga za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu, a kratko ću se zadržati na tome, u obrazloženju stoji da je usvajanje jednog broja amandmana narodnih poslanika prilikom donošenja zakona imalo za posledicu da su odredbe pojedinih članova zakona međusobno suprotne. Suprotnost odredaba zakona postoji u delu koji se odnosi na uređivanje drugih primanja po osnovu radnog odnosa, naknada za ishranu u toku rada i regres za korišćenje godišnjeg odmora, kao i kod ostvarivanja prava kod prestanka radnog odnosa zbog neostvarivanja rezultata rada od strane zaposlenih. Iz navedenih razloga predlažu se izmene ovog zakona. Prvi razlog zbog čega se predlažu izmene Zakona o radu su navedene suprotnosti. Drugi razlog zbog čega se predlažu izmene Zakona o radu, kako stoji u obrazloženju, jeste: "Vrši se preciziranje pojedinih rešenja u Zakonu o radu, kao što je trajanje porodiljskog odsustva i odsustva radi nege deteta, u slučajevima kada zaposlena žena u prvom porođaju rodi troje ili više dece, kao i zaposlena koja ima jedno, dvoje ili troje dece, a u narednom porođaju rodi dvoje ili više dece, radi obezbeđivanja prava na navedeno odsustvo u trajanju od dve godine ukupno i za ove žene". To je u obrazloženju dato kao razlog za izmene zakona, ponavljam, da bi se otklonile suprotnosti i precizirala odredba zakona, konkretno člana 94. Ako bismo posmatrali ovo obrazloženje, razlog koji je naveden u obrazloženju, tu spora nema. Očigledno da suprotnosti koje postoje moraju da se otklone i očigledno da ono što nije dovoljno precizno mora da se precizira. Ovo napominjem iz razloga što se to odnosi na članove 118. i 120, koji su međusobno suprotni, zatim na članove 179. i 190. postojećeg zakona i rekao sam već na član 94. Promene zakona kod ovih članova zaslužuju apsolutnu podršku. Mi ćemo podržati, uz napomene da tu neka rešenja nisu do kraja dobra, ali ako se pogleda dalje tekst izmena i dopuna Zakona o radu, vidi se da nisu samo te izmene u pitanju. Konkretno, navešću, menjaju se i članovi 62, 77, 94 (dodat je član 94a), 108, 111, 158. i 191. Treba malo da razgovaramo i da vidimo o čemu se tu radi. Dakle, pored ovih članova koji su suprotni i koji nisu sporni, postavljam pitanje, zbog čega se vrše promene drugih članova, ako je već razlog za promene Zakona o radu ovaj o kome sam govorio, jer ti članovi nisu u suprotnosti. Verujem da ću dobiti odgovor, često sam ga dobijao, radi finansijskog rasterećenja poslodavca. Ne možemo da prihvatimo više to obrazloženje i da teret reformi, teret tranzicije snose oni koji inače teško i najteže žive. Ne možemo da prihvatimo više da jednostavno sav teret podnose oni koji ili ne mogu da se zaposle ili se zaposle, a onda ih otpuste sa posla, ili ako rade, strepe za svoje radno mesto, ili ako su završili rad, strepe šta će im se dalje događati sa penzijama. Iz tih razloga, treba detaljno pogledati sledeće, ići ću redom. Dakle, postavljam pitanje Vladi, ako već imamo informaciju da budžet ima suficit, koji je onda to razlog da se pravi vremenska rupa od septembra do kraja godine. Naime, izmenama člana 94. Zakona, a dodavanjem člana 94a, to vam je pojašnjenje i dalje na kraju predviđa se da se primenjuje od 1. januara 2006. godine. Na prvi pogled nije sporno, ali se ipak pojavljuje jedna dilema. Od marta do avgusta, ako se bude usvojio ovaj zakon, oni koji su počeli porodiljsko bolovanje imaće dve godine. Dakle, od septembra do kraja godine imaće godinu, a od nove godine opet dve godine. Da li je Vladi potrebno da pravi takvu vremensku rupu i koliki je to finansijski efekat, jer mislim da to nije dobro i da to rešenje nije, što se tiče Vlade, prihvatljivo. Stvarno ne vidim zbog čega oni koji odu na porodiljsko bolovanje u ta četiri meseca ne bi imali to pravo, a onda od 1. januara 2006. godine ponovo imali to pravo. To mi nije jasno. Drugo pitanje, odnosi se na član 108. Zakona o radu, dakle, prilikom usvajanja amandmana predviđeno je da minuli rad bude isplaćivan u iznosu od 0,5%. Predlaže se izmena na 0,4% i to na prvi pogled nije sporno, tako je Opštim kolektivnim ugovorom i sada predviđeno, ali su sporne dve stvari. Zbog čega se menja jedna odredba koja je usvojena pre nekoliko meseci, a nije u suprotnosti kao što se navodi u razlozima za obrazloženje zakona? Opet, pretpostavljam, zarad finansijskog rasterećenja poslodavaca. Upozoravam i još jednom iznosim naš stav, reforme su nužne, ali nema uspešne reforme bez socijalnog prava, a ni jednog ni drugog bez socijalne pravde. Ne može sve da se svali na pleća radnika, jer nema uspešne reforme bez ravnomernog pristupa, a vezano za to, to mora da se sredi. Dalje, vezano za topli obrok, regres, jedna dilema i postavljam pitanje Vladi. Članom 118. je predviđeno da je obavezaposlodavca da isplaćuje topli obrok i regres. Članom 120. je predviđena mogućnost poslodavcu da to uradi. Očigledno jedno sa drugim ne ide. Ali, šta se nudi? Nudi se rešenje, opet jedno koje pravi neku rupu do 1. januara 2006. godine. Naime, nudi se da član 118. počne da se primenjuje tek od 1. januara 2006. godine, a član 120. do 1. januara 2006. godine. Dakle, ako pri tome imamo u vidu da Opšti kolektivni ugovor, koji je na snazi i koji važi do kraja septembra, ima predviđenu obavezu isplate toplog obroka i regresa, ostaje onaj deo samo – septembar, oktobar, novembar i decembar, odnosno bez septembra, dakle, tri meseca, i to će biti mogućnost, da bi od 1. januara 2006. godine ponovo bila obaveza. Zašto to Vlada radi, zar je to toliki trošak, zar je to toliki izdatak i zar je, postavljam pitanje Vladi još jednom, radnik trošak ili je radnik ravnopravni učesnik u procesu stvaranja. Mislim da to nije prihvatljivo. Umesto što se tačke 2) i 3) člana 120. primenjuju do nove godine, a onda brišu, a kod člana 118. tačke 5) i 6) brišu, pa primenjuju od 1. januara, mislim da tu jednostavno ministar ima priliku na odboru preko amandmana da stvarno ovu nelogičnost ispravi. Dakle, zašto za ta tri meseca? Neka se član 118. primenjuje kao što se primenjuje do kraja, pogotovu što je izvršena korekcija i ispravka i što su ti izdaci već svrstani u zaradu, dakle nisu neoporezovani. Rešenje se traži zato što je član 120. u suprotnosti sa članom 118, a ne obrnuto. Sledeće pitanje odnosi se na otpremninu i to je član zakona koji se menja, a nije našao mesto u obrazloženju, u razlozima za donošenje zakona. Dakle, nije u suprotnosti ni sa čim. Podsećam, predviđeno je važećim zakonom da se radniku koji dobije otkaz isplaćuje otpremnina u iznosu od jedne trećine zarade za svaku godinu radnog staža u celini. Sada i ta odredba je rezultat usvajanja amandmana na samoj sednici, a u Predlogu zakona nije bilo tako. Ako je tada već iskazan stav da treba tako, zašto ga sada menjamo, a nije u suprotnosti sa nekim drugim članom? Šta se ovde nudi? Nudi se jedna kombinacija onog prethodnog i ovog, dakle, do 10 godina jedna trećina, a od 10 godina jedna četvrtina. A zašto? Doduše, to je sada malo preciznije nego što je bilo ranije, pa se sada i kaže precizno, zbir jedne trećine do 10 i jedne četvrtine iznad 10 godina, ali zašto se to radi kada ni sa čim u suprotnosti nije, osim u suprotnosti sa željama poslodavaca da ga što manje košta taj najveći trošak - radnik. Efekti nisu baš tako mali u odnosu na radnika. Molim vas, kada pogledamo sliku socijalnog stanja u Srbiji, u najtežoj situaciji su radnici, a kada to posmatramo, u najtežoj situaciji su radnici koji su u drugoj polovini radnog i životnog veka. Na njima se sve reforme lome, na njihova pleća se sve prevaljuje i sada one koji imaju do 10 godina staža neće ova promena zakačiti, jer će dobijati trećinu plate po godini staža. Oni koji imaju 30, njih će da pogodi, i umesto da dobije 10 plata, on će dobiti daleko manje, konkretno oko osam i nešto plata. Zbog čega to radimo? Ako je ovde razlog finansijsko rasterećenje poslodavaca, ne prihvatamo više taj razlog. Ne mogu samo radnici da snose teret, a pogotovo kada već imamo toliko primera u javnosti da se u drugim javnim i državnim ustanovama isplaćuje po 200 evra godišnje po godini staža. Zašto bi oni mogli to da imaju, a radnici, oni narodni, obični, kod poslodavca nemaju. Mislim da ta promena nije prihvatljiva. Kada je u pitanju usaglašavanje članova 179. i 190. radi se o otkazu radniku koji ne ostvaruje rezultate rada. Napravljena je jedna kombinacija ta dva člana i mislim da je prihvatljiva. Šta nije prihvatljivo? Što se ponovo u ovim izmenama, kada se taj član menja, niko nije upustio u obavezu poslodavca da utvrđuje rezultate rada radnika, ali da postoje neki kriterijumi, da postoji neki merljiv način, da postoji vremenski period u kome se prati rad nekog radnika da bi se došlo do pravih rezultata, a to je suština koja je trebalo da se promeni u ovom zakonu. Nije sporno da onaj ko ne ostvaruje rezultate rada dobije otkaz, ali je veoma sporan način na koji se to utvrđuje. Veoma je sporno ako toj odredbi podležu oni koji ostvaruju rezultate, ali eto nisu na neki drugi način podobni. To je važnija promena koja je trebalo da bude ovde, jasan kriterijum, jasna merila i vremenski period u kome se to prati. Kod člana 191. u pitanju je novina, koja takođe može da izazove dileme. Naime, članom 191. Zakona predviđeno je da radnik na osnovu pravosnažne presude suda, ako je neopravdano dobio otkaz, ima pravo da zahteva da se vrati na rad. To je jedna kategorija i ona je ostala. Drugi deo tog člana odnosi se na to da je poslodavac dužan da nadoknadi svu štetu radniku za vreme za koje nije radio, a neopravdano je dobio otkaz. To nije sporno. Šta je u stvari dodato? Dodato je, doduše kao mogućnost i ostavljeno sudu da ceni, da ako poslodavac to zahteva sud može odbiti zahtev zaposlenog da se vrati na rad, s tim što je poslodavac dužan da zaposlenom isplati naknadu štete u smislu stava 2. i stava 3. ovog člana u dvostrukom iznosu. Ta odredba može da izazove takođe mnogo problema i mnogo dilema. Zašto? Zato što poslodavac može da je zloupotrebi i može da kaže - slušaj, mene ništa ne koštaju državne pare da platim, a neću da ga vratim na posao. To je jedna strana i budimo realni. Postoji druga - vratiću ga na posao, ali ću ga šikanirati da će sam pobeći sa posla. Tu je potrebna mera da se nađe, ali iz tih razloga najmanje što treba ovde da se uradi jeste da se ne dvostruko nego višestruko plati. Konačno, da zaokružim, mislim da ovde ima članova, pokušao sam da ih nabrojim, koji zaslužuju promenu, jer odgovaraju razlozima za donošenje ovog zakona. To su članovi 118. i 120, s tim što treba 120. brisati, a ne praviti gimnastiku, pa 120. da važi do nove godine, 118. da važi od nove godine. Mislim da to nije ozbiljno. Takođe, kod članova 179. i 190, koji jesu u suprotnosti, mislim da je nađeno rešenje što se tiče isplate naknada. Ono što nije urađeno, to su kriterijumi. Mislim da najviše dileme može da izazove ova odredba da porodiljsko odsustvo važi dve godine, do avgusta i od nove godine, a od avgusta i od nove godine da ne važi. Mislim da je to neozbiljno, da nema potrebe i da jednostavno ne odgovara razlogu zbog čega je taj amandman uveden, a to je da se pozitivno afirmiše ta oblast. Konačno, mislim da su ovde, krozpromene članova zakona koji su u suprotnosti, jednostavno predviđene i izmene nekih drugih članova koji nisu u suprotnosti. Stoga mi ćemo svoj stav odrediti tek prilikom glasanja o tome.
Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, a neka se pripremi narodni poslanik Nikola Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon o radu je pokazao jasnu želju Vlade Republike Srbije da praktično svoje radno sposobne građane stavi u jedan ropski odnos prema poslodavcu i zaista su radnici u Srbiji potpuno obespravljeni. Mogli su da imaju i po ovom zakonu neku vrstu motivacije za rad, pa i neko dostojanstvo, međutim, ovim izmenama i dopunama pokušano je da se sve to potpuno uništi. Analiziraćemo član po član i videćete šta se to menja u već postojećem Zakonu o radu i, nažalost, od svih ovih članova svi su restriktivniji prema radnicima i time omogućavaju da poslodavci koriste radnike i zloupotrebljavaju na svaki mogući način. Kod člana 1, koji se odnosi na član 62. Zakona o radu, kaže se u stavu 3. reči "ministarstvo nadležno za poslove rada, ministarstvo nadležno za poslove zdravlja" brišu se, a to u stvari znači da je poslodavac do sada bio dužan da, ukoliko želi da uvede noćni rad, zatraži mišljenje ministarstva nadležnog za poslove rada i ministarstva nadležnog za poslove zdravlja, a sada je ostalo samo da zatraži mišljenje sindikata. Verujem da veliki broj vas ima u svojim porodicama zaposlene koji rade kod poslodavca i znaju, imaju informacije o tome da praktično poslodavci vladaju sindikatima ili njihovim čelnicima na razne načine, potkupljujući ih i time praktično dobiće uvek mišljenje sindikata za uvođenje noćnog rada, iako ne postoje uslovi za obavljanje noćnog rada, iako nije adekvatno osvetljenje ili sredstva higijensko-tehničke zaštite, sindikat je lako potkupiti i onda će oni da dobiju lako mišljenje sindikata. Međutim, kada je u pitanju mišljenje Ministarstva za zdravlje, teško bi dobili, recimo, dozvolu da uvedu noćni rad, da neko na mestu portira ili čuvara noću, bez ikakve prostorije, na otvorenom, dežura celu noć i čuva imovinu poslodavca, na mrazevima, što priznaćete šteti zdravlju, posebno uz neadekvatna sredstva higijensko-tehničke zaštite. Dakle, izbegnuto je sve ono što je moglo poslodavca opteretiti u smislu da mora potražiti mišljenje oba ova ministarstva. Jednostavno će sa predsednikom sindikata izlobirati sindikat i dobiti lako pristanak da uvede noćni rad na poslovima za koje smatra da je potrebno. Član 2. odnosi se na član 77. Zakona, a u njemu se kaže da se stav 3. tačka 2) menja i glasi – "na dan dobrovoljnog davanja krvi." Poznato vam je da je dugo godina unazad naša zemlja praktično među retkim u svetu imala malo problema sa dobrovoljnim davaocima krvi. U zadnjim godinama je to veliki problem. Ljudi nisu motivisani da daju krv. Zakonom je bilo predviđeno da mogu koristiti dva slobodna dana pored tog dana kada su dali krv. Ovim izmenama i dopunama to im se pravo uskraćuje i oni praktično mogu da ne rade, odnosno imaju plaćen dan, samo taj dan kada su dali krv, zato što je neko verovatno u ekspertskom stilu zaključio da to ne ostavlja neke posledice po zdravlje i da je jedan dan dovoljno da se kasnije može nastaviti normalno da radi. Dakle, vidite po ova prva dva člana da je u pitanju skraćivanje dosadašnjih prava koja su imali radnici po raznim osnovama, a i ostali članovi su praktično, svi do jednog, podređeni poslodavcu i imaju za cilj da radnike dovedu, a kako sam rekao na početku, u jedan robovski odnos prema poslodavcu. Radnici praktično nemaju nikakva prava. Član 3. odnosi se na porodiljsko odsustvo. Do sada je bilo jasno zakonom predviđeno za prvo, drugo, treće i četvrto dete koliko zaposlena osoba ima pravo na porodiljsko odsustvo. Međutim, dodat je član 94a koji je jako nejasan, a koji treba da stvori iluziju nama poslanicima i građanima Republike Srbije da, eto, isto se to pravo zadržava, a u stvari u prvom stavu člana 94a vidi se da je on potpuno nejasan i može se tumačiti na različite načine. Kaže u pravom stavu: "Zaposlena žena ima pravo na porodiljsko odsustvo i pravo na odsustvo sa rada radi nege deteta za treće i četvrto dete u ukupnom trajanju od dve godine." Posle to dole razrađuje, ali za treće i četvrto dete u ukupnom trajanju od dve godine. Bilo je predviđeno i za treće dete da bude dve godine i za četvrto dete dve godine, a ovo će se zloupotrebljavati, siguran sam u to i opet će ići na štetu onih koji rade i koji su zaposleni, a koriste pravo na porodiljsko odsustvo. To je, verovatno, doprinos ove vlade u suzbijanju bele kuge i onoga što najviše opterećuje naš narod. A da se restriktivno nastavilo prema ovom zakonu o radu po svim članovima, evo i člana 5. U članu 108. stav 1. tačka 4) opet izmena ide na štetu zaposlenih. Kaže, po osnovu vremena provedenog na radu za svaku punu godinu rada ostvarenu u radnom odnosu 0,5% od osnovice, a sada je to smanjeno, kada su u pitanju prava zaposlenih na utvrđenu zaradu, na 0,4%. Zato nikako ne može da se prihvati objašnjenje ministra na početku da je to, eto, samo zato da bi se otklonile neke kolizije u članovima koji su postojali. Vidite i sami već po ovih prvih pet članova da nije tačno da je bila želja ovih izmena i dopuna da se eventualno otklone neke kolizije, nego praktično da se restriktivno deluje dalje na prava radnika. U članu 111. stav 3. briše se i izbacuje se to da je potrebno da se opštim kolektivnim ugovorom utvrđuju uslovi po kojima poslodavac i zaposleni mogu ugovarati minimalnu zaradu. Znači, ostaje to da zaposleni ima pravo na minimalnu zaradu. Drugi stav, ako poslodavac i zaposleni ugovore minimalnu zaradu iz stava 1. ovog člana, poslodavac je dužan da tu zaradu isplati zaposlenom u visini utvrđenoj odlukom iz člana 113. ovog zakona za mesec u kom se vrši isplata. Znači, uslovi se posebno ne utvrđuju i ne utvrđuju se kolektivnim ugovorom, jer dovoljno je da zaposleni pruža mogućnost poslodavcu da će nekim ljudima, kojih hoće da se otarasi, moći pod raznim pritiscima, a primenjujući možda i pretnje i ucene, da ih dovede u situaciju da pristanu da odu. To je ono šikaniranje, a o kome je govorio moj prethodnik, da će da pristanu sa minimalnom otpremninom da odu, jer to nije regulisano kolektivnim ugovorom. Poslodavca praktično neće ništa obavezivati da mora da poštuje osnovne ljudske norme, a kada je u pitanju ponašanje vlasnika kapitala prema zaposlenima. U članu 189. zakona ne postoji ništa što bi moglo da obraduje radnike, tako da ove izmene nisu, kao što vidite, samo otklanjanje kolizije. Kaže se članom 8. da se u članu 189. stav 1. menja tako što se praktično briše ovo trajanje otkaznog roka i otpremnina se utvrđuje opštim aktom i ugovoromo radu. Izbacuju se neke stvari, a to ide u skladu sa generalnom politikom koju vodi ova vlada. Izbacuje se zadnji stav iz člana 189. koji je regulisao do sada prava zaposlenog u slučaju da je pozvan na vojnu vežbu i da se nalazi na odsluženju vojnog roka itd. To je potpuno izbačeno i sada zakon o radu tu materiju ne tretira. Naravno da nema potrebe više kada ste ovako uspešno uništili vojsku, a pretpostavljate da neće više biti vojnih vežbi, pretpostavljate da će uskoro zaposleni odlaziti, oni koji su svoj radni ugovor započeli pre odlaska na odsluženje vojnog roka. Pruža im se mogućnost da ne idu u vojsku. Alarmantni podaci u tom pogledu su da se od 9.000 pozvanih vojnika prošle klase na odsluženje javilo samo 4.000. Za takvo uništenje vojske kriva je ova vlada, a kriv je i Savet ministara. Čini mi se da to radite potpuno svesno, sprovodeći možda naloge koje dobijate, možda time što su se vaši ministri koji se bave ovom oblašću okružili ljudima koji nemaju dobre namere prema našoj zemlji kada je u pitanju bezbednosni sistem, koji u potpunosti je podriven. Vi ćete, kao Vlada, po tome ostati upamćeni u narodu. Apelujem na poslanike koji podržavaju Vladu da se sete kada budu glasali o ovom zakonu da imate članove porodica koji rade kod poslodavaca i da ćete ovim praktično, svoje članove porodice, a šire gledano sve zaposlene u Republici Srbiji gurnuti u još dublju bedu i oduzeti im i ona prava koja su mogli da imaju i na koja su se mogli pozvati. Član 10. nastavlja, naravno, u stilu tih restriktivnih odredaba, gde se kaže da se u članu 191. dodaje stav 4. koji glasi: "Ako poslodavac to zahteva, sud može odbiti zahtev zaposlenog da se vrati na rad, s tim što je poslodavac dužan da zaposlenom isplati naknadu štete u smislu stava 2. i 3. ovog člana u dvostrukom iznosu." Opet ste našli način koji je dosta sramotan, praktično da ljude izgonite sa posla, bez prava da može bilo ko da ih zaštiti, pa i sud. Ovaj član se odnosi na to da sud mora da štiti one radnike koji, iako nisu pravili prekršaje u toku rada, mogu biti jednostavno na zahtev poslodavca, iako je sud doneo rešenje o tome da oni nisu krivi, pa odbijeni da se vrate na posao. Dosadašnji član 191. je predviđao da oni moraju da se vrate na posao, pa potom poslodavac da im isplati sve ono vreme za koje nisu radili. Sada se stavlja da treba da glasamo o nečemu što je već postojalo, ali na jedan malo suptilniji način, ne grubo nego eto dodavanjem novog stava, gde se kaže da poslodavac praktično može i posle donesene odluke suda da kaže, dobro, sud je doneo odluku, ali to se meni ne sviđa i tražim od vas da ga ne vratim na posao, a isplatiću mu ono što sam morao da mu isplati ionako posle sudske odluke, samo što bi onda morao i praktično da ga vratim na posao, a sada to ne moram naravno. Članovi 11, 12. i 13. odnose se na to kada će se neke odredbe ovih izmena primenjivati, do kada će važiti neke koji su u postojećem Zakonu o radu, a kada će početi da se primenjuju ove nove. Verujte mi, od prvog do zadnjeg člana, koji se tiče izmena ovog Zakona o radu, sve do jedne su restriktivne prema radnicima i sve do jedne dovešće radnike u Srbiji u još teži položaj, kada je u pitanju njihov odnos prema poslodavcu, a pogotovu ove odredbe gde se ukidaju praktično mišljenja određenih ministarstava po nekim pitanjima i gde se ignorišu ili se stavljaju van snage kolektivni ugovori koji su sklapani. Tu se jedan deo prava načelno daje sindikatima, ali ako dobro pogledate situaciju u Srbiji između zaposlenih i poslodavaca, i vidite ulogu sindikata u ovim vremenima, videćete da je svakog sindikalnog aktivistu moguće kupiti time što ćete mu zaposliti dete, suprugu ukoliko ne radi ili raznim drugim sitnicama, a zauzvrat dovedeni smo u takvu situaciju. Ti ljudi će biti u stanju da izdaju ceo svoj sindikat, sve kolege sa kojima rade, zarad ličnog interesa. To se uvek dešava u onim trenucima kada je ogromna socijalna beda i ekonomska kriza, kada ljudi gube i ono malo morala što su mogli da zadrže doskoro. Ovaj zakon i ove dopune će zaista biti sraman pečat ove vlade. U ovo ćete se uveriti vrlo brzo. Moguće je čak, ako pravilno radnici u Srbiji shvate šta se nudi ovim izmenama i dopunama, da se suočimo sa velikim socijalnim nemirima.
Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar je u uvodnoj reči veoma kratko obrazložio ove izmene i dopune zakona koga smo nedavno usvojili. Istina, i nisu neke značajne izmene, sem u delu da one budu međusobno usklađene ili jasnije onima koji moraju da ih primenjuju. Ono što bih hteo, ministar nije tu, ali primetio sam mladu damu koja je iz Ministarstva i voleo bih da zabeleži par pitanja, pa ćemo u onom delu kada budemo razgovarali u pojedinostima, možda i dobiti odgovor od ministra. Pitanja su, od momenta usvajanja zakona u Skupštini, pa do današnjeg vremena, ima li Ministarstvo neko sagledavanje koliko je ovaj zakon doprineo da se urede neke stvari u državi Srbiji, u smislu smanjenja zloupotreba: kada je u pitanju rad na crno, isplata zagarantovane minimalne zarade, diskriminacija na određenim poslovima, kada je u pitanju zloupotreba određenih pravnih instituta, odnosno normi za rad duži od punog radnog vremena, kada su u pitanju obaveze poslodavca da da zaposlenom obračun zarade za protekli mesec? Da li je Ministarstvo uopšte kontrolisalo rad poslodavaca i poštuje li se ijedna od tih odredaba zakona, za koje je u vreme usvajanja u obrazloženju govoreno da je nešto revolucionarno, nešto novo, nešto što će doprineti da život zaposlenih bude bolji, odnosno obaveze poslodavca da jasnije i određenije. Mislim da tu ima i dalje strašno puno zloupotreba, posebno one odredbe gde se govori o radu na određeno vreme, da nijedan radnik koji radi na određeno vreme ne sme da podseti poslodavca da su ti rokovi istekli, da su stečeni uslovi da rad na određeno vreme preraste u rad na neodređeno vreme, jer bi to značilo stavljanje prsta u oko poslodavcu ili otvorenu ranu i ljutnju poslodavca, gde bi se to posle moglo izroditi u davanje otkaza. Posebno bih komentarisao odredbu u članu 191, što su naše kolege već komentarisale, kada je u pitanju mogućnost da poslodavac može zahtevati od suda da sud donese rešenje da ne vrati zaposlenog na rad, iako je pre toga dobio nezakonit otkaz. Govoriću to sa drugog aspekta. Poslodavac je dužan da vrati zaposlenog na rad ako je dobio nezakonit otkaz i da nadoknadi štetu u visini neisplaćene zarade itd. Samo da vas podsetim, sa aspekta kada se radi o preduzećima gde je država većinski vlasnik, kako je to u praktičnom životu. Nijedan zaposleni koji je dobio spor u sudu, pravosnažnu presudu, nije uspeo do sada da naplati naknadu štete. Jednostavno, poslodavac nema para. Ko je ovde dužnik: država koja je vlasnik preduzeća ili direktor koji rukovodi preduzećem, upravni odbor koji upravlja preduzećem? Ko je dužnik od koga oštećeni radnik može da zahteva naknadu štete, a do sada to nije uspelo nikome ili retko kome. Možda se varam, možda ministar ne misli tako. Sve me opet asocira na onu ideju i plan, ako ta državna preduzeća ne mogu da se privatizuju, da će doći u situaciju da će se pokrenuti stečajni postupak, odnosno bankrot, da će svi ti radnici biti prevareni i biće im isplaćena minimalna zarada, i to samo za određen broj meseci, kako se to govori u ovim odredbama zakona, ili polovina od one naknade koja je već presuđena pravosnažnom presudom. To je nedopustivo. Kod privatnih preduzeća, kod ortačkih društava, tu država već i nema nikakvu kontrolu i ne trudi se. Najveći broj zaposlenih trpi ovakve štete u preduzećima, nekada velikim državnim sistemima, koja više ne rade, jer država ne daje obrtna sredstva, ne ulaže u osnovna sredstva, ne stvara uslove da ta preduzeća u procesu restrukturiranja počnu da rade i stvaraju novu vrednost, nego se uglavnom veoma sporo, preko Agencije za privatizaciju, pripremaju za stečaj i bankrot. Onda svi ti zaposleni, koji su do sada imali neprijatnosti i morali prava da dokazuju na sudu, ne mogu ta svoja prava da ostvare. Zamolio bih da vi podsetite ministra kad bude došao da pokuša da odgovori na neka pitanja. Voleo bih da vidim izveštaj nadležnih organa koji sprovode zakonitost rada kod poslodavaca u oblasti zapošljavanja, u oblasti regulisanja prava u toku rada, eventualno, ona prava koja ima nezaposleni koji se trenutno nalazi na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje, kako je tu uređen odnos? Da se malo našalim, juče je bila dosta žučna rasprava ovde, kako ova vlada uvodi red u raznim oblastima društvenog života. Zamerio sam gospodinu Markoviću na jednom delu gde on kaže da red koji je ova država uvela na benzinskim pumpama on ne podržava. Zamerio sam mu, jer on nije rekao dobro u padežu. Ne radi se o redu, radi se o redovima. To podseća na one probleme iz ranijeg perioda, kad su se pojavljivali redovi za mleko, hleb, benzin, naftu i naftne derivate. Sada su jedino vidljivi redovi na benzinskim pumpama i veoma veliki redovi pred vratima Nacionalne službe za zapošljavanje.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo, rasprava o Zakonu o radu, o onom osnovnom tekstu o čijim izmenama i dopunama danas raspravljamo, bila je obeležena nizom primedbi narodnih poslanika, velikim brojem amandmana. Jedan broj amandmana je tada bio usvojen. Sećate se onda pokušaja predsednika Republike da stavljanjem veta na ovaj, tada usvojeni, Zakon o radu dobije nekakve poene. Posle toga je potpisao isti tekst, iako je iz ove skupštine i taj drugi tekst izašao u suprotnosti sa onim na koji način su narodni poslanici o njemu raspravljali i šta su prihvatili. Dakle, ministar ili Ministarstvo su tadašnji tekst Zakona o radu ispravili onako kako je ministar mislio da je moguće, da bude primenjiv sa njegovog aspekta. Ali, i to mu nije dovoljno, već tada je najavljivao da onakav zakon, kakav su narodni poslanici usvojili, ne može da se primenjuje i da će on da se pojavi sa predlogom za izmene i dopune tog zakona. Mi srpski radikali mislimo i znamo da Narodna skupština ne služi za ispunjavanje želja ministara, da ministri moraju da poštuju volju Narodne skupštine, da moraju da prihvate zakon onakav kakvog ga Narodna skupština usvoji, a to što je ministar Lalović u to vreme pričao da je Narodna skupština donela zločinački zakon, to je nešto o čemu bi Narodna skupština trebalo da raspravlja, ali povodom neke druge tačke dnevnog reda, koje u ovoj Narodnoj skupštini ne mogu da dođu na dnevni red i da se o njima raspravlja. Ovo što imamo, ovih 13 tačaka Predloga za izmenu i dopunu Zakona o radu, suština je da se sa svim ovim predlozima i svakim ovim članom predlažu rešenja koja idu apsolutno na štetu zaposlenih. Kada smo govorili o osnovnom zakonu, govorili smo o tome u kojoj situaciji se nalazi to nešto zaposlenih u Srbiji, s obzirom da je mnogo više onih koji ne rade i svaki dan je sve više onih koji ne rade. Mislimo da je nedopustivo da se Ministarstvo drznulo da ovako brzo predlaže ove izmene i upravo da menja sve ono za šta su narodni poslanici, ovde kroz amandmane, glasali većinom glasova Narodne skupštine. Šta kaže ministar, predlaže u članu 1. da se briše: ministarstvo nadležno za poslove rada, ministarstvo nadležno za poslove zdravlja, kada je u pitanju rad koji se obavlja noću i mišljenje kog organa je potrebno da bi neko mogao da radi noću. Dakle, kada smo usvajali zakon, rekli smo da je neophodno i mišljenje ministarstva nadležnog za poslove rada, i ministarstva nadležnog za poslove zdravlja, a sada nam Vlada i ministar Lalović predlažu da se to briše i da se za ovakav rad traži samo mišljenje sindikata. Da li u sindikatu postoji neko ko je stručno osposobljen da daje ovakvo mišljenje, to je nešto o čemu može da se govori i o tome smo govorili kada smo govorili o osnovnom zakonu. Ali, ministar je ovako naumio, skupštinska većina će to tako da usvoji, a kako će to da se odrazi na život zaposlenih, na radnike u Srbiji, to u ovoj zemlji vladajuću strukturu, vladajuću garnituru, apsolutno ne interesuje. U članu 2. predlaže se da se smanji broj slobodnih dana za dobrovoljne davaoce krvi. To je neverovatno. Svaki dan slušamo alarmantne vesti o nedostatku krvi u Srbiji, svaki dan imamo pozive za dobrovoljno davanje krvi i onda onima, koji inače jesu dobrovoljni davaoci, koji su navikli da kada daju krv imaju neki slobodan dan, sada to smanjujemo. Ministar misli i obrazlaže, naravno, jesu to zdravi ljudi, jeste istina da davanje krvi nije bolest, sve je to tačno, ali mislimo da je zaista neophodno da zakonodavac mora da ima jedan human odnos prema ljudima, koji su, takođe, humani zato što dobrovoljno daju krv i pomažu nekome kome ta krv spasava život. Dakle, to što je predlog da se smanji broj slobodnih dana za dobrovoljne davaoce krvi za srpske radikale je neprihvatljivo. Član 4. ovog zakona, koji u stvari govori o članu 94a osnovnog zakona, zaista je tako napisan da ne znam koji bi ekspert mogao da ga protumači - da li se porodiljsko odsustvo od dve godine odnosi na treće i četvrto dete, ili se, kako ovde kaže "pravo na porodiljsko odsustvo i odsustvo sa rada radi nege deteta u ukupnom trajanju od dve godine ima i zaposlena žena koja u prvom porođaju rodi troje ili više dece, kao i zaposlena žena koja ima jedno, dvoje ili troje dece, a u narednom porođaju rodi dvoje ili više dece". Ovo je zaista neverovatno. Najjednostavnijim tumačenjem ovog člana je jasno da žena koja ima troje dece i u narednom porođaju rodi jedno dete, na nju se ne primenjuje ovaj član zakona. Ovo je pokušano na jedan vrlo nejasan način narodnim poslanicima da se predstavi, ali se zaboravlja da u ovoj skupštini sedi i veliki broj pravnika i da svakako ne može da se pređe preko ovakvog rešenja. Ukinuli ste predlogom opšti kolektivni ugovor, a sećate se ministre koliko je bilo priče o opštem kolektivnom ugovoru u vreme kada smo govorili o osnovnom zakonu. Vi nam sada predlažete da se to ukida zato što ste i u javnosti i u ovom parlamentu bili apsolutno protiv toga, kao što ste smanjili i tzv. minuli rad. Dakle, sve ono što je bilo dobro u ovom zakonu vi sada predlažete da bude izmenjeno na štetu zaposlenih. Mislim da je najskandalozniji član ovog zakona - član 10, gde se kaže gde u članu 191. osnovnog zakona dodaje stav 4. koji glasi: "Ako poslodavac to zahteva, sud može odbiti zahtev zaposlenog da se vrati na rad, s tim što je poslodavac dužan da zaposlenom isplati naknadu štete u smislu stava 2. i 3. ovog člana u dvostrukom iznosu". Šta ovde radi sud? Sud presudi, utvrdi da neko treba da se vrati na posao kod poslodavca, jer nije dobio otkaz u skladu sa zakonom. To je jedini način kada će sud da ga vrati, ali vi se ovim zakonom mešate u posao suda i kažete da poslodavac može da izrazi svoju želju da ovoga ne vrati na posao, nego samo da mu isplati dvostruku naknadu. Dakle, ne omogućavate čoveku da se vrati na posao, a suština je da će sud da utvrdi da on može i treba da se vrati na posao. Ko je ovo smislio, zaista, svaka mu čast na ideji. Ovako nešto do sada nije viđeno - da se jednim zakonom, na ovaj način, utiče na rad suda. Zaista, ne znam, kada budu sudije videle ovaj član, koji ćete vi svakako usvojiti, kako će reagovati. Koji će sudija sebi da dozvoli, ako utvrdi da je neko protivzakonito dobio otkaz i da treba da ga vrati na posao, a onda dođe poslodavac i kaže, sudija, ja ću da mu dam duplu naknadu štete, nemoj da ga vratiš na posao, koji će normalan sudija da prihvati da radi na ovaj način, po ovom zakonu. Ovo je zaista skandalozno. Član 12, koji govori o primeni odredaba člana 118. i 120. osnovnog zakona je, takođe, neprihvatljiv za Srpsku radikalnu stranku, zato što član 12, kako ste sami u obrazloženju napisali, predviđa da se odredbe člana 118. tačka 5) i 6) Zakona o radu, kojima se utvrđuje pravo zaposlenog na naknadu za ishranu u toku rada i regres za korišćenje godišnjeg odmora, prestaju da primenjuju danom stupanja na snagu ovog zakona, a da će se primenjivati od 1. januara 2006. godine. Odredbe člana 120. tačka 2) i 3), kojima se uređuje mogućnost utvrđivanja prava na naknadu za ishranu u toku rada i regres za korišćenje godišnjeg odmora, prestaće da važe 1. januara 2006. godine. Ministre, ako je vama jasno ovo što ste napisali, svaka vam čast. Dakle, stav poslaničke grupe Srpske radikalne stranke je da je apsolutno neprihvatljivo da se na ovaj način, ovakvim predlozima menja Zakon o radu, tim pre što je Narodna skupština pre dva meseca raspravljala o ovom zakonu, što su odlukom, ne Vlade i ministra, nego odlukom skupštinske većine određeni amandmani prihvaćeni. Ti amandmani su bili dobro rešenje za zaposlene. Tada smo pričali, sada ponavljamo, Ministarstvo i Vlada, očigledno i skupštinska većina, stoje na stavu da Zakon o radu treba da bude u korist poslodavca. Mi srpski radikali mislimo da treba da bude u korist zaposlenih, naravno, ne da se ošteti poslodavac, ali u svakom slučaju, u situaciji u kojoj se nalazi Republika Srbija, u kojoj se nalaze zaposleni, u vreme kada ništa u Srbiji ne funkcioniše i ne radi, ovaj parlament mora da vodi računa o zaposlenima uSrbiji i zato mi srpski radikali nećemo glasati za izmene i dopune Zakona o radu.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović, a neka se pripremi narodni poslanik Anita Beretić.
Dame i gospodo narodni poslanici, veoma je teško naći mesta za kritiku posle gospođe Vjerice Radete, vrhunskog pravnika, ali probaću sa svoje tačke gledišta, iz svog ugla, da ovih predloženih 12 članova za izmenu i dopunu Zakona o radu komentarišem. Znači, mi imamo već po treći put u pola godine na dnevnom redu ovaj Zakon o radu, te se vidi da se ide na to da se ovaj zakon na silu progura. Zašto je po treći put? Naravno, krivci su za to Vlada Srbije, a pre svega predsednik Skupštine, koji sasvim slučajno ili verovatno namerno nije prisutan kada raspravljamo o ovom zakonu, jer i sam zna da bi bilo dosta mesta za njegovu ličnu kritiku. Ovde imamo 12 članova koji su predloženi za izmene i dopune i hoću da kažem da je veliki broj ovih članova usvojen prošli put, kada smo prvi put raspravljali, usvajali Zakon o radu, i tada je proradila svest nekih poslaničkih grupa, koje su prethodno donosile taj Zakon o radu, koji je bio veoma loš za zaposlene u Srbiji, ali proradila je svest, pa su glasali onako kako bi bilo najbolje za zaposlene u Srbiji. Ovde član 77. govori o dobrovoljnim davaocima krvi, do sada smo imali praksu tri dana da zaposleni ima pravo odsustva sa radnog mesta, međutim, ovde se predlaže sada da to bude jedan dan. Zaista, ovo je prava destimulacija zaposlenih, sada ne vidim nijedan razlog zašto bi, osim neke preke potrebe za nekog bližeg svog, dali krv, a znamo da se u svim zemljama sveta to i te kako plaća. Znam skorašnji primer gde je morao čovek da plati 50 evra davaocu krvi da bi spasao život svojoj majci. Takođe, hoću da ukažem i na član 94. koji govori o porodici. Znači, ovde kako smo čuli, četvrto dete ko dobije nema ono pravo prethodno, znači, ima tri deteta, što nema sasvim nikakve logike, a naveo bih primer da u Bosni i Hercegovini žena, da li bila u radnom odnosu ili ne, ona posle trećeg deteta ide automatski u penziju, što znači da mi ovde apsolutno destimulišemo rađanje. Naravno da je to nešto meni jako sumnjivo i nema logike, a svesni smo i sami da i te kako preti bela kuga. U članu 108, koji govori o minulom radu, vi ste sa 0,5 po jednoj godini radnog staža smanjili na 0,4. Znači, ovde apsolutno nema posebnog komentara, izuzev toga što se očigledno štiti državni budžet i da se što manje izdvoji za zaposlene u Srbiji. Takođe, otkazni rok kod člana 189. Naravno, to sam dosta prošli put kritikovao i ne bih sada posebno nešto da izdvajam, ali zaista ima dosta nelogičnih stavova o pitanju stručnosti i sposobnosti, samodoprinosu na radnom mestu, što zaista nema logike, jer čovek koji radi 10 i više godina na istom radnom mestu, ne vidim razloga, izuzev zdravstvenih, zašto ne bi mogao da pruža adekvatne stručne i ostale sposobnosti na svom radnom mestu. Dalje, član 118, na koji sam podneo amandman kada smo prvi put raspravljali o ovom zakonu. Naravno, mnogo se polemike u javnosti diglo i tu je predsednik Skupštine, očigledno je svima poznato, išao na jednu insinuaciju, na jednu prevaru, što nije prošlo ni kod mene, a ni kod ostalih poslanika u ovom parlamentu. Zatim, vaša silna izborna obećanja koja ste davali nezaposlenima u Srbiji. Govorili ste da ćete zaposliti preko 500 hiljada, a nažalost, gospodo, mi vidimo već i danas štrajkuju ispred Vlade radnici Soko Štarka. Znamo da će i tu verovatno biti otkaza, ali onoliko koliko ste obećavali da ćete zaposliti, u stvari, gospodo, blizu ste te cifre da date toliko otkaza. S druge strane, predstavnici sindikata, nažalost, većina njih je korumpirana, zna se od kojih sve institucija. Ako pođemo od Agencije za privatizaciju itd. Apsolutno se tu vidi takođe i korupcija upravnih odbora. Upravni odbor, danas kažu u Soko Štarku, donosi jednu odluku koja je suprotna odluci većine radnika, većine zaposlenih, više od dve trećine radnika u Soko Štarku. Takođe, hoću da kažem da zaista ovaj predlog nema neki smisao, da se i treći put raspravlja o 12 najvažnijih članova Zakona o radu. Još jednom apelujem na poslanike i na ličnu svest pojedinca da ne prihvate u potpunosti ovako kako je predloženo, jer ipak i kada se kaže da ovaj član 118. tek stupa na snagu od 1. januara sledeće godine, očigledno da Vlada ni slučajno nije planirala da će proći ova tri predloga, o kojima moj amandman govori, a to je minuli rad, regres i 0,5 isplata minulog rada. Znači da tu očigledno vi ste celu godinu oteli radnicima u Srbiji i sačuvali ta sredstva, pa računate na sledećim izborima, verovatno u decembru, ko dođe na vlast neka vidi kako će i odakle da isplati radnike. Vi to ostavljate nama iz SRS da mi regulišemo tu oblast. Pošto smo ograničeni vremenom, moje kolege će da govore, toliko.
