Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 185 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Obaveštavam Narodnu skupštinu da sam odobrio odsustvo sledećim narodnim poslanicima: Srđi Popoviću, Dušanu Prorokoviću, Kosti Nikoliću, koji se nalaze na dužem bolničkom lečenju i Bojanu Pajtiću. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Dostavljen vam je zapisnik Prve sednice Narodne skupštine Republike Srbije, održane 22. januara 2001. godine. Da li ima primedbi na zapisnik? (Nema.) Ako nema, molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Pošto nije bilo primedbi, prelazimo na odlučivanje o zapisniku u celini. Konstatujem da su u sali prisutna 173 narodna poslanika i da postoji kvorum za odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik Prve sednice Narodne skupštine Republike Srbije, održane 22. januara 2001. godine. Za 162, protiv niko, uzdržana četiri, nije glasalo 26, ukupno prisutna 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila zapisnik Prve sednice Narodne skupštine Republike Srbije, održane 22. januara 2001. godine, bez primedbi. Dostavljen vam je zapisnik sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, održane 23. januara 2001. godine. Da li ima primedbi na zapisnik? (Nema.) Pošto nema primedbi na zapisnik, prelazimo na odlučivanje o zapisniku u celini. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da postoji kvorum za odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, održane 23. januara 2001. godine. Za 181, protiv dva, uzdržanih pet, nije glasalo 13, ukupno je prisutan 201 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština Republike Srbije većinom glasova usvojila zapisnik sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, održane 23. januara 2001. godine, bez primedbi. Dostavljen vam je zapisnik sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, održane 25. januara 2001. godine. Da li ima primedbi na zapisnik? (Nema.) Pošto nema primedbi na zapisnik, prelazimo na odlučivanje o zapisniku u celini. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da postoji kvorum za odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, održane 25. januara 2001. godine. Za 182, protiv niko, uzdržana tri, nije glasalo 18, ukupno prisutna 203 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila zapisnik sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, održane 25. januara 2001. godine, bez primedbi. Dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade Republike Srbije, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Trećeg vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Treće vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, utvrđen je sledeći D n e v n i r e d : 1. Predlog zakona o amnestiji, 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o svojinskoj transformaciji, 3. Predlog zakona o izmenama Zakona o radio-televiziji, 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim pravima i dužnostima predsednika Republike, 5. Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o javnom informisanju, 6. Predlozi odluka o prestanku funkcija i razrešenju nosilaca pravosudnih funkcija, 7. Predlog odluke o stavljanju van snage odluka o razrešenjima sudija. Istovremeno, Vlada je predložila da se navedeni predlozi zakona razmatraju po hitnom postupku. Pre nego što krenemo sa prvom tačkom dnevnog reda, obaveštavam vas da upravo dobijate, pretpostavljam, ostavku narodnog poslanika Čedomira Radojkovića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ove ostavke, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu člana 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje prestanak mandata narodnog poslanika Čedomira Radojkovića danom podnošenja ostavke. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Čedomiru Radojkoviću, izabranom sa izborne liste Demokratske opozicije Srbije - dr Vojislav Koštunica, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O AMNESTIJI Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane narodnih poslanika Marijana Rističevića i Teodore Vlahović. Primili ste amandman Vlade Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Otvaram načelni pretres. Pre nego što dam prvom narodnom poslaniku reč, predlažem da, saglasno članu 92. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, ograničimo vreme trajanja izlaganja na pet minuta. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Da li imate neki drugi predlog? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da poštujemo Poslovnik i da vreme predviđeno za diskusiju po ovoj tački dnevnog reda bude deset minuta.
Imamo dva predloga. Molim, pre nego što glasamo, da utvrdimo kvorum, pa molim da radi utvrđivanja kvoruma ubacite kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog da se diskusija ograniči na pet minuta. Za 154, protiv 50, uzdržanih jedan, nije glasalo 12, ukupno je prisutno 217 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila predlog da se trajanje diskusije po ovoj tački dnevnog reda ograniči na pet minuta. Otvoren je načelni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Batiću.
Dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, zbog objektivnog informisanja javnosti, zbog velike polemike koja je stvorena povodom Predloga zakona o amnestiji, želim da kažem nekoliko reči. Amnestija je akt milosrđa, amnestija je nešto što je uobičajeno u praksi demokratskih zemalja, amnestija je nešto što je bilo uobičajeno i u zakonodavnoj praksi ove zemlje. Dakle, od Drugog svetskog rata pa naovamo, doneto je više zakona o amnestiji. Želim da kažem da je i Crna Gora donela Zakon o amnestiji, da će i na prvoj narednoj sednici Savezne skupštine biti donet zakon o amnestiji za krivična dela propisana saveznim zakonom, dakle, na saveznom nivou . Prema tome, to je nešto što je na neki način poznato, uobičajeno, standardno, a pogotovo to je nešto što važi uvek u prilikama kada dolazi do značajnih političkih promena, kakve smo imali u Srbiji. Kada je reč o amnestiji za krivična dela propisana Krivičnim zakonom Republike Srbije, moramo da imamo u vidu i uslove i okolnosti koje postoje u kazneno-popravnim domovima, odnosno u ustanovama za izdržavanje kazne zatvora, koji još više, čak sa stanovišta humanosti, na neki način provociraju donošenje zakona o amnestiji, jer uslovi u našim kazneno-popravnim domovima zaista su manje-više mizerni. Oni su ispod dostojanstva, elementarnog dostojanstva ličnosti. Zato smo imali jednu dozu moralne obaveze da, ispravljajući ono što smo zatekli preuzimanjem vlasti, pristupimo Predlogu zakona o amnestiji. Ovim zakonom osuđena lica dobiće oprost od kazne ili smanjenje vremenske kazne, pošto često u javnosti postoji fama da će, maltene, osuđena lica izaći iz zatvora, prestati sa izdržavanjem kazne odmah po usvajanju zakona o amnestiji. Ne. Radi se o vremenskom skraćenju kazne, o oprostu dela kazne. Dakle, biće obuhvaćeno 4.167 osuđenih lica, a od toga lakši oblici krivičnih dela su otprilike 58% lica koja se nalaze na izdržavanju kazne ili 2.412 osuđenih lica. Zatim 15% oprosta kazne imaće 1.755 osuđenih lica, a što iznosi 42% svih osuđenih lica. Želim da kažem da je bilo raznih pritisaka od strane osuđenih lica, pre podnošenja Predloga zakona o amnestiji, i pobuna, i štrajkova glađu, o čemu je javnost upoznata. Mi sa druge strane imamo pritiske jednog dela javnosti, a pre svega humanitarnih organizacija, nekih nevladinih organizacija, koje su protiv donošenja zakona o amnestiji. Dakle, imamo neku vrstu centrifugalnih i centripetalnih sila. Ova vlada neće biti talac ničijih pritisaka, nikakvih pobuna, neće prihvatati nikakve ucene i ultimatume, ona je jednostavno nastojala da nađe jednu pravu meru, rukovođena razlozima koje sam prethodno pomenuo. Dakle, želeći da, s druge strane, prihvatimo da u onim zakonskim projektima koji nemaju nikakav ideološki ili politički predznak, kao što je zakon o amnestiji, postignemo što viši stepen konsenzusa na nivou Narodne skupštine Republike Srbije, uvažavajući one primedbe i one sugestije koje su se čule na sednicama skupštinskih odbora i tela, mi smo amandmanom koji je Vlada podnela, prihvatili da se dva dela koja spadaju u grupu dela protiv dostojanstva ličnosti i morala, iz člana 105. Krivičnog zakona Republike Srbije, obljuba ili protivprirodni blud nad nemoćnim licem i iz člana 106. Krivičnog zakona Republike Srbije, obljuba ili protivprirodni blud nad licem koje nije navršilo 14 godina, dakle decom, izuzmu od amnestije i da ta lica nemaju vremensko skraćenje kazne ni u kakvom procentu. Zauzeli smo stav da od amnestije treba da budu izuzeta lica koja su više od tri puta na izdržavanju kazne zatvora, gde očito resocijalizacija nema mnogo efekta i smisla. Nastojali smo da između onih stavova koji su se čuli na sednicama Zakonodavnog odbora i Odbora za pravosuđe pronađemo neku meru konsenzusa i ovaj predlog je baziran na toj meri konsenzusa do koje smo uspeli da dođemo. To što je Vlada predložila donošenje zakona o amnestiji ne znači da će biti blagonaklona prema sve većoj eskalaciji kriminala u ovoj zemlji. Srbija je sa minulom vlašću postala balkanska banana republika i došlo je do kriminala u ovoj zemlji. Vlada Republike Srbije priprema donošenje zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije ili možda donošenje novog zakona koji će odgovarati odnosima u društvu i koji će sankcionisati neka nova krivična dela koja nije sadržao dosadašnji Krivični zakon Republike Srbije i koji će znatno pooštriti kaznenu politiku za neka krivična dela. Dakle, mi moramo stati na put kriminalu i to je jedan od prvih zadataka i jedan od imperativa nove Vlade Republike Srbije. S druge strane, mi ćemo učiniti sve da život u zatvorima bude dostojan čoveka, da kazneno-popravni domovi ne liče na srednjovekovne kazamate, da nas ne podsećaju na Sivi dom, na Arhipelag Gulag i na Dostojevskog. Sa jedne strane ćemo pooštriti kaznenu politiku, a s druge strane ćemo napraviti sistem modernijeg zatvora, gde neće biti narušeno elementarno dostojanstvo ljudi. Još nešto da kažem, šta nam je ostalo u nasleđe od prethodnog režima. Danas na izdržavanju kazne u kazneno-popravnim domovima nalazi se nešto više od 6.000 osuđenih lica. Danas na izdržavanje kazne treba da bude upućeno jer su im pravosnažne presude, nešto više od 2.000 ljudi, koje nemamo gde da uputimo, jer su kapaciteti i uslovi za izdržavanje kazne takvi da nema uslova za normalan smeštaj osuđenih lica. Velika obaveza na planu te kriminologije, izvršenje krivičnih sankcija je pred nama i mi ćemo nastojati da tu obavezu ispunimo. Predloženi zakon, ponavljam još jednom, na neki način je predložen da se nađe ona mera koja odgovara uslovima u kojima se nalazimo.
Da li se neko od narodnih poslanika javlja za reč? (Obraća se Tomislavu Nikoliću: Vi izađite za govornicu i to recite.)
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo, članovi Vlade Republike Srbije, članovi parlamenta ekspertske republike, jer kako izgleda u poslednjim mesecima, u ovoj našoj Srbiji u svakom ćošku čuče najmanje po tri eksperta i to eksperti koji imaju osnovni zadatak da dokažu da su u prethodnoj vlasti svi bili nepismeni i neznalice, lopovi i korumpirani, a sada su sve eksperti. Šta je rezultat rada eksperata? Rezultat rada je dnevni red ove današnje skupštine, koji je tako urađen, sa takvim predlozima zakona koji su doživeli takve amandmanske izmene od samih poslanika, a i od same Vlade Republike Srbije, da zasigurno tolike izmene zakona ne služe na čast ovoj Vladi Republike Srbije koja je ta zakonska rešenja predložila. Zato mi je potpuno jasno zašto je većina izglasala da diskusija traje pet minuta, a ne deset minuta, jer bi se o ovim rešenjima mnogo govorilo. Da li reći samo činjenicu da je u Predlogu zakona o javnom informisanju amandmanima u celini ukinut Predlog zakona i uveden jedan jedini novi član zakona. Znači, faktički, Vlada je amandmanima napisala novi zakon, iako to nije htela da prizna. Da ne govorim da se u ovom materijalu i dnevnom redu ukidaju zakoni kojima se definišu prava o donošenju novih zakona. Jednostavno, ekspertski rad Vlade nimalo nije dobar za sam rad Vlade na početku i zato smo ograničeni na pet minuta, jer bi o svakom predlogu i te kako mogli da diskutujemo. Što se tiče Predloga zakona o amnestiji, potpuno je jasno da ovaj akt milosrđa treba učiniti i prirodno je da ova država preko svog najvišeg tela, a to je Narodna skupština Republike Srbije, učini određene ustupke i pruži ruku onima koji su i te kako u zatvoru postali svesni da nisu trebali da učine ono što su učinili i zbog čega su u zatvoru. Jasno je i dobro je što je Vlada reagovala na zahteve poslanika i izmenila svoj predlog i tako izuzela protivprirodni blud nad maloletnom decom i jasno je da u novom Nacrtu zakona i te kako treba pooštriti odredbe vezane za ugrožavanje dece u našem zakonodavstvu. Kada govorim o izmenama Zakona, ja bih samo sugerisao ovde prisutnom ministru pravde, da u tom novom zakonu o krivičnim delima posebno obradi do sada u demokratskom društvu nepoznatu varijantu, a to je direktno ugrožavanje članova skupština opština, njihovih porodica, posebno ako pripadaju SPS-u ili SRS, jer u Beloj Palanci, u Kuršumliji, na Ubu je u toku jedno pravo divljaštvo prema odbornicima da podnesu ostavke da bi Vlada Srbije bila u prilici da uvede prinudnu upravu, odnosno DOS-ovsku vlast. Kada govorimo o Zakonu o amnestiji, želim da kažem da tražim pojašnjenjeministra pravde oko zločinačkog udruživanja, a tražim zbog togašto je 23. januara ove godine delegacija Saveznog parlamenta, na čelu sa gospodinom Mićunovićem, prisustvovala Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, gde je ova skupština ovom narodu nepismenom, koji ne zna da živi, izdiktirala šta i kako treba da radi, da bi Skupština Saveta Evrope odlučila da nas prihvati u svoje okrilje. Naravno, tu je diktirana izmena Zakona o amnestiji, ali moram reći da kod šefa našedelegacije nije bilo prigovora na to što je traženo od nas. Od nas je traženo decidno da se oslobode albanski politički zatvorenici. Zločinačko udruživanje može da podvede i sve one Albance koji su smišljali i sprovodili određeni terorizam i separatizam na Kosovu i Metohiji, koji je započeo ubistvom šest mladića u pećkom kafiću, ako se sećate u novembru 1997. godine. Znači, zločinačko udruživanje obuhvata oblast političkih zatvorenika i odmah da znate da ćemo glasati protiv toga. Dalje, preuzeta je obaveza da se oslobode politički zatvorenici koji se nalaze u pritvoru i preduzeti su svi koraci da se pronađu oni koji su nestali i da im se omogući da se vrate. Nažalost, moram da kažem, za vaše informisanje, naša delegacija nije prihvatila da treba da preuzme neophodne mere zajedno sa međunarodnom zajednicom, zemljama regiona i nadležnim organizacijama, kako bi rešili probleme izbeglica i raseljenih lica u SRJ. Naravno, vidimo da ovde nigde nije rečeno ništa o uslovima vraćanja tih izbeglih i prognanih lica na teritoriju Republike Hrvatske, Bosne i Hercegovine i drugih republika bivše Jugoslavije i da zaštite svu kulturnu baštinu i istorijske spomenike. Naravno, niko iz naše delegacije nije rekao reč o spaljenim i srušenim spomenicima na Kosovu i Metohiji. Na kraju, znam da je vreme, ali da ne bih ponovo koristio svoje pravo da tri puta izlazim po 5 minuta, jer ste me skratili, mislim, gospodine Batiću, da ovaj predlog zakona o amnestiji treba da povučete iz jednog razloga, jer on nije celovit. S obzirom na ono kako vlada, aktuelna DOS-ovska vlast u ovoj republici, i kome sve pruža ruku na teritoriji Republike Srbije, trebalo bi da predvidite i amnestiju NATO zločinaca, koji su osuđeni od Okružnog suda u Beogradu, na 20 godina robije. Jer, i vi lično, i predsednik ove vlade,pružili ste ruku takvom jednom čoveku, dopustili mu da bude na teritoriji ove države iako je za njim izdata poternica. Zašto to kažem? Što u istom diktatu Parlamentarne skupštine saveta Evrope stoji da se obavezuje naša država da propagira i širi informacije o Tribunalu, odnosno da širi sve ono što ide kao akt samooptuživanja ovog naroda, da ispada da je ovaj narod apsolutno kriv za sve ono što mu se dogodilo.
Ima reč gospodin Pelević.
Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, svi zakoni koji su danas na dnevnom redu su, zaista, jako važni, ali mi smatramo da ima i važnijih stvari od ovih zakona koji su danas na dnevnom redu. U skladu sa tim, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva je uputila predlog Vladi Srbije da u današnji dnevni red uvrsti i rešavanje problema na jugu Srbije, s obzirom da smatramo da je to jako važno pitanje, kao i problem poljoprivrede, s obzirom da nas očekuje prolećna setva. Nadam se da se gospoda ministri potpuno slažu sa ovim i nadam se da će na sledećem vanrednom zasedanju ove dve važne teme biti deo dnevnog reda. Što se tiče Zakona o amnestiji, Stranka srpskog jedinstva se slaže da ne treba amnestirati sve oni koji su nabrojani, a posebno ne počinioce najtežih krivičnih dela, i to: silovanje, protivprirodni blud nad nemoćnim osobama i osobama koje su mlađe od 14 godina. Dakle, i silovanje, s obzirom da i silovanje vređa moral i dostojanstvo građana Srbije, naročito žena. Činjenica je da su sve zemlje istočne Evrope, koje su promenile politički sistem, takođe donele Zakon o amnestiji, i to negde od 30 do 50%. Ne mogu se izjednačavati profesionalne ubice, dakle plaćene ubice, koje seju smrt po Beogradu i po Srbiji u poslednjih nekoliko godina, sa onima koji ubistvo izvrše iz afekta ili iz nehata, kao što su, recimo, ubistva supruga od strane supruge itd. Tako da i tu treba imati određene kriterijume. Međutim, ratno okruženje, zatim velika količina oružja, zatim teška ekonomska i socijalna situacija su, takođe, doprineli da se i država mora osetiti jednim delom odgovorna za zločine koji su počinjeni i za koje zatvorenici odgovaraju. Isto tako, nehumani uslovi života u zatvorima, premlaćivanje zatvorenika bez ikakvog razloga, ponekada nanošenje teških telesnih i psihičkih patnji, nedostatak vaspitača koji bi zaista radili na resocijalizaciji, sve to utiče da su uslovi života i rada u zatvorima, zaista, nekoliko puta nehumaniji nego u zemljama Evrope. Isto tako, male plate čuvara zatvora, njihovi teški uslovi života, nerešena stambena pitanja, takođe utiču na stalne konflikte između čuvara zatvora i zatvorenika. Zato bi amnestiju trebalo shvatiti, u ovom slučaju, ne kao samo milosrđe ili oprost, već kao i obeštećenje za zatvorenike koji su zaista ponekad doživeli ono što se ne može doživeti ni u jednom zatvoru Evrope. Ali, gospodo iz vlasti, vi ste im i obećali, prilikom novembarske pobune, 25% oprosta linearno. To su uradili koministri iz prelazne Vlade. Prema tome, s obzirom da ste ih vi nasledili, trebalo bi da to obećanje izvršite. Na kraju krajeva, vi ste amnestirali i Havijera Solanu, ratnog zločinca koji je pravosnažnom odlukom suda osuđen, a na žalost nije zatvoren, na 20 godina robije. Dočekali ste ga na najvišem mogućem nivou. Izgleda da ste isto postupili kao i prethodna vlast, zato se nemojte smejati vi iz SPS-a zbog ovoga što ću reći, jer ste vi takođe amnestirali Sulejmana Ugljanina, za kojim je bila raspisana poternica, pa ga je posle toga čekao, po povratku iz Turske, a bio je osuđen zbog toga što je obučavao i slao na obuku mlade muslimane da se obučavaju za borbu protiv Srba, ali ste ga vi amnestirali, i onda ga je čekao beli mercedes ispred JAT-ovog aerodroma u Beogradu. Gospodo iz vlasti, vi ste amnestirali Fjoru Brovinu, takođe, koja je bila pravosnažno osuđena, ali ste amnestirali i mnoge albanske teroriste koji su bili ili u pritvoru ili su već bili osuđeni. Po svemu sudeći, niste ništa učinili da se za te teroriste, koje ste pustili, oslobodi makar jedan jedini Srbin, koji je zatvoren u Kosovskoj Mitrovici, Prištini ili Bonstilu. Takođe, niste ništa konkretno učinili ni da se raspitate šta je sa sudbinom 1 300 kindapovanih i otetih Srba, za koje se ne zna da li su živi ili nisu živi na Kosovu i Metohiji, da li rade po logorima ili ne rade po logorima albanskih balista na Kosovu i Metohiji. Amnestiraćete, po svemu sudeći, i vođe albanskih terorista na jugu Srbije, jer, kako saznajem, delegacija Albanaca sa juga Srbije, koja će pregovarati sa Vladom Srbije, je sastavljena od 9 Albanaca - 6 političara i trojice vođa albanskih terorista. Po svemu sudeći, delegaciju će predvoditi vođa albanskih terorista na jugu Srbije. Dakle, isti scenario kao kada smo se iznenadili što je u Rambujeu vođa delegacije Albanaca bio Hašim Tači, a ne njihov politički lider Ibrahim Rugova. Dakle, izgleda da nas čeka potpuno isti scenario. I, ako se sa njima bude pregovaralo, to znači da ste vi te vođe amnestirali i da nasedate na iste provokacije na koje je nasela i prethodna vlast na pregovorima u Rambujeu. Iz svega ovoga što sam izneo, s obzirom da ste amnestirali i Albance i Havijera Solanu, onda bi trebalo amnestirati i naše zatvorenike, i to onako kako ste im vi to obećali - 25% oprosta za sve, osim kategorije koje sam nabrojao.
Vreme.
Dakle, ne za silovanje, ne za protivprirodni blud nad maloletnim licima ispod 14 godina, i nad nemoćnim licima. Zahvaljujem se na pažnji.
Za diskusiju se prijavio narodni poslanik Tomislav Nikolić. Samo želim, pre nego što mu dam reč, da vas upoznam da je predsednik poslaničke grupe SRS neopravdano odsutan, da ovo nije uredna prijava, jer predsednik treba da prijavi vaše zastupanje poslaničke grupe. Ali, predlažem da napravimo izuzetak i da gospodinu Nikoliću damo reč u ime SRS-a.
Niste u pravu, gospodine predsedniče. Poslovnik kaže da predsednik poslaničke grupe ima zamenika predsednika poslaničke grupe. Mi smo vas pismeno obavestili da sam ja zamenik predsednika poslaničke grupe, tako da ne morate zbog mene da činite izuzetke. Mene leđa bole od izuzetaka, dosadašnjih, koje je vlast činila prema meni. Dame i gospodo narodni poslanici, onaj ko je jednom bio u zatvoru, zna kako se oseća svako ko je lišen slobode. Zato ja, kao lični zatvorenik nedemokratske vlasti, koju su sačinjavali SPS, JUL i Nova demokratija, imam prava da o ovom zakonu govorim, osećajujući se kao onaj koji razume one koji se nalaze u zatvorima. Ovim zakonom će biti delimično oslobođeni od izvršenja kazne lica pravosnažno osuđena za krivična dela, a koja se nalaze na odsluženju kazne ili još nisu stupila na odsluženje kazne, ne svojom krivicom, a u skadu sa odredbom 101. Krivičnog zakona SRJ. Krivični zakon SFRJ, samo smo mu, svojevremno, promenili ime u SRJ. Nemam šta da prigovorim donošenju ovog zakona. Ne razmišljam o motivima koji vas vode da ga predložite Narodnoj skupštini. Glasaću za njegovo donošenje, iako, kao opozicioni poslanik, na taj način učestvujem u pokušaju vlasti da stekne političke poene. Nešto drugo me kopka od ponedeljka, od kada sam dobio Predlog ovog zakona. Zašto hitni postupak? Zašto žurimo da damo amnestiju osuđenima za krivična dela koja su propisana zakonima Republike Srbije, iako je Vlada Republike Srbije izabrana nekoliko meseci posle Savezne vlade. Zašto Savezna vlada nije svoj Zakon o amnestiji uputila u proceduru i zašto nije održano vanredno zasedanje Savezne skupštine, nego se prvo zakazuje vanredno zasedanje Republičke skupštine sa istom materijom? Zato što će savezni Zakon o amnestiji osloboditi potpuno od izdržavanja kazne ili gonjenja lica optužena ili osuđena za najteža krivična dela - terorizam, udruživanje radi terorističkog delovanja, dezerterstvo. Zato što su to lideri, i oni drugi kojih ima mnogo više i koji su opasniji, liderčići DOS-a, obećali mentorima sa Zapada koji su ih do sada finansirali, i zbog njihovog dolaska na vlast čak i našu zemlju bombardovali. Naknadno ćete dati oprost kazne i onima koje ste već pustili iz zatvora. NATO i šiptarski teroristi bili su na istom zadatku. Da li će savezni zakon o amnestiji osloboditi odgovornosti sve pripadnike NATO, nalogodavce i izvršioce, i kako će na to da reaguju građani Srbije, svi, pa i oni koji se nalaze u zatvorima. Policija nije uhapsila najvećeg živog ratnog zločinca Havijera Solanu, iako je za zločine izvršene nad građanima Srbije osuđen pravosnažnom presudom. To liči na policiju i na pravosuđe iz vremena Slobodana Miloševića, kada je Ejup Ganić, za kojim je postojala poternica Vojske Jugoslavije, zbog organizovanog ubistva naše dece u Sarajevu, koja su se po dogovoru izvlačila iz Sarajeva, vojska ga tražila kao zločinca i zlikovca i vojska bila ponižena da mu oda počasnu smotru kada je dolazio u Beograd. Znaju to generali koji su tada bili na funkciji. Jedan lider DOS-a tada je komandovao Vojskom Jugoslavije i tom jedinicom koja je davala počasnu, kako se to zove gospodine Perišiću, počasnu smotru Ejupu Ganiću, zločincu koga je tražila Savezna Republika Jugoslavija. Da li to znači da vi ne priznajete postojanje pravosnažne presude ili je to bilo jedno od pomilovanja koje je dao Koštunica, kao Flori Brovini, koja je od teroriste postala pesnik, i koju je milosrdni bojažljivi Koštunica kolima Savezne vlade poslao da na jugu Srbije nastavi ono što je započela na Kosovu i Metohiji. Rukovanjem sa Solanom, kao sa prijateljem i saradnikom tim rukovanjem mnogi su se upisali u poduži spisak srpskih izdajnika. Srdačni osmesi, napadno trešenje ruku, ljubav pri susretu, Koštunica, Đinđić, Čović, Svilanović, utrkivali su se ko će više doprineti da Solani u Beogradu bude prijatno.
Vreme.
Zamolio bih Vas da iskoristim, neću se javljati više, poslaničko pravo. Televizija je njegov dolazak vezala za jeftiniji šećer u samouslugama. Dobićemo jeftinije ulje ako zaboravimo i oprostimo i ako to bude način da lideri i liderčići ostanu na vlasti, kao kad neko bezdušno istuče dete pa mu posle toga da bombonu da ne plače. Za vreme agresije NATO je ubio najmanje 81 dete. Možda sam ja, kao i drugi Kragujevčani, genetski neizlečivo bolestan pa zato ne praštam ubistva dece. Možda sam. Samo se vi smejte, ali Nemci 10 godina posle Drugog svetskog rata nisu smeli da uđu u Kragujevac. Možda zbog toga nikada neću biti prihvatljiv za Evropu ubica, narkomana, homoseksualaca, ali vama na sramotu amnestija data Solani i izvinjavanja što smo se branili. Postavlja se pitanje - ako Solana nije ratni zločinac, da li onda u Srbiji iko može da se nazove kriminalcem. Kako to da presude Srbima donete u vreme JUL-a i SPS-a priznajete, pa su u zatvorima ljudi koji su osuđeni za krađu hrane, a ne priznajete i ne sporite samo presudu Havijeru Solani. I, ne privodite ga pravdi iako vam je bio dostupan, a nekima od vas je bio i u rukama. Ako predsednik Vlade zbog odsustva iz zemlje za vreme agresije nije upoznat sa zločinima koje je Solana sa bratijom počinio, ima vas koji ste za to vreme bili ovde. Ne mogu mnogo. Mogu samo Vladi Srbije da poklonim jednu knjigu čije su izdavanje, pored ostalih, pomogla i dva ministarstva Vlade Republike Srbije, za kulturu i za informisanje, a knjiga se zove "Deca optužuju", a neki od vas imaju decu pa se njima i obraćam. Tragično je, ali za neke koji odlučuju o našim sudbinama istorija se završava sa njima. Za njih ova knjiga, imena 61 deteta, i podaci o još 21 detetu kojima se ne znaju imena zato što su svi članovi porodice izginuli i nema nikoga da da podatke, za njih slike Milice Rakić, Dajane Pavlović, Sanje Milenković ne znače ništa, važan je jevtiniji šećer. Biće izbora. Kraj se i ne naslućuje. Šta rizikuju teroristi na jugu Srbije? Čak i da budu uhvaćeni u terorističkim akcijama predaćete ih njihovim, svojim mentorima iz NATO, pre bilo kakve istrage ili suđenja. To je ono što ne valja u celoj ovoj priči. To je ono što boli. U obrazloženju Zakona ne piše da je on samo pomoćno sredstvo da u miru, bez mnogo buke, bude donet savezni zakon o amnestiji. Hagom pretite srpskim patriotama, a opraštate zločine nad našom zemljom i građanima. Dajete amnestiju dezerterima i teroristima sa kojima o nečemu pregovarate uz strani nadzor. Fotografije vašeg stava pred našim neprijateljima bile bi zabranjene kao pornografija, a možda i ne bi. Već neki od vas traže legalizaciju braka među muškarcima. Da je tu potpredsednik Korać pitao bih ga da li je to tačno. Mnogo ste zatrvili za kratko vreme i nameće se pitanje ako ostanete na vlasti koliko će još da traje naša država. Ništa vam ne verujem. Član 44. stav 2. Ustava Republike Srbije glasi: "Zabranjeno je delovanje koje ima za cilj nasilno menjanje Ustavom utvrđenog poretka, narušavanje teritorijalne celokupnosti, nezavisnosti Republike Srbije, kršenje Ustavom zajemčenih sloboda i prava čoveka i građanina, izazivanje i podsticanje nacionalne, rasne i verske netrpeljivosti i mržnje". Član 125. Krivičnog zakona SRJ glasi: "Ko u nameri ugrožavanja Ustavom utvrđenog državnog i društvenog uređenja ili bezbednosti SRJ izazove eksploziju ili požar, ili preduzme neku drugu opasnu radnju, opšte opasnu radnju, ili akt nasilja kojim je stvoreno osećanje nesigurnosti kod građana, kazniće se najmanje tri godine". Jug Srbije je u eksplozijama i plamenu terorista. Takozvana oslobodilačka vojska Preševa, Bujanovca i Medveđe ubija policajce i vojnike, gore samo srpske kuće i imanja, a vi sa njima pregovarate uz izgovor da ćete i sa đavolom pregovarati da bi došlo do mira. A Ustav je za predsednika Jugoslavije rigidan dokument, za koji se ne treba držati slepo kao što se pijan drži za plot. To je bio i Titov stav, pa bi ovaj aktuelni mogao da se nazove neokomunistički.Nebojša Čović, Vlada Srbije i Savezne vlada usvojili su američki plan za rešavanje krize na jugu Srbije. Narodna skupština ne zna o čemu se radi, a zašto bi i znala. Navikli su poslanici da Milošević zna šta radi, a to znači da i Čović zna šta radi, pošto je dugogodišnji najbliži saradnik Slobodana Miloševića. Kako je za "Špigl" rekao Bžežinski - nova američka administracija nastaviće i dalje da širi hegemoniju SAD-a, novog tipa. SAD se nalaze na poziciji vodeće svetske sile i svaka nova vlada mora da ispunjava obaveze koje joj nameće realnost. Nebojša Čović ne može da vodi akciju za spas juga Srbije zato što se boji da bi za jednu ispaljenu granatu mogao da se nađe na haškoj optužnici.
Molim Vas da se držite dnevnog reda.
Zato je i dao izjavu da borba protiv terorizma nije kada se teškim naoružanjem raspali po kući. Takvi incidenti, kaže, više se neće dogoditi, i ubuduće će biti objavljeno ime i prezime onoga ko je odgovoran za takav incident. Prpa, gospodine Čoviću. Ali, ako vam se Amerika natovari na vrat za hašku optužnicu protiv vas biće dovoljno da ste negde čuli neki pucanj. Zato vi ne možete da spasite ni jedno selo u Srbiji, i niste vi jedini. Obraćam se gospodinu Čoviću. Svaki potez dosovih lidera i liderčića ograničen je strahom da ne završite kao i svi oni koji su do sada služili NATO-u: Milošević, Milutinović, Đukanović, Plavšićka, zašto ne Đinđić, Koštunica, a Dušan Mihajlović će se sigurno izvući, Perišić. Znate vi zašto se tako ponašate, i to vrlo dobro. Ne zna se koliko dugo će svako od vas pojedinačno biti u milosti lavova, a kod njih, demokrata i naprednih, za Srbe nema nikakve amnestije, pa ni ovakve. Gospodine predsedniče, ja Vas molim, ovu knjigu dajte Vladi Srbije.
Reč ima gospodin Batić, ministar pravde.
Gospodine predsedniče, želim i Vas da upozorim da Vi upozorite narodne poslanike da se drže dnevnog reda. Priča o patriotizmu i izdaji smo se naslušali ovih deset i više godina, pa se pokazalo da su najveći patrioti najveći izdajnici, da zbog njihovih tirada i gluposti, više nema srpskih etničkih prostora u Hrvatskoj, delom u Bosni, a okupacione snage marširaju Kosovom i Metohijom. Minula vlast je to omogućila. Minuli režim koji je omogućio da se godinama naoružavaju albanski separatisti. Prema tome, ta otrcana matrica i podela na patriote i izdajnike jednostavno više ne vredi, to je potrošeno. Ali, nije to tema i zato sam želeo da upozorim i predsednika da se držimo dnevnog reda. Bilo je pomenuto zločinačko udruživanje - odmah da kažem da se to ne odnosi na ovaj zakon o amnestiji, aluzija je na albanske separatiste i teroriste, na lica koja su osuđena po odredbama saveznog zakona. Predlog zakona o amnestiji odnosi se isključivo na odredberepubličkog zakona. Dakle, radi se ne o političkom kriminalu, ne o delima protiv naroda i države, nego o klasičnim vidovima kriminala, tako da odmah to otklonimo. Da li će i kakav će zakon biti donet na saveznom nivou, na pitanju amnestije možda i za neko od tih dela, o tom potom, mislim da tamo postojetakođeposlaničke grupe, i SPS-a, i JUL-a, i SRS, pa će biti prilike da se kaže nešto i o tome. Takođe, mi nemamo nikakvu obavezu prema narodnim obećanjima iz minulog vremena. Ja sam razgovarao sa koministrom DOS-a iz prelazne Vlade, i on je izričit da nikakvo obećanje u smislugarancije da će svi biti amnestirani 25% ne stoji. Aluzije koje se odnose na oslobađanje nekih lica albanske nacionalnosti, nemaju veze sa amnestijom. Postoje i pomilovanja, postoji i abolicija. Prema tome to nije predmet ove rasprave. Da, ali nisu amnestije, mi imamo sada konkretanZakon o amnestiji krivičnih dela, odnosno za osuđena lica, osuđena po Krivičnom zakonu Republike Srbije, gde nema nikakvih političkih krivičnih dela. Molio bih da se diskusija usmeri u tom pravcu. Naravno, svako može koristiti skupštinsku govornicu da kaže bilo šta, ali mi imamo konkretan Predlog zakona na dnevnom redu.