Reč ima narodni poslanik Anita Beretić, a neka se pripremi narodni poslanik Toma Bušetić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, najblaže rečeno malo je čudno vreme u kojem raspravljamo o Predlogu izmena i dopuna Zakona o radu i da se to dogodilo ekspresno brzo. Dakle, ne znam da li se neki zakon našao na dnevnom redu, odnosno predlog izmena i dopuna u tako kratkom roku, a da je pri tom i od te i tolike važnosti, kao što je Zakon o radu i kao što je sada slučaj sa ovim predlogom. S jedne strane, može se razumeti i potreba, i uslovi, i zahtevi tranzicionog vremena, i sve ono što prolazimo i kroz šta definitivno moramo proći, i to može da bude objašnjenje. S druge strane, verovatno očigledniji jesu propusti koji su napravljeni i pri donošenju važećeg Zakona o radu. O tome će sigurno biti dosta reči u raspravi i sigurno ćemo čuti dosta toga šta je to što su interesi poslodavca, šta je to što su interesi zaposlenog i šta je to što je interes države. I to jesu važne teme, ali u toj dinamici društvenih promena postoje grupe koje, po pravilu, budu zanemarene i izađu kroz ovaj i ovakav period oštećene, tako da ću se samo kratko osvrnuti na članove 2, 4. i 11. Predloga izmena i dopuna Zakona o radu. Naime, kroz ove članove upravo se definiše status malopre pomenutih manjinskih, važnih i često ugroženih društvenih grupa. Članom 2. predviđa se smanjenje prava davaocima, odnosno dobrovoljnim davaocima krvi. Dakle, u sadašnjem članu 77. Zakona o radu predviđeno je pravo zaposlenog na tri dana plaćenog odsustva za slučaj dobrovoljnog davanja krvi, odsustvo na sam dan davanja i još dva dana. Sada u članu 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu ukidaju se ova dva dodatna dana, tako da dobrovoljni davalac ima pravo samo na taj dan kada krv daje. To se, naravno, može opravdavati potrebama poslodavca i eventualnim drugim činjenicama, mogućim manipulacijama i tezom da dobrovoljno davanje krvi nije bolest, što je tačno i hvala bogu da je tako. Ali, istovremeno, bilo bi dobro znati koliko imamo dobrovoljnih davalaca krvi i, koliko god da ih imamo, da li je maksimalno moguća količina krvi koju oni daju dovoljna za svakodnevne situacije kroz koje naše društvo i naši građani prolaze. Neprestano smo svedoci mnogih alarmantnih kampanja zdravstvenih institucija da su preko potrebne veće i veće količine, kako kažu, a jeste, najdragocenije tečnosti. Mislim da mereno materijalno, sa jedne strane, a preračunato u dva dana plaćenog odsustva, to nije uporedivo sa stepenom važnosti akcije dobrovoljnih davalaca krvi i onim društvenim dobrom koje oni ostvaruju. U članu 4. predviđene su izmene, a tiču se statusa porodilja. Nedavno smo takođe u ovoj skupštini bili i akteri i svedoci velike rasprave o tome koliko smo kao društvo, na neki način, i ugroženi, da je tako nazovem, bolešću - bela kuga. Ono što me na neki način uvek iznenadi jeste neki stepen licemerja kada se govori o toj temi. Mislim da ovde sada imamo odličnu priliku da pokažemo, na jednom mestu gde se taj pojam definiše, da možemo prići potpuno otvoreno i jednom zauzeti neki opšti stav prema tom pitanju, a posle u ovom konkretnom zakonu i svakom drugom, definisati one uže situacije. A šta zapravo mislim? U članu 94a Predloga zakona kaže se: "Zaposlena žena ima pravo na porodiljsko odsustvo i pravo na odsustvo sa rada radi nege deteta za treće i četvrto dete u ukupnom trajanju od dve godine." Onda kreće rasprava, a šta je sa petim, šta je sa šestim itd. Radi se o zaposlenim ženama i opet bi bilo jako dobro imati egzaktne pokazatelje koliko je procenata zaposlenih žena, zapravo, rodilo četvoro i više dece. Skoro bih se smela opkladiti da se tu radi o procentu koji je manji od jedan. Mislim da bi bilo dobro, ukoliko postoji volja, prosto ovaj prvi stav, znači, napisati kao opštu definiciju, a posle praktično slede svi ostali posebni stavovi i bili bi kompatibilni sa ovim što želim da predložim: da zaposlena žena ima pravo na porodiljsko odsustvo i pravo na odsustvo sa rada radi nege deteta za treće i svako naredno rođeno dete. Znači, time na neki način otklanjamo tu mogućnost diskriminacijeprava, posle ovog stava iu svakom drugom zakonu, koja imaju majke petoro i više dece, odnosno za peto i svako naredno rođeno dete. Mislim da bi nadležni pododbori i odbori mogli da, u vremenu koje nam po novom Poslovniku predstoji, ulože napor i da priđemo ovoj temi na prosto otvoreniji način. Istovremeno, član 11. definiše vreme korišćenja prava stečenih iz člana 94a. Dakle, zaposlena žena koja je započela korišćenje porodiljskog odsustva u skladu sa članom 94. Zakona o radu, do dana stupanja na snagu ovog zakona, nastavlja da koristi pravo na porodiljsko odsustvo i odsustvo sa rada radi nege deteta u skladu sa odredbama tog člana. Mislim da se ovim narušava osnovni princip, kada dolazi do promena zakona da se na tu stranku odnosi što povoljniji zakon, tako da će žene koje rode treće, četvrto dete do kraja ove godine biti u nepovoljnijem položaju u odnosu na žene koje rode od 1. januara 2006. godine pa nadalje. Mislim da ne bi trebalo tim korakom ni ovaj stepen diskriminacije napraviti. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, ovlašćeni predstavnik SPS, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministre Laloviću, krajem 2001. godine donet je Zakon o radu, dakle, u vreme DOS-ovog režima ili bolje reći DS-a. Taj zakon je bio jedan od najgorih zakona koji je doneo DOS od 2001. godine pa sve do kraja svoje vladavine 2003. godine. Da podsetim, tim zakonom su ukinuti de facto kolektivni ugovori, opšti i posebni, nije bilo obaveznosti, tim zakonom su ukinuta brojna prava svih zaposlenih ljudi, smanjene su otpremnine, novčane naknade, smanjena su plaćena odsustva, godišnji odmori i sve je to urađeno pod temom da je to reformski zakon, da je to dobar zakon, da će on doneti mnogo toga dobrog za sve zaposlene. Naravno, to nije bilo tako, to je bio jedan od najgorih zakona, a taj zakon je donet glasom iz inostranstva, tačnije, tadašnji gradonačelnik iz Novog Sada glasao je iz Grčke, iz Soluna, i to je dokazano. Početkom ove godine, imajući u vidu kakve posledice je imao Zakon o radu, uz jedno mukotrpno angažovanje, usvojili smo novi Zakon o radu. Mi nismo bili zadovoljni tim zakonom, pre svega, zbog toga što nema neposredne primene opšteg i posebnog i kolektivnog ugovora i zato što Vlada nije garant u zaključivanju sporazuma, ali ipak je taj zakon doneo određena poboljšanja kada je reč o novčanim naknadama, otpremninama, kada je reč o plaćenom odsustvu, godišnjim odmorima, pa i mnogim drugim stvarima. Međutim, posle dva meseca ministar nam predlaže izmenu i dopunu ovog zakona. Jednostavno, mi možemo da razumemo da postoje odredbe koje su kontradiktorne i koje jednostavno treba promeniti, pre svega se odnose na članove 118. i 120. odnosno 189. i 190. Kao i svi drugi Dosovi zakoni, pa i veći broj zakona koji se donose u Skupštini danas, svi zakoni su restriktivni, predstavljaju redukciju, smanjenje prava zaposlenih ljudi, nezaposlenih, ako je reč o ovom drugom zakonu, penzionera itd. Primera radi, naša najveća primedba je vezana za uvećanje zarade po osnovu minulog rada. Tu smo zakonom u martu ili februaru, kada smo usvojili, na neki način izboksovali da minuli rad bude 0,5% za svaku navršenu godinu radnog staža. Ministar ponovo predlaže da se to vrati nazad na 0,4%. Možda naizgled izgleda da to nije neka značajna promena, međutim, u ovakvoj situaciji sve je važno, svaki dinar, sve je bitno i mislim da taj predlog nije bio dobar. Sa druge strane, kada govorimo o tehnološkim viškovima, i otpremnine koje su predviđene ovim izmenama i dopunama svakako će biti manje. Mi smo, primera radi, za 30 godina staža imali nekih 10 plata, što je značajno poboljšanje u odnosu na zakon koji je važio tako reći do juče, do marta, ali ovim izmenama, ako pravimo neku paralelu sa 30 godina staža, tu je bilo nekih 8,5 plata. Mislim da za ministarstvo i za vladu nije toliko bitno, a vrlo je važno za svakog zaposlenog koji ostaje bez posla da može da ima ovaj deo otpremnina, koje bi bile ipak bolje i više nego po predlogu ministra ili Vlade Srbije. Kada govorimo o dobrovoljnim davaocima krvi, ovo vezano za dobrovoljno davalaštvo, tri dana de fakto je dobro rešenje i ministar mora da zna da su dobrovoljni davaoci krvi u Srbiji službenici i radnici, 90% su ti ljudi. Ako je reč o radnicima u neposrednoj proizvodnji, kako smo ranije pričali, njima su veoma bitna dva slobodna radna dana, pored tog dana kada daju krv. Isto se odnosi i na službenike. Jednostavno, imao sam prilike da razgovaram sa nekoliko lekara koji rade u transfuziji. Oni su to i te kako dobro pozdravili i rekli su da je to rešenje dobro, tako da ćemo imati priliku na odboru da ovo rešenje zadržimo ili ako bude neka redukcija da bude sasvim minimalna. Međutim, ono što je zanimljivo i što je interesantno za ovu vlast, a bilo je interesantno i za onu prethodnu, svi zakoni koji su doneti u oblasti radnog i socijalnog zakonodavstva bili su veoma restriktivni po sve ljude. Dakle, kada je reč o ovom zakonu, restrikcije, smanjenja prava, vezana su za zaposlene ljude, a kada je reč o Zakonu o zapošljavanju te restrikcije i to smanjenje odnosi se na ljude koji ostaju bez posla ili koji traže posao. Kada je reč o penzionerima odnosi se na Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju. Primera radi, ako bismo opet napravili neku analizu svih tih zakona koji su doneti nekoliko godina unazad, evo Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, imali smo podizanje starosne granice na 63 godine za muškarce, žene na 58 godina. Usvojena je tzv. švajcarska formula, gde imamo usklađivanje penzija na tromesečnom nivou sa 50% rasta troškova života i 50% rasta plata. Mi smo danas došli u situaciju da prosečna penzija bude 60% od prosečne plate, ali imamo još i gorih najava kada je reč o ovoj oblasti. Kada govorimo o obračunu penzija imali smo situaciju npr. do 2002. godine da se penzije obračunavaju za 10 najpovoljnijih godina. To je izbrisano i sada se penzije obračunavaju za celokupan radni staž, znači 30 i 35 godina. Znači, apsolutno restrikcija. Zakon o radu, o kojem sam malopre govorio, taj zakon je bio izuzetno restriktivan, i kada govorimo o otpremninama, i novčanim naknadama, i godišnjim odmorima, i svim ovim stvarima koje su bitne za sva zaposlena lica. Kada govorimo o Zakonu o zapošljavanju, to je jedan od veoma bitnih zakona koji zaokružuje ovu oblast radnog i socijalnog zakonodavstva, sećamo se da je tu bilo apsurdnih situacija, da je tu bilo apsurdnih predloga. Znamo neku odredbu gde se kaže da je nezaposleno lice dužno da aktivno traži posao, a istovremeno smo imali odredbe gde se kaže da mora svakoga dana da bude kući na određenom mestu i u određeno vreme. Znači, to je jedna neverovatna stvar. Sa druge strane, upravo tim zakonom brisanje iz evidencije nezaposlenih lica bilo jeveoma lako. Mislim da je to i danas na snazi, gde se kaže da neko može da se izbriše iz evidencije nezaposlenih lica posle devet meseci ako mu se ponudi bilo koji posao. Svaki posao do tri meseca je bio odgovarajući u stepenu stručnosti i zanimanja. Posle šest meseci samo u zanimanju, a posle devet meseci je svaki posao odgovarajući i tako npr. lekarima se mogao ponuditi bilo koji posao i takav posao je bio odgovarajući, profesorima, ekonomistima, pravnicima, i ti ljudi koji bi u tom trenutku odbili posao faktički bi bili brisani iz evidencije, i ono što je najgore, do ponovnog upisivanja u evidenciju ostajali bez zdravstvenog osiguranja. Znači, ukupno gledano svi ovi zakoni u oblasti radnog i socijalnog zakonodavstva su bili izuzetno restriktivni, izuzetno rigidni po sva zaposlena lica, penzionere i nezaposlena lica. Sada upravo dolazimo do toga šta su reforme u prethodnom režimu, Dosovom,a šta su reforme kada je reč o sadašnjoj vladi. Sve te reforme su navodno bolne, sve te reforme treba izdržati, a iza toga će doći bolji život. Duboko sam uveren da od toga nema ništa, da sve reforme koje se sprovode jesu bolne, a da će život ovih građana, dok se ovakvi zakoni donose, biti još gori i još lošiji. Jednostavno, mislim da se i ministar Lalović nalazi u jednom začaranom krugu kada je reč o međunarodnim finansijskim organizacijama. Međunarodne finansijske organizacije, pre svega MMF i Svetska banka, stalno zahtevaju od Vlade Srbije, od resornih ministara na neki način, da otpuštaju radnike, bilo putem privatizacija, bilo putem restrukturiranja. Smanjuje se broj zaposlenih, a kada se smanjuje broj zaposlenih dolazi do smanjenja izvornih sredstava, do smanjenja sredstava koja idu iz doprinosa, a znamo da stabilnost svih fondova, penzionog fonda, fonda za slučaj nezaposlenih lica, svih fondova, pa i zdravstvenog fonda, naravno, vezana je za doprinose i za ta izvorna sredstva. Ukoliko tih izvornih sredstava nema dolazi do određenih dotacija iz budžeta, ali to je opet jedna zamka, jer veoma često međunarodne finansijske organizacije, pre svega MMF i Svetska banka, zahtevaju da se ovi fondovi ne popunjavaju iz budžeta. Onda dolazimo do situacije da ćemo možda doći u takvu priliku i u takvu situaciju da se jednostavno penzije isplaćuju samo u onoj meri u kojoj ima izvornih sredstava i to je najstrašnija stvar. Znači, suština cele ove priče jeste broj zaposlenih i zato sa pravom postavljamo pitanje, kada govorimo o restrukturiranju javnih preduzeća, da li je moguće da treba otpustiti 20.000 iz EPS, 10.000 iz "Telekoma", ne znam koliko hiljada iz NIS-a, jer u takvoj situaciji, ako nemamo zaposlene ljude koji primaju plate, nećemo imati ni ove fondove. Videli smo šta će dalje preduzeti međunarodne finansijske organizacije. Uostalom imamo brojne primedbe u našem okruženju, u mnogim zemljama, pa i u Latinskoj Americi, iako to ministar Dinkić veoma često govori, da mi nećemo ići tim putem. Bojim se da je to neminovnost, ukoliko slepo radimo po onome kako nam propiše MMF i Svetska banka, da ćemo doći u jednu tako nezavidnu situaciju da jednostavno zbog masovnog otpuštanja nećemo moći da isplaćujemo ni penzije, niti da imamo dobro zdravstveno osiguranje, niti da popunimo fond kada je reč o nezaposlenim licima. Iz tih razloga i ministru Laloviću bih preporučio da se malo mane svih tih zahteva MMF i Svetske banke, jer jednostavno mnoge zemlje u okruženju nisu mnogo vodile računa o zahtevu MMF i Svetske banke. Najbolji primer jeste Slovenija, iako nerado pričam o Slovencima, ali oni su i te kako vodili računa o svemu onome što je državni i nacionalni interes. Zahtev međunarodnih finansijskih organizacija u velikom broju zemalja uvek je išao tim putem. Dakle, izvršiti ad hok privatizaciju, a mi i danas imamo ovde u Skupštini veliki broj zagovornika da je najvažnije što pre izvršiti privatizaciju, a mi znamo da je privatizacija u Srbiji bila opšta pljačka. Nema dana da kod svih poslanika SPS ne dolaze pisma gde se konkretni ljudi javljaju i govore o tome kako je njihovo preduzeće opljačkano. Cela Srbija kao na dlanu je ista ili bar 95% preduzeća je privatizovano na taj način što su preduzeća prodata za male pare, što su ljudi otpušteni, što nove gazde i novokomponovani bogataši nikada nisu poštovali ugovor. Ne znam da li ima 5% u Srbiji situacija ili slučajeva, gde je gazda, novi vlasnik ispoštovao ugovor, da je isplatio plate, da nije prodao više od 10% svog kapitala ili da je izvršio svoje obaveze kada je reč o socijalnom programu. Stoji činjenica da nijedan socijalni program u Srbiji nije dobar. Nije dobar socijalni program ni Duvanske industrije. Ti ljudi koji su uzeli 40.000 evra, 30, 50, i te pare se potroše za nekoliko godina, a kada čovek ima više para brže ih troši, a iza toga svi ti ljudi nigde neće naći posao. Uostalom, sve te strane gazde da nemaju interes, oni ne bi davali i neke pozamašnije svote kada je reč o otpuštanju radnika. Znači, u ovoj zemlji je i Drnovšek negde 2001, 2002. godine govorio našim političarima, tada DOS-ovim liderima, da ne treba da žure sa privatizacijom, da ne treba da prodaju ništa što je važno za državu i narod, a oni su prodali sve. Ta prva situacija vezana za privatizaciju svih firmi u Srbiji pokazuje da se mnogima žurilo, a mislim da je to nepotrebno i da treba privatizovati samo ono što je dobro, što je u interesu svih zaposlenih, a ne privatizovati nešto pošto-poto, a iza toga svi ljudi ostaju bez posla. Plate nigde nisu povećane. Govorimo o Sartidu, a sada bivši ministar Vlahović često hvali, Sartid je super, odlično je. U Sartidu je proizvodnja povećana petostruko, ali plate su negde u proseku 15.000 - 16.000, negde na nivou 200 evra. Znači, neće ni strani gazda dati više za neki rad koji je vredan da se plati. On će platiti onoliko koliko plaća u svom okruženju. Ono što je važno kod ovih međunarodnih finansijskih organizacija, a što bi trebalo da ima u vidu ministar Lalović, paralelno sa takvom pljačkaškom privatizacijom dolazi do zahteva da se povećaju cene struje, komunalija, telefona, svih stvari koje su i te kako važne za ovu zemlju. Uvek je u tom procesu i sastavni deo tog procesa je bankrot privrede i banaka. Zar se u ovom našem društvu sve to nije desilo? Upravo se to desilo. Navodno, posle svega toga, polazi neka strategija za redukciju siromaštva i posle te strategija siromaštvo nije uopšte manje, sve je veće i bojim se da će biti još veće. Zato je imperativ i najviši zadatak svake vlasti da bude odgovorna, da zna šta je njen interes, a interes svake države, kada je reč o ekonomiji i socijalnoj politici, jeste da brine o svojim građanima. Mislim da je na delu jedna takva politika danas u Srbiji, kao što je bila i 2003. godine, da država treba da ima što manje problema sa svojim građanima. Jednostavno, neka misle oni šta će sa sobom, neka idu na tržište, neka se snađu i, naravno, teško ko može da se snađe u ovakvoj situaciji. Ko danas može u Srbiji da nađe posao posle 45 ili 50 godina. Nije važno šta je po struci. Ovi mladi ne mogu da nađu posao. Znači, država mora da ima jasnu strategiju oko toga i ta strategija mora da bude i u okviru zakona koji se donose u ovoj skupštini. Mislim da se, kada govorimo o svim ovim ministarstvima koje pokriva Ministarstvo za finansije, poljoprivredu, pa čak i ovo Ministarstvo za rad i zapošljavanje, da se ne vodi dovoljno računa o tome. Jednostavno, važno je doneti zakon, smanjiti prava svih zaposlenih lica, smanjiti prava penzionera, smanjiti prava građana kada je reč o zdravstvenoj zaštiti i onda je država dobra, jer ima veoma mala ili niska izdavanja. Naravno, kada je reč o SPS, to ne može da bude dobar put i mi naravno celu situaciju vidimo drugačije. Smatramo da država mora da bude garant najvažnijih prava za sve građane i za sve ljude u ovoj Srbiji, a danas nije tako. Toliko i hvala.
Hvala, gospodine Bušetiću. Reč ima Snežana Lakićević-Stojačić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS, a potom narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovane dame i gospodo poslanici, uz konstataciju da nam se ponovo dešava nešto čega smo bili svedoci u prethodnim sazivima. Povlači se zakon iz procedure i na dnevni red iznenada dolaze zakoni koje očekujemo u narednim sednicama, odnosno narednim danima. Moram da priznam da je jako teško dobiti dnevni red sa 45 tačaka, dolaziti na posao i pripremati se za jedan zakon, a onda shvatiti da vam je na dnevnom redu potpuno drugi zakon koji ste, po nekoj slobodnoj proceni, očekivali da će biti tek naredne nedelje. Ukoliko se ozbiljno pripremate za posao, ukoliko ozbiljno želite da komentarišete zakone koji jesu na dnevnom redu, jako je teško odjedanput se prešaltati sa jednog na drugi zakon, jako je teško na odgovarajući način zastupati stavove o zakonima koji se nalaze na dnevnom redu. Danas govorimo o Zakonu o radu, umesto da govorimo o zakonima koji su prethodili njemu, ali šta je tu je.Predlog izmena i dopuna Zakona o radu je jedinstven iz više razloga. Ne pamti se da je u parlamentarnoj istoriji Republike Srbije i ovog parlamenta jedan zakon za manje od tri meseca dva puta bio na dnevnom redu republičkog parlamenta. Podsetiću vas, Zakon o radu je donet 23. marta ove godine, a danas je 30. juni. Pre dva meseca je ovaj predlog izmena i dopuna zakona stigao poslanicima republičkog parlamenta i sada raspravljamo o njemu, što je još jedan dokaz da nije postojala odgovarajuća disciplina vladajuće većine, i da su usvajanjem različitih amandmana doneli zakon koji nije mogao na odgovarajući način biti primenljiv. Pojedine odredbe su kontradiktorne jedne drugima, postojale su određene zloupotrebe prilikom slanja teksta Zakona o radu predsedniku Republike Srbije, a zbog čega je on u prvom navratu odbio da ga potpiše. Nakon toga o njemu je ponovo protivpravno, na neodgovarajući način, glasano u republičkom parlamentu i nakon ponovnog izglasavanja naravno da je predsednik Republike potpisao zakon. Umesto da je vladajuća većina, umesto da je ministar priznao nedorečenosti, nepravilnosti i konstatovao greške koje su urađene u prethodnom zakonu, mi danas razgovaramo o setu izmena koje potvrđuju sve ovo što sam malopre iznela i ono o čemu je DS govorila nakon donošenja Zakona o radu. Amandmani koje je DS podnela prilikom usvajanja Zakona o radu nisu uvaženi ni ovom prilikom, iako su oni izražavali moderan evropski duh u oblasti radnih odnosa i protežirali rešenja koja su usaglasili socijalni partneri u Srbiji. To je dodatno dokaz da se socijalni dijalog i dalje ignoriše i da se faktički centralizacija odluka u oblasti radnih odnosa izrazito vidi kroz odredbe Zakona o radu. Prilično velike ingerencije Ministarstva i Vlade su nešto što nije održivo u ovom zakonu. Dakle, uloga birokratskog aparata, u odnosu na značaj socijalnih partnera, suprotna je stavovima u ovoj oblasti i tendenciji koja bi trebalo u svim zemalja u tranziciji da bude jedan od prioriteta, a to jeste pre svega socijalni dijalog. Ukratko ću analizirati odredbe izmena i dopuna Zakona o radu, kako bih predočila stavove DS o svakoj od njih pojedinačno. Član 1. Predloga o izmenama i dopunama Zakona o radu ukida obaveze poslodavca da kod uvođenja noćnog rada zatraži mišljenje ministarstva nadležnog za poslove rada i ministarstva za poslove zdravlja, što je uvedeno osnovnim tekstom Zakona o radu. Ovo je O kej odredba i mi se sa tim slažemo, s tim da nam nije jasno zbog čega je ta odredba i postojala u prethodnom Zakonu o radu. Ali, isto tako nam nije jasno otkud slične odredbe kao u članu 188, na koji je amandman podnela DS i koji je, podsećam vas, većinom glasova u parlamentu usvojen, a ne nalazi se u Zakonu o radu. Faktički, izglasano je da ministar ne mora da se pita niti da odlučuje ukoliko jednom od radnika prestane radni odnos zbog toga što nije prihvatio novo radno mesto po novoj sistematizaciji, a koje je u skladu sa njegovom stručnom spremom. Taj amandman je izglasan velikom većinom poslanika republičkog parlamenta i ne nalazi se ni u prethodnom, ni u sadašnjem tekstu Zakona o radu. U članu 2. faktički se dovodi do promene člana 77. Zakona o radu, koji predviđa pravo zaposlenog na tri dana plaćenog odsustva u slučaju dobrovoljnog davanja krvi. Sada se donosi odluka da to bude jedan dan. Ova izmena predstavlja usvajanje zahteva poslodavaca za smanjenjem slučajeva plaćenog odsustva, ali se postavlja pitanje tretmana dobrovoljnih davalaca krvi, kao i njihovog društvenog značaja, s obzirom da se njihovo pravo koristi, nažalost, po ko zna koji put u ovom zakonu, kao moneta za potkusurivanje između Vlade, sindikata i poslodavaca. Ovom problemu treba prići sa zdravstvenog i društvenog aspekta, tako da se pitanje odsustva ne mora generalno odrediti prema svim davaocima, nego se njegova dužina može propisati pojedinačnim kolektivnim ugovorom, polazeći od težine posla koji davalac obavlja u preduzeću. S obzirom da je već u proceduri Nacrt zakona o zaštiti zdravlja na radu i predviđa procenu težine i rizika svakog radnog mesta, mislimo da je ovakvo rešenje moguće. Ono što nama nije jasno, zašto zakonodavac koji predlaže nove zakone, a oba su iz njegovog resora - izmene i dopune Zakona o radu, kao i Zakon o zaštiti zdravlja na radu. Mislim da je naziv Zakon o bezbednosti i zaštiti na radu itd, prosto nije usaglasio odredbe ta dva zakona i nije predvideo povoljnija i bolja rešenja koja bi na kvalitetniji način rešavala ovako važnu stvar u našoj zemlji. Krv je nešto što je neophodno. Imati određeno oslobađanje od rada prilikom davanja krvi je nešto što predstavlja, u neku ruku, državnu obavezu. U nekoj budućoj instanci bi trebalo razmišljati da to bude državna obaveza, a ne obaveza poslodavca. Mislimo da se na ovaj način kupuju jeftini poeni. Faktički, kao što sam već rekla, dobrovoljni davaoci krvi i ovo smanjenje slobodnih dana zaista predstavlja neprimerenu monetu za potkusurivanje i neprimereno pravljenje kompromisa za vrlo važnu stvar koju ovaj član rešava. U čl. 3. i 4. vrši se razdvajanje prava majke koja rodi treće i četvrto dete od prava majke koja rodi prvo i drugo dete. Naime, u Zakonu o radu ova prava su bila regulisana u jednom članu, dok se sada u članu 94. propisuju opšta prava i dužina porodiljskog odsustva, decidira se na 365 dana, dok se novim članom 94a posebno predviđaju i preciziraju prava majke koja rodi treće i četvrto dete - dve godine. Nažalost, u članu 13, iz neobjašnjivih razloga, predviđeno je da se ove odredbe primenjuju od 1. januara 2006. godine, kao što se odnosi i na član 11, prema kome zaposlena žena, koja je počela porodiljsko odsustvo u skladu sa sadašnjim Zakonom o radu, nastavlja da koristi pravo na porodiljsko odsustvo i odsustvo sa rada radi nege deteta u skladu sa odredbama zakona. To je suprotno osnovnim načelima da treba primenjivati onaj zakonski propis koji je povoljniji za stranku. Zbog toga ne vidimo razlog, ukoliko su već ove odredbe predviđene, zbog čega država nije našla načina da ove odredbe budu primenjene od dana donošenja zakona, već idu na odloženo od 1. januara 2006. godine i pravite razliku između žene koja je rodila između 21. marta i 31. decembra 2005. u odnosu na onu koja je rodila 1. januara 2006, a imate zakon koji donosi pozitivno rešenje u odnosu na to. Da li je to opet problem nedostatka budžeta ili nedovoljno dobre kalkulacije zakonodavca, ne znam. U svakom slučaju, mislim da postoje amandmani na ove članove i predlažem poslanicima, s obzirom da je ovo vrlo važna stvar, pitanje nataliteta je nekoliko puta bilo tema za ovom govornicom i u ovom parlamentu, da treba razmisliti kako se ne bi stavljale porodilje iz ove i sledeće godine u neravnopravan položaj. Ovo zaista nije političko pitanje, ovo je ljudsko pitanje, pitanje tretiranja žena koje su rodile dete u periodu kada su ovi zakoni već stupili na snagu. Smatramo da je pravljenje razlike nešto što je ljudski i moralno neodrživo. Član 5. zakona o izmenama i dopunama menja član 108. Zakona o radu i dovodi do toga da se uvećanje zarade sa 0,5 osnovice smanjuje na 0,4 za svaku godinu rada ostvarenu u radnom odnosu. Ovde se mogu pokrenuti dva pitanja predlagačima i poslanicima koji su glasali za usvajanje teksta Zakona o radu. Šta se to promenilo u ekonomskoj projekciji za nekoliko meseci, da se sada smanjuje osnovica za minuli rad, za koji se tada, podsetiću vas, glasalo bez pogovora? Nije bilo primedbi, predloga, finansijske kalkulacije, nije bilo nijedne polemike od strane vladajuće koalicije. Samo dva meseca nakon usvajanja prethodnog Zakona o radu, mi danas imamo činjenicu da smanjujemo osnovicu, odnosno za manje od 30 dana od dana usvajanja zakona dolazi do predloga koji se dostavlja poslanicima, a koji predviđa smanjenje osnovice. Da li su sada svesni svi koji su glasali za to da se definicijom godina provedenih u radnom odnosu, kao osnove za određivanje godina za koje se stiče pravo na isplatu naknade za minuli rad, dovode u neravnopravan položaj svi oni koji su, kao preduzetnici ili lica koja su obavljala privatnu delatnost, uredno plaćali doprinose, a sada ne mogu da ostvare pravo na ovu naknadu za to vreme. Po našem mišljenju pravo na ovu naknadu trebalo bi da se ostvaruje za one godine za koje je pojedinac uplaćivao doprinose, a ne da se ono vezuje samo za kategoriju radnog odnosa, jer sadašnjim rešenjem koje predviđa zakonodavac proizilazi da ovo pravo imaju samo oni koji su radili u društvenim preduzećima. Potpuno pravno neodrživa konstatacija. Članom 6. se briše obaveza iz člana 111. stav 3. Zakona o radu, da se uslovi za isplatu minimalne zarade utvrđuju opštim kolektivnim ugovorom. Obrazloženje predlagača, da opšti kolektivni ugovor ne obavezuje sve poslodavce, nije opravdano iz više razloga. Uobičajeno je u svim zakonodavstvima razvijenih zemalja da se opštim kolektivnim ugovorom propisuju uslovi pod kojima poslodavac i zaposleni mogu ugovoriti minimalnu zaradu. Isto tako, normalno je da se u svim zemljama poštuje opšti kolektivni ugovor, a zadatak je Vlade da putem socijalnog dijaloga obezbedi da ga primenjuju svi poslodavci. Ova vlada je zanemarila socijalni dijalog i zato poslodavci i ne žele da poštuju opšti kolektivni ugovor. Ovo je već nekoliko u nizu primera da socijalni dijalog nije zaživeo, a kao što znate, on je jedan od načina na koji su mnoge zemlje u tranziciji prebrodile mnoge probleme na koje su nailazile i u koje svakako možemo da potpadnemo i mi, ali nažalost neimanjem socijalnog dijaloga mi uskraćujemo sami sebi mogućnost da brže i uspešnije rešavamo probleme u kojima se nalazimo. (Predsednik: Gospođo Stojačić, da li koristite i drugih 10 minuta?) Da. Na ovaj način vrši se centralizacija prava na donošenje odluka o minimalnoj zaradi, jer je Vlada, kao član Socijalno-ekonomskog saveta, ona koja uvek može da opstruiše njegov rad i na taj način omogući svima i sama sebi donošenje odluka o minimalnoj zaradi. Članom 7. zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu menja se minimalna visina otpremnine u slučaju prestanka radnog odnosa zbog tehnoloških, ekonomskih ili organizacionih promena. Ona je sada vezana za dužinu radnog staža, tako da za prvih 10 godina radnog staža iznosi trećinu zarade zaposlenog za svaku godinu u radnom odnosu i četvrtinu zarade za svaku narednu godinu rada u radnom odnosu, preko 10 godina provedenih u radnom odnosu. Sasvim je nejasno, prema našem mišljenju, zašto se vrši ova izmena, s obzirom da je novo rešenje mnogo komplikovanije i složenije od prethodnog. Po čemu je, ne mogu da prepoznam, pretpostavljam i većina poslanika takođe, vredniji rad u prvih 10 godina radnog odnosa od rada u ranijim godinama radnog staža? Zbog čega se, faktički, te godine provedene na radu drugačije vrednuju? Nisam našla odgovore na ova pitanja. Ukoliko ih neko ima, volela bih da pomogne i meni, ali i svima onima kojima nije jasno, a mislim da većinu građana tangira ovo pitanje. Član 8. govori o otkaznom roku u slučaju prestanka radnog odnosa zbog neostvarivanja rezultata rada. Koji su motivi predlagača da daje veća prava zaposlenima koji ne ostvaruju odgovarajuće rezultate rada? Potpuno nejasan motiv da poslodavac štiti one radnike koji faktički, iz subjektivnih razloga, ne ispunjavaju i ne ostvaruju rezultate rada. Suprotno članu 8, član 9. Predloga izmena i dopuna Zakona briše pravo zaposlenog, kome je prestao radni odnos zbog neostvarivanja rezultata rada, odnosno nema potrebno znanje i sposobnost za obavljanje posla, na isplatu novčane naknade. Ova dva člana su kontradiktorna. Ovo rešenje je opravdano, jer nema logike da se ovakvim licima isplaćuje novčana naknada kod prestanka radnog odnosa zbog subjektivnih slabosti. Mi se slažemo sa ovim zakonskim rešenjem. Ali, postavlja se pitanje, predlagaču i poslanicima koji su glasali za Zakon o radu, šta se to ponovo u međuvremenu, dakle, za manje od mesec dana od kada je predlog izmena i dopuna stigao ili za tri meseca od današnjeg dana, kada ponovo razgovaramo o ovom zakonu, promenilo i zašto se sada pozivaju na Konvenciju MOR-a br. 158, kada je ona važila u vreme donošenja Zakona o radu. Podsetiću vas da se prema toj konvenciji ne može isplaćivati naknada licu kome prestane radni odnos zbog subjektivnih slabosti. Nemate razloga tu da štitite nečiji radni odnos ukoliko se on nije pridržavao pravila rada, kasnio na posao, nije dolazio na posao, čini neke ozbiljne povrede na radu. Član 10. je član na koji je podnela amandman poslanička grupa Demokratske stranke i koji je, po nama, u najmanju ruku neodrživ. Ovim članom se predviđa da sud, po zahtevu poslodavca, može odbiti zahtev zaposlenog da se vrati na rad, s tim što je poslodavac dužan da zaposlenom isplati naknadu štete u visini izgubljene zarade i drugih primanja u dvostrukom iznosu. Po nama, izuzetno loše rešenje. Mišljenja smo da ovakav predlog nema nikakvo opravdanje. Prvo, na ovaj način se derogira osnovno pravno pravilo da otklanjanje nezakonitosti uzrokuje povraćaj zakonitosti, odnosno povraćaj u stanje koje je postojalo pre nastupanja nezakonite radnje odnosno akta. Drugo, na ovaj način ne poštuje se jedno od osnovnih ustavnih prava - pravo na rad i, što je još gore, ono se supstituiše pravom na novčanu naknadu. Treće, otvara se mogućnost poslodavcima za značajne manipulacije i smanjenje radne snage na nezakonit način. Prethodnim članom, podsetiću vas, ukoliko pravosnažnom presudom suda radnik dobije pravo da se vrati na posao, ostavlja se njemu mogućnost da se ne vrati na to radno mesto, jer ne može više da uspostavi adekvatan kontakt sa poslodavcem. Tada se poslodavac obavezuje da mu isplati određenu novčanu naknadu i tako kompenzuje činjenicu da se on, iako ima pravosnažnu sudsku presudu, neće vratiti na radno mesto. Mi smatramo da je to u redu i da to jeste pravo radnika. Mislimo da poslodavac ne može imati pravo da derogira pravosnažnu sudsku presudu, kojom se radniku uspostavlja mogućnost da se vrati na radno mesto, dakle, konstatuje da je suprotno zakonskim odredbama dobio otkaz, odnosno određen prestanak radnog odnosa. Nema novčane naknade koju poslodavac može da mu isplati i da mu to supstituiše pravo na rad ukoliko on želi da nastavi da radi. U zemlji, u kojoj ima više od milion nezaposlenih, u kojoj se svakodnevno suočavamo sa činjenicom da će biti još veći broj nezaposlenih, supstituisati pravo na rad novčanom naknadom smatramo da je vrlo loše zakonsko rešenje. Isto tako, pošto se ministar pozvao, takođe, na Konvenciju 158 član 8. do 10. MOR-a, pročitaću šta piše u tim odredbama Konvencije. Odredbama člana 8. do 10. Konvencije utvrđena su ovlašćenja suda, kao nepristrasnog tela, da ispita razloge prestanka radnog odnosa i da pri tome oceni nezakonitost prestanka radnog odnosa, samostalno odluči o vraćanju na rad i utvrđivanju obaveze isplate naknade štete. U sprovođenju ovog postupka nacionalnim zakonodavstvom poslodavac može samo da se obaveže da snosi teret dokazivanja da postoji valjan razlog za prestanak radnog odnosa. Dakle, nigde se ne uspostavlja mogućnost da poslodavac donese odluku suprotnu pravosnažnoj presudi i odredi novčanu naknadu u slučaju da želi da radnika faktički otpusti sa posla. Član 11. Predloga izmena ovog zakona, to je već nekoliko puta napomenuto za ovom govornicom, odnosi se na žene koje su započele porodiljsko odsustvo. To sam već, u neku ruku, obrazložila. Smatramo da se taj amandman mora usvojiti, da se u potpunosti moraju izjednačiti žene koje su rodile decu od momenta donošenja ovog zakona i ne praviti razliku između dece rođene 2005. i 2006. godine. Ono što nam, takođe, nije jasno - zbog čega se u prelaznim i završnim odredbama ovog zakona predviđa da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u službenom listu? Zakon je podnet po hitnom postupku, više od dva meseca je prošlo otkako je zakon dostavljen parlamentu. Mislimo da nema razloga da zakon ne stupa na snagu osmog dana od dana usvajanja u republičkom parlamentu, odnosno od objavljivanja u službenom listu Republike Srbije. U nadi da će poslanici republičkog parlamenta razmisliti o odredbama i primedbama koje je Demokratska stranka iznela za ovom govornicom, nadam se da imamo šanse da usvajanjem određenih amandmana poboljšamo određene predloge, za koje mislim da nisu adekvatni trenutku u kome živimo i da nisu usaglašeni sa određenim pozitivnim propisima koje ćemo uskoro imati na dnevnom redu republičkog parlamenta. Hvala lepo.
Hvala vama, gospođo Stojačić. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, gospodine Antiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su izmene i dopune Zakona o radu koje su u relativno kratkom roku došle. Izgleda kratko, ali bitno smanjuju prava radnika. Nažalost, dolazimo u situaciju, čini mi se, da se danas u Srbiji ne brine o radnicima. Ako se uzme u obzir da danas ispred Vlade imate radnike "Soko Štarka", koji su, zahvaljujući Akcijskom fondu, znači saučesništvom države, opljačkani, njihove akcije su obezvređene, očigledno je da je došlo zadnje vreme za radništvo u Srbiji, da su sva njihova prava, na sve moguće načine, umanjena i uskraćena. Pre svega bih da apelujem na poslanike i samu Vladu da mnogo više računa povedu o odredbama Zakona o tržištu hartija od vrednosti, koja se odnosi na preuzimanje akcija, da vrednost radničkih akcija pokuša da spase, da ne dozvoli Akcijskom fondu da pridružuje svoje, odnosno državne akcije. Na taj način obezvređuje akcije malih akcionara, jer je očigledno da će ovo biti leto kada će biti opljačkane stotine hiljada radnika širom Srbije, i red je i obaveza nam je da dignemo glas protiv takvog ponašanja Akcijskog fonda i same nebrige Vlade. Što se tiče ovog zakona, dosta toga je već rečeno, u svakom članu imate umanjenja prava radnika. Moram da se pridružim mojim kolegama, koji su jako nezadovoljni članom 2, koji se odnosi na dobrovoljne davaoce krvi. Nije bilo razloga da se umanjuje, odnosno da se ona dva dodatna dana, koja su imali dobrovoljni davaoci krvi, brišu iz zakona. Mislim da se previše priča da će ovaj zakon da pomogne zapošljavanju u Srbiji, da će za strane investitore da bude stimulativan. Istu priču imamo i od 2001. godine, pa niti imamo dovoljno stranih investicija, niti imamo radnih mesta u Srbiji. Naprotiv, dešava se nešto što je sasvim suprotno. Nema razloga da se dobrovoljni davaoci krvi i, pre svega, majke diskriminišu i da se ovakvim odredbama u zakonu stave u situaciju da su neinteresantni za poslodavce. Mislim, pre svega, ovde na član 4, gde se samim tekstom kaže da se odnosi na treće i četvrto dete, a niko ne pominje peto i šesto. Znam da u Srbiji ima malo majki koje imaju petoro ili šestoro dece, ali nije trebalo ovako decidirano da stoji u članu, one na ovaj način postaju, da kažem, građani drugog reda. Pitanje je i za majke sa trećim i četvrtim detetom, pošto se njima dozvoljava porodiljsko od dve godine, da li su u situaciji da budu interesantne za eventualno novog poslodavca i da li će ova odredba, u stvari, da bude medveđa usluga majkama koje imaju troje ili četvoro dece, jer će znatno teže doći do posla posle usvajanja ovog zakona. Isto tako, nije bilo potrebe da se minuli radni staž - sa 0,5% po godini smanjuje na 0,4.Plate su danas izuzetno male, građani Srbije jako teško žive, teško se zarađuje, a to što se zaradi odlazi na režijske troškove i nije bilo razloga da se u ovom trenutku, kada je očigledno tržište radne snage prebukirano, ide sa ovim umanjenjem i smanjenjem ovog procenta. Složio bih se i sa svojim kolegama koji kritikuju pravo zaposlenih na naknadu, ishranu u toku rada i regres za korišćenje godišnjih odmora. To je jedno bitno umanjenje dosadašnjih prava radnika. Sve u svemu, kažem, u svim članovima imamo restrikcije, pa i u zadnjem članu nema razloga da se ove odredbe zakona, koje ipak daju neke privilegije ženama koje imaju treće i četvrto dete, primenjuju od 2006. godine. Trebalo je da se primenjuje i u toku ove godine, nema razloga za čekanje. Siguran sam da ovaj zakon neće bitno ništa da popravi kada je u pitanju zapošljavanje i prijavljivanje radnika u Srbiji, da sasvim sigurno neće značiti neko interesovanje ozbiljnih stranih investitora za srpsku privredu. Ne podstiče se to na ovaj način. Potrebno je mnogo više, a pre svega jedna ozbiljnija vlada i politička stabilnost da biste privukli strane investitore. A da bismo došli do novih radnih mesta potrebno je da se izađe sa jednom ozbiljnom strategijom zapošljavanja. To je put kojim možemo da rešavamo probleme i radnika i poslodavaca, to je put kojim je, nažalost, trebalo da krene Vlada, ali nije, pa i ovo ministarstvo. U svakom slučaju, poslanici SRS neće glasati za ovaj zakon, siguran sam sa ozbiljnim razlogom, siguran sam da to uviđaju građani Srbije i želim još jednom da izrazim svoje nezadovoljstvo Predlogom ovog zakona.
Pre gospodina Šarovića, predsednik poslaničke grupe SRS, Tomislav Nikolić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo očekivali Predlog izmena i dopuna Zakona o radu, zato što je došlo do grubog kršenja pravila po kojima Skupština radi, odnosa između Skupštine i predsednika Republike, i zato što se ovaj zakon nalazi na preispitivanju pred Ustavnim sudom Srbije. Ali, i zato što je ministar izrazio nezadovoljstvo usvojenim amandmanima na Predlog zakona, koji je bio u skupštinskoj proceduri, posebno time što su neka davanja svrstana u ona za koja poslodavac mora da plaća poreze i doprinose, odnosno za koja ne mora. Očekivao sam da ministar reaguje, obećala je to Vlada, nije bila zadovoljna Predlogom zakona, stvorila je novu skupštinsku većinu za drugi predlog zakona. Očekivao sam da uđe u suštinu onih odredbi koje su promenjene amandmanima, a koje nisu bile u skladu sa željom Vlade. Međutim, Vlada sela da prečešlja ponovo Zakon o radu i da vidi šta još može da ukine zaposlenima, odnosno šta još može da donese od mera kojima možda neće izazvati nered na ulicama, a spasiće neka davanja iz budžeta za ovu jako tešku godinu, u kojoj se budžet izgleda puni samo kreditima, potrošnjom, ali i kreditima međunarodnih monetarnih institucija. Dobijamo predlog zakona u kome nema nijedne povoljnosti za rad, u kome nema nijedne povoljnosti za ženu koja se porodila. A za koga mi to donosimo ovde predloge zakona? Kome mi hoćemo da stvorimo uslove da može da obavlja svoje poslove, da može lepše i lakše da živi? Poslodavcima? Pa to se stvara kroz ram u kome Vlada utvrđuje ekonomske, monetarne, pravne instrumente po kojima će poslodavac da radi, a ne kroz izrabljivanje radnika. Mere kojima su kapitalisti pokušali da sebi obezbede profit preko radničkih leđa dovele su do nekoliko revolucija, katastrofalnih u istoriji svetske civilizacije. Ove mere ne mogu da se primene na zaposlene, nezaposlene, na majke, na davaoce krvi u Srbiji. Ne mogu, više nemate odakle da im uzimate. Pokušajte da stvorite da im dajete, a ne da im uzimate. Ne brani se budžet tako što ćete smanjivati davanje, nego što ćete obezbeđivati veće prihode u budžet, ali ne veće prihode taksama, porezima, carinama, akcizama, nego većim brojem poreskih obveznika; da nemamo 50 firmi koje plaćaju poreze, nego da imamo 500, pet hiljada, 500 hiljada firmi. A vi ovako zatvarate krug onih koji plaćaju. Morate da smanjite i krug onih prema kojima država ima obaveze. Ako nemate obaveze prema majkama i prema radnicima, posebno prema onima koji ostaju bez posla, a na koga onda drugo mislite? Prema kome još hoćete u Srbiji da ispunite obaveze. Šta ste sve drastično promenili? Prvo ste promenili predsednika sindikata. Za svaki slučaj, osnovna organizacija, ćelija sindikalna promenila predsednika sindikata. To kao kada bi negde zasedao mesni odbor DSS u Beogradu, gde stanuje Vojislav Koštunica, dole negde na Dorćolu, i donese odluku - isključili smo Vojislava Koštunicu iz stranke i sve televizije grunu, isključen Vojislav Koštunica iz DSS. Hajde sada on neka dokazuje da to ne može na taj način. Znači, da bi ovaj zakon ušao u proceduru morate da sprečite sindikalno okupljanje. Najbolje je sindikat baciti u svađu, u sukob, da se on zauzima oko sebe, da brine svoju brigu, a da vi i poslodavci mirno ukidate obaveze koje imate prema građanima Srbije. Pošto spadam u grupu dobrovoljnih davalaca krvi, kažem vam da je cinično i ironično obrazloženje da smanjivanjem dana koje ima dobrovoljni davalac krvi na raspolaganju kada da najdragoceniju tečnost, kako kažete - pospešujete izvršavanje ove humane akcije. Ne mogu da verujem da postoji takav čovek koji će ovo da napiše, a da se ne prekrsti i da kaže, Bože, oprosti mi. Pazite, kaže - ovim članom, plaćenim odsustvom na dan davanja krvi, omogućava se izvršavanje ove humane akcije, a smanjujete ga za dva dana. Za 67 posto smanjujete to odsustvo, pa kažete - nije bolestan čovek koji da krv, a zavod je dobro organizovan, u toku dana može da mu uzme krv i da ga vrati na posao. Nije to bockanje iz prsta ili iz vene. Da li je neko od vas legao tamo da da krv? Da li je neko od vas, koji ćete glasati za ovaj predlog zakona, dao nekada krv? Da li ćete glasati za to da se smanji na jedan dan? Da li ćete da glasate? Kakvi ste to ljudi? Dao sam krv, ne mogu da glasam za to, jer imam ljude koji su 150 puta dali krv. Imam komšiju koji je umro zato što je zaražen dok je davao krv. Akcije vodite preko televizija da obezbedite dobrovoljno davanje krvi, posebno u letnjim mesecima. Sada su nas iz zavoda iz Zemuna molili da SRS ponovo napravi akciju, a vi u to vreme, u vreme kada se krv prodaje na evropskom tržištu, kada sve više obolelih od raznih virusa daje krv, pa ta krv zarazi ljude, vi sada sprečavate ovu zdravu naciju da pomogne onima kojima je krv neophodna i potrebna. Ukinite potpuno, pa kupite od Rusa veštačku krv. Može i to. Ukinite dobrovoljno davanje, kupite plavu krv, mogu operacije, čak i na srcu se vrše sa tom ruskom krvlju. Da vas obavestim da su to ljudi izmislili i oni od toga više ne zavise, ali mi zavisimo, to je mnogo skupo. Najjeftinije je pozvati ljude koji imaju časti i morala, znaju šta je obaveza prema bolesnima, da poture svoju venu, ali nemojte da im smanjujete prava. Računajte da sada imate za dve trećine manje dobrovoljnih davalaca krvi. Da ste uveli četiri dana, rekao bih, sada imate za trećinu više davalaca, a vi smanjujete za dve trećine. Računajte na dve trećine davalaca manje. Na poznajem državu u svetu koja može da kaže: imamo mnogo dobrovoljnih davalaca, hajde da smanjimo tu grupaciju svojih građana. Samo zbog ovog člana niko od nas ne bi podigao ruku za ovaj zakon, samo zbog ovog, ali da pređem na druge članove. Šta ste ovo hteli kada se izvanrednu ideju da se stimuliše rađanje trećeg, četvrtog deteta, tako što će majka koja je dala svojoj porodici i Srbiji troje ili četvoro dece da još malo bude uz tu decu, da ih malo duže vaspitava, nego što je do sada bilo, šta ste hteli kada ste tako napisali novi predlog člana da nikome više nije jasno. Možda ste imali dobru nameru, ali pazite šta ste napisali - zaposlena žena ima pravo na porodiljsko odsustvo i pravo na odsustvo sa rada za treće i četvrto dete u ukupnom trajanju od dve godine. U stavu 2. proširuje se spisak onih koji imaju to isto pravo, ali pazite šta kažete - zaposlena žena koja ima jedno, dvoje ili troje dece, a u narednom porođaju rodi dvoje ili više dece, ima pravo dve godine na odsustvo. Znači, žena koja ima troje dece, ako rodi jedno dete nema pravo na odsustvo od dve godine, nego tek ako rodi dvoje ili više. Ima li ikoga da je završio osnovnu školu i da sabere tri i dva koliko su, kakva je ovo diskriminacija. Ta dva stava uopšte nisu u saglasnosti jedan sa drugim, stav 1. i stav 2. Ako ima pravo za četvrto dece, to traži od majke koja ima troje da rodi dvoje da bi joj se računalo kao četvrto? Imali ste vremena tri meseca da napišete šest članova zakona, odnosno samo jedan ako ste hteli da menjate topli obrok i regres, ali vi ste u saradnji sa ministrom Dinkićem utvrdili da vam treba još para i da nemate dovoljno para za davanje. A ako nemate, prodajte službene automobile, ako to nije dovoljno, prodajte kompjutere, ako i to nije dovoljno, prodajte zgradu Vlade, ali nemojte da smanjujete davanja ženama koje treba da rađaju decu. Poslednje kada bude, kada već ostane odbrana Srbije, uzmite i od dece, ali kasicu i špar kasicu poslednje razbijte, kad nema više nigde dinara, a ne prvo, hajde da pokupimo majkama i deci. Nadam se da će Zakonodavni odbor da zaseda, gde je onaj, možda je negde u inostranstvu, da utvrdi da je nemoguće da donesemo ovakav zakon, u kome će član 94a da ima prvi i drugi stav i da nikoga zbog toga glava ne boli. Nisam čuo u javnosti da je traženo da se smanji sa 0,5% na 0,4% od osnovice minuli rad za svaku godinu staža. Nisam čuo da je to iko tražio. Otkud sada Vladi ideja da smanjuje sa 0,5% na 0,4% za svaku godinu staža minuli rad? Čime se opravdava ta ideja? Kako možete nešto što postoji godinama da menjate sada ove godine? A šta smo to radili svih ovih godina, kako je moguće da čovek koji radi 25 godina, 25-te godine ima 0,5% za svaku godinu staža, a kada uđe u 26. godinu on ima 0,4% i za onih 25 godina. Hoće li to sići do 0,1%, hoćete li da ukinete minuli rad sa četiri izmene i dopune Zakona o radu. Zašto se smanjuje, koji je razlog, osim toga da Vlada nema dovoljno sredstava? Vlada koja ne može da obezbedi sredstva da izvršava svoje obaveze ne sme da smanjuje obaveze, nego da ovde postavi pitanje svog poverenja. Vi, gospodo iz vladajuće većine, ne smete da dozvolite da vas Vlada, koja nije sposobna da izvršava obaveze, ovde žigoše kao ljude koji ćete svašta odobriti i svašta dozvoliti da bi ostala da vlada. Kada ste preuzeli vlast u Srbiji, minuli rad je bio 0,5% po godini, a sada je 0,4%. Dobrovoljni davaoci su imali tri dana, a sada imaju dan. Hoćete li moći da opravdate pred svojim biračima to što se pooštravaju uslovi za život od kada ste vi na vlasti. Hoće li to svako od vas u svojoj sredini moći da opravda? Otpremnina, naravno, do sada je bila da ne može biti niža od trećine zarade za svaku navršenu godinu, ali pošto vam treba para, vi ste rekli do 10 godina trećina, a preko 10 godina četvrtina. Zašto niste rekli preko 15 godina petina? Kako ste sada došli do ovih egzaktnih, empirijskih podataka, da tačno posle 10-te godine ne može više trećina da bude otpremnina, nego mora da bude četvrtina. Da li vidite koliko je besmisleno ući u proceduru donošenja zakona koji je lošiji po ljude na koje se odnosi od prethodnog? Da li je to uopšte u jednoj pravnoj državi moguće? Naravno, kada poslodavac otkaže ugovor, proglasi ga nesposobnim i tu nađoste da kaznite onoga što ga poslodavac juri sa posla, da mu smanjite davanja. A na kraju član 191, u kome bar jedan stav ima viška, zato što vi kažete da radnik kome je nezakonito prestao radni odnos ima pravo da se vrati na posao ako to zahteva. Dalje, u stavu 4. kažete - ako poslodavac zahteva da se ne vrati na posao, sud može da odbije zahtev da ovog vrati na posao. Šta će onda ovaj jadnik, šta će njegov zahtev po kome on ima pravo da se vrati? Pazite, onaj ga je nezakonito otpustio, on traži pravdu pred sudom i ta pravda traje po dve ili tri godine. Za to vreme mora negde da radi da bi preživeo, a i to što radi negde, vi mu odbijete od naknade štete koju je dužan poslodavac da mu isplati. Posle tri godine kada dobije spor, onako sav srećan, poslodavac kaže, sada tražim da više ne radi kod mene, a to mu je i bila želja. Šta će nam onda sud, šta će nam pravo radnika da ne može da bude najuren, ako je to nezakonito, šta će nam zakon? Napišite - poslodavac može da najuri radnika i da mu isplati neku otpremninu, da odredimo kolika je ta otpremnina i da znamo da smo svi u rukama poslodavca. Kakav je poslodavac da je, zaštićen je kao sveta krava, može da kaže zaposlenom - ti od sutra više ovde ne radiš, ima po zakonu otpremninu koju će da mu isplati i završen je posao, nema sigurnosti, ne mogu da se uzimaju krediti, deca ne mogu da se školuju zato što radnik ne zna, iako je najsavesniji i najbolji, da li je po volji poslodavcu. Sutra može da izgubi posao, postaje nesolventan, dolaze da mu plene kuću, zato što mu se dete školuje na nekom fakultetu na kome se već sada, od kada ste vi na vlasti, plaćaju visoke školarine. Nemoralno je glasati za ovaj zakon, nemoralno je bilo podneti ga, a nemoralno je i glasati za njega.
Hvala, gospodine Nikoliću. Sada ide najavljeni red govornika, Nemanja Šarović, zatim Nataša Jovanović, Dragoljub Stamenković, pa Milan Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, po ko zna koji put pred nama je Zakon o radu i po ko zna koji put ministar Lalović nije tu da bi saslušao primedbe koje mi imamo. Mislim da je, gospodine Markoviću, veoma loše to što ste mu vi sa vaše strane omogućili da se obrati ovoj Narodnoj skupštini, podešavali rad Narodne skupštine onako kako to odgovara ministru Laloviću, a on nam je to vratio, naravno, tako što nas je još jednom napustio, ne želeći da sasluša primedbe koje narodni poslanici imaju na ovaj zakon. Teško je bilo pretpostaviti nakon prethodnih izmena i dopuna Zakona o radu da je moguće smisliti još neke kojima bi se dalje i dublje pogoršala situacija radnika u Srbiji. Međutim, iako ste kroz javnost vodili kampanju da će se menjati samo neke odredbe, koje su nekom navodnom greškom usvojene ovde tokom prethodnog ciklusa usvajanja i zbog kojih je, između ostalog, vraćen zakon na usvajanje, pred nama se našlo još nekoliko izmena o kojima nije govoreno u javnosti i koje svakako dovoljno i dodatno opterećuju radnike u Srbiji. Ovo obrazloženje razloga za donošenje zakona, da je usvajanje jednog broja amandmana narodnih poslanika prilikom donošenja imalo za posledicu da su odredbe pojedinih zakona međusobno suprotno, ne može da stoji, jer vi na ovaj način nipodaštavate Narodnu skupštinu i Zakonodavni odbor, koji je dva puta zasedao u pauzama nakon usvajanja pojedinih amandmana na prethodni Zakon o radu i utvrdio kako je moguće dalje raditi, koje su to izmene koje su neophodne. Na ovaj način Vlada Republike Srbije kaže da Narodna skupština i ovi pravnici koji bi trebalo da budu vrsni, a koji su članovi Zakonodavnog odbora, jednostavno ne poznaju svoj posao. Što se tiče samih predloženih izmena, najpre tu je ova kojom se ukida obaveza poslodavca da zatraži mišljenje ministarstava nadležnih za poslove rada i zdravlja prilikom uvođenja noćnog rada. Još prilikom one prvobitne rasprave mi smo isticali da je to važno kod lica koja se zapošljavaju već sa 15 godina života i da bi to predstavljalo neku dodatnu meru i imalo uticaj bar utoliko što bi sebilo kakva kontrola ministarstva, a samim tim i Vlade, utvrdila. Ovde se sada kaže da je to suvišno administriranje i da bi otežalo rad javnih preduzeća, da bi na neki način to dovelo do privremenog obustavljanja obavljanja određenih delatnosti, npr. u pekarskoj industriji, zdravstvenoj i socijalnoj zaštiti. Ja vas onda pitam zašto u prethodna tri meseca, otkako je ovaj zakon stupio na snagu, nije došlo do poremećaja u pekarskoj industriji, zdravstvenoj i socijalnoj zaštiti. Više je od tri meseca prošlo, i da su ove odredbe imale bilo kakve slične efekte, do sada bi se to pokazalo. Jednostavno, krajnje je licemerno ovako nešto reći, a posebno to da bi se onemogućilo obavljanje dežurstava u zdravstvenim ustanovama koje pružaju hitnu medicinsku pomoć. Šta hoćete da kažete? Da je neko ko je protiv ovog zakona protiv toga? Naravno da nije, ali efekti ovih odredbi nisu i ne mogu da budu takvi, i najbolji dokaz za to je da su prethodna tri meseca sve ove službe funkcionisale besprekorno i nikakav uticaj doneti Zakon o radu nije imao na njih. U članu 2. dalje se smanjuju prava zaposlenih. Ovog puta, i pored akcije koju vodite prethodnih dana, a to je akcija koja se vodila prethodnih godina, i to je uostalom obaveza ove vlade i prethodnih vlada, a biće svakako obaveza i nekih narednih, da se obezbedi što veći broj dobrovoljnih davalaca krvi. Na praktično brutalan način vi smanjujete pravo na odsustvo od tri dana i ukidate ona dva dodatna dana koja su radnici mogli da rasporede tada kada daju krv ili kada im zatreba u nekoj drugoj situaciji. Vi kažete da će biti sasvim dovoljno da se taj dan omogući zaposlenom da ne ide na posao, ali zaboravljate da je davanje krvi izraz neke društvene solidarnosti. Vi one koji se odluče na to, koji se odluče da deo praktično svog zdravlja podele sa drugima na neki najhumaniji mogući način, pomognu onima koji se nađu u takvoj potrebi, zaboravljate i mislim da to nije dobro. Teško je reći za ovo kratko vreme nešto više, ali je nužno o članovima 3. i 4, kojima navodno precizirate pravo na porodiljsko odsustvo i odsustvo povodom neke deteta. Zaista ne znam kako možete da, nešto što je bilo u potpunosti obuhvaćeno jednim članom i što je bilo savršeno regulisano, vi sada regulišete sa dva člana zakona, širite tu zakonsku regulativu. A ono što je najbitnije, može se videti da vi jedan stav koji je postojao u članu 94. tu brišete i onda ga samo prebacujete u član 94a. Nakon toga dodajete još par besmislenih odredbi, ukidate pravo majci koja je imala troje dece, ukoliko ne rodi nakon toga dvoje ili više, pravo na te dve godine. Ono što je još veoma bitno, članom 30. izmena i dopuna zakona regulisali ste stečena prava: znači one majke koje su rodile treće i četvrto dete u periodu od 23. marta do danas zadržavaju ta prava, majke koje to budu učinile nakon 1. januara 2006. godine ta će prava imati, ali one koje dete rode od dana stupanja na snagu zakona pa do 1. januara to pravo neće imati. Zaista ne znam ko bi to mogao, pozivam bilo koga iz vladajuće koalicije da ovo obrazloženje objasni ili da jednostavno prihvatite amandman SRS i da se ova nepravda ispravi.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, od nedavnog momenta usvajanja Zakona o radu, dakle i onih amandmana koji su usvojeni voljom poslanika u Skupštini Srbije, ministar Lalović sada traži izmene. On ne samo da je bio izrazito ciničan i bahat u svojim izjavama na račun radnika u Srbiji, već je ovim predlogom zakona, potpuno nemoralnim predlogom, pokazao da mu moral nije jača strana u odnosu prema ljudima koji traže zaštitu, od vas pre svega, zato što su amandmani usvojeni i vraćena su neka prava radnicima. A išao je korak i dva dalje kroz posetu Kragujevcu, kada je radnicima u fabrici oružja "Zastava - Namenski proizvodi" po fazama nudio otpremninu, pa je tako rekao ko se prijavi u tom i tom roku dobiće veću otpremninu, a kako dani budu prolazili ona će se smanjivati. Napravio je spisak koliko ljudi treba da se otpusti i to je zaista jedan šibicarski manir, to moram da kažem, koji ministar ima kod sebe. On možda može sa svojim bivšim i propalim sindikalcima tako da razgovara, ali radnici u Srbiji, uz zaštitu od strane poslanika SRS, ne žele sa njim na taj način da razgovaraju. Ovi amandmani koji su usvojeni u februaru, a kojima su neka prava radnicima vraćena, sada se anuliraju kroz izmene i dopune zakona koje nam je odsutan ministar poslanik predložio. Tek toliko da vas podsetim, vas koji možda to ne znate, a i javnost, da je ministar u isto vreme i narodni poslanik i zaista se ne čudim, nego sam zgranuta nad ponašanjem, pre svega, DSS, koja ima svog premijera i koja je okosnica ove vlade, da nemo posmatra da sve ovo radnicima i zaposlenima u Srbiji radi jedan ministar poslanik koji ima strančicu od tri poslanika. Ako ste vi spremni to da trpite, da vas on ucenjuje, da vam donosi zakone i predlog ovakvog zakona, nad čijim članovima su se neki od vas malopre, dok je gospodin Nikolić govorio, otvoreno zgražavali, onda je to vaša stvar i na vašoj savesti. Mi hoćemo u danu za glasanje povodom ovog zakona i amandmana, a mi srpski radikali smo predložili da se svaki od ovih članova briše, da izrazimo svoj jasni protest i da pokušamo da zaštitimo ionako nemoćne radnike danas u Srbiji, kojima poslodavci, ne svi naravno, ali pojedini, deru kožu. Ovaj prvi član, odnosno brisanje stava 3. u članu 62. postojećeg zakona, dovoljno govori u prilog ovome što sam do sada govorila. Postoje poslodavci u Srbiji, a to je izraženo i kod zaposlenih u "C marketu", a znate kakva je afera taj "C market", gde nisu u mogućnosti tzv. mali akcionari i zaposleni da ostvare svoja prava, da se ne poštuje ni radno vreme, ni slobodni dani, ni godišnji odmori. Videli ste koliko je samo zaposlenih u "Soko Štarku", zbog najnovije afere oko "Soko Štarka", tražilo zaštitu od nas, srpskih radikala. To su stvari koje se u ove vrele letnje dane ponavljaju iz dana u dan. Sasvim je očigledno da će ljudi, radnici zaposleni u Srbiji, dodatno biti obespravljeni i da će mnogi od njih dobiti otkaze. Jer ste poslodavcima, takvim nesavesnim i onima koji su se obogatili na brzinu i stekli enormni kapital u mutnim poslovima – jedan takav tipičan primer vam je Bogoljub Karić, na koga se takođe žale zaposleni u toj televiziji i u drugim njegovim kompanija, da im ne isplaćuje na vreme zarade – dali mogućnost da oni prevaziđu nadležnosti sudskog organa i da ne moraju zaposlenog, iako je sud to utvrdio kroz nepobitne činjenice da je zaposleni dobio neopravdano otkaz, da vrate na posao, nego mu daju tamo neku bednu otpremninu. Šta će vama onda i Skupština kao zakonodavna vlast, ako se vi ovde ništa ne pitate i ako vi, kao poslanici, a mislim na vas iz vladajućih struktura, pristajete na ovakve očigledne ucene koje vam postavlja Lalović, koji ne preza ni od čega, da se tako obraća radnicima i da vam u lice kaže da ste i vi deo nekog zločina. Setite se samo šta je rekao poslaničkoj većini, svima nama koji smo u tom trenutku činili većinu da izglasamo one amandmane, da smo doneli, kako se on izrazio, zločinački Zakon o radu. Gde ćete veći zločin od strane jednog ministra, nosioca izvršne vlasti, nego da u članu 2, a o tome se danas dosta govorilo, dobrovoljnim davaocima krvi da mogućnost da koriste samo jedan dan, zato što su učinili to jedno od najhumanijih dela. Ne, najbolje bi bilo da Lalović, a za koga otvoreno sumnjam da je ikada u životu dobrovoljno dao krv, kao i mnogi od vas – za razliku od vas, jesam pripadnik, uslovno rečeno, nežnijeg pola, ali sam kroz akcije SRS koristila tu mogućnost da svojim primerom pokažem kako može da se pomogne onima kojima je pomoć najpotrebnija – još samo napiše da svi ti radnici i oni koji rade na putevima, koji kopaju rovove, koji rade najgore poslove, u rudnicima, posle tri sata od davanja krvi treba da ustanu, hitri, veseli i čili da idu, siđu u kop i rade zaista te najteže poslove. Većeg cinika u Vladi Vojislava Koštunice trenutno od ministra Lalovića nema, zato što on svojim stavovima i ovakvim skandaloznim predlogom izmenama i dopuna Zakona o radu želi ne samo da ponizi zaposlene, nego i vas koji ćete svesno, jer ste verovatno svesni toga kakva je posledica ovog izglasavanja, učiniti da se zaposleni u Srbiji nađu još u bednijem, još u gorem položaju. A pitanje za vas, da li može biti gore od ovoga što je u Srbiji, kroz situaciju koju imamo, prisutnu od severa do juga Srbije, svugde je crno, svuda su radnici nezadovoljni i traže i vape da ostvare svoja prava.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Milan Marković. Izvolite. Neka se pripremi narodni poslanik Miljko Četrović.
Gospodine predsedniče, inače sam hteo da se javim po Poslovniku, ali već sada kada sam dobio reč po redosledu, odmah ću reći šta sam hteo da kažem po Poslovniku. Naime, hteo sam da se javim po članovima 198. i 199. koji se odnose na poslanička pitanja. Hteo sam da vas zamolim da, zarad ekonomičnosti, dozvolite da postavimo poslanička pitanja ministru Laloviću kada bude u sali, a koja se odnose na rad njegovog ministarstva i na primenu jednog zakona koji smo ranije doneli, odnosno da bi mogli da se upoznamo sa načinom primenom Zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, a mislim da je to veoma bitno. Moja molba bi išla u tom pravcu. Zarad te ekonomičnosti hteo sam da kažem da odustajem od diskusije, jer je gospođa Snežana Lakićević iznela u potpunosti stav DSo Predlogu izmena Zakona o radu. Neću se vraćati, naravno, Snežana Lakićević je iznela i ponovila našu primedbu vezanu za donošenje Zakona o radu i na našu sumnju da su postojale izvesne zloupotrebe, a na to se sada neću vraćati. Mislim da smo juče dovoljno rekli o tome. Ako dozvolite, i vama bih se obratio vezano za vaše jučerašnje uputstvo meni. Rekli ste mi da bi bilo dobro i da ćete mi dati Poslovnik, i da je vreme da se kao potpredsednik detaljno upoznam sa Poslovnikom, a sve se odnosi na moje pitanje vama, koje ću pročitati: objasnite mi u kom članu Poslovnika Narodne skupštine piše da nije dozvoljena replika na repliku? Vaš odgovor je bio da je to član 104. Poslušao sam vas i upoznao sam se sa sadržinom Poslovnika. U članu 104. to ne piše. Ne piše ni u jednom drugom članu. Dakle, u ovom poslovniku nema izričite zabrane replike na repliku. Vi ste hteli da mi to objasnite nečim drugim, a sada ću dozvoliti sebi da kao vaš potpredsednik, u skladu sa mojom obavezom da vam pomažem u radu, da vam sada dam jedan savet ili pravnu pouku. Hteli ste meni da odgovorite vašim ovlašćenjem koje je propisano, ne mogu da nađem koji je član u ovom novom Poslovniku, a koje kaže da vi procenjujete da li je neko uvređen, pogrešno protumačen itd. To je ovlašćenje koje je dato predsedniku Narodne skupštine, predsedavajućem, na osnovu čega on ceni da li postoji pravo na repliku iz ovog poslovnika. Ne može se na osnovu tog ovlašćenja unositi novo pravilo koje nije predviđeno Poslovnikom. To ovlašćenje se odnosi kako na prvu repliku, tako i na repliku na repliku, tako i na repliku na repliku na repliku itd. Znači, to znači vašu mogućnost da cenite da li postoji osnovanost prava na repliku, a ne znači mogućnost da se uvede novo pravilo koje bi ukupno onemogućilo repliku na repliku. Mislim da niste to lepo uradili i nije lepo što ste mi se na taj način obratili juče. Bilo je malo podsmešljivo na moj račun, ali sam vas poslušao i pročitao sam Poslovnik od korica do korica. Moram da vam kažem, niste bili u pravu, nigde ne piše to da ne može replika na repliku. Završavam, ostajem pri predlogu i mislim da je dobro, zbog ekonomičnosti i efikasnosti rada parlamenta, koliko ste u mogućnosti, da dozvolite da ministru Laloviću, kada bude prisutan, postavimo poslanička pitanja, jer postoji mogućnost da ta poslanička pitanja i odgovor na njih dobijemoodmah, a ponavljam, moje poslaničko pitanje će se odnositi na praćenje primene Zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, jer mislim da je to vrlo interesantno i bitno za zakonodavni dom.
Hvala vama, gospodine Markoviću. Dakle, oba odgovora. Dozvolio sam da ministar napusti Skupštinu i ode na sednicu Vlade, zbog toga što mora da obrazloži zakon o kome nas je obavestio jutros, a do kog je stalo mnogima, o povezivanju radnog staža. Vrlo je važan zbog mnogih građana. Vratiće se. Za slučaj da se završi načelna rasprava, svakako ću omogućiti kada bude rasprava o pojedinostima, ili ako se vi slažete, da u međuvremenu već pripremi odgovor. Kao što sam i juče ponudio, znači da se iz stenograma pitanje prosledi, može i tako, da se iz stenograma prosledi vaše pitanje koje biste vi dali, pa kada bude rasprava u pojedinostima da ministar da odgovor na poslaničko pitanje. To vas zadovoljava, da li je tako? Hvala vam. (Milan Marković: Da li mogu da postavim pitanja sada?) Postavite ga sada, molim vas, pa da ga onda iz stenograma citiramo. Izvolite.
Zahvaljujem, mislim da je ovo korisno za efikasnost rada Narodne skupštine. Evo, u čemu se sastoji moje pitanje. Moje prvo pitanje je da nam ministar da odgovor na to koliko je do sada okončano postupaka mirnog rešavanja radnih sporova, shodno Zakonu o mirnom rešavanju radnih sporova, a koji smo mi usvojili 24. novembra 2004. godine. Drugo pitanje: da li je postavljen direktor Agencije u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu zakona, a kako je predviđeno članom 55. Zakona. Treće pitanje: da li je izvršen izbor miritelja i arbitara i njihov upis u imenik, u skladu sa ovim zakonom, a što je trebalo do 31. decembra 2004. godine? Kratko obrazloženje. Smatram da je prevashodno zadatak Vlade, ali je zadatak i ove Narodne skupštine, interes narodnih poslanika i državni interes, da se donose zakoni koji će se u praksi primenjivati, a Vlada je dužna da prati primenu tih propisa. Još jedno pitanje koje se tiče organizacije rada ministarstava. Voleo bih da ministar kaže koliko ministarstvo kojim on rukovodi ima pomoćnika, koliko ima zamenika i koliko je ljudi zaposleno na određeno i na neodređeno vreme, od momenta kada je gospodin Lalović postao ministar. Još jednom se zahvaljujem na razumevanju i mislim da je ovo dobar način da rad Skupštine bude efikasan.
Još jednom, uz izvinjenje što je jučerašnja kolegijalna blagonaklonost sa prekidom od sat vremena uzrokovala onako žučnu raspravu, moram da pojasnim svima. Član 101. glasi: "Ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe", to se juče nije dogodilo, "navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju", to se juče nije dogodilo, "odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje", to se juče nije dogodilo, "narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku." "Ukoliko se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju poslaničkoj grupi", to se juče nije dogodilo, "u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe", vi to niste. Dakle, nijedan uslov nije bio ispunjen, ali sam vam, svejedno, dozvolio i zato sam tražio da posle pauze govorite, da biste pogledali Poslovnik i da biste videli da ne postoji osnov. Svejedno, dozvolio sam i govorili ste sedam minuta. Inače: "Odluku u slučajevima iz st. 1. i 2. ovog člana donosi predsednik Narodne skupštine. Replika ne može trajati duže od tri minuta". U okviru te odluke upravo se krije ono obrazloženje da nema replike na repliku, već isključivo po Poslovniku. To je uobičajeno tumačenje. Hvala vam svima na razumevanju. Zadovoljni ste i jednim i drugim objašnjenjem? Hvala. Nastavljamo rad. Dragoljub Stamenković je došao, pošto malopre nije samo trenutno bio tu, radio je, naravno. Izvolite, reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, pa potom narodni poslanik Miljko Četrović.
Pitaju me neki poslanici DSS šta sam radio, da li sam kopao? Pripremao sam sednicu odbora, jer za razliku od vas, mi smo obavezni da radimo u Skupštini Srbije. Vama je ta obaveza otklonjena promenom Poslovnika i možete da se bavite i nekim drugim poslovima. Dame i gospodo narodni poslanici, u neko prošlo vreme, u vreme SFRJ i SRJ, važila su neka pravila i neka prava koja su deklarativno bila deljena radnicima. Obećavano je nešto što država i što radna organizacija nije mogla da ispuni. Radnik je imao prava, ali je pitanje da li je ta prava mogao da konzumira. Naravno, promenom sistema, promenom načina privređivanja, ta prava su pokušana da budu svedena na jedan realan nivo. Niko od nas nije verovao u onu ideju – "radio ne radio, svira ti radio". Niko od nas, naročito kod srpskih radikala, nije verovao u ideju – "niko ne može tako malo da me plati, koliko mogu malo da radim". Mi smo želeli da se naš zakon o radu prilagodi evropskim zakonima o radu, da se štite određene kategorije zaposlenih i određene kategorije lica, ali da se nađe odnos između poslodavca i radnika u kome će i poslodavci biti zadovoljni i radnici imati minimum svojih prava. Sada smo svesni činjenice da ogroman broj radnika radi u ropskim uslovima. Pogledajte samo dragstore u vašim mestima, one kineske prodavnice ili bilo šta što radi. Radnici rade duže od punog radnog vremena, primaju minimalne naknade, radnici su apsolutno obespravljeni. Na svakoj trafici, na svakoj radnji piše "potrebna nova radnica" itd. Sada se zaštiti poslodavaca pridružuje i Vlada Republike Srbije. Što je veći broj otpuštenih radnika, što je veća socijalna beda, kriza, radnici imaju sve manje i manje prava, a poslodavci postaju apsolutni gospodari i njihovih života i njihove radne snage. Zaista sam iznenađen da se Vlada pridružuje i da se okreće apsolutnoj zaštiti poslodavaca. Reći ću vam samo nekoliko kategorija. Nekada sam bio predsednik sindikata i znam kako taj sindikalni rad izgleda, ali sam istovremeno i dobrovoljni davalac krvi. Svakog dana imamo apele "dajte krv", a sada se kaže da onaj ko da krv ... Strašno je objašnjenje da to daju samo zdravi ljudi, pa im je dosta samo taj dan kad daju krv i ne moraju da dobiju dodatna dva dana. Kad se desi jedna katastrofa, tragedija, sve to vreme koje treba da plati poslodavac ili da plati država, neće koštati ništa ako spasimo nekoliko ljudskih života. Zaista ne vidim razlog da Vlada ne daje objašnjenja pod kojim uslovima se može uvesti noćni rad, nego se za to pita samo sindikat. Tu ima puno zloupotreba. Pogledajte kakva su dešavanja u sindikatu. Sindikati su nam okrenuti političkim strankama, okrenuti onome ko plati više. Danas poslodavci, u stvari, rukovode sindikatima. Ipak, treba da postoji neki način da se o tome pita i Vlada. Što se tiče člana 191. zaista ne razumem. Neko može da plati svoju grešku tako što je otpustio radnika i onda se na sudu donese odluka da mu plati u dvostrukom iznosu to što je izgubio za vreme koje nije radio i da opet bude na ulici. To je neverovatno, to je nemoguće. Mislim da moramo mnogo više računa da vodimo o onim ljudima koji su preostali na poslu, da više zaštitimo prava tih ljudi, jer uskoro ćemo imati veoma mali broj zaposlenih i baš zbog ovakvih zakona poslodavci će se ponašati još gore, biće još manje nadnice, lakše će se ljudi otpuštati i biće još gore u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a neka se pripremi narodni poslanik Stevica Deđanski. Samo da pročitam dva obaveštenja. Sednica Pododbora za prava deteta, koja je zakazana za petak, 1. jul 2005. godine, u 11,00 časova, otkazuje se. Sednica Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom, zakazana za petak, 1. jul 2005. godine, u 9,00 časova, održaće se danas, 30. juna 2005. godine, u 15,00 časova, u sali na četvrtom spratu.
Poštovani narodni poslanici, radnici u Srbiji, a to je uopšteni naziv za sve koji žive od svog rada, imali su tu nesreću da, dolaskom DOS-a na vlast, jedan od najznačajnijih resora preuzme Milovanović, kao bivši sindikalni aktivista. Posledice vođenja tog ministarstva tog ministra i cele Vlade najbolje su osetili radnici širom Srbije, od njegovog stupanja na dužnost, do prestanka funkcije ili pada Vlade Zorana Živkovića. Nažalost i na nesreću radnika Srbije, posle vanrednih parlamentarnih izbora u decembru i formiranja Vlade demokratskog bloka, ovo vrlo značajno ministarstvo, zahvaljujući Vojislavu Koštunici i tzv. demokratskom bloku, preuze ministar Lalović, sa njegovom velikom strankom SDP. Ta tri poslanika, zajedno sa njim, a on kao ministar rada i socijalne zaštite, sa ogromnim problemima, ima vremena i da bude poslanik u Narodnoj skupštini, a ima samo toliko vremena da se pojavi kada treba da se glasa o ključnim zakonima ili kad je u pitanju većina za demokratski blok, taj 126. ili 127. glas. Ovo je jedan od sistemskih zakona i neshvatljivo je da se Vlada ovako odnosi, sa predsednikom Vlade, kada su u pitanju prevashodno prava radnika, da njihov položaj i teška sudbina, u kojoj su se našli, sada zavisi od tzv. poslodavaca. Čast izuzecima, čast poštenim ljudima koji mogu nositi taj naziv: poslodavac. Ali, nažalost, dobra većina onih koji sebe nazivaju poslodavcima faktički su sankcijski i ratni profiteri, profiteri ove tranzicije koja je dolaskom DOS-a počela da se sprovodi, kao što i demokratski blok pokušava da nastavi sa ubrzanim reformama, pa su prava radnika na rad i nadoknada za svoj rad takvi da život od te nadoknade nije više moguć za skoro većinu radnika u Srbiji. Dokaz je predloženi zakon koji je Skupština usvojila, a pogotovo ovo što je Vlada uradila i način kako je uradila, predlažući izmene zakona i prkoseći poslaničkoj većini, koja je glasala za amandmane koji nisu odgovarali ministru Laloviću i Vladi Srbije. Smanjenje vremena ili plaćenog odsustva za dobrovoljne davaoce krvi sa tri na jedan dan je sramno. To ne treba mnogo obrazlagati. Mnoga ta prava, koja su imali dobrovoljni davaoci krvi po nekim drugim osnovama su, faktički, ukinuta. Ali, zar je dotle došlo da i Vlada teži da im ukine ovo pravo na odsustvo od tri dana? Oko prava na plaćeno odsustvo za majke koje rode troje ili četvoro dece,nema ministra ovde da mu postavim pitanje da mi protumači stav 1. člana 94a. Šta znači za treće i četvrto dete u ukupnom trajanju od dve godine? Da li to znači, ako majka iskoristi za treće dete dve godine, da neće imati ni jedan dan za četvrto dete? Kao pravnik, iako imam dosta iskustva, tumačim kako je ovde napisano jezički, logički. Oko otpremnina, i ovo što je napisano u članu 7. izmena i dopuna ovog zakona o radu, neće biti mnogi u situaciji da iskoriste, da im bude uplaćene otpremnine. Posebno moram da prokomentarišem član 10. Bilo je dosta komentara vezanih za stav 4. člana 191. da, ako poslodavac to zahteva, sud može odbiti zahtev zaposlenog da se vrati na rad, s tim što je poslodavac dužan da zaposlenom isplati naknadu štete u smislu stava 2. i 3. ovog člana u dvostrukom iznosu. Da li se ovakvim stavom, koji predlaže Vlade, ruši ceo pravni poredak države Srbije? Postavlja se pitanje da li on uopšte postoji? Da li se sa ovim grubo krše Ustav i svi pozitivni zakoni? Da li se ruši institucija pravosuđa, presuđenja po jednoj pravnoj stvari, a ovde se radi o teškoj nepravdi. Ako već sud, na osnovu činjenica, utvrdi da je nezakonito radniku prestao radni odnos kod poslodavca, da je njegova tužba faktički zahtev da se vrati na rad, šta znači ovo - da poslodavac može da ne prihvati sudsku odluku? Znači, ovo bi bilo u postupku izvršenja, jer je neće prihvatiti, on će ponuditi dvostruki iznos nadoknade. Ako je iznos nadoknade mali, on će ponuditi normalno. Ako je nadoknada dve, pet hiljada, za deset hiljada on će se osloboditi tog radnika, iako je taj radnik sudskom odlukom dobio taj spor i u ime pravde i zakona treba da se vrati, radi i živi od svog rada. Ne mogu da shvatim ni ministra, ni Vladu, a ne bih mogao da razumem poslaničku većinu koja će za ovo da glasa. Izgleda da ovo sve što nam se događa u celoj državi Srbiji je pod jednim velikim pritiskom tzv. industrijalaca, srpskih domaćina. Nema ovde izgleda ni sindikata, niti mogućnosti da sindikat bude organizovan i da se bori za prava radnika. Šta da kažu radnici iz privatizovanih preduzeća kada je većina – opet kažem, čast izuzecima, vlasnicima većinskog kapitala koji su sa dobrom namerom ušli kroz privatizaciju u ta preduzeća i nastavili delatnost tih preduzeća, da ta preduzeća žive, da radnici rade i primaju platu –ulaskom tzv. većinskih vlasnika ostala bez posla, na najgrublji način šikanirana, isterivana, maltretirana od većinskih vlasnika. Inspekcija rada, kao prva instanca, kojoj su se radnici obraćali i obraćaju, ni jednog radnika širom Srbije nije zaštitila, a da ne govorim o masi radnika koji su šikanirani, isterani iz tih preduzeća koja su privatizovana. Gde je tu uloga ministra Lalovića, celog ministarstva, a sa tom inspekcijom rada? Da ne govorim o sudskoj zaštiti, koja traje dve i više godina i retko koji sudski postupak je završen tako da su ti radnici zaštićeni. Na kraju, pošto je predsednik Narodne skupštine rekao da je ministar na sednici Vlade, hteo sam njemu da postavim pitanje, ali neka bude preko stenograma, jer ne verujem da će se on danas vratiti, jer nije ni želeo da bude danas u ovoj sali i da čuje ovde diskusiju poslanika Srpske radikalne stranke. Nema on argumenata za ovo što je predloženo u ovih 15 članova - ni jedan argumenat, ni ljudski, ni moralni, a kamoli pravni. Pitanje glasi ovako: koliko je radnika u privatizovanim preduzećima putem aukcije i tendera, za vreme otkako je ministar Lalović preuzeo tu dužnost, primljeno na posao u ta preduzeća, a koliko ih je ostalo bez posla? Želeo bih odgovor na to pitanje. Hvala.