Ima reč narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, dvadesetak političkih partija i stranaka se okupilo i formiralo DOS i kažu za sebe da je to trust mozgova, da je to sva srpska pamet. Dobili smo pre deset dana Predlog zakona o amnestiji, a danas nas je sačekala gomila amandmana, tako da u principu ne prepoznajemo ovaj zakonski projekt, koji nam je ponuđen od strane Vlade Republike Srbije. Krivični zakon SRJ predviđa mogućnost da se licima koja su obuhvaćena aktom amnestije daje oslobađanje od izvršenja kazne, potpuno ili delimično osobađanje od izvršavanja kazne, odnosno, da se izrečena kazna zamenjuje drugom kaznom itd. To je osnov koji je koristila Vlada Republike Srbije, kada je podnela ovaj predlog zakona, koji se danas nalazi pred narodnim poslanicima. U odnosu na vrstu krivičnih dela i u odnosu na odnos osuđenih lica prema presudi i izrečenoj kazni, a ja se nadam i u odnosu na njihovo ponašanje prilikom izdržavanja kazne u kazneno-popravnim ustanovama, predviđa se oslobađanje od izvršenja od 25%, odnosno 15% od izrečene kazne. Ako je cilj kazne pokušaj da se vaspitno deluje na počinioce krivičnih dela, a s druge strane, da ima svrhu prevencije i upozorenja da će slično kazniti svakog svog građanina za neprihvatljivo ponašanje, a ne odmazda ili osveta prema prekrišiocima zakona, onda je sasvim prihvatljivo podržati Predlog zakona o amnestiji kao akt milosrđa. Možemo se sporiti o kriterijumima koji predviđaju oslobađanje od izvršenja kazne u procentu od 25 ili 15%. Osuđena lica o tome imaju svojstav i oni su ga pokazali nedavnim štrajkovima glađu u kazneno-popravnim ustanovama. Vlada ima svoj stav i svoje kriterijume, a narodni poslanici će odlučiti o tome šta je prihvatljivo za većinu, i to će biti, umesto predloga, to će biti zakon o amnestiji. Osnovna dilema koja se javlja možda bi bila - da li za sva navedena krivična dela, koja su navedena u Predlogu zakona, treba primeniti akt amnestije? Možda bih ja, kao čovek koji je prisustvovao samom činu ubistva svoga oca, znači, moj otac je ubijen u mom prisustvu, na svirep i podmukao način, danas glasao protiv ovog predloga zakona o amnestiji, jer to su rane koje ostaju doživotno u čoveku, kada gleda da se ubija njegov roditelj, da nedavno nije došlo do potpuno nezakonitog oslobađanja (moram da pomenem, iako je gospodin Batić, ministar, upozoravao da nije to tema ove rasprave), da nije došlo do nezakonitog oslobađanja Flore Brovine, znate ko jeona, do toga da je bila na državnim medijima, da je obilazila zatvore po Srbiji, a da su je Šiptari dočekali kao nacionalnog heroja. Moram da pomenem i drugi slučaj - onaj nesrećni Maki, kako se zove, oslobođen je, odnosno, ukinut mu je pritvor zbog onih krivičnih dela koja je učinio u Valjevu, a s druge strane, ništa nije preduzeto na njegovom gonjenju, zbog krivičnog dela, a on je sam priznao da je spalio zgradu Savezne skupštine, i verovatno je učestvovao u spaljivanju zgrade državne televizije. I ako može da se desi da neko u zatvoru izdržava kaznu zbog toga što je nekome zapalio stog sena, a Maki, koji je zapalio Saveznu skupštinu, da se šeta slobodno i da ovaj režim od njega pravi nacionalnog heroja, da mu dozvoljava da se obraća putem sredstava javnog informisanja, drži tribine na državnoj televiziji, onda zaista ima razloga i delimično smanjiti kazne nekim ljudima koji se nalaze za neka lakšaili nešto teža krivična dela u zatvorima Srbije, naročito ako znamo da kaznu zatvora izdržavaju u veoma teškim uslovima, jer sudbina zatvorenika prati i sudbinu nas. I zato, mislim da ovaj predlog zakona treba prihvatiti i jedino što bih mogao da zamerim, moje lično mišljenje je, da za ubistva koja su učinjena na svirep i podmukao način ne treba primenjivati Zakon o amnestiji.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović
Dame i gospodo, amnestija je grčka reč koja znači predavanje zaboravu neke krivice i potpuni oproštaj kazne koju ta krivica povlači. U svakom slučaju, mi amnestiju ne možemo sprovesti u pravom smislu te reči, jer možemo biti poučeni iskustvom, naročito češkog predsednika Vaclava Havela, koji je posle "plišane revolucije" pustio iz zatvora sve osuđenike i kao posledicu toga imao da je stopa kriminala odmah višestruko povećana. Trenutno znamo da je po zakonu predloženo da za krupnija krivična dela zatvorenici budu oslobođeni 15% od izrečene kazne, a za veća i teža dela 25%. Sami zatvorenici su u štrajkovima, pošto smo bili svedoci, tražili negde od 30 do 35% smanjenje te kazne. Moramo da konstatujemo da je negde oko 60% povratnika upravo u zatvorima i da se uglavnom osobe, kojima je suđeno za teža krivična dela, nalaze u Sremskoj Mitrovici, trenutno kaznu izdržava negde oko 700 osuđenika, u Zabeli 800 kažnjenika, a u Nišu 150. U svakom slučaju, baš zbog cele situacije koja je bila pre svega uzrok štrajka, ja kao lekar moram da smatram da je u svakom slučaju potrebno obezbediti i humanije uslove života u zatvorima, pre svega što se tiče ishrane, samog smeštaja i zdravstvenog nadzora nad osuđenicima. U svakom slučaju, moramo konstatovati da je i NATO agresija nad našom zemljom upravo omogućila da Istok, kao najveći kazneno-popravni dom u Jugoslaviji, bude sada pod ingerencijom Albanaca. Tako da, kao što je malo pre rekao ministar pravde, tačno je da ima 6.000 zatvorenika trenutno u zatvorima, a oko 2.500 zatvorenika čeka na izvršenje zatvorske kazne, ali se nadam da nova vlast novac neće investirati u građenje nekih novih zatvora. Pretpostavljam da na taj način građevinske firme neće postati profitabilnije nego što jesu. U svakom slučaju, moramo uvažiti mišljenje pre svega ženske populacije, koje znamo da ima preko 50 i nešto posto u Srbiji, koja se pre svega zalaže da se osuđenicima za dela poput silovanja, protivprirodni blud, incest, u svakom slučaju te osobe ne budu obuhvaćene amnestijom. U svakom slučaju, svim zatvorenicima amnestija je potrebna, znači osim za ova teška krivična dela da se uradi, ali moramo da vodimo računa pre svega da sve amnestije moraju da budu zakonske, da članovi parlamenta pokažu humanost, a ne da pojedine ličnosti puštaju određene osobe poput Flore Brovine.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodni poslanik Stevan Kesejić.
Dame i gospodo narodni poslanici, DOS je u toku predizborne kampanje obećao građanima Srbije i biračima da će se založiti maksimalno za poštovanje Ustava, za poštovanje zakona i za usavršavanje pravne države. Moram da kažem, nažalost, da je prva žrtva DOS-ovog režima zapravo nepoštovanje Ustava, nepoštovanje zakona i nepoštovanje pravne države. U odnosu na Predlog zakona o amnestiji ne stoje razlozi koji se u Predlogu navode. Jedan od navoda, koji je otprilike i odlučujući bio, to je da je stanje u kazneno-popravnim ustanovama do te mere loše da ga na svetu nema goreg. Moram da kažem da to nije tačno, a ako nisam u pravu molio bih članove Vlade i ministre da kažu kada su oni bili u zatvoru da su imprilike u zatvorima veoma dobro poznate. Koliko ja znam ni jedan od članova Vlade, pa ni ministar pravde, nije bio u zatvoru, ali je ministar pravde bio u zatvoru po službenoj dužnosti, obilazio je zatvore u svojstvu advokata, to je nesporno. Što se tiče materijalnog položaja u kazneno-popravnim ustanovama mogu da kažem da sam imao prilike da sve kazneno-popravne ustanove u Srbiji obiđem dok sam bio u Republičkom ministarstvu pravde i zbog toga tvrdim da ovi navodi nisu tačni. U poslednjih pet - šest godinau kazneno-popravne ustanove Vlada Srbije je uložila preko 10 miliona nemačkih maraka za adaptaciju i rekonstrukciju kazneno-popravnih zavoda i ustanova. Što se tiče smeštaja, on je jedino neuslovan u Okružnom zatvoru Beograd. Kazneno-popravni zavodi Niš, Požarevac i Sremska Mitrovica imaju dobre uslove. Za zatvorenike je obezbeđeno parno grejanje u svim zatvorima u Srbiji. To je broj jedan. Broj dva, svi zatvori imaju televizije, svi zatvori imaju biblioteke, čak i po 20.000 knjiga koje su namenjene zatvorenicima, imaju bolnice, imaju zdravstveno osoblje, imaju novine, imaju održavanje pozorišnih predstava i prema tome, ne mogu se prikazati uslovi da su takvi kako se u Predlogu navodi. Kada je u pitanju struktura zatvorenika, odnosno osuđenih lica, ističem da je 60% osuđenika u našim zatvorima povratnika, a u Požarevcu 80%su u pitanju povratnici. Što se tiče pobune u zatvorima, moram da konstatujem da je ta pobuna sa ulice DOS-ove preneta u zatvore i to se dogodilo neposredno posle osvajanja vlasti. Kažu osuđenici kada je došlo do pobune i rušenja zatvora - kada mogu ovi iz DOS-a na ulici da ruše Saveznu skupštinu, pale je i pale televiziju, a nikome ne odgovaraju, zašto ne bi mogli i mi kada niko ne odgovara. Materijalna šteta koja je pričinjena vezana je usko sa preuzimanjem vlasti. Postavlja se pitanje uloge DOS-a u organizovanju pobune u zatvorima. U istoriji srpskog pravosuđa i u izvršavanju kaznenih sankcija nije zapamćen ni jedan slučaj, ako neko zna neka kaže, da su zatvorenici rušili kazneno-popravne ustanove i palili. Dame i gospodo narodni poslanici, ovim zakonom se želelo da se u prvom slučaju zaštite oni koji su kršili zakon, ali manje oni na čiju štetu je izvršeno određeno krivično delo i brojna krivična dela, pogotovo ona krivična dela koja je u prvoj grupi istakao i ministar pravde. Prema tome, ja ću i članoviSrpske radikalne stranke i narodni poslanici glasati za ovaj zakon, ali moram još da istaknem jednu stvar sa čime se u jednoj činjenici ne bih složio. Blage su bile kazne koje su poslednjih godina izricali naši sudovi. Gospodin ministar pravde veoma dobro zna, a ja vam tvrdim da je 80% uslovnih osuda bilo od nekih opštinskih sudova i moram da vam kažem da je to bio jedan od kriminogenih faktora u našem društvu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić, a posle njega narodni poslanik Gordana Pop - Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon koji amnestira lica koja su pravosnažno osuđena za krivična dela, a koji predlaže Vlada Republike Srbije, Narodna skupština Republike Srbije treba danas da donese po hitnom postupku. Žuri se sigurno i Vladi da donese ovaj zakon, ali sam ubeđen da je još nestrpljiviji svaki onaj osuđenik koji danas čami u zatvoru, očekujući obećanja koja su dobili od DOS-ove vlasti u predizbornoj kampanji, a i posle toga u oktobarskoj revoluciji. Naravno, donošenjem ovog zakona SRS smatra da se čini jedna humana, dobra u svakom slučaju odluka, da se legalizuje zakon o amnestiji, kako ne bi svaki pojedinac mogao da amnestira kada mu padne na pamet koga on hoće i kada hoće. Međutim, ovde se moraju postaviti još neka pitanja, a pre svega, da li Vlada, predlažući ovaj zakon smatra da će on biti primenjen na celojteritoriji Republike Srbije. Ako znamo da je Kosovo i Metohija, jedan deo uže Srbije i južnog dela Srbije pod okupacijom, što od strane NATO pakta, što od strane šiptarskih terorista, gotovo sam siguran da on neće biti sproveden ili neće biti sproveden na pravedan način. Amnestirani će biti šiptarski teroristi, koji su već amnestirani ranije. U članu 5. zakona stoji da rešenje o primeni amnestije donosi sud koji je sudio u prvom stepenu. Ako je prvostepeni sud u Prištini doneo presudu, na primer za počinjeno krivično delo koje podleže predloženom zakonu, da li će taj sud postupiti i primeniti ovaj zakon? Odnosno, koji sud ako ga nema u Prištini, koji je sud nadležan da to učini? Verovatno je Vlada, predlažući ovaj zakon imala na umu, da primena ovogzakona na Kosovu i Metohiji nije baš potpuno izvodljiva, sem u ovom slučaju o kome sam govorio. Ako je u zatvorima Kosova i Metohije i bilo Šiptara, oni su sigurno već davno amnestirani, kao što sam rekao, i sada se nalaze u prvim terorističkim redovima. Što se tiče Srba, Roma i zatvorenika druge nacionalnosti, ali ne albanske nacionalnosti, njima posthumna amnestija baš ništa ne znači. Zato bi bilo bolje da zakon koji se nudi, ministar pravde je oročio i ograničio. Oročio ga je na primer na 100 dana, a ograničio ga na onaj deo Srbije gde zakon može da se sprovede. Većina osuđenih i zatvorenih imaju svoju rodbinu, koja se obradovala paušalnom obećanju o amnestiranju svojih najmilijih. To je ono paušalno obećanje od 25%, bez obzira na težinu krivičnog dela, sem naravno onih krivičnih dela o kojima je ovde bilo reči, što bih hteo da ponavljam i što smo mi, srpski radikali pozdravili i prihvatamo, da se ne amnestiraju ona teška krivična dela. Ne bih hteo u tom pogledu da se ponavljam. Sada, kada se donosi selektivna amnestija, svako ko ne bude bio obuhvaćen, a očekivao je amnestiju, naravno i on, taj zatvorenik i ta uža rodbina biće nezadovoljni, osećaće se prevarenim, jer obećanja su bila sasvim drugačija. To, dakle, potvrđuje praksu da sadašnja DOS-ovska vlast nije ništa drugačija ni bolja od vlasti socijalista, koji su sebe stavljali u funkciju kao kadije. Narodna skupština danas, poslanici treba samo formalno da se izjasne o ovom zakonu, jer većina DOS-ovaca, a ja sam ubeđen, a i vidi se iz priloženog, i ne diskutuje o ovom zakonu. Jednostavno, žele da ukažu građanima da je ovo čin dobre volje.
Vreme.
Završavam, samo jednu misao, ovo je prinuda koju su sami izazvali svojim sindromom od 5. oktobra. Zbog toga, SRS smatra da je humanost i oproštaj vrlina ljudskosti, a ne svojina jedne partije. Zato ćemo glasati za ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a posle nje narodni poslanik Dragan Čolić.
Pre nego što vam se obratim po utvrđenoj tački dnevnog reda, želela bih da čestitam slavu svim članovima SRS, Tri jerarha, koji se danas slavi, i ostalim Srbima pravoslavne vere koji slave tu slavu. Nadam se, gospodine predsedniče, da ćete ubuduće okrenuti crkveni kalendar, omogućiti poslanicima da proslave svoju slavu i svim ostalima ovde prisutnim, jer znam da i demokrate slave Đurđevdan, pa pretpostavljam da ćemo na Đurđevdan takođe imati jednu vanrednu sednicu. Nadam se da mi ovo ne računate u vreme. Dame i gospodo narodni poslanici, obzirom da nam je diskusija ograničena na pet minuta, htela bih nešto više da govorim o ovom zakonu. Moraću da pročitam ono što sam mislila da slobodno interpretiram. Pred nama je danas, Predlog zakona o amnestiji koji nam predlaže Vlada Srbije. Odmah na početku svog izlaganja izneću stav, da mi srpski radikali nemamo ništa protiv amnestije u principu, u određenom procentu na visinu izrečene kazne. Da li je ovo prava mera koja je određena, to ostaje, naravno, diskutabilno. Predlagač je očigledno, predlažući da se osuđenima za izdržavanje kazne smanji kazna zatvora za 25%, kada su u pitanju krivična dela protiv imovine, a koja spadaju u takozvana klasična krivična dela, nastala još nastankom privatne svojine i koja u ukupnom kriminalu imaju veoma visoko učešće, kao i u mnogim drugim zemljama, želeo da pokaže osećaj milosrđa, kako kaže, jer je naše društvo u poslednjih deset godina živelo u uslovima političke i ekonomske nestabilnosti. Pa, to je nesumnjivo uticalo na porast kriminaliteta. Posledica takvog stanja, kaže predlagač, bila je pojačana represija, koja je u velikojmeri potisnula prevenciju kao osnovni vid borbe protiv kriminala. Ne mogu da prihvatim ovakvo obrazloženje predlagača, jer to što je neko ko je izvršio krivično delo pravosnažnom sudskom presudom osuđen, ne može da se nazove povećanom represijom. Niko nije osuđen na kaznu zatvora, a da prethodno nije utvrđeno da je to on i izvršio. Nikome nije izrečena kazna zatvora veća od one koja je zakonom i predviđena. Trebalo je u stvari u obrazloženju jasno reći o čemu se radi. Situacija u zatvorskim uslovima je teška, ako je teška, uslovi su loši, ako su loši, ili da ih uporedimo sa uslovima u drugim zemljama oko nas. Mnogo je onih koji čekaju na izdržavanje kazne jer u KP domovima nema mesta. Imamo pobune zatvorenika, još od novembra meseca, i to ne možemo na drugačiji način da saniramo, nego evo ovako. Odlučili smo da amnestiramo od izdržavanja kazne sve zatvorenike u određenom procentu. Da podsetimo, zatvorenici su se na pobunu odlučili nakon odluke predsednika države Vojislava Koštunice da pusti iz zatvoraFjoru Brovinu. Reče malopre ministar pravde, postoji pomilovanje, amnestija, tačno je, ali su posledice iste. Ko je Fjora Brovina, svi vrlo dobro znate. Ona je dokazani terorista i ko zna koliko je još njih pušteno, a javnost o tome nije obaveštena. Ako mogu teroristi da budu amnestirani, zašto ne bi i drugi zatvorenici u određenom procentu od kazne koja im je određena. Svestan te činjenice, predlagač nas podseća da je Skupština Crne Gore već donela takav zakon, a da je pred usvajanjem zakon o amnestiji u Saveznoj skupštini za krivična dela, da je to predviđeno saveznim Krivičnim zakonom, a to obuhvata sva krivična dela - protiv države i sva ona slična krivičnim delima koja je počinila Fjora Brovina. Ako takav zakon bude donet u Saveznoj skupštini, imaće posledice i sigurno negativnu reakciju osuđenih koji kaznu zatvora izdržavaju zbog krivičnih dela predviđenih republičkim Krivičnim zakonom. Zbog toga vi žurite sa donošenjem ovog zakona i to s pravom, a ne zbog toga što ste milostivi i što vas mnogo interesuju zatvorenici i uslovi u kojima oni izdržavaju kaznu. Postoji jedna nejasnoća u Predlogu zakona i ja moram da pitam gospodina ministra i da zatražim objašnjenje, da li se zakon odnosi i na maloletnike koji su upućeni u vaspitne ustanove kojima unapred nije određena kazna zatvora i dužina trajanja, već samo minimum i maksimum, što znači da ne bi mogao da se primeni član 5. predloženog zakona, pa tek zbog javnosti, a i zbog njih samih, možda nije bila ni namera predlagača da se zakon o amnestiji odnosi i na maloletnike. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, a posle njega narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo, narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o amnestiji i odmah mogu da kažem da ću kao poslanik SRS glasati sa zadovoljstvom za usvajanje ovog zakona. Briga o ljudima, o njihovim tragičnim sudbinama i porodicama trebalo bi da bude zadatak svakog društva i svakog sistema. Mnogo ljudi se nalazi na izdržavanju vremenskih kazni širom Republike. Mnogi od njih učinili su razne povrede zakona, raznih stepena krivice, sa različitim sudbinama i motivima koji su ih odveli u konfrontaciju sa zakonima Republike Srbije. Veliki broj članova njihovih porodica, sa velikom pažnjom i iščekivanjem naše odluke prati današnje zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije. Mi danas moramo da pokažemo našu brigu za njihove porodice, da je Narodna skupština humana institucija, a naša humanost bi se ogledala, pre svega, u smanjivanju kazni osuđenih lica. Novembra prošle godine pobune po zatvorima govorile su i ukazivale široj društvenoj zajednici da se ukupna politička i ekonomska kriza reflektovala i na taj segment društva. Nakon političkih promena stanje u zatvorima se nije popravilo. Po meni je tu odgovoran DOS, jer je DOS preuzeo vlast. Svedoci smo pobuna i štrajka glađu u Mitrovici, Zabeli i Nišu, gde je nažalost došlo i do najtragičnijih posledica, do gubitka ljudskih života. Događalo se nešto što ne bi smelo nikada više da se dogodi i zato je velika odgovornost na svima nama koji se danas nalazimo ovde. Mi, srpski radikali, smatramo da ova skupština treba da izglasa zakon koji bi obuhvatio dela koja podležu republičkom zakonu i Skupština mora da pokaže danas svu svoju humanost i ozbiljnost. Svaka odluka o amnestiji mora da bude zasnovana na zakonima ove zemlje. Zbog toga ne razumem i nikako mi nije jasno kako je Vojislav Koštunica naprasno odlučio da amnestira Fjoru Brovinu, da li da shvatimo kao neki gest milosti ili milosrđa, ali kako se pre toga ne seti da amnestira bar jednog Srbina. Pomilovanje je ljudski čin, pre svega, pa stoga očekujem da ćemo danas na zadovoljstvo građana Srbije izglasati ovaj zakon i uneti bar malo sreće u mnoge porodice. Za srpske radikale dileme neće biti, jer su sreća i blagostanje građana Srbije, naš interes. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, a posle njega narodni poslanik Jovanović Dragan.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da ovaj zakon treba da se prihvati u predlogu i sa svim pozitivnim amandmanima koji su danas ovde predloženi. Humano je ljudima praštati, a da to bude po zakonu i da to svi prihvate kao zakonsku regulativu, a ne kao čin nečije dobre volje ili ko zna čega. Dešavalo se da su pojedinci iz političkih ili nekih drugih razloga, koje neću ovim putem da iniciram, pustili gospođu Fjoru Brovinu na nama nepoznat način. Ona je amnestirana i pored protivljenja bivšeg saveznog ministra Petra Jojića i kao takva uz najveće počasti sredstava informisanja i prevoza puštena na slobodu. Protiv sam takvih metoda i tog tipa amnestije. Mi, srpski radikali, se zalažemo da ovaj zakon prihvati Skupština i time omogući svim ljudima po Predlogu zakona da budu amnestirani. Nisam u ovom predlogu zakona video kako i da li je amnestija obuhvatila i maloletničku populaciju koja se nalazi po raznim domovima. Zalažem se da i to pitanje bude rešeno ovim zakonom o amnestiji. Humanost mora da obuhvati sve koji mogu da se podvedu pod ovaj zakon. Ljudi koji izdržavaju kaznu u našim zatvorima su, što se i videlo iz sredstava informisanja, iznudili ovaj zakon na njima svojstven način: to je bila pobuna. Ovim zakonom o amnestiji će sigurno oni drugačije razmišljati i njihove porodice, jer država treba da brine i o njima. I oni su ljudi. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović, a posle njega narodni poslanik Stevan Gudurić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ministar je govorio o institutu amnestije i to nije sporno. Niko u ovoj sali ne spori institut amnestije, jer je on primenjivan i u prošlosti i biće primenjivan i u budućnosti. Ovako nakaradan tekst zakona o amnestiji, nijedna vlada, nijedan ministar nikada nisu ponudili svojim saveznim poslanicima. Ovo je gospodo tekst koji uznemirava srpske građane i navodi ih na razmišljanje jer, sada ću vam citirati: "Lica pravosnažno osuđena za krivična dela, ubistva, otmica, silovanje, obljuba ili protivprirodni blud nad nemoćnim licem, obljuba ili protivprirodni blud nad licem koje nije navršilo 14 godina, razbojnička krađa, razbojništvo, iznuda, zločinačko udruživanje, kao i lica koja su tri i više puta osuđivana za krivična dela, oslobađaju se 15% izrečene kazne". Da licemerje bude veće, predlog ovakvog teksta dolazi od ministra i od Vlade koja se sa stranica naših listova, sa televizije svakog dana zalaže za borbu protiv kriminala. Imali smo prilike da pre nedelju dana za ovom govornicom čujemo mandatara, koji je kao prvu tačku programa Vlade stavio borbu protiv kriminala. Slušali smo i verovali smo. Očekivali smo da će posle toga, umesto ovakvog teksta da usledi predlog novog krivičnog zakona sa pooštravanjem kaznenih odredbi, da će da usledi pooštravanje kaznene politike. Ovako nam ostaje da razmišljamo da li između borbe protiv kriminala ne stoji samo jedno - borba protiv političkih neistomišljenika. Mnogo je stvari koje ukazuju na to. Ovih dana ste mogli da čujete za ostavke časnih ljudi, javnih tužilaca i predsednika sudova, ljudi koji nisu pripadnici nijedne stranke, a borba je neprihvatanje časnih ljudi da prihvate mesto predsednika sudova. To ukazuje na to da ćete borbu protiv kriminala izjednačiti sa borbom protiv političkih neistomišljenika. Ovih dana pokrenuta je istraga protiv direktora televizije. Da li to, gospodine ministre, znači da ćemo ovih dana imati istragu protiv direktora železnice zbog bombardovanja voza u Grdeličkoj klisuri, da ćemo imati istragu protiv direktora fabrika, zbog bombardovanja fabrika, da ćemo imati istragu protiv predsednika kućnih saveta zbog bombardovanja zgrada?
Ja Vas molim da se držite dnevnog reda.
Dame i gospodo, svaki predlog ima i svoju pozadinu. I ovaj predlog, ovakvog teksta, ima svoju pozadinu. Gospodin Nikolić je dobro primetio, jedan od razloga za predlog ovakvog teksta jeste da se izazove šok u srpskoj javnosti i pripremi teren za donošenje saveznog zakona, koji će biti još morbidniji - daćemo oprost NATO zločincima, oprostićemo i ratnu štetu. Lična opservacija, mislim da ovaj predlog zakona, u ovakvom tekstu, može da bude i podvala moćnog advokatskog lobija, na čelu sa gospodinom ministrom, koji preko obraza narodnih poslanika pokušava da izazove smanjenje kazne, zakonom, za neka krivična dela koja u normalnom pravnom postupku ne mogu da se oslobode. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Stevan Gudurić, a posle njega narodni poslanik Branislav Blažić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Vlade, ja bih samo zamolio da ubuduće ni predsednik Vlade, a ni ministri, ne izađu da nama drže slovo, kao što je gospodin Batić sebi dozvolio, da nam objašnjava šta mi treba da radimo, obzirom da u normalnom svetu poslanici biraju Vladu, a ne Vlada poslanike. Mi smo do pre nedelju dana mislili da je tako ili je možda DOS napravio iskorak napred, pa prvo izabrao Vladu, pa onda Vlada izabrala podobne poslanike, obzirom da, gospodo, sem što žamorite ovde u sali, niste se pojavili ovde bar da se slikate, ako ne umete da pričate. Vaše demokratske promene, odmah prvi zakon, i demokratija, počinju tako što ćemo lopove, ubice i zlikovce pustiti iz apsa. Ja mislio da se u zatvor ide zbog lične odgovornosti za ono što je pojedinac učinio. Kad ono ispalo, u obrazloženju - zbog političke i ekonomske situacije u društvu. Sada, ako je ta situacija sa DOS-om bolja, onda će se verovatno ubuduće ići manje u aps. Makar da opet, s druge strane, imamo četiri meseca bombardovanja na tzv. Novoj televiziji i novim medijima, koji se valjda štampaju u jednoj štampariji, gde je jeftinije, samo se pečati udaraju u zaglavlju, da se drugačije novine zovu, ili je možda ovo danas što je došao zakon pred nas, isto tako, da tako kažemo, plaćanje dugova DOS-u, obzirom da su ih ta njihova gospoda iz zatvora zdušno podržala posle tzv. demokratskih promena. Odmah su i oni, kao što su i oni na ulici radili šta su radili, zapalili Skupštinu, televiziju itd. i ovi su vama pomogli pa zapalili i zatvore. Onda ne znam kako će da potrpaju sad ove nove u zatvore, ako se ne smanjuje kapacitet, s obzirom da je pola zatvora srušeno i zapaljeno. Ispada da za sprovođenje ovog zakona ne trebaju nikakve pare, kao da sve to što treba da se dogodi u međuvremenu u sudovima, sve se radi volonterski, sudije rade za badava, advokati rade za badava, svi rade za badava, i onda primena svega ovoga ne košta ništa. To malo teško može da se objasni da je tako, ali ako tako kažete, skoro da ćemo vam verovati. Ako govorimo o uslovima u zatvorima, ko će odgovarati za to što su se uslovi pogoršali, ako vi, te koji su pogoršali uslove u zatvorima, sada hoćete da pustite iz zatvora napolje. Neće biti da su valjda dolazili neki ljudi sa ulice da ruše zatvore, nego oni tamo što jesu. Vi onda kažete - zbog pogoršanih uslova. Sami ste sebi napravili pogoršane uslove. Ono što uvek mora da se kaže, da li ovo amnestiranje znači i amnestiju, to ću pitati one koji su kod mene u komšiluku, a ima ih ovde dosta, koji su u Novom Sadu, da li amnestija znači i amnestiranje onih koji su 1. aprila srušili Varadinski most, pa su onda par dana iza toga srušili Most slobode, pa im je onda, iskreno govoreći, trebalo dosta dana da sruše i Žeželjev most? Da li ćemo amnestirati i one koji su, kao Solana, došli neki dan, i onda čujemo jednu sjajnu izjavu na radiju. Kaže - jako mu je drago što je došao u Beograd. Inače, on nas jako voli. Šta bi nam radio da nas ne voli, to ćete vi iz DOS-a objasniti svojima.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, a posle njega narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo moram da uputim jednu, na neki način i primedbu. Nije prihvatljivo da se ograničava vreme za diskusiju kad se raspravlja o ovako ozbiljnoj temi. Mi treba da raspravljamo da li će neko u zatvoru provesti 2-3 godine više ili manje, i za to se ograničava na 5 minuta. Ukupno izlaganje gospodina ministra se baš zasniva na nekom humanom aspektu čitavog ovog zakona. Gospodin ministar kaže da je ovo akt milosrđa. Možda bi i bio akt milosrđa da nije iznuđeno milosrđe. Iznuđeno, pre svega, demonstracijom i pobunom u zatvorima. Ako je milosrđe, pamtimo jedno milosrđe, i onda je ono prema, pre svega, onim akterima kampanje i bombardovanja ove zemlje, koji su i nazvali tu kampanju - "Milosrdni anđeo." Ova vlada je amnestirala ukupno najviše te milosrdne anđele, koji su nas tako anđeoski bombardovali 78 dana. Ovaj zakon je, najzad, došao na dnevni red posle te novembarske pobune, a u stvari, je isprovocirana čitava ta pobuna jednim, na nekom tzv. talasu - nove demokratizacije, krajnje nedemokratskim postupkom prvog čoveka ove države, koji je ishitreno, želeći da pokaže svu svoju demokratičnost, pod pritiskom Evropske zajednice, oslobodio preko noći Floru Brovinu, osuđenu za terorizam. Onako pompezno, u pratnji kola Savezne vlade i predsedničkog kabineta, gospođa je otišla kao veliki junak i veliki humanista. Tu je, u stvari, demokratija pala na prvom koraku. U poređenju, mogu da se setim 1989. godine, kada je izvršena revolucija u Rumuniji, kad je zbačen diktator Čaušesku, i odmah posle toga, da bi pokazali veliku demokratičnost, oni su taj isti dan, izmerili mu pritisak i streljali ga. To veče švajcarska vlada je dala obaveštenje i rekla - ako je to početak nove demokratije u Rumuniji, onda od te demokratije nema ništa. I ništa nije ni bilo, do današnjeg dana. Ako je ovo početak neke nove demokratije u Srbiji, tako što se puštaju teroristi odlukom jednog čoveka, onda od te demokratije, verovatno, isto tako, neće biti ništa. Jer, nijedan pojedinac nema pravo da se izdigne iznad zakona bilo koje države. Bar u ovoj zemlji, od Broza, toga nije bilo. U stvari, postavlja se onda i pitanje gde su i ovi šiptarski teroristi, za koje je Evropska zajednica, takođe, tražila da budu pušteni? Da li su oni i dalje u zatvorima ili su već pušteni volšebno, preko noći, bez objave u javnosti? Verovatno su možda pušteni zbog nehumanih uslova ili su preko noći učeni da su oni heroji, heroji borbe, ali za svoju naciju, što verovatno i jesu. Međutim, u ovoj državi se ide u zatvor zbog tog razloga, ali zbog jednog ćete biti sigurno pušteni ako odete tamo. Bićete pušteni ako ste ubili srpskog policajca ili ako ste ubili srpskog vojnika. Hoće li se sve to amnestirati? Reći će - pa dobro, vi to možda i niste tako mislili, jer oni su tu glineni golubovi i služe da ih neko u ovoj zemlji, njihovoj zemlji, ubija. Da li ćete amnestirati sutra i one koji danas pucaju u Bujanovcu, Preševu, Medveđi, na srpske policajce? Glavna vest je da srpska policija nije odgovorila na bombardovanje, na pucanje na srpske kolone, na automobile, na autobuse. To je najvažnije - nije odgovoreno. Policija u svojoj zemlji ne odgovara na terorističke napade. Želim da ponovim da, kada je u pitanju taj humani aspekt, nije sporno, sigurno niko nije protiv toga da se na neki način učini nešto da se ti ljudi resocijalizuju, da se uključe u društvo, da im se pomogne ako su jednog momenta skrenuli sa puta, sa ispravnog puta, da se vrate na neki pravi put. Međutim, ne može se paušalno pričati - kakvi su uslovi. Ne može se paušalno pričati šta se radi u tom smislu da se, pre svega, taj problem kao više psihološko-sociološki kod tih ljudi reši. Da im se pomogne. Mora se dati jedna ozbiljna analiza, kakvo je stanje u zatvorima, kako se sa tim ljudima radi, koliko se može pomoći da se oni stvarno resocijalizuju. Prema tome, u sklopu ovog zakona bilo bi dobro da se napravi jedna strategija, da se oformi možda jedan tim koji će da ispita sve te elemente i da za neko buduće vreme pripremi način rešavanja svih problema koji su u toj oblasti sigurno neosporni. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, želim pre svega svim članovima Srpske radikalne stranke i svim odborima, kao i svim pravoslavnim vernicima koji danas slave, da čestitam slavu Sveta Tri Jerarha. Što se tiče Zakona o amnestiji, već je rečeno da srpski radikali prihvataju ovaj zakon ne zato što podržavamo aktuelnu vlast, već zbog toga što smatramo da je to čin humanosti, pogotovu ako se uzmu u obzir uslovi u kojima osuđenici izdržavaju zatvorske kazne. Želim da naglasim da predloženi zakon nije akt milosrđa, kako se ovde to izgovara, već da je to rezultat događaja koji se dešavaju u našim zatvorima i drugim ustanovama za izdržavanje kazni od oktobra meseca, od tzv. demokratskih promena. Svi ti događaji upravo su inicirani od strane onih koji sada čine aktuelnu vlast. Postavlja se pitanje da li je i koliko, osim Flore Brovine, šiptarskih terorista u periodu od oktobra meseca do danas pušteno iz zatvora i da li se ovim zakonom upravo želi pokriti formalno amnestija šiptarskih terorista. Ono što zabrinjava jeste upravo nezainteresovanost aktuelne vlasti za srpske zatvorenike na Kosovu i Metohiji. Mene lično interesuje kada će aktuelna vlast smoći snage, smoći hrabrosti, da od svojih zapadnih prijatelja zatraži oslobađanje srpskih zatvorenika iz šiptarskih, ali i drugih kaznionica na Kosovu i Metohiji. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, sam zakon o amnestiji i kakvi su uslovi u našim zatvorima [[ne čuje se]] (Predsedavajuća: Molim Vas samo za trenutak.) ... nezavidnom položaju i taj zakon u načelu će Srpska radikalna stranka podržati i glasati za njega. Samo je pomalo čudno zašto taj zakon nije bio dovoljno selektivan, pogotovu kada su u pitanju krivična dela koja iza sebe imaju pozadinu krvnog delikta. U Nacrtu zakona piše da osuđenici koji su povratnici i to tri i više puta neće biti amnestirani, a da li čovek treba tri puta nekoga sa umišljajem da ubije pa da ne bude osuđen ili da ne pričam o krivičnom delu silovanja, jer tu umišljaj verovatno nije ni potreban. Činjenica je da su i takvi ljudi obuhvaćeni amnestijom, i verovatno zato što su oni kolovođe pobune u zatvorima koje i dan-danas traju i same nesposobnosti Vlade da sa takvim pobunama izađe na kraj. Srpska radikalna stranka će ovaj zakon podržati iz još jednog razloga. Šta su naše ubice koje su ubile jednog ili dva čoveka kada gospodinu ministru pravosuđa šeta masovni ubica i ratni zločinac ispred nosa i ministru policije, i on ga ne uhapsi. Gospodin ministar je izjavio da nećemo da budemo banana republika. Ali, zbog nepoštovanja zakona i odluka, i pravosnažnih rešenja naših sudova, izgleda da je ovo banana vlada. I, želim da kažem još nešto, što je gospodin ministar isto izjavio, znači da mi ne držimo neke govore o nacionalnom pitanju, državnom interesu itd. i to je važno gospodine ministre, ali za vas je mnogo važnije da se pridržavate zakona svojih sudova i svoje zemlje, da ne biste vi dobili pridev južnog voća koje ste pominjali za republiku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Dame i gospodo, jedno opšte pitanje se nameće prilikom održavanja ove vanredne skupštine ili bolje reći dilema. Dilema je da li zakazivati vanrednu Skupštinu sa ovakvim tačkama dnevnog reda, dok je u međuvremenu vanredno stanje na jugu Srbije. Da li raspravljati o zakonima koji se odnose na uskraćivanje prava predsednika Republike, o zakonima koji smenjuju imenovane sudije, predsednike sudova, ili raspravljati o tome u ovoj skupštini kakvo je stanje na jugu Srbije, kakvo je stanje u Bujanovcu, Preševu, u Medveđi. Bukvalno smo bombardovani iz dana u dan informacijama da postoji neki plan Vlade Republike Srbije, plan rešenja problema na jugu Srbije.