Zahvaljujem, ovo je bilo poslaničko pitanje, uneto u stenogram i molio bih sekretara i službu da se ovo pitanje, takođe, dostavi nadležnom ministru. Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski. Nakon njega, narodni poslanik Radiša Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da izrazim žaljenje što je ministar izbegao ovu raspravu. Normalno, biće ovakvo ili onakvo opravdanje, ali je činjenica da nije tu i da ne možemo da ga pitamo jedno osnovno pitanje, za koga je pravio ove zakone, ako su ovakvi kakvi jesu. Verovatno ću se većim delom ponoviti sa mojim kolegama koji su pre toga govorili, ali mi to ne govorimo vama poslanicima, nego javnosti. Bitno je, ako treba, i sto puta da čuju šta im se sprema, šta im donosi ova vlada i ovo ministarstvo posebno. Da krenemo, recimo, od gomile anomalija u ovom zakonu, za koga sve možemo da kažemo, samo ne možemo da kažemo da je socijalni, da brine o radniku i uopšte o građanima Srbije. Počeću od ovoga što je predviđeno za porodiljsko odsustvo, gde kaže, za treće i četvrto dete ukupno, a možda je pogrešno tumačeno, ali nije precizirano, dve godine se dobija. Ranije smo imali jedan zakon,kojeg je predložilo ovo ministarstvo, gde smo iznosili, lično ja i ostali poslanici, stanje bele kuge koja vlada u Srbiji, o tome koliko su nam sela, gradovi prazni, koliko se sve manje porodica odlučuje na taj korak da ima decu i prosek u Srbiji svrstava je u zemlje u kojima se najmanje dece rađa. Mi sada umesto da to pomognemo, da pokrenemo, mi sada sa ovim restriktivnim merama još više ćemo to onemogućiti. To je jedan nastavak, neki kontinuitet vlade ove i prošle, koja sve što počinje da radi pokušava da uradi onemogućavanjem porodice i dece. Znači, da se vratimo u protekli period, školarine su poskupele, sve moguće beneficije, koje su nekada postojale, sada se polako ukidaju. Takođe, ovde je na mala vrata uveden noćni rad, i ako se stavi ograda da je za to potrebno mišljenje sindikata da bi se moglo to dobiti, šta dobijamo time? Dobijamo time da ćemo proširiti ovako korupciju koja vlada u Srbiji, u Vladi i bilo gde, proširićemo na još moguće situacije, gde će ljudi koji su u sindikatu, jedan, dvoje ili troje odobravati to, zbog svoje lične koristi, zbog toga da spasavaju sebe, svoju familiju, dok ih neće preterano interesovati šta će biti sa ostalima. Sledeća vrlo ružna stvar je vezana za dobrovoljno davanje krvi. Već smo ovde apsolvirali koliki je problem sa količinama krvi koje postoje i stalno se vode neke akcije da se što više krvi daje, ali još uvek to nije dovoljno. Ranije smo imali da se za davaoce krvi daje jedan dan, taj koji daje i još dva dana posle toga. Sada imamo samo taj dan i sledeći dan mora da počne da se radi. S obzirom da smo ovde čuli, svi zajedno, da postoji i veštačka krv, počeo sam da se plašim, pošto je ova vlada poznata po korupcionaškim aferama, po uvozničkom lobiju koji finansira vladu, da niste možda i to nešto smislili da počnete da uvozite krv, pa da zbog toga pokušavate da osujetite. Ne bi me začudilo. Takođe, jedna od neverovatnih stvari i to ničim izazvana, jeste smanjenje minulog rada, maltene ukidanje sa 0,5 na 0,4 posto po godini staža. Uopšte mi nije jasno kako vi mislite to da pravdate i kako ćete da pravdate. Svi vi živite među prijateljima, komšijama i ne znam kako imate obraza da s njima razgovarate. Takođe, govorim zbog javnosti, možda ćete nešto i usvojiti, ali očigledno po vašem interesovanju za učestvovanje u raspravi i nema nekih šansi da ćete da usvojite nešto od ovoga. Verovatno mislite da je dobro da ne postoji kolektivni ugovor, da može radnik sa posla da se otera, da se izbaci na ulicu, da se sudi dve, tri, pet godina, zavisi kakvo nam je sudstvo i kada dobije presudu da se vrati, onda mu taj poslodavac koji ga je otpustio i rekao, i može da mu kaže - ne trebaš mi više. Znači, vraćamo se na početak. Ništa niste uradili, samo ste napisali i rešili ste problem sa poslodavcima, da se bez ikakvog obrazloženja obračunavaju sa radnicima. Takođe, pretpostavljam da je to u sklopu ovih tendencija uništavanja radnika i uopšte svih građana naše zemlje i sledeći zakon, moram ga spomenuti, koji se priprema, priča o produženju penzionog staža, očekujem i to da vidim kako ćete, na koji način i sa kojim obrazom moći o tome da pričate. Ako tako nameravate da rešavate probleme penzija, da ljude držite na poslu dok ne umru, onda vam je to vrlo, vrlo loše rešenje. Pitanje za poslanike, ljude koji će da glasaju, ne mogu unapred da kažem ko će da glasa, možda će biti moralnih ljudi koji neće da glasaju za ovo, moram da vas pitam ko sme od vas da pogleda vaše komšije u oči. Pozivam sve vaše prijatelje, komšije da im objasnite zašto ćete da glasate za ovaj nemoralni zakon, da objasnite kako je moguće da mislite da je dobro da se uvodi noćni rad, da se ukida dobrovoljno davanje krvi, da se našim porodiljama to pravo od dve godine ukine i da se smanji minuli rad. Pozivam vaše da utiču na vas, vaše prijatelje, vašu rodbinu, vašu familiju, da vam kažu da to nije normalno ili da vi pokušate da objasnite kako mislite da je sve ovo normalno. Ako budete uspeli, onda bi to bila druga stvar, ali dotle vas pozivam da ne glasate za ovaj zakon, jer je totalno nemoralan.
Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a potom narodni poslanik Rodoljub Gačević, četrnaest minuta obojica, a vi ćete se onda prema tome rukovoditi.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što budem govorio o izmenama i dopunama Zakona o radu mislio sam da pitam ministra Lalovića, ali on nije tu, pa pitam Vladu Republike Srbije: zašto nema dizel goriva u Srbiji? Sankcija, koliko znam, više nema, Pančevo nije bombardovano, hvalite se pozitivnom ocenom Studije izvodljivosti. Evo jutros Miloš Aligrudić nas obavesti da smo ušli u red najpovlašćenijih država od strane SAD. Skoro ste promenili Zakon o akcizama, i to baš zbog cena naftnih derivata, i opet ništa. Redovi na pumpama, ljudi sa praznim kanisterima, na plus 35 stepeni, čekaju da naiđe cisterna sa naftom. Žetva je na pragu, berbe voća su krenule, a Vlada se poigrala: hoće bukvalno da Srbiju ostavi bez hleba. Posle samo nekoliko meseci od donošenja Zakona o radu, pa ponovnog glasanja, zbog onih svima dobro poznatih činjenica, danas se pred poslanicima ponovo nalazi ovaj zakon, doduše samo kao izmene i dopune Zakona o radu. Očigledno je da prvobitno usvojeni Zakon o radu nije bio po volji poslodavaca, od kojih su neki verovatno vršili pritisak i na Vladu i na ministra da se izvrše neke korekcije. Sećamo se glasanja o amandmanima na Predlog zakona o radu. Kako se koji amandman od strane poslanika usvajao, ministar se sve više i više osećao nelagodno, jer je znao da će imati grdnih problema da objasni mnogim moćnim poslodavcima kako je moguće da je prošlo toliko amandmana, koji na neki način pružaju zaštitu zaposlenima. Brzina kojom menjate doneti Zakon o radu dokaz je da je Vlada Srbije pod uticajem moćnika koji iz senke koriguju sve ono što im ne odgovara. Sećate se reakcija u medijima od strane mnogih poslodavaca, njihovih udruženja i pojedinaca, kako im ovako doneti zakon uopšte ne odgovara. Sada je trebalo malo da prođe vreme, pa da se Vlada ponovo pred poslanicima pojavi sa izmenama i dopunama Zakona o radu. Vaš izgovor je da su neki amandmani međusobno suprotstavljeni, nelogični i da ih treba brisati ili promeniti. Kako baš da se radi o članovima zakona koji se tiču odsustva radnika koji dobrovoljno daju svoju krv, kako baš da se radi o porodiljskom odsustvu? Opet je problem topli obrok i regres, i to po onom čuvenom članu 118. o kome je bilo toliko reči i u Skupštini i u medijima. Takođe, menjate i član 189. koji se tiče otkaza zaposlenom i njegovog prava da ostane na radnom mestu izvestan period. Ovaj član 189. je možda izmenjen samo da bi ublažio ono što sledi u članu 191, koji glasi: "Ako poslodavac to zahteva, sud može odbiti zahtev zaposlenog da se vrati na rad, s tim što je poslodavac dužan da zaposlenom isplati naknadu štete u smislu stava 2. i 3. ovog člana u dvostrukom iznosu". Znači, poslodavac se stavlja iznad zakona i iznad suda, bez obzira što je radnik možda oštećen, zlostavljan, pokraden neadekvatnim plaćanjem prekovremenog rada. Dakle, po ovom članu sud treba da se stavi u funkciju poslodavca. Jeste da ste napisali rečmože, a ne mora, ali samo ovakva formulacija daje mogućnost da poslodavac preko suda krši prava zaposlenog. Kao otežavajuću situaciju "za poslodavce" navodite da će on isplatiti zaposlenom naknadu štete i to u dvostrukom iznosu. Ta šteta može biti mala, mizerna, ali ono što je najgore je da čovek ostaje bez posla. Član 191. u ovako izmenjenom obliku upravo će poslužiti poslodavcima da se na elegantan način oslobađaju zaposlenih koji se usude da od poslodavca traže svoja prava, a ta prava mogu dobiti po postojećem Zakonu o radu. Mnogi radnici koji bi želeli da pravdu potraže na sudu, u samom startu će biti obeshrabreni da pokrenu sudski spor. Ono što je isto tako zasmetalo poslodavcima je zakonom predviđeno odsustvo od dva dana za dobrovoljne davaoce krvi, plus dan kada se daje dragocena tečnost. Ovakav predlog koji Vlada predlaže, dakle, ukidanje dva dana odsustva, pre svega će se odraziti na količinu krvi koju svakodnevno službe transfuzije prikupljaju širom Srbije, a poznato je da je baš u preduzećima i fabrikama najveći odziv dobrovoljnih davalaca. Neka ministar razmisli kada počnu da se smanjuju rezerve krvi po našim zdravstvenim centrima, koliko je pametno promeniti ovaj član 77. Gubljenje vremena nije kada opozicija podnosi amandmane na predlog nekog zakona, gubljenje vremena je u stvari kada Vlada Srbije posle nekoliko meseci ponovo vrati pred poslanike isti zakon sa izmenama i dopunama. Da su se prihvatili amandmani poslanika SRS, ne bi se na dnevnom redu ovog vanrednog zasedanja našlo desetak predloga za izmene i dopune onih zakona, a ova skupštinska većina ih je izglasala. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Rodoljub Gačević, imate sedam i po minuta na raspolaganju. Ujedno obaveštavam poslanike da je ovo poslednji govornik sa liste prijavljenih.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao čovek ne mogu nikako da se pomirim sa tim da je iz godine u godinu sve više rad obespravljen, prava radnika su sve manja, humanost rada je sve niža, uslovi u kojima radnici rade sve teži i gori. Nekada kada je bilo samoupravljanje taj se sistem dičio time da je eliminisana svaka eksploatacija radnika, međutim, znamo da su to bile farse, jer tada je bila najveća eksploatacija radnika od strane neradnika. Daću vam primer radnice koja je 21 godinu neprekidno bila na bolovanju, ne moram ime da kažem. U mom preduzeću takođe znam takve slučajeve. Govorilo se kako je rad motivisan, kako su stvoreni uslovi motivacije, ali nije mogao da se sankcioniše, pa se motivisao raznim premijama. Sve su to negativnosti i slabosti koje je trebalo eliminisati. Međutim, dolaskom DOS-a na vlast, umesto da se te stvari poprave i eliminišu, došlo je do pravog kraha, dakle, mislim na prava radnika i stvaranja loših uslova za rad. Naime, nijedan poslodavac koji je tada kupio neko preduzeće nije uložio ni dinar na stvaranju boljih uslova za rad. Naravno, očekivalo se da će uložiti pare i da će stvoriti humanije uslove za rad, ali od toga nije bilo ništa. Svako je gledao što pre da izvuče ono što je dao, odnosno onaj novac koji je uložio, a onda je nastala neviđena eksploatacija radnika u najtežim i najlošijim uslovima za rad. Da ne budem neprincipijelan, pa da kažem, treba mnoge dažbine države skinuti sa poslodavca, smatram da Vlada treba da nađe način, odnosno formu i tako da reši to pitanje, odnos između poslodavca i zaposlenog radnika. Trebalo bi da stvori taj socijalni dijalog između poslodavaca i radnika da ne ide na uštrb poslodavaca. Postoje mnogi slučajevi, pa recimo i davanje krvi, ne mora da znači da će se plaćanje dva, odnosno nekada je bilo predviđeno tri dana, da će se svaliti na teret poslodavca, neka se to humanizuje, neka ide na teret celog društva. To nije nikakav problem regulisati, ali šta se onda dešava. Nedavno sam bio u akciji davanja krvi pri Opštinskom odboru Crvenog krsta u Prijepolju, odazvao se i Opštinski odbor SRS, svi smo se prijavili za davanje krvi i jedan sam od tih, ali video sam da nas je svega desetak bilo, toliko nas je dalo krv, bilo je jako malo omladine. Dakle, kao prvo, omladina koja je nekada bila prva i udarna, bila je nepresušno vrelo za davaoce krvi, nje više nije bilo. Omladina se ponaša pragmatično, ono gde nema koristi, to i ne čini. Sve je manje humanizacije u celom društvu, a sve je više kriminala, pa se bojim ako se ovako nastavi sa smanjenjem humanizacije u društvu, da će se sve više stvarati slučajevi otmice građana po ulici da mu se uzme krv, da mu se izvadi neki organ za presađivanje, a bogu hvala ima dosta i tih raznih privatnih klinika i načina kako će to da se dešava, kao što gledamo u filmovima sa Zapada. Sve ovo što tamo gledamo, za koju godinu će doći i kod nas, tako da ono što je predviđeno, znači, plaćanje tri dana što je nekada bilo, smatram da i sada treba da ostane, a ne da se smatra samo za jedan dan da se plati, a to će možda biti neka subota. Ranije je bilo, i to smatram da je opravdano, da bi bilo što više omladine, da bi bilo što više radnika u akcijama davanja krvi, data su ta tri dana da mogu da koriste kada njima to bude potrebno. Dakle, neću više da nabrajam zbog čega će biti veći odziv u tim akcijama dobrovoljnog davanja krvi. Isti je slučaj sa porodiljskim odsustvom. Nakon tri meseca porodiljskog odsustva nastaje tzv. nega do godinu dana starosti deteta za prvo rođeno dete, ali to je podeljeno, i to nije na teret poslodavca, u krajnjem slučaju se refundira, ali su stvoreni veoma loši uslovi da radnica, odnosno majka koja je na porodiljskom odsustvu to koristi. Tu postoji skala, primenjuje se i danas, zavisi od toga koliko je bila vremena u neprekidnom radnom odnosu, tako da je jedna skala do tri meseca, pa četiri, pet, šest, a onda dolazi ona skala plaćanja 100% porodiljskog odsustva. Isti je slučaj za noćni rad. Dakle, sve ovo je briga za humanost, briga za natalitetom i liju se krokodilske suze za natalitetom, a malo se šta čini na tom praktičnom polju. Ranije je bio 30-40% plaćen noćni rad, a sada se planira plaćati 26%. Ovo je stvar koja treba da ide na teret poslodavca. Zašto? Poslodavac neka razmišlja da li ima interesa da mu radnici rade noću, a ako nema neka ukine, jer tu su najnehumaniji uslovi. Radio sam tzv. treću smenu, to su najteži uslovi kada neko treba da radi, bez obzira na teoriju što bi trebalo danju da spava, a noću da radi i obrnuto. Ne može, jer teško je to sve ostvariti u praksi. Obično radnik u toku dana radi neke druge poslove, možda nema nikakvih obaveza, ali ne može da spava u toku dana, tako da je ovo nezamislivo i treba vratiti na one druge uslove, opteretiti, pa ako poslodavac ima račun, neka izvoli i neka radi, ali neka plati pravično koliko to iznosi za takve uslove.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje prave iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Hvala. Zaključujem načelni pretres. Prelazimo na 41. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZALOŽNOM PRAVU NA POKRETNIM STVARIMA UPISANIM U REGISTAR Želeo bih da vas obavestim, pošto je ovo 41. tačka, a sledeća 42. tačka dnevnog reda, isto ministarstvo je predlagač ispred Vlade, jeste Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o registraciji privrednih subjekata. Rado ću tolerisati ako se govori i povodom obe tačke objedinjeno. Inače nije objedinjena rasprava, da se razumemo. Ova 41. tačka jeste Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar, a 42. tačka dnevnog reda jeste Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o registraciji privrednih subjekata. Dakle, puna tolerancija da se govornici obraćaju i o jednom i o drugom. Hvala vam mnogo na razumevanju. Dakle, u tom smislu odlučiće poslaničke grupe da li će tek kod druge tačke priložiti liste ili će kod prve. Svaka poslanička grupa će odlučiti. Govorim o efikasnosti rada i da bismo se koncentrisali na problem. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme rasporedi na poslaničke grupe, srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat 37 minuta 12 sekundi, Demokratska stranka Srbije – jedan sat 3 minuta 36 sekundi, Demokratska stranka – Boris Tadić – 44 minuta 24 sekunde, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta, 24 sekunde, Srpski pokret obnove – Nova Srbija – 21 minut 36 sekundi, i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a, tri poslanika SDP i jedan nezavisni poslanik, po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača dr Predrag Bubalo, ministar privrede, želi reč? Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo uvaženi poslanici, na liniji onoga predsedniče što ste predložili, ako mogu da dam uvodno izlaganje za oba zakona.
Izvinjavam se, ipak nemojte. Jedna poslanička grupa već je predložila listu govornika.
Dakle, držeći se dnevnog reda prvo ćemo pričati o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar. Implementaciju zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar treba da sprovede Agencija za privredne registre, koja je nadležna da vodi registar založnog prava na pokretnim stvarima i pravima. Kao što vam je verovatno poznato, Agencija je otpočela sa radom odmah nakon donošenja Zakona o Agenciji za privredne registre. Registar privrednih subjekata i Registar ugovora o finansijskom lizingu Agencija vodi još od 1. januara 2005. godine. Međutim, kada je u pitanju Registar zaloge postoji problem koji je neophodno rešiti pre otpočinjanja rada ovog registra. Naime, Zakon o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar u članu 67. propisuje - ako je odlukom nadležnog suda konstituisana nedržavinska zaloga na pokretnoj stvari ili potraživanju, u skladu sa zakonom kojim se uređuje izvršni postupak ili drugim zakonom do 1. januara 2004. godine pravo prvenstva u namirenju računa se od dana donošenja sudske odluke, ako poverilac podnese zahtev za upis zaloge u registar zaloge do 15. januara 2004. godine. Navedeni rok je istekao pre više od godinu dana. Uslov za otpočinjanja rada Registra založnog prava na pokretnim stvarima je promena pomenutog roka, što se čini upravo predloženim izmenama. Jedino se na taj način može osigurati da prioriteti u vezi ranije stečenih založnih prava budu zaštićeni. U protivnom bi se stvorio pravni haos jer bi se po Zakonu o založnom pravu prioriteti sticali isključivo momentom podnošenja zahteva za registraciju zaloge Agenciji za privredne registre. Takođe se predlažu dodatne norme kojima se uređuje postupak upisa u registar. Ove norme su neophodne kako bi Agencija vodila registar u skladu sa zakonom i kako bi stranke bile upoznate sa svojim procesnim pravima prilikom upisa zaloge u registar. Predložene izmene su pripremljene uz konsultacije sa Agencijom za privredne registre i u skladu sa potrebama stranaka koje se već javljaju Agenciji i predočavaju svoje potrebe. Predloženim rešenjima rešavaju se svi navedeni problemi.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Hvala. Predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa da li žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podneli članovi poslaničke grupe SRS. Prva ima reč narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Sreto Perić. Verovatno ćemo imati pauzu od sat vremena, pa tek onda narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo, zaista sam bila šokirana predlogom predsednika Skupštine da bez poštovanja Poslovnika, doduše mi Poslovnik formalno ispred sebe nemamo, iako po nekom virtuelnom radimo već nedelju dana, da raspravljamo o dve tačke dnevnog reda u objedinjenoj raspravi, iako to formalno nije na pravi način predloženo i usvojeno. Zar je malo to što smo dobili tri dana pre početka rada ove sednice dnevni red od 45 tačaka? Naravno, vaša jasna namera je bila da onemogućite narodne poslanike da podnose amandmane i na taj način rade ono što je zaista posao narodnog poslanika. Zar je malo to što smo ovih dana raspravljali u objedinjenoj raspravi o 12, 8 i 7 tačaka dnevnog reda? Dakle, danas imamo zakon o izmenama i dopunama Zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar i ministar se ovde očigledno pripremio da će govoriti o oba zakona, pa je onda skratio svoje uvodno izlaganje na jednu i po rečenicu, rekao da se ovim izmenama i dopunama rešavaju svi mogući problemi u oblasti založnog prava i da su izmene i dopune u skladu sa potrebama stranaka. Mi u SRS mislimo da to nije tako, da je suština ovih izmena i dopuna sasvim drugačija i svaki put, to sam govorila i juče, kada se donose, odnosno predlažu izmene i dopune zakona koje se sastoje od nekoliko tačaka novog zakona, suština je da se krije nešto što je potpuno nebitno za građane i korisnike određenih usluga, nego nešto što je trenutna potreba vladajuće koalicije ili Vlade Republike Srbije, odnosno nekog od koalicionih partnera u Vladi Republike Srbije. Dakle, kroz razne agencije o kojima smo ovde govorili, koje su kroz mnogo zakona postale aktuelne u Republici Srbiji, pozapošljavani su uglavnom stranački, o tome smo često govorili, funkcioneri i poslušnici. Na razna rukovodeća mesta u tim agencijama takođe su postavljeni ljudi koji su od interesa za stranke koje su trenutno vladajuće u Srbiji i ostalo je još nešto što nije pokriveno. Treba i u oblasti založnog prava da se formira još jedna agencija, da se postavi neki registrator koji će biti iznad svih. Još jedan od načina da se formira paralelan organ u okviru nadležnosti Vlade Republike Srbije. Zato mi u stvari danas imamo izmene i dopune Zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima. U članu 2. izmena i dopuna Zakona imamo upravo ovo što sam rekla, registar zaloge vodi agencija preko registratora i bilo bi lepo, ministre Bubalo, da ste nam rekli da se zbog ovoga išlo na izmene i dopune ovog zakona. U članu 57a, a to je novi član koji se u okviru člana 2. dodaje, napisali ste koja to ovlašćenja i obaveze ima registrator. Pitam vas, ko je do sada sve ovo radio, jer sve ovo je moralo da bude obaveza nekoga ko je, kako ste u osnovnom zakonu napisali, ovlašćeni organ, a kada smo vam mi, kroz amandmane govorili ko treba da bude ovlašćeni organ, naravno niste prihvatili sugestije, zato sada morate da menjate zakon. Dakle, ko je to do sada radio i zašto ovo nisu nadležnosti ministarstva, šta će ministarstvo u ovoj oblasti da radi, ako neće ove poslove koji su predviđeni ovim novim članom 57a. U članu 5, a to je prethodni član 60. osnovnog zakona, govorite o naknadi, govorite da se za upis i brisanje podataka iz registra zaloge, kao i za druge usluge koje pruža agencija u skladu sa zakonom plaća naknada. Visinu naknade iz stava 1. ovog člana određuje upravni odbor agencije, uz saglasnost Vlade Republike Srbije. Ovo su, takođe, stvari koje su se kroz sve ove zakone iz ove oblasti koje smo imali na dnevnom redu u nekom prethodnom periodu provlačile. Onda smo dobili onaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o administrativnim taksama i zakon o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama. U stvari, nekog neimenovanog i neidentifikovanog u ovom momentu ovlastite da može da propisuje određene takse i naknade. Onda to skupite na raznim stranama i pojavite se sa izmenama i dopunama ovog zakona, da građani Srbije ne bi primetili na koji način im na mala vrata uvodite nove namete, nove takse, nove troškove. To je jedino što uspešno radi Vlada Republike Srbije. U članu 6. govorite o podacima i sadržini u registru zaloge i kažete – registar zaloge sadrži podatke o zalogodavcu i dužniku, kada to nisu ista lica, kao i podatke o založnom poveriocu ili licu iz člana 16. stav 1. ovog zakona, podatke kojima se bliže određuje pokretna stvar ili pravo ko je predmet založnog prava, podatke kojima se bliže određuje potraživanje koje je obezbeđeno založnim pravom uz naznačenje osnovnog i maksimalnog iznosa, podatke o postojanju spora o založnom pravu i podatke da je započeo postupak namirenja. Pa, ako je subjekat založnog pravo domaće fizičko lice, a ako je subjekat domaće pravno lice itd. To je ono što većtreba da postoji, to je ono što se već radi i nije bilo potrebe da se na ovaj način menja. Vi ste u stvari kroz ove podatke sadržane u registru zaloge, iako ste prethodno rekli da će registrator da propiše obrasce sa potrebnom dokumentacijom, sada već ovde napisali tako da taj registrator nema šta da radi. To opet potvrđujete našu tezu da nema potrebe da se uopšte uvodi neka nova funkcija u okviru regulisanja ove problematike. U članu 7. kažete da zalogodavac, založni poverilac i svako drugo lice mogu zahtevati da se u registar zaloge upiše zabeleška spora ako su pokrenuli parnicu koja se odnosi na založne i pokretne stvari ili na druge odnose strana u vezi sa zalogom. Ko je to svako drugo lice, ministre, ovo mora da bude definisano, moraju da budu u pitanju lica koja imaju pravni interes, a ne svakom kome padne na pamet da vrši upise u registar zaloge. U članu 9. dodali ste novi član 65a, odnosno pet novih članova i kažete, registrator proverava, a to je član 65b, da li je potpisnik zahteva ovlašćen za njegovo podnošenje; kako li će to registrator u praksi da proveri, baš me interesuje; onda kažete, da li zahtev sadrži sve tražene podatke, da li je uz zahtev podneta sva potrebna dokumentacija, da li su podaci sadržani u zahtevu istovetni sa podacima u dokumentaciji itd. Radi se o čisto formalnom poslu koji treba da proverava neki službenik koji radi ove poslove. To je, što je opet naša teza i naš stav, bilo moguće raditi u okviru vašeg ministarstva, ministre, i da to radi neko od službenika koga ste zaposlili u ovom međuvremenu od kada ste postali ministar. (Reaguje na dobacivanje.) Onih što ste zatekli, a da bi 20% svojih doveli. Lepo ste to smislili. Ovo što ste predvideli članom 65v, g, d, a to vam je, ministre Bubalo, regulisano Zakonom o opštem upravnom postupku. Potpuno je bilo nepotrebno da vi ove izmene i dopune zakona opterećujete i ovim navodno novim članovima. To je opet da se zamažu oči i da ne bude baš da ste samo zbog registratora i agencije menjali zakon, već vi sada objašnjavate kada organ postupa rešenjem, kada zaključkom, kome se podnosi žalba. Sve ono što je Zakon o opštem upravnom postupku odavno uredno, lepo i jasno regulisao. Zato nije bilo potrebe da vi sada ovo kroz ovaj zakon regulišete. U članu 65d, tom novom, kažete, na pitanja koja se odnose na postupak upisa u registar zaloge, a koja ovim zakonom nisu posebno uređena, shodno se primenjuju odredbe zakona kojima se uređuje opšti upravni postupak. Dakle, rekoh vam, sve ovo prethodno uređuje opšti upravni postupak i nije bilo potrebe da to ponovo upisujete u ovaj zakon. Stav poslaničke grupe SRS je da nećemo glasati za ove izmene i dopune, zato što se ovim izmenama i dopunama Zakona ne usavršava institut založnog prava i nema nikakve veze sa onim što ste vi, gospodine Bubalo, rekli da je, ne znam, u interesu svih stranaka, a ne znam kojih, da se ovaj zakon menja. U interesu je samo Vlade Republike Srbije, da se oslobodi jednog dela poslova, da formira još jedan paralelan organ, da se formira agencija, da se izabere registrator. Nešto vrlo interesantno je tu, vezano je za datum 1. jul. U članu 10. ste rekli: "Registar zaloge počinje sa radom 1. jula 2005. godine". Ne znam kako je fizički moguće da počne sa radom 1. jula, osim ako to već neko radi, pa vam samo treba skupštinska većina da ono što ste vi već odavno uradili ... (Predrag Bubalo, sa mesta: Ide amandman.) Nema amandmana, mi pričamo o tekstu zakona. Dakle, da li je u pitanju to da već neko radi ove poslove, da ste vi već odredili ko će biti taj registrator, a samo vam treba podrška skupštinske većine da imate ispred sebe jedan čist propis. Naravno, mi nećemo glasati za ovaj zakon. Amandmanima smo tražili da se brišu svi članovi zakona. To je naš odnos prema zakonu koji ne treba da se donese. Jedini način da skrenemo pažnju i kolegama poslanicima i predstavniku Vlade je da kažemo da se svaki član pojedinačno briše, jer jedino kad se briše svaki član nema ni ovog predloga zakona.
Ovaj zakon je od 5. maja u proceduri i Odbor za finansije je prihvatio amandman, kao i ministar, tako da je postao sastavni deo zakona. Nastavljamo u 15,05 časova. Jedanaesta sednica Odbora za trgovinu i turizam održaće se u ponedeljak, 4. jula, sa početkom u 11,00 časova, u sali na četvrtom spratu. U 15,05 časova narodni poslanik Sreto Perić će imati reč. [[Posle pauze – 15,10]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović. (Neće Nemanja.) Neka se pripremi Veroljub Arsić. Hvala. Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što usmerim svoje izlaganje na zakon o izmenama i dopunama Predloga zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima i upisu u registar, želim da kažem nekoliko rečenica vezano za rad Narodne skupštine po najnovijem Poslovniku o radu. Naime, ovaj saziv za ovu sednicu dnevnog reda utvrdila je Vlada Republike Srbije. Dešava nam se da se svaki dan sa dnevnog reda skinu jedan ili dva zakona, kao da imamo dve ili tri vlade. Neko od mojih kolega je rekao da imamo i četiri predsednika Vlade, onoliko stranaka koliko participira u ovoj vlasti, toliko je otprilike i predsednika Vlade. Zaista, narodnim poslanicima koji žele da opravdaju svoje postojanje ovde, koji žele marljivo da rade po svim predlozima zakona koji se nalaze na dnevnom redu, ovaj put je to malo otežano zbog toga što ne znamo tačan redosled zakonskih predloga o kojima će se govoriti. No, to nije problem za narodne poslanike Srpske radikalne stranke. Videli ste da povodom ovog predloga zakona, koji je sada na dnevnom redu, prijavljenu listu govornika ima Srpska radikalna stranka, dok ostale poslaničke grupe nisu imale čak ni ovlašćene predstavnike koji će govoriti o ovom zakonu. Očekujemo da će jednoga dana neko, možda iz ove političke stranke koja ima i broj u svom nazivu, izaći da predloži, ako ima 80 tačaka dnevnog reda, da se vodi objedinjena rasprava o svim tačkama. Na to ukazuje i činjenica da, kada je narodni poslanik i šef poslaničke grupe SRS, gospodin Tomislav Nikolić, govorio o izmenama i dopunama Zakona o radu, kada je pitao, posle člana koji kaže da se za dobrovoljne davaoce krvi smanjuje sa tri na jedan dan, kakvi ste to vi ljudi, a jedan kolega, koji je po profesiji čak lekar, rekao je: racionalni ljudi. Ne mogu da prihvatim da je to baš racionalno. Čini mi se, kada vi bili u situaciji da uzmete i život i da vas Tomislav Nikolić ili neko drugi od srpskih radikala pita - kakvi ste ljudi, vi biste rekli - pa racionalni. Ali, sigurno da do toga neće doći. Vrlo često iz te poslaničke grupe, koja ima u svom nazivu i broj, čuje se – tema. Ti poslanici, čast izuzecima koji su ovde govorili, neki nikada nisu izašli za skupštinsku govornicu, nisam siguran da pročitaju sve zakonske predloge, a uvek podsećaju neke poslanike o temi. Život građana Srbije, život svih u Srbiji, privredne aktivnosti i tokovi, to je tema svih narodnih poslanika. To je tema ovog visokog doma. Reći ću vam na kraju kakvo mišljenje imam. Sada da se vratim i komentarišem ovaj zakon. Ovlašćeni predlagač u ime Vlade Republike Srbije je ministar privrede, gospodin Bubalo. To je jedan od retkih ministara koji ispoštuje ovaj visoki dom i uvek se nađe tu kada su na dnevnom redu zakoni iz njegove oblasti. To je ono po čemu njega srpski radikali mogu da pohvale. Ministar Bubalo sada je okupio veću ekipu saradnika nego što je to do sada bio slučaj. Voleo bih, kao čovek koji dolazi iz Podrinja, da ministar Bubalo, sa svojim saradnicima, ode do "Viskoze" u Loznicu, do rudnika "Veliki Majdan" u Ljuboviji, do "Ravnaje" u Malom Zvorniku, do "26. septembra" u Krupnju. To bi trebalo da bude zadatak ministra za privredu i njegovih saradnika. Gospodine Prorokoviću, nisam nabrojao sve firme koje imaju probleme. Neke imaju probleme. Rudnik "Veliki Majdan" iz Ljubovije ne može da pokrene svoju privrednu aktivnost. "Ravnaja" sada sasvim solidno posluje. Zašto se ne bi učinilo nešto da ona bude još veći nosilac razvoja opštine Mali Zvornik, odakle mi dolazimo, i to bi trebalo da bude zadatak Ministarstva za privredu. Ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o založnom pravu nad pokretnim stvarima i upis u sudski registar očekivali smo da bi mogao da bude na dnevnom redu, ali da se ukida agencija koja će vršiti registar privrednih subjekata. Pored agencije, koja ima zadatak da vrši registraciju privrednih subjekata, ona vrši i registar založnog prava, kao i obezbeđenje odnosno vodi registar o pokretnim stvarima. Da vam kažem, sve češće će se morati obezbeđivati založno pravo za podizanje, odnosno pokretanje privrednih aktivnosti. Zbog toga, gospodine Prorokoviću, ne bi bilo loše da ministar poseti kako one firme koje uopšte privredno ne funkcionišu, tako i one koje imaju neke solidne rezultate i one koje su veoma uspešne, sa ekipom ljudi iz firmi koje veoma loše ili nikako ne obavljaju svoju privrednu aktivnost, da bi jednostavno naučili o tim preduzećima. Verovatno ima mogućnosti za tako nešto. Pokušaću konkretno pojedine članove zakona da izanaliziram. U članu 3, koji je u vezi sa članom 57. postojećeg zakona, kaže se da se on menja i glasi: "Registar zaloga vodi Agencija, preko Registratora". Vrlo često će se pomisliti da je to preko registratora, u koji se odlažu određena akta ili dokumenta. Ovo je suvišno da bude regulisano u ovom zakonu, ako je to Zakonom o agenciji privrednih registara već predviđeno. Smatramo da ovo ne treba duplirati i dodavati. "Registrator se imenuje (dakle, lica koje vrši ovaj registar) na period od četiri godine, s tim što isto lice može biti ponovo imenovano." Zašto se to ovom licu, koje je po nama običan službenik, koji je mogao da bude radnik Ministarstva za privredu, stavlja mandatno pravo odnosno da ono ima mandat četiri godine. Da li zbog toga što posle određenih izbora mogu da budu članovi, odnosno registratori lica određenih stranaka, odnosno one stranke čiji je ministar šef resornog ministarstva. U ovom članu se kaže i kada prestaje radni odnos registratoru. To je sasvim logično i normalno, kao i svim drugim zaposlenim. Nije to trebalo ovde posebno predviđati. Posle člana 57, dodaje se član 57a, koji glasi: "Registrator ima ovlašćenje i obaveze", pa dalje da ne čitam, da vas ne zamaram. Šta je to? To je nešto što treba predvideti pravilnikom o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji. Ako je to, a kod vas jeste agencija, onda je to verovatno predviđeno tamo i ne mislim da treba posebno ovu problematiku regulisati tim zakonom. Zatim, u članu 60, to je član 5. zakona o izmenama i dopunama ovog zakona, se kaže: "Za upis i brisanje podataka iz registra zaloga, kao i za druge usluge koje pruža Agencija u skladu sa zakonom, plaća se naknada." Visinu naknade utvrđuje upravni odbor. Ovo me malo podseća na nedavno usvojeni Zakon o turizmu u ovom parlamentu, u kojem se kaže da lica, koja će obavljati poslove vodiča, moraju da polažu stručni ispit i moraju da plate, prilikom polaganja tog ispita, određen finansijski iznos, samo što u tom zakonu nije predviđeno koliko novčanica, u kojim apoenima. Mislim da ovo detaljisanje u zakonima je nepotrebno i zakon treba da predvidi drugi okvir u kojem i kako treba raditi. U članu 8. ovog zakona kaže se: "Dokumentacija na osnovu koje je izvršen upis u Registar zaloge je sastavni deo Registra zaloge do njenog prevođenja u elektronsku formu". Gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, možete sve zakonske propise da prevedete u elektronsku formu, sve dok ne budemo ukinuli korupciju, mito, pljačku, dok ne budemo izvršili pravilnu privatizaciju, ova zemlja neće ući u Evropsku uniju i neće biti interesantna nikome. Znači, svi zakonski predlozi mogu da dobiju elektronsku formu, ali to nije ono što omogućava bolji život i bolji standard građanima. Trebala bi, pre svega Vlada, i Ministarstvo za privredu, kao jedno od najbitnijih ministarstava, da malo više računa povede i o tome. Ne znam koliko vodite, pretpostavljam da se ekipa konsoliduje, da želite tom delu posla da posvetite i odgovarajuću pažnju. Očigledno je, to građani Srbije vide i znaju, to nije dovoljno. Dalje, u članu 10. ovog zakona kažete: "Registar zaloga počinje sa radom 1. jula 2005. godine"; 1. juli 2005. godine je sutrašnji dan, gospodo. Rekli ste malopre, kada je gospođa Vjerica Radeta govorila o ovome, da ima amandman na taj zakon, a mi sada govorimo o načelnoj raspravi o ovom zakonu, kada budemo govorili o pojedinostima onda ćemo videti koji sve amandmani imaju i onda ćemo imati jedan osvrt koji treba da stoji vezano za ovaj zakon. Na kraju, da vam kažem da, kada sam postao narodni poslanik sa liste SRS prof. dr Vojislav Šešelj, bio sam ponosan i srećan, kao pretpostavljam i većina od vas sa vaših lista. Očekivao sam da ulazim u najviši zakonodavni dom u Republici Srbiji, i to je tačno i tu ćete se složiti. Ali, nisam očekivao da ćemo ovu Narodnu skupštinu u ovo pretvoriti. Pretpostavljam da će predsednik Narodne skupštine da reaguje, ali bi isto tako trebalo da reaguje kada nam dolaze ovakvi zakonski predlozi – ne mislim na ovaj, o ovom smo mi već ranije rekli – nego kao što je zakon o izmenama i dopunama Zakona o radu, da bi predsednik Narodne skupštine, da sačuva njen ugled i integritet i sve nas narodne poslanike, trebalo to da ne uvrsti u dnevni red. Reći će mi - vanredno zasedanje, prihvatiću i to, ali nisam očekivao kao kandidat za narodnog poslanika sa liste SRS prof. dr Vojislav Šešelj da nam preti opasnost da se pretvorimo u agenciju vlade za donošenje zakonskih akata. Ovo može da potraje samo jedno određeno vreme do narednih izbora, a na narednim izborima, uz pomoć građana Srbije, verovatno ćemo mi preokrenuti političku sliku i političko stanje u Srbiji.
Replika. Izvolite, gospodine Prorokoviću. Mislio sam da se odnosi na broj, pa nema nijedne stranke koja ima cifru, a da je zastupljena u parlamentu. Bio je DC, to je šesto rimsko, ali više nema nijedne. Izvolite.
Gospodine Periću, sa većim delom vašeg izlaganja apsolutno ću se složiti, ali neću se složiti sa onim delom izlaganja gde ste govorili o neophodnosti i potrebi ministra da poseti neke privredne subjekte. Ako će ministar da dođe samo da bi se prošetao, onda ne mora ni da dolazi. Na kraju krajeva, ministar da nam pomogne u situaciji u kakvoj su neki privredni subjekti u srednjem Podrinju, znate da ne može. Sa zastarelom tehnologijom, sa ogromnim dugovima i prema ino-partnerima i prema unutrašnjim dugovima, sa izgubljenim tržištima sa kraja sedamdesetih i početkom osamdesetih, ministar privrede teško može da nam pomogne. Oni ljudi koji mogu da nam pomognu jesu investitori, kako domaći i strani, jesu banke i mislim da nas treba da raduje činjenica da veći broj mladih ljudi u tim opštinama radi na određenim projektima, posebno iz oblasti turizma, za koji je veći broj investicionih fondova u inostranstvu zainteresovan. To je pravi način da zaposlimo ljude, a ne da stalno vršimo presiju na ministre da dolaze da rešavaju probleme, da pokušavaju da reše probleme tako što će dati iz budžeta određena sredstva, pa je pitanje kako će se potrošiti, što i jeste primer "Viskoze". Bolje znate od mene primer "Viskoze", koliko je od 1990. godine do danas dato novca toj firmi za restrukturiranje, a te pare su, u stvari, otišle na plate. To nije dobar primer kako se državni novac troši i mi za ta preduzeća moramo tražiti što banke, što investicione fondove, što strateške partnere, kako bi im pronašli tržište i zaposlili ljude. S druge strane, spomenuli ste dva primera, primer društvenog preduzeća "Ravnaja" i rudnika Veliki majdan u Ljuboviji. Mi tu imamo nasleđeno stanje koje ima veze samo sa birokratijom u ovoj državi. To može da se promeni jedino promenom Ustava Republike Srbije, jer u celom srednjem Podrinju živi se od tri sirovine, kamena, vode i drveta. Vlasnik svega ostalog što se tiče mineralnih sirovina, tako i ove tri stvari vlasnik, jesu Srbijašume. To je regulisano nekim prethodnim zakonima, prethodnim pravnim okvirima. Sada Srbijašume naplaćuje eksploataciju od državnih preduzeća, koja se finansiraju od budžeta. Imamo jednu potpuno nenormalnu situaciju i da bi tu nenormalnu situaciju rešavali moramo da idemo korak po korak. Prvo da se promeni Ustav, pa osnovni zakoni, pa da regulišemo rad javnih preduzeća, kako bi ta društvena preduzeća malo živnula i kako bi se sa regulisanim svojinskim odnosima moglo da privatizuje. Sada niko neće da ih kupi. Sa Velikim majdanom je slično. Kada su pravljeni veliki sistemi, krajem osamdesetih i početkom devedesetih, on je pridružen velikom sistemu koji se zove Trepča iz Kosovske Mitrovice. Mi sada imamo problem u Kosovskoj Mitrovici, jer imamo tri rukovodstva Trepče. Imamo albansko, imamo srpsko, imamo UNMIK-ovo. Jedini način da Veliki majdan proradi jeste da prvo promenimo, regulišemo te vlasničke odnose, da to bude nezavisan pravni subjekt, pravno lice, i mislim da to može da se menja jedino saglasnošću svih stranaka, kako u zakonodavstvu koje se tiče privrede ne bi dolazilo više do takvih turbulencija. Osnovna stvar koju moramo svi zajedno da uradimo jeste da promenimo Ustav.
Hvala obojici narodnih poslanika na doslednom zalaganju za loznički kraj. Replika. Narodni poslanik Sreto Perić. Po Poslovniku ste pogrešno protumačeni.
Moram da se složim u najvećem delu sa ovim što je gospodin Proroković govorio, međutim, nisam govorio o Ustavu, o Srbijašumama. Veliki majdan možda za mnoge od vas zvuči da je to velika firma. Ne, on samo u nazivu je veliki majdan. On je bio u sastavu Trepče. To je jedna firma koja je do ovih sadašnjih problema imala zaposlenih do 300 radnika. Nije veliki sistem, nije javno preduzeće, ali mislim da je bilo nekih kontakata i razgovora sa Ministarstvom za privredu, sa Ministarstvom za energetiku i rudarstvo, i ne treba čekati Ustav, ne treba čekati ni statut, niti bilo koji drugi pozitivni zakonski propis da bi se tu intervenisalo. Stoga smatram da ovo objašnjenje koje je gospodin Proroković izneo, vezano za ovo me je pogrešno protumačio i mislim da nije na mestu.
Hvala obojici na konstruktivnosti. Narodni poslanik Veroljub Arsić, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo sad sam čuo da je i Ustav kriv za privrednu situaciju države. Taj ko je to rekao treba da se zamisli da li je u pitanju Ustav ili koalicioni partneri koji gazduju Srbijašumama. Kako taj novac od drugih javnih preduzeća ide u Srbijašume i kako te Srbijašume raspolažu tim novcem i na šta ga troše? Nije problem Ustav. Na to se večito diže povika, kad god nešto u državi nije u redu, Ustav ne valja, pa zato ne možemo ni da vladamo kako treba. Biće da je drugačije, da su u pitanju vaši koalicioni partneri, tu cenu već plaćate i sva je sreća što posle izbora više u ovom parlamentu neće biti bar tih vaših koalicionih partnera. Tu su na dva, dva i po posto, tako da će otići u istoriju, tamo gde im je mesto. Kada je u pitanju ovaj predlog izmena i dopuna zakona, postavlja se pitanje šta će sada ovo na dnevnom redu Skupštine Republike Srbije i šta je ova vlada po pitanju ovog zakona do sada radila. Gospodine ministre, ovo je peta izmena ovog zakona otkada ova vlada postoji. Moram da kažem da barem u nečemu poslušate SRS, dobro proučite naše amandmane, možda i pročitate diskusiju nekog od poslanika SRS i evo ga novi predlog izmena i dopuna zakona. Postavlja se pitanje zašto prvobitna zakonska rešenja i one kasnije, bar prve izmene, nisu bile dovoljne. Nisu bile dovoljne zato što sve zakone koje radite izgleda da ih radite u nekoj želji da prikažete javnosti kako ova vlada radi ili želju da poslušate direktive EU, a napišete nešto na brzinu, ne razmislite o tome šta ste napisali. Stavite u skupštinsku proceduru, skupštinska većina koja je i ovim predlogom o izmenama i dopunama zakona dokazala da je Skupština instrument Vlade Republike Srbije, ta većina izglasa zakon, pa onda kada zakon uđe u primenu vidimo da zakon ne valja, iako je opozicija pričala šta u zakonu neće da valja, iako je SRS opominjala kako to treba da uradite, iako radite pogrešno, da bar to pogrešno malo ispravite. I sad su ovde izmene i dopune zakona. Suštinski ovde je samo reč o jednom, o agenciji, o novom javnom preduzeću, javnoj agenciji koju će Vlada Republike Srbije da ima i ništa više. Sve su ovo priče oko neophodnosti, uočenih problema; evo član 30. koji se menja, osnovnog zakona, pročitaću šta se menja: "Ako je jedan predmet založnog prava putem upisa u Registar zaloge, založen nekolicini poverilaca, red po kome se naplaćuju njihova potraživanja iz vrednosti tog predmeta određuje se prema trenutku upisa njihovih založnih prava u Registar zaloge." To se briše. Ali, da vidimo šta je novo što se dodaje u ovom zakonu. Kaže se: "Ako je isti predmet založnog prava, putem upisa u Registar zaloge, založen većem broju poverilaca, redosled isplate njihovih potraživanja iz vrednosti tog predmeta određuje se prema vremenu (dan, čas i minut) prijema zahteva za upis založnog prava u Agenciji za privredne registre." To je sada neka suštinska izmena. U članu 31. stav 2. i 3. se brišu. A šta se briše: "Ako upis u Registar zaloge prethodi predaji u državinu, upisano založno pravo uživa prvenstvo." To je stav 2. U stavu 3. se kaže: "Ako je zalogodavac prvo predao stvar u državinu jednom poveriocu, a zatim zatražio upis založnog prava u Registar zaloge u korist drugog poverioca, poverilac u čijoj državini se nalazi založena stvar uživa prvenstvo." Dakle, tu postoji i stav 4. koji kaže: "Založno pravo stečeno predajom u državinu uživa prvenstvo u odnosu na docnije založno pravo upisano u Registar zaloge, ako se zasniva na ugovoru o zalozi koji je zaključen u pismenoj formi i overen u sudu ili u drugom organu ovlašćenom za overavanje potpisa." Mi smo pominjali da su stavovi 2. i 3. suvišni, a stav 4. je sasvim dovoljan, i tada ste mogli da iskoristite to pravo i da ova dva stava brišete. Ali ne, sada imamo novu raspravu oko ovog zakona i oko ove materije. Dalje, šta je još suštinski, ono pravo, to je agencija. Dosadašnje rešenje u članu 57. ovog zakona je bilo: "Registar zaloge vodi nadležna organizacija, određena u skladu sa zakonom." Sada to više nije nadležna organizacija, sada je to agencija, i to se definiše u prvom stavu. Naime, Registar zaloge vodi agencija preko Registratora. To je cela suština ovog posla koji radite. Dakle, usaglašavate neke zakonske programe koji su potpuno nepotrebni. Postavlja se jedno pitanje, zašto mi otvaramo toliko agencija i da li imamo uopšte u državi neku instituciju koja bi mogla ovaj posao da radi koji sada rade agencije. A skupe su. Agencija mora da ima direktora, upravni odbor, nadzorni odbor, stručne službe i, gospodine ministre, vi ste član Vlade, pa postavite to pitanje i vašim kolegama u Vladi. Šta radi Narodna banka Srbije? Šta radi gospodin guverner Narodne banke Srbije, sa platom većom od 300.000 dinara? Da li mu je to jedini posao da kupuje vile, da kosi travu, da zatvara banke domaće i da zatvara osiguravajuća društva, da li mu je to jedini posao? Da li može Narodna banka Srbije, kao jedan državni organ, da vodi ovaj posao? Može, jer mogla je da nosi čitav platni promet, mogla je da vodi sve žiro račune pravnih i fizičkih lica, da nadgleda poslovanje i pravnih i fizičkih lica, pa sve to što rade agencije zajedno je dečija igra prema onome što je mogla da radi Narodna banka. Postoji određena infrastruktura koju ste nasledili, koja vam nije bila potrebna od kada ste platni promet prebacili u poslovne banke, postoji kadrovska infrastruktura, ljudi koji su radili taj posao i koji su stručnjaci. I šta ste uradili sa njima? Poizbacivali ste ih napolje, pa ste ih pustili da se snalaze po poslovnim bankama kako stignu i umeju, a poslovni prostor Narodne banke Srbije dali ste Nacionalnoj štedionici. Sada vam trebaju agencije, sada treba još neko vaš da se uposli, pa smo onda izmislili i način finansiranja agencije. Dakle, kako se finansira agencija? Po članu 60. troškovi upisa plaćaju se, u skladu sa zakonom, obavezno za upis ili izmenu podataka u Registru, pretraživanje koje uključuje dobijanje izvoda. Za to je do sada, odnosno po ovom dosadašnjem zakonu, bez ovih izmena i dopuna, i jedino za to je moglo da se naplaćuje. A sada se kaže: "Za upis i brisanje podataka iz Registra zaloge, kao i druge usluge koje pruža Agencija u skladu sa zakonom, plaća se naknada." Znači, sada može bukvalno sve što im padne na pamet da bude predmet plaćanja iz rada ove agencije, pa se sada postavlja pitanje, da li građani postoje zbog agencije ili agencija zbog građana. Gospodinu Slavoljubu Matiću, koji mi stalno dobacuje dok sam za ovom govornicom, postojala je koalicija između SRS u Požarevcu, SPS-a i DSS-a. Koalicija je propala, zato što odbornik DSS-a nije hteo da glasa za predsednika Skupštine iz DSS-a, a kandidat za predsednika Skupštine iz DSS-a bio je Slavoljub Matić.
Molim vas, na ovakve stvari se ne odgovara. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Antić. Izvinjavam se, gospodin Rankić se slaže, izvolite odmah, gospodine Matiću, nisam video da ste tražili repliku, oprostite obojica.
Koliko znam, bio sam izabran za predsednika Skupštine, gospodine Arsiću. Ne znam o čemu vi pričate. Doduše, pojedini odbornici nisu želeli da glasaju za kandidate iz SRS za potpredsedničko mesto i o tome se radi. Međutim, ne radi se o tome, radi se o tome da ste vi u koaliciji sa Karićevom strankom, vaše sve kritike usmerene su ka radu Republičke vlade i pokušavate ovde da jednom destruktivnom politikom, koja se, kada su u pitanju zakoni, otprilike svodi na to da pišete amandmane na pojedine članove zakona gde se navodi samo - briše se. Želite da izbrišete sve zakone i konkretno, pokazujete se na delu kada ste u vlasti da delate sa Karićevom strankom. Tako činite u Požarevcu, gospodine Arsiću, i to je čitava vaša priča. DSS u Požarevcu ne želi da bude u vlasti sa Karićevom strankom, a znate zbog čega? Zbog toga što je Karić zatvorio požarevačku privredu, zatvorio je Požarevačku banku, iznosio je devize tokom 1991. i 1992. godine i ti procesi stoje, jer Karićeva stranka ima podršku još od jedne stranke, od DS-a ima podršku, imala je tokom 2001. i 2002. godine, upravo ta grupacija, kompanija oko Bogoljuba Karića. Zbog toga taj primer kako se iznosi novac iz banke, kako se potom banka uništava, nije mogao da se nađe na onom mestu gde treba, a to je da se presudom suda donese konačna odluka i mi imamo jedan veliki problem. Vi imate još veći problem, gospodine Arsiću, vi ste mimo čak i politike svoje stranke ušli u koaliciju sa Karićevom strankom i nemojte mene da dovodite u takav kontekst.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, pominjanje SRS. Izvolite.
Zamolio bih vas, gospodine Matiću, da ne tumačite politiku SRS, zato što ne umete da je protumačite. To ko je sa kim u koaliciji na lokalu, kada bismo otvorili tu priču, morao bih da vas pitam sa kim ste u Gradištu u koaliciji? (Slavoljub Matić, sa mesta: Nismo u vlasti, pričao sam o Požarevcu.) Morao bih da vas pitam sa kim ste u Beogradu u koaliciji? Možda i tu niste u vlasti, pa ima li većeg zla nego biti sa DS-om u vlasti, ima li većeg zla za Srbiju? Svedok sam kada ste ovde morali da predate poslaničku legitimaciju jer su vas izbacili iz Skupštine. Nemojte da čačkate, gospodine Matiću, sve gledam da se Srbija smiri, teška nas vremena čekaju. Vi čačkate s kim je ko u lokalu u Požarevcu. Jeste li svuda u lokalnoj samoupravi koalicije birali po svom opredeljenju, po stranačkom opredeljenju? Ne mogu da verujem. Onda nikada niko nigde ne bi bio na vlasti. Napravili ste besmislen Zakon o lokalnoj samoupravi, po kojem odbornici moraju sami da biraju ko će sa kim u koaliciju i stranka ne sme da se meša, ne može da se meša. Ne znam s kim bi trebalo ići u Požarevcu. Jel' može sa vama da se napravi koalicija? Jel' imamo dovoljno za vlast? Mislim da nemamo. Ako imamo onda odmah sutra, ali nemojte da mešate Karića sa njegovim odbornicima širom Srbije. Karić je zlo, političko zlo, i treba ga potpuno politički uništiti. Ja sam za to da krenemo svi da ga uništimo. Pošaljite mu kontrolu da konačno utvrdi, ne da šalje Dinkić koji je sa njim u dilu, nego da neko konačno utvrdi kako on pljačka državu. Nemojte ovde da izlazite da čačkate Srpsku radikalnu stranku, nema razloga i ne osećam nekako previše želje, nemam ni motivacije da se sa Demokratskom strankom Srbije ovog časa previše kačim, iz više razloga. Meni je sada Demokratska stranka zapretila da će da nas rasturi, znači ulazimo u otvoreni sukob, jer ako neko hoće da nas rasturi moram da se branim i moram sa ovima iz G17 plus, jer oni nisu ni zapretili, a uništiše Srbiju. To su mi trenutno dva politička suparnika u Skupštini. Od jednog da se odbranim da me ne rasturi, a od drugog da odbranim Srbiju da je ne rasturi. Vas nigde ne vidim tu i nemojte da širite front, ne udarajte na Srpsku radikalnu stranku. Ko je na nas krenuo, u startu je nadrljao.
Molim sve poslaničke grupe, dobili ste pismo u međuvremenu, da se o njemu izjasnite i da sve poslaničke grupe predlože članove za Odbor za lokalnu samoupravu, na kojem je moguće raspraviti i ova pitanja oko lokalne vlasti. Nema potrebe uopšte na centralnoj sednici o tome govoriti. Replika na izlaganje gospodina Nikolića, narodni poslanik Albijanić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, opaska je izgovorena za skupštinskom govornicom. Vi dobro znate da gospodin Dinkić nije ni u kakvom dilu sa Bogoljubom Karićem. Naprotiv, naplatio mu je ekstraporez. Sa druge strane, imamo trenutno arbitražu u Cirihu, čekamo zaključke, a nakon toga sledi da država uspostavi svoje mehanizme i završi priču sa "Mobtelom", da znamo kako tu stoje stvari. To je sasvim jasno. Što se tiče G17 plus, dakle mi zaista odgovorno vodimo ovu državu, a nekoliko signala je stiglo u poslednja 24 časa, koji su vrlo pozitivni. Prvi i najznačajniji je iz SAD. Vi dobro znate da su Srbija i Švajcarska u 19. veku prve dobile status najpovlašćenijeg trgovinskog partnera sa Amerikom. Danas predsednik SAD ponovo je omogućio takav status Srbiji. Preko 4.000 domaćih proizvoda imaće potpuno slobodan pristup američkom tržištu. Pet godina nakon petooktobarskih promena ova vlada je uspela da vrati Srbiju na mesto koje joj s pravom pripada. Ova odluka SAD predstavlja veliko priznanje i podršku čvrstom reformskom kursu koji sprovodi Vlada Republike Srbije. Još dva signala su došla u poslednja 24 časa. Makro finansijska pomoć Evropske unije, to je glas koji nam je poslao profesor, potpredsednik Vlade, gospodin Miroljub Labus. Još jedan glas, vrlo pozitivan, to je zahvaljujući gospodinu Dinkiću i gospodinu Jelašiću, odobrena je pauza u isplaćivanju duga prema Pariskom klubu poverilaca. To znači da ćemo moći sredstva da ulažemo u investicije bez vraćanja odmah. Ono što je važno, to je imidž i to je način na koji rade stranke vladajuće koalicije. To je imidž i to je način na koji G17 plus Srbiju vodi u Evropu.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Zaista je načinjena povreda Poslovnika i ne mogu preko toga da pređem. Ako nešto radite sa računarom, znate da postoje skriveni fajlovi. Pošto ste ovde izneli otvorene fajlove, da razgovaramo malo o skrivenim. Postoje još dve poruke. Jedna od Senata, jedna od Kongresa. Čime ste zaslužili u poslednja 24 sata ovu tzv. nagradu, ovaj status povlašćenog trgovinskog partnera sa SAD? Da li smo mi maloletni ili maloumni pa nešto ne smete da nam kažete, a saznaćemo u roku od sledećih 15 dana? Ako nas Kongres i Senat grubo osude, a 24 sata posle toga mi dobijemo nekakav status zbog koga likujete vi eksperti i vaši poslanici, profesori, predstavnici, kako ih zovete, samo mi recite šta se desilo u ta 24 sata. Šta ste prodali, predali? Šta ste dogovorili? Ima jedna američka poslovica, pa bih voleo da je zapamtite, gospodine, za sva vremena - besplatan sir nalazi se samo u mišolovci.
Zahvaljujem na ideji da postoje američke poslovice. Zahvaljujem se, sjajno zvuči. Dužan sam da obavestim da, kao što svi znate, izvršna i zakonodavna vlast rade odvojeno i svi znamo, piše u obrazloženju izvršne vlasti SAD čime je Srbija zaslužila - doslednim zakonskim sprovođenjem i obezbeđivanjem zakonskih uslova, dakle radom ove skupštine, svih mera koje je Vlada Srbije u međuvremenu preuzela u okviru međunarodnih obaveza sa MMF i Svetskom bankom i, konačno, u okviru bilateralnih odnosa. Zbog toga naravno ovo jeste zajednički uspeh Srbije. Nemojmo da Srbiju delimo i isto tako nemojmo više da sprečavamo gospodina Rankića da nam se obrati povodom ovog zakona. Izvolite, gospodine Rankiću, a potom narodni poslanik Zoran Antić. Dužan sam takođe da vas obavestim da bi odbori sutra mogli da završe svoj posao, neće biti sednice u petak, radiće samo odbori, a sednica će se nastaviti u ponedeljak. Današnja će produžiti rad na onoj tački dnevnog reda gde budemo u 18,00 časova, biće produžen rad do završetka samo te tačke, a onda nastavljamo u ponedeljak u 10,00 časova. Izvolite, gospodine Rankiću.
Čuli smo da se Vlada ponaša kao radio-prijemnik, izgleda da intenzivno prikuplja signale. Međutim, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar da nije stigao danas na dnevni red ubeđen sam da se ništa u Srbiji ne bi izmenilo. Da nema ovih izmena ova oblast bi potpuno funkcionisala na način kako funkcioniše, ali jedna potvrda za moju tvrdnju jeste i u članu 3. pa nadalje, gde se uglavnom ovim izmenama predviđa uvođenje registratora. Ovo je, naime, mogla Agencija za vođenje privrednih registara da jednostavno uredi svojim unutrašnjim aktima, statutom Agencije i da na osnovu tog statuta uvede registratora. Nije bilo potrebe za tim da Skupština danas raspravlja. Međutim, šta je ono što je ovo ministarstvo kao predlagač izbeglo, a što se strahovito branilo u prethodnim predlozima zakona, to je u članu 3. koji se odnosi na član 57, gde je predviđeno da se registrator imenuje na period od četiri godine, s tim što isto lice ne može biti ponovo imenovano. Mi smo ovde imali mnogo puta o tome raspravu, gde se tvrdilo da je neophodno pet godina za imenovanje pojedinih lica iz razloga, kako je to nama obrazlagano ovde, da bi se postiglo da to budu vanstranačke ličnosti, ličnosti koje nemaju veze sa politikom i da se održi kontinuitet u radu nekih organizacija, agencija, ili da su u pitanju neke druge ustanove i da je neophodan taj period od pet godina. Sećam se onih iz Vlade koji su zdušno branili te stavove, a vidite da predlagač, Vlada, ima ministarstvo kome je potpuno jasno i kaže četiri godine. To se izbegavalo zbog toga što je otprilike četvorogodišnji redovni ciklus kada su izbori u pitanju, ovde to nije smetalo da bude četiri godine i ovo niko neće kritikovati. Na kraju ovog člana, govori se o tome da registrator može biti razrešen pre isteka perioda na koji je imenovan, a navedena su tri razloga: na zahtev registratora, a što je potpuno logično; ako registrator ne obavlja svoju funkciju u skladu sa zakonom, takođe potpuno logično; na kraju, iz drugih razloga utvrđenih zakonom. Ako su ti drugi razlozi utvrđeni ovim zakonom, onda je trebalo da stoji - i iz drugih razloga utvrđenih ovim zakonom. Međutim, ovim zakonom drugi razlozi nisu utvrđeni zbog kojih može biti razrešen, ali i nekim drugim zakonima. Ne znam da li to možda nije predviđeno Zakonom o državnim službenicima, ali ako jeste, to niste mogli staviti ovde, u ovoj zakon, jer je on na dnevnom redu tek na kraju ovog zasedanja. Znači, ništa se suštinski ne bi izmenilo da ovo praktično nije danas na dnevnom redu. Poslanici se oko ovog zamaraju, Agencija za privredne registre zaista je mogla ovo da obavi svojim nekim aktom, praktično statutom da propiše postojanje registratora itd. Kod člana 5. koji se odnosi na član 60, takođe sam prilično pozitivno iznenađen, gde kaže da visinu naknade iz stava 1. ovog člana određuje upravni odbor Agencije uz saglasnost Vlade Republike Srbije. Ubeđen sam da je to samo zato što ovaj predlog ne dolazi iz Ministarstva finansija. A da nekim slučajem dolazi iz Ministarstva finansija, ovde bi stajalo da visinu naknadu iz ovog stava određuje ministar nadležan za poslove te i te. Prema tome, osvrnuću se vrlo kratko na obrazloženje. Kod razloga za donošenje zakona naveli ste kao jedan od razloga: zakon se donosi kako bi se zainteresovanim licima omogućilo da istovremeno založe pokretne stvari i zadrže ih u državini. Valjda je cela suština zakona, ovo o založnom pravu na pokretnim stvarima, da ih imalac založi, ali da ih zadrži u državini, jer u protivnom bi to bilo otuđenje po bilo kojoj osnovi, da li je razmena ili prodaja, a suština celog zakona jeste u tome i ne vidim zašto bi to stajalo u obrazloženju ovih dopuna i izmena. Jedna stvar mi je posebno smešna, moram to priznati, a vezana za ovaj zakon, opet u razlozima za donošenje, gde se kaže da je Agencija sa vođenjem registra privrednih subjekata i registra finansijskog lizinga otpočela još 31. decembra 2004. godine. Stvarno mi nije jasno ko to radi 31. decembra, uoči Nove godine. Verujem da nikoga nisu registrovali taj dan, možda su napravili neku proslavu da bi, eto, pred Novu godinu, kod građana se stekao utisak kako još nešto uspešno počinje da funkcioniše. Da je bar ovde 3. ili 4. januar, kada prođu novogodišnji praznici, pa bilo bi potpuno jasno. Nije mi jasno šta bi ovome ko je pisao obrazloženje da stavi da je agencija otpočela još 31.decembra 2004. godine. Zaista, uoči Nove godine voleo bih da predlagač izađe i da kaže da li su išta oni registrovali taj dan, osim onoga što su naknadno napravili neku prigodnu proslavu pre dočeka Nove godine. Hvala.
Hvala vam, gospodine Rankiću. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, čudi me da nema malo više interesovanja za ovaj zakon i da su samo poslanici SRS zainteresovani za ovaj zakon, zato što ovaj zakon definitivno u Srbiju uvodi zelenaštvo, zato što će da opljačka, ponizi, degradira stotine hiljada ljudi. Posle jedne jako loše ekonomske politike koja se sprovodi u prethodnim godinama, evo došli smo u situaciju da se jednim zakonom reguliše kako će građani da izgube sve, izgubiće svoju pokretnu imovinu, odnosno založiće jei u potpunosti će da se ostvari onaj koncept spržene zemlje, sa kojom se krenulo 2001. godine. Hteo bih iz razloga za donošenje ovog zakona da pročitam, koliko su oni neistiniti i neiskreni, jednu rečenicu: da se poveća kupovna moć građana i privrednih subjekata, pa samim tim da se stvore uslovi za ubrzani razvoj privrede. Ovim zakonom, eventualno, može da se podstakne lična potrošnja i ništa više od toga. Mogu eventualno građani koji su ostali bez posla i bez ikakvih primanja da prežive još neki mesec. Podsetio bih vas samo da smo u toku prethodne godine, merama monetarne politike, obavezali banke da povećaju obavezne rezerve, a čini mi se sa 30 na 40%, baš da bismo smanjili ličnu potrošnju, jer Vlada je tada tvrdila da imamo nivo lične potrošnje prevelik, da nema investicija u privredu i da sva sredstva odlaze u potrošnju, povećava se trgovinski deficit. Ukinuti su čekovi građana sa istim obrazloženjem, a sada izlazite sa jednim zakonom koji je potpuno kontradiktoran, a iz čega jednostavno izlazi baš ono što sam malopre rekao, da je cilj ovog zakona da se dobar deo građana Srbije koji je opljačkan, ostao bez posla, dovede u dužničko ropstvo. Onako kako ste samu zemlju doveli u dužničko ropstvo, pa tako nameravate i građane Srbije da uvedete u bedu i siromaštvo, da unizite i uništite dostojanstvo, ponos, samopouzdanje građana Srbije, i po onom konceptu sa kojim ste započeli, da od građana Srbije stvorite samo armiju običnih potrošača, spuštenih glava, koji se sekiraju šta će sutra i kako da prežive još koji mesec. To su, nažalost, efekti ovakve ekonomske politike. To je samo završna faza jednog koncepta sa kojim ste krenuli, kažem, dolaskom DOS-a na vlast. Možda je prilika, s obzirom da je tu ministar prisutan, malo sam govorio pre podne, govoreći o Zakonu o radu, o problemima u "Soko Štarku", da se ministru postavi pitanje: namerava li ministar da podstiče privatizaciju i pljačkanje malih akcionara, jer je Akcijski fond pridružio svoje akcije. Uglavnom penzioneri i radnici "Soko Štarka", siguran sam da ćemo tokom leta imati dosta takvih primera, stavljeni su u situaciju da budzašto prodaju svoje akcije i da ih na neki način država potkrada. Mislim da je krajnje vreme da se prestane sa ovakvim neozbiljnim zakonima, da se okrenete građanima Srbije, da ih ne obmanjujete, da rešavate njihove probleme, a ne da Srbiju doživljavate, možda je malo jak termin, kao kravu muzaru, da se na sve načine borite da od građana zadnji dinar izvučete. Okrenite se proizvodnji, novim radnim mestima, okrenite se nečemu što može da vrati nadu građana Srbije. Ovakvim zakonima vi im samo pokazujete da će naredne godine živeti u još većoj bedi i siromaštvu. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Antiću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika. Ne. Zaključujem načelni pretres. Ministar, povodom sledeće ili povodom prethodne? Izvolite, ministar Bubalo, zaključio sam, ali nije problem. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, čuli smo diskusiju u načelu vezano za predloženi Predlog zakona o izmenama Zakona o zalozi. Samo nekoliko razjašnjenja, kako ne bi bilo nedoumica. Dakle, nema novih agencija. Ovim zakonom se ne ustanovljava nijedna nova agencija, nema novih registratora. Registrator je ustanovljen zakonom i to Zakonom o privrednim registrima. Zašto ministarstvo, a pošto je to bilo pitanje, ne vrši registraciju zaloge. Prema zakonima o Vladi i ministarstvima, Ministarstvo u ovom slučaju radi kontrolu i superviziju u drugom stepenu. Agencija je ta koja vrši registraciju, pa između ostalog i registraciju zaloge. Ovaj posao do sada nije registrovan u Agenciji za registraciju privrednih subjekata, a glavna stvar je da se zahteva produženje već konstituisane zaloge, jer bi se u protivnom prioritetno založno pravo ugasilo. Postupak i organi koji su regulisani ovom izmenom gotovo su identični kao i za vođenje registra privrednih subjekata. Upravo je unifikacija ono što se želelo postići. Opet na temu onoga zašto se to ne radi u ministarstvu, želim samo da dam neke podatke. Trideset hiljada zaloga ima samo Uprava prihoda. Ne znam da li mislite da je izvodljivo da se neko u ministarstvu bavi time i da vrši sve zaloge koje želimo da objedinimo na jednom mestu. Radi se na tome, što je i filozofija koja je danas prisutna u svetu, da se sve obavlja na jednom mestu, da imamo elektronsku vladu i da na jednom mestu mogu da se dobiju svi potrebni podaci o privrednom subjektu. Dakle, prvi put se ustrojava jedinstveni registar svih založenih prava, bez obzira da li je u pitanju sudska zaloga, zakonska zaloga ili ugovorna zaloga. To je na neki način i odgovor na ovo što je gospodin Sreto Perić rekao, jer želimo da se na jednom mestu nađu svi potrebni podaci o nekom privrednom subjektu. U članu 57. osnovnog zakona je predviđeno usklađivanje sa Zakonom o privrednim subjektima i otuda je nešto detaljnije rešavanje pitanja koja se nalaze, istina, delimično rešena i u Zakonu o privrednim registrima. Naš sistem registracije se preuzima ovih dana. Naši eksperti, upravo iz Agencije za privredne registre i oni koji su bili konsultanti za izradu ovog zakona koji mi imamo, upravo su se ovih dana vratili, bili su u Bugarskoj i Makedoniji, koje u celini preuzimaju naše rešenje, jer je od Evropske komisije ocenjeno da je zakonsko rešenje koje imamo u domenu registracije privrednih subjekata jedno od najboljih rešenja za ovu oblast u Evropi. Gospodin Veroljub Arsić je spomenuo da je ovo neka peta izmena. Ako pogleda samo malo pažljivije obrazloženje i ako vidi da postoji samo jedan službeni list u kome je objavljeno, vrlo lako će ustanoviti da je ovo prva izmena Zakona o zalozi i da od 2003. nije bilo intervencija na ovom zakonu. Takođe je ukazao da se sada izmenama prepisuju rešenja koja je Radikalna stranka ponudila u nekom ranijem periodu, prilikom donošenja zakona. Verovatno je to sada bio razlog da se najnoviji amandmani ne obrazlažu od strane Radikalne stranke i vrlo se jednostavno formulišu: "briše se". Član 30; ovde je istaknuto da je u pitanju neznatna izmena zakona, a zapravo je veoma bitna izmena, jer poštuje redosled ranije uspostavljenih zaloga. Ukoliko bi se oslonili na momenat upisa, a upis može da bude sa odloženim dejstvom ili da se desi realizacija upisa i za godinu dana, onda bi narušili pravo onima koji su ranije uspostavili pravo zaloge. Otuda je izmena vrlo bitna i vezuje se za dan prijema, odnosno za dan predaje. U članu 31, ako je bilo predloga od strane SRS da se dva stava još ranije brišu, onda mislim da je zadovoljstvo da konstatujemo da smo sada to prihvatili, da su zaista ta dva stava nepotrebna i zato se brišu. Naravno, na dve poslednje diskusije ne bih davao komentar, jer su one bile upućene pitanju da li nam treba zakon o zalozi, osnovnom zakonu, a ne Predlogu zakona o izmenama ovog zakona, pa pošto je to neko prošlo vreme i trebalo se pitati da li nam takav zakon treba i da li je on zelenaški, to je trebalo učiniti 2003. godine, a ne danas kada ga menjamo, usklađujemo sa nekim drugim zakonima i kada ga, zapravo, poboljšavamo.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, replika ili po Poslovniku?
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, bio sam ovlašćeni predstavnik kod donošenja ovog zakona kada je gospodin Vlahović nastupao u ime one vlade, i profesor Orlić, koji je bio tvorac zakona. I na Odboru za finansije i ovde smo vodili raspravu, i podnosio sam amandman koji tada nije prihvaćen, sa obrazloženjem da će u praksi to biti tako, a da amandman formalno ne može da bude prihvaćen. Trudio sam se da, pre svega, poljoprivredni proizvođači, vlasnici osnovnog stada, jata, krda, roja itd. imaju pravo da založe ovu svoju imovinu i da ostvare prava po osnovu zaloge, tim pre što osnovno stado uglavnom ima reproduktivnu sposobnost. Pitanje je i bilo da li se može precizno regulisati sistem osiguranja, pošto je to bilo jako važno u tom trenutku. Amandman nije prihvaćen, jer država, navodno, nije mogla da garantuje to, jer je to pitanje u sferi osiguranja, a ne u sferi onoga za šta je država nadležna. Sad želim da vas pitam da li postoje primeri da su ljudi iskoristili ovo pravo po osnovu osnovnog stada, jata, krda itd. Ako to nije, to nije dobro. Nisam mogao da podnesem amandman, jer nisam mogao da se vežem za konkretan član. Koristim priliku, u ime brojnih proizvođača koji su me zamolili da to sada ovde pitam, da li je moguće da oni ovo pravo ostvare? Ako nije moguće, molim vas da izučite ovaj problem i da predložite novu izmenu i dopunu. Garantujem da će svaki poslanik u ovoj skupštini da glasa za to. Dakle, stvar je potpuno čista, ne ideološka, ne stranačka. Radi se o tome da seljaci dobiju pravo da založe kravu, konja, svoje stado i da po tom osnovu dobiju kredit da mogu da reše neki drugi problem. Bio bih vam zahvalan.
Reč ima ministar Bubalo.
Mislim da je ova intervencija u redu, samo želim da dam objašnjenje. Radi se o sledećem: kada je u pitanju zemlja, pošto je u pitanju nepokretna stvar, ne možemo da pričamo u okviru Zakona o zalozi o pokretnim stvarima. Zemlja se rešava putem hipoteke. Kada je u pitanju stado i sve ostalo, to je predviđeno u formularima. Faktički, u praksi će moći da se zalaže, to su pokretne stvari, tako da neće biti nikakvih problema da se reguliše putem ovog zakona.
Zaključujem načelni pretres o ovoj tački dnevnog reda. Prelazimo na 42. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O REGISTRACIJI PRIVREDNIH SUBJEKATA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat 37 minuta 12 sekundi, Demokratska stranka Srbije – jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka -Boris Tadić – 44 minuta 24 sekunde, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta, 24 sekunde, Srpski pokret obnove - Nova Srbija – 21 minut 36 sekundi i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a, tri poslanika SDP i jedan nezavisni poslanik, po pet minuta, na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Ovlašćeni predstavnici za ovu tačku dnevnog reda ispred Demokratske stranke - Boris Tadić je Aleksandar Vlahović, a ispred Socijalističke partije Srbije je Rajko Baralić. Molim poslaničke grupe, ukoliko to nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, dr Predrag Bubalo, ministar privrede, želi reč? Izvolite, ministre.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Poštovane dame i gospodo, uvaženi poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o registraciji privrednih subjekata. Zakon o registraciji privrednih subjekata, Službeni glasnik Republike Srbije br. 55 od 2004. godine, donet je kako bi se pojednostavio, ubrzao i formalizovao postupak osnivanja privrednih subjekata i kako bi se stvorila jedinstvena, centralizovana i ažurna elektronska baza podataka o svim privrednim subjektima u Srbiji. Zakonom o Agenciji za privredne registre, Službeni glasnik Republike Srbije br. 55 od 2004. godine, osnovana je Agencija za privredne registre, nadležna da vodi registar privrednih subjekata. Agencija je otpočela rad 1. januara 2005. godine i do 15. juna ove godine podneto je 68.000 zahteva za prevođenje privrednih subjekata koji su do sada bili registrovani u trgovinskim sudovima u Registru privrednih subjekata. Na navedeni način stvorena je ažurna elektronska baza podataka o svim preduzećima koja posluju na teritoriji Srbije, bez Kosova. Nakon donošenja pomenutih zakona, krajem novembra 2004. godine, donet je Zakon o privrednim društvima. Taj zakon je predvideo izmene pravnih formi organizovanja privrednih subjekata, uslove pod kojima se privredni subjekti organizuju i posluju i gase. U tom smislu se ukazala potreba za usklađivanjem Zakona o registraciji privrednih subjekata sa naknadno donetim Zakonom o privrednim društvima. Takođe se ukazala potreba i za produženjem roka za otpočinjanje registracije preduzetnika u registru Agencije. Članom 90. Zakona o registraciji privrednih subjekata bilo je predviđeno da se sa registracijom preduzetnika otpočne 1. marta 2005. godine. Međutim, u pregovorima o preuzimanju postojeće dokumentacije od organa lokalne samouprave, čije su službe do sada ovaj posao vršile, zauzeto je stanovište da preduzetnicima postupak registracije treba olakšati u maksimalno mogućoj meri i da je neophodno da se, pre preuzimanja ovog posla od strane Agencije, postupak registracije maksimalno uhoda. Sa ovim se saglasilo i Udruženje preduzetnika. Procena je da bi u cilju koordinacije svih aktivnosti koje bi se preduzele u cilju maksimalnog pojednostavljenja postupka registracije preduzetnika, registraciju preduzetnika od strane Agencije trebalo bi otpočeti 31. decembra 2005. godine. Usvajanjem predloženih izmena zakona biće eliminisane kontradiktornosti pomenutih propisa, pa će se stvoriti potpuna pravna sigurnost u pogledu registracije svih privrednih subjekata, uključujući i preduzetnike. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se ministru dr Bubalu. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Imamo prijave za reč SRS. Prvi za reč, po redosledu prijavljenih u skladu sa članom 89. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, Vjerica Radeta, narodni poslanik. Izvolite.