Molim Vas da se držite dnevnog reda.
Govorim načelno, znate, nemojte da me prekidate. Načelno je pre nego što krenem na tačku dnevnog reda, a i nemojte da se uzbuđujete i da brinete o tome na šta ću ja svoje vreme da potrošim za govornicom. Taj plan još nije do dana današnjeg saopšten Skupštini. Skupština sa tim nije upoznata. Ističu se zasluge pojedinaca. Lično, kao i svi mi srpski radikali, stičem utisak da ta beda koja nas je snašla na jugu Srbije u ovom trenutku služi za ličnu promociju pojedinaca u Vladi Republike Srbije. Ako mislite da je rešenje problema na jugu Srbije to što će iz večeri u veče slikati se pred TV kamerama i bombardovati sa svojim filozofskim mislima ili svojim pronalascima ovu naciju, onda se grdno varaju. To je preči problem, prioritetni problem. Naravno, ovaj zakon o amnestiji koji je predložen je i te kako značajan. Značajan je u ovom trenutku da se donese ne samo kao human gest nego i zbog same činjenice koju je resorni ministar izneo, da je 60% osuđenika koji su trenutno na izdržavanju kazne počinilo lakša krivična dela, da su to ljudi koji su u većini slučajeva, ne mali broj njih je među tih 60%, koji su u jednom trenutku možda falsifikovali neka dokumenta, ili uradili nešto što je protivzakonito i bili su sankcionisani po zakonu ove republike. Međutim, život nameće neku realnost. Mi smo svedoci te realnosti, pogotovu posle imenovanja ove vlade. Ako su falsifikatori među onima koji izdržavaju kaznu, pitanje je kako je onda tu kaznu izbegao sadašnji ministar poljoprivrede. On je čovek pre dve godine falsifikovao dokumenta, stranačka dokumenta, jedne koalicije koja se zvala Vojvodina, i na osnovu tog falsifikata su izbačeni poslanici iz ove skupštine. Pojedinim poslanicima je nadoknađena šteta, a on postao ministar poljoprivrede. Naravno, iz ove dileme sledi jedan odgovor o razmišljanju tih ljudi koji su na izdržavanju kazne. Možda su trebali malo da promene frizuru, pa da se provuku na jednu listu na kojoj je i Vojislav Koštunica, možda bi i oni bili, ne samo ministri, nego i potpredsednici Vlade. Drugo, isto životno pitanje je-kako ona kategorija i ona grupa ljudi, koji su navlačeći čarapu na glavu upadali u samoposluge, krali, neko iz ovih, neko iz onih razloga, ali nije zanemarljiv brojonih koji su zbog gladi upadali, da bi prehranili sebe i porodicu, i oni sada izdržavaju kaznu zatvora. Istovremeno, guverner Narodne banke Jugoslavije, u stilu najvećih kriminalaca, upada u Narodnu banku Jugoslavije, pljačka i ne odgovara. Iza njega stoji ne samo Vlada na saveznom, nego i na republičkom nivou, iza njega stoji i međunarodna zajednica. To su neki aršini, o kojima se mora voditi računa. I ovaj gest i te kako je, ne samo gest milosrđa, nego gest koji u svakom slučaju želi da pomogne tim ljudima, pogotovu ovojkategoriji osuđenika, koji su učinili lakše prekršaje. U svakom slučaju, zadatak ove vlade, odnosno resornog ministra, je da pomogne i onima koji su izbegli trenutno takvu kaznu. Mi se nadamo, ako ništa drugo, da će bar pojedinci otići na izdržavanje zaslužene kazne. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Uvaženo predsednštvo, dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni novinari, gospođice potpredsednice, kada opominjete poslanike u skladu sa Poslovnikom, nemojte nikada reći da im je vreme isteklo, to može biti ružno, može isteći samo vreme predviđeno za diskusiju, po Poslovniku. Gospodine Batiću, neumesno je da se predsedniku Narodne skupštine obraćate sa - upozoravamVas. Vi ovde niste da upozoravate predsednika Narodne skupštine i nijednog poslanika. Vi možete da ga molite, da sugerišete i da se u skladu sa Poslovnikom, lucidnošću koju, nadam se, posedujete, kao ministar pravde, sa svima nama za zajedničke poslove zalažete. Predlog zakona o amnestiji je u najmanju ruku ishitren i bez ikakve sumnje radi se o jednojorkestriranoj nameri da se parlament i Republika u sklopuFederacije, i takođe Savezni parlament, usaglase u vezi sa ovim i da pred našom javnošću imamo tri zakona, koji će obezbediti da ono što nikada nije bilo moguće, danas postane. Ne ulazeći, kako vi to kažete, u motive milosrđa, iako mislim da se ova reč i ovaj pojam u poslednjih nekoliko nedelja veoma ružno raubuje, ipak želim da kažem da za građane Srbije ovo nije najvažnije pitanje, da su osećanja članova porodica oštećenih lica u ovom trenutku povređena i da sam zaprepašćen da ste u Predlogu zakona o amnestijimogli uvrstiti i ona dela, koja ste naknadno skinuli. Radi se pre svega, o silovanju i drugim sličnim krivičnim delima. Meni se 7-og ovog meseca pismom obratila porodica jedne unesrećene devojčice. Iz razumljivih razloga nisam u mogućnosti da to pismo ovde pročitam, ali u koliko dobijem saglasnost roditelja, ustupiću vam pismo, gospodine Batiću. Radi se o devojčici od 13,5 godina, koja je silovana i koja je nekoliko meseci nakon toga, u stanju potpunog duševnog rastrojstva, izvršila samoubistvo. Ko ima pravo da amnestira ili pak predloži da bude amnestiran takav čovek koji je učinio takvo krivično delo? Pali ste na ispitu danas. To nije najvažnije pitanje. Postoje neka druga. Nemojte dobacivati, gospodine ministre, nije lepo. Osim toga, što se tog ispita tiče, pali ste još na nekoliko. Tako je, gospodine ministre, mi smo popadali na svim ispitima, osim u jednom - nikada nismo pucali u Srbiju. To vi činite danas. U istoriji ćete biti zapamćeni kao crni povez na očima streljačkog voda, koji puca u Srbiju. Imate još šanse da to ne učinite. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo, uvaženi poslanici, sigurno vam je poznato ili bi vam bar trebalo biti poznato da se amnestijom nastoji postići ne samo kriminalno - politički, već i određeni politički ciljevi. Reč je o političkom aktu milosti, koji se dodeljuje od strane novih organa državne vlasti. Amnestija ne koristi samo onima na koje se odnosi. I oni koji o njima odlučuju, imaju određeni politički interes. U istoriji jedne države ponekad se naročito amnestijom nastoje rešiti ili bar ublažiti određeni društveni i politički problemi. U prirodi amnestija predstavlja akt koji se izuzetno primenjuje. S obzirom na to da se njome derogira u stvari primena krivičnog prava, ona ne sme biti široko korišćena. Njena primena se mora svesti na zaista retke izuzetke, koji neće ometati obavljanje funkcije krivičnog prava, kao i ostvarivanja načela pravednosti i pravne jednakosti građana pred zakonom. U suprotnom, dolazi do ozbiljnih poremećaja, ne samo u oblasti krivičnog pravosuđa, već i šire u društvu. Amnestija je veoma stara ustanova. Bila je poznata u rimskom i srednjovekovnom pravu. Interesantno je da je ona kroz istoriju korišćena i za vršenje zloupotreba i za ometanje vršenja pravde na osnovu zakona. Takav slučaj je upravo sada. Ovo je vrlo bitno - pita li se neko pametan šta je sa oštećenima, žrtvama počinjenih krivičnih dela? Ko će njima pomoći, da li su se ikada oporavili, i šta biva sa njihovim životima i radostima, kada ponovo u svom gradu, selu, ulici, vide i pođu od onih uzročnika njihove nesreće i tuge? Vodi li ovo društvo računa o njima? Zbog toga amnestiju ovako deklarativno treba retko koristiti. Poznato je da u jugoslovenskom krivičnom pravu, za najteža krivična dela, može da se izrekne kazna zatvora u trajanju od 20 godina. S druge strane,dosta se raspravljalo i tvrdiloda nam je kod ovakvog propisivanja kaznena politika tanka. To su razno-razna ublažavanja. Neki krivični zakoni, i to iz zemalja koje bi da nam propisuju njihovu demokratiju kao sveopšti princip slobode, poznaju sistem izricanja kazne i lišenja slobode u neodređenom trajanju. Takav slučaj je sa nizom federalnih država, to je Njujork, Kalifornija i druge. Pročitao sam negde, iako po struci nisam pravnik, da je čuveni profesor Pravnog fakulteta u Beogradu, Živojin M. Perić, koji se bavio gotovo svim granama prava i za sobom ostavio veliko i značajno delo, rekaoda je najvažnije sačuvati autoritet zakona, legalitet i sigurnost pravnog saobraćaja i red u društvu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić, a neka se pripremi narodni poslanik Lazar Marjanski.
Dame i gospodo narodni poslanici, odmah na početku čestitam slavu Tri Jerarha svim vernicima i članovima Srpske radikalne stranke i ujedno pozdravljam sve srpske junake koji se nalaze na položajima u Pčinjskom okrugu izloženi dejstvu terorista, a sprečeni da adekvatno odgovore na napade. Poslanik sam iz Pčinjskog okruga, pa bih molio poslanike da obrate pažnju na ovo što želim da kažem. DOS-ovska vlast u svojoj brizi za srpski narod predvidela je veoma značajnu tačku dnevnog reda za ovo zasedanje. Da nije žalosno bilo bi smešno. Prva i najvažnija tačka i problem za DOS-ovsku vlast nisu školstvo, zdravstvo, standard građana, privreda, poljoprivreda, penzioneri itd., već Zakon o amnestiji. Iz samog materijala koji je dostavljen poslanicima vidi se da je jedna veoma osetljiva materija rađena veoma površno i nestručno, pa se može izvesti zaključak da se ovim zakonom, pored ostalog, želi ozvaničenje puštanja iz zatvora gotovo svih Šiptara koji su izdržavali pravosnažne zatvorske kazne u srpskim zatvorima. Ovog trenutka gospodine Batiću ispred Skupštine je velika grupa, preko 1.000 rođaka i prijatelja otetih i ubijenih Srba, traži da izađete pred Skupštinu i odgovorite gde su njihovi najmiliji i da li su obuhvaćeni amnestijom. Ako ništa drugo, nađite za shodno i obratite im se. DOS-ovski moćnici više ne biraju sredstva da se dodvore Zapadu i Šiptarima, pa flagrantno krše Ustav i zakon svakodnevno. Najdalje u svemu tome otišao je Miloševićev komunalac i ideološki sin,gospodin Čović, koji je u Bujanovcu uveo prinudnu upravu, pa javno osuđuje, ali i amnestira, zavisno od toga da li se potpiše pristupnica ili ne. Odmah imenuje ili razrešava rukovodioce, pa pitam Vladu i ministre da li je u Bujanovcu uvedeno vanredno stanje, privremena uprava ili nešto slično? Njega je narod Pčinjskog okruga osudio na doživotno progonstvo iz Pčinjskog okruga, pa se nadam da neće biti amnestiran ovim zakonom i glasaću za usvajanje ovog zakona. Još jedan od razloga koji me je opredelio da glasam za ovaj zakon je obrazloženje da u zatvorima nema više slobodnih mesta, a biće potrebno podosta mesta za sve one krupne privredne kriminalce iz JUL-a i SPS-a, koji su sada članovi DOS-a i DOS-ovih stranaka, nadajući se da će donacijama biti amnestirani pre suđenja. U obrazloženju niste objasnili da li ovim možda plaćate dug zatvorenicima čijim je protestima zna se ko dirigovao. Što se samih zatvorenika tiče, za pojedine kategorije bi predviđeno umanjenje moglo biti i veće. Da li ovim zakonom možete amnestirati sve Srbe i nealbance koji su u kućnom zatvoru, jer im je kretanje onemogućeno, a deca su im u podrumima? Sećate se kako je bilo vama kada su vaša bila u podrumima, kada su padale bombe, jer svakodnevna su dejstva terorističke artiljerije. Da li ovim zakonom amnestirate i srpsku decu u Preševu, koja su u školskom zatvoru? Ta naša deca u pratnji roditelja dođu u osnovnu školu, a zatim ih četiri sata drže bez vode i mogućnosti odlaska u dvorište ili WC, jer ih onda šiptarska deca linčuju po hodnicima i dvorištima. Možete li i njih amnestirati iz ovog školskog zatvora? Ovi zatvorenici imaju samo od 7 do 11 godina. Čović traži učešće Šiptara u vlasti, a ovako to izgleda u praksi u Preševu. Lokalna samouprava ima 65 zaposlenih, predsednik, potpredsednik, predsednik izvršnog saveta, svi načelnici, svi zaposleni, osim četiri, od 65 samo su četiri Srbina, jedan matičar, jedan tehničko lice i dva kurira. Treba im dati veću vlast. Čija su prava ugrožena, gospodo iz DOS-a? Sličan scenario se sada sprovodi i u Bujanovcu. Smenjuju se Srbi, a na njihova mesta se nelegalno, pod dirigentskom palicom gospodina Čolića postavljaju Šiptari. Možete li sebe unapred amnestirati ovim zakonom? Ima jedna poslovica - vojska o skraćenju, a DOS o poštenju. Ko je unapred amnestirao šiptarske policajce koji su 1996. i 1997. godine bacili uniforme, a sada su ponovo u uniformisrpske policije u Preševu i Bujanovcu, a za pojedine se zna da su bili i u UČK-u i ubijali Srbe po Kosovu. Da se stanje smiruje neka vam posluži podatak da su granate već počele da padaju i u okolini Vranja, odnosno vranjskih sela. Svi parlamenti sveta raspravljaju o problemu na jugu Srbije, a mi se bavimo amnestijom.
Reč ima narodni poslanik Lazar Marjanski, a neka se pripremi Miomir Ilić.
Gospodo narodni poslanici, hteo bih par reči da kažem o ovom zakonu. Gospodine Batiću, ja sam vas pratio u vašem izlaganju i koliko sam upamtio 4.167 osuđenika u ovom trenutku ima. Hteo sam samo par stvari u čemu se ne slažem. Ne slažem se u delu gde kažete da su izuzetno teški uslovi u zatvorima. Navešću primere za zatvore koje znam, koji su otvorenog tipa, kao što je Zrenjanin, Sombor, a ima još u Šapcu, Zaječaru, Leskovcu, Ćupriji i to su zatvori otvorenog tipa. U tim zatvorima je dolazila i sada dolazi međunarodna delegacija Crvenog krsta i veoma pozitivno se izrazila o uslovima u tim zatvorima. Navešću vam primer Zrenjaninskog zatvora, gde je nažalost po meni i po ostalima jedan od najboljih upravnika zatvora Slobodan Karlak od jednog malog zatvora stvorio veliku farmu svinja, veliku farmu goveda, ribnjak sa bunarom, sve ih zaposlio. Promene od 5. oktobra su ga skinule. Skinuli su ga oni iz samog zatvora, ljudi koje je on suspendovao. Moram da kažem isto to, da je za tajzakon važilo, da osuđenici izlaze napolje, rade u raznim firmama i tako dalje. Šta bi vam predložio, da još par reči kažem o zatvorima. Naši zatvori su mnogo bolji, nego rumunski, bugarski i tako dalje. Ne znam za druge zatvore, ali za ove koje znam, tako je. Drugo bih predložio, a možda to i postoji, ali ja nemam tog saznanja, ljudi koji su osuđeni na duže vreme, na duže vremenske periode, dobro bi bilo kada bi završavali neki zanat, neku školu ili npr. da slobodno izlaze da rade u firmama, kasnije, posle izlaska iz tih zatvora, da se zaposle tamo, kako bi se što pre i bolje vratili u svoj život. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miomir Ilić, a neka se pripremi Garčević Vladimir.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o amnestiji je među prvim zakonima, koje je Republička vlada dostavila parlamentu Republike Srbije na razmatranje i usvajanje, u sklopu najavljenog paketa novih zakonskih rešenja nove vlasti u Srbiji, a sve, kako reče premijer gospodin Đinđić u svom ekspozeu, u cilju demokratskih promena i prosperiteta Republike Srbije. Ako se po jutru dan poznaje, onda se ne piše dobro građanima Srbije, a od demokratskih promena neće biti ništa, jer ako je osnov za prosperitet Srbije i bolji život svih građana naše republike, da se prvo donese zakon o amnestiji osuđenih lica, a to i nije neka čvrsta garancija da će se privreda probuditi, da će životni standard stanovništva se poboljšati. Demokratizacija u društvu treba, ali nisam siguran da li je baš potrebno početi od amnestiranja osuđenih lica, a to iz razloga što su osuđena lica u kazneno-popravnim ustanovama organizovala pobune rušilačkog karaktera. A sada, o Predlogu zakona. Članom 1. Predloga zakona oslobađaju se od izvršenja 25% ili 15% izrečene kazne zatvora, osuđena lica u zavisnosti od težine izvršenog krivičnog dela, a ne ulazeći u to da li je krivično delo izvršeno sa umišljajem ili iz nehata. U stavu 2. člana 1. Predloga zakona oslobađa se za nabrojana najteža krivična dela 15% od izrečene kazne, a da pritom predlagač nije vodio računa da se ova najteža krivična dela u većini slučajeva vrše umišljajem. Navodim nekoliko primera. Da li je moguće da osuđeno lice koje je sa umišljajem proizvodilo i pustilo u promet građanstvu žestoko alkoholno piće bez sertifikata kvaliteta,i zbog neispravnosti istog potom veći broj građana nastrada i da se zaviju u crno porodice tih lica, sada ovim zakonomtreba da bude oslobođeno od izvršenja 15% od izrečene kazne. Da li to nije podstrek za neke nove slučajeve nove vrste. Ili, još očiglednije, Republika Srbija se više godina bori protiv albanskog separatizma i terorizma na Kosovu i Metohiji. U cilju očuvanja teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije, kao izaštite srpskog življa, mnogo mladih života je izgubljeno. Zar ubice tih mladih ljudi, koji su se uredno odazvali pozivu vojnih i policijskih organa, dali svoje živote, trebaju sada biti amnestirane za 15% izrečene kazne. Ne možemo takav zakon prihvatiti, nećemo se zadovoljiti time, da 56 metalnih kugli samo na spomeniku borcima Braničevskog okruga u Požarevcu bude sećanje na njih i utehaporodicama. Njihove ubice niko nema pravo da amnestira za takvo zlodelo. Na kraju, to je moguće, a razgovaramo o amnestiji za osuđena lica za 25 ili 15% izrečene kazne, a proteklih dana bili smo svedoci da je za najteže krivično delo protiv naroda i države amnestiran NATO zločinac u potpunosti. Ratni zločinac dolazi na mesto zločina, vedar i nasmejan, siguran u sebe i u svoju odluku da 24. marta 1999. godine pokrene NATO armadu na jednu malu i suverenu zemlju, nikada osvajački raspoloženu. Zločinac nije otišao na mesto zločina, jer je srećan i radostan što ga je nova vlast primila i što je u mogućnosti da na novom položaju u Evropskojuniji, pomogne obnovu zemlje koju je razorio i da da svoj doprinos demokratskim promenama u Srbiji. Na ovaj način tog ciničnog ratnog zločinca želim da podsetim i o sledećem: pod njegovim rukovodstvom je našlo smrt nekoliko hiljada građana naše zemlje, da su porušeni ili razoreni mnogi infrastrukturni objekti i postrojenja. Morao je da nađe malo vremena i da ode do susedne Batajnice, da poseti majku i oca poginule devojčice Milane Rakić, koja je izgubila svoj mladi život u raketnom napadu NATO zločinaca 17. aprila 1999. godine. U svom drugom dolasku na suverenu teritorijuRepublike Srbije mogao je makar iz aviona da vidi, recimo, tri porušena mosta preko reke Dunav u Novom Sadu,razorenu rafineriju nafte u Pančevu, razrušene fabrike u Nišu....
Molim vas da se držite dnevnog reda.
Držim se dnevnog reda. U samom glavnom gradu mogao je kroz prozorsko okno da vidi koji su svi objekti porušeni. Da je to video, verovatno se ne bi tako cinično smejao, niti blagonaklono ponudio samo 400 miliona evra za obnovu, već 400 milijardi. Ne samo za porušene objekte, već i za pričinjenu štetu. A pogotovo, za ekološku katastrofu, od koje će građani Srbije dugo patiti. Što se tiče objašnjenja datog od strane gospodina ministra pravde i lokalne samouprave, da se zakon o amnestiji donosi između ostalog iz humanih razloga..... (Predsednik: Vreme.) ...jer je stanje u kazneno-popravnim uslovima alarmantno i tu treba postaviti stvar na svoje mesto. Naše društvo je humano i potpuno je opravdana želja nove vlasti da se uslovi u kazneno-popravnim ustanovama stalno poboljšavaju. S druge strane, nerazumljivo je ponašanje pojedinih grupa osuđenika, da svoje nezadovoljstvo prema uslovima u kazneno-popravnim ustanovama ispoljavaju u rušilačkom zamahu i to u paljenju objekata, imovine i tako već, kako kažu loše uslove čine još lošijim. To nije humano...
Ja vas molim da vodite računa o vremenu.
To nije humano ni prema njima samima, a posebno i drugim osuđenicima i građanima Srbije, koji će morati izdvojiti dodatna finansijska sredstva za popravku razrušenih objekata. Iz iznetih razloga, smatram da zakon o amnestiji treba povući, da treba da se doradi, a do tada da se osuđenim licima zavisno od krivičnih dela koja su učinili, kazna smanji po postojećim propisima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, zatim narodni poslanik Zoran Nikolić. Ima još osam prijavljenih govornika.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre pravde, poštovani poslanici, koristim ovu priliku da izrazim u jednom delu svoje nezadovoljstvo što Vlada Srbije u prvom momentu nije stavila bitna pitanja za rad i život građana Srbije, a tu se radi o sledećem. Znači, broj jedan, Bujanovac, Preševo, Medveđa i ono što je Vlada Srbije utvrdila kao osnov, da dođe ovde pred nas poslanike, da mi sagledamo, da vidimo, u krajnjem slučaju sugerišemo i zajedno realizujemo. Drugo, pitanja, a ja sam dužan da to kažem, prosvetnih radnika koji su delimično u štrajku. Nema objašnjenja ko je u obavezi da izmiri tople obroke za decembar, ko je u obavezi....
Ja vas molim da se držite dnevnog reda.
Ko je u obavezi? Da li opština ili Vlada? Molim ministra da nam pomogne, pošto nisu ministar finansija i ministar prosvete ovde, da nam se da vrlo brzi odgovor na to pitanje, da ne bi došlo do neželjenih posledica. Sada ću preći na ovaj deo. Ja shvatam amnestiju kao čin posle izvesnog vremena, kada ljudi shvate u zatvoru da određena kazna ima na njih pozitivno dejstvo, kada se sa njima radi, kada ta kazna postane nešto uviđajno u samim ljudima. Takvu amnestiju ja bih uvek podržao. Pitanje koje je dato ovde i objašnjenje o amnestiji mislim da ne leži, a ja ću vam konkretno reći. Zatvor u Sremskoj Mitrovici, imao sam prilike da nekada tamo držim časove, da osposobljavam zatvorenike, da uče srednju školu, da kada izađu iz tog zatvora mogu da nastave i da se zaposle. Možda će imati problema sa zapošljavanjem jer u našem društvu njihovo prihvatanje još nije rešeno. Drugo, postavio bih konkretno pitanje, da li se amnestija odnosi na one koji su zapalili zatvor u Sremskoj Mitrovici, za one koji su organizovali, i na koji način se došlo do mobilne telefonije, i svega onoga što je pratio taj deo. Kolika je šteta, jer su tu zatvorenici napravili dodatno delo i oni se ne bi mogli svrstati u ovaj zakon o amnestiji. Još nešto, moram pitati ovaj skup ovde, područje Srema, silovana devojka i nije bitno što ima više od 14 godina, jer ona je nečija sestra, nečija majka, a posle toga je zapaljena i bačena u smeće. Prema nekom našem saznanju, ne zna se ko je osuđenik, ali postavljam pitanje, da li će se kazna i na njega odnositi, jer to je jedan od najtežih zločina koji se u zadnje vreme desio u Sremu. Mislim da treba izdvojiti i nijansirati sve ono što se odnosi na blud prema majkama, ženama, da ne govorim o deci, jer nema granica za godine, da li 14 ili 15 godina. Mala je razlika, to je dete i sa 15 i sa 16 godina i ono nije psihički i emotivno zrelo. Dajte da se zaštitimo, a zločinac neka snosi posledice i neka razmišlja dok ne dođe do toga. To je kod tih najtežih dela. Ja ovde vidim broj zatvorenika 4.000 i nešto, a bilo je u sredstvima informisanja veći broj i ja se pitam kako nestaše preko noći. Hoću da kažem sledeće, a to molim i našeg ministra, da više oko osuđivanja i davanja izjava - osudiću, osudiću - da se sa tim zaustavi u sredstvima javnog informisanja. Neka ova pravna država i ova vlast deluju shodno sa zakonom, mi ćemo biti jako zadovoljni. Bilo bi dobro da se prekinu pozivi na linč, to smo imali u jednom sremačkom području. U tom smislu, sve ono što bi išlo ka delima ublažavanja kazne kroz jedan vremenski period za mene lično može biti prihvatljivo, ali ovakav zakon, pa dopuna zakona pod pritiskom, mislim da nije dobar i da treba da se razmisli šta se u ovoj skupštini predlaže.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, pa narodni poslanik Branko Ružić.
Uvaženo predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, ja bih želeo par reči o ovom zakonu. Pre nego što konkretno pređem na zakon, mogu da kažem da je ovo jedina tačka dnevnog reda na današnjoj sednici kojom se ustanovljavaju neka prava. Po svim ostalim tačkama ta prava se ili ograničavaju, ili gase, ili ukidaju, čak se i neke odluke Skupštine iz prethodnog saziva stavljaju van snage. U tom smislu, razmatranje ovog predloga zakona je neka vrsta osveženja. Ja moram da kažem da za ovom govornicom nastupam u dvostrukoj ulozi vezano konkretno za ovaj zakon, jer sam bio koministar pravde u prelaznoj Vladi Srbije kada je došlo do nemilih događaja u našim zatvorskim institucijama, kada je došlo do zatvorske pobune, do velike paljevine i do ugrožavanja života ljudi. Upravo tim pobunama inicirano je i donošenje ovog zakona. Ja bih samo želeo da kažem da ta prelazna Vlada i Ministarstvo pravde, nijednim svojim aktom, nijednim gestom, nijednom izjavom, niti pojedinačno od strane koministara pravde, niti kolektivno, nije prejudiciralo rešenje u ovom zakonu, niti obećavalo bilo kome kakva će prava u njemu biti. Znači, ova vlada sadašnja je bila slobodna da politiku amnestije uredi na način za koji smatra da je najcelishodniji. Da li je to učinjeno ili ne, mislim da će pokazati efekti nakon donošenja ovog zakona, jer nema sumnje da će ga Parlamentusvojiti, a tu sam pomalo nesiguran jer ovaj zakon rešava sukobljene interese. Sa jedne strane, on treba da zaštiti one osnovne vrednosti na kojim svaka država počiva, to je javni moral, to je sloboda, život i integritet koji su napadnuti od strane izvršilaca krivičnih dela. Sa druge strane, imamo interese i dostojanstvo žrtava i njihovih porodica. Sa treće strane, ovaj zakon na neki način treba da reši jedan konkretan interes i jedno veoma loše stanje koje je u našim zatvorskim ustanovama. To stanje je primereno, ali ne bih rekao da je zalečeno. Zbog toga je jako bitno da svaki nastup za ovom govornicom bude utemeljen u činjenicama, a želeo bih da polemišem sa nastupom gospodina kolege ministra Batića da je osnovni razlog za donošenje ovog zakona situacija koja je nasleđena od starog režima, i druga stvar, da su uslovi u našim zatvorima mizerni i ispod dostojanstva ličnosti, kako kaže on, da liče na kazamate iz srednjeg veka. To nije tačno, da ne bih ubeđivao narodne poslanike u to, gospodin Jojić je govorio o tome i ja se sa njim slažem, ali bih predložio gospodinu ministru da se sa svojim saradnicima iz Ministarstva još jednom vidi i obavi razgovore sa nekim od stranih državljana koji izdržavaju kaznu u našim zatvorskim ustanovama, pa će mu oni reći kakva je razlika između uslova za izdržavanje kazne u našim institucijama i u njihovim matičnim zemljama. Videće da je drastična razlika u korist uslova koji su ovde neuporedivo bolji, humaniji. Ali, suštinski uslovi za donošenje ovog zakona jesu u neodgovornim izjavama i lažnim obećanjima pojedinaca iz reda DOS-a i iz reda nekih nevladinih organizacija, koje su brzopleto obećale amnestiju osuđenicima albanske nacionalnosti za učinjene zločine i drugih dela koji su propisani saveznim zakonom. To je kao reakciju imalo za posledicu da i ova druga lica, koja nisu izdržavala kaznu, koja su tu zbog opšteg krivičnog zakona, i onda oni kažu - ako oni mogu, zašto ne bismo mogli i mi. To je prouzrokovalo paljevinu i uništavanje imovine i to je razlog zašto Ministarstvo pravde ima realan problem da jedan broj pravosnažno osuđenih lica smesti na izdržavanje kazne. Drugi suštinski razlog je način na koji je preuzeta vlast 5. oktobra. Svedok sam jednog razgovora sa pregovaračima zatvorenika, a vezano za situaciju u Sremskomitrovačkom zatvoru kada nam je rečeno - gospodo, vi ste se zalagali za demokratiju, a zapalili ste Parlament, a zašto mi ne bismo zapalili zatvor, da ukažemo na isti način na svoje probleme i to su učinili. I na kraju, ova vlast i ova vlada i na saveznom i na republičkom nivou puno polaže na odnose sa međunarodnom zajednicom. Pripadam stranci koja, takođe, želi saradnju sa međunarodnom zajednicom, ali onu saradnju koja je zasnovana na Ustavu i zakonu i koja neće štetiti vitalnim interesima ove države i ovog naroda. Znači, nisam protiv saradnje sa svetom, pa me malo čudi zašto ovi akti milosrđa, znači pomilovanja, i na saveznom nivou koji će uslediti, pa i ovaj zakon o pomilovanju koji će ova skupština, sasvim izvesno doneti, se ne stavljaju u funkciju upravo pritiska na međunarodnu zajednicu da poboljša i da učini nešto po pitanju naših Srba i ostalog nealbanskog življa na Kosmetu, od kojih se mnogima i ne zna sudbina.
Ja vas molim da završavate.
Podsetiću da je, prema podacima Saveznog komiteta za utvrđivanje ratnih zločina na prostorima Kosova i Metohije, znači, pri Saveznoj vladi, ustanovljeno da je posle 10.6.1999. godine oteto, odnosno kidnapovano 1.086 lica srpske i nealbanske nacionalnosti, za koje ne znamo gde su. U sudovima UNMIK-ovim i u zatvorima UNMIK-ovim, osuđeno je 23 Srbina na kazne zatvora u ukupnom trajanju od 160 godina. Zašto sada toj međunarodnoj zajednici ne kažemo - gospodo, evo mi činimo akte milosrđa prema osuđenicima ovde, a tražimo to isto da učinite i prema Srbima koji su zatočeni u ovim kazamatima. Pritvoreno je, takođe, nešto preko 100 lica srpske nacionalnosti. Znači, ima prostora da ova vlada, ukoliko ima dobru volju, iskoristi sve pozitivne posledice ovog zakona i stavi ga u funkciju popravljanja položaja naših Srba na Kosovu i Metohiji.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić [[Dobacivanje poslanika iz sale: Pauza.]] Gospodo narodni poslanici, nećete ostati gladni, ne brinite. Pauza, po Poslovniku, biće data od sat i po vremena, ali nigde ne piše da to mora biti u 13,00 časova. Ja vas molim da nađete u Poslovniku gde piše, pa ću istog momenta dati pauzu.
Poštovani predsedniče, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega bih želeo da iskoristim priliku da srpskim radikalima čestitam slavu njihove stranke. Osvrnuo bih se na ovaj predlog zakona o amnestiji, vrlo kratko. Predlagač nam je u ovom predlogu pojasnio da, shodno dešavanjima u društvu nakon 5. oktobra, država poseže za amnestijom kao legalnim i legitimnim sredstvom. Takođe, predlagač navodi da je između ostalog vođen i humanošću pri predlaganju ovog zakona. Kao socijalista i humanista svakako, podržavam humanističke principe, koji su velikim delom inkorporirani i u program naše partije. Međutim, mišljenja sam da prvobitni Predlog zakona o amnestiji nije dovoljno prečišćen ovim vladinim amandmanom i nekim drugim amandmanima narodnih poslanika, i da su ostala neka krivična dela čiji izvršioci, po mom mišljenju, nikako ne zaslužuju da potpadnu pod amnestiju od 15%. Pre svega, mislim na krivična dela: silovanje, protivprirodni blud i rodoskvrnjenje ili incest. Smatram da u ovim slučajevima treba biti vođen humanošću, ali ne jednosmerno, već u vidu treba imati i žrtve. Naročito, ako se, na primer, uzme u obzir da je po Krivičnom zakonu Republike Srbije kazna za krivično delo rodoskrvnjenja ili incesta od 6 meseci do 3 godine. Smatram da se počinioci ovih dela nisu ogrešili o zakon zbog navodne represije bivšeg režima, kako vi navodite u obrazloženju, već je u najvećoj meri u pitanju patologija tih počinilaca. Amnestiranje ovakvih počinilaca je u ozbiljnijim državama, poput Australije, i bilo moguće iz razloga - kako opet predlagač ovde obrazlaže u našem predlogu zakona, značajnih izmena društvenih, ekonomskih i istorijskih prilika - samo u slučaju da, hipotetički, australijski domoroci Aboridžini izvedu revoluciju i osvoje vlast. Takođe, jedan od stavova obrazloženja zakona kaže - "uvažavajući ukupne okolnosti u društvu, kao i uslove pod kojima su zatvorenici izdržavali svoje kazne, naročito u vreme NATO agresije", pa ovo "naročito u vreme NATOagresije" ističe, "u periodu ekonomskih sankcija protiv naše zemlje itd."Iz ovog stava se vidi da predlagač primenjuje politiku duplih standarda, jer NATO agresija je dobar razlog da se donese Zakon o amnestiji, ali nikad je nova vlast ne pominje u kontaktima sa međunarodnim faktorima sa kojima pregovara. Obično je prekrste u vazdušnu intervenciju ili čak humanitarnu intervenciju. Kada ste, gospodo, toliko zabrinuti za stanje u kome su zatvorenici služili svoje kazne za vreme NATOagresije, zašto niste iskoristili priliku prošle nedelje da barem privedete pravdi onog potpisnika odluke o početku te NATO agresije, a vi ste ga primili u Beograd. Naravno, znamo svi o kome se radi, to je gospodin Havijer Solana. U ovom pogledu, argumentacija, po mom mišljenju, vam je zaista tanka i siguran sam da narod Srbije ovakav pristup osuđuje. Hvala vam.