Dame i gospodo, svaki put kada imamo na dnevnom redu neki od Vladinih predloga, mi iz Srpske radikalne stranke upozoravamo Vladu da, kao predlagač, treba ozbiljno da pristupi svom poslu i da Narodnoj skupštini predlaže zakonske tekstove koji su zaista ozbiljni, celoviti i primenljivi. Nikada, u nekoj prvoj raspravi o nekom zakonu, predstavnik predlagača ne prihvata naše sugestije i vrlo brzo se ispostavi da zakoni, koji se donose u ovom parlamentu, na celovit način ne obuhvataju određenu materiju, da su neprimenljivi, najčešće iz nekih formalnih razloga i onda smo ponovo u situaciji da raspravljamo o predlozima izmena i dopuna tih vladinih predloga. Ovaj zakon, o kome danas govorimo, takođe je, kao i ostali zakoni, dakle radi se o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o registraciji privrednih subjekata, u svom osnovnom tekstu iz određenih razloga bio neprimenljiv. Zato mi shvatamo da je ovaj današnji predlog u stvari samo nastojanje Vlade, odnosno resornog ministra, da ovim izmenama i dopunama stvori uslove da se onaj osnovni zakon primenjuje. Ministar klima glavom da to jeste tako, naravno da jeste. Ali je opet zamerka, ministre, zašto se na taj način ne razmišlja kada se donosi osnovni zakon. Nema potrebe i ne bi trebalo da više puta govorimo o istom zakonu i o istoj materiji. U obrazloženju koje nam je ministar izneo, zapravo, nismo čuli ništa novo, osim ono što je navedeno u ovom pisanom delu obrazloženja, koje smo dobili kao sastavni deo Vladinog Predloga ovog zakona. Tu stoji da je Zakon o registraciji privrednih subjekata, ne znam kada je i u kom službenom glasniku objavljen, donet kako bi se pojednostavio, ubrzao i formalizovao postupak osnivanja privrednih subjekata i kako bi se stvorila jedinstvena, centralizovana i ažurna elektronska baza podataka o svim privrednim subjektima u Srbiji. Onda, u cilju realizacije navedenog projekta, donet je Zakon o Agenciji za privredne registre, kojim je osnovana Agencija za privredne registre nadležna da vodi registar privrednih subjekata itd. Onda u sledećem stavu stoji da je Agencija otpočela sa radom nakon donošenja navedenih zakona za vođenje registra 31. decembra 2004. godine, kako je to propisano članom 90. Zakona o registraciji privrednih subjekata. Naravno da ovo nije ovako, da je stanje u praksi drugačije. Videćemo i kada budemo govorili pojedinačno o predloženim članovima zakona da je to u praksi drugačije. Ovde je interesantan deo obrazloženja, gde se kaže da se ukazala potreba za produženjem roka za otpočinjanje registracije preduzetnika u registru Agencije. Dakle, najpre je rečeno da je otpočelo, pa se sada pojavila potreba za produženjem. Kaže se: "U pregovorima o preuzimanju postojeće dokumentacije od organa lokalne samouprave, čije su službe do sada ovaj posao vršile, načeta je tema međusobne saradnje u daljem postupku registracije preduzetnika". Interesuje me, gospodine ministre, ovo "načeta tema", da li to znači da postoji neki problem u komunikaciji između jedinica lokalne samouprave i Vlade Republike Srbije? Ako postoje neki problemi, da li to možda ima nekakve veze sa tim koje stranke ili koja stranka drži vlast na lokalnom nivou? Da li postoji neka razlika u komunikaciji, da li su u pitanju stranke vladajuće koalicije na republičkom nivou ili stranke koje nisu u vlasti na republičkom nivou? Kao što, nažalost, tih problema u svim sferama i te kako u životu i na terenu ima. Moram da primetim da, kao i kod ovog prethodnog zakona o kome smo upravo završili načelnu raspravu, dosta članova koji se ovde menjaju jednostavno nije trebalo da budu predmet ovih izmena i dopuna, jer se radi o nekim formalnim izmenama koje, u suštini, ništa ne menjaju. Ne vidim onda zašto je ovde bio potreban 41 član, kada je suštinski možda pet članova trebalo promeniti da bi se ovaj posao obavljao. Zaista ne vidim nikakvu razliku između oblika organizovanja i pravne forme subjekta u članu 1. Te nekakve formalne stvari ne treba da budu predmet da se menja neki ili ovaj konkretno zakon, to može da bude iz nekih suštinskih razloga, nešto što suštinski menja primenu ovog zakona. Doduše, ovde ste dodali postupak likvidacije kao nešto novo. To nije zaista bilo do sada sadržano. Ili u članu 2 - registar sadrži podatke o privrednom subjektu, pa ste onda, to je član 6. osnovnog zakona, tu takođe naveli šta sadrži. Izbrisali ste ono što je bilo u ranijem u osnovnom zakonu, a sada u ovim izmenama, u stvari, ništa niste promenili, samo ste neke druge izraze upotrebili, neke formulacije, poslovno ime, a ranije je bio naziv, tako da nema nekih suštinskih izmena. Zato imamo član 3, koji se odnosi na osnovni član 17, gde kažete da podnosilac registracione prijave može da registruje poslovno ime ili skraćeno poslovno ime na stranom jeziku koji je u službenoj upotrebi u EU. Ovde ste poštovali ovaj poslovnik Narodne skupštine, koji narodni poslanici još nemaju, gde stoji obaveza da se pozovete na određen akt EU. Vi ćete biti dobar poslanik, gospodine ministre, pošto uredno pratite Poslovnik. Ovo je nešto što je vama očigledno mnogo važno, a mi srpski radikali mislimo da je mnogo važnije da se stvore uslovi da firme uspešno posluju i ono što je malopre rekao kolega koji je pokušao da vas odbrani od našeg kolege Perića, koji vas uopšte nije napadao, nego je samo rekao da bi bilo dobro da obiđete Loznicu i Mačvanski okrug, i kada je kolega Proroković pokušao da vas odbrani, rekao je da vi ne treba da idete na teren, nego da je naš zadatak da se dovedu investitori, da se dovedu investicioni fondovi, da se nađu strateški partneri itd. Kada je govorio mi, pretpostavljam da je mislio na Vladu, iako on nije član Vlade, ali to je prevashodni zadatak Vlade i vas kao ministra u Vladi. Da biste sve to uradili, naravno, onda je kolega Perić bio u pravu da morate malo da vidite šta se dešava u zemlji Srbiji u okviru resora vašeg ministarstva. U članu 4, koji se odnosi na ovaj osnovni član 22. takođe nema nekih suštinskih izmena, potpisnik postaje podnosilac; kažete - da li su podaci koji se unose u registracionu prijavu, vi sada to menjate koji "su uneti"; jednostavno ste i vi gubili vreme, a i narodni poslanici na ovim stvarima koje vam ništa ne znače. Opet imamo pravo na žalbu, član 27. i 28. osnovnog zakona, član 7. izmena i dopuna, opet je nešto što je već sadržano u Zakonu o opštem upravnom postupku, u Zakonu o upravnim sporovima i, kao što sam rekla malopre za ovaj prethodni zakon, nema potrebe da u ove zakone propisujemo ono što je u sistemskim zakonima propisano. To je jednostavno suvišno i opterećuje ovaj osnovni tekst zakona. U članu 33. osnovnog zakona, a menja se članom 9. zakona o izmenama i dopunama, govorite o ugovoru o osnivanju, odnosno o osnivačkom aktu. U tački 3) ranije je pisalo uz registracionu prijavu osnivanja ortačkog društva prilaže se, ranije je stajalo overen potpis zastupnika, a vi ste sada napisali - ako je ortak. Znači, pazite, uz registracionu prijavu osnivanja ortačkog društva prilaže se, ako je ortak preneo pravo poslovođenja na treće lice, overen potpis tog lica. Ovo je potpuno rogobatno i nije u skladu i u duhu srpskog jezika. Kada ste već neke formalnosti ispravljali, onda ste morali da vodite računa i o tome da zakoni koje ovaj parlament donosi i koje nam vi predlažete kao ovlašćeni predlagač moraju da budu i u duhu pravnog sistema Srbije i u duhu srpskog jezika. Najčešće zakoni koje dobijamo od ovih tzv. demokratskih vlada, još od 2000. godine do danas, niti su u duhu srpskog jezika, niti su u duhu srpskog pravnog sistema. Član 77. osnovnog zakona, regulisan članom 34. izmena i dopuna, govori o naknadama koje se utvrđuju u okviru registracije podataka u registru. Vrlo interesantno da je osnovni zakon donet, čini mi se, ministre, u novembru prošle godine, a evo danas je poslednji dan juna. Za tako kratko vreme ste imali potrebu da za svaku radnju, a ima ih 17, 18, povećate naknadu koju je potrebno uplatiti. Ono što je bilo 450 dinara, danas je 540, pa ono 1.700 danas je 2.040. Ono što je bilo 2.880 danas je 4.200. Ono što je bilo 5.040 danas je 9.600. Dakle, maltene i do 50 posto su povećane ove naknade. Sada moje logično pitanje je da li vi kao član vlade znate za neku skrivenu inflaciju koja će nas obradovati u toku ove godine, gde je očigledno da ste vi ove naknade usklađivali sa nečim što ni narodni poslanici, ni građani Srbije ne znaju. Ovo je bio isto slučaj i sa zakonima o administrativnim i sudskim taksama, pa sam tada rekla resornim ministrima da će debelo Dinkiću da se zamere što obaraju njegovu i Jelašićevu priču kako nema ni govora o inflaciji u Srbiji. Na kraju, ovi članovi 85, 88. i 90, a to su 38. i 39. ovog novog, odnosno izmena i dopuna Zakona. U članu 85. je stajalo da su trgovinski sudovi dužni da najkasnije do 15. marta 2005. godine, po dinamici koju utvrde sa agencijom, dostave agenciji svoju dokumentaciju itd. Vi ste to sada produžili na 31. decembar 2005. godine. Mi narodni poslanici, bar što se tiče poslanika SRS, očekujemo i tražimo, ministre, da nam objasnite zašto to nije urađeno u roku koji ste predvideli kada ste predlagali osnovni zakon, ko je kriv i da li će snositi neku odgovornost. Da li to ima veze sa predsednikom Trgovinskog suda u Beogradu, gospodinom Kljajevićem, ili postoji nešto što ne znamo mi, što ne zna javnost Srbije, pa bih volela da to objasnite. Takođe je bilo predviđeno da su nadležni organi lokalne samouprave koji vode registre privatnih preduzetnika dužni najkasnije do 15. marta ove godine agenciji da dostave svoju evidenciju registrovanih preduzetnika. U ovim izmenama i dopunama, ministre, predviđeno je da to bude 15. jun 2006. godine. Zašto toliko produžavate ovaj rok, šta je suština problema i da li opet ovaj zakon ništa ne znači, odnosno da li je samo mrtvo slovo na papiru, ako se ove neke osnovne stvari ne poštuju i ne mogu da poštuju. U članu 88. u stavu 2. stoji: "Odredbe Zakona o privatnim preduzetnicima, pa sada da ne čitam koji Službeni glasnik, koje se odnose na upis preduzetnika u odgovarajući registar prestaju da važe" bilo je 1. marta 2005. godine, a sada stoji 31. decembra 2005. godine. To takođe treba da nam objasnite, zbog čega se produžava taj rok, kao i ovaj poslednji član 90. koji kaže da "ovaj zakon stupa na snagu 31. decembra 2004. godine, osim odredaba koje se odnose na registraciju preduzetnika, koje stupaju na snagu" u osnovnom zakonu je pisalo 1. marta 2005. godine, a sada stoji 31. decembra 2005. godine. Očekujem, ministre Bubalo, da ćete da nam objasnite i da nam jasno i glasno kažete zbog čega niste bili u mogućnosti da primenjujete zakon koji ste ovom parlamentu predložili i koji je skupštinska većina u novembru prošle godine usvojila. Dakle, očigledno je da razlozi nisu samo ovi koji su sadržani ovim izmenama i dopunama. Ono što ste mogli da uradite i što je moglo da se uradi, vidimo da već znatno kasni i tražimo da nam kažete zbog koga, ko je odgovoran, šta je Vlada Republike Srbije preduzela po pitanju onoga ko je odgovoran za obavljanje tog posla i tek posle toga možemo ozbiljno da razgovaramo i ovom predlogu, jer ste bili u obavezi da nam ovo obrazložite kada ste obrazlagali Vladin Predlog zakona, a ne samo da nam pročitate ono što su vam službe napisale u obrazloženju ovog zakona. Poslanička grupa SRS ni za ovaj zakon neće glasati. Već sam rekla više razloga koji nas rukovode zbog čega nećemo glasati za ovaj zakon, a vas ministre molim da odgovorite na ova konkretna pitanja.
Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović, a neka se za reč pripremi narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kada sam bio u prilici pre 20 ili 25 godina da učestvujem u javnoj raspravi o izmenama i dopunama zakona, postojećeg zakona, onda sam pomislio da gospoda u to vreme, to su matori, stariji ljudi, da imaju potrebu da odrade svoju platu, pa često posežu da napišu neku izmenu i dopunu postojećeg zakona koji u suštini nije trebalo menjati. Danas, ne znam da li je to možda razlog, zbog mladih, možda nedovoljno iskusnih ljudi, kada napišu osnovni tekst zakona, pa primetite grešku, onda treba da usledi popravka tog zakona. Razumem zašto smo pisali nove predloge zakona posle 5. oktobra, znači, pravimo novu državu, ovaj zakon usklađujemo sa Evropskom unijom. Ali, ovo su česte izmene, i ne odnosi se to na ovaj zakon, govorim generalno za sve izmene koje smo do sada imali. Znači, nije kritika vama, gospodine ministre, i neću kritikovati ovaj vaš predlog koji danas obrazlažete. Iskoristio bih priliku, gospodine ministre, s obzirom da imam neke informacije da ste se vi u Vladi pre dve ili tri nedelje pozabavili ozbiljnije problemom RTB Bor i hteo bih da iskoristim vašu priliku kada izađete ovde da nam u najkraćem i u nekoliko rečenica kažete kakva je to nova koncepcija, mislim na onaj savet ili odbor gde je na čelu gospodin Naumov, gde ste i vi, kao i ostali ministri, član tog tela, gde su oročena neka pitanja, konkretna zaduženja, dinamika je određena. Obradujte rudare, obradujte ako imate čime i one koji su na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje, ako ima izgleda za zapošljavanje i nekoliko rečenica najkraće iznesite nam, biće nam korisno.
Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić. Zoran Antić nije tu, nije tu ni Branislav Rankić, reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, ne mogu da se otmem onom utisku koji sam stekao i onoj euforiji kada je osnovni predlog zakona bio u ovoj raspravi. Euforija je bila od poslanika vladajuće većine, kako je predloženo rešenje mnogo bolje nego sva dosadašnja, kako je bilo mnogo zloupotreba u radu trgovinskih sudova, organa lokalne samouprave koji su izdavali rešenja, odnosno registrovali privredne subjekte. Navodno je neko lice koje je htelo da osnuje pravno lice, odnosno privatno preduzeće ili neko drugo, moralo po nekoliko meseci da čeka da mu trgovinski sud izda to rešenje, pa ste čak tvrdili da je to trajalo i po nekoliko godina. Jedna slična priča je bila i kada su u pitanju registracije preduzetnika koje izdaje organ lokalne samouprave, pa je to opet bilo zloupotreba, da se tražila provizija, da registracije nisu bile kompletne, da nisu bile u skladu sa zakonskim propisima. Sada ovde imamo na dnevnom redu izmene i dopune zakona koji je pre nekoliko meseci bio izglasan u ovoj skupštini, koji se primenjuje tek nešto više od mesec dana. Toliko se primenjuje i već je zapelo. Gospodine ministre, smatram da je zbog primene onog roka kada ste počeli da upisujete stare privredne subjekte u taj registar došlo do problema, odnosno zagušenja u sprovođenju ovog zakona i to jeste razlog zašto su ovde izmene i dopune. Jedan dobar deo izmena i dopuna su manje ili više kozmetika, znači, jezičko doterivanje nekih izraza i pojmova koji nisu bili u prvobitnom zakonskom rešenju ili su jednostavno pogrešno napisani nazivi pojedinih obrazaca, a trebalo je da se unesu u taj registar, odnosno prijavu kada se to popunjavalo. Činjenica jeste da su pravna lica taj posao morala da završe do 31. maja i da su morali po zakonu da završe i preduzetnici, ali koliko je meni poznato, Agencija posao za preduzetnike nije ni otpočela. Gospodine ministre, red bi bio da izađete za ovu govornicu i da kažete razloge koji su doveli do toga da Agencija ne sprovodi zakon. Vi ste nadležni za rad te agencije, zato što ste drugostepeni organ za rešenja koja izda ova agencija, pa me interesuje, ko je odgovoran za zakon koji ova skupštinska većina izglasa, za zakon za koji ste vi direktno bili zaduženi da sprovodite i zašto se taj zakon nije sproveo. Zašto sada, recimo, pravna lica mogu da budu i brisana iz registra odredbama ovog zakona, a preduzetnici po istim odredbama istog ovog zakona neće biti brisani. Ko je preduzetnicima produžio taj rok? Postoji uredba Vlade Republike Srbije i ako postoji ta uredba, onda se postavlja pitanje zašto mi onda postojimo, zašto nije ovo ranije bilo u proceduri. Još kada je ta agencija počela sa svojim radom i tada je bilo evidentno da ne može da ispoštuje zakon. Znači, trebalo je još tada da predložite Skupštini možda i samo jednim članom od kada počinje primena zakona, ništa više. Čekali smo pet meseci da vidimo da zakon ne može da bude sproveden, neko ga je kršio, neko treba da odgovara za to, zato što je zakon kršen, a sada, gospodine ministre, izađite za ovu govornicu i recite nam ko je odgovoran za nepostupanje po jednom zakonu koji je navodno trebalo da uredi kompletnu materiju. A ipak je reč o ozbiljnom pitanju, ipak je reč o privrednim subjektima koji pune budžet Republike Srbije na ovaj ili onaj način, a da li kroz poreze na dodatu vrednost, da li kroz poreze na dohodak građana, da li kroz doprinose za PIO. Znači, čitav jedan sistem se sada našao u pravnoj praznini. Na osnovu kojih rešenja sada uopšte rade preduzetnici? Na osnovu starih, ali ne u skladu sa važećim zakonom, što znači da bukvalno svaki tržišni inspektor sada može da zabrani rad tom privrednom subjektu. Može, osim ako ministar kao drugostepeni organ ne poništi to rešenje. Ne može, samo može da ga briše? Dobro, dakle, dok ne dobije validno rešenje ne može da se briše, ali nije postupio po odredbama ovog zakona. Ne plašim narod, gospodine ministre, nego pričam onakve posledice kakve mogu da budu ako se ovaj zakon sprovodi. Problem je u tome što se zakon ne sprovodi.
Reč ima narodni poslanik Ivan Radić, a neka se pripremi narodni poslanik Miljko Četrović, pa Božidar Koprivica.
Dame i gospodo narodni poslanici, nema sumnje da je bilo neophodno da se u Srbiji stvori jedinstvena, centralizovana i ažurna elektronska baza podataka o svim privrednim subjektima u Srbiji, jer je potpuno bilo jasno da organi koji su taj posao vodili, dakle trgovački sud za preduzeća, odnosno organi lokalne samouprave za privatne radnje, taj posao su obavljali dosta aljkavo i dosta neuredno. Evidencije su bile neažurne, nepotpune, tako da sa tog stanovišta primedbi nema, ali mišljenja sam da se za jedan ovako važan zakon Vlada odlučila dosta brzo, da se poprilično pretrčalo preko ovog problema i da je posledice svega toga ono o čemu je govorio gospodin Arsić, dakle da imamo jednu prazninu, jedan vakuum, prostor u kome se sada treba snaći. Stvoren je jedan novi organ, a to je Agencije za privredne registre, koja je formirana posebnim zakonom, koja ima u nadležnosti da vodi registar privrednih subjekata, registar založnog prava na pokretnim stvarima i pravima, registar finansijskog lizinga i ostale registre u skladu sa zakonom. O agencijama neću da trošim reči. Dakle, stav SRS je oko toga poznat. Mi smo u principu protiv formiranja agencije kao paralelnog organa i pandana nadležnim ministarstvima. Prva nelogičnost koja se javlja, a viđena je u obrazloženju ovog predloga zakona, jeste ta što se kaže da je ova agencija otpočela rad odmah nakon stupanja na snagu zakona, odnosno da je od 31. decembra 2004. godine počela sa vođenjem registra. Ali, već u sledećem pasusu kažete da se stvara potreba da se taj rok produži s obzirom da je u međuvremenu stupio na snagu Zakon o privrednim društvima, tako da je očigledno da je ovde došlo do nesnalaženja i do jednog pravnog vakuuma, odnosno pravne praznine, a to je sve posledica jednog naopakog načina donošenja zakona u ovoj skupštini. Mi smo u par navrata imali situaciju da donosimo zakone čiji članovi se usklađuju sa zakonima koji će biti doneti. Znači, jedna apsolutna pravna nelogičnost. Ne može se donositi zakon na osnovu nekog zakona koji će biti donet, već mora da bude usaglašen najpre sa Ustavom Republike Srbije, a onda i sa zakonima koji trenutno važe. To je situacija i sa ovim Zakonom o privrednim registrima, koji se sada usklađuje sa Zakonom o privrednim društvima, koji je naknadno donet. Takođe, ovaj predlog zakona je pun paušalnih ocena, što se vidi iz obrazloženja Predloga zakona. Ima dosta nesigurnosti predlagača ovog zakonskog predloga i dosta nepotrebnih stavova, o čemu je govorila narodni poslanik Vjerica Radeta. Očigledno je da je ova izmena i dopuna zakona mogla da bude sročena u daleko manjem broju članova, da je trebalo menjati samo suštinske stvari. Ovde se odlučilo da se dosta formalnih stvari menja, što je donekle povećalo obim ovog zakona. Da ne pričam napamet, daću primer jedne od takvih paušalnih ocena, gde se kaže da će sa registracijom preduzetnika Agencija započeti 31. decembra 2005. godine, jer kažete da je realno očekivati da će Agencija trajno softversko rešenje za registar privrednih subjekata dobiti u novembru. Znači, ovo je jedna krajnje paušalna ocena. Šta znači da je realno očekivati? Realno je očekivati da će naši košarkaši osvojiti zlatnu medalju na Evropskom prvenstvu u Beogradu, ali to nam ne daje za pravo da na zlatnim medaljama izgraviramo njihova imena, jer šta ako se ta realna očekivanja ne ispune. Dalje, kada je u pitanju obrazloženje dela Analiza efekata propisa, ima dosta nesigurnosti predlagača, koji kaže da ovaj zakon ne bi trebalo da ima negativne ekonomske efekte, već suprotno, ukoliko efekata bude, da bi oni trebalo da budu pozitivni. To je takođe poprilično paušalna ocena, ali ono što je posebno zabrinjavajuće i gde se zvanična statistika i ovaj zakon baš ne podudaraju, to je povećanje naknada koje subjekti treba da plate prilikom podnošenja zahteva. To se odnosi na član 77. osnovnog teksta, gde su te naknade povećane za 20% i vi u obrazloženju kažete da to povećanje naknada zapravo ne predstavlja povećanje, već usaglašavanje sa inflacijom od maja 2004. godine do danas – mislim da zvanična statistika kaže da inflacija nije 20%, pa bih vas molio da se ubuduće oko toga dogovarate, a sledi još jedna paušalna ocena - kao i pretpostavljenom inflacijom do kraja 2005. godine. Još jedna po SRS nepotrebna izmena odnosi se na član 17. osnovnog zakona, koji reguliše da se registraciona prijava podnosi na jeziku i pismu koji suu službenoj upotrebi u Republici Srbiji. Stavom 2. predvideli ste da podnosilac registracione prijave može da registruje poslovno ime ili skraćeno poslovno ime na stranom jeziku koji je u službenoj upotrebi u Evropskoj uniji. Mislimo da je ovaj stav potpuno nepotreban iz dva razloga. Prvo, donekle predstavlja degradaciju srpskog jezika, a sa druge strane ovom odredbom su diskriminisani ostali veliki svetski jezici, poput recimo ruskog ili kineskog. Zašto se ovde ograničava na jezike Evropske unije? Ono što je bilo karakteristično za niz prethodnih zakona, to je da se veliki broj nadležnosti ministarstava prebacuje u nadležnost samog ministra. Slučaj je i sa ovim zakonom, gde ste u članu 27. osnovnog teksta poslove koji su bili u nadležnosti ministarstva sada prebacili na ministra za poslove privrede, tako da je on sada taj kome se podnose žalbe. On je taj koji donosi rešenja po žalbama, dužan je da odlučuje po žalbi, može da donese rešenje koje će zameniti pobijeno rešenje ili odbiti žalbu kao neosnovanu. Stav SRS, generalni stav, jeste da ne treba jednom čoveku davati ta ovlašćenja, šta će raditi ministarstvo ako on stoji iza svega toga. Ovo je generalna primedba i odnosi se na sva ministarstva, jer to nije samo slučaj sa Ministarstvom privrede. Na kraju bih još dve stvari napomenuo, da se za trenutak vratim na povećanje naknada. Znači, ono iznosi 20% i naknada je sada u visini od 540 dinara do 5.100. Mišljenja samo da je ova naknada previsoka za aktuelni ekonomski trenutak u Srbiji. Na samom kraju, još jedna primedba, a odnosi se na rok koji je dat organima koji su pre ove agencije vršili upis u registar, dakle, na trgovinske sudove koji su dužni da do 31. decembra 2005. godine dostave agenciji svoju dokumentaciju o privrednim subjektima, a organi lokalne samouprave do 15. jula 2006. godine. Mišljenja smo da je ovaj rok previsok i da se u tom pogledu oslikava nesigurnost predlagača kako će ovaj proces da ide, a i nije precizirano šta ako neko od tih organa koji prethodno obavljaju upis u registar ne izvrši navedene obaveze iz ovog zakona. Na samom kraju, samo da ponovim ono što su moji prethodnici već rekli. Dakle, SRS neće podržati Predlog ovog zakona. Mišljenja smo da tu materiju treba urediti malo drugačije. Uostalom, ima mnogo važnijih tema u Srbiji koje je trebalo da se nađu pred ovom skupštinom nego što je to Zakon o registraciji privrednih subjekata. Ekonomska situacija u zemlji je jako loša, socijalni položaj građana je iz dana sve gori. To je ono čime bi ova vlada pre svega trebalo da se bavi, a ne mahanjem Studijom izvodljivosti ili nekim povlasticama od SAD.
Zahvaljujem se, gospodine Radiću. Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a neka se pripremi narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, kao što ste imali niz prethodnih izmena i dopuna zakona, ovo je izmena i dopuna zakona, a osnovni zakon je donet pre nekoliko meseci. To dokazuje kolika je ozbiljnost i odgovornost predlagača, kompletne i cele Vlade, kada predlaže rešavanje određenih pitanja i određenih sfera života u državi Srbiji. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o registraciji privrednih subjekata je donet neposredno pre nego što je donet Zakon o privrednim društvima. Kada je donesen Zakon o privrednim društvima, ovde je bila jedna euforija od većine koja podržava Vladu, koja je glasa za ovaj zakon, kako će ovaj zakon, sa svim pratećim zakonima, doneti jedan red u registraciji i u poslovanju privrednih društava, a iz toga i u ovoj sali da će krenuti privredne aktivnosti i da će građani, odnosno radnici Srbije i preduzetnici daleko bolje raditi, daleko bolje zarađivati i bolje živeti. Nažalost, prošlo je nekoliko meseci i ništa se nije promenilo nabolje, nego nagore, ali zato smo dobili u dnevnom redu da raspravljamo u ovom trenutku o izmenama i dopunama Zakona o registraciji privrednih subjekata. Svedoci smo i da registracija privrednih društava nije izvršena u rokovima koji su propisani zakonom. Ovde smo čuli, kada je zakon usvajan kao osnovni zakon, o neažurnosti i nesposobnosti trgovinskih sudova da vode registraciju privrednih subjekata, odnosno privrednih društava, a po praksi kako je to umna Evropa, koja nam je sve nametnula preko prethodne i ove vlade, da za to treba da se osnuje posebna agencija, sa posebnim činovnicima koji će raditi i ovaj deo posla. Ali, nije izvršen ovaj drugi deo posla, kao što sam rekao, ni ovaj, ni onaj drugi oko registracije preduzetnika izgleda nije ni započet. Prošao je ovaj rok 15. mart i onda su se Ministarstvo za privredu i Vlada Srbije setili da treba nešto preduzeti pošto je rok prošao, predložiti izmenu i dopunu zakona od 41 člana. Pored tih izmena i dopuna, jasno se vidi da ovaj posao nije započet, niti je završen, te ima još dosta članova čija izmena i dopuna treba da se vrši. Cilj svakog zakona, cilj svake pravne norme je da ona bude jasna, precizna i razumljiva, a pogotovo za one na koje se odnosi. Znači, u ovom slučaju, kada je u pitanju ovaj zakon, za privredna društva, za te koji se bave ili vode privredna društva, a i ovaj drugi deo za preduzetnike. Ovde, u obrazloženju, koje je napisano uz Predlog izmena i dopuna Zakona, kao i usmeno što smo čuli ovde od ministra za privredu i privatizaciju, da ni lokalna samouprava koja je od sada, a i sada će voditi taj posao po predlogu izmene i dopune ovog zakona, i to do 31. decembra 2005. godine umesto 1. marta 2005. godine. Kako je lokalna samouprava mogla i smela da ovaj posao ne prepusti nadležnoj agenciji, a da Ministarstvo za privredu i privatizaciju ne preduzme odgovarajuće mere. Da li je jača bilo koja lokalna samouprava od Ministarstva za privredu i privatizaciju, i Vlade Republike Srbije i ministra. Izgleda da su jači, kao i da izgleda da su jači ovi koji se zovu udruženja. Pominjao sam po prethodnoj tački dnevnog reda udruženja industrijalaca, srpskih domaćina, a izgleda da su jači i od Vlade, i od Ministarstva. Ne mogu to da prihvatim, da udruženja preduzetnika budu jača od Vlade Republike Srbije, a Vlada predstavlja, kao izvršni organ države Srbije, državu Srbiju, a država Srbija srpski narod. Sagledavajući sve ovde što je prethodno rečeno, izmene i dopune zakona imale su kao osnovni cilj produženje samo rokova, a u to udruženje je na neki način i ukomponovano dosta članova izmena i dopuna zakona. Pošto je ovde ministar i predsednik Narodne skupštine, iskoristiću da ministru za privredu i privatizaciju postavim dva poslanička pitanja. S obzirom da ministar nije u mogućnosti da često bude na Odboru za privatizaciju, ne znam, on će reći da li hoće ili neće, od 1.400, 1.500, ne znam više tačan broj, privatizovanih preduzeća, u mnogima je problem sprovođenje i poštovanje ugovora zaključenog između kupca, odnosno većinskog vlasnika i agencije. Prevashodni razlog je nepoštovanje odredbi ugovora i to osnovnih odredbi ugovora od strane većinskog vlasnika. Agencija je preduzimala neke korake, ali izgleda da ti koraci nisu u skladu sa ciljem da se ispoštuju striktno bitne odredbe ugovora i da se u rokovima koji su dati po ugovoru preduzmu odgovarajuće zakonske mere da se podnosi tužba za raskid ugovora, pa adekvatno tome i da se vode ti sudski postupci, i da što pre dođe do raskida ugovora i zaštiti imovina tog privrednog subjekta koji je na taj način privatizovan. Takođe, zaštiti, prevashodno, interes radnika, jer oni su najviše ugroženi pri nepoštovanju ugovora od tih kupaca. Postavljam sledeće pitanje, da ministar kaže, ne mora danas, ali će to biti nužno, u pismenom obliku - koliko je podneto tužbi za raskid ugovora ispred Agencije za privatizaciju, za koje to privredne subjekte, kada su podnete tužbe i u kojoj fazi su sudski postupci? Vrlo je bitno da se vidi da li je ta privatizacija uspešna, kako je ona dala dobro svim tim radnicima privatizovanih preduzeća. Drugo pitanje: s obzirom da je Vlada Republike Srbije, i ona prethodna, a izgleda i one ranije, donošenjem program za vođenje brige o velikim društvenim preduzećima u Srbiji, imala zadatak da se bavi restrukturiranjem i osposobljavanjem velikih društvenih preduzeća, da li je to 63 ili 67 velikih preduzeća u Srbiji, da li taj program i dalje važi i da li su sva ta velika preduzeća direktno pod patronatom Vlade, odnosno u postupku restrukturiranja i pokušaju njihovog osposobljavanja za rad, i u pripremi za privatizaciju? Pošto ima 63 ili 67 preduzeća, ne bi bilo loše da se navedu sva ta preduzeća.
Pitam ministra da li ste u situaciji da date odgovor na poslanička pitanja odmah? Ako niste, biće formulisano na osnovu stenograma i biće obavezno da ga date onog dana kada bude rasprava u pojedinostima po ovom zakonu. Šta birate od ta dva? Nemojte delimično. U danu kada bude rasprava u pojedinostima, ne delimičan, nego potpuni odgovor na oba pitanja. Biće poslata tokom sutrašnjeg dana, na osnovu stenograma. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o registraciji privrednih subjekata je pokušaj predlagača da ispravi onaj nakaradni, neizvršivi i neprimenjivi Zakon o registraciji privrednih subjekata, koji su srpski radikali kritikovali tvrdeći da je taj zakon u tom obliku neprimenjiv. Dakle, Zakon o registraciji privrednih subjekata donet je da bi, navodno, pojednostavio i ubrzao postupak osnivanja privrednih subjekata. Šta se desilo? Upravo suprotno. S obzirom da Agencija za privredne registre nije imala dovoljno obučenih i stručnih radnika za ovaj posao, jer su poslove registracije preduzetnika vršile lokalne samouprave, zakon nije bio izvršiv, na šta smo mi u SRS ozbiljno upozoravali. Postupak registracije privrednih subjekata, odnosno preduzetnika, odlažete do 31.12.2005. godine, iako je trebalo da otpočne sa 1. martom 2005. godine. Podnosioci prijava za registraciju ne znaju kome da se obrate, s obzirom da se ovaj vaš nakaradni zakon nije mogao primeniti, jer im radnja nije registrovana, iako je prošao rok za registraciju. Poštovani narodni poslanici, nije tačno da se ovde radi o usaglašavanju sa inflacijom, već se radi o klasičnom povećanju limita i nadoknade potrebne za upis u privredni registar. Članom 10. predlagač ukida ugovor o osnivanju, što je neprihvatljivo, jer ugovor je isto vrsta osnivačkog akta kao i odluka o osnivanju. Očigledno je da donosite zakone koji su neprimenjivi, koje morate ispravljati više puta da biste ih primenili, ali mi pravnici to dobro znamo, kako je rekao Valtazar Bogišić: "Što se grbo rodi, vreme ne ispravi". Ni ovim zakonom nećete ništa ispraviti i on neće biti primenjiv.
Hvala vam, posebno vam hvala na citatu Bogišića. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Ne, hvala. Pre nego što zaključim načelni pretres, pitam da li ministar želi završnu reč? Izvolite.
Dakle, u ovom obraćanju ću biti nešto kraći nego kod prethodnog, zato što i primedbe nisu bile na nivou kao kod prethodnog zakona. Ovde je rečeno, naročito kod poslednjeg diskutanta, o lošem kvalitetu zakona. Imao sam pravo zadovoljstvo da naši stručnjaci i oni koji su radili na ovom zakonskom projektu budu pozvani kao konsultanti u nekim drugim susednim državama, koje još ovo pitanje nisu rešile. Dakle, zaista mislim da se radi o jednom kvalitetnom zakonu. Slažem se da ovde imaju, da kažem, u osnovi dve grupe pitanja. Veliki broj članova je proizvod potrebe usaglašavanja sa Zakonom o privrednim subjektima. Da je bilo sreće, normalno bi bilo da je prvo donet zakon o privrednim subjektima, koji u pravničkom i u poslovnom svetu važi kao poslovni ustav, a da se nakon toga donese zakon o privrednim društvima. To bi bio normalan put i ne bismo imali ovoliki broj izmena zakona, koje su isključivo usklađivanje između dva zakonska teksta, odnosno prilagođavanje Zakona o privrednim subjektima sa Zakonom o privrednim društvima. Međutim, ako to uporedimo sa racionalnošću koja je potrebna, onda vidimo da je bilo vrlo pametno, bez obzira što nismo poštovali taj redosled, što je prvo donet Zakon o registraciji privrednih subjekata. Da to tako nije bilo urađeno, onda bismo imali situaciju da donesemo zakon o privrednim društvima, a u toku 2005. godine bismo raspravljali i pričali o zakonu o registraciji privrednih društava i imali bi jedan kvalitetan registar za privredne subjekte, koji danas već postoji, sa godinu dana zakašnjenja. Zaista smo izgubili puno vremena da bismo mogli takav luksuz sebi da dozvolimo. Dakle, lakše je, bolje i racionalnije da smo došli u situaciju da usklađujemo Zakon o registraciji privrednih subjekata sa Zakonom o privrednim društvima, mada bih voleo da je bilo obrnuto. Drugi deo izmena se odnosi na pomeranje ovog roka. Rok koji je bio predviđen zakonom za 15. mart bio je neodrživ iz nekoliko razloga. Ovde se pričalo o neodgovornosti, ali želim da krenem redom. Prvo, izmena zakona je bila predložena i pripremljena još u februaru. Zašto danas i toliko meseci posle, to je zbog toga što je bilo dosta i opstrukcije u Skupštini, što je bio usporen rad itd. Mislim da kao ministar nemam pravo da ulazim u taj deo priče. Drugi deo priče je vezan za ono što je uvek bolno u ovoj državi, a to su sredstva. Da smo na vreme imali u Agenciji za registraciju privrednih subjekata sredstva, kako je bilo predviđeno, mogli bismo da uradimo na vreme softver, hardver i ostalo. Jednostavno, dali smo prioritet privrednim društvima, preduzećima, i imamo jedno zadovoljstvo da je do sada iz baze podataka trgovinskih sudova za preregistraciju prijavljeno 68.000 preduzeća. Urađen je jedan ogroman posao ili će biti urađen u narednom periodu. Isto tako, želim da ukažem zašto nastaju neka uska grla i špicevi. To je osobina kod naših ljudi i našeg naroda. U 10 poslednjih dana pre isteka roka, od 68.000 predmeta dobili smo 40.000. Čitav period od par meseci do 31. maja, to je bilo manje do tada itd. Ono što je pozitivno i što donosi ovaj zakon jeste da je od 1. januara do 15. juna registrovano i upisano u registar 4.800 novih preduzeća. Do sada je rekord bio na godišnjem nivou 7.000. To je podatak do 15. juna. Ako uzmemo u korelaciji sa manjom osnovicom potrebnom za osnivanje privrednog društva, onda je jasan signal da je znatno izražena aktivnost oko osnivanja privrednih društava. Što se tiče preduzetnika, nikome ni jedno pravo nije uskraćeno. Preduzetnici, u dogovoru sa lokalnim samoupravama i upravama, obavljaju taj posao i dalje. Jednostavno, zbog kapaciteta Agencije ukazala se potreba, kao što sam rekao iz svega ovoga napred, da se pomeri taj rok za 31. decembar, da se i Agencija, koja je sada jedinstvena i za privredne subjekte odnosno preduzetnike, lizing, ručnu zalogu, da se uhoda i da zaista bude jedna prava baza podataka. Dakle, ne postoje problemi komunikacije političke prirode sa lokalnom upravom i samoupravom, postoje tehničke prirode. U međuvremenu, oni koji su zaduženi za registraciju preduzetnika, oni obavljaju svoj posao i nikome nije uskraćena mogućnost da pokrene inicijativu ili da nešto radi. Euforija zbog donošenja ovog zakona, koja je vladala, kada unapred vlada euforija, a posle se to ne potvrdi, onda to nije dobro. U ovom slučaju, sa zadovoljstvom mogu da konstatujem da je euforija, koja je vladala u vreme donošenja zakona, imala pokriće. Pokriće je ovih 68.000 predmeta preregistracije, 4.800 novoosnovanih preduzeća itd. Zato kažem da je bilo mesto toj euforiji. Inače, zakon se primenjuje od prvog dana kako je predviđeno, primenjuje se od 1. januara. Svi ovi podaci se odnose na period od 1. januara do 15. juna, ali se ne primenjuje u jednom svom segmentu, od četiri, znači kod preduzetnika. Bogu hvala, i to će biti vrlo brzo. Bilo je još dosta diskusija oko naknada. Naknade nisu povećane, nisu menjane. Ako pažljivo pročitate, naknadu utvrđuje Vlada, a u zakonu su utvrđeni samo gornji limiti do kojih može Vlada da donese odluku. Inače u ovom momentu nije menjana naknada, da ne bi bilo zabune. Poslanička pitanja, koja je postavio gospodin Četrović, sa zadovoljstvom ćemo pripremiti. Nemam tačne podatke u glavi o svakoj toj firmi, ali prava su, mogao bih da ih dam generalno šta je sve urađeno, upravo zato što sam nezadovoljan onim zakonskim rešenjima. Ali, bili ste, diskutovali smo šta je sve promenjeno u Zakonu o privatizaciji. (Vjerica Radeta, sa mesta: A rokovi?) Koji rokovi, koji vas interesuju? Sve sam rekao. Što se tiče Bora, usvojen je na Vladi akcioni plan. To je Bor, Majdanpek, RTB, mi to obično kažemo "Bor", skraćeno, ali to je jedna celina. Pre par meseci smo imali jednu nezavidnu situaciju što se tiče perspektive Bora, u smislu studije koja se pojavila kod Svetske banke, gde su neki eksperti predlagali da se ugasi. Lično sam bio protiv takvog stava. Mislim da većina naše javnosti već to zna. Jednostavno, za mene je bilo neshvatljivo i neprihvatljivo da u momentu, kada imamo nekoliko pisama o nameri, mi donosimo odluku da se zaustavimo. Na kraju krajeva, Bor i Majdanpek su naša prirodna nalazišta bakra. Imamo rafinerije koje treba osavremeniti, da našu rudu u našoj zemlji prerađujemo i tako prerađenu izvozimo u vidu proizvoda. Jer, ako to ne bismo radili, kako onda da objasnimo da neka druga prirodna bogatstva, kao što je nafta, dovlačimo u našu zemlju, prerađujemo u našim rafinerijama i prodajemo ovde ili pak izvozimo. S obzirom da je bakar potpuno izvozno orijentisan proizvod, mislim da su ta uporišta bila za uvažavanje. Na kraju, donet je akcioni plan, kojim je prihvaćena osnovna ideja da Bor dovedemo u situaciju da tržište kaže da li je Bor interesantan ili ne, a ne da neko sedi u nekom kabinetu, da računa kolika je moguća proizvodnja po jednom zaposlenom itd. Naravno, taj akcioni plan predviđa dalju racionalizaciju broja zaposlenih, predviđa hitan odabir privatizacionog savetnika, predviđa odvajanje non-kor delatnosti od osnovne delatnosti i hitnu privatizaciju, predviđa da se, a ako bude ovako kako smo smislili, u decembru pojavi tender za Bor. Ukoliko uradimo i ove prethodne stvari i privatizuju se delovi koji su non-kor delatnosti, koje nisu osnovne delatnosti, racionalizuje broj zaposlenih, siguran sam da sa današnjom cenom bakra imamo sasvim solidnu perspektivu. Ne možemo se hvaliti, nisu to bogate rezerve, ali imamo sasvim solidnu perspektivu za Rudarsko-topioničarski basen Bor. Posebno što imamo jednu paralelnu studiju - Block Awning System o mogućnosti podzemne eksploatacije, i to sa sasvim solidnim zalihama. O velikim preduzećima, samo da kažem o restrukturiranju, javnost je mogla da se uveri, gospodin iz Loznice je pričao, meni je to sasvim opravdano, da svako brine o svom kraju, to je u dobroj nameri. Naravno, najlakše je brinuti preko tuđih leđa, najlakše je ispričati. Ja sam čovek koji se maksimalno u ovom ministarstvu posvetio tim preduzećima. Ne bavim se puno berzom, Komisijom za hartije od vrednosti, pošto su samostalno regulatorno telo, pa nemam pravo, ne bavim se nizom drugih stvari. Ali, ako se ičim bavim, bavim se onim velikim preduzećima. Svi znaju moje stavove. Imamo već sasvim solidne uspehe. Na kraju ću završiti kako izgledaju ti neki rezultati. Danas je bila aukcija u Beogradu, bilo je 17 preduzeća, 10 je na aukcijama prodato, a sedam nije. Tih deset preduzeća je prodato za milijardu dinara i dva među tih deset su ona koja su bila na listama subvencionisanih. Znači, polako skidamo broj onih koji su na subvencijama, da se nalazi za njih rešenje. Deset u odnosu na 17 je jedan izuzetno dobar rezultat. Zahvaljujem.
Hvala vama. Zaključujem načelni pretres. Prelazimo na 43. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JAVNOM INFORMISANjU Na početku vam skrećem pažnju, ovo je poslednja tačka za načelni pretres u ovom dnevnom redu. Zbog toga je i doneta odluka u 15,30 da ćemo raditi do njenog završetka danas. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za kulturu i informisanje i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat 37 minuta 12 sekundi, Demokratska stranka Srbije – jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić – 44 minuta 24 sekunde, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta, 24 sekunde, Srpski pokret obnove - Nova Srbija – 21 minut 36 sekundi i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a, tri poslanika SDP i jedan nezavisni poslanik, po pet minuta, na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Istovremeno vas obaveštavam da su ovlašćeni predstavnici za ovu tačku ispred DS Milan Stanimirović, ispred G17 plus Aleksandar Lazarević, ispred SPS Rajko Baralić, narodni poslanici. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Dragan Kojadinović, ministar kulture, želi reč? Izvolite, gospodine Kojadinoviću.
Gospodine predsedniče, poslanici, mislim da danas nemamo težak zadatak. Vi znate da postojeći zakon propisuje da se do 21. aprila privatizuju mediji iz lokalne samouprave koji u svom sastavu imaju društveni kapital. Taj rok je prošao i mi smo blagovremeno, kao Ministarstvo, dostavili Predlog izmena i dopuna ovog zakona, da se taj rok produži za godinu dana. Mislimo da je to neka prava mera u ovom trenutku. Kada biste pitali sada koliko ima tih medija koji bi trebalo da se privatizuju, teško da bismo mogli da vam kažemo, upravo zbog toga što je Zakon o javnom informisanju ukinuo obavezu registracije javnih glasila, tako da smo mi predložili i uvođenje posebne evidencije o javnim glasilima. Uopšte, da bismo imali osnovne podatke i o tome ko je vlasnik medija, kada su oni počeli da rade, sa kolikom snagom, ako su u pitanju elektronski mediji, radija itd. Vidim da je bilo najviše primedbi vezano upravo za tu odredbu, odnosno za taj predlog. To je nešto što mislimo da bi bilo korisno da se prihvati, jer vrlo često od Ministarstva kulture, koje je nadležno i za medije, traže se osnovni podaci koje mi sada nismo u prilici da pružimo. U principu, mogu da kažem - može i trebalo bi, po nama, da to bude tako, ali ako bude bilo više onih koji smatraju da je to možda i neki recidiv prošlih vremena ili da podseća na to, možda i ne mora, možda neki drugi pravni subjekti i državni organi mogu o tome da vode računa. Mislim da bi na jednom mestu u Ministarstvu kulture bilo dobro da postoji i ta evidencija. Kažem da je veliko pitanje koliko će biti zainteresovanih za privatizaciju lokalne samouprave, odnosno medija lokalne samouprave, tako da su objektivni razlozi bili u prvom planu. Iz objektivnih razloga mnogi mediji i lokalne samouprave i nisu ušli uopšte u to neko razmišljanje i razmatranje tog problema koji se zove privatizacija. Bilo kako bilo, imaju rok ili će imati, ukoliko vi to prihvatite, još godinu dana vremena da se zainteresovani prijave, a i oni da se pripreme. Ukoliko se ne bi prihvatile ove izmene i dopune zakona, odnosno rok da se produži za godinu dana, to bi značilo da već sutra ili ovih dana mnogi mediji i lokalne samouprave treba da stave ključ u bravu, odnosno da se ugase. Mislim da to nije namera nikoga od vas i da bi to bilo štetno po opštu medijsku sliku u našoj zemlji, jer zahvaljujući bogatstvu medija mi možemo da kažemo da smo na pravom putu demokratizacije društva, ne samo u ovoj oblasti, već uopšte.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite, gospodine Baraliću. Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada je već moralo da dođe dovde, onda ćemo, naravno, glasati da se produži ovaj rok. Mi nismo bili za to da se na ovaj način obavezno privatizuju meidiji u Srbiji, i to oni mediji koji su osnovani sredstvima budžeta, pre svega, lokalnih zajednica, grada Beograda, AP i države Srbije, iz nekoliko razloga. Mogu se dogoditi dve stvari: da neke od medija, koji zaista imaju značajan ugled u Srbiji, kupe ljudi koji imaju velike pare, a rđave namere, a da drugi mediji koji nemaju ni takvu čitanost, ni takvu gledanost, ni takvu kadrovsku, ni tehničku opremljenost ne poželi da kupi niko. To je rizik koji proizilazi iz ovog stanja u kojem se sada mi ovde nalazimo. Zaposleni ljudi u ovim medijima mogu da imaju izvesne neprijatnosti i želim da kažem da postoje sredine, da postoje mediji u Srbiji kakvi su čačanski mediji. Ja sam odande narodni poslanik. Neki od njih, kao "Čačanski glas", traju skoro 80 godina, Radio Čačak više od 50, znači osnovani su sredstvima građana. Želim da kažem, uz rizik da me neki moji drugovi ne shvate pravilno, tamo rade uglavnom vrhunski profesionalci i nije dobro da sutra dobiju gazdu koji će moći na ovaj način da bitno utiče na politiku i sve ono što proističe iz vlasništva, iako Zakon o informisanju ima neke druge garancije koje obezbeđuju da ne može da bude baš sve tako. Građani koji požele da budu informisani o komunalnim problemima, o kulturnim dešavanjima, o svim onim pitanjima koja su bitna za funkcionisanje jedne lokalne samouprave moguće je da će biti uskraćeni ili da neće imati adekvatnu informaciju, ni pravovremenu, ni valjanu, zbog toga što neko ima, pre svega, potrebu da povrati uložena sredstva i da na jedan način, koji nije baš uvek najčasniji, upravlja medijima, kao što se upravlja ciglanom ili zemljoradničkom zadrugom. To nije isto. Shvatićete. Shvatamo da to nije isto i to je moj strah. Kada bi ovaj rok mogao da bude još elastičniji, ja bih se za njega lično izjasnio, zato što znam šta može da se dogodi. Naravno, ima ovde još nekoliko zakona koji su veoma bitni i veoma su vezani. Ići će sada, nadam se, zakon o javnom oglašavanju, koji će da ograniči neka od mogućih rđavih nastojanja novih vlasnika. Postoje i neki drugi zakoni koji će to regulisati u ovoj oblasti. Imamo ovde konstituisano nezavisno regulatorno telo u ovoj oblasti u Radiodifuznoj agenciji – Savet. Znači, treba još ova agencija za telekomunikacije, ne mogu sve da pratim. Postoji mnogo toga što treba da se reguliše. Ovde je važno da znamo da će biti veoma skup i veoma tražen onaj elektronski medij koji se izbori za frekvenciju, lokalnu ili regionalnu, o tim medijima govorim, a da oni mediji koji za to ne mogu da se izbore, iz razloga koji su nama razumljivi, neće ni imati pravog iskrenog kupca. Dakle, moguće je da građani Srbije osete izvesne negativne posledice kada je u pitanju informisanje u narednom periodu, ali desiće se i nešto dobro. Postoji sada velika gužva, pre svega postoji mnogo neregulisanih pitanja u ovoj oblasti, postoje neke sredine koje potpuno nekritički uređuju svoje programe u medijima o kojima govorim i moguće je da će novi vlasnik, ako se on pojavi, ako dođe do privatizacije na ovaj način, nešto učiniti da stvari budu bolje. Ali, moje uverenje i moje ubeđenje je da će se ipak dogoditi nekoliko rđavih stvari dok stvar ne dođe tamo gde treba da se nađe. Naravno, pisani mediji su, što se mene tiče, još važniji, zato što je pisana reč nešto što ostaje. Ponovo ću da se vratim na svoj "Čačanski glas". Čačani znaju za moj stav. Kada ne bih uzeo "Čačanski glas" petkom osećao bih se manje Čačaninom, bez obzira ko vrši vlast, ko ga uređuje, ko piše, šta su moje zamerke. Stizao mi je u Vinkovce kada sam bio u vojsci, imam odnos prema tome i takav odnos prema tim novinama imaju gotovo svi Čačani. Dakle, nama nije svejedno ko će postati njegov vlasnik i nije svejedno na koji način će se on baviti tim poslom. "Čačanski glas" osnovao je istaknuti komunista Đorđe Milovanović pre skoro 70 i nešto godina. On je menjao svoje koncepcije, bilo je čitavih epoha, usuđujem se tako da kažem, koje su se promenile, ali svejedno on je izdržao, njegov logo danas vredi mnogo više nego što vredi cela njegova imovina. Dakle, znaju Čačani o čemu ovde govorim, veoma sam sentimentalan i jako teško će da padne svima nama ako se to dogodi na taj način, ali mi nemamo ovde mnogo prostora. Ovo je samo dobra koordinacija Odbora za kulturu i medije i Ministarstva za kulturu da se omogući medijima koji u skladu sa postojećim zakonom nisu izvršili pripreme za privatizaciju, dakle, da se privatizuju. Mi ćemo za ovo glasati, a ostaje da proverimo na jedini mogući način, to je da pratimo šta se dešava i kako će se stvari razvijati onog momenta kada istekne ovaj rok koji danas ovde odredimo, odnosno u danu za glasanje. Nisam veliki optimista, voleo bih da nisam u pravu, ali očigledno, to je pitanje koncepta. Mi zbog tog koncepta nismo mnogo srećni, ali učestvovaćemo u meri u kojoj se to od nas može očekivati i u meri u kojoj naši birači i naša ciljna grupa to može da toleriše. Učestvovaćemo u tome, iako rizik od ovakve privatizacije medija može da bude veoma visok, ukoliko ne budemo bili dovoljno oprezni. Mi i sada imamo čitav niz problema u ovoj oblasti. Svašta se čita, svašta se gleda, mogu da verujem kako će biti sutra, ukoliko jedan gazda, jedan paša, poželi da se tamo slika svaki dan, on i njegova porodica, na način kako smo već navikli da to gledamo u Srbiji. Izdržaćemo. Pošto više nema programskih saveza, socijalističkih saveza radnog naroda i pošto više nema ideološke matrice koju smo svi napadali, često sa pravom, sada samo postoji zakonska regulativa, postoji ono čime mi raspolažemo kao država i to nije mnogo u ovom trenutku. I postoji, rekao bih, briga svih nas za jedan veliki broj novinara koji se nalaze u lokalnim medijima, a to su izvanredni ljudi koji nisu zaslužili da služe bilo kome sutra, a nekima od njih će se očigledno to dogoditi. Znači, ne želim im takvu sudbinu, uvek će imati moj glas da tako ne bude, ali to je ono što se desilo na osnovu političke volje u jednom društvenom trenutku u ovoj zemlji i to se ne može vratiti unazad na način kao što neko priželjkuje. Ali, glasaćemo za ovo, gospodine ministre, i pratićemo šta se dalje dešava u ovoj oblasti. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Lazarević, ovlašćeni predstavnik G17 plus. Vidim danas dobra atmosfera, poslovice, hvala na zaštiti pisanih medija, a poslovica glasi inače scriba manent, verba volant.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, pred nama se nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju. On praktično ima dva člana ili dve teme o kojima mi treba danas da razgovaramo, a razgovaraćemo o tome i na samoj sednici Odbora za kulturu i informisanje, i to se tiče produžavanja roka za privatizaciju lokalnih medija koji su u vlasništvu lokalne samouprave, pisanih i štampanih medija. Zakon je prilično jasan i on kaže da lokalni mediji, odnosno štampani mediji u vlasništvu lokalne samouprave do 22. aprila ove godine prestaju sa radom. Dakle, da li će prestati sa radom ili će se privatizovati, to zavisi od samih medija koliko su kvalitetni i od interesovanja koje vlada u toj sredini. Svakako da bismo mi voleli da to bude privatizacija, da ti mediji i ti novinari nastave da rade, upravo vezano za ono što je govorio moj uvaženi prethodnik. Sa zadovoljstvom mogu da kažem da je Odbor za kulturu i informisanje od Ministarstva tražio još 6. decembra 2004. godine informaciju o broju javnih glasila koja treba da prestanu sa radom u skladu sa Zakonom o javnom informisanju. Takođe smo pokušali da dođemo do broja zaposlenih u tim glasilima, o njihovom budućem statusu, odnosno da li postoji neki socijalni program i da li će ti ljudi ostati na ulici. Odgovor koji smo dobili od Ministarstva kulture 12. januara 2005. godine je bio da Ministarstvo za kulturu i informisanje u ovim uslovima ne može na pravi način da vodi evidenciju glasila koja su u vlasništvu lokalne samouprave, pošto nema nikakvu zakonsku mogućnost da to radi. Dakle, to se vezuje za ovaj drugi deo koji se tiče evidencije, ali ono što je bilo bitno za nas kao Odbor i zbog čega je cela priča bila pokrenuta, to je bilo da su ti mediji kasnili sa privatizacijom ili prestankom rada iz jednog prostog razloga, bar većina, zbog toga što je prethodno Ministarstvo za kulturu, ne ovo koje vodi gospodin Kojadinović, nego prethodno, tumačilo zakon tako da lokalna samouprava može da bude vlasnik medija. Naravno, u zakonu jasno piše da ne može da bude osnivač i to je jasan put ka demokratizaciji štampanih medija u Srbiji. Ispričaću, prosto je indikativan primer. Dakle, uzećemo za primer jedan grad u kome u jednom štampanom mediju sadašnji direktor tog štampanog medija, a osniva ga lokalna samouprava, kaže čoveku koji je dugo godina pisao za te medije, za te novine, da više ne računaju na njegove usluge, zbog toga što on u svojim obraćanjima napada predsednika opštine ili gradonačelnika. Čovek koji ima dugogodišnje iskustvo, saradnik je tih novina, naravno da ne napada, nego kritički piše o onome šta taj gradonačelnik ili predsednik opštine radi i kaže, izvinite, ali već 20 godina pišem za ovaj medij, čak sam i o prethodnom direktoru loše pisao. Sadašnji direktor kaže - dragi gospodine, pišite o meni šta god hoćete najgore, nemojte pisati samo loše o gradonačelniku ili predsedniku opštine, jer on neće dati plate za ovih 50 zaposlenih. Upravo zbog toga da se ne bi pojavljivao neki lokalni šerif koji će kreirati lokalnu politiku preko medija na taj način što će se on slikati, ovo jeste intencija zakona da niko ne može državnim i društvenim parama da osniva javno glasilo i da na taj način manipuliše. Dakle, to se odnosi i na državu, to se odnosi na lokalnu samoupravu. Druga stvar koja se tiče ovog zakona, a tiče se evidencije koju bi trebalo da vodi Ministarstvo za kulturu, naime, G17 plus, u čije ime govorim ovde i čije stavove zastupam, ovde će imati malo više primedbi ili malo više pitanja koja će postaviti, pre svega, ministru kulture. Dakle, jasno je da je ovakva vrsta evidencije potrebna zbog transparentnosti medija. Ni na koji način evidencija medija, što štampanih, što elektronskih, ne bi trebalo da sprečava slobodu medija. Ovde je reč o jednoj bazi podataka koju Ministarstvo kulture želi da napravi. Ovde sepostavlja pitanje, pošto u Predlogu zakona piše da evidencija nije obavezna, šta se postiže neobaveznom evidencijom? Ako pogledamo amandmane koji su pristigli na ovaj zakon, oni se mogu svrstati, kada se tiče evidencije, u dve vrste: jedna vrsta amandmana govori o tome da evidencija ne treba da postoji, a druga da evidencija mora da postoji, i ako neko ne poštuje evidenciju mora da snosi konsekvence zbog toga. Prosto mislim da u ovakvom obliku, dakle gde je evidencija dobrovoljna, ona ništa ne znači, jer na koji ćete način vi naterati ili zaintrigirati određene medije da se upišu u registar evidencije. Na osnovu te evidencije, ova država, dakle, građani Srbije bi prosto mogli da znaju ko je u stvari osnivač određenih medija, da li postoji mogućnost neke nedozvoljene medijske koncentracije, da li su neki vlasnici televizija u isto vreme i oni koji učestvuju kapitalom u izdavanju nekih štampanih medija. Na ovaj način želite da uredite ovu jako ozbiljnu oblast na ozbiljan način, tako što ćete utvrditi ko koliko ima. Ne može se sa kapitalom, sa novcem koji nema određeno poreklo, više baratati, i u tom smislu podržavam postojanje evidencije. I ako će ona na taj način omogućiti transparentnost, onda ta evidencija, čini mi se, mora da bude obavezna za sve ili ne treba da bude ovako paušalna. Dakle, predlažem da Odbor za kulturu i informisanje kada bude razgovarao o ovim amandmanima, koji na neki način mogu da poprave ili pokvare intenciju samog predlagača, prosto uključi i stručnu javnost u celu ovu priču, pa da dođemo do najboljeg mogućeg kompromisnog rešenja, a taj način neće ugrožavati ničiju slobodu, da se tu prosto niko ne ugrožava i nije ni namera predlagača da ugrožava. Potpuno je slobodno da vi otvorite medij, naravno kada govorimo o štampanim medijima, to vas ne ograničava da slobodno radite. Ponavljam, trebalo bi da evidencija bude obavezna za sve ili je ne bi trebalo biti. Takođe se otvara još jedna mogućnost, pitanje za predlagača ovog zakona, da ne dođemo u situaciju da možda dupliramo neko evidentiranje. Dakle, Radiodifuzna agencija, koja hvala bogu radi i dobili smo predlog njihovog statuta, i uskoro ćemo pretpostavljam o tom statutu govoriti, naravno priprema sve ono što je potrebno da bi možda već od septembra i oktobra počele da se dele dozvole koje se tiču elektronskih medija. Ona već u samom zakonu ima jednu obavezu evidentiranja. Da li će to biti dupliranje evidencije ili će se ovo samo odnositi na štampane medije, to je pitanje na koje treba svi zajedno u ovoj diskusiji ili u diskusiji kada bude bilo priče o pojedinostima, o amandmanima, da damo odgovor. Dakle, ono što je jako bitno i što je naravno značajno za stranku G17 plus, a pretpostavljam da je značajno i za javnost, ovim amandmanima, ovim predlozima da se nešto promeni ili ovim predlogom zakona ne postoji ona obaveznost koja bi trebalo da bude uslov za početak rada medija. Mediji naravno rade, štampani mediji se svakako bez takve obaveznosti formiraju i počinju da rade, i ne postoji mogućnost da država na ovaj način vrši bilo kakav pritisak na medije. To je ono što je, čini mi se, najbitnije, da mediji slobodno rade, a sa druge strane bilo bi dobro da Ministarstvo kulture svakako dobije mogućnost da na pravi način posmatra kako se ovaj zakon sprovodi, dakle ono što je njihova obaveza da se bave nadzorom nad sprovođenjem ovog zakona, jer u ovoj situaciji kada se govori o medijima, a naročito o štampanim medijima, mi smo došli u jednu paradoksalnu situaciju da možda tajkunizacija medija ili ako možemo da kažemo tabloidizacija medija u Srbiji u ovom trenutku postoji. To naravno nije dobro, kao što nije dobro da se ne zna ko su osnivači i vlasnici medija, da se ne zna koji je kapital tu. Ne možemo da dođemo do tih osnovnih podataka koji bi bili značajni. Kao što javno glasilo nema svojstvo pravnog lica, a znate da osnivač javnog glasila, neko udruženje, organizacija koja se bavi, naravno izmišljam, izvozom malina, proizvodnjom cigli, a uz to izdaje novine. Prosto se mora razgraničiti čime i kojim kapitalom se bave mediji. Ono što je naravno bitno, čini mi se da treba slušati medijske stručnjake koji pričaju o tome, ne ono što mi kao poslanici stičemo sedeći ovde kao utisak ili gledajući, čitajući medije. Ono što medijski stručnjaci pričaju to je da se prilična nestručnost pojavila u medijima, u nekim određenim medijima, dakle da se dva izvora prosto ne pitaju za informaciju, a to je jedno od načela novinarstva, ili da se obe strane ne čuju, ili da se prečesto poziva na anonimne izvore. Mislim da će jedna vrsta evidencije, koja će biti uspostavljena na pravi način, da niko neće biti time ugrožen, omogućiti Ministarstvu kulture da na pravi način prati kako se situacija sa medijima razvija u Srbiji. U tom kontekstu G17 plus će podržati ovaj predlog zakona, a prosto ostaje da na sednici Odbora, kada budemo o pojedinostima razgovarali, nađemo najbolje moguće rešenje.
Reč ima ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke, gospodin Stanimirović. Biće vam u pisanom obliku podeljeno, ali da ne bi bilo nerazumevanja zašto sam rekao da je ovo poslednja tačka, zbog potrebe da odbori detaljno razmotre i izjasne se o sistemskim zakonima, danas su zvanično povučeni predlozi zakona o visokom obrazovanju, zaštiti konkurencije, oglašavanju, zaštitniku građana, državnoj upravi i državnim službenicima, tako da je Skupština u tom smislu u relaksiranoj situaciji. Izvolite, gospodine Stanimiroviću.
Gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre, poštovane kolege poslanici, postoje mnoge oblasti koje su u ovoj državi zaista neuređene. Jedna od takvih oblasti je svakako i oblast informisanja, i tu je zaista potrebno zavesti na neki način red. Sa ove govornice od gospodina ministra i mog prethodnika gospodina Lazarevića čuo sam da se predviđaju dve vrste izmena Zakona o javnom informisanju, ponovno uvođenje evidencije javnih glasila i produžetak roka za privatizaciju štampanih medija. Kada govorimo o delu izmena i dopuna Zakona o javnom informisanju gde se ponovo uvodi evidencija javnih glasila, složiću se sa svojim kolegama da će taj princip neobaveznosti evidentiranja faktički onemogućiti da se na pravi način pristupi ovom problemu. Znamo da je novim Zakonom o javnom informisanju, ovim koji je trenutno važeći, faktički izbačena obaveza evidentiranja medija, a da je ubačen impresum, recimo, za štampane medije, koji je bio u obavezi da se štampa u svakom javnom glasilu. Međutim, postavlja se pitanje, u Ustavnoj povelji i Evropskoj konvenciji omogućavaju osnivanje glasila i bez evidencije i bojim se da zakon koji ne predviđa kaznene odredbe faktički ne može da postigne svoj cilj. Sa druge strane, poštujem ono što je rekao gospodin ministar da ovo ne treba da podseća na neka prethodna vremena, pa da bi ovo evidentiranje bilo u smislu nekakvog vršenja represije ili da se na neki način vrši neki pritisak na medije putem ovog evidentiranja.Predložio sam ovde jedan amandman upravo zbog toga da se ovaj član briše, jer smatram da neobaveznost same evidencije neće ispuniti cilj ovog zakona. Imamo sada po važećem zakonu da štampani mediji treba da se privatizuju do 22. aprila. Nisu se privatizovali, dalje rade sasvim normalno, nema nikakvih problema, i zato možemo doneti zakon o evidentiranju koji takođe nema kaznenih odredbi i onda na kraju isto nećemo postići cilj, jer onaj koji se ne evidentira takođe neće imati nikakve konsekvence. U postojećem Zakonu o javnom informisanju, što se kaže u obrazloženju, "Službeni glasnik Republike Srbije", broj 43/03, predvideo je u članu 14. stav 2. da osnivači javnih glasila ne mogu biti ni posredno, ni neposredno država i teritorijalna autonomija, kao ni ustanova, preduzeće i drugo pravno lice koje je u pretežnom delu u državnoj svojini ili koje se u celini ili pretežnim delom finansira iz javnih prihoda, osim ukoliko je to predviđeno posebnim zakonom kojim se uređuje oblast radiodifuzije. To sam naveo i u obrazloženju mog amandmana. Do tog datuma je postojala evidencija ove vrste glasila, a nakon toga oni nisu mogli ni da se osnivaju. Znači, postojeći je registar, ukinut donošenjem novog zakona,validan, jer nakon toga po zakonu nisu mogla da se osnivaju nova preduzeća iz oblasti informisanja, a čiji su većinski vlasnici državni kapital i drugi koji se iz javnih prihoda finansiraju. Zbog toga ovo ne bi moglo biti prihvatljivo u ovom smislu. Postoji jedan amandman poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije i mislim da treba tražiti negde na sredini između ova dva, mog amandmana i ovog amandmana, način kako da se ovo reši. Pošto je po Ustavnoj povelji i Evropskoj konvenciji omogućeno osnivanje glasila i bez evidencije, znači nećemo postići cilj. Kako da učinimo da ipak bude reda u ovoj oblasti? Recimo, može neko štampati novine bez impresuma, sa ciljem recimo da ispljuje bilo koju političku organizaciju, pojedinca, izda ih samo jednom i nikada više, i bez impresuma. Ako ne postoji u evidenciji, ako nema impresuma, koja je to adresa na koju se može podneti tužba? Ne postoji. Znači, moramo da pronađemo način kako da znamo sedište onoga ko se bavi javnim informisanjem, ko je glavni i odgovorni urednik itd. Možda će to biti prilika i na Odboru za informisanje da vidimo da se da neka vrsta benefita. Ne znam šta to može biti, ali možemo da razmišljamo o tome da se da neka vrsta benefita onima koji se evidentiraju u evidenciji javnih glasila, jer ne postoji način, ne postoji obaveznost, nećemo postići cilj, a nama jeste cilj pre svega da napravimo sistem koji će biti uređen u oblasti javnog informisanja. Što se tiče produžetka roka privatizacije, mi zaista podržavamo ovo, jer faktički je 22. april za štampane medije bio rok. Taj rok je već prošao. Mislim da je suvislo obrazloženje ovde u Predlogu izmena ovog zakona, rok koji je predviđen za elektronske medije, a mislim da je to 1. jul 2006. godine. Oni su u velikom broju koncentrisani, recimo, kao što je kod mene u Vrbasu slučaj, gde postoji Radio Vrbas, a sada postoji TV Bačka i štampani list "Glas". Svi su u okviru jedne kuće, bilo bi teško sada to podeliti i privatizovati, to je vrlo suvislo obrazloženje, mada ne možemo da se složimo da kao društvo u tranziciji stalno kaskamo i stalno produžavamo neke rokove. Dakle, poslanička grupa DS - Boris Tadić želi da na kvalitetan način rešimo ovaj problem i da pomognemo da ovo bude zakon koji će omogućiti da i u ovoj oblasti dođe do zavođenja reda. Bilo je ovde priče, a vratili smo se ponovo na staru temu, čuli smo i od gospodina Baralića, a zatim i odgovor od gospodina Lazarevića, da li uopšte treba privatizovati te lokalne medije. U situaciji smo da možemo da čujemo često danas predsednike opština, zamenike predsednika opština, koji bahato obećavaju da će oni srediti da nešto bude na televiziji ili da će sprečiti da nešto bude na televiziji, ili na lokalnom radiju ili lokalnom listu. A često se dešava da ne mogu opozicione stranke ili drugi da iznesu gledište, ono pravilo da se čuje i druga strana nije ispoštovano. Imamo situaciju, kao i u mom lokalnom listu, da se u istom broju, protivno Zakonu o javnom informisanju, objavljuje i odgovor na nešto što je prikazano kao problem. Imali smo situaciju, najsvežiji primer je u Kragujevcu, gde je bila čuvena emisija kako se čulo po medijima zašto se u crkvi šapuće, a gde se zamenik predsednika opštine izvinjavao u ime tog lokalnog medija i obećavao da se tako nešto neće ponoviti. Zato je u tom smislu potrebna privatizacija, a koja će onemogućiti da se ti lokalni šerifi, kao što je rekao gospodin Lazarević, ponašaju na takav način. Dakle, imam ovde amandman kojim predlažem da se briše, jer smatram da je besmisleno da se na ovakav način uvodi evidencija ponovo, ali smo spremni da učestvujemo aktivno u radu odbora, kako bi mogli da nađemo neko rešenje koje će omogućiti, jer ne vidim drugi način u ovoj situaciji, nego da se da neka vrsta benefita. To je kao neka vrsta domaćeg zadatka, da smislimo šta je taj benefit koji bi mogli da ponudimo ovoj vrsti, javnim glasilima, kako bi bili zainteresovani da se evidentiraju, kako bi imali evidenciju. Jer zaista može da se desi da postoje novine za jedan dan ili nedelju dana koje će ispuniti zadatak, bez impresuma, bez evidencije. Postavlja se pitanje koja je to adresa kojoj mi treba da se obratimo, jer zaista najteže je postalo u ovoj državi odbraniti se od laži. Toga smo svesni. Mislim da neko ko se bavi novinarstvom 14 godina ima pravo to da kaže, jer nema profesije koja je više stradala na ovim prostorima, stradale su mnoge, a ova posebno, kada se setimo da su prvo na ovim prostorima ubijale reči, pa su onda ubijali meci. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Stanimiroviću. Izvolite, gospodine Baraliću. Ako bude i u budućim diskusijama isto raspoloženje, podsećam i vas ministre i poslanike da sada postoji mogućnost da se po završetku načelne rasprave formuliše amandman kojim bi jedno pitanje bilo rešeno, pošto vidim da postoji volja i pretpostavljam da ćemo slična mišljenja čuti i ubuduće. Dakle, da se definiše nešto što nije definisano. Hvala vam. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo, između bahatosti tajkuna koji može postati vlasnik medija i predsednika opštine koji je izabran voljom naroda, uvek se opredeljujem za onog iza kog stoji narodna volja. Narod je izvor i utoka vlasti i ako bih se morao opredeljivati, opredeljivao bih se za narodnu volju i bahatost koja iz nje proističe kao manje zlo. Nije dobro ni jedno ni drugo. Ne zaboravite da ipak lokalni mediji danas, čiji su osnivači lokalne samouprave, imaju upravni odbor, programski savet, imaju direktora, znači za čiji izbor daje saglasnost svaka skupština odborničkom većinom. Dakle, to nije isto. Imamo različita iskustva u Srbiji kod drugih privatizacija. To je bila moja ideja. Inače, znam da se ne može vratiti ovaj točak u rikverc. Imamo zakon, idemo u privatizaciju. Samo sam govorio o realnim posledicama i riziku koje će doneti očigledno privatizacija medija. Hvala.
Hvala vama. Po kom osnovu, izvinite. Da li još neko od predsednika odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Ne. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele dve poslaničke grupe: DSS i SRS. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Vukosav Tomašević, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, već je u uvodnom izlaganju gospodina ministra i u diskusijama kolega ukazano na to da predlog izmene i dopune Zakona o javnom informisanju u sebi nosi dve teme. Jedno je pitanje evidencije javnih glasila, a drugo je pitanje roka za privatizaciju javnih glasila čiji su osnivači lokalne samouprave. Najpre ću nešto govoriti o ta dva pitanja. Ovo pitanje evidencije nije ni novo ni nepoznato. Ono je do sada u našoj zakonskoj praksi više puta rešavano na jedan od dva načina. Dakle, bilo je evidencije ili evidencije nije bilo. Uvek ćemo naći, i u stručnim i u pravničkim krugovima, pobornike i jednog i drugog stava, odnosno i jedne i druge prakse. Ono što znam iz dosadašnjeg iskustva u zadnjih ovih dvadesetak godina, koliko pratim ovu oblast, jeste da nije ni neke posebne pogodnosti, ni posebne mane pokazala ni jedna ni druga varijanta. Lično stojim na stanovištu da ima opravdanja da se uvede jedna ovakva evidencija, jer postoje određeni razlozi, a koji su navedeni u obrazloženju ovog zakona, zbog čega takva evidencija postoji i treba da postoji. Kao što će uvek, pre svega iz novinarskih krugova, biti protivnika ovakve evidencije, uz osnovno obrazloženje koje ne prihvatam i ne razumem, a normalno uvek se javlja u raspravama, a to je da se na ovakav način ograničava sloboda medija i da je to svojevrstan vid državnog pritiska i državne kontrole javne reči. Svetska praksa po ovom pitanju je različita, tako da tu ne možemo naći neke konkretne uzore,s tim što je tačno ovo što je pre toga rekao kolega iz DS da neka zakonska rešenja u Evropi nalažu da ovakva evidencija ne postoji. Kažem, smatram da u ovom trenutku, iz ovih razloga koji su navedeni u obrazloženju zakona i u ovom uvodnom izlaganju gospodina ministra, treba podržati Predlog zakona i treba ustrojiti evidenciju. Mislim da nije dobro ovako kako je dato u Predlogu zakona. Ponoviću, ova evidencija ovde je neka vrsta dobrovoljne evidencije. Dati su amandmani. Jedan je dao DSS, on uvodi evidenciju kao obaveznu, pod pretnjom sankcija za one koji se u određenom roku nakon stupanja na snagu zakona ne evidentiraju, a drugi je amandman DS koji predlaže da se evidencija briše. Mislim da se treba opredeliti za jednu od ove dve varijante: da evidencija postoji kao obavezna i obavezujuća, da je kao takvu stavimo u zakon i u tom smislu bi trebalo prihvatiti amandman DSS; ili da se evidencija uopšte ne uvodi. Čini mi se da po ovom principu dobrovoljnosti, kako se sada to predlaže, na neki način gubi smisao, jer evidencija neće biti sveobuhvatna. Moguće rešenje, a i o tome treba razmisliti, imamo prostora u okviru ovoga što je govorio predsednik Skupštine, moguće je možda i neko treće rešenje, međurešenje, a to je da se ponudi neka vrsta stimulacije za one koji se registruju. Trenutno nemam predlog niti sam čuo da je neko izneo predlog, šta bi to bilo što bi ponudili kao neku vrstu šargarepe za sve one koji se registruju. Predlažem da u okviru toga malo svi porazmislimo i da onda ovaj predlog rešimo. Mislim da bi bilo dobro da postignemo oko toga kompromis. Nije ovo pitanje onog ranga da treba politički da se prepucavamo i da bilo ko skuplja političke poene. Kada je u pitanju ova druga tema koju dotiče zakon, a to je rok za privatizaciju medija čiji su osnivači lokalne samouprave, koliko mene drži sećanje, nije prvi put da se ovaj rok pomera. Mislim da smo već jednom pomerali ovaj rok, sada se to ponovo čini. Mi smo ovde donekle u specifičnoj situaciju u odnosu i na okruženje i na nešto što je evropska praksa. Malo gde i u svetu i u Evropi postoji ta vrsta medija koja je kod nas građena nekoliko decenija, a to su ti lokalni mediji čiji su osnivači lokalne zajednice. To je razlog zbog čega smo prošli put, ako ima ovde kolega koji su u prošlom mandatu bili akteri kad smo radili na zakonu, prvo o radio-difuziji, a zatim i na sada važećem Zakonu o javnom informisanju, imali dosta žestoke primedbe i pritiske predstavnika OEBS-a i predstavnika Saveta Evrope ovde u Beogradu, upravo na to da se i kod nas ukine ta praksa tih medija čiji su osnivači lokalne zajednice, a koje oni doživljavaju kao državne medije. Oni tu stalno vide, istina osnovano, imamo primer i u prošlosti da je bilo dosta toga, mogućnost manipulacija i stalno vide varijantu da takvi mediji budu pod direktnom kontrolom aktera lokalne vlasti. Mi iz DSS stojimo na konceptu da ove medije treba privatizovati. Ako se zalažete za koncept liberalne tržišne ekonomije, onda to mora biti i u medijskoj sferi. Ako nema državnih medija generalno na državnom nivou, što bi tih medija bilo i na nižim nivoima. Mi stojimo na tome da ove medije treba privatizovati. U pravu je kolega Baralić kad konstatuje ove probleme koji postoje. Preti tu i opasnost da te medije jednim delom ili ne znam u kojoj meri kupe lokalni ili republički tajkuni. Preti opasnost da u manje razvijenim sredinama u Republici za takve medije uopšte neće biti mušterija, neće biti niko zainteresovan da ih kupi. Jer postoje sredine u kojima takvi mediji, to znam jer sam dugo godina u jednom takvom mediju radio i bio sam u rukovodećim organima Zajednice udruženih radio-stanica Srbije i znam da ni tada, a ni sada u pojedinim opštinama u Srbiji, koje nisu dovoljno razvijene, jednostavno, teško je da medij radi na ekonomskim principima, da bude isplativ, a da se pri tom baviinformisanjem, da ne bude ona trač radio-stanica koja pušta turbo-folk muziku i emituje samo oglase. Praviti jedan ozbiljan informativni program ili informativno glasilo u najmanjim gradovima i opštinama je ozbiljan posao i to košta, a u određenim situacijama ne može da donese profit. To su sve opasnosti koje mogu da dovedu do toga da jedan broj ovih lokalnih medija, nažalost, nestane, da jedan broj naših građana ostane bez medija koji ih informišu o zbivanjima u lokalnoj sredini. Mislim da je to nešto što je posledica tranzicije. Nestaju mnoge stvari i gube se neke stečene navike i stečena prava u raznim oblastima, pa to moramo istrpeti i u oblasti javnog informisanja. Ono što uočavam i na šta hoću da skrenem pažnju sa ove govornice, to je da se ovaj rok više ne bi smeo pomerati i da bi trebalo i iz ove rasprave, gospodine ministre, a i Ministarstvo, da pošaljemo jasnu političku poruku svim osnivačima ovih medija i svim zaposlenima u ovim medijima - da više pomeranja roka neće biti. Naravno, to nikakva politička pretnja ne treba da bude i da to niko ne shvati kao političku pretnju, ali da budemo čvrsti u tom stavu, iz razloga što mi se čini da u dobrom delu medija postoji opstrukcija privatizacije i ne da ne čine ništa da se privatizuju, nego čine sve da se ne privatizuju, kako zaposleni u lokalnim medijima, tako i neki rukovodioci u pojedinim opštinama, misleći da će i dalje moći te medije da kontrolišu. Dakle, mislim da treba da pošaljemo jasnu političku poruku da je ovo poslednja izmena zakona u ovom smislu i da, nakon roka koji utvrdimo članom 2. ove izmene zakona, više neće biti pomeranja ni propuštanja. Medij koji se privatizuju do tog roka nastavlja privatizovan, a ko se ne privatizuje treba da bude sa tim datumom ugašen po sili zakona. Ali, sada bi trebalo jasno da pošaljemo poruku, mislim na Odbor za kulturu i informisanje, a na neki način to treba da uradi i ova skupština, da to ozbiljno shvate i ljudi koji rade u ovim medijima, a da ozbiljno shvate i ljudi u lokalnim samoupravama. Toliko konkretno o ovom zakonu. Hteo bih da iskoristim prisustvo gospodina ministra i otvaranje ove teme u Skupštini, pošto se vrlo malo govori o pitanju informisanja ovde u Skupštini, da skrenem pažnju na još nekoliko tema koje bi trebalo da budu predmet pažnje ove skupštine. Pre svega, nadam se i još jednom apelujem, to sam činio i prethodnih nekoliko godina, da će konačno krenuti sređivanje i uvođenje reda i zakona u etar i elektronske medije u ovoj zemlji. Formirana je agencija, stekli su se svi uslovi, formirano je i drugo regulatorno telo u oblasti telekomunikacija. Treba svi zajedno, pre svega, mislim na Odbor za kulturu i informisanje, zatim na Ministarstvo i onda na Agenciju, da učinimo sve što je moguće da taj konkurs za raspodelu frekvencija što pre krene i da se odatle krene u sređivanje medijske sfere. Druga stvar koju je neophodno urgentno rešavati to je pitanje medijske koncentracije. Mi u DSS smo imali čak ideju da kroz par amandmana na ovaj predlog izmena i dopuna zakona regulišemo pitanje nedozvoljene medijske koncentracije. Sada neću iznositi detalje svega toga, o tome se može raspravljati ovako ili onako, ali je evidentno da se nad medijima u Srbiji nadvila pretnja tajkunizacije. Postoji ozbiljna pretnja da jedna mala grupa ljudi vrlo brzo preuzme kontrolu nad medijima u Srbiji. Kakve to pogubne posledice po ukupan razvoj društvenih odnosa, po razvoj demokratije i po pitanju budućnosti ne samo medijske sfere, nego uopšte budućnosti Srbije nosi, neću to ovom prilikom da govorim. Nema potrebe na to posebno ukazivati u ovoj skupštini, ali mislim da se moraju preduzeti mere da se to spreči. U tom smislu, gospodine ministre, trebalo bi hitno pripremiti makar još jednu izmenu postojećeg zakona, ubaciti u postojeći zakon jedan odeljak koji bi tačno i precizno regulisao pitanje dozvoljene, odnosno nedozvoljene medijske koncentracije, ili možda razmisliti o tome da se donese i poseban zakon na samo tu temu, kao deo paketa medijskih zakona. Da li i zakonom o monopolu, za koji znam da se radi u određenim ministarstvima, treba tretirati ovu temu ili ne treba, opet je to pitanje koje treba pravnici i stručnjaci da kažu, možda neka uporedna praksa u zemljama Evrope itd. Mislim da hitno treba da i vaše ministarstvo i ova skupština rade u tom pravcu, da ne bi došlo do ovoga što se može desiti u Srbiji, da neko kontroliše medijsku sferu, medije, te kontroliše i politički i društveni život u Srbiji, a već imamo primera kako se to može dešavati. Takođe je potrebno hitno usvojiti i ovaj zakon o oglašavanju, koji je danas povučen iz procedure. Razumem da je to moralo da se učini da bi se ubrzalo donošenje nekih drugih zakona, da bi ova sednica imala svoj red, svoj kraj i svoj smisao, ali mislim da treba vrlo brzo, ako ne pre, onda na ovom jesenjem zasedanju ovaj zakon vratiti u proceduru i regulisati tu oblast. Nažalost, i tu smo u velikom raskoraku sa svetom i sa Evropom, jer ono što se oglašava danas u medijima u Srbiji, i način na koji se to čini je nešto što je zaista teško naći u zemljama razvijene demokratije u Evropi. Na kraju, reći ću nešto, osećam potrebu da to kažem kao novinar pre svega, a onda i kao poslanik, a to je potreba da se, uz pomoć i nadležnih odbora, Ministarstva i svih drugih koji imaju dobru volju, donese nešto što će se zvati ili što se ranije zvalo kodeks novinarstva ili kodeks profesije. Ono što se danas dešava u medijima u Srbiji zaista se graniči sa nečim što je malo gde zabeleženo u istoriji novinarstva. Na delu je totalna tabloizacija medija, ne samo medija, nego i javnog života. Dakle, iz takve situacije u medijima proističe tabloizacija života. U Srbiji su mediji slobodni apsolutno, ali su slobodni i od odgovornosti. U Srbiji nema odgovornosti za izgovorenu javnu reč. U ovom trenutku, u Srbiji nema odgovornosti za napisanu reč. Mislim, rizikujem da me kolege pogrešno shvate, da u esnafskim udruženjima u Srbiji u ovom trenutku nema snage ni volje da se donese kodeks novinarstva, kojim bi se uveo red i, da kažem, vratio red u medije u Srbiji. Danas u Srbiji, nažalost, skoro da nema normalne štampe. Ono što bi trebala da bude normalna štampa je žuta štampa, ono što bi trebalo da bude žuta štampa, to su tabloidi, ono što bi trebalo da budu tabloidi, pornografija je itd. Sve je pomereno za jednu stepenicu. Pogledajte na šta nam liče mediji. Imate neverovatnu količinu dezinformacija, poluistina, laži; o jeziku koji se govori u medijima da ne govorim. Zaista mislim da bilo ko, ko je dobronameran u oblasti medija, mora da se zabrine. To bi trebalo vratiti i dovesti u red. To se reguliše kodeksom profesije. Nažalost, tog kodeksa kod nas nema, ali imamo ovakvu praksu kakva je. Sve ovo o čemu sam govorio i još neka druga pitanja iz ove sfere možda, gospodine ministre, navode na činjenicu, a o tome smo razgovarali, da bi trebalo pristupiti izradi novog zakona o informisanju, kompletnog, celovitog. Znam da je to ozbiljan posao i znam da smo ovaj zakon skoro doneli. Ali, mislim da na području medijske sfere, novinarske profesije i slobode informisanja, kao i uopšte informisanja, ima toliko problema da ne bi bilo daleko od pameti da počnemo da razmišljamo i o donošenju novog zakona o informisanju, kojim bi se sva ova pitanja koja sam naveo, a i druga pitanja koja se nameću kada se govori o ovoj temi, nanovo regulisala, tako da bi se onda promenila praksa ukupnog medijskog života u Srbiji. Hvala.