Izvolite.
Gospodine predsedniče, imajući u vidu član 83. Poslovnika, gde jasno stoji da: "Sednice Narodne skupštine održavaju se u vremenu od 10 do 17 časova, sa prekidom od 1 sata i 30 minuta, ako Narodna skupština, izuzetno za pojedine dane drugačije ne odluči. Ta odluka donosi se, po pravilu, na početku radnog dana". Mi takvu odluku nismo doneli na početku radnog dana. Uobičajno je da pauza bude od 13 do 14,30. Ukoliko ste odlučili drugačije, trebalo bi da nas obavestite, ali vas upozoravam i na član 97., gde stoji da - "predsednik Narodne skupštine prekida rad Narodne skupštine kada utvrdi nedostatak kvoruma", što verovatno nije slučaj. - Dalje "može da odredi pauzu u radu sednice Narodne skupštine, da bi se izvršile potrebne konsultacije ili pribavilo mišljenje". U stavu 3. stoji da - "predsednik Narodne skupštine prekida rad Narodne skupštine i u drugim slučajevima, ako to Narodna skupština zaključi". Molim vas, s obzirom da je danas naša krsna slava Tri jerarha, da nam omogućite da u ovom periodu od 13 do 14,30 odemo u sedište svoje stranke i presečemo kolač.
Što se tiče slavljenja vaše krsne slave, uz čestitke koje imate sa moje strane, to nema veze, naravno, sa Poslovnikom. Vi ste istakli kršenje Poslovnika, a pročitali ste šta u njemu piše. Ja mogu samo da kažem da se sa vama u potpunosti slažem da kršenja Poslovnika nije bilo. Dakle, ne piše da je pauza od 13 do 14,30. Vi kažete da je to uobičajeno. Uobičajeno se ne menja odlukama. Dakle, nešto što je uobičajeno, može biti, a ne mora da znači. Prema tome, biće pauza od sat i po. Mi ćemo odluku o tome da li ćemo prekinuti sa radom u 17,00 časova ili ćemo nastaviti sa radom i dalje, doneti tokom ove sednice, zavisno od broja prijavljenih narodnih poslanika za diskusiju i zavisno od daljeg toka sednice. Prema tome, za sve to imamo vremena. Pauza će biti data. Ima prijavljeno još 7 govornika. Da li se slažete da smo konstatovali da Poslovnik nije prekršen ili tražite da se stavi na glasanje?
Ja sam, gospodine predsedniče, predložila i Vama i narodnim poslanicima da imate razumevanja za potrebu poslanika SRS-a da ta pauza bude u ovom terminu, da bismo mogli da ispoštujemo obred sečenja kolača i proslave naše krsne slave. Ne vidim da to nešto remeti rad Skupštine - da li ćemo pauzu imati od 13,00 do 14,30 ili od 16,00 do 17,00 časova, ili dokle ćemo raditi očigledno je neizvesno. Znači, stvar je vaše dobre volje. Očigledno je da vama baš nisu bliski hrišćanski praznici i običaji koji vladaju po tom pitanju.
Završićemo sa još dva najavljena govornika. Reč ima Dušan Cvetković, narodni poslanik.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo potpredsednici, koleginice i kolege narodni poslanici, cenjeni članovi Vlade, nije možda uobičajeno da o Predlogu zakona govore ljudi inženjerske profesije, ali mi se čini da je ovo ipak tema o kojoj mora da se progovori i građanski i narodno i seljački, onako kako obični smrtnici doživljavaju ovaj zakon. Činjenica je da je ovaj predlog zakona izazvao burne rasprave na svim nivoima i usvim sredinama, i dobro je što je Vlada reagovala na velike pritiske i uklonila iz Predloga zaista najteža i najnehumanija krivična dela, ako se tako uopšte mogu okarakterisati. Ali, čini se ipak, da od amnestije treba izuzeti takođe i silovanje, protivprirodni blud i rodoskrnavljenje, jer ta dela gotovo na isti način vređaju moralne vrednosti i ostavljaju teške posledice po zdravlje i dalji razvoj oštećenih. Polazeći od onoga što je u razgovoru za "Politiku" pre neki dan rekao potpredsednik Demokratskog centra, ugledni pisac, gospodin Desimir Tošić, citiram, "da poslanici u parlamentu moraju da nauče da govore o problemima", ja upravo to činim. Po ovim pitanjima ne bi trebalo da se delimo partijski, jer su to značajni problemi i pozicije i opozicije. Sigurno je DOS pozicija ovim zakonom o amnestiji dobila dosta pristalica zbog toga što izvršava obećanja oktobarske revolucije i time stiče prednost nad nama socijalistima. Ali, razlike treba da ostanu samo na tome da je ona stekla prednost. Zato, dame i gospodo poslanici, pre nego što podignete ruku za Zakon o amnestiji razmislite da li treba amnestirati silovanje, rodoskrnavljenje ili protivprirodni blud, na način kako je predloženo. Mislim da i ta krivična dela treba isključiti iz Zakona o amnestiji da bi se sačuvalo dostojanstvo i ugled naše omladine i srpskog bića u celini. Sada bih izneo ličnu dilemu, kao i pitanje za ministra, gospodina Batića. Da li je ovim zakonom predviđeno i amnestiranje onoga što je gospodin Solana uradio na drugi dan Uskrsa, 12. aprila 1999. godine kada je naredio raketiranje voza u Grdeličkoj klisuri? Mi koji smo bili desetak minuta posle toga na zgarištu, izvinite na ovome, postoje televizijski i fono snimci razgovora pilota i komande, dogovor kako da se pogodi međunarodni voz na relaciji Beograd-Solun, dakle, da li će i gospodina Solanu zahvatiti ova amnestija, a on je naredio da se gađa ovaj voz u kome je nastradalo ne samo nastradalo, nego sprženo po tragovima koji su ostali 20 mladih ljudi, a isto toliko se danas vodi kao nestalo. Da li su gospodine ministre po Vašem nalogu ili nalogu nekog drugog ministra na brzu brzinu uklonjeni tragovi vagona koji je po odluci SO Leskovac trebao da bude postavljen na postamentu i da za vavek služi kao opomena svetu i narodima da se to dogodilo na mostu u Grdeličkoj klisuri? Molim vas da ovaj moj inženjerski pokušaj da bar malo doprinesem poboljšanju ovog zakonskog predloga shvatite samo kao želju da se pomogne i licima na izdržavanju kazne i njihovim porodicama, ali u prvom redu oštećenim licima koja nemerljivo pate zbog zla koje im je naneto. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rade Bajić.
Uvaženo predsedništvo, poštovani poslanici, pružiti ruku posrnulom čoveku i pokušati da ga izvučemo iz ambisa u koji je upao u jednoj svojoj nesrećnoj sekundi je zaista i humano i ljudski. Kao socijalista sigurno bih to uvek uradio, a ne verujem da i jedan moralan čovek koji ovde sedi to ne bi uradio. Ali, ne bih mnogo razmišljao o ovom zakonu da nisam imao jedan susret 6. februara na ulici u Novom Sadu, gde mi je u susret išla jedna starica i zamolila me je - samo da me upita nešto. Rekla je: "Sine, da li ima neko progovoriti u Skupštini o nama, o unesrećenim porodicama, o uništenom detinjstvu, o uništenoj mladosti silovanog deteta". Rekao sam samo: "Ima majko". Svako je nastavio svojim putem. Ja, razmišljajući na jedan način, a ona na drugi. Zaista, pitam se da li smemo dovesti one koji su napravili neki prestup u istu ravan. Da li nekoga ko je uzeo sebi božije pravo u ruke i da namerno, dakle sa predumišljajem, uzme nečiji život ili izvrši silovanje, možemo staviti u istu ravan sa nekim ko je zaista u nekom momentu sužene uračunljivosti, u afektu, uradio nešto. Mislim da ne. Dobar je predlog koji je dat u vidu amandmana, da se neka vrlo, vrlo teška krivična dela izuzmu iz ovoga. Ali, jedan događaj od prošle nedelje me je naterao da razmišljam o ovom zakonu i na još jedan način. Da se upitam da li ovaj zakon služi i kao ulaznica za jednu morbidniju predstavu u narednom periodu, da ovo bude otvoren ventil kroz koji će procuriti mnogo veća nepravda. Naime, znamo koji je to događaj. Da je protekle nedelje jedan najveći zločinac u zadnjem periodu, a to je onaj koji je naredio da se uništava ova zemlja, da se ubijaju ljudi, razaraju objekti, a što je još gore, ne da se zagadi, već da se otruje ova zemlja, sa nesagledivim posledicama koje ćemo imati. Ko zna šta je pored plutonijumskih i osiromašenim uranijumom obogaćenih bombi bačeno ovde? Svedoci smo svih ovih klimatskih promena i ko zna šta će nam se desiti potomstvu u narednom periodu. Da li je i to jedan vid odškrinutih vrata da se i takvi zločini amnestiraju? Čoveku kome je trebalo pljunuti, i pored sve kulture koju imamo, na ruke, na krvave ruke zbog onoga što je uradio, mi smo maltene hteli da ih ljubimo kao nekom popu. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, dajem pauzu od jedan i po sat. Vidimo se ovde u deset do petnaest časova, da nastavimo sa radom. Obaveštavam vas da će se u pauzi održati sednica Odbora za pravosuđe i upravu u sali na drugom spratu, a sednica Odbora za finansije u sali na četvrtom spratu. [[Posle pauze.]] Molim vas, gospodo narodni poslanici, da utvrdimo kvorum i da nastavimo sa radom. Molim vas da ubacite vaše kartice radi utvrđivanja kvoruma (imamo kvorum). Molim vas da nastavimo sa radom. Pre nego štonastavimo sa pretresom, predložio bih vam da donesemo odluku o nastavljanju rada dužem od 17 časova. Predlažem da sa radom danas nastavimo do 20 časova, a da neposredno pre tog vremena donesemo novu odluku, u zavisnosti od toka ove sednice. Pošto smo utvrdili kvorum, molim vas da pristupimo glasanju o ovom predlogu, znači, da nastavimo sa radom do 20 časova, a zatim da donesemo još jednom odluku o eventualnom nastavku rada i posle tog vremena. Molim da glasate korišćenjem tastera. Za 106, protiv 26, uzdržana dva, nije glasalo 17, ukupno je glasao 151 narodni poslanik. Konstatujem da smo se dogovorili da ćemo raditi do 20 časova, a zatim doneti novu odluku o dužini rada na današnjoj sednici. Nastavljamo sa pretresom Predloga zakona u načelu. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo poslanici, pre svega želim da izrazim zadovoljstvo što smo napokon otpočeli sa nastavkom sednice, posle pola sata predsedavajući je uspeo da obezbedi kvorum. U isto vreme kada govorim o Predlogu zakona o amnestiji, pošto se i ministar Batić vratio, treba svakako da podsetimo na činjenicu da Trećem vanrednom zasedanju, dakle, pored .... i izbora nove republičke vlade, ne prisustvuje republički premijer, Zoran Đinđić, i sama ta činjenica i celokupno ponašanje poslanika DOS-a u toku prepodnevne rasprave, diskusija o ovom veoma važnom predlogu zakona, govori mnogo da ste vi uljuškani u vaše poslaničke fotelje, da vam bezbrižan osmeh na licu lebdi sve vreme i da vam svakako nije stalo do toga ni o čemu se ovde govori, ni kako će građani Srbije da reaguju na sve vaše poteze. Stav Srpske radikalne stranke (da pređem, pošto vidim da ste nestrpljivi, na Predlog zakona) da glasa za Predlog zakona o amnestiji su veoma detaljno obrazložili srpski radikali u prepodnevnom zasedanju, i on je, pre svega, motivisan činjenicom da su to humani razlozi, odnosi humanog društva prema onima koji su osuđeni, pre svega želja da se na taj način deo njihove odgovornosti za učinjena dela amnestira. I to što je jutros, obraćajući se nama, ministar Batić rekao, da se stvorila neka fama da će sada svi da izađu iz zatvora, pa neće svi, gospodine Batiću, nego oni koji će steći uslove po ovom zakonu i koji imaju tu mogućnost na osnovu do sada odležane kazne i na osnovu onog preostalog dela, ali u kontekstu ovog procenta koji se zakonom predviđa. I naravno, mi smo apsolutno saglasni sa činjenicom da je bio potreban ovaj amandman, da se od amnestije izuzmu lica pravosnažno osuđena za krivično delo silovanja, protivprirodnog bluda nad nemoćnim licem i nad onima koji nisu navršili 14 godina. Ali, pre svega treba dapodsetimo kako je došlo do tog amandmana. Da ne biste dovodilidalje javnost u zabludu, da ne biste bacali prašinu u oči, da ste vi naprasno, na insistiranje ministra itd. i pojedinih članova Odbora, došli na tu ideju i predložili ovaj amandman, svakako treba svi mi da imamo u vidu da je to bilo pre svega pod pritiskom dela zatvorenika i pokazalo se da je i kodeks zatvorenika, moralni kodeks, mnogo veći od nove srpske vlade. S druge strane, pokazalo se da, s obzirom na činjenicu da čitavo pre podne niste, bar sa nekim malim delom griže savesti, reagovali na ono što su vam govorili srpski radikali, da na ovaj način želite da amnestirate šiptarske teroriste za sve zločine koje su počinili po našim zakonima, pa da ste amnestirali ubicu koji se vratio na mesto zločina, Havijera Solanu, grleći se i ljubeći sa njim pre neki dan ovde u Beogradu, vi ste zapravo pokazali da se vaša politika i nebriga, pre svega za srpski narod i srpski nacionalni interes, izražava i kroz ovakav predlog zakona. Ja sam apsolutno uverena da ste vi bili u situaciji da posle Drugog svetskog rata amnestirate Nadu Šakić da biste to uradili. Gospodin Batić je posle sedam godina doveo onog nesrećnog hohštaplera Milana Panića ponovo u našu zemlju, na već poznati način, uz duge i kratke cevi upali su u Galeniku, a tema je ta, u kontekstu Zakona o amnestiji, da je taj isti Milan Panić, bez ovakvog zakona, znači na svoju ruku, jer takva mu je priroda, očigledno kao i celokupna vaša, amnestirao od zločina ozloglašenu Mandu, ustaškog zločinca, koja je pobila toliku srpsku decu i toliko srpskog stanovništva, a koja je inače kod ustaša dočekana kao heroj. Za to isto vreme srpskim patriotima, kao što smo mi, srpski radikali, vi se obraćate sa podsmehom, a ministar Batić zaista vrlo neuverljivo pokušava da kaže kako ovde sede nekakvi lažni patrioti. Da to nije tako, gospodine Batiću, treba da znate da ste Vi ministar u Vladi gospodina Đinđića, koga bi pre svega neko novim zakonom da amnestira. Ko će da amnestira gospodina Đinđića, koji danas nije ovde ili zbog toga što su mu Amerikanci u udvoričkoj poseti u Vašingtonu zavrtali ruke na leđa i jasno mu rekli da nema nikakvo zeleno svetlo da rešava situaciju na jugu Srbije i zbog toga što celokupnim ponašanjem ne samo Đinđića, nego svih ministara u novoizabranoj vladi DOS-a, mi dolazimo u situaciju da ćemo tek osećati velike posledice svega toga. Gospodin Batić je, obraćajući se nama poslanicima jutros, rekao da Vlada neće da prihvata nikakve ucene i ultimatume. Verovatno ste mislili na te zatvorenike i na one koji tek treba da idu na izdržavanje kazne, ali to jednostavno nije tačno. Vi prihvatate sve ultimatume i sve ucene koje vam stižu od vaših zapadnih nalogodavaca. Svakoga dana pokazujete sve veći stepen servilnosti i koga vi možete da ubedite da nećete da prihvatite tako nešto? Onda ste rekli da nećete da budete blagonakloni prema eskalaciji kriminala u našoj zemlji, da ćete novi krivični zakon u Republici Srbiji da upravo primenite najefikasnije što možete. Međutim,to jednostavno nije tačno, jer po onoj narodnoj ipak pogledajte prvo mangupe iz svojih redova, pa onda govorite o tome koliki je stepen kriminala, ko su oni koji tek treba i da odgovaraju, da izdržavaju zakonske kazne zbog toga što su spalili zgradu Narodne skupštine, izvršili puč u našoj zemlji i protivustavnim, pre svega nedemokratskim ponašanjem, pokazali kakva je priroda ove vlasti. Hvala.
Hoćemo li da nastavimo da radimo ili ćemo da radimo ovako po komisijama? Molim narodne poslanike da se prisete, kao i oni koji su za govornicom, da oni koji su za govornicom ne treba da zloupotrebljavaju svoje vreme i da treba da se drže Poslovnika i da se drže teme, ali isto tako i poslanike da znaju da je predsedavajući taj koji će govornika da opominje. Reč ima narodni poslanik Đura Lazić, a posle njega narodni poslanik Toma Bušetić.
Uvaženi predsedniče, članovi predsedništva, poštovane kolege poslanici i članovi Vlade, Zakon o amnestiji je zaista human gest, ali po mom mišljenju samo u jednom delu, u delu kada su u pitanju krivična dela koja su učinjena iz nehata i manja krivična dela. Takav predlog zakona, takvu oblast bih rado podržao, međutim ne bih se složio sa amnestiranjem počinilaca teških krivičnih dela, jer ovaj zakon uvažava interese počinilaca krivičnih dela, ali zanemaruje žrtve krivičnih dela i članove njihovih porodica. Kao ljudi moramo da imamo u vidu i jedne i druge i zato nisam za to da se amnestiraju počinioci teških krivičnih dela. Pitam sve vas da li možemo kao ljudi da amnestiramo počinioce teških krivičnih dela recimo u Klečki, stratištu stradalništva najmonstruoznijih nedela šiptarskih terorista i ubica. U tom stradalništvu na prošloj sednici kolega Maravić je pomenuo devetogodišnju Jovanu, a njenog oca i majku ubice su vezale, na njihove oči to dete silovali, iživljavali se, a onda su njih troje i sve ostale koji su bili tu zaklali i spalili. Možemo li amnestirati šiptarske ubice koji su izmasakrirali Srbe i leševe bacili u Radonjičko jezero? Možemo li amnestirati ubice u Kačaniku, svedočanstvo o tim stravičnim nedelima ljudskim, koje premašaju zverstva, jer zver ubije žrtvu i pojede, a ovo je teže od zverstva, svedočanstvo o tom zverstvu dala je jedna žena iz Australije u knjizi "Bila sam na Kosovu". U starom Kačaniku vezali su oca, muškarca i domaćina kuće, a 30 terorista, zlikovaca, silovali na očigled njemu ćerku i ženu. Ja se izvinjavam na vulgarnosti, ali radi predočavanja slike, mokre udove posle silovanja brisali su o njegovo lice. Zar ćemo takve zlikovce da amnestiramo i mnogo takvih? Mi smo izgleda počeli da amnestiramo i bez zakona najveće zlikovce posle Drugog svetskog rata, koji su nam odneli na hiljade žrtava nedužnih, koji su razorili našu zemlju. Klinton u jednoj euforiji reče - učiniću sve da žive Srbe ubijem, a mrtve da dignem i to obećanje je nažalost ispunio bacajući rakete na pravoslavna groblja u Prištini, kada su kosti mrtvih Srba letele i na groblju u Gnjilanu. Takođe se pitam kao čovek da li možemo i da li hoćemo da amnestiramo teroriste, ubice na jugu Srbije, koji već u više navrata ubijaju i srpske policajce...
Molim Vas da i kada se pitate da se pitate u okviru dnevnog reda.
Gospodine predsedniče, mislim da je i ovo dnevni red, jer radi se o Zakonu o amnestiji. Sva ova dela, gospodine Batiću, događaju se na teritoriji Srbije i svaka amnestija, s obzirom da se i bez zakona neki amnestiraju, onda je zaista stravična. (Vladan Batić sa mesta: Ne odnosi se na Miloševića ova amnestija.) Nisam ni ja rekao. Ako se očekuju pregovori sa delegacijom Albanaca na jugu Srbije, u kojoj će sigurno biti i vođe terorista i ubica, sa prihvatanjem tog čina razgovora izgleda da ćemo amnestirati njih, ali se zato podnose prekršajne i krivične prijave protiv Srba koji su protestovali zato što im se onemogućava da stignu do svojih domova na Kosovskom pomoravlju. Krivi su zato što se bune, zato što treba po nekome da ćute dok ih teroristi ubijaju i otimaju im zavičaj.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, zatim narodni poslanik Sreten Mitrović.
Uvaženi predsedniče, poštovane kolege poslanici, velika su očekivanja Hansa Hakerupa, novog administratora na Kosovu i Metohiji i brojni evropskim foruma koji su nas tako zdušno "podržavali" tokom ovih deset godina, naravno pod znakom navoda, za donošenje ovih zakona, naravno pre svega saveznog zakona, ali i ovog republičkog, koji je na neki način prethodnica. Zašto? Zato što treba šiptarske teroriste amnestirati od počinjenih zločina. Skoro je neverovatno, ali je istinito da se DOS sprema da amnestira sve šiptarske zločince, koji su počinili brojne zločine nad srpskim življem. Ali, ne treba mnogo da se čudimo, ako znamo da negde 1991. i 1992. godine velike grupacije, sadašnje političke partije u okviru DOS-a, stalno su oplakivale sudbinu muslimana i Hrvata, a nijednu lepu reč, nijednu utešnu reč za brojna srpska stradanja. To je istina. (Iz sale: "Zatvorite majmune u kavez".)
Ja vas molim da ne prekidate govornika.
Da li će nova DOS-ovska vlast amnestirati i NATO zločince, koji su nas bombardovali 78 dana, bombardovali osiromašenim uranijumom, njegovim radioaktivnim izotopima, plutonijumom i sve ono što može izazvati veliku ekološku katastrofu. Skoro čitava Evropa danas zna da smo bili poligon za jedan novi vid ratovanja, totalni hemijski rat. Bombardovanjem hemijskih postrojenja i .... (Predsednik: Molim Vas da se držite dnevnog reda, zaista se preteruje ovde.) ...agresor nas je otrovao i to čini i dalje i to sopstvenim hemijskim supstancama. Kada je reč o ovom zakonu, želeo bih posebno da istaknem da ne bi trebalo strogo da propisujete sve ono što je dato na Zapadu. Znate, dobro je kopirati Zapad, kada je reč o ekonomskom razvoju, društvenom razvoju, kada je reč o tržišnoj utakmici. Međutim, sve ono što Zapad donosi zemljama u razvoju, zemljama oko nas, to je nasilje, kriminalizacija i narkomanija. To je ono što nama Zapad donosi. Prema tome, nemojmo da kopiramo Zapad u svemu ovome. Pa, nemojte da dobacujete, nema smisla da se ovako nastavi. Ono što želim da kažem, a moramo da vodimo računa šta nama Zapad donosi. (Glas iz sale: "Kakve to ima veze sa zakonom?") Ima, kako nema, zato što hoćete da amnestirate zločince. Poruka Zapada je veoma jasna, pa, Karl Bilt je ovih dana izjavio da Srbija mora da bude uzdržana kada je reč o albanskim provokacijama i da Beograd mora da čini dostojanstvene ustupke. Jasno je, znači, koje su namere Zapada. Zato sam duboko ubeđen da sve ono što smo mi branili, dosta toga odbranili tokom deset godina... (Glas iz sale: "Šta ste odbranili?") .... vrlo brzo rasprodati posle nekoliko meseci, a pre svega sopstvenu državu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sreten Mitrović, a posle njega narodni poslanik Ljubiša Maravić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dobro je sa humane strane što razmišljamo o oslobađanju onih koji su se ogrešili o zakonske norme života, ali treba da razmišljamo i o onima koji danas pate i žale zbog onog što im je učinjeno. A počinili su to oni koje ćete osloboditi ili ublažiti njihove zločine, kao i zakonski prekršaj zbog čega su osuđeni. Govorim u ime naroda sa Kosova i Metohije, koja su ti koje ćemo osloboditi proterali sa svojih ognjišta i on danas živi u najvećim kazamatima, bez slobode kretanja, bez lične i imovinske bezbednosti. Govorim u ime onih koji su danas ispred našeg zdanja tražili i molili da učinimo sve da saznamo nešto o njihovim najmilijima. Danas ne spominjemo one koji su kidnapovani, a pitanje je da li su još u životu. Njihovo oslobađanje tražimo, iako znamo da su nevini i ništa nažao nikome nisu učinili. Zatvoreni su samo što su Srbi i Crnogorci. Na osnovu saznanja, danas na Kosmetu, pored Bonstila, Mitrovice, Lipljana i Prištine, postoji još oko sto logora koje drže albanski teroristi, u kojima leže srpski zatvorenici, oni koji su kidnapovani. Srbi i Crnogorci sa Kosova i Metohije od Vlade Republike Srbije traže da od predstavnika UNMIK-a i KFOR-a dobiju odgovor šta je sa zatvorenicima i sa kidnapovanima. Kakva je sudbina srpskih zatvorenika, jer ti isti, mislim naUNMIK i KFOR, traže da se svi Albanci, koji su zatvoreni i koji se nalaze u zatvorima u Srbiji, vrate na Kosovo i Metohiju i da im se tamo sudi. Nije li ovaj zakon, amnestija, donet u tom interesu, nije li zakonultimatum koji se postavlja današnjojvlasti ili ucena za pomoć od strane Zapada, koja se sada nudi srpskom narodu. Pomoć onih silnih i moćnih koji su nas bombardovali 78 dana da bi dokazali svoju snagu. One koji ne slušaju, opomenu sa nekoliko hiljada tona bombi. Zaboravili smo sve strahote koje smo doživljavali, slušajući buke izujanje letećih mašina i svakog časa čekali da se smrt sruši na nas, na naše najmilije. Mi, koji preživesmo te strahote, ne smemo i ne možemo da zaboravimo za one koji su nastradali. Ne možemo da zaboravimo Grdelicu, da zaboravimo RTS, Lužane, bolnice, mostove, škole ko je su NATO snage, u besu, kada nisu mogle da našim snagama bezbednosti urade ništa, opredelile su se da unište srpsko civilno stanovništvo. Brže bolje, bez trunke žalosti, primismo one koji su za to davali naredbe. Zaboravili smo na njihove grehove, koje su učinili prema srpskom narodu i srpskom civilnom stanovništvu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Maravić, a posle njega narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, kao što je pomenuto u tekstu Predloga zakona o amnestiji, namera je da se na republičkom nivou usvoji isti zakon, kao što će se to učiniti i u saveznom parlamentu. Republika Crna Gora je već usvojila ovakav zakon iz svoje nadležnosti, motivisana pored navedenih i humanim odnosom društva prema osuđenicima. Takav stav je razumljiv i prihvatljiv, sve dotle dok ne vređa žrtve onih koji su na redu da budu amnestirani za kriminalna dela, počinjena po različitim osnovama. U Predlogu zakona o amnestiji se kaže, u članu 1.- "oslobađaju se od izvršenja 25% izrečene kazne zatvora lica pravosnažno osuđena za krivična dela koja su propisana zakonima Republike Srbije ili su bila propisana zakonima autonomnih pokrajina koji su prestali da važe". Samo da podsetim da se na Kosovu i Metohiji primenjuje Krivični zakon Kosova nad našim zatvorenicima koji se nalaze u zatvoru u Kosovskoj Mitrovici, u Bonstilu i u drugim zatvorima i to ako im se uopšte sudi, jer je njih sada 13 i oni su zatvoreni u Kosovskoj Mitrovici, a neki od njih su osuđeni, a neki su još u istražnom postupku koji traje 15 meseci. Razumljiv je i human odnos prema zatvorenicima i namera društva da se vrate institucijama sistema. Međutim, šta je sa primenom privremenih mera kako isti ne bi dospeli u zatvorske okvire ako se sve podvede pod potpuno racionalno i ako se zanemari akt. Kako pogledati u oči žrtvama silovanja, počiniocima protivprirodne bludi, jer svi imamo majke, svi imamo sestre, a što je najstrašnije, mnogi imaju i kćerke. Zato se zapitajmo, gospodo, kako bismo se osećali u koži onih kojima se to zlo dogodilo. Zato se slažem sa predlogom, gospodine ministre, da se lica koja su izvršila protivprirodne bludi, izuzmu iz amnestije. Nama je potreban zdrav podmladak i zdrava nacija. U Predlogu zakona o amnestiji pominje se otmica, a otmica ima različito motivisanje. Tu su materijalni i politički motivi. Hoćemo li ignorisati akte otmice, razmišljajući da li iza njih stoji neki nerazjašnjeni račun ovih ili onih. Molim vas, osvrnimo se na posledicu, na kriminalno amnestiranje počinilaca, pa makar i amnestirali kaznu sa 15% i isto toliko je legalizovali. Hoćemo li da dozvolimo i time da ohrabrimo poremećene da nastave sa istim? Ako još pomenemo sve ostale otmice i kidnapovanja, preko 1.300 ljudi o čijoj se sudbini i dalje ništa ne zna, jer je sistem hermetički zatvoren, a počinioci otmice nisu kidnapovani niti stotim delom poznati i naravno adekvatno kažnjeni, onda je problem još kompleksniji. Ko će od njih amnestirati, pitam se? Pitanje za Vas, gospodine ministre i za Ministarstvo pravde, da li ste i šta ste učinili do sada na saznanju istine o tim kidnapovanim licima, s obzirom da se njihove porodice nalaze ovde ispred Skupštine i traže odgovor na to pitanje? Znamo da se u našim zatvorima nalazi oko 600 zatvorenika pripadnika albanske nacionalnosti i znamo da su osuđeni po različitim osnovama Krivičnog zakona Srbije. Mnogi od njih su već pušteni kući, odnosno vraćeni su na Kosovo. Međunarodna zajednica je već uložila ogromne pare, oko 600 do 800 miliona maraka za program njihove rehabilitacije na Kosovu i Metohiji. Njih oko 200 je još u zatvorima po osnovu terorističke delatnosti. Znamo da savezni zakon ne reguliše terorizam, ali vredno je napomenuti da je za jednu ozbiljnu državu jako opasno zaboraviti sve mučki ubijene na teritoriji Kosova i Metohije. Hoće li se i tim zlikovcima nad srpskim narodom jednog dana pružiti ruka kao što se to uradilo sa Solanom. U svom uvodnom izlaganju, gospodine ministre, objasnili ste šta znači zločinačko udruživanje, ali zar je rodbini važno po kom će se to zakonu, da li po republičkom ili po saveznom, smanjivati kazna. Kako objasniti deci, Mileni, Petru, Anđeli i Andreji i ko će u ime čega amnestirati i pustiti iz zatvora one koje su pobili njihove očeve, heroje otadžbine, Marka, Acu, Srđana i Nebojšu. Lista dece koja su željna majki i očeva je preduga i preteška za našu savest. Ako im ne možemo pomoći konkretno, dužni smo da bar adekvatno kaznimo sve one koji su krivi, a ne da ukazujemo punu vrednost prema njima. Humanost da, ali prema ljudima. Ne treba Zakon o amnestiji prilagođavati trenutku i zahtevima međunarodne zajednice, već ga treba krojiti shodno kriminalnom delu počinitelja, a sve zbog zaštite društvenog morala. U protivnom, blago formulisanje zakona ohrabriće buduće počinioce da nemaju mere u svom bahatom ponašanju. U okviru obrazloženja razloga za donošenje zakona pominju se protesti zatvorenika, koji su se istakli novembra prošle godine. Uvažavajući ukupnu okolnost u društvu, kao i uslove u kojima su zatvorenici, naročito u vreme NATO agresije, predlagač zakona smatra da su ispunjeni uslovi za donošenje takvog zakona. Dakle, agresija na našu zemlju je imala dalekosežne posledice. Nama je agresija pogodila i ovaj sloj ljudi zatvorenika i zato je nužnost donošenja ovog zakona. Imam još jedno pitanje, gospodine ministre, kako i na koji način i po kom propisu i po kom zakonu je amnestiran Havijer Solana, koji je osuđen pred Opštinskim sudskim većem u Beogradu, a on se ovde dočekuje kao veliki dobročinitelj. Mislim da je to licemerno, jer se podsmevamo sami sebi, direktno u lice. Podsmevamo se svojoj rođenoji nerođenoj deci. Za ovo prvo, kao nama samima, ne znamo šta je učinio osiromašeni uranijum, a ovo drugo, nerođenoj deci, ne znamo kako će se roditi, da li bez ruke, noge, prstiju, itd. S obzirom da se danas na Kosovu rađaju i takva deca, mi smo u velikoj opasnosti, cela nacija, a krivac se zna. Ako se krivci ne kazne ili se amnestiraju, onda smo mi krivi po svim osnovama. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, a posle njega narodni poslanik Hranislav Perić.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, hteo bih tri stvari da kažem o ovom predlogu zakona o amnestiji. Prvo, reč je "par edželans" o političkom zakonu, jer je politička volja pretočena u ovaj zakon. Politički je, jer više vodi računa o utisku koji će izazvati njegovo usvajanje u javnosti, a manje o javnom interesu, o zaštiti morala i moralnih odnosa u društvu. Politički je, jer je selektivan i vodi računa o onim krivičnim delima i o izuzimanju onih krivičnih dela koja će imati manje negativan odjek u javnosti. Da je karakter ovog zakona politički, potvrdio je i ministar, jer je rekao da su razlozi za donošenje zakona politički i humanitarni. Politički razlozi se mogu shvatiti, ali ne i prihvatiti. Što se tiče ovih drugih humanitarnih razloga, mišljenja sam da bi ministar, kao ministar pravde, trebao da nas upozna sa načinom kako da se poboljšaju uslovi života osuđenika, ako su tako katastrofalno loši kao što je bilo tvrdnje, ali smo čuli od poslanika da ipak nisu tako loši. Ja molim da to kaže Ministarstvo pravde, jer je ovo ministarstvo nadležno. Na ovaj način ministar je izabrao lakši način rada. Drugo, taj zakon je politički selektivan, a to nam potvrđuje amandman Vlade dat nakon što je Zakon vraćen na doradu, jer su novim tekstom izostavljena krivična dela, koja ću vam sada citirati: "Obljuba ili protivprirodni blud nad nemoćnim licem, obljuba ili protivprirodni blud sa licem koje nije navršilo 14 godina" čime se u stvari vodilo računa o tome da oprost ovih krivičnih dela neće pozitivno biti primljeno u javnosti. Pitam, da li se Predlogom zakona vodilo računa i o drugim građanima Republike Srbije, o žrtvama počinilaca krivičnih dela, o rodbini i prijateljima, šta je sa njihovom sudbinom, šta je sa njihovim životima? Kakav je život osoba koje su bile silovane ili nad kojima je izvršen protivprirodni blud i kako će se one osećati kada vide da krivci političkom voljom DOS-a bivaju pušteni iz zatvora pre završetka kazne? Šta je sa rodbinom ljudi koji su ubijeni, jer najveća vrednost svakog društva je slobodan čovek i ravnopravan sa drugim, a najveći zločin je nekome uzeti život i slobodu? Ti počinioci krivičnih dela biće predmet amnestije. Treće, na kraju, bez namere da ponavljam ono što su rekle moje kolege o poseti Solane Beogradu, ali jedno pitanje - šta će građani Srbije, šta će osuđenici, šta će misliti o našem pravnom poretku, šta će misliti o pravu, šta će misliti o pravosuđu, šta će misliti o pravu i pravičnosti, ako se počinioci krivičnih dela, u jednom sudskom postupku osuđeni na 20 godina robije, primaju u jednu zvaničnu posetu. Ovim se, praktično, amnestira zločin NATO-a, odnosno svi oni zločini počinjeni u vreme bombardovanja. Ovim se, praktično, priznali mi to ili ne, amnestiraju svi oni zločini, da ih ne nabrajam, jer ih je bilo mnogo, svi oni zločini učinjeni protiv građana, sva ona ubistva, bilo je preko nekoliko hiljada ljudi, svi oni uništeni mostovi, fabrike, bolnice, škole, kuće, sva ova zagađenja što su nam se desila. Amnestira se počinilac i od upotrebe zabranjenih oružja, osiromašenog uranijuma itd. Ovim činom, priznali mi to ili ne, aktuelna vlast je, praktično, amnestirala NATO od počinjenih ubistava i drugih zločina i time odredila i odnos Srbije prema Zapadu, i nažalost, sudbinu i naših zahteva za odštetom. Naši zahtevi za odštetom su, da vas podsetim, direktna i indirektna šteta u iznosu od 50 do 100 milijardi dolara. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, a posle njega narodni poslanik Božidar Vujić.
Poštovani predsedniče, potpredsednici, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da ne ponavljam prethodnike, jer dosta je toga danas izrečeno, dosta je rečeno da bi Vlada, da bi ministar pravde mogao da ima uvid da li je ovaj zakon dobro predložen, da li je potrefljen ili ne. Predloženi zakon o amnestiji je vrlo bitan zakon, koji nije kvalitetno i stručno pripremljen. Nije se ozbiljno pristupilo izradi zakona i zbog toga rasprava o zakonu traje 4 - 5 sati. Da je to dobro urađeno i da je zakon sagledan sa svih strana, jer ima dosta i širinu, verovatno bi to mi rešili u kraćem roku i izjasnili bi se po ovom zakonu. Ovako zakon paušalno predlaže u jednoj rečenici 25 - 15% svim osuđenim skinuti kaznu. Šta to znači? Nisu oni svi osuđeni za ista dela. I zbog toga kako su osuđeni, verovatno je bilo težine, pa su i dobili različite kazne. U istom principu trebalo je napraviti i ovaj zakon, i mislim da danas ne bi bilo problema. Po ovom zakonu, isto je smanjenje kazne ako se komšije potuku oko međe i onome ko je učestvovao u ubijanju više Srba. Da li nam trebaju novi zakoni, kad trenutno ne poštujemo ni jedan? Da li ovim zakonom opet izvršavamo nalog Zapada, da im pustimo iz zatvora one koji su ih služili, one koji su im neophodni da nam do kraja uvedu demokratiju? Da li u istom košu treba trgovce droge, možda i takvi kadrovi nedostaju Zapadu da bi mogli na taj način da nam truju mlade ljude i do kraja uvedu demokratiju. Zbog toga predlažem ministru pravde da se više ne bavi nama i svakog dana po nekog predlaže za Hag. Niste više u opoziciji, teče Vam vreme, ministre. Već, sedite i napravite stručan i kvalitetan zakon, od interesa za Srbiju, za koji će se glasati i za koji će glasati narodni poslanici. Hvala.
Poslednji prijavljeni govornik, narodni poslanik Božidar Vujić.
Dame i gospodo poslanici, pre nego što izgovorim par rečenica vezano za sam zakonski projekat, ne mogu a da se ne osvrnem na ono što je ministar pravde, gospodin Batić, izrekao za ovom govornicom prilikom drugog svog izlaska. Te neprimerene reči, po meni, glase sledeće - gospodin Batić, poimajući ovu skupštinu, ovaj dom, ovu govornicu, i svoje zvanje, izrekao je da poslanici za ovom govornicom, maltene, mogu svašta da izgovore. Ako je mnogo od Batića, stvarno je mnogo. Poslanik sam Srpske radikalne stranke u ovoj skupštini, od 1993. godine. Trudio sam se za to vreme, svojim znanjem i svojim umećem, da cenim i poštujem ovaj dom, da cenim birače koji su glasali SRS, da poštujem svoju stranku koja me je delegirala, izabrala u ovu skupštinu i da poštujem ozbiljnost, odgovornost i dostojanstvo izgovorene javne reči svakoga poslanika. Tim više me iznenađuje ovo što je gospodin Batić izrekao i želeo bih da mu poručim samo jedno, ako mi to bude dozvoljeno. Vi, kao ministar, gospodine Batiću, naročito sada, morate da pazite šta izgovarate i koliko cenite ovaj dom i kako radite. Pošto je ovde reč o zakonu o amnestiji, normalno da je gospodin Batić to izgovorio, jer korelacija svega njegovog izgovorenog i zakona o amnestiji vidi se u tome što je on plediranjem za amnestiju, izgleda pledirao za ono što je on od 1993. do 1997. godine izgovarao za ovom govornicom. Svedoci su bar 30 poslanika DOS-a ovde, koji su bili u razno-raznim strankama pre nego što su sada u ovima, u kojima jesu. Gospodin Batić je za ovom govornicom zbilja govorio svašta. Što se samog zakonskog projekta tiče, on je donet, moramo se sa tim složiti, hteli to ili ne, pod presijom, kako spolja, tako i iznutra. Spolja zato što je pritisak sa Zapada da se ovaj zakon donese pre saveznog zakona bio očit, i ovo današnje donošenje jeste u tu svrhu i služi tom cilju. Očito da Zapad Srbiju i narod u Srbiji uči demokratiji. Zar vi tako mislite, gospodo, da Srbiju treba učiti demokratiji? Što se tiče unutrašnjih pritisaka, uporište u mojim rečima nalazi u tome, svedoci smo preko štampe u poslednjih 10 dana veoma velikog interesovanja javnosti za donošenje ovog zakona. To interesovanje, u stvari, očito je u silnim pobunama u KP domovima širom Srbije, u reagovanjima nevladinih organizacija na određena zakonska poboljšanja koja su doneta u odnosu na prvu verziju koju nam je Vlada ponudila. Zbog svega toga, lični stav imam sledeći - zakon je ishitren, zakon je nedorečen, zakon je nesavršen i nedosledan u svojoj prvoj verziji. Zbog toga je pretrpeo doradu posle pritiska javnosti i tako dorađen sada se nalazi pred nama. Vlada sama sebe koriguje. Prvi predlog je dostavila 1. februara, a amandman na sopstveni predlog, na sopstveni zakon donosi nam 9. februara. U svakom slučaju, na donošenje ovog zakona teraju nas i primoravaju nas i drugi aspekti u današnjem životu. Pre svega, da jednim ovakvim načinom, u okviru institucija i zakona, u kojem ova skupština ima ulogu zakonodavnog tela donesemo zakon o amnestiji kako bi izbegli sve ono što nam se događalo prilikom parcijalnih rešavanja. Pre svega mislim, a vi to dobro znate, i to je na vašoj savesti, na oslobađanje, puštanje Flore Brovine i hiljade drugih Flora Brovina. Što se tiče onoga zašto zakon treba da donesemo, važi samo jedan odgovorzašto - zakon je, nadasve, jedino i pre svega akt milosrđa. Na kraju, iskoristio bih priliku i ovu govornicu da svim radikalima, svim njihovim članovima porodica, svim glasačima Srpske radikalne stranke i simpatizerima čestitam današnju slavu, krsnu slavu radikala Sveta Tri Jerarha.
Naknadno se prijavio i narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o amnestiji i uopšte dnevni red koji je jako štur. Očekivao sam da će se na ovoj sednici, u okviru dnevnog reda, naći i oni gorući problemi koji tište građane Srbije, a naročito na jugu Srbije. Da ova vlada radi šturo i sporo može se videti u tome kakvi su predlozi zakona. Neki se nište, neki se poništavaju, a i one zakone koje podnesu nakon par dana Vlada sama donese amandmane kojima ispravlja zakone. Predlog zakona o amnestiji, kao jedan humani čin i akt milosrđa, treba ova skupština da usvoji i srpski radikali će glasati za usvajanje ovog predloga, ali bih hteo da se osvrnem na par tačaka ovog zakona. Oslobađanje se kreće u procentima od 15 do 25. Ovi procenti su jako diskutabilni. Ako uzmemo npr. oslobađanje jednog teroriste, Flore Brovine nedavno, i dozvolu da šeta slobodno po državi Srbiji, ako su se u međuvremenu oslobodili mnogi šiptarski teroristi, ove procente bih povećao. Tako da naše građane za mnogo manja, zanemarljivo manja dela, odnosno zločine koje su učinili treba osloboditi čak i duplo. Znači, povećati ovaj procenat i do 50. Zatim, mene je strah da ovaj zakon nije iznuđen. Iznuđen, sa jedne strane, zato što postoji uslovljavanje međunarodne zajednice o bezuslovnom puštanju svih šiptarskih terorista i... (nerazumljivo) znači, uvod u nešto da amnestiramo sve zločine koji su se desili u poslednjih par godina na Kosovu i Metohiji. Gospodin ministar kaže - zatvori su puni. Verovatno je to bio razlog nehapšenja Havijera Solane. Nisu imali gde da ga smeste. Ovaj zakon onda treba što pre usvojiti da bi se ti zatvori malo ispraznili, i onda, sledeći put, kada gospodin Havijer Solana, ovaj zlikovac, dođe u Srbiju, verovatno će biti uhapšen, i da će gospodin ministar dati nalog da on bude priveden. Zašto bi on mogao da šeta slobodno kada znamo da je .... Vi ste ministar, Vi odlučujete. Dalje, sledeću manjkavost koju ima ovaj predlog zakona je što nema ništa o pitanju maloletnika, odnosno maloletničkoj delinkvenciji i šta je sa tim osuđenicima. Mislim da treba najviše raditi baš sa maloletnicima, da ih treba prevaspitati i na neki način njihove zločine amnestirati. Na kraju, gospodine ministre, kao advokat u dugoj praksi verovatno ste imali mnogo sudskih sporova. Ovaj zakon smatram i kao neki vaš lični čin. A, evo iz kog razloga. Imali ste mnogo sudskih sporova, a kako sam čuo ni jedan sudski spor niste dobili. Mnoge usluge ste naplatili pa ovim želite da vaše klijente, da ne kažem pacijente, amnestirate i oslobodite bar sa ovih 15 do 25%. Oni će vam biti jako zahvalni. Hvala gospodine.
Više nema prijavljenih govornika. Da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ministar - Ne sada, nego kasnije.) Pošto smo zaključili načelni pretres, molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona o amnestiji u načelu. Za 144, niko protiv, uzdržala su se 33, nije glasalo 7, ukupno su prisutna 184 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor prihvatili su ovaj amandman. Pošto su se sa amandmanom Vlade saglasili nadležni odbori, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Teodora Vlahović, koja je na sednici Odbora za pravosuđe i upravu povukla svoj amandman. Narodni poslanik Marijan Rističević podneo je amandman na član 7., kojim je predložio da se posle člana 7. doda član 7a. Narodni poslanik na sednici Odbora za pravosuđe i upravu povukao je svoj amandman. Da li još neko želi reč o Predlogu zakona u pojedinostima? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici u članu 7. Predloga zakona predviđeno je da kada lice koje je zainteresovano, ukoliko podnese zahtev za amnestiju, javni tužilac može da uloži žalbu u roku od tri dana. Međutim, nije precizirano, a mislim da bi baš u ovom članu trebalo precizirati rok rešavanja žalbe. Zbog čega? Desiće se da će javni tužilac da uloži žalbu, a lice koje je podnelo zahtev ima pravo na amnestiju po ovome članu. Uložena je žalba od strane nadležnog javnog tužioca, desiće se da ulaganje žalbe, kako je predviđeno u ovom članu, odlaže izvršenje rešenja o amnestiji. Desiće se da će ljudi ležati u zatvoru iako su ispunili uslove da budu pušteni istoga dana, kada bude doneto rešenje. Prema tome, predlažem da se u ovom članu precizira rešavanje žalbe i obaveže viši sud, dakle nadležni, da reši žalbu u roku od tri dana, kako se ne bi dogodilo da država sutra čak bude u situaciji da nadoknadi štetu licu koje bez ikakvog pravnog osnova leži u zatvoru. To može da se dogodi ako javni tužilac bude sujetan, da žalbu uloži iz inata, pa da i sud i tužilac tu žalbu zadržavaju i da odugovlače postupak, što bi apsolutno imalo negativne posledice po samog osuđenog. Hvala.
Ako se više niko ne javlja za reč, ima reč ministar Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem svima na konstruktivnom doprinosu predlogu Republičke vlade, Predlogu zakona o amnestiji. Sama činjenica da nijedan narodni poslanik nije glasao protiv usvajanja ovog zakona pokazuje da je Vlada napravila pravi potez i trudićemo se da tako bude i ubuduće. Ono što sam čuo sa ove govornice, uglavnom se nije odnosilo na Predlog zakona o amnestiji, što je druga potvrda da je sam tekst zakona odličan, da pogađa u srž i da je jednostavno upravo ono što želi većina građana ove zemlje, budući da sastav Narodne skupštine Republike Srbije reprezentuje upravo političku volju građana ove zemlje. U odnosu na neke primedbe, želim da kažem da zakonom o amnestiji nisu obuhvaćeni maloletnici, i slažem se sa onim konstatacijama da ubuduće treba posebnu pažnju posvetiti radu na resocijalizaciji maloletnih delinkvenata i da će Vlada zaista preduzeti veliki trud i nastojati da problem maloletničke delinkvencije rešava na jedan savremeni način. Rekao sam u uvodnoj besedi, a ponavljam i sada, predlog da se donese zakon o amnestiji nije ni u kakboj koliziji sa proklamovanim ciljem Republičke vlade da se odlučno bori protiv kriminala. Ponavljam još jednom, amnestija je čin milosrđa, amnestija je nešto što se uvek dešava u vremenima velikih političkih promena, i ponavljam da su neki to osporili, da je ona ovde podstaknuta i teškim uslovima u kojima se nalaze lica koja izdržavaju kaznu zatvora u našim KPD. Pomenuta je istraga protiv direktora RTS, što sa Predlogom zakona o amnestiji nema nikakve veze. Istragu će ubuduće voditi pre svega istražni organi, pravosudni organi i nije na Republičkoj vladi da se meša u rad pravosudnih organa, jer nam je cilj i želja da stvorimo slobodno i nezavisno sudstvo. Odgovaraće svi oni koji su počinili krivična dela, ne znam zašto odgovara gospodin Milanović, ali očito je da u nekim njegovim radnjama i postupcima postoje elementi nekog krivičnog dela, čim je došao u poziciju da se nalazi na listi optuženih. Bilo je pitanja - kako će o predlogu za amnestiju odlučivati sudovi sa Kosova, budući da oni faktički na većem delu teritorije Kosova i Metohije ne funkcionišu, ali želim da vam kažem da su oni izmešteni na područje Srbije van Kosova, znači da svi oni, ne u punoj meri, ali ipak funkcionišu. Pomenut je i Opštinski sud u Prištini. Kod mene u Ministarstvu je pre neki dan bila predsednica Opštinskog suda u Prištini, koji sada boravi u Nišu, i oni će odlučivati o predlozima i molbama za amnestiju. Ovde je neprestano pominjano pitanje, i vršena je, naravno u političke svrhe, što ja ne osporavam, zamena teza. Ponavljam da se ovaj zakon ne odnosi na amnestiju političkih delinkvenata, da se ne odnosi na amnestiju lica koja su optužena zbog terorizma, napada na ustavno uređenje, neprijateljsko udruživanje. Dakle, ne odnosi se na ona krivična dela protiv naroda i države, koja su obuhvaćena saveznim Krivičnim zakonom, ne odnosi se, jednom rečju, na albanske separatiste i teroriste. To sam rekao u nekoliko navrata, to ponavljam i sada. Da bi se otklonile dileme, nijedno od tih lica nije oslobođeno. Ima ih više od 500 u zatvorima u Srbiji i ovim zakonom o amnestiji jednostavno to nije obuhvaćeno, niti ima bilo kakve veze sa tom kategorijom osuđenih lica. Pominjano je pitanje, neprestano, juga Srbije. Brinemo mi, gospodo, i te kako o jugu Srbije. Pokušavamo da ispravimo višegodišnje greške minulog režima. Za nekoliko dana će, postoje velike šanse da to bude učinjeno, biti sužena zona bezbednosti, ta koja stvara najveće probleme, sa pet na jedan kilometar. Verovatno će, praktično, i biti eliminisana, čime će nova Vlada, već posle samo mesec dana od svog konstituisanja, pokazati jednu veoma odgovornu državnu i nacionalnu politiku. Pomenute su čak i takve reči da smo mi lažne patriote, da se ovde pucalo u Srbiju. Jednostavno, to nije tačno. Ja ne bih da ponavljam velike reči o toj izlizanoj matrici i podeli na patriote i izdajnike. Patriotizam se ne meri rečima, patriotizam se meri delima. Patriotizam nisu vaše naučene lekcije iz dopisnih tečajeva i večernjih škola. Patriotizam nije ni kuluk, ni nadnica, patriotizam nije busanje u prsa, jer oni koji se busaju, neka odu tamo gde su zagovarali najveći stepen patriotizma. Gospodo, kada pričate o patriotama i izdajnicima, moramo da se vratimo malo unazad, jer je čitavo ovo vreme danas posvećeno zameni teza, toj priči. Nismo mi iz DOS-a ili sadašnje demokratske opcije, ili demokratske vlasti u Srbiji, odgovorni za tragediju koja se dogodila na Kosovu. Godinama je prethodni režim kao noj zabijao glavu u pesak kada je bila reč o Kosovu. Kosova ste se sećali samo uoči izbora, tada je Kosovo postajalo koren i kolevka, dno očnog vida, oltar u hramu koji se zove Srbija. A pre i posle toga, niko se više nije sećao Kosova, pa ste za to vreme imali predsednika Vlade, pa ste imali predsednika Skupštine, Jusufa Zejnulahija, Remzija Koljgecija, pa ste imali predsednika izbegličke Vlade Kosova, Bajrama Bukošija. Svega i svačega. Ko je dozvoljavao naoružavanje godinama, polako, šiptarskih terorista - minuli režim. Oni su to dozvolili, oni koji su bili na vlasti, Republička vlada. Bio sam, gospodo, poslanik u ovoj skupštini u dva saziva. Ja sam sedam puta tražio od gospodina Dragana Tomića, tadašnjeg predsednika republičkog parlamenta, da se na dnevni red ovog parlamenta stavi pitanje Kosova. Uvek je to bilo odbijano, pa su se Kosovom bavili parlamenti skoro svih evropskih zemalja, i Evropski parlament, ali nikada i Skupština Srbije. Sada govorite o sudbini Kosova. Dozvolite da se sudbinom Kosova pozabave prave patriote, a oni su u DOS-u. I još nešto na kraju, neki ljudi su ovde tvrdili da u zatvorima u Srbiji postoje odlični uslovi, u skladu sa evropskim standardima, da se uslovima za izdržavanje kazne ne narušava dostojanstvo ljudi. Odlično, gospodo, poručite vašim partijskim prijateljima, doskorašnjim funkcionerima, onima protiv kojih su podignute ili će biti podignute optužnice, da ih čekaju izvanredni uslovi u zatvorima u Srbiji [[aplauz]] [[Poslanici iz sale traže dozvolu za repliku.]]
Molim vas, nema replike. Pominjan je bivši režim, niste vi bivši režim. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice (imamo kvorum). Stavljam na glasanje Predlog zakona o amnestiji, u celini. Za 155, protiv 6, uzdržana 22, nisu glasala četiri, ukupno prisutno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o amnestiji.
Poštovani gospodine predsedavajući, mogu da primetim da nijednom niste upozorili ministra u Vladi Republike Srbije da se odaljio i te kako od teme i preuzeo ulogu i sudije i presuditelja. U članu 100. Poslovnika kaže se "Ukoliko se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe". Konstatujem da ste po članu 100. povredili Poslovnik, jer mi niste dali reč.
Potpuno je tačno citiran član Poslovnika, ali ja nisam čuo uvredljive reči. O tome se radi i zato sam rekao da nije bilo uvreda, nije bilo imena. Bilo je samo citiranje onoga što je navedeno u izlaganjima pojedinih narodnih poslanika. Čule su se reči - izdajnik, patriota, a to nisu uvredljive reči. To su postale svakodnevne reči i one su bile upućene jednoj strani, one su samo pomenute, koliko sam ja pratio izlaganje gospodina ministra, samo su citirane i na njih je odgovoreno. Nije bilo prozivke po imenu, nije bilo prozivke cele poslaničke grupe, pominjan je režim, bivši režim i to je bio razlog što nisam dozvolio repliku. Verujte mi, da sam našao da je poslanička grupa, bilo koja, uvređena ili vređana, dao bih pravo za repliku, verujte mi, apsolutno ću to i učiniti. Da li ste zadovoljni objašnjenjem? Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SVOJINSKOJ TRANSFORMACIJI Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane, koje je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Na sednici Odbora za finansije mišljenje su izdvojili narodni poslanici Dragan Tomić i Ljubomir Mucić. Otvaram načelni pretres. Saglasno članu 92. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predlažem da ograničimo vreme trajanja izlaganja i u ovoj tački dnevnog reda na pet minuta. Da li predlažete kraće vreme? (Ne.) Znači, imamo jedan predlog, predlog da se ograniči vreme na pet minuta. Molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za odlučivanje. Molim vas da pristupimo glasanju. Ko je za to da ograničimo vreme trajanja izlaganja na pet minuta? Za 140, protiv 46, niko uzdržan, nije glasalo 15, ukupno je prisutan 201 narodni poslanik. Konstatujem da smo doneli odluku o ograničavanju vremena trajanja diskusije na pet minuta. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, gospodine predsedniče, privatizacija je vrlo popularna tema na ovim prostorima. Popularna je od 1989. godine, ali sve do pre dva meseca rezultati su bili zaista minorni. Naime, najpre bih da vas upoznam sa stanjem u vezi privatizacije danas u Srbiji. Mi smo do novembra meseca imali svega 400 preduzeća koja su ušla u privatizaciju shodno raznim zakonskim propisima od 1989. godine pa sve do današnjeg dana, a od novembra meseca se desio jedan fantastičan intenzivni talas ulaska novih preduzeća u privatizaciju, tako da danas imamo preko 900 preduzeća. Dakle, sve ono što jeu prethodnih deset godina rađeno može se meriti cifrom od 400 preduzeća, a samo u poslednjih dva meseca je novih 500 preduzeća ušlo u privatizaciju. Naravno, privatizacija je obavljena po tzv. insajderskom modelu, po modelu besplatnih podela akcija i to većinskog vlasništva radnicima. S obzirom da DOS u svom ekonomskom programu ima potpuno drugačiji način privatizacije, model privatizacije, smatramo da je neophodno brzo zaustavljanje privatizacije po tzv. modelu autonomne transformacije. Da bih objektivnije informisao javnost, ovaj današnji predlog zakonskog akta nije predlog novog zakona o privatizaciji, već je naprotiv Predlog o izmenama i dopunama postojećeg Zakona o svojinskoj transformaciji, a cilj tih izmena i dopuna je pre svega da zaustavi dalju privatizaciju i svojinsku transformaciju, sve do juče po modelu autonomne transformacije. Po novom zakonu o privatizaciji mi ćemo vrlo brzo otpočeti javnu raspravu i nadam se da ćemo u dogledno vreme, za najdalje tri meseca od danas, imati zakon u skupštinskoj proceduri. Zašto smo se odluči na ovaj korak da zaustavimo autonomnutransformaciju? Iako su predlagači prethodnog zakona vrlo često isticali da je model privatizacije socijalno pravedan i prihvatljiv za sve učesnike u ekonomskom životu Srbije smatramo da to nije tačno, s obzirom da prethodni zakon isključuje ogroman broj, armiju nezaposlenih, kojih je preko milion i po, isključuje mlade ljude i prema tome, lako se može doći do zaključka da je prethodni zakon pisan samo za interese određene grupe. To je jedan, rekao bih, političko - ekonomski aspekt zašto stari Zakon o privatizaciji mora pod hitno da bude zaustavljen u domenu autonomne transformacije, ali za nas iz Vlade su mnogo značajnija sledeća dva ekonomska aspekta. Smatramo da insajderski model privatizacije apsolutno ne može da doprinese da privatizacija bude sredstvo za postizanje cilja, a cilj je drugačija, optimalna struktura tržišne privrede i efikasna ekonomija, za šta smo se mi založili i što smo obećali, a to ste mogli da čujete u programu Vlade i u ekspozeu premijera na prošloj sednici Narodne skupštine. Insajderski model privatizacije neminovno vodi ka zatvorenim strukturama vlasništva, insajderski model privatizacije neminovno znači zatvaranje preduzeća i nemogućnost novih investicija u preduzeće. Isto tako, insajderski model privatizacije izaziva još jednu dodatnu anomaliju, a to je sekundarni promet akcija, jer insajderskim modelom, vrlo često smo to isticali, kreiraju se iluzije da se radnicima dele besplatne akcije u iznosu od 400 maraka po godini radnog staža. Svako onajko je pokušao da trguje tim akcijama, shvatio je da nije dobio 400 maraka, nego 40 ili 80 maraka u sekundarnom prometu. To i nije toliko strašno, jer su mnogi isticali da kapital nema boje. Ne treba imati predrasuda prema tom kapitalu koji će se pojaviti u sekundarnom tržištu. Mi kao ekonomski reformisti, apsolutno imamo predrasuda, ne predrasuda nego sumnje da će te akcije završiti u rukama samo određene interesne grupe. Dakle, interesne grupe u sekundarnom trgovanju, koja i u proteklom periodu je imala prilike da zaradi ogromne količine novca i da baš insajderskom privatizacijom u sekundarnom prometu pružamo mogućnost za legalizaciju tako zarađenog novca. Zbog toga smatramo da našoj privredi nisu potrebni finansijski investitori, da su našoj privredi potrebni investitori iz srodnih grupa ili istih industrijskih delatnosti, a mi ih zovemo strateški investitori. Bez obzira, da li su oni domaći ili inostrani, a pretpostavljamo da će to dominantno biti inostrani investitori. Ovaj model zakona o privatizaciji apsolutno stavlja jednu barijeru za bilo koje investiranje koje bi moglo da dođe sa te strane. Znači, privatizacija je za nas samo sredstvo za početak tržišnih reformi, sredstvo za ostvarenje osnovnog cilja, a to je izgradnja optimalne privredne strukture, a na kraju krajeva dolazak do strateškog cilja, a to je efikasna ekonomija. Naravno, mnogi su isticali u javnojraspravi, koja je proteklih nekoliko dana vođena, da će se donošenjem ovakvog zakona napraviti jedno svojevrsno bezakonje u ovoj oblasti. To nije tačno. Ovaj zakon zaustavlja dalje autonomne transformacije, nema retroaktivna dejstva na autonomne transformacije koje su se do sada desile, omogućava da preduzeća koja su se našla u prvom krugu autonomne transformacije, završavaju prvi krug transformacije do kraja. On omogućava da preduzeća koja su u drugom krugu slobodno završe transformaciju do kraja, ali isto tako ovaj zakon omogućavaDirekciji za procenu vrednosti da obavlja svoje poslove koji su obuhvaćeni drugim članovima prethodnog zakona. To su pre, svega, poslovi kontrole, da li je kompletna procedura privatizacije uređena u skladu sa zakonom i da li je došlo do proceduralnih iliodgovarajućih materijalnih prekršaja. To će Direkcija uraditi i u narednom periodu. Ovaj zakon izuzima oblast koja se odnosi na transformaciju uz saglasnost Vlade iz transformacije onih preduzeća kod kojih je Vlada osnivač. Drugim rečima, mi ćemo dozvoliti da otpočne privatizacija sa liste 75 i da krenemo sa pripremom preduzeća, kod kojih je Vlada osnivač, a tek onda da razmišljamo o privatizaciji. Zašto sam rekao da otpočne. Zbog toga što ta lista od 75 preduzeća , koja je ustanovljena 1997. godine, niti jedno preduzeće nije otpočelo privatizaciju i što je još mnogo važnije, niti jedno preduzeće nije krenulo sa neophodnim merama restruktuiranja u poslovnom i finansijskom domenu. Mi to želimo da radimo vrlo brzo i vrlo uskoro ćete saznati da počinjemo sa prvim slučajevima. Naš cilj, još jednom da podvučem, su ekonomske reforme. Ekonomske reforme se mogu ostvariti strateškim investiranjem. Zbog toga ćemo podržati sva ona preduzeća koja se ne nalaze na listi 75 i nisu prvobitno bila predviđena posebnim programom Vlade, da ukoliko imaju odgovarajuće kontakte sa svojim partnerima koji su zainteresovani da ulažu u to preduzeće, da u ovom periodu do donošenja novog zakona to i učine. Zbog toga smo ubacili poseban član koji o tome govori. Ono što na kraju mogu da kažem, a to je da ćemo mi vrlo uskoro izaći sa predlogomnovog zakona o privatizaciji, gde ćemo vrlo uskoro otvoriti javnu raspravu sa ciljem da obezbedimo konsenzus svihzainteresovanih grupa, pre svega dazakon o privatizaciji ovoga puta ne uđe u parlamentarnu procedurupre nego što ne dođe do vas ovde. Hvala.
Da li narodni poslanici Dragan Tomić i Ljubomir Mucić, koji su izdvojili mišljenja, žele reč? (Da.) Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovani poslanici, ovaj predlog zakona kojim se zaustavlja primena Zakona o vlasničkoj transformaciji izazvao je ovih dana u javnosti burne komentare. A to, pre svega, u delu mišljenja sindikata, kao i u različitosti izjava koje su predstavnici Vlade davali o elementima budućeg zakona. Ono što je posebno izazvalo pažnju javnosti, a to su rekao bih dva detalja. Prvi, što po usvajanju ovog zakona imaćemo nejednaka prava radnika. Poznato je da po postojećem zakonu 60% akcija se deli, kako reče ministar, besplatno, a po 400 maraka po godini radnog staža. Po izjavama, ono što bi trebalo da bude koncept novog zakona, verovatno će se samo 10-15% takvih akcija deliti. Ako je nekih 900 preduzeća, a da kažem da je u njima oko 100.000 radnika, šta je sa ostalih milion radnika, a ako nastavimo ovaj oblik privatizacije u ovom delu, u kojem se govori, a to je član 5. stav 1. i 2. , onda mi nemamo ništa protiv da se nastavi privatizacija u ovim preduzećima, ali svakako imamo protiv da se ne reši, na sličan način i prava ostalih zaposlenih. Druga stvar, nije jasno ko će to u budućem periodu utvrđivati koja je to vrednost preduzeća, kako ćemo do nje dolaziti, šta je sa prethodnim procenama u ovih nekoliko hiljada preduzeća, da li one više neće raditi, da li smo tim novcem koji su zaradili ti radnici preduzeća dobro nahranili Ekonomski institut, Ekonomski fakultet i sve ove agencije koje se bave procenom vrednosti kapitala. Govori se o nekom periodu koji je neophodan za donošenje novog zakona. Danas smo imali prilike da vidimo amandman,gde se rok produžava na 6 meseci, do donošenja novog zakona. Verovatno je potrebno da se kupi dovoljno vremena, da od brzine o kojoj se govorilo da će se doneti novi zakon, verovatno, nema ništa. Bitno je nešto drugo. Ovih dana je po Srbiji poplava strateških partnera. Javnost nije dobro upoznata sa tim, ko su ti strateški partneri sa kojima Vlada pregovara, a verovatno ćemo biti upoznati u narednom periodu. Zna se šta je tema, tema su telekomunikacije, elektroprivreda, putna privreda, naftna privreda, pivare, cementare, ono što je verovatno najveći kapital ove zemlje. Ima ovde nešto što samo po sebi odudara od cilja ovog zakona, a to je sledeće: mi znamo da je u zadnjih 7,8 godina, kroz vreme sankcija i kroz NATO agresiju, dobar deo ove privrede o kojojsam ja govorio oštećen bombardovanjem. Ono što je sigurno bitno, a to je pitanje za Vladu i za budući zakon, hoćemo li uz prodaju ove domaće robe tražiti i naknadu ratne štete. jer poznato je da na ovim segmentima, kao što su telekomunikacije, elektroprivreda, putna privreda, naftna privreda su i nastale najveće štete. Samo da podsetim, valjda je bitnije da ne konstatujemo da je Televizija Srbije pretrpela štetu od 400 miliona dolara, ali je bitno da uhapsimo bivšeg direktora i da mu sudimo za ko zna zašta. Još jedna stvar, niko da pomene jednu činjenicu, jedan detalj od strane Vlade. Poznato je svakako da svaka privatizacija proizvede jednu ozbiljnu činjenicu, a to je otpuštanje radnika sa posla. Pitam, hoće li Vlada raditi na socijalnom programu, šta ćemo raditi sa tim ljudima i ono što se sigurno sada dešava po odluci Vlade, da mala preduzeća, čak i ona iz dela preduzeća po posebnom programu, 75 preduzeća, sva su zaustavljena bez perspektive da uopšte više rade. U ovom jednom delu govorilo se da će novi zakon to bolje rešiti. Fond za razvoj Republike Srbije, a za njega se odvajalo 50%, i republičko tržište je bilo ravno sa 25%, a ostalo je išlo za socijalni program.
Pre nego što dam reč predsednicima poslaničkih grupa, da li se drugi predstavnici ili drugi članovi javljaju? Onda ćemo ići po redu prijavljivanja, znači gospodin Toma Nikolić, pa gospodin Ivković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon je prvi od dugo čekanih sistemskih i reformskih zakona kojim se nova vlast predstavlja građanima Republike Srbije. Zbog ovog zakona je i Srpska radikalna stranka doživela mnogo prekora od strane lidera i liderčića DOS-a, zato što je dokazivala pred sudovima u Srbiji gde su izbori bili neregularni, pa je tadašnji mandatar, sadašnji predsednik Vlade Zoran Đinđić vapio što Vlada gubi dragoceno vreme koje bi tobože iskoristila za donošenje spremljenih zakona za spas Srbije. Zakon o amnestiji, koji je bio prva tačka dnevnog reda, je zakon kojim se stiču simpatije, tiču se manjine građana i ne može da se predstavi kao sistemski i zato je ovo prvi pravi DOS-ov zakon. I jeste i prvi i pravi. Ovim zakonom se zaustavlja autonomna privatizacija društvenih preduzeća, jedina koja je do sada i vršena, a to znači da se zaustavlja privatizacija. Šta će doneti zaustavljanje privatizacije? Sa jedne strane, mogućnost novim vlastima da u društvenim preduzećima ostanu na vlasti njihovi direktori, što su socijalisti činili, i da na taj način kontrolišu zapošljavanje, finansijske tokove, strana ulaganja bez ikakvih obaveza. To ste jasno rekli u obrazloženju, citiram: "Da postojeće uprave žele da zadrže kontrolu nad preduzećima". A najlakši način da zadržite kontrolu nad preduzećima jeste da zaustavite privatizaciju i da preduzeća kao društvena postanu meta grabljivaca iz zemlje i njihovih partnera i finansijera iz inostranstva. Apsurdno zvuči obrazloženje da će zaposleni besplatno steći većinsko vlasništvo. Zaposleni nisu nikakav subjekt, to su desetine, stotine i hiljadu radnika i niko od njih neće biti većinski vlasnik. Da bi neko postao većinski vlasnik, mora od njih da otkupi akcije. Zakon o svojinskoj transformaciji se primenjuje već skoro četiri godine i mnoga preduzeća su posao svojinske transformacije završila. Ovim zakonom privredne subjekte dovodite u različite uslove privređivanja i time se povređuje član 57. Ustava Republike Srbije, koji glasi: Privredne i druge delatnosti obavljaju se slobodno i pod jednakim uslovima u skladu sa Ustavom i zakonima. Država se i direktno meša u poslove za koje Ustav preduzećima garantuje samostalnost. Član 55. Ustava Republike Srbije glasi: Ekonomsko i socijalno uređenje zasniva se na slobodnom privređivanju svih oblika svojine, na jedinstvenom tržištu robe, rada i kapitala - a ovo sam -podvukao na samostalnosti preduzeća i svih drugih oblikaorganizovanja i prisvajanju po osnovu svojine i rada. Promena vlasti ne sme da predstavlja osnov za bilo kakvu diskriminaciju ili nejednakost. Mora da postoji pravna sigurnost. Ako dosadašnja privatizacija nije do sada bila u skladu sa Ustavom, zatražite poništaj svih izvršenih pretvaranja društvene svojine u druge oblike svojine. Ako je bilo krađa, nerealnih procena, poništite privatizaciju i predajte sudu kriminalce, ali ne zaustavljajte posao samo onima koji ga nisu završili iz nekih razloga. Loš vam je manir da poništavate sve staro, a da niste u stanju da predložite ništa novo. Vi kao da niste u stanju da vršite vlast. Nikako u svemu ovome ne skrećem sa uma da je ministar Vlahović direktno zainteresovan za privatizaciju, kao posao na kome je mnogo zarađivao i tek će. Da je tzv. ekonomski savetnik Zorana Đinđića, izvesni Dragaš, vlasnik firme koja tek treba da stekne pozicije i profit od privatizacije, i zbog toga obilazi preduzeća širom Srbije da proceni koje će moći preduzeće da bude prodato i da ide u privatizaciju. Može mu se, jer je njegov razvojni put kao Bore Šnajdera. Zaposlio se najpre kao diler Jugobanke, pa preko Karić banke, koju je hteo da otme, pa onda je išao na Kredibel banku...
Ja Vas molim da se vratite na dnevni red.
Kada budete sve ovo videli, izvinićete mi se. Kredibel banka je poslovala u vreme stabilnog dinara, pa je ipak zaplovila i otplovila, a u inostranstvu je završio kapital i Branko Dragaš. Sada je ponovo u zemlji i borba protiv kriminala mogla bi da počne tako što bi se konačno odazvao sudu, koji želi da utvrdi koliki je njegov udeo u aferi sa uvozom automobila, gde je opljačkano više stotina građana i automobili nikada nisu vraćeni. Na kraju, ovo je drugo zaustavljanje privatizacije u režiji Zorana Đinđića i Dušana Mihajlovića, samo što je ono prvo bilo 1994. godine, kada su tu bili socijalisti. Posle sedam godina priprema da preuzme vlast, Zoran Đinđić je bio sposoban samo da predloži formalno ukidanje nekih zakona koji će se i dalje primenjivati ko zna do kada zato što Vlada nema vremena, znanja, ili saglasnosti nebrojenih lidera i liderčića i da ih odmah zameni novim zakonom. Pročitaću vam deo stenografskih beleški sa sednice Narodne skupštine Republike Srbije, koja je održana 29. jula 1994. godine, kojoj poslanici Srpske radikalne stranke nisu prisustvovali zato što su sedam dana pre toga u ovoj sali i u ovim klupama bili fizički napadnuti od strane policije. Na toj sednici, na predlog Demokratske stranke, jednoglasno je usvojen Predlog zakona o revalorizaciji vrednosti društvene svojine sa retroaktivnom primenom kojim je proces privatizacije vraćen na početak, a sva društvena imovina predata u ruke SPS-a, kasnije i JUL-a, ili kasnije dominantno JUL-a. Sada ću vam pročitati stenografske beleške: "Predsednik: Reč ima Zoran Đinđić. Zoran Đinđić: Mi smo vam ponudili sistemska rešenja i učinili smo velike ustupke u tome što smo sve primedbe Vlade prihvatili, čak iako nisu bile umesne. Po našem predlogu svi građani su vlasnici. To je najveći bolik socijalne pravde koji može da postoji. Znamo da će se u daljem razvoju privrede to promeniti, neki ljudi će prestati da budu vlasnici, neki će postati vlasnici većeg kapitala, ali na početku, na prelazu iz jednog sistema u drugi, dopustimo iste šanse svim građanima. Znači, društvena svojina je svojina društva. Mi smo društvo. Nadam se da se gospodin Vučelić"- to je bila neka replika sa njim - "slaže sa tim da su građani Srbije društvo. Društvena svojina je svojina društva, znači, građana Srbije. Ako se ona privatizuje na bilo koji način, znači da onaj koji je učestvovao kao član društva, idealno, nominalno, u toj svojini treba da učestvuje realno. Znači, da dobije realni deo te svojine. Taj deo može da bude dvehiljaditi, trihiljaditi, petohiljaditi, ali to je njegov deo. Prodavati to i stavljati na raspolaganje nekoj Vladi da tim novcem manipuliše, to je pljačka". Ja sam pre neko veče gledao ministra Vlahovića na televiziji, koji je baš ovako najavio zakon koji je u pripremi. "Mi ćemo to prodati, a onda ćemo do 15% dati zaposlenima, a ostalo ćemo koristiti na drugi način". Zoran Đinđić je pre 7 godina rekao da je taj model pljačka. "Zašto bi se prodavalo nešto što je moje?" To je rekao Zoran Đinđić, a ne ja. Ja se zalažemda država podržavi sva preduzeća i da ih ona prodaje. "Ako dozvolite da je društvena svojina naša svojina, onda morate da dozvolite da u postupku privatizacije ona realno postane naša svojina, a ne da onda vi opet raspolažete njome. Znači, prvo je bila društvena svojina, onda ste vi nju posle prodali nekome ko ima pare i te pare ste upotrebili za neke svoje ciljeve. Mislim da je to krajnji oblik socijalne nepravde". Demagogija, neiskrenost, politički poeni po svaku cenu, jedna priča dok si u opoziciji, potpuno druga kad si na vlasti. Da nije smešno, bilo bi žalosno.
Izvolite.
Ja se izvinjavam, morao sam da intervenišem. Pošto na dnevnom redu nije novi zakon o privatizaciji, znači, ja bih vas zamolio da se koncentrišemo na zakonski dokument koji je pred vama. Novi zakon će tek doći nakon javne procedure i transparentne diskusije, koju ćemo napraviti sa svim relevantnim društvenim grupama. Prema tome, nema svrhe prejudicirati zakonska rešenja koja će tek doći.
Ja vrlo dobro znam da nije na dnevnom redu novi zakon, ali ga vi već najavljujete u javnosti i nije zgoreg da se o njemu ovde diskutuje zato što je on razlog zašto ovaj zakon sada već ima i odloženu primenu, taj deo o autonomnoj privatizaciji. Ali, strašno me interesuje otkud Vi kao mlad čovek, moj godišnjak, otkud Vi govorite o nekoj javnoj raspravi, o društvenim grupama. To je umrlo sa Kardeljom. Nema više javne rasprave. Kakvu javnu raspravu Vlada izvodi da bi donela neki svoj zakon. Rasprava se vrši u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ovde zakon ili prođe ili ne prođe. Nema drugih grupa pred kojima se vrši rasprava. Vi popuštate onima koji su dosta doprineli da dođete na vlast, pa čim se neko pobuni vi odmah zaustavite zakon, i kažete - evo, za dva - tri meseca mi ćemo to ponovo da rešimo. Ne valja taj princip. Ne valja taj metod. Pri donošenju zakona znate da ćete imati otpor određenih grupa, čitavih socijalnih grupa građana, ali sa time morate da raščistite - ili donosite zakon ili ne donosite. Nema smisla da poslanicima pošaljete zakon, kao tačku dnevnog reda, i mi se pripremimo, dođemo na sednicu, a vi onda kažete - zbog toga što smo razgovarali sa ovim i sa onim, ovaj zakon i njegovu primenu odlažemo na tri ili šest meseci. To stvara neozbiljnost. Zbog toga sam insistirao na tome da mislim da bi mnogo bolje bilo da ste nam ovde objasnili koji to model privatizacije DOS predlaže. Shvatio sam da ovaj model privatizacije nije po volji DOS-a. Slažem se. Imate pravo, imate svoj ekonomski program. Ali, mnogo je važnije da znam šta je po vašoj volji, nego šta vam nije po volji. Danas čitajući dnevni red, saznajem šta vam sve nije po volji, ali nikako da proniknem u to šta vam je po volji. Nigde da ima bar 10 tačaka neki predlog zakona iz koga mogu da zaključim šta je to vama po volji i zašta se zalažete. Izađete u javnost sa predlogom zakona, pokoleba vas neki sindikat. Izađete sa predlogom zakona, pokoleba vas neka grupa. Da li je to znak da taj zakon nije bio ozbiljno razmotren? Da li je to znak da ste se tek sad setili i sad se dogovarate kakve ćete zakone da donosite. Pa, onda, jadna nam majka.
Reč ima gospodin Ivković.
Poštovani gospodine predsedavajući, želeo bih da Vam samo kažem ovde pred svima da ste ministru pravde u Vladi Republike Srbije dopustili da potpuno govori van teme i da ga niste opomenuli, a da je istovremeno on ovde, u najvišem domu Republike Srbije, u parlamentu, pred Vama kao predsednikom, izašao potpuno iz ovlašćenja ministra pravde. Ali, o tome ćemo govoriti kada budemo govorili o vršiocima dužnosti pravosudnih funkcija, o zavisnosti pravde, tužilaštva i sudstva. O tome ćemo razgovarati kad bude vreme, pod 6. ili 7. tačkom dnevnog reda. Očekujem da ćete mi dopustiti da govorim 10 minuta, kao i gospodinu Tomislavu Nikoliću, za razliku od prethodnog nastupa po prvoj tački dnevnog reda.
Kao dvostruki termin, da.
Što se tiče javne rasprave, sigurno je da je dobra varijanta i ona je moguća, treba reći, javnih konsultacija. Znači, dobra je odluka ministra Vlahovića da ide u javne konsultacije, jer razgovarajući sa onima koji su zainteresovani za određeno zakonsko rešenje, može saznati mnogo toga i ne može mu se dogoditi ono što mu se dogodilo, i njemu i prethodnim predlagačima zakona, svih zakonskih projekata na današnjem zasedanju, a to je da urade predloge zakonskih projekata, a da onda Vlada Republike Srbije stavlja amandmane, tačno onoliko amandmana koliko ima članova u zakonskom projektu, odnosno, sama menja svoje zakonske projekta. To je verovatno i najveća bruka koju može da doživi neko ko želi da pokaže da zna i ume da upravlja državom. Nažalost, upravljanje državom je vrlo ozbiljna stvar, i dobro je ovde primećeno, ovde se ukidaju prethodna zakonska rešenja i dopušta se da važe, i ako su ukinuta do momenta dok ne počnu da dejstvuju neka nova koja će nekada biti urađena, ili u slučaju Zakona o svojinskoj transformaciji, ukida se taj zakon i ostavlja se prostor od 6 meseci, bez ikakve akcije, u zemlji koja treba da dobije svež kapital, kako privatni, tako i inostrani. Treba reći oko Zakona o svojinskoj transfomaciji, da, u suštini, u ovoj zemlji u ogromnoj vrednosti leži društvena svojina. Sigurno da nije slučajno što je bitka krenula upravo tu, ali bi bilo lepo i korektno od ministra Vlahovića da je ovde istakao da nije slučajno bio onoliki broj preduzeća koja su ušla u svojinsku transformaciju, jer upravo se to i dogodilo onog trenutka kada je, na insistiranje ministra Oskara Kovača, dogovoreno da marka vredi 30 dinara, odnosno, da ima realnu vrednost. Tada je privatizacija, kao takva, bila i moguća. Ta ogromna društvena svojina, prema važećem aktuelnom rešenju o svojinskoj transformaciji, je pravo i korist zaposlenih, penzionera i poljoprivrednih radnika. Prema tome, ta ogromna društvena svojina, prema aktuelnom Zakonu o svojinskoj transformaciji, i jeste namenjena u iznosu od 60% kapitala za sve zaposlene, penzionere i poljoprivrednike. Znači, jedna ogromna populacija, koja je stvarala društvenu svojinu aktuelnim zakonom, se sad želi, u jednom doborom delu, da stavi van snage, a imala je pravo da ostvari i korist od imovine koju je stvarala. Nije slučajno rečeno da se u tom zakonu ta transformacija vrši u roku od 5 godina. Rečeno je upravo zbog toga što je ova zemlja prošla kroz ono kroz šta je prošla, kroz embargo, kroz agresiju. Znači, kroz nasilna činjenja mnogih koji su sada zainteresovani da dođu u one prostore, siromašenje ove zemlje i umanjivanja vrednosti društvenog kapitala. Zato i jeste dat period od 5 godina, period jednog oporavka, koji će dopustiti da se sa pravom vrednošću izvrši transformacija društvenog kapitala. Ovo što se sada pokušava da učini amandmanima koji se daju, ništa nisu promenili u srži Predloga zakona. Zakon je apsolutno protivustavan i sa stanovišta Saveznog ustava i Republičkog ustava. Dovoljno je reći da su povređeni čl. od 57. do 64. Republičkog ustava koji garantuje ustavno pravo preduzeća da samostalno organizuje svoje poslovanje. Taj zakon u suštini ide ka ukidanju unutrašnje transformacije, popularno rečeno insajderske transformacije, ali treba reći da ukoliko bi ovo stupilo na snagu, a nesreća je što će verovatno zbog DOS-ovske većine stupiti, da radnici u preduzećima postaju najamni radnici, a ja bih popularno uporedio sa insajderskom transformacijom, pošto se ona ukida, oni postaju totalni autsajderi, i naša je procena da će najmanje milion ljudi u ovoj zemlji, milion radnika, penzionera i poljoprivrednika ostati bez svog prava na besplatne akcije, jer se želi da stopira insajderska ili autonomna transformacija preduzeća, koja je sa punim pravom i punom snagom krenula onog momenta kada je realno vrednovan kurs dinara i marke. Želim nešto da kažem u vezi sa onim što je rečeno ovde za govornicom vrlo maliciozno. Maliciozno je rečeno da ovaj zakon o svojinskoj transformaciji ne vodi računa o mladima. Zaboga, jadni mladi, i o njima niko nije vodio računa dok DOS-ovska vlast nije došla na vlast. Odmah da vam kažem - upravo ovaj zakon, čiji se jedan deo sada ukida, i te kako je vodio računa o mladima i o nezaposlenima, jer je planirao da 50% sredstava od svojinske transformacije odlazi u Fond za razvoj Republike Srbije, koji prevashodno ima zadatak da finansira razvojne projekte, a naš predlog je i projekte iz oblasti malih i srednjih preduzeća, i išlo je 20% sredstava u Republički zavod za tržište rada, namenjeno za prekvalifikacije i stimulisanje zapošljavanja nezaposlenih, a pre svega mladih. O pozitivnim efektima na razvoj sela, o šansi za stvaranje zapošljavanja svih struktura stanovništva, a posebno mladih i žena da i ne govorim. Prema tome, nije bilo lepo ovde za ovom govornicom, niti u tekstu obrazloženja Zakona to govoriti. A, sada par reči i o budućnosti. Naravno, ja sam razumeo kao i vi da ministar Vlahović želi da razgovaramo samo o Predlogu zakona, odnosno o amandmanu Čedomira Jovanovića da se ukida autonomna transformacija u narednih šest meseci, apsolutno se ukida, dok mi ne dočekamo da DOS-ovska vlast pripremi kako ona to zamišlja da radi. Tvrdim i neka me oporeknu da će milion ljudi ostati u ovoj zemlji bez svog prava na besplatne deonice, poljoprivrednici, penzioneri i zaposleni radnici, jer imamo procene da se ide ka tome da se dopusti 10 do 15% akcija da se dele zaposlenima u preduzeću, a da sve ostalo ide na tržište i samim tim da će efekat bombardovanja i embarga da naplate oni koji su finansirali i embargo i bombardovanje. Što se tiče gospodina Vlahovića i Diloj Tuš, pogledao sam najnoviji vebsajt Diloj Tuša i pronašao jednu zanimljivu stvar - eksperti Diloj Tuša su bili angažovani od strane Vlade Republike Srbije na projektu izrade Nacrta zakona o vlasničkoj transformaciji koji se trenutno primenjuje. Među ekspertima, pored mog kolege i druga Branka Đurića, su i gospodin Aleksandar Vlahović, Danko Đunić, Milivoj Cvetanović. Očigledno je da se ovde ostvaruje jedna povratna sprega. Znači, rađen je aktuelizator o svojinskoj transformaciji i dobro je da se tokom njegove primene uoče određeni problemi i da se taj fitbek iskoristi, da se popravlja Zakon o vlasničkoj transformaciji. A, da se Zakon o vlasničkoj transformaciji popravlja tako da se potpuno ukinu mogućnosti autonomne transformacije, da se radnicima oduzme pravo, i svim penzionerima i poljoprivrednicima, koji su svojim doprinosom učestvovali u stvaranju društvene svojine, pravo na besplatne akcije, to je sada već veliki znak pitanja - da li je ovo bio rad po nalogu da se uradi kako se želi, kako želi investitor ili je bio stvarno pravi stručni rad. Zanimljivo je da je Diloj Tuš Jugoslavije finansijski savetnik internaciionalnog proizvođača cementa zainteresovan za kupovinu najveće firme za proizvodnju cementa u zemlji. Takođe, angažovan je od strane Vlade Republike Crne Gore itd. Prema tome, prilikom analize i poteza aktuelne Vlade na ukidanju Zakona o svojinskoj transformaciji treba razmišljati o tome šta oni žele da rade i sigurno je da svaki ministar koji želi da uđe u ministarstvo mora da ima viziju - šta misli da uradi u naredno vreme. Mi poslanici ovde, zagovarajući i razgovarajući o tome da li ima rezona da se zaustavi autonomna transformacija za šest meseci, imamo pravo da čujemo ima li aktuelni ministar, koji to radi, viziju šta to misli da uradi u narednih šest meseci pa da malo produskutujemo to. Možda ćemo zaključiti da je ta vizija toliko opravdana, da ima rezona šest meseci sprečiti ljude da idu u autonomnu transformaciju. Pri tome treba svi da znaju da za tu autonomnu transformaciju u skoro svim preduzećima postoje uslovi, jer je preko 2.000 i nešto procena kapitala tih preduzeća izvršeno i sa vraćanjem realnog kursa marke i dinara u suštini transformacija apsolutno može da počne, kao što je počela zahvaljujući profesoru Oskaru Kovaču dok je bio ministar u prelaznoj vladi Republike Srbije. Prema tome, očekujem ovde da ćemo i mi i javnost imati priliku da čujemo koja je to vizija, koji su to konkretni ciljevi zbog kojih ima rezona učiniti nešto, a to je zaustaviti šest meseci transformaciju, jer postoji bojazan da će sigurno preko milion ljudi ostati bez prava na besplatne deonice, upravo oni koji su ta prava i taj kapital stvarali.
Ima reč narodni poslanik Branko Gligorić.
Za razliku od radikala uzeo sam reč da kritikujem Vladu zašto već u ovoj fazi pripreme izmena i dopuna Zakona o svojinskoj transformaciji nije uključila društvene grupe, sindikat, pre svega. Koliko sam obavešten, jedino je Granski sindikat "Nezavisnost" uputio dopis Skupštini Srbije u kome iznosi neke kritičke opservacije vezane pre svega za način pripreme ovih izmena i dopuna. Bez obzira što znam da ne postoji uporište u Poslovniku, mislim da bi bilo dobro makar post festum da se poslanici upoznaju sa tim primedbama. Tim pre što je Vlada u ovom postupku izbegla susret sa sindikatom, a mislim da nije iskorišćena prva prilika da se otpočne sa procesom socijalnog dijaloga koji je preko potreban ovoj zemlji. Skupština ne bi trebalo da ulazi u tu zamku i uz svu dobronamernost Vlade i brzinu kojom je ovo pripremano podržavam da se u narednom postupku, kada se bude pripremao konačni zakon o svojinskoj transformaciji, imaju u vidu ti socijalni i drugi efekti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miroljub Veljković.
Gospodine ministre, govoriću o materijalu, kako Vi insistirate, koji je pred nama. Poštovani narodni poslanici, gospodinu Đinđiću je već postao manir da zaustavlja i vraća na početak svojinske transformacije, odnosno privatizacije. Prvi put je to uradio sa tzv. Ante Markovićevim zakonom o privatizaciji. Svi se sećate da je veliki broj firmi u to vreme, čak je i moj kolega Simić kupio akcije od jedne firme u Vrnjačkoj Banji, omogućio zaposlenim radnicima da otkupe deonice firmi u kojima su radili. Na inicijativu gospodina Đinđića, a uz svesrdnu pomoć socijalista, Narodna skupština Republike Srbije je ukinula Zakon, i već privatizovane firme vratila u status društvenih firmi. To je učinjeno tzv. revalorizacijom vrednosti deonica. Kako se u to vreme hiperinflacija već bila zahuktala, ovom metodom su praktično sve uplate radnika svedene na nulu. Moj kolega Simić je ostao bez sredstava koje je uplatio prilikom kupovine deonica "Crvene zastave" iz Vrnjačke Banje. Šta bi se desilo da gospodin Đinđić, uz pomoć socijalista, nije ovo uradio. Radnici bi otkupljivali deonice svojih firmi. Te deonice bi vrlo brzo postale eksterne, znači, počele su da se kupuju i prodaju, neminovno bi došlo do grupisanja deonica u rukama vlasnika kapitala, bilo domaćih, bilo inostranih, jer bi oni po tržišnoj ceni otkupljivali od radnika i srpska privreda bi do sada bila privatizovana, odnosno vlasnički transformisana. Naime, bilo bi slučajeva da deo zaposlenih radnika ne bi prodao svoje deonice na eksternom tržištu, već bi ih zadržao i po osnovu vlasništva nad njima izvlačio određene dividende, a u zavisnosti od finansijskog poslovanja te firme. Ovim potezom gospodina Đinđića oštećeni su svi zaposleni u srpskoj privredi. Argument gospodina Đinđića za ukidanje tadašnjeg Zakona o privatizaciji (govorim o zakonu Ante Markovića) i revalorizaciji vrednosti već kupljenih deonica, je bio taj da je inflacija obezvredila procenjene vrednosti tih firmi i da će zaposleni u njima za male pare kupiti sopstvene firme. Tačno, radnici bi za relativno male pare kupili firmu u kojoj su radili. Pitam se šta je tu loše? Na kraju krajeva, ti isti radnici su i stvarali i stvorili te firme. Vrlo bi se brzo, kao što sam rekao, kroz eksterno vlasničko grupisanje deonica, stvorila efikasna menadžerska upravljačka struktura. Pazite, onaj ko izvadi pare, kupi akcije, u svakom slučaju će i te kako da se potrudi da ta firma postane i te kako efikasna, da bi mogao da izvlači profit iz te firme. Da bi bile uspešne te firme, ti novi vlasnici kapitala bi dobro stimulisali, odnosno platili zaposlene u tim firmama. Nema visokih profita, gospodo, ukoliko se radnik dobro ne plati. Ne mislite valjda da nemački gazda dobro plaća radnike zato što je filantrop, nego plaća da bi izvlačio velike profite. Ovaj potez gospodina Đinđića je doneo nesagledive negativne ekonomske posledice po srpsku privredu. Prvo, društvena svojina je nastavila da egzistira kao preovlađujući vid svojine. U narednim godinama došlo je do velike pljačke i do ruiniranja te svojine. Primera radi, u vreme tog zakona, u vreme primene tog zakona o privatizaciji, društvena svojina je bila procenjena na nekih cirka osamdesetak milijardi maraka. Po nekim analizama, ona danas vredi svega nekih tridesetak milijardi maraka, a juče pročitam da neki ekspert DOS-a kaže da vredi dvanaest milijardi. Tu ogromnu štetu za državu i narod, tu ogromnu razliku između osamdeset milijardi i dvanaest milijardi treba naplatiti gospodinu Đinđiću i socijalistima. Druga negativna posledica ovakvog poteza je ta što proces privatizacije na ovaj način nije završen, a to je bio najbezbolniji način u odnosu na sve druge istočnoevropske zemlje. Izbegli bi se veliki socijalni potresi, koji nas neminovno očekuju u budućnosti prilikom procesa svojinske transformacije. Postavlja se i jedno moralno pitanje - posebno ga upućujem vama, gospodo socijalisti, gledam na ovaj sat, kao da se pripremamo za olimpijadu, pet minuta, a ovako važna tema - postavlja se jedno moralno pitanje, a posebno ga upućujem socijalistima: kako to da ste podržali Đinđićev zakon o revalorizaciji vrednosti deonica, a niste revalorizovali vrednost stanova i kuća, koje su se u to vreme masovno otkupljivale? Kako to da niste revalorizovali kamate na kredite, koji su u to vreme masovno podizani?Svi se sećamo tog vremena - uzmeš kredit od milion maraka, a posle mesec ili dva meseca vratiš sto hiljada maraka, pa Jovo nanovo. Time smo definitivno uništili sprsko bankarstvo, u tom periodu. Vi i vaše firme ste podizali te kredite pod takvim uslovima. S druge strane, vi socijalisti ste se verovatno uplašili da će vam se radnička klasa ekstremno obogatiti. Motiv vas socijalista je bio jasan - da podržite Đinđićev zakon - vama je trebala društvena svojina da bi je manipulisali i radili ostale radnje, koje ste radili sa njom. Motiv gospodina Đinđića, kao što reče gospodin Toma Nikolić, je bio drugi - on se potajno nadao da će kad - tad dođi na vlast, što se nažalost i dogodilo, i da će on i njegova ekipa doći u priliku da privatizuju, odnosno rasprodaju srpsku privredu. Vi socijalisti 1996. godine donosite novi zakon o svojinskoj transformaciji.
Gospodine Veljkoviću, vreme je isteklo.
Moje vreme tek dolazi, saslušajte me. Takozvani ... zakon nije, kao što kaže gospodin ministar, bio idealan, ali bolje bilo kakva privatizacija, nego nikakva. Mi, srpski radikali, smo imali mnogo primedbi na taj zakon, a osnovne su i bile da zakon mora imati obavezujući karakter i da zakon mora biti oročen. U narednim godinama se pokrenuo taj proces privatizacije, doduše prvo sporo, a od 5. oktobra vrlo brzo, ubrzano, a znate zašto - zato što su rukovodstva, znači radnici u tim firmama, instiktivno osetili kakav model privatizacije priprema Đinđićev kabinet. Bore se ljudi da sačuvaju svoje. I šta sad imamo - gospodin Đinđić ponovo zaustavlja proces privatizacije i stvari vraća na početak. Čak se najavljuje da će se u firmama koje su već ušle u prvi i drugi krug svojinske transformacije vršiti nekakve revizije, nove procene vrednosti kapitala i da će se sprovedena privatizacija poništavati. Navodno, te firme su malo procenjene. Pa šta ako su malo procenjene? Ako znamo da zaposleni u tim firmama, penzioneri i ostale kategorije imaju po postojećem zakonu pravo na 60% besplatnih deonica, a na onih preostalih 40% pravo da ih otkupe u roku od pet godina, sa 20% popusta, znači, gospodine ministre, da se kabinet gospodina Đinđića isto tako plaši da se radnička klasa slučajno ne obogati. Elementarna prava su da ti radnici najviše i dobiju. Gospodin ministar Vlahović kaže da suspenduje postojeći Zakon o privatizaciji, jer će, navodno, upravljačke strukture u preduzećima jeftino prigrabiti te firme. TakvE upravljačke strukture u društvenim firmama čine uglavnom još socijalisti, a kako oni trenutno baš nisu popularni u narodu, s pravom doduše, računate na to da će narod lako ovo progutati. Znači, služite se trikovima. Gospodin ministar morao bi javno reći - koju je to društvenu firmu prigrabio neki direktor ili ekipa oko njega? On to neće moći da kaže, zato što, naprosto, takvih slučajeva nema. Deonice su besplatno podeljene isključivo radnicima i ostalim kategorijama koje su na njih imale pravo. Kojom to tehnikom, gospodine ministre, direktor može da prigrabi firmu u prvom i drugom krugu vlasničke transformacije? Šta je stvaran motiv - nisam znao da ćete ograničiti na 5 minuta, a ovo je vrlo važna tema, izvinjavam se - šta je stvaran motiv gospodina Đinđića i ekipe oko njega? Zašto su suspendovali postojeći zakon? Jasno kao dan - uplašili su se da im neće ostati ništa da oni privatizuju i da rasprodaju, a u tom smislu, u Beogradu, u beogradskoj čaršiji se priča da će Vaša firma, gde ste Vi generalni direktor, biti ekskluzivni i jedini procenjivač srpske privrede. To je poslić od oko pedesetak miliona maraka. Ja kažem šta priča čaršija, a Vi demantujte to. Znači, donećete vi lepo vaš zakon, pa natenane, od početka. Znajući otprilike kakav nam zakon pripremate, jer smo mogli da pročitamo i da vas čujemo, kakav nam zakonski projekat pripremate, mogu odgovorno ustvrditi da od vašeg zakona o privatizaciji građani Srbije samo ... mogu da dobiju. Sada i vas gospodo neko posmatra. Znači, posmatra vas Mika Smiljanić i Sindikat Srbije. Znači, gospodo iz DOS-a, razmislite dobro, pripremite mozak.
Tomislav Nikolić, replika.
Gospođo potpredsednice Narodne skupštine, molim Vas da pozovete predsednika Narodne skupštine, da nam da obrazloženje - zašto od prvog pominjanja Zorana Đinđića više nema direktnog TV prenosa. Po članu 169. Poslovnika, sednice Narodne skupštine Republike Srbije su javne. Od kako je SRS ušla u Vladu Republike Srbije, to - javno, podrazumevalo je direktne prenose sednica Narodne skupštine Republike Srbije. Ukoliko je postojala želja da se ukine TV prenos, to je trebalo jutros jednom odlukom većine DOS-a da uradite, a sada, u toku sednice da se odjednom pojavi kamerna muzika, nema razloga. Zoran Đinđić je još uvek predsednik Vlade. A kad ne bude predsednik Vlade, dva - tri dana puštajte kamernu muziku, radite šta god hoćete, ali zaista nema smisla da nastavimo sednicu, ukoliko nas ne obavestite - zašto nema prenosa i ko je taj ko se usudio da ukine prenos sednice Narodne skupštine Republike Srbije.
Uvažena potpredsednice, javljam se zbog toga što je Socijalistička partija Srbije više puta pomenuta od prethodnog govornika. Želim samo da kažem, u poređenju sa svim zemljama koje se nalaze po meni u pežorativnom izrazu u tranziciji, a to su zemlje bivšeg istočnog bloka, ova zemlja je jedino izvršila prodaju određenog broja procenata u Telekomu i ništa više. Ako je vrednost kapitala po nekim procenama bila 80 milijardi, a sada naravno, pored svesrdnog delovanja međunarodne zajednice koja je išla ka tome da osiromaši ovu državu, 32 ili 35 milijardi, ipak smo mi sačuvali 35 milijardi maraka vrednosti. Zato jeste ovo što je sada napomenuo gospodin Nikolić, doživeli smo da se u suštini aktuelna vlast plaši diskusije o ukidanju Zakona o svojinskoj transformaciji i prekida prenos. Mi nećemo učestvovali dalje u radu Skupštine dok se ne uspostavi direktan prenos.
Odluka o isključenju javnosti nije doneta, jer nju može doneti Narodna skupština, a mi nismo doneli takvu odluku. Imate član 170. Poslovnika u kome se kaže - "Predstavnici štampe i drugih sredstava javnog informisanja u skladu sa propisima o unutrašnjem redu Narodne skupštine imaju slobodan pristup sednicama". Dakle, nismo doneli odluku da je isključena javnost rada. Imaju slobodan pristup. Idemo dalje. Ima reč narodni poslanik Slobodan Pavlović, a posle njega Marko Ćulibrk.
Poštovana gospođo potpredsednice Narodne skupštine, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, ne znam da li ima prenosa ili nema, ja ću poštovati dogovor sa šefom poslaničke grupe i nastaviću da učestvujem u radu Skupštine dok drugačije ne budemo odlučili. Ovo što danas razgovaramo samo je formalno zakon o izmenama Zakona o svojinskoj transformaciji ili bi se moglo reći na prvi pogled, jer u suštini, uz izvinjenje gospodinu Vlahoviću, ništa lično, jeste ustvari jedan akt i to neuspešan akt o suspendovanju i stavljanju van snage postojećeg zakona po kome se od 1997. godine sprovodi proces svojinske transformacije ili privatizacije, delimično uspešno ili manje uspešno, više uspešno, sve je stvar procene onoga ko o tome govori. Drugo što želim da kažem, razlozi za njegovo donošenje, dakle ovog akta, kako su dati u obrazloženju samog dokumenta, a posebno kako se to u sredstvima javnog informisanja objašnjava i od aktuelnog ministra i drugih funkcionera Vlade, moram da kažem da ne stoje i ono što je najvažnije, apsolutno ne stoje razlozi da se ovakav zakonski akt ili zakon donosi u skraćenom postupku ili po hitnom postupku, jer donošenje na ovakav način izazvaće nepotrebne štete svima. Tvrdnje da je u primeni postojećeg zakona bilo nepravilnosti i da je bilo favorizovanja, neravnopravnosti i da je ubrzan proces transformacije u poslednje vreme takođe su uslovno tačni i ne mogu biti naravno razlozi za njegovo usvajanje. Hoću da pomenem i to da, naprotiv, izveštaj o radu Ministarstva za ekonomsku i vlasničku transformaciju, koji se odnosi na period posle 24. oktobra 2000. godine, pokazuje da su ti tokovi bili drugačiji i da u njima ima apsolutno pozitivnih rezultata. Uvažavajući ovo što sam napred rekao, želim da kažem da postoji mnogo razloga zbog kojih ovakav zakon ili ovakav akt ne bi mogao biti danas usvojen i zbog čega će Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije glasati protiv, a hoću da naglasim tri posebno. Prvo, ustavno-pravni razlozi za njegovo nedonošenje, drugo, ekonomski razlozi za njegovo nedonošenje i, treće, socijalni razlozi za njegovo nedonošenje. Kada je u pitanju ustavno-pravni aspekt, sporan je ustavni osnov ovog zakona, već su pomenuli drugovi ispred mene, povređuju se i krše član 64. Ustava Republike Srbije i 74. Ustava SRJ, pored onih koje su oni napomenuli, jer su ovim članovima definisana prava, slobode, ravnopravnost, uslovi privređivanja preduzeća na jedinstvenom tržištu, koji se na ovaj način očigledno ugrožavaju. Sa ekonomskog stanovišta mora se znati da će se usvajanjem ovakvog teksta zakona i suspednovanjem postojećega preduzećima koja su već odmakla u procesu transformacije naneti velika materijalna šteta. Naime, mora se imati u vidu činjenica, koja je takođe data u zvaničnom izveštaju Ministarstva za vlasničku transformaciju, da u našoj republici postoji oko 4.500 preduzeća na koja se odnosi Zakon o svojinskoj transformaciji, da je do sada oko 3.700 preduzeća obavilo procenu vrednosti kapitala i opet da ne bude ništa lično, ali kao informacija, u proceni vrednosti kapitala učestvovali su i ministri u sadašnjoj Vladi i ministri u prethodnoj, prelaznoj vladi i tada im nije smetao zakon, naravno bila je druga pozicija, da je u 2.300 slučajeva ove procene potvrdila i država tj. Direkcija za procenu vrednosti kapitala i da je proces za oko 1.300 u toku. Sigurno je da će mnoga preduzeća, koja budu bila oštećena zbog ovakvog usvajanja zakona, morati da traže pravdu na sudu. Sa socijalnog aspekta neprihvatljivo je, dame i gospodo, da se u procesu vlasničke transformacije, dakle dok ona traje, narušavaju i oduzimaju stečena prava zaposlenih i drugih građana i njihova ravnopavnost. Naime, postojeći zakon je omogućavao zaposlenima i penzionerima da preko besplatnih akcija privatizuju do 50% ili više kapitala. Ja sada pitam, pa šta ako je tako i zašto da ne bude tako i ko ima više prava da ostvari. Dakle, u Srbiji postoji 1.600.000 zaposlenih, postoji 1.300.000 penzionera i postoji 850.000 zaposlenih u privatnim domaćinstvima, koji imaju pravo na ostvarivanje prava po osnovu privatizacije. Dakle, to je cifra od oko 3.700.000 zaposlenih, penzionera i seljaka. Tvrdnja da radnici nisu zainteresovani za prazne akcije, nego za samo velike plate ne stoji. Jesu zainteresovani i za akcije i za dividende, za pristojnu platu, za bolju budućnost i da kroz vlasničku transformaciju ostvare ono za šta imaju neotuđivo pravo. Nažalost, gospodine Vlahoviću, maksimalno uvažavam Vaše obrazloženje, očigledna je namera Vlade, ali ja neću da govorim sada o novom zakonu. O tome ćemo kada budete predložili, ali je očigledna namera da se ovim potezom smanji obim akcionarstva zaposlenih i penzionera, da se uvede vaučerska privatizacija, što Vi ne sporite i da se na kraju veliki broj naših preduzeća prodaju na tržištu strateškim partnerima iz inostranstva, koji će uzeti ono što im treba, radnike otpustiti i dovesti u neću da kažem šta. Zato predlažem da povučete ovaj zakon, da za šest meseci, za koliko ste procenili da možete, predložite novi, bolji, prihvatljiviji i koji bi uvažavao sve ovo o čemu smo ja i druge kolege govorili.
Reč ima narodni poslanik Marko Ćulibrk, a posle njega narodni poslanik Slobodan Tomović. U međuvremenu, imam informaciju, samo da vam prenesem, prekid programa prenosa je zbog kvara na uređajima RTS-a. Pretpostavljam da će biti otklonjen i da će prenos biti nastavljen.
Poštovani narodni poslanici, iako gospodin ministar reče da ne treba da raspravljamo toliko o ovom predlogu zakona o ukidanju Zakona o transformaciji, mi moramo da raspravljamo o ovom zakonu, jer će njegove posledice biti mnogo veće, nego kada za šest meseci donesemo i najbolji zakon, koji bude mogla da predloži ova skupština. Kada raspravljamo o ovako značajnom pitanju, kao što je transformacija društvenog kapitala ili popularnije rečeno privatizacija, moramo znati da je to krupno političko pitanje i da ne smemo da podlegnemo politizaciji i preglasavanju po tom pitanju i da kroz raspravu moramo doći do par odgovora. A to je, na koji će način doneti povećanje efikasnosti poslovanja privrede, da li će doći do proširenja ljudskih sloboda kako u oblasti ekonomije, tako i političkih prava i na koji će se sve to način sprovesti, da se obezbedi javnost u radu i transparentnost. Zakon iz 1997. godine daje radnicima većinski paket kontrolisanja svog preduzeća. Smatramo da to doprinosi povećanju efikasnosti poslovanja u preduzećima, jer radnici najbolje znaju i najviše imaju informacija o svom preduzeću i znaju šta je najbolje za njih da rade. Zatim, u zadnjih pedeset godina, od 1952. godine, kada su radnicima data na upravljanje fabrike i sredstva rada u njima, radnici su često, na uštrb svojih ličnih dohodaka i ličnog standarda odvajali za nove mašine, za nove tehnologije da bi sačuvali svoja preduzeća, da bi ih učinili konkurentnijim. Sada im to nažalost neko oduzima. Tako da smatram da će ovaj zastoj naneti velike štete daljojtransformaciji u našoj zemlji. Mnogo bi bolje bilo da Vlada zadrži ovaj zakon, da ga oroči, da ga učini obaveznim. A, da za to vreme pokuša da popravi privredni ambijent u našoj zemlji, koji od 5. oktobra na žalost sve lošiji i lošiji. Pre svega, zašto ne donese jedan socijalni program, gde bi se zaustavio dalji udar na životni standard radnika i stanovništva, zašto nam donese zakon da nam se pospeši tržište kapitala i berze, zašto se neradi na uspostavljanju novog privrednog, finansijskog i knjigovodstvenog sitema. Moramo da znamo, da transformacija društvenog kapitala nije čarobni štapić, i da sa njim nećemo rešiti sve privredne probleme, da će u prvojfazi transformacije društvenog kapitala doći do pada proizvodnje, da će doći do pada zaposlenosti, do pada životnog standarda. Zbog čegase nije obezbedio politički konsenzus svih zainteresovanih za to, a pre svega Vlade, sindikata, privrednih komora i stručne javnosti, da kada dođe do tog zastoja, budemo oko toga svi jedinstveni, da bi taj proces koji je neminovnost i koji mora da se održi, da ga svi tada podržimo. Smatram, da zbog ovoga što je obustavljen zakon i što se predlaže novi, jednostavno da će neke grupe pojedinaca ili predstavnika stranog krupnog kapitala doći u procep najboljih naših firmi, koje i sada dobro rade, a da će one lošije proglasiti i likvidirati i da će radnici ostati bez posla. To moramo imati u vidu. Takođe, preti opasnost od bankarskog lobija iz inostranstva, da kroz razne tzv. eksperte i agencije, nađe interes za sebe, da kroz raznu procenu kapitala vidi svoj interes tu. Takođe,kod ovog lobija preti opasnost, da se ovde dozvoli rad stranim bankama sa stanovništvom, da se pokupi par milijardi maraka, koje još postoje u našem stanovništvu, da se te naše firme kupe sa našim parama. To se nažalost desilo u nekim zemljama oko nas. Zbog toga predlažem, da se ovaj zakon ne usvoji, da se on oroči, a da za to vreme Vlada donese novi privredni ambijent. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović, a posle njega narodni poslanik Dragan Todorović.
Uvaženi gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, cenjene dame i gospodo narodni poslanici, pre početka mog izlaganja vezano za ovu tačku dnevnog reda, želeo bih da zajednički utvrdimo nešto, što mislim da je notorno tačno. To je da postoji obaveza poštovanja postojećeg zakona, sve dotle i do tog trenutka, dok nadležni organ punovažnom odlukom to ne promeni. Mislim da u ovoj sali nema nikog ko ne misli tako, a verujem da i javnost tako misli. Izgleda, tako ne misli jedino uvaženi resorni ministar, gospodin Vlahović, jer da misli verovatno bi kao resorni ministar obezbedio da se vrši nadzor nad primenom postojećeg zakona. Naime, u članu 48. kaže se u stavu 2.: "ministarstvo najmanje jednom nedeljno, u jednom dnevnom listu, na osnovu pribavljenih podataka, objavljuje izveštaj o datumu upućivanja javnog poziva za upis i kupovinu akcija, u roku od počinjanja prvog i drugog kruga transformacije i o ostvarenim rezultatima transformacije, po pojedinim krugovima svih preduzeća na teritoriji Republike Srbije, koji su u toku izveštajnog perioda dostavili ministarstvu". Gospodine Vlahoviću, od trenutka kada smo vas izabrali, ovde u ovoj sali, prošlo je toliko vremena da ste najmanje dva puta kao starešina resornog ministarstva, morali po tome da reagujete. Vi to niste uradili. Mi nismo videli ni u jednom dnevnom listu takvo saopštenje.
Niste pažljivo čitali.
Ako nisam, ja ću da se izvinim, jer ako mi to budete pokazali, ja ću to da prihvatim. Ako jeste, ja se izvinjavam. Ako niste, onda dozvolite da ova primedba bude dobronamerno upućena, jer vi morate kao starešina tog resornog ministarstva voditi računa o resoru koji vam je poveren. Sada molim da mi merite vreme za izlaganje po ovoj tački.
Vreme se pokazuje na satu ispred vas.
Ima više razloga zbog kojih smatram da Predlog zakona o izmenama i dopuna Zakona o transformaciji, ne treba usvojiti. Ja ću navesti samo tri, a zato ću koristiti obrazloženje koje je dato u izjavi potrebe da se usvoji ovaj zakon i naročito, da se suspenduje ovo što se zove autonomna transformacija. Dakle, kaže se, važeći Zakon o svojinskoj transformaciji dao je izrazite prednosti zaposlenima u preduzećima u postupku privatizacije, s obzirom da se preko besplatnih akcija može privatizovati do 60% kapitala preduzeća, sledi da sami zaposleni mogu besplatno steći većinsko vlasništvo. Evo, šta sada s tim u vezi želim da kažem. Postoji u Americi, koja je mnogima u ovoj sali po raznim pitanjima uzor, jedna asocijacija koja se zove ESOP, a to je skraćenica od E-emploe, a znači zaposleni, S-šer ili akcije, O-uonošit ili vlasništvo i P je program. U toj asocijaciji, gospodo, članstvo čine preduzećau kojima je većinsko vlasništvo zaposlenih nad kapitalom, ima 11.500 preduzeća. U tih 11.500 preduzeća zaposleno je 8 miliona ljudi. Kapital tih 11.500 preduzeća iznosi 500 milijardi dolara, a to je otprilike 10 naših nekih bruto godišnjih dohodaka. Hiljadu takvih preduzeća, kotira se na berzi, a ono što ja sada želim da kažem tamo to očigledno ne smeta, jer neka empirijska istraživanja pokazaju da su ta preduzeća stabilnija od ovih drugih. Na primer, za vašu informaciju, akcije kupljene za ovakva preduzeća rasle su od 1993. godine do 1999. godine za 170%, a akcije kupljene za ova druga preduzeća rasle su za 142%. Rast društvenog proizvoda u toku jedne godine kod ovih preduzeća je od 8-11% veći nego kod drugih preduzeća.
Vreme.
Takva preduzeća su manje podložna i onome što se zove bankrotiranje. Dakle, tamo to važi, a ovde to ne važi. Zašto? Moguće je da neko iza toga ima neku nameru. Da ne bi bilo da sam ja sada reinkarnacijom onog starog Grka Ezopa, pa da ovde pričam basne, upućujem gospodina Vlahovića da poseti na internetu sajt - htpp.//njnjnj.mceo.o-ergan. A ja vas molim da me ispravite, jer ja moram zbog vremena tako da reagujem, pa je moguć i lapsus, ali to je sajt koji vi možete posetiti. Na tom sajtu možete videti da je ovo što sam pričao apsolutno tačno i još više od toga. Drugi razlog, a o tome su već govorile moje kolege, jeste pre svega povreda Ustava SRJ u članu 74. i u članu 64, 55. i 57. i to je razlog zbog čega ćemo mi kao poslanička grupa tražiti od Ustavnog suda da ispita ustavnost donošenja ovakvog zakona.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, a posle njega Jovan Deretić.
Gospodine predsedniče, kolege poslanici, hteo bih da kažem nekoliko stvari, pre svega o ovom predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o svojinskoj transformaciji, sa stručne strane. Kao član Zakonodavnog odbora imao sam priliku da malo ranije pogledam ovaj predlog zakona i moram da ponovim konstataciju koja se čula na Zakonodavnom odboru da je ovaj, kao i većina zakonskih predloga, vrlo površno urađen, da ne kažem nestručno, što potvrđuje i činjenica da smo odmah imali amandman gospodina Jovanovića, u kome se kaže da se brišu stavke člana 1. i stava 2., koje su zaista bile nesaglasne sa brisanjem tih odredaba i sa članom 4., gde se poziva na primenu člana 2. koji se briše. Između ostalog, to nam govori o načinu rada nove ekspertske Vlade, koja zaista mora malo više da se potrudi u budućem radu, da ne priprema takve predloge zakona, da bi ostala ekspertska. Ponovio bih kao pravnik da je ovaj predlog zakona nesaglasan odredbama člana 74. saveznog Ustava, kao i članova 55, 57. i 64. republičkog Ustava - odredbama o samostalnosti preduzeća. Ukidanjem autonomne transformacije se upravo krše ti članovi, gospodine ministre. Takođe bih prokomentarisao da je dosadašnji Zakon o svojinskoj transformaciji vodio računa o tome da omladina, kao kategorija koja je bila na najvećem udaru desetogodišnjih sankcija i nemogućnošću novih radnih mesta, kao i nemogućnošću zasnivanja porodica, sticanja prava na stanove, da se iz ovog zakona i na osnovu ovog zakona iz Republičkog zavoda za tržište izdvajalo oko 25% od sredstava dobijenih ovim zakonom o svojinskoj transformaciji, kao i za Fond za razvoj Srbije gde izdvajalo 50%. Zar nema grada u Srbiji gde se nije započela gradnja stanova, a nekoliko desetina hiljada mladih ljudi su dobili svoja radna mesta i ja sam jedan od korisnika tih sredstava bio. Takođe, nesporna je činjenica da je našoj zemlji potreban svež strani kapital, ali ni do sada svež kapital nije imao prepreke da uđe u našu zemlju, jer je mogao da se vrši kroz sferu dokapitalizacije. Na stranu sve to, činjenica je da je naša zemlja bila pod velikim pritiscima i da je mogućnost poslovanja naših preduzeća bila otežana. Takođe moram da se osvrnem na predloženi način ili naziv dosadašnje transformacije, da se malo našalim, da li će buduća transformacija biti autsajderska i da se u vezi sa tim sportskim terminima podsetimo sa načinom transformacije u Rusiji gde je i naš republički ministar imao velike udele u tome kao savetnik gospodina Čubajsa i znamo kako je prošla svojinska transformacija u Rusiji. Efekte te transformacije ne treba komentarisati, niti njen doprinos povećanju produktivnosti ruske privrede, koja je sada na najnižem nivou od svog postojanja. Zbog toga ne bi trebalo na ovakav način, bez predlaganja novog zakona o svojinskoj transformaciji, ukidati postojeći zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovan Deretić, a posle njega Jovan Todorović.
Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo, ja sam malo spor, ali dobro. Mislim da ćete se sa mnom svi složiti da je Zakon o privatizaciji nužno potreban Srbiji da bismo što pre izašli iz ekonomske krize i stekli uslove za strane investicije. Evo, Vlada Srbije dolazi pred nas sa nekim kusim predlogom o ukidanju Zakona o privatizaciji. Ako mi usvojimo taj predlog, Srbija će biti jedina zemlja u Istočnoj Evropi koja neće imati zakon o privatizaciji. Bolje je imati loš zakon, nego biti bez zakona. Zar je moguće da Vlada Srbije nije bila u stanju da dođe sa svojim predlogom zakona o privatizaciji. Primera radi, ja sam do unazad par godina bio predsednik Kraljevske vlade sa sedištem u Americi i mi smo imali do tančina razrađen zakon o privatizaciji. Gospodin Đinđić je 10 godina prisutan na političkoj sceni Srbije i gde mu je zakon o privatizaciji? Da li oni nemaju taj predlog ili čekaju da im neko kaže šta će da rade? Mi nismo ovde da bi se prepucavali po partijskom osnovu, već smo ovde da rešavamo probleme nacije, da glasamo one zakone koji su najbolji i zašto nam nisu doneli nacrte zakona da ih uporedimo i da glasamo za onaj koji je bolji. Ovaj predlog o ukidanju zakona je protivrečan sam sebi. Evo, u članu 5. stoji ovako: Svi postupci transformacije preduzeća započetih po odredbama Zakona o svojinskoj transformaciji nastaviće se u skladu sa tim zakonom i to pod 1) ako je do dana stupanja na snagu ovog zakona preduzeće postupilo u skladu sa članom 10. i sa članom 42. stava 1. Zakona o svojinskoj transformaciji do okončanja prvog kruga transformacije. Ovde se kaže da se može nastaviti samo prvi krug ukoliko je preduzeće postupilo u skladu sa postojećim zakonom. Smatramo da je to u suprotnosti sa do sada važećim zakonom jer je po njemu preduzeće donelo jedinstvenu odluku o socijalnoj transformaciji koja je jedna odluka i za prvi i za drugi krug svojinske transformacije. Javni poziv koji se sada proglašava vrhunskim aktom je samo tehnika oglašavanja, te se ne može zakon retroaktivno primenjivati. Zato predlažemo da se donete odluke o svojinskojtransformaciji, koje su uredno dostavljene ministarstvu i Direkciji za procenu kapitala na davanje saglasnosti, ne mogu retroaktivno stornirati, ako nova vlast priznaje Ustav i stvarnu demokratiju, ako priznaje zakon. U obrazloženju suspenzije Zakona o privatizaciji, ovde se kaže - ostali, u odsustvu efikasne kontrole, selektivnim informisanjem, sprečavaju se ostali građani da realizuju svoja prava. Gospodo, čija je dužnost da obezbedi informisanje i kontrolu. Da li to proizlazi iz Zakona o privatizaciji ili je to dužnost Vlade. Neka nam to bude rečeno. Mi nećemo dugo uzimati vremena, jer smatramo da ovaj predlog o ukidanju Zakona o privatizaciji treba vratiti Vladi na doradu, na ispravku i kada budu imali svoj sopstveni nacrt zakona, neka onda dođu da nam ga daju na glasanje. Hvala vam na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, a posle njega narodni poslanik Ljubivoje Slavković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo poslanici, dozvolite mi da vašu pažnju zadržim na nekoliko pitanja koja su vezana za Predlog Vlade o izmenama i dopunama Zakona o transformaciji. Ja, naravno, ne sporim pravo Vladi da danas ovde predloži i ovakav zakon. Bilo bi mnogo racionalnije da smo imali predlog onog zakona kakav Vlada želi da ubuduće primenjuje. Zapravo, mi ovde sad imamo Predlog o ukidanju zakona, u njegovom najvećem delu, jer je poznato da se autonomna transformacija odnosi, po pravilu, na mala i na srednja preduzeća, kojih je i najveći broj u našoj zemlji. S druge strane, činjenica je, takođe, da su ta mala i srednja preduzeća i najvitalnije deo naše srpske, odnosno republičke privrede. Otuda se i nameće pitanje zašto se sada odjedanput nema poverenja u zaposlene u tim preduzećima, koja su preživela sankcije, preživela NATO bombardovanje, uspevala da ostvaruju odgovarajući obim proizvodnje i usluga, isplaćuju u bruto iznosu zarade zaposlenima, i zbog čega se sad najedanput nema poverenje u zaposlene u tim preduzećima, koji bi po osnovu upisa akcija teoretski mogli postati većinski vlasnici u tim preduzećima. Kažem - teoretski, zato što je redak primer da radnici po osnovu besplatnog upisa akcija dođu do većinskog kapitala. Jer, da bi se ta činjenica desila, potrebno je da većina radnika ima 40 godina radnog staža, da preduzeće postoji bar toliko godina, dakle 40 godina i da se onda po tom osnovu ostvari pravo upisa od 16 hiljada maraka po jednom zaposlenom, pa onda, puta broj zaposlenih, i dođemo do toga da je zaista redak primer da radnici dođu u posed većine akcija po osnovu besplatnog upisa. Već je rečeno da i to ako se desi, nije problem. U čemu je problem da ljudi mogu da stvore preduzeće koje i danas uspešno funkcioniše, za koje su čak i inostrani partneri zainteresovani, a da mu se osporava pravo ili sumnja u njegovu sposobnost da i ubuduće može na pravi i kvalitetan način upravljati preduzećem. Drugo pitanje koje se odmah na ovom istom mestu nameće, zašto se, ako se govori o mogućnostima ulaska stranog kapitala, o mogućnostima strateških partnera i na domaćem tržištu kapitala, zašto se onda ukida, recimo, član 28. Zakona koji govori o prodaji akcija radi prikupljanja dodatnog kapitala.Činjenica je da dodatni kapital koji se ostvaruje po osnovu prodaje akcija ostaje u preduzećima. Takođe je i činjenica da se tim iznosima dopunskog kapitala, u suštini, poništava društveni kapital u tim preduzećima i time u osnovi menja vlasnička struktura tih preduzeća. Prema tome, postavlja se pitanje zašto mi sada, ako već nemamo novi Predlog zakona o privatizaciji, zašto zaustavljamo te moguće procese u budućih nekoliko meseci. Mislim da to nije racionalno i da bi morali da razmišljamo na taj način da se bar taj deo zakona, jer znam da će ovde biti većinom izglasan, na neki način ostavi u funkcionisanju. Treće što mi se nameće kao pitanje za razmišljanje, a mislim da i naš ministar o tome može razmišljati, je to da nije nikakav problem doći do koncentracije kapitala ukoliko zaživi tržište hartija od vrednosti, pa onda i tržište akcija. Po prirodi stvari, razumljivo je da veliki broj radnika neće imati želju da bude biznismen, u smislu da ima kontrolne ili većinske pakete akcija u svojim preduzećima. Oni će te svoje akcije međusobno prodavati ili će ih prodati na tržištu hartija od vrednosti. Oni koji su zainteresovani, bilo to domaća ili strana fizička ili pravna lica, mogu te akcije kupiti, po osnovu takve kupovine doći u posed kontrolnog paketa akcija, ili čak većinskog, i upravljati onim preduzećima za koja su zainteresovana. A, radnici će za svoje akcije dobiti, pa makar i umanjeni iznos, dakle koji ne odgovara tržišnoj vrednosti, kako je ovde rečeno, i to bi trebalo da bude razlog da odvratimo radnike da ne upisuju akcije, dobiće, makar i umanjeni, odgovarajući novčani iznos i to će biti, u suštini, jedna pravična i poštena naknada za minuli rad, koji su ti ljudi uložili u preduzeća koja su predmet transformacije. Otuda mi se čini da su u pravu svi oni koji kažu da je bolje bilo kakav zakon, nego nikakav, u vremenu koje nam predstoji.
Vreme.
Samo još nekoliko sekundi. Takođe, želim da kažem da se auto koji nije u voznom stanju teško može prodati. Otuda je mnogo važnija stvar ostvariti deo ekspozea našeg premijera i predsednika Vlade Zorana Đinđića o tome da će ova vlada podstaći razvoj malih i srednjih preduzeća putem otvaranja odgovarajućih kreditnih linija, domaćih ili inostranih, da ta preduzeća osposobimo, da bi im povećali realnu tržišnu vrednost i da bismo, i kao država, i kao radnici u tim preduzećima, i društvo u celini, imali od tih preduzeća veće koristi, pa makar po bilo kom modelu u budućnosti vršili privatizaciju. Toliko i hvala.
Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, a posle njega narodni poslanik Živodarka Dacin.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, članovi Vlade, vezano za Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o svojinskoj transformaciji, koji danas razmatramo, ovih dana čujemo često izjave odgovornih predstavnika Vlade da treba obezbediti da strani kapital u preduzeća uđe sa većinskim učešćem. Zagovaranje pristupa da strani kapital najvećim delom treba privući prodajom preduzeća, gde bi stranci postali većinski vlasnici, u globalu, izuzimajući, normalno, pojedine slučajeve, teško je prihvatiti. Prvo, zapadnjaci će nastojati da kupe za male pare preduzeća, i to u prvom redu dobra preduzeća, dobrostojeća preduzeća, i to sve ispod procenjene cene i to cene koju su naše institucije utvrdile kao pravu vrednost, kao što se desilo u Crnoj Gori. U najvećem broju slučajeva doći će do otpuštanja radnika uz neku nadoknadu za kraći period, da se ublaže protesti i ne dovede do masovnog socijalnog naboja. Smanjiće se proizvodnja i povećati uvoz sklopova za proizvode koji će se kod nas montirati, kao što je to već viđeno u istočnoevropskim zemljama. Strani faktor će i sebi obezbediti tržište, uz neki privid da se i kod nas nešto proizvodi. Neće biti retki slučajevi da se pojedine fabrike potpuno zatvore, a da se prodaju gotovi proizvodi iz zemalja odakle su došli ti novi vlasnici. Na sugestivna pitanja ministara i drugih predstavnika Vlade, koja se ovih dana čuju u javnosti, da li je bolje biti bogat radnik ili siromašan vlasnik deonica, možemo odgovoriti kontrapitanjem - gde su to gazde masovno stvarale bogate sluge. Tačno je da nam sa Zapada treba nova tehnologija i sredstva za razvoj, ali da li ih treba obezbeđivati na prednji način? Iluzija je da nam samo SAD i Evropska unija garantuju razvoj. Oni u stvari preko kapitala nameću svoje interese. Hoće za male pare zaposedanje našeg tržišta. Ima mogućnosti za ostvarivanje saradnje sa Zapadom, ali da ne postanemo potpuno zavisni od njih. Treba da sačuvamo slobodan pristup za privrednu saradnju i sa ostalim zemljama i regionima na koje smo upućeni i sa kojima smo imali i sa kojima treba da imamo dobru saradnju i ubuduće. Umesto forsiranja koncepta privlačenja stranih investicija kroz prodaju preduzeća, kroz većinsko učešće, da obezbedimo saradnju kroz proizvodne kooperativne odnose, obezbedimo kontraisporuke proizvoda kao vid plaćanja za njihove investicije i tehnologiju. Omogućimo im da osnivaju nova, ali nova mala i srednja preduzeća sa većinskim ulogom. Obezbedimo što veće privlačenje stranog kapitala kroz džoi fenčer - to je zajedničko ulaganje. Svakako ovo podrazumeva da se u zemlji obezbedi privredna stabilnost i otklone određene prepreke. Ako je prisutna velika inflacija teško će se ko sa strane odlučiti da ulaže kod nas. Sada smatraju da postoji velika nesigurnost i da nema izgleda za visoku zaradu na uložena sredstva. Dosadašnji Zakon o svojinskoj transformaciji više motiviše radnike za inovacije i primenjena istraživanja, više podstiče stvaralaštvo domaćih stručnjaka. Kada preduzeće postane većinsko vlasništvo strane firme onda se gasi interesovanje i ne obezbeđuju se sredstva za istraživanje u domaćim preduzećima. Bez razvijanja misaonog procesa u preduzećima nema napretka. Glavni činilac u razvoju je znanje. Svima nam je jasno da se mi ne možemo nositi sa najbogatijim zemljama u fundamentalnom istraživanju, gde se izdvajaju ogromna sredstva na nivou države i čiji pronalasci ne mogu odmah da se primene. Međutim, ne možemo zapostaviti primenjena istraživanja u preduzećima, gde su potrebna manja sredstva i čija su saznanja tako reći odmah primenljiva. Bez ovoga samo bi još više tehnološki zaostajali, a naše stručnjake školovali za inostranstvo, sa nesagledivim posledicama za budućnost zemlje. Ne plašimo se da radnici i ostali građani kada postanu vlasnici preduzeća ovo neće shvatiti. Shvatiće to oni i te kako. Ta preduzeća oni doživljavaju kao svoja i kao svoju kuću. Shvatiće da se akumulacija za finansiranje razvoja i investicije mora obezbediti u prvom redu iz domaćih izvora. Poštovani poslanici, kada je Predlog ovog zakona postao dostupan javnosti videlo se kako su reagovali i kako reaguju radnici. Opravdano.Neće radnici dozvoliti da im se ugrozi pravo i da ne postanu većinski vlasnici preduzeća sa očekivanjem da Vlada povuče predlog i sa preporukom da se prema postojećem zakonu ubrza postupak svojinske transformacije i u najvećem delu završi do kraja ove godine.
Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin. Oprostite, pre nego što počnete (predsednik se obraća poslaniku Živadarki Dacin, koja je izašla za govornicu) bilo je zahteva da se utvrdi kvorum. Samo momenat. Molim vas da onda to učinimo. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice. Da li da još malo sačekamo. Da li ste svi postavili svoje kartice ili da pozovemo narodne poslanike da uđu? Moramo sačekati da vidimo da li ima kvorum. Molim vas, da ne dobacujete. [[Žamor.]] Radićemo, samo da se malo upristoje narodni poslanici. Molim vas da pozovete narodne poslanike da uđu u salu. Ništa, napravićemo pauzu, pa ćemo raditi do jutra, meni ne smeta ako to vama odgovara, ali vi žurite na slavu doduše, pa ako .... ne nemorate. Sačekaćemo. Izvinjavam se, ali moramo sačekati [[neki poslanici traže pauzu]] Bićemo strpljivi još malo. Evo, možemo nastaviti sa radom. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, svojinska transformacija je pravo i korist svih zaposlenih, penzionera, bivših radnika i građana. Jedna od najbitnijih odrednica privrednog sistema zemalja u tranziciji je svakako vlasnička transformacija. Sigurno je da tu postoji jedna velika bojazan da praktično dođe do uništavanja efikasne privrede, pogotovo ako dođe do rasprodaje najosnovnijeg resursa, a to je tržište, što za posledicu može imati da se do tada efikasna privreda minimizira ili pak ugasi. Zato, važeći Zakon o svojinskoj transformaciji treba podržati i sugerišemo ovog puta da se on ne obustavlja. Ima niz dobrih strana i prednosti koje važeći zakon sadrži u sebi, a to je sticanje prava na besplatan upis akcija, upis akcija sa popustom i bez, od strane zaposlenih, penzionera, bivših radnika i građana, čime stiču pravo na upravljanje i raspodelu divedende i isključuje praktično svaka mogućnost odlučivanja izvan preduzeća. Važeći zakon svojinsku transformaciju praktično tretira kao proces u vremenu trajanja od pet godina, čime praktično štiti nekontrolisane poremećaje vlasničke strukture na štetu zaposlenih i to tako što se besplatne akcije u prvoj godini dele u visini od 10%, druge i treće 20 i četvrte i pete 25%. U ovom slučaju, nije izražen večiti antagonizam zaposlenih i akcionara, koji je karakterističan za kapital - odnos, te je odnos upravljačke i rukovodne strukture interesno povezan, jer većinsko pravo na upravljanje pripada zaposlenima. Ostvarujući ovo pravo na upravljanje, zaposleni zadržavaju mogućnost vođenja socijalne i stambene politike, politike solidarnosti i drugih vidova zaštite, te se na taj način povećava standard i radnika i penzionera, u celosti artikulišu, uvažavaju i promovišu interesi i potrebe zaposlenih, penzionera i bivših radnika, čime se zadovoljava socijalna pravda i dosledno poštuje princip minulog rada i realnog doprinosa preduzeću. Odnos revalorizacionog koeficijenta i važećeg kursa je izuzetno povoljan i čini procenjenu vrednost kapitala u dinarima dostupnu zaposlenima i pruža mogućnost kompletnog otkupa. Najavljene promene donose čitav niz nepovoljnosti, posmatranih sa aspekta i zaposlenih, i samih preduzeća. Prvi i osnovni je da se u samom startu stavljaju u neravnopravni položaj preduzeća koja su ušla u ovu transformaciju i ona koja to za sada još nisu učinila. Zatim se uvodi sistem vaučera, znači, ukidaju se besplatne akcije, akcije sa popustom ili bez, što praktično zaposlenog u svakoj firmi dovodi u ravnopravni položaj sa građaninom, tj. ukida se pravo preče kupovine. Pravo preduzeća se potpuno gubi i svodi se samo na mogućnost iniciranja strateškog partnera. O prodaji preduzeća strateškom partneru odlučuje Vlada, čime je poništena dobra sadašnja mogućnost autonomnog odlučivanja o transformaciji. Prodajom preduzeća uticaj zaposlenog se minimizira, zapravo i ne postoji, što će za posledicu sigurno imati otpuštanje velikog broja radnika. Bitno se smanjuje ili potpuno anulira uticaj zaposlenih na visinu zarade, budući da kapital - odnos i sve ono što sa njim dolazi podrazumeva i formiranje tržišta radne snage, koja funkcioniše na tržišnom principu, pa tako i cena radne snage prvenstveno zavisi od ponude i tražnje na tržištu. Praktično, to znači da će sigurno doći do smanjivanja ličnih dohodaka u preduzećima gde su oni momentalno znatno iznad proseka, odnosno, doći će do njihovog uprosečavanja, jer je siguran profit osnovni interes svakog vlasnika i svaka davanja moraju da budu svedena na minimum. I ono što smatram da je jako važno, to je da je potpuno isključena mogućnost rešavanja stambenih, socijalnih i nekih drugih pitanja iz raznih oblasti života i rada zaposlenih. Hvala lepo.
Ima reč narodni poslanik Rade Bajić.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, odmah po dobijanju materijala, odnosno ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o transformaciji, zaista sam učinio veliki napor da čujem mišljenje onih koji se najviše interesuju za ovaj zakon, a to su radnici i sindikati. To bi se moglo svesti na nekoliko osnovnih činjenica, ta njihova mišljenja, koja u stvari samo potvrđuju moje ili nadograđuju u nekim segmentima. Prvo, da je suspenzija jedan ishitren potez, koji će imati značajne posledice po prava zaposlenih radnika, građana i drugih lica, koja će učestvovati ili koja su učestvovala u transformaciji svojine. Drugo, ako je i bilo nekih indicija da je došlo do nekih proceduralnih grešaka kad je u pitanju svojinska transformacija i ako je bilo nekih diskutabilnih procena kapitala, to uopšte nisu razlozi, niti ima ijedan utemeljen razlog da se suspenzija Zakona izvrši, pogotovu što postoje svi pravni mehanizmi da se, ako je bilo diskutabilnih procena, one isprave i dovedu u red. Takođe se provlači tvrdnja da je sadašnji Zakon o privatizaciji u stvari bio jedna kočnica ulasku stranog kapitala i stranih ulagača. To, jednostavno, nije tačno. Svi dosadašnji pozitivni zakonski propisi, pre svega mislim na Zakon o preduzećima, Zakon o ulaganjima stranog kapitala, jednostavno daju mogućnost da u dokapitalizaciji, ponavljam, dokapitalizaciji koja je vrlo značajna za preduzeća, za zaposlene i za državu, jer strani ulagač neće ulaziti u ranije stečeni kapital, već će svojim dopunskim sredstvima omogućiti jednostavno da preduzeće posluje pod mnogo povoljnijim uslovima i da postane većinski vlasnik. Ovo pogotovu ako se zna da veliki deo kapitala u prvom krugu, tzv. besplatnom krugu, nije jednostavno iznet na tržište, odnosno nije potrošen i ostaje veliki kapital u koji mogu da ulažu stranci. Pored toga, veliki kapital je uložen u Republički fond i Akcijski republički fond, i takođe taj fond može da služi jednostavno kao roba na tržištu, gde će stranci moći, a i ostali, da učestvuju u njegovoj kupovini. Obaveznost privatizacije je jedno pitanje koje je vrlo diskutabilno i na koje radnici imaju veliku skepsu, iz razloga što se to pogotovu odnosi na radnike koji su u malo lošijim preduzećima, preduzećima koja suopterećena dugovima, preduzeća sa gubitcima, koja imaju velike neizmirene obaveze prema poveriocima i prema radnicima. Oni se pitaju, s obzirom da nisu u ravnopravnom položaju i nisu dovedeni na isti nivo sa mnogim preduzećima - šta će biti sa njima, da li će kod njih doći tzv. špekulativni kapital stranca, koji će u stvari pretvoriti ta preduzeća u svoju infrastrukturu i svoja skladišta za neke njihove robe, a radnike samim tim ostaviti bez posla? To prevashodno, jer oni ne znaju da li će u nacrtu novog zakona biti određena stabilna sredstva i stabilni izvori finansiranja za njihove potrebe, odnosno za zbrinjavanje tih radnika, kada ostanu bez posla. I na kraju jedno vrlo značajno pitanje - a mi to svi znamo, da smo mi socijalno tržišna privreda i da tajmomenat mora ostati, jer jedno stabilno preduzeće i jedna jedinica lokalne samouprave, vi svi znate šta znači i koliko znači za to jedinstvo lokalne samouprave. Ono ne samo da zbrinjava radnike i njihove porodice, već zbrinjava i svu okolinu i svo stanovništvo te lokalne jedinice. Ono pomaže sport, sportske kulbove, pomaže kulturu, pomaže klubove penzionera, pomaže razne druge organizacije, a kad stranac uđe u to preduzeće, jednostavno njega više neće interesovati ni okolina, ni sportski klubovi, ni kultura, ni unapređenje životne sredine ili standarda stanovništva koje živi u toj lokalnoj jedinici. Toliko i hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Nešović.
Uvaženi gospodine predsedniče, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni članovi Vlade, svojim prvim predlozima zakona koje je uputila Vlada Skupštini na usvajanje Vlada je pokazala kako će u ovoj zemlji i na koji način ubuduće da vlada. Predlogom zakona o izmenama Zakona o vlasničkoj transformaciji, posebno datim obrazloženjem o razlozima za njegovo donošenje, Vlada je ispoljila izuzetnu aroganciju, javnosti je jasno dokazala koliko joj je stalo i koliko uvažava veliki broj zaposlenih radnika i najšire kategorije stanovništva. U svom osvrtu na dostavljeni Predlog poći ću od datog obrazloženja, jer ono zapravo najbolje odslikava sadašnje i buduće stanje i poteze nove vlasti o ovom veoma važnom zakonu. U obrazloženju razloga za izmenu postojećeg Zakona koji je donela prethodna, socijalistička vlast, prvo se izražava strah da bi njegovom primenom zaposleni u preduzeću mogli da postanu većinski vlasnici. Drugo, da bi se otežala koncentracija kapitala i onemogućilo stvaranje efikasne i upravljačke funkcije, takvi razlozi ne samo što nisu prihvatljivi i osnovani, već su suprotni osnovnoj logici same privatizacije. Po važećem zakonu, po pravilu, odluku o potrebi privatizacije donose zaposleni radnici, a pravo na dobijanje besplatnih akcija i akcija sa popustom imaju zaposleni, pod kojima se podrazumevaju i penzioneri, poljoprivrednici koji su osigurani, takođe koji su i neosigurani. Imali ičeg normalnijeg i prirodnijeg da neko ko je stvarao taj kapital postane i vlasnik dela tog kapitala? Navodna zabrinutost za neravnopravan položaj omladine, nezaposlenih i zaposlenih van državnog i društvenog sektora su providne političke, rekao bih proizvoljne političke ocene, koje su i predlagaču jasne, jer je svima jasno i logično da onaj koji nije učestvovao u stvaranju tog kapitala ne treba ni da raspolaže sa tim kapitalom. Dalje se u obrazloženju govori da se primenom starog zakona otežava koncentracija kapitala i na duži rok odlaže mogućnost efikasne upravljačke strukture. Kakve neistine, a ja bih rekao i cinizam. Jasno je svakome da zaposleni, kao mali ili sitni akcionari, kroz akcijske fondove ili druge oblike organizovanja neminovno vrše ogromnu koncentraciju kapitala i da će sada kao većinski vlasnici u preduzeću i te kako voditi računa o efikasnoj upravljačkoj funkciji, angažovanjem dobro osposobljenih i obučenih menadžera. Očigledno je da Vlada želi da državni i društveni kapital bude koncentrisan kod nekog drugog, a ne kod onih koji su ga stvorili i koji će u tom slučaju ostati samo najamni radnici u tom preduzeću. Još su smešnije poruke i argumenti pojedinih lidera i ministara u medijima da je radnicima bolje da imaju veću zaradu i platu nego skoro bezvredne akcije. Ako su akcije tako bezvredne zašto ih radnici ne mogu imati u većini i ko to treba da bude njihov vlasnik da bi radnicima obezbedio bolje zarade? Zato je očigledno da ovim predlogom izmene zakona gube radnici, gube zemljoradnici kao stvaraoci kapitala, a dobijaju moćni pojedinci. To će biti osnovna sadržina budućeg zakona koja se najavljuje u roku od šest meseci. Šta se dakle menja suštinski predloženim zakonom? Ukida se pravo samo za momenat na autonomnu transformaciju i time pravo zaposlenih da mogu odlučivati o transformaciji. Pošto vreme ističe skratiću diskusiju i molim narodne poslanike da se ovaj predlog zakona ne usvoji i da iz ovih razloga koje sam rekao, u cilju zaštite interesa najširih slojeva stanovništva, bez obzira na stranačku pripadnost, shvate opasnost predloženih rešenja, uvaže mišljenje ne samo većine zaposlenih i njihovih sindikata, već i celokupnog javnog mnjenja, te da neće prihvatiti ponuđeni koncept izmene zakona.
Reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković, zatim narodni poslanik Stanko Kovačević.
Poštovano predsedništvo, cenjene koleginice i kolege narodni poslanici, dozvolite mi da vam se obratim u dozvoljenom mi vremenu, mada znam da ćete na moje obraćanje iz čisto DOS-ovske partijske discipline ostati nemi i gluvi, te da me "nećete razumeti" ili ćete me praktično razumeti koliko i ove reči izgovorene u mom izvorno - leskovačkom dijalektu - njetnja Benča dokaraja lojtre vrljike - ali ako vi, koleginice i kolege narodni poslanici, objasniću vam na kraju šta je to, niste razumeli ovo "njetnja" itd. siguran sam da su birači i radni ljudi Jablaničkog i Pčinjskog okruga od Brestovca do Preševa, kao i gospodin ministar, razumeli ove reči njihovog lješnjaka i da će razumeti i shvatiti i ostalo što želim da kažem u vezi Predloga zakona o izmenama i dopunama i maltene ukidanja Zakona o svojinskoj transformaciji. Zato se ja u prvom redu obraćam njima, poštovani birači, radnici, omladino juga Srbije, penzioneri, seljaci, predložena izmena Zakona svodi se na to da Vlada Republike Srbije samo dvadesetak dana posle izbora pokušava da u postojećem Zakonu o privatizaciji ukine autonomnu transformaciju i privatizaciju i time poništi sva vaša prava, a prava Vlade ostavi i čak proširi do usvajanja novog zakona. Sve firme koje su ispravno po Zakonu počele, a u Jablaničkom i Pčinjskom okrugu je njih više od 40 izvršilo urednu procenu kapitala i timezapočelo proces svojinske transformacije, samo su proglašene nesposobnim i nenadležnim da odlučuju o svojoj sudbini, ali Vlada nije. Ona je uz prava koja je imala u prethodnom zakonu, zakonu koji suspenduje, sebi dala pravo da može bez ikakvih kriterijuma prema posebnom programu izvršiti transformaciju i u preduzeću koje naknadno sama odredi. Ne čini li vam se, poštovani južnjaci, da je ovim Vlada upravo rezervisala pravo sebi da u ovom vakumu, do donošenja novog zakona, ne propusti eventualno dobru priliku da udomi neku firmu do koje joj je stalo, a koja nije bila predviđena u posebnom programu. Ako je Vladi zaista stalo do toga, kako kažu u obrazloženju ukidanju autonomne trasformacije, što nisu bili sagledani omladina i nezaposleni, to nije u potpunosti tačno, jer su oni bili sagledani kroz onaj deo prodaje deonica u drugom krugu, gde bi tržište rada dobilo 25% uplaćenih sredstava, a moglo je uz radnike, penzionere i seljake priključiti i njih, pa se ne bi dobijalo 400 nemačkih maraka po godini, nego bi to bilo verovatno između 300 i 350. Osnovni razlog je da oni, koji su stvarali ovih pedeset godina, gotovo ne dobiju onih prosečnih 8 do 10.000 nemačkih maraka, koliko bi vrednost besplatnih deonica prosečno dobio svaki zaposleni, penzioner i seljak na jugu Srbije, gde je prosečan radni vek20 godina. Zato, poštovani mojijužnjaci, podignite svojglas protiv ukidanja ovog zakona, jer ćete njegovim usvajanjem izgubiti za svaku godinu rada po 400 nemačkih maraka besplatnih deonica, koje bi vrlo brzo mogli da iznositena tržište hartija od vrednosti i prodate ih kad vam zatreba. Od dvadesetak firmi Jablaničkog okruga, samo će "Graditelj" i "Radan" moći da završe privatizaciju, jer su već krenuli sa prvim krugom i davanjem deonica,a u Pčinjskom okrugu tu sreću imaju samo "Simpo", "Jumko" i "Zavarivač". Sve firme privatizovane po ovom zakonu su veoma uspešne, pa se vidi da nema straha zbog tog zakona. Na kraju, pozivam rukovodstva iz svih firmi sa mog područja da na praktičan i egzaktan način objasne svojim radnicima da je jedini razlog što se ranije nije išlo u izdvajanje deonica samo procenjeni kurs nemačke marke od šest dinara. Da je to tako, molim vas, samo da me pažljivo saslušate, reći ću vam to kroz brojke, ne imenujući tačno firmu, a gospodin ministar Vlahović će se možda setiti o kojojfirmi je iz Leskovca reč, jer je firma u kojoj je on od jula prošle godine generalni direktor "Diloj tuš", ne znam da li sam ga baš pravilno izgovorio, radila procenu kapitala u aprilu 2000. godine za ovu firmu. Ako je procenjena vrednost kapitala te firme na dan 31.12.1997. godine iznosila sto miliona nemačkih marka, a naravno govorim hipotetički, a vrednosti su prava tajna, ali je odnos taj koji će se videti uz kurs od 3,3 dinara za jednu nemačku marku. Na kraju 1999. godine, uz koeficijente revalorizacije koji su se primenjivali i kurs od šest dinara, vrednost te firme iznosila bi 118 miliona nemačkih maraka. Danas, uz odgovarajući koeficijent revalorizacije, realni kurs od nemačke marke od 30 dinara, vrednost društvenog kapitala ove firme iznosila bi 27 miliona nemačkih maraka. Ova vrednost bi sada bila raspoređena ovako, 2,7 miliona ili 10% Fondu za invalidsko i penzijsko osiguranje....
Molim vas, prekoračili ste dosta vreme.
Kada se ova računica pogleda, onda je svakome jasno koliko bi ovi ljudi i svi koji bi kupovali akcije ove firme bili oštećeni da su kupili akcije kada je nemačka marka bila 3,3 ili 6 dinara. Zato molim sada na kraju i sindikate u svim firmama na jugu Srbije da se isto onako kako su se o zakonu izjašnjavali u procesu ulaska u transformaciju i sada kažu svoju reč u cilju zaštite svojih prava. Ako je imperativ Vlade da se mora doneti novi zakon o privatizaciji, jer zaboga kod nas istorija počinje uvek samo od nas, onda je jedino normalno i logično zakonski ispravno da se ispoštuju firme koje su kod privrednog suda prijavile overene procene kapitala, jer su time praktično i ušle u proces svojinske transformacije. Opet, u leskovačkom dijalektu, pošto kod nas postoji četvrti stepen poređenja, dibidus na kraju, poštovane moje kolege, poslanici DOS-a ako me niste do sada razumeli, pa ćete glasati za usvajanje izmena ovog zakona, da vam bar razjasnim onu moju rečenicu sa početka: njetnja Benča dokaraja lojtre na vrljike, a to vam znači, na mom čistom leskovačkom, malo pre ili juče, ili prekjuče, ili pre desetak, dvadesetak dana, ili pre mesec dana, gospodin Benča je doterao jedna kola drva za grejanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Stanko Kovačević, posle njega narodni poslanik Lazar Marjanski.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, mislim da je Vlada Republike Srbije učinila pravi potez davanjem predloga ovog zakona Narodnoj skupštini na usvajanje, jer će time na najbolji način zaštititi interese radnika i na najbolji način zaštititi radnike od nove pljačke, zamišljene u centralama socijalista i JUL-a. Zašto to govorim? Upravo, događaji u poslednja dva meseca i ovoliki otpor poslanika SPS-a za ovom govornicom najbolja su potvrda tog, jer kada su gospoda SPS-ovci, JUL-ovci, a i radikali videli da trajno gube vlast i podršku naroda Srbije, brže-bolje su izdali naloge svojim direktorima da odmah krenu u privatizaciju, jer im je to poslednja šansa da još nešto opljačkaju od ovog naroda. Upravo za ovom govornicom, svojim zalaganjem za neprihvatanje ovog zakona, to i potvrđuju, jer radnici su duboko svesni činjenice da 60% besplatnih deonica, koje im pruža prethodni zakon o vlasničkojtransformaciji, ne vredi ama baš ništa,jer sve dotle dok njihovo preduzeće ne bude radilo i stvaralo novu vrednost, ni te deonice ne vrede ništa. Obrazloženje predlagača je trebalo da da još jednu komponentu. A, to je, ako je Vlada Srbije rekla, a i mi smo svesni da bez ulaganja stranog kapitala nemamo ni minimum šansi da se pokrene proces oživljavanja privrede u ovoj našojzemlji, pa je onda valjda nelogično očekivati da će bilo ko iz inostranstva doći i doneti kapital da ga uloži u ona preduzeća u kojojpostojeći radnici imaju većinsko pravo odlučivanja. Onaj koji donese pare ne može odlučivati ništa o tome.To je apsolutno nelogično. U tom je razlog zbog čega je trebalo ovaj zakon doneti. Još nešto, ja ću sada da kritikujem i Vladu, jer je u zadnjih nekoliko dana, ne znam iz kojih razloga, uplašena pretnjamaSocijalističkog sindikata Srbije na čelu sa gospodinom Smiljanićem, da će ako Vlada ne povuče zakon, organizovati generalni štrajk. Pa, tajsocijalistički sindikat nije u stanju da pokrene nekoliko hiljada radnika, a ne kamoli nekoliko stotina hiljada radnika, koliko je neophodno da ozbiljno zapretistabilnosti jedne Vlade. Vlada je učinila grešku, jer se pretnjom pucanja iz prazne puške na neki način uplašila, delimično ublažila predlog svog zakona. Nije trebala odustati uopšte od opšte intencije zakonskog predloga. Crveni dušebrižnik interesa radničkeklase izađe za ovu govornicu i zavapi, milion radnika u Srbiji ostaće bez besplatnih deonica ako ovaj zakon stupi na snagu. Nije zavapio on za interesima milion radnika, on je zavapio za interesima rukovodne i upravljačke strukture u privredi, na čijem čelu sede socijalisti, julovci i još poneki mafijaši,jer znaju da ovim zakonom više nemaju nikakve šanse da nastave pljačku ni naroda ni radničke klase. Hvala vam [[aplauz]] Drago mi je što i radikali aplaudiraju.
Replika gospodina Ivkovića.
Zahvaljujem se gospodinu predsedavajućem, koji je procenio da imam pravo na repliku. Želim samo da izvestim govornika, prethodnika za ovom govornicom, da od 5. oktobra mnogo malo ima dobrostojećih preduzeća u kojima su socijalisti na vlasti, jer su krizni štabovi DOS-ovski, DOS-ovska inkvizicija je preuzela vlast, upravo tamo gde su bogata preduzeća. Da krenemo od "NIS-a", pa da ne pričam dalje. Prema tome, da se zna, krizni štabovi su baš mirisali da se ide tamo gde ima dobrostojećih kapitala. Želim samo da kažem, mislim da smo za ovom govornicom raščistili, a očekujem da će gospodin ministar Vlahović biti kolegijalan prema gospodinu Oskaru Kovaču, pa da će potvrditi da je tri hiljade i nešto procena izvršeno, autonomna, a stajalo je zbog toga što je vrednost marke bila na šest dinara. Onog trenutka kada je vrednost marke prcizirana u svojinskoj transformaciji na 30 dinara, tada je krenula svojinska transformacija. Međutim, pošto su ovde rečene optužbe i govorilo se da neko brani radnike i bez razloga da brine o sebi, da ponovim kratko - ovaj predlog zakona je u totalnoj suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije, od člana 57. do člana 64., sa Saveznim ustavom takođe, koji garantuje potpunu autonomiju preduzeća. Ovaj zakon ukida pravo radnicima, penzionerima i poljoprivrednicima na besplatne akcije i tvrdim da će milion radnika, zahvaljujući ovom zakonu, ostati bez ostvarivanja prava na besplatne akcije. Kada je u pitanju ulaganje stranog kapitala, ovaj zakon upravo pruža prostor za ulaganje stranog kapitala, ali sa merom ne na onaj način kako je viđeno u zemljama bivšeg Istočnog bloka, gde je kupovano tržište, zatvarane fabrike, a radnici otišli na ulice.
Reč ima narodni poslanik Stanko Kovačević.
Ponovo crveni dušebrižnik izađe za ovu govornicu da se brine o interesima radničke klase i kaže da su od 5. oktobra DOS-ovci na čelu najboljih stojećih firmi, a pogledajte današnje novine i vidite koje su firme u zadnjih 10 dana krenule u proces vlasničke transformacije i da li je ijedan predstavnik DOS-a direktor firme. Kada ste se toliko brinuli za interese radničke klase, gospodine Ivkoviću, i poruka predsedniku Socijalističkog samostalnog sindikata, zašto se unazad tri do pet godina ne organizovaste i ne pozvaste radnike Srbije da zahtevaju vlasničku transformaciju da bi makar imali te bezvredne papire, nego ste se setili u ovom trenutku, kada vam preti prilika da vam zauvek budu zatvorena vrata pljački. [[Aplauz u sali.]]
Gospodin Ivković ima maksimalno pravo na repliciranje.
Treba imati razumevanja prema onima koji gledaju očima gde crvena boja dominira, a država se ne može voditi crvenom bojom u očima od sujete i želje za osvetom. Želim da podsetim one koji su u ovoj sali, da je teško bilo razmišljati krajem 1997. godine, nakon konferencije na Kritu, kada je krenula organizovana akcija na Kosovu i Metohiji, o svojinskoj transformaciji. Teško je bilo razmišljati 1999. godine o svojinskoj transformaciji, kada su agresori uništavali 18% ove zemlje, mislim na proizvodne kapacitete. Zamislite vi kako izgleda sada "Zastava" u Kragujevcu, koja je doživela direktno bombe i o kakvoj svojinskoj transformaciji "Petrohemije" i Azotare treba da razgovaramo, pa dalje o preduzeću "14. oktobar", tu je i "Sloboda" iz Čačka, i, draga moja gospodo, ogroman kapital je uništen i mi smo bili prinuđeni da obnavljamo prvo zemlju, a ta agresija je bila urađena zbog vas, da bi socijalne tenzije bile kakve jesu i da bi vi što lakše došli na vlast.
Tomislav Nikolić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka nijednom direktoru nije rekla da uđe u proces privatizacije u poslednjih nekoliko meseci, za šta smo optuženi sa ove govornice, a postoji možda razlog ovoj ubrzanoj privatizaciji u poslednjih nekoliko meseci zato što se saznalo da je zakon pisao ministar Vlahović. Onda direktori kažu - čim je taj ministar i sada ministar, a on je pisao taj zakon, to je sigurno jedan dobar, pošten i čestit zakon, to je zakon koji će svima vratiti ono što su ulagali u preduzeća. Nisam čuo za ovom govornicom, izuzev optužbi da se u poslednjih nekoliko meseci vrše privatizacije, nisam čuo šta se to loše dešava u toj privatizaciji. Lako je izaći i reći ovde - hoćemo da zaustavimo ovo što je ušlo za poslednjih mesec dana u svojinsku privatizaciju. Ušli su u privatizaciju po zakonu koji važi. Ja sada samo hoću sa ove govornice da čujem razlog zašto da zaustavimo privatizaciju, pa neka je i hiljadu preduzeća u poslednjih mesec dana ušlo u prvi krug. Mene interesuje razlog, šta se to krade i pljačka? Ako se radi po zakonu i to rade četiri firme, kojima je preduzeće gospodina ministra izvršilo procenu kapitala, i hoću da znam da li je ukrao onaj koji je vršio procenu kapitala i da li je zakon takav da pogoduje da se krade i za to će da odgovori ministar Vlahović, koji je pisao taj zakon. Zašto Vlada zaustavlja privatizaciju koja je enormna u poslednjih mesec dana, verovatno da jeste i čitam u novinama da mnoge velike firme objavljuju poziv za upis, ali zašto da zaustavi. Samo zato što je ovo oblik privatizacije, a valjda nam je to svima cilj ili zato što imamo novi model? Da glasamo i mi ovde da se zaustavi, ali da čujemo koji je to novi model? Dovodite nas u situaciju da glasamo da se sve živo u zemlji zaustavi dok se vi ne dosetite kako da sve živo krene. Ne može. U jednoj zemlji postoji red vožnje. Svakog jutra automobili moraju da prolaze raskrsnicom i kroz semofore, isto tako mora da se zna da li je dozvoljeno na crveno svetlo ili na zeleno svetlo. Privatizacija mora da se izvrši i zakon mora da postoji. Ponavljam, dnevni red je apsurdan, mi ukidamo zakone i ostavljamo ih da važe dok ne donesemo nove zakone. Ovo se nije dešavalo ni u vreme kada su socijalisti najgore vodili ovu državu, nije se dešavalo, ali vi uspeste za mesec dana da ih dovedete u strepnju da li ćete biti gori od njih ili nećete?
I najzad reč ima gospodin ministar Vlahović.
Vrlo kratko ću, tačno je da sam učestvovao u radnoj grupi, ali ne za pripremu zakona, već za izradu metodologije za procenu vrednosti. Vodio sam tu grupu i time se ponosim. Što se tiče razloga zašto smo doneli ovaj zakon, odnosno predložili ovaj zakon, ja sam bio vrlo jasan - razlozi nisu ubrzane privatizacije, već koncept privatizacije koji se apsolutno ne uklapa u nešto što se zove privatizacija kao sredstvo za preduzimanje ekonomskih reformi. Molim vas, niko ne govori o poništavanju privatizacije, o bilo kakvim retroaktivnim merama, već govorimo o tome da nam privatizacija ne može omogućiti početak ekonomskih reformi. U ekonomiji nema besplatnog ručka. Kada te firme odu sve dublje i dublje, kad budu počele da tonu, hoće li akcionari izvaditi pare, koje nemaju, iz svojih slamarica i doneti, investirati u svoje preduzeće za njegovo prestrukturiranje. Molim vas, konceptulano insajderska privatizacija ne može da obezbedi početak ekonomskih reformi. Zato je neophodno zaustavljanje daljih autonomnih transformacija, bez diranja u prethodno stečena prava.
Ima reč narodni poslanik Lazar Marjanski, a posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Hteo bih samo par reči da kažem ovom gospodinu što je bio ovde, koji je bivši crveni, sad je ovde pod ovim, da li ima lopova u DOS - u ili u SPS - u, to je vaša stvar. Radikali nisu dali ni jednom direktoru nalog da ide u transformaciju, jer jednostavno, imaju samo jednog direktora u Srbiji. To samo da znate. Hteo bih vama, ministre, da postavim konkretna pitanja. Interesuje me, kod procene kapitala koja je vršena od zvanične kuće koja je ovlašćena i dala je procenu da preduzeće vredi 10 hiljada dinara. Upravni odbor i Skupština preduzeća povećali su taj kapital na 12 hiljada dinara. Rešenje koje je dobijeno od Direkcije je glasilo na 10 hiljada dinara. Zato vas pitam, da li je rešenje Direkcije punovažno, u smislu da ako se bude vršila revizija, jer je firma procenila da je procena kapitala koju je vršila zvanična kuća, malo. Pitao bih vas još nešto, šta je sa osnovnim sredstvima koja nisu ušla u procenat kapitala, a to su sredstva npr. firmi koje su radile u inostranstvu, pa im je ostalo tamo mašina i ostalo, i sredstva, koja su pod sudom. Imamo isto tako ostala sredstva koja se nalaze pod sudom i koja ne mogu godinu - dve dana da pripadnu firmi. Da li će se prilikom revalorizacije tih sredstava i firmi kod tog procenta kapitala uzeti u obzir i ta sredstva? Još jednom bih vas pitao, vaša vizija o budućem zakonu o vlasničkoj transformaciji, da li će biti slična kao što je ona u Rumuniji, Mađarskoj ili potpuno nešto novo.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Stevo Dragišić je sledeći.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim odredbama predloženog zakona sve se više država meša u privredne tokove preduzeća, čime će delovati planski, kao i u vreme komunizma. Sve je rešavano nekada u komitetima, a sada će da se rešava u DOS-ovim centalama. Neće odlučivati oni koji su stvarali dobra i preduzeća, odlučivaće oni koji se nalaze na vlasti. Neko će ovde profitirati, doći će neki biznismeni - prevaranti i mafijaši iz inostranstva, koji će po povoljnim cenama da steknu pozicije i da na taj način pribave kapital bez ikakvog pravnog osnova. To im se pruža prilikom predlaganja i ugrađivanja odredaba određenih u Predlogu ovog zakona. Samo 30% radnika će ostati u firmama. To su procene stručnjaka, a i vaše su to procene, a 70% radnika naći će se na ulicama. Doći će oni u preduzeća, koji nit su luk jeli, nit su luk mirisali, nit su orali ni kopali, ali će na jeftin način moći da dođu i do kapitala. To je slučaj u okruženju bio, pa mislim da ste mogli da naučite nešto i na primeru Rumunije, Bugarske, Makedonije, Mađarske. Videćete da su radnici ojađeni ovakvim načinom privatizacije. Ukidaju se besplatne deonice radnika, 15% treba da ostane, a ostalo da ide na tržište i da proda Vlada. Vlada će biti ta koja će da trguje sa stečenim pravima radnika, koja su sredstva i preduzeća stvarali. Iz diskusije socijalista vidi se da im teško pada što će da izgube pozicije i privilegije koje su ostvarivali pojedinci, zahvaljujući Đinđićevom zakonu, kojeg su socijalisti u to vreme oberučke bili prihvatili. Sada se vodi oštra borba između socijalista i DOS - ovaca, ko će steći veće privilegije u preduzećima koja su ostala da se transformišu. Jedino SRS traži da privatizacija bude obavljena isključivo po Ustavu. A, šta kaže Ustav Republike Srbije. Neće biti sporno, kontrolišite me, gospodine predsedniče. U članu 55. Ustava Republike Srbije piše sledeće: - "Ekonomsko i socijalno uređenje zasniva se na slobodnom privređivanju u svim oblicima svojine na jedinstvenom tržištu robe, rada i kapitala, na samostalnosti preduzeća i svih drugih oblika organizovanja, na upravljanju i prisvajanju po osnovu svojine i rada, kao i na pravu zaposlenih i pravu drugih građana na socijalnu sigurnost. Država mora obezbediti jednake uslove zainteresovanim licima". U članu 64. normirano je u Ustavu Republike Srbije, u stavu 3: - "Protivustavan je svaki akt i svaka radnja kojima se stvara ili podstiče monopolski položaj". U ovom slučaju, taj monopolski položaj obezbeđuje nova Vlada, jer će ona da trguje sa dobrima radnika i na taj način će profitirati oni koji budu ovaj zakon i usvajali. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Stevo Dragišić, a neka se pripremi narodni poslanik Stevan Gudurić.
Dame i gospodo, sve poslaničke grupe u ovoj skupštini se slažu da se privatizacija mora obaviti, da se mora obaviti do kraja, da je tu privatizaciju trebalo odavno i završiti i da je privatizacija preduslov oporavka naše privrede. Oko toga nema bitnih razlika u stavovima poslaničkih grupa. Razlika je u načinu sprovođenja te privatizacije. Jedan način na koji je privatizacija skoro privedena kraju, vraćena je na početak pomenutim Zakonom o revalorizaciji društvne svojine koja je privatizovana 1994. godine. Zatim je donet novi Zakon o svojinskoj transformaciji, u čijoj izradi učestvuje ministar, kako reče, da bi se sada primena tog zakona suspendovala. To je praktično posledica ovog zakona o kojem danas raspravljamo, suspenzija postojećeg Zakona o privatizaciji. To znači, do trenutka stupanja na snagu ovog zakona, neće se sprovoditi privatizacija u Srbiji, dok se ne donese novi zakon o privatizaciji. Razlozi za donošenje ovog zakona, koje je naveo ministar, odnosno Vlada odnose se na neka rešenja Zakona o svojinskoj transformaciji. Na primer, kaže se da se preko besplatnih akcija može privatizovati 60% kapitala preduzeća na osnovu čega sledi da samo zaposleni mogu besplatno steći većinsko vlasništvo. To jeste teoretski moguće, ali u praksi se to vrlo retko dešavalo. Koliko znam, u stvari meni ni jedan slučaj nije poznat, a voleo bih da mi ministar iznese koliko ima preduzeća u Srbiji koja su privatizovana, a u kojima su radnici postali većinski vlasnici na osnovu upisa besplatnih akcija. Dalje, kaže se - u odsustvu efikasne kontrole selektivnim informisanjem na ovaj način sprečavaju se ostali građani da realizuju svoja prava, što svakako nije tačno. Građani imaju pravo, imaju mogućnost da izvrše besplatan upis akcija u bilo kom preduzeću u Srbiji, ali u jednom preduzeću. I, tako se njihovo pravo za upis besplatnih akcija konzumira u potpunosti. Oni građani koji su zainteresovani, oni su po pravilu zainteresovani za neko određeno preduzeće. Njih interesuje, recimo, "Jugopetrol" kao profitabilno preduzeće. Interesuje ih možda "Hemofarm", interesuje ih neko drugo profitabilno preduzeće i oni čekaju privatizaciju onog preduzeća koje ih interesuje. A, uglavnom su to preduzeća za koja su ili oni lično vezani ili neko iz njihove porodice. U obrazloženju se dalje kaže, "privatizacija prema važećem zakonu stavlja u neravnopravan položaj omladinu, nezaposlene, kao i građane koji nisu zaposleni u državnom i društvenom sektoru", što takođe nije tačno. Pre svega, pod omladinom se mogu podrazumevati samo maloletna lica. Maloletna lica u izuzetnim situacijama imaju prava iz radno-pravnih odnosa. A, da bi neko ostvario pravo na upis besplatnih akcija mora da ima određene godine radnog staža. Dakle, maloletnici ovde nisu uskraćeni ni na koji način, jer samim tim što su maloletni, što nemaju punu poslovnu sposobnost, oni ni ne mogu steći osnovni preduslov da bi sticali prava za besplatan upis akcija. S druge strane, sve ostale nabrojanekategorije, nezaposleni građani, koji nisu zaposleni u društvenom sektoru, se u zakonu vode pod kategorijom - ostali građani. I, oni, dakle, pod ravnopravnim uslovima mogu sve to da ostvare. Međutim, Srpska radikalna stranka ima primedbe na postojeći Zakon o svojinskoj transformaciji. I mi smatramo da se privatizacija mora brže sprovesti, mora biti efikasnija, sveobuhvatnija, ne sme biti tolio prepreka. Najbolje bi bilo proglasiti svu društvenu svojinu državnom svojinom, pa onda prodavati to kao kada na pijaci prodajete artikle. Međutim, znam da je to nemoguće u tako pojednostavljenom obliku. Mora se voditi računa o mnogo drugih negativnih posledica koje bi iz takve vrste privatizacije proizašle. Ali, slažem se sa vama da se privatizacija mora mnogo ozbiljnije organizovati i da država mora imati mnogo veće koristi od prodaje preduzeća. Ali se ne slažem da je glavni razlog za donošenje ovog zakona o suspenziji privatizacije u Srbiji ono što ste ovde napisali. Glavni razlog je ono što smo upeli da utvrdimo pre nekoliko minuta, darazlog naglog porasta interesa za privatizaciju leži u nastojanju postojećih uprava da zadrže kontrolu nad preduzećima. Dakle, u tome je poenta suspenzije privatizacije u Srbiji. Smatram da je bolje izvršiti bilo kakvu privatizaciju, nego je zaustaviti potpuno, jer vi ste u vašim amandmanima rekli da vam treba šest meseci za donošenje novog zakona o privatizaciji. Sada ministru postavljam pitanje, ovo piše u vašem obrazloženju, piše najdalje šest meseci, to znači da u obrazloženju piše - utvrđuje se rok za donošenje novog zakona o svojinskoj transformaciji, znači, najdalje šest meseci. E, sada, imate li vi spremljen predlog zakona koji ćete izneti na javnu raspravu. Imate. Skratite onda postupak. Dajte predlog zakona da razmatramo na prvoj sledećoj sednici. Da Skupština odlučuje o tome ako ste taj zakon usaglasili, prečistili na DOS-u, na vašim raznim konsultacijama, da skratimo postupak.
Gospodine Dragišiću, opominjem Vas - vreme, sedmi minut je.
Završavam sa dve rečenice. Ako je predlog zakona gotov, iznesite ga pred Skupštinu da ga donesemo, da imamo dobar zakon o privatizaciji, da privatizacija krene. Nemojte da gubimo šest meseci. Jer, ako krenete u javne rasprave, one mogu da traju i godinu dana. U jednoj javnoj raspravi će vam odbaciti predlog zakona, pa ćete doneti novi predlog, pa opet na javnu raspravu, pa iz jedne u drugu javnu raspravu. Ko zna koliko će to trajati. Ova godina vam onda neće biti godina ekonomije, kako je premijer rekao u svom ekspozeu, nego će biti godina javnih rasprava.
Reč ima narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, drago mi je da je gospodin ministar Batić ovde zato što moram kazati jednu rečenicu - da je neprimereno da ministar vređa poslanike, a da to čak i predsedavajući ne primeti, kao što ne primeti u drugom izlaganju da nam drži slovo, u trećem izlaganju ne primeti da kaže da su tu neki narodni poslanici te svoje diskusije naučili u večernjim školama, a diskusije gospodina Batića po televiziji su takve da liči, ako već on može tako da priča, da on nema ni tu večernju. Onda ste u predizbornoj kampanji pričali o brzoj privatizaciji, pa ovde za ovom govornicom pre desetak dana je rečeno da se neće krasti i lagati. Onda ukidate privatizaciju šest meseci. To liči na laganje ili možda imate neki bolji izraz, ali to sve u svemu izgleda tako. Možete kako hoćete kazati, možete ga brisati, to bi bio crveni karton, a onda kažete nije crveni, daćemo vam par žutih, pa opet ne važi. Otprilike na to i liče ovi vaši ekspertski zakoni, s obzirom da smo se naslušali da će sve to rešavati ekspertske vlade, s obzirom da zakoni koje ste vi nama predložili, bar ona prva dva o kojima danas pričamo, su takvi da su predloženi na jednoj strani i da imaju više amandmana nego osnovnog predloga, a ako je to ekspertsko, onda mi verovatno nismo znali šta su eksperti, a ovako još šlag na sve to, eksperti čak predlažu ono što je suprotno ustavu, pa je to onda verovatno još neki viši vid ekspertizma. Time što se zaustavlja sve ono što je normalno počelo, time nanosite štetu i radnicima i firmama i svima onima koji imaju prava po postojećem zakonu. Zatim, jedanput se kaže u članu 2. da se nešto briše, a onda se u članu 4. kaže da se to primenjuje u nekoj drugoj opciji. Ako se nešto jednom obriše, onda se to više ne čita. To bi morali da objasnite. Međutim, mislim da je svima nama jasno jedno, kao osnovno, predlagač zakona ne želi mogućnost da radnici, generacije koje su stvarale preduzeća i fabrike, ostvare pravo do 60% kapitala u preduzećima, jer verovatno imate neke obaveze prema nekome kome ste nešto obećali kada vas je taj dovodio na vlast. To mora da košta. Onda je ovo najjednostavnije, uzeti radnicima, od koga je jednostavnije nego njima. Ja ću vam kazati da bi bilo normalnije da jednu Beočinsku fabriku cementa, iz mesta odakle sam ja, koja traje više od 160 godina i uspešno funkcioniše, funkcionisala je u svakom ratu, sem u NATO-u... ...napravljeno je na zemlji beočinskih seljaka. Valjda i oni imaju nekakva prava, veća od tih belosvetskih hoštaplera. Vi stalno pričate o stranom kapitalu, što apsolutno govori o tome da morate nekom nešto da vratite. Zaštone pričate o domaćem kapitalu? Pa sijaset vaših ima taj kapital u svojim rukama. Ako već nas socijaliste krstite da smo lopovi, ne znam samo ko ti je zaradio to što imaš na sebi, ako si čestit. Pričate - prvi krug važi ovako, pa onda drugi krug može da važi čak i u onom prethodnom zakonu, koji je gospodin Batić izložio ovde. Čak i za lopove i za kriminalce važi zakon, a za ove ne važi. Pogledajte u svojim redovima, a nemate potrebe da se bavite drugima, jer ih imate toliko. Isto tako, ako se učestvuje u pravljenju nečega, pa to onda valja, a kad se nešto promeni, onda to ne valja. Gospodin ministar će se setiti da je njegova firma, između ostalih, uradila procenu građevinske fabrike cementa, istina, za potrebe francuskog "La farža", tako kažu u Beočinskoj fabrici cementa. Vi pogledajte kod vas u firmi, ali ako se kaže da je sijaset tih procena, to je praktično lopovsko, kako se to može provesti, a učestvovala je, gospodine, i Vaša firma.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, ja ću početi citatom iz jednog današnjeg dnevnog lista, citiram: "Ovim zakonom se ne dotiču konceptualna rešenja novog zakona o privatizaciji, već samo želimo da dobijemo na vremenu, da pripremimo dobar zakonski projekat". Ovo su reči resornog ministra za privatizaciju i privredu u Vladi Republike Srbije. Od izbora, 23. decembra prošle godine, pa do konstituisanja ove skupštine 22. januara, na svim sredstvima javnog informisanja, počev od RTS-a, pa preko svih dnevih listova, radikali su optuživani da opstruišu i koče konstituisanje novog srpskog parlamenta. Iako smo insistirali isključivo na poštovanju izborne procedure, lično sam se osećao neprijatno jer sam u jednom trenutku pomislio da je nova vlast sve pripremila i da će u duhu svih obećanja iz protekle dve godine, a naročito u predizbornoj kampanji za septembarske i decembarske izbore, ekspresnom brzinom bukvalno zasuti Narodnu skupštinu zakonskim predlozima, novim idejama i rešenjima. Nažalost, današnji dan ili bolje rečeno predloženi dnevni red i dostavljeni materijal pokazuju da je sve bila samo farsa, obmana naroda i da su sva obećanja bila prazna. Izuzev devet članova Zakona o amnestiji, u ostalim predlozima nema ni jedne nove reči, ni jedne nove ideje. Naprotiv, nova vlast priznaje da ovim predlozima želi samo da dobije na vremenu i da i sada najavljuje da joj je za novi zakon o privatizaciji potrebno šest meseci. Ovaj predlog zakona pravi duboki jaz između onih preduzeća koja nisu i koja su već izvršila privatizaciju ili su u toj meri ušla uproces privatizacije da će ostati van domašaja novog predloga.Na taj način će veliki broj zaposlenih u tim preduzećima ostati oštećen u odnosu na zaposlene u preduzećima koja su već izvršila transformaciju, a treba napomenuti da je ogromna većina radnika upravo u onim preduzećima koja još nisu krenula u proces transformacije. Takođe, nameće se pitanje - šta će se dešavati u narednih šest meseci, ako je to samo šest meseci, do donošenja novog zakona o vlasničkoj transformaciji? Ako se ima u vidu da je od oktobra prošle godine došlo do ogromnog pada proizvodnje, da su stala mnoga preduzeća, koja su za vreme NATO agresije, a i posle agresije, nekako radila, s pravom se može postaviti pitanje