Hvala vama, gospodine Tomaševiću. Izvolite, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Neka se pripremi narodni poslanik Stevica Deđanski.
Dame i gospodo, aktuelni Zakon o informisanju je jedan veoma, veoma loš zakon. To smo čuli od još nekih kolega koji su govorili o izmenama tog zakona. Mi u SRS mislimo da je jedino rešenje da se ozbiljno pristupi regulisanju ove materije na jedan potpuno nov i demokratski način. Kada smo donosili ovaj zakon, doduše to je bilo u prethodnom sazivu ovog parlamenta, tada smo zaista izneli sve što smo imali vezano konkretno za taj zakon i za sve ono što je prethodilo tom zakonu, a svi se sećate, pre petooktobarske euforije, koliko je bilo povike na tadašnji zakon, koji su, nazovidemokrate nazivali - Vučićevim zakonom. Ali, verovatno mnogi danas žale za jednim takvim zakonom, jer ovo što sada imamo kao Zakon o informisanju ima za posledicu sve ono što se danas dešava u medijima, u sredstvima informisanja u Srbiji i uglavnom ono što su kolege, koje su govorile o ovim izmenama zakona, na svojevrstan način naglašavali [[Upadica iz sale: Nema predsednika.]] Nikoga nema, ovo je neverovatno. U ovom poslovniku, po kojem niko ne mora ovde da sedi, ne piše da ne mora predsednik ili predsedavajući. Ovo je zaista neverovatno i neozbiljno. Dakle, posledica lošeg Zakona o informisanju je i ovo što je ovih dana bilo aktuelno, a to su bile ove bezočne patološke laži Nataše Kandić i Verana Matića protiv gospodina Tomislava Nikolića, koji je naravno podneo krivičnu prijavu Republičkom javnom tužiocu i protiv Nataše Kandić i protiv Verana Matića. Očekujemo svakako da će Republički javni tužilac reagovati u okviru svojih nadležnosti i svojih ovlašćenja, kao što očekujemo da će i ministar shvatiti dobronamerno sve primedbe koje je danas ovde čuo, a većina njih se svodi na to da je aktuelni Zakon o informisanju loš zakon i da treba pristupiti donošenju jednog zaista ozbiljnog zakona o informisanju. Svi znamo da je oblast informisanja jedna od svakako važnijih oblasti svakog društva i države. Jer, ako hoćemo i politički i slobodno da delujemo, ako hoćemo zaista da budemo objektivno informisani, mi potporu za to moramo imati u jednom dobrom zakonu o informisanju. Sećamo se, naravno, vremena kada je ona prethodna vlada, čini mi se dve i po godine, funkcionisala bez zakona o informisanju, jer su, nazovidemokrate stavili van snage, takođe potpuno protivposlovnički u to vreme i neustavno, Zakon o informisanju, i onda smo imali taj jedan vakuum period kada je čak u vreme zloglasne akcije "Sablja", protivustavne takođe, kada je tadašnji ministar, znači bez zakona, gasio medije. Sećate se televizije iz Trstenika. "Nacional" - novina koja je ugašena. Posle toga je navrat-nanos donet Zakon o javnom informisanju, da bi se valjda legalizovalo to što je tada protivzakonito, odnosno pre tog zakona urađeno. Zaista se nije slušalo šta narodni poslanici misle o tada Vladinom predlogu, a danas pozitivnom zakonskom propisu. Zato imamo, između ostalog, predlog sadašnje Vlade i sadašnjeg ministra gospodina Kojadinovića za izmene i dopune ovog zakona, kojim ništa u suštini - kada budete ove izmene i dopune usvojili, a naravno da će skupštinska većina da ih usvoji – neće biti popravljeno u oblasti informisanja. Pretpostavljam, ministre, da se slažete sa tim. Da prokomentarišem i ove vaše predloge o izmenama i dopunama. Podneli smo, naravno, amandmane. Kada se bude govorilo o pojedinostima, govorićemo i o amandmanima. Vi ste u članu 1. predložili novi član 14a, koji govori o podacima, o javnim glasilima koja treba, radi evidentiranja, da se upišu u evidenciju javnih glasila. Rekli ste da su podaci upisani u evidenciju neophodni i koriste se radi pružanja potrebnih podataka drugim nadležnim organima u cilju nesmetanog obavljanja delatnosti javnog informisanja itd. Evidencija se vodi kod ministarstva nadležnog za poslove informisanja. Nigde niste stavili neko ograničenje, da mora da se zna da postoje neka sredstva javnog informisanja koja ne zaslužuju da budu evidentirana kao sredstva javnog informisanja, poput TV B92. To je sredstvo javnog informisanja notorne laži, antisrpske histerije i takvo sredstvo javnog informisanja ne zaslužuje da se zove sredstvom javnog informisanja. U istom ovom članu 1, novi član 14v, rekli ste da obrazac prijave za upis u evidenciju i bliži način vođenja evidencije propisuje ministar nadležan za poslove javnog informisanja. Principijelni stav Srpske radikalne stranke je da se nikada u zakonu ministru, kao pojedincu, ne daju nikakva ovlašćenja, već mora da stoji ministarstvo, a u okviru ministarstva, naravno, postoje podzakonski akti koji utvrđuju šta ko u okviru ministarstva radi. U tom smislu smo i podneli taj amandman. Mi smo predložili da se član 2. ovog vašeg predloga zakona briše. Član 2. odnosi se na član 101. osnovnog zakona, a taj član 101. kaže da su osnivači javnih glasila dužni da svoju organizaciju i opšte akte usklade sa odredbama ovog zakona u roku od 90 dana od dana njegovog stupanja na snagu. Javna glasila čiji su osnivači država i teritorijalna autonomija, ili ustanova, odnosno preduzeće koje je u pretežnom delu u državnoj svojini ili javno glasilo koje se u celini ili pretežnim delom finansira iz javnih prihoda, a na koje se ne primenjuju odredbe zakona kojim se uređuje oblast radio-difuzije, prestaju sa radom u roku, u osnovnom zakonu je pisalo od dve godine, a vi ste sada predložili da bude tri godine od dana stupanja na snagu ovog zakona. Šta je suština i zbog čega smo mi uopšte amandmanski intervenisali na ovaj član? Jednostavno da bismo skrenuli pažnju i skupštinskoj većini i vama, ministre, kao predstavniku predlagača. Očekujem da nam kažete i da objasnite ovom parlamentu zbog čega su protekle ove dve godine, a da se nije izvršila obaveza, da nisu privatizovani svi ti mediji koji su po ovom zakonu trebalo da budu privatizovani. Šta je Ministarstvo učinilo da se ovaj zakon u ovom delu poštuje? Vi kažete da ste se blagovremeno sa ovim zakonom o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju obratili Skupštini. Jeste, to je bilo 17. februara 2005. godine. Tada su poslanici dobili ovaj vaš predlog. Zašto predsednik Skupštine nije vodio računa o datumima, pa da to stavi ranije na dnevni red, to je opet stvar predsednika Skupštine. Ali, i vama zamerka. Suviše je kratko vreme. Ako ste vi to, 17. kada ste govorili ovde u uvodnoj reči, rekli ste da se nije maklo sa početne tačke po pitanju privatizacije ovih medija, vi ste to znali i pre ovog 17. februara i trebalo je da reagujete u okviru postojećih zakona da se jednostavno zakon poštuje. Imate tamo određena ovlašćenja. Doduše, zakon je takav kakav je, rekla sam već više puta da je suviše loš, ali bez obzira i takav kakav je dok je na snazi zakon mora da se primenjuje, pa kakav god da je. Inače, da ne bude zabune, SRS programski je opredeljena za privatizaciju svih medija osim nacionalne televizije i u tom smislu nije naša primedba, da se pogrešno ne shvati, da mi možda hoćemo da se ne privatizuju. Ne, naprotiv, mi to hoćemo i mi to godinama unazad govorimo, ali ovde postoji drugi problem. Sigurno i vi, ministre, i sve kolege znaju da formalno nisu privatizovani, ali sve televizije, svi radiji, sve novine na terenu su faktički privatizovane. Politika urednička je privatizovana i to je još tužnije i još gore. I zato kažete vi - nikome ne pada na pamet da privatizuje. A što će da privatizuje, ima opštinski budžet, opština mu finansira novine, a tamo neki moćnik čija partija vlada u toj opštini ili je finansijski moćnik, on u stvari vodi uređivačku politiku o državnom trošku, odnosno o trošku lokalne samouprave. Naravno, ne pada mu na pamet da daje svoje pare. Ima televiziju, a ne plaća je. Gde to ima nego u zemlji Srbiji. Toga imate u svim opštinama na teritoriji Srbije. Imali smo primedbu i amandman na član 3. ovog zakona, gde stoji da propis kojim će biti utvrđen obrazac za vođenje evidencije, govorimo sada o evidenciji iz člana 1, i kojim će se bliže odrediti način vođenja evidencije, doneće ministar nadležan za poslove javnog informisanja u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. U drugom stavu kaže da se prijave za upis u evidenciju mogu podneti počev od 45 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Nema razloga da vi imate, da vama treba toliko veliki rok od 30 dana. Možete to da uradite, odnosno nadležne službe u okviru ministarstva, i u roku od 15 dana i u tom smislu je i bila naša intervencija. Opet jednom rečenicom da se vratim na ove tzv. neprivatizovane medije u nadležnosti jedinica lokalnih samouprava. Znate koje su osnovne primedbe na terenu kod vlasnika tih televizija ili radiostanica? Kažu, može da se u toku mesec, dva ili šest meseci promeni pet puta vlasnik i svaki nanovo mora da plati frekvenciju. Znači, ne dobija frekvenciju radiostanica, nego Marko, Janko itd. Puno je problema pri ovakvom zakonu i na terenu i u medijima. Govorim sada o ovim formalnim, a suštinski problemi su da, nažalost, mi u Srbiji nemamo nezavisne medije, da svaki medij, i ovi veliki i moćni i oni manji po lokalnim samoupravama, imaju svoje gazde, da se ponašaju onako kako gazde kažu, da je objektivno novinarstvo, nažalost, zamrlo i da, opet ponavljam, sve to možemo da vratimo u neke normalne okvire dobrim i na demokratskim principima izgrađenim zakonom o javnom informisanju.
Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski, a neka se pripremi narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u principu mislim da će i ovaj zakon doživeti sudbinu kao i svi ostali. O kojem god smo ovde raspravljali, bar smo još pet puta vraćali isti zakon da pričamo ponovo o njemu. Znači, nijedan zakon od kada ova skupština postoji nije odjedanput usvojen, a nikakva primedba nije usvojena, i uvek se to vraćalo i vraćalo i gubili smo vreme. Reći ću u globalu. Na početku se kaže da je namera da se sprečava monopol, koncentracija itd. Moram samo da kažem da mi sada imamo, iskoristiću grubu reč, jednu lopužu Bogoljuba Karića, koji još uvek preko Mobtela krade državu, otima pare i sa tim parama plaća svoju televiziju, na kojoj se slika u serijama, te skija, te pliva, te drži neke govore pred autobusom itd. Pre neki dan je držao i neki govor koji sadrži toliko njemu nepoznatih reči da ne može čak ni da ih pročita. Ako vam je namera časna, bolje da uredite jednu takvu situaciju. Takođe, nameru bivše Dosovske vlasti mi smo videli svi za vreme "Sablje", kada su zatvoreni svi mediji koji misle drugačije. Znači, uništavana je kompletna sloboda medija. Vi sada hoćete da napravite, možda vam namera nije takva, ali to tako može da se protumači, da napravite spisak i odmah pored možete da stavite krst ili tačkicu onih koji ne vole Bebu, koji ne vole Dinkića itd, pa kada zatreba ili katanac, ili finansijska policija, ili kako ih u medijima zovu Dinkićevi kerberi. Kako sam čuo, i vi ste protiv toga javno istupili. Ako na osnovu toga želite da kažete da ovo nije DOS, ali pogledajte stanje posle laži koje je izrekla Nataša Kandić u proteklom periodu. Već milion puta smo apsolvirali ovde za govornicom kako su se mediji ponašali. Većina medija je to udarila na sva zvona, ali nijedan demanti, ni film koji je pokazivao kontrasituaciju, stradanje Srba, nije emitovan skoro ni na jednoj televiziji. Ne bih sada da nabrajam koje jesu, možda ću neku da propustim. Situacija ni tu nije dobra i mislim da bi se time trebalo više baviti nego ovakvim stvarima. Takođe, ovde imate lopovsku vlast Čanak-Karić-Tadić, koja koristi novac poreskih obveznika u Vojvodini da finansira svoje žute medije po opštinama, svoje, kako ih u narodu zovu, sve više lažovizije. Ako su vam namere časne i želite to da rešavate, medijski problem, treba da pozovete na odgovornost, kao ministar, kao vlada, sekretara za informisanje u Vojvodini, ozloglašenog među medijima, gospodina Đulića, koji selektivno pomaže medije u Vojvodini, tj. kako njemu i kako njegovima iz te koalicije Čanak-Karić-Tadić, i da dodamo Kandić, da ne zaboravim, odgovara. Predložio bih vam da se manemo ovakvog jednog zakona, da probamo što pre da napravimo i taj zakon o javnom informisanju, da se prekine ta tortura koja postoji nad nekim neistomišljenicima i da se ta laž i sve što se plasira na televizijama prekine, pa da probamo da rešavamo stvari konkretno, a ne ovako parcijalno.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, a neka se pripremi narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju. Da budemo potpuno iskreni, uglavnom na dnevnom redu zasedanja narodnog parlamenta imamo izmene i dopune. Bez obzira što su stalne primedbe da poslanici SRS stalno iznose argumente, mislim da bi rad republičkog parlamenta bio dosta kraći kada bi one amandmane i ono što iznesu poslanici SRS ministri uvažili, saslušali, ispoštovali. Na kraju krajeva, samo kada je u pitanju ovaj predloženi zakon, da su blagovremeno saslušali naše zahteve i naše argumente, sigurno ne bi došlo do ovih izmena i dopuna. Kao predstavnik SRS zaista nemam ništa protiv da se uredi sistem oblasti društvenog i javnog obaveštavanja, pre svega da se ispoštuje taj član 46. Ustava, kojim se jamči sloboda štampe, kao i drugih vidova javnog informisanja. Aprila 2003. godine je donet Zakon o javnom informisanju i evo skoro je prošlo dve godine, a za taj vremenski period koji je iza nas ništa nije urađeno. Ministar se malopre složio, potvrdno je odgovorio za taj vremenski period da se nije krenulo sa mrtve tačke. Još tada smo govorili da štampana javna glasila treba da budu u istoj ravni, zajedno sa elektronskim medijima, i da nema razloga da se štampana javna glasila privatizuju u kraćem vremenskom periodu, jer za njih je bio period april 2005. godine, dok je za elektronske medije bio 1. juli 2006. godine. Ne bih želeo da iznosim da li su štampana javna glasila i elektronski mediji bitni, ali štampana javna glasila, bez obzira da li je osnivač lokalna samouprava ili neko drugi, mogu na mnogo načina da i naše sugrađane koji žive u SAD-u,Australijiinformišu, preko e-mail-a i preko nekih drugih načina da se dopisuju i da dođu do pravih informacija, naročito o mestima odakle potiču, jer ove centralne medije mogu da prate uglavnom preko satelitskog programa. Još tada smo znali da vremenski period koji je dat je kratak vremenski period. Informacija da je teško ući u privatizaciju jednog dela strukture, zbog toga što treba da se razgraniči imovina, tačna je, ali taj argument je još od ranije, pre svega zbog toga što se za javna glasila na nivou lokalne samouprave i dan-danas ne zna, sem ko je osnivač, kakva je njihova imovina, da li su oni vlasnici te zgrade, jer nisu katastarski registrovane, tako da je u startu bio potreban duži vremenski period da se to reši. Bilo je dosta problema oko članova Saveta za radio-difuziju, tu smo imali dosta imena, postavljeni su neki ljudi koji očigledno nisu mogli da predstave te organizacije ili strukture koje su ih predložile i skoro godinu dana smo izgubili oko toga, a kasnije formirali i agenciju u tom pogledu. Ta agencija očigledno ništa u međuvremenu nije uradila. Objašnjenje da je potrebno tražiti saglasnost Vlade Republike Srbije za privatizaciju prostora, jer je potrebna određena procedura, pa vi ste u toj Vladi i mislim da imate dobru saradnju sa ostalim članovima Vlade i sa premijerom i da svojim autoritetom možete da utičete da se to na najbolji mogući način reši. Nije mi baš jasno ovo što ste dali u obrazloženju među razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku, gde na kraju pasusa definišete: "Da bi se proces privatizacije medija valjano pratio, u smislu sprečavanja nedozvoljene medijske koncentracije, neophodno je što pre uspostaviti evidenciju javnih glasila." Što se tiče evidencije, tu smo potpuno saglasni i potrebno je da se ima evidencija. Smatramo da treba da bude obavezna evidencija, jer ako nešto radite a nemate konsekvence, apsolutno nema mogućnosti da se završi taj proces. Sami poslanici pozicije su u izlaganju o ovom zakonu rekli da bogatstvo medija pokazuje da je neko društvo demokratski orijentisano, kao što je i poslanik DSS-a rekao da je potrebno, kada je u pitanju privatizacija medija, koncept liberalnog tržišta i ekonomije. Pošto se predstavnici SRS slažu da je bogatstvo medija jednako sa bogatstvom društva i sa bogatstvom demokratije, kao i da je potreban koncept liberalnog tržišta i ekonomije, onda mi nije jasno šta to znači sprečiti nedozvoljenu medijsku koncentraciju. Potrebno je da propišete jasne kriterijume šta određeni mediji treba da imaju, znači, šta od tehnike, šta od kadra, koliko programa, koliko sati određenog programa da imaju i tu ništa nije sporno. Ali, sami mediji moraju da se izbore za mesto pod suncem, znači, na teritoriji Srbije, i da na osnovu svog kvaliteta, svog programa, broja osoba koje će da konzumiraju te emisije i te informacije, budu na tim principima tržišne ekonomije, da pozitivno posluju ili negativno, a ne nikako mi nekim metodama da to rešavamo. Ili dozvole, kao što je rekla gospođa Radeta, da vezujemo za ime i prezime; ne, nego za određene medije koji se predstavljaju kao demokratski ili ne. Ako imamo TV B92, a sve vreme blati srpski narod, ponaša se na najnekorektniji način, neargumentovano iznosi određene činjenice i bez ikakvih konsekvenci to radi, a ako optuži određenu osobu koja predstavlja najveću političku stranku na našoj teritoriji i nema nikakve konsekvence za sve to, očigledno demokratija u našem društvu još nije zavladala. Možda smo u inicijalnoj fazi, na samom početku, ali očigledno smo daleko od tog pravog puta. Ako je Karić, mislim da je malopre gospodin Deđanski mislio o Kariću kao vlasniku Televizije BK, osnivač jedne političke partije i preko svog medija koji pokriva ne samo čitavu teritoriju Republike Srbije, nego i mnogo više, iznosi svakog dana svoje programe, nemam ništa protiv toga, ali smatramo da na taj način ne možemo jednako svi politički da delujemo. Treba da se vidi ako sve vreme imamo sukob na relaciji G17 i novina "Kurir", gde "Kurir" objavljuje mnoge malverzacije, krađe, dokaze o korupciji za pojedine ministre, članove, potpredsednike Vlade iz G17, a onda se apsolutno ne dešava ništa, ili javni tužilac zbog tih informacija koje je dobio mora da reaguje i da se ti dokazi koji su dati pokažu kao relevantni ili da se jednostavno bore pa da onda glavni i odgovorni urednik "Kurira" ima konsekvence. Ali, sigurno nije primereno da se preko uprave prihoda rešavaju ti problemi. Znači, ako vas neko optuži, morate jasno i glasno da izađete i da negirate sve to sa jasnim dokazima ili da imate konsekvence. Na ovaj način apsolutno dolazimo do jednog začaranog kruga, gde apsolutno niko nema rešenje. Postavlja se pitanje šta je urađeno za ove dve godine, jer rok je bio da se privatizuju mediji do 22. aprila 2005. godine. Dva meseca su prošla od tada, svi ti mediji štampani i dalje funkcionišu, ništa od toga nije bilo. Smatram da na osnovu toga nema moralnog prava kada istekne i godinu dana da rade. E, sada ste morali ovaj rok, bili ste obavezni da ga ispoštujete. Kada se neki zakon donosi, potrebno je vremenski ograničiti bilo šta što se donosi. Siguran sam da je potrebno da mi kao poslanici budemo fleksibilni, zbog toga što moramo da artikulišemo potrebe građana i probleme koji se dešavaju u društvu, ali nezavisno od toga, ako dva puta do sada vremenski rok nije ispoštovan, ne znam zbog čega bi taj vremenski rok od godinu dana bio ispoštovan ako sada ne postoje konsekvence. Ako imamo štampane medije u Leskovcu, recimo "Naša reč", koja već 60 godina funkcioniše, a sada već 61 godinu, sigurno da postoje problemi i sigurno da se 50 zaposlenih plaši šta će da se desi sa njima. Činjenica je da postoji veliki broj zaposlenih, jer kako je koja lokalna vlast dolazila, ona je prihvatala novinare koji su faktički bili medijatori političke stranke koju zastupaju ili koja ih je zaposlila. Ali, mora da se nađe način da ti mediji budu privatizovani na najbolji mogući način, a da ta osoba koja uradi privatizaciju nastavi da radi kvalitetnije i bolje. Period od godinu dana nije mali, ali ako su dve godine iza nas i ništa nismo uradili, mislim da je godinu dana nedovoljno. Zato apelujem u ime SRS da zajedno sa vašim saradnicima ozbiljnije krenete u proces privatizacije, da konkretne mere donesete, da definišete. Znam ono što šaljete lokalnim medijima, jer sam predsednik Skupštine opštine Leskovac, tako da imam vaše dopise, ali smatram da morate da uradite to mnogo brže, kvalitetnije i da na taj način možete da imate našu podršku. U ovom slučaju mi ne možemo da vas podržimo, jer smatramo da za ove dve godine niste postigli rezultate koje smo očekivali od vas.
Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Antić, koji će biti poslednji prijavljeni govornik za ovu tačku dnevnog reda.
Dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju koje nam je dostavilo Ministarstvo kulture na neki način se priznaje da na medijskom polju u Srbiji vlada potpuni haos. Poslednji Zakon o javnom informisanju, koji je donet 2003. godine, najviše je zaslužan što danas ne postoji skoro nikakva evidencija o medijima na teritoriji Republike Srbije. Dakle, oni kojima su bila usta puna demokratije, reda i zakonitosti, upravo su izbacili iz spomenutog zakona odredbe koje predviđaju uvođenje registra javnih glasila. Kakvo je stanje u medijima u Srbiji danas? Danas u Srbiji rad medija kreiraju uglavnom nosioci vlasti, ako su njihovi osnivači država, autonomna pokrajina ili lokalna samouprava, ili vlasnici medijskih kuća, koji na posredan način izveštavanje određuju prema interesima svoje političke partije ili poslovne politike. Nažalost, u Srbiji postoje i oni mediji koji, reklo bi se, proizvode takvu medijsku hajku protiv institucija, lica, političkih partija koje im nisu po volji. Dovoljno je da pomenem B92 i način kako svojom uređivačkom politikom nanosi štetu državi i narodu. Možda i neaktivnost državnih organa da sankcionišu objavljivanje svakojakih neistina doprinosi da se pojedini mediji ponašaju kao nedodirljivi gospodari ljudskih sudbina. Poznato je takođe da će informativne kuće koje imaju status javnih preduzeća pre ili kasnije biti privatizovane. Zato imamo pojave, pogotovo na lokalnom nivou, da se pojedine medijske kuće užurbano doteruju, kupuje se nova savremena oprema iz sredstava budžeta lokalne samouprave za već unapred dobro poznate kupce. Naravno, država mora da vodi računa da se pri privatizaciji elektronskih i štampanih glasila ne desi da dođu u ruke vlasnika koji pod uticajem spoljnih faktora mogu da vrše negativni uticaj na javno mnjenje, pre svega kada se radi o odnosu građana prema vojsci, policiji, Srpskoj pravoslavnoj crkvi, Kosovu i Metohiji. Što se tiče odnosa javnog mnjenja prema radu Vlade Republike Srbije, tu nije potreban nikakav medij. Dovoljno će biti da pogledaju u svoje džepove i radne knjižice i znaće kakva nam je Vlada. Ovo se pre svega odnosi na velike medije u Srbiji, za koje postoji veliki interes da pređu u vlasništvo velikih medijskih magnata. Takođe postoji jedan veliki broj medija koji dugo rade ilegalno ili što se kaže na crno. Posle donošenja ovih izmena i dopuna, a koji se tiču evidencije javnih glasila, biće onih koji se neće evidentirati, već će nastaviti po starom. Rok koji se pominje kao krajnji za privatizaciju informativnih kuća sa statusom javnog preduzeća, znači april 2005. godine, skoro da nije nigde ispoštovan, a sumnjam da će se to ispuniti do produženog roka, odnosno do jula 2006. godine. U mnogim lokalnim samoupravama, gde postoje opštinska informativna preduzeća, izdvajaju se veoma značajna sredstva za njihov rad iz opštinskog budžeta. To se, pre svega, odnosi na one opštine koje su, sledeći neku megalomansku ambiciju lokalnog moćnika, gradile velike radio-televizijske centre, koji sada ne rade ili rade jednim delom, jer jednostavno sredstava za finansiranje nema. Obično su te lokalne medijske kuće pod direktnom kontrolom i uticajem opštinskih vlasti i najviše dolaze do izražaja u vreme lokalnih izbora kada se u najvećoj meri favorizuje vladajuća stranka u opštini. Takođe, postoji više delova neke informativne kuće koji ostvaruju različite prihode. Jedan deo medijske kuće je rentabilan, drugi tavori, a treći u gubitku, i problem će nastati kada neko treba da ih razgraniči i privatizuje. Još bih ministra pitao šta će preduzeti prema onim medijima koji se ne evidentiraju, a reč je o opštinskim informativnimkućama, dakle ne o nekim ilegalcima koji se povremeno ubacuju u etar. Reč je o lokalnim medijskim kućama koje godinama emituju svoj program odnosno izdaju novine. Do sada, što se tiče finansiranja rada opštinskih medija, intervenisalo se uglavnom po potrebi, neplanski, kada situacija zahteva da se odradi neki posao iz oblasti izveštavanja, a koji se nije do tada praktikovao. Na kraju bih spomenuo jednu činjenicu koja se javlja u skoro svim opštinskim glasilima koja su pod ingerencijom lokalne samouprave. Reč je o kadrovima koji vode te informativne kuće, jer se skoro uvek radi o ucenjivanju većinskog partnera u lokalnoj vlasti od strane malih stranaka da se dobije opštinski medij, predsednik upravnog odbora, direktor ili glavni urednik. Često na ta mesta dolaze lica bez odgovarajućih kvalifikacija, pa se onda može pretpostaviti kakav će biti kvalitet informisanja građana.
Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo na kraju par reči o jednom zakonu koji je na dnevnom redu i koji nažalost, kao i par zakona pre toga, pokazuje da Vlada Republike Srbije slabo radi, da ne uspeva da postigne sve ono što je sama sebi zadala. Očigledno je da je ovo odlaganje roka u privatizacijipokazatelj da Vlada ne radi dobro, da ne radi dovoljno u interesu građana i samo bih rekao da i ovaj predlog zakona nije dovoljno jasan. Mislim da su rokovi koji su postavljeni u njemu nepotpuni, nerealni. Mi smo imali priliku da Zakon o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji donesemo posle godinu i po dana rada ove vlade. Znači, bilo je to predizborno obećanje 2003. godine, a tek pre par meseci smo uspeli da izvršimo te izmene. Sasvim je nerealno da jedan zakon o privatizaciji medija može da se donese, da je ova skupština moćna da u tako relativno kratkom roku donese taj zakon i da ga eventualno sprovede, implementira, izvrši privatizaciju medija. Zakon očigledno poprilično kasni. Međutim, ostaje veliki problem šta će se naći u tom zakonu ukoliko se nastavi sa ovim kako je do sada činjeno, a mislim da ni Vlada nije imala dovoljno razumevanja za probleme lokalnih medija, jer najveći problem ovde jesu lokalni mediji, pre svega štampani mediji. Neće doći do privatizacije tih medija i doći ćemo u situaciju da se vrši dalja monopolizacija medija. Izgubićemo masu lokalnih medija. Očigledno je da mora da se ima potpuniji koncept, koji će možda značiti sufinansiranje lokalnih medija u jednoj fazi, da je neophodno da u privatizaciju uđemo sa jednim jasnim konceptom, koji bi omogućio da se u privatizaciji štampanih medija pojavi konkurencija, da se prodaju po relativno povoljnoj ceni i sačuvaju za građane manjih sredina, manjih opština, koje bi ovom privatizacijom definitivno mogle da izgube medije na nivou opština. Trebalo bi Vlada u svakom slučaju da izađe sa jednom ozbiljnom analizom stanja u lokalnim medijima, da pred narodne poslanike izađe sa jednim akcionim planom koji bi, pre svega, trebalo da obuhvati analizu ekonomske isplativosti i da nas stavi u situaciju da možemo svi skupa da sagledamo mogućnosti tržišta pojedinih lokalnih samouprava. Što se elektronskog medija tiče, tu ima dosta problema. Činjenica je da imamo nekvalitetan program na lokalnim medijima, a bogami i na nacionalnim medijima, da je on, pre svega, zabavnog karaktera, da je neminovno da mi, kao društvo, definišemo šta nam je cilj i šta nam je činiti kada su u pitanju mediji. Mediji su moćna stvar, ukoliko se koriste na pravi način mogli bi poprilično da potpomognu razvoju i tržišta, promeni sistema vrednosti, onda afirmaciji same tranzicije, mogli bi da budu ozbiljno oružje u svim društvenim promenama u kojima se nalazi naša zemlja danas. Od problema, koji su brojni u medijima i dobar deo tih problema navele su moje kolege, nažalost malo toga se rešava, i ako se rešava, rešava se parcijalno. Nema se utisak da se ima jedna vizija. Kažem, kroz ovaj zakon verovatno ćemo imati deo rešenja, a deo rešenja radi se u predlogu zakona kada je u pitanju Krivični zakon, koji se odnosi na odgovornost izrečene reči, znači, na klevetu i uvredu. Ono što je osnovno i što je, čini mi se, osnovna nit, a to je da nemamo jednu strategiju, niti jasnu viziju kuda idemo sa medijima. Sve je više žute štampe, žutih medija, a nažalost u elektronskim medijima imamo sve više promociju nekog slatkog života, a rekao bih i nerada, bežanja od života, od životnih problema koje svakodnevno pritiskaju građane. Mediji se pretvaraju u zabavu za narod, umesto da se koriste kao edukacija u teškom vremenu u kome danas svi živimo i kroz ovaj period tranzicije kroz koji prolazimo. Na kraju, mogao bih da kažem da SRS u svakom slučaju neće glasati za Predlog ovog zakona jer je, kao što sam rekao, nepotpun, parcijalan i na najbolji način pokazuje da Vlada Srbije nije spremna i nije sposobna da reši probleme u medijima, koji su mnogobrojni i nagomilani. Hvala.
Hvala vama, gospodine Antiću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Ne.Još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Ne. Reč ima ministar Kojadinović. Izvolite, gospodine Kojadinoviću.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, zahvaljujem se svima vama koji ste veoma konstruktivno govorili o informisanju uopšte i o ovim predlozima izmena i dopuna zakona. Zaista sam stekao uverenje da je svima vama važno da popravimo situaciju u našim medijima, u informisanju i da dođemo do boljih zakona ili do boljeg zakona i od ovoga koji sada imamo. Hoću da kažem da svi treba da shvate da je ovaj novi rok, praktično, možda i poslednji, u stvari poslednji rok i neću ga produžavati, jer neću potpisivati predloge za produžavanje ovoga roka. Mislim da je veoma važno da se uozbilje svi oni koji odlučuju o privatizaciji i da praktično poštuju taj novi rok, ukoliko se, naravno, sve to bude prihvatilo. Otvorili ste mnoga pitanja o situaciji u medijima i to je tema o kojoj bih veoma rado razgovarao sa vama, ali nemamo puno vremena. Činjenica je da postoje mnogi izazovi kada je u pitanju privatizacija medija lokalne samouprave, da postoje mnoge opasnosti, ali takođe postoje i mnoge prednosti. Mislim da je došlo vreme u ovoj fazi demokratizacije našeg društva da medije na neki način prepustimo i tržištu, sa svim izazovima koji postoje na tom tržištu, a s druge strane da otvorimo praktičnu mogućnost da i sami novinari, a kada kažem novinari mislim na sve ljude koji rade u medijima, ne samo u pisanim, već i u elektronskim, postanu, bar teoretski da imaju tu mogućnost, a mislim da imaju veliku praktičnu, vlasnici sopstvenih medija. Znam da svi oni, ako govorimo o lokalnim medijima, i da svi koji žive u tom lokalu traže od svojih lokalnih medija da prate ritam njihovog života i upravo su ti mediji veoma prijemčivi i omiljeni, i vrlo često uspevaju da se nose sa konkurencijom velikih i jakih medijskih kuća. Zato je veoma važno da sačuvamo te medije. Mogli bismo da kažemo, rok je prošao i po sili zakoni svi ovi mediji mogu da se ugase. Ostali bismo bez mnogih medija koji prate ritam našeg života, a to je veoma važno. Ostali bismo bez mnogih novina, da, i onih koji nisu možda pravi novinari i nisu imali mogućnost i vremena da novinarski zanat ispeku i douče do kraja. Dajmo im mogućnost da za ovih godinu dana shvate ozbiljno pre svega šansu koju imaju. Tačno je da su mediji, ne samo u poslednjih 10-15 godina, već i u poslednjih 60 godina, vrlo često bili zloupotrebljavani, vrlo često pretvarani u nešto što jeste najveća opasnost za medije, a to je da budu tretirani, da imaju tretman, da imaju karakter oružja za razne političke borbe. Nadajmo se da je to vreme sve više za nama. Kažem, dajmo pravu šansu tržištu, jer tržište će na neki način naterati i one redakcije koje danas ne rade profesionalno i one novinare koji se ne pridržavaju osnovnih postulata svog zanata da budu zanatlije pre svega. Jednostavno, tržište neće tolerisati one koji svesno, namerno lažu, kleveću i ne rade svoj osnovni posao kako treba. Verujem da i ovakav zakon, a slažem se sa vama da nije savršen i da ga treba i dalje brusiti, i sa mnogima koji su se za to zalagali, treba menjati neke druge odredbe, ali jednostavno hoću da kažem da je to zatečeno stanje. Shvatam kritike na račun ove vlade, činjenica je da smo mi dosta napora uložili da mnoge stvari koje su zastale, kada je u pitanju primena zakona, poguramo, da otklonimo te nedostatke. Činjenica je da smo sada spremni da krenemo sa raščišćavanjem haosa u etru. Govori se da ima 1.600 emitera. Radiodifuzni savet, kao što znate, konstituisan je i vrlo brzo će početi da radi, i očekujem da će već od septembra biti prvih praktičnih rezultata. Namera ove vlade jeste da se zavede red, to može na neki način da zvuči pomalo ružno i opasno, ali činjenica je da smo mi iz jedne krajnosti, iz vremena kada su postojali državni monopoli u medijima, otišli u drugu krajnost, a gde je došlo do hiperprodukcije tih medija. Činjenica je da Srbija nije pogodno tle u ekonomskom pogledu za takvo mnoštvo medija. Upravo zbog toga u medijima imamo i dosta onih koji nisu pravi profesionalci ili, ako hoćete, ako mogu da kažem ono što najviše volim, prave zanatlije. Vrlo često su u takvoj hiperprodukciji medija dobijali nešto što zovem tri Z: istovremeno i zaposlenje, i znanje, i zvanje. Bili su i ostali su, nažalost, priučeni. Upravo ovakva malo izmenjena regulativa i neki možda bolji zakoni, o kojima će ova vlada voditi računa, doprineće da se novinarstvo vrati sebi, da se vrati zanatu i da u prvi plan stavimo one koje smo najčešće u ovih 10, 15 ili 60 godina zaboravljali, a to su korisnici usluga medija, dakle, čitaoci, slušaoci, gledaoci. Slažem se da postoje mnoge stvari koje bismo mogli nazvati nedopustivim: zloupotrebe medija u političke svrhe, a o tajkunizaciji mnogo govorimo, o tabloidima koji rade nedopustive stvari. Namera je i moja i Ministarstva za kulturu, koje je nadležno za medije, namera ove vlade je da se to sve na neki način izbrusi, ali na jedan legalan, normalan, ljudski način, i da se dozvoli tržištu da i tu presudno doprinese vraćanju profesije novinarima i da se primenjuju pravi novinarski zakoni. Postoje mnogi drugi zakoni koji sankcionišu klevetu, koji sankcionišu sve ono što nije dopušteno u medijima. Činjenica je da mnogi od nas, a i vrlo često sam bio na meti takvih tabloida, ne koristimo to iz raznih razloga. Činjenica je da kao društvo moramo da sazrimo, a očekujem da ćemo vrlo brzo i kao novinari i kao ljudi biti u drugačijoj situaciji, gde će se, pre svega, ceniti ono što je istina i praktično gde ćemo svi, odnosno gde će novinari, pre svega, raditi kao prave zanatlije. Nije ovo veliki pomak u ovom zakonu, slažem se, alu u ovom trenutku pošli smo od toga da treba produžiti ovaj rok i to je ono što je najvažnije. Da li ima neke beneficije za one koji će biti evidentirati, koji će se prijaviti, dajte jedanput da ponudimo jednu zakonsku odredbu koja neće biti previše stroga, koja neće odmah ukazivati na neke sankcije. Koje bi mogle da budu beneficije? Bilo je reči o tome, budući da vrlo često u Ministarstvo za kulturu stižu razni zahtevi za pomoć, pa i pojačanje predajnika, ako su u pitanju elektronski mediji. Mi smo ovde vrlo često mešali pisane i elektronske medije, mada danas treba da govorimo o pisanim medijima, pre svega. Možda bi to mogla da bude neka vrsta tog benefita, ali to ne bi bilo pošteno prema onima koji se ne bi prijavili. U svakom slučaju, mislim da je vrlo važno da postoji jedna vrlo živa komunikacija između Ministarstva kulture, koje je zaduženo za medije, i medijskih kuća. Mislim da Ministarstvo, sam ministar i ljudi koji tamo rade treba da budu servis tih medija i da na pravi način kroz Ministarstvo artikulišu njihove realne potrebe, kako bi se omogućili bolji uslovi ili preduslovi za rad ovih medija. Bilo kako bilo, prepoznao sam u svim vašim diskusijama jednu želju da naši mediji budu bolji, ali samim tim da i mi sami budemo bolji. Da se ne varamo, naša medijska slika nije ništa drugo do slika društva. Da li treba da razbijemo ogledalo zbog toga što nam se ne sviđa lik u tom ogledalu? Moramo mnogo toga da radimo. I dalje se mnogo kuka, kukumače kada su u pitanju mediji. I sami novinari to rade i sama udruženja, koja takođe moraju da shvate da ne treba da budu mesne zajednice novinarstva, već da treba da se bore za mnoge druge egzistencijalne stvari novinara i za prave postulate zanata koji se zove novinarstvo. Mislim da smo na dobrom putu. Možda ova vlada neće uspeti da otkloni sve nedoumice, sve probleme i sve mane koje postoje u ovoj sferi našeg života, kao što možda ni neka druga to neće. Ali, činjenica je da moramo jedanput da krenemo, da treba da oslobodimo novinare i novinarstvo, da im damo šansu. Biće mnogih opasnosti koje ćemo izbeći ili koje će novinari i redakcije izbeći. Koje neće, ostaje da se vidi. Bilo kako bilo, zaista sam optimista, ali je važnije od toga da budemo uporni. Ova vlada je uporna u nastojanju da mnoge nedostatke i mnoge probleme reši ili bar da stvori podlogu za rešavanje tih problema. Hvala vam što ste me pažljivo saslušali.
Hvala vama, gospodine Kojadinoviću. Zaključujem načelni pretres. Još jednom podsećam na dve ključne informacije. Uvažavajući Narodnu skupštinu, na zahtev predsednika, Vlada i ministri su povukli šest sistemskih zakona, za koje je traženo da ih odbori detaljno razmotre. Istovremeno, zahvaljujući angažovanju i odgovornosti svih vas, a ne samo ovom evropskom poslovniku, ovog časa je završeno 39 načelnih rasprava. Zbog važnosti zakona, na osnovu člana 85. stav 4, nastavak je u ponedeljak u 10,00 časova, koji počinje razmatranjem prvog od seta pravosudnih zakona u pojedinostima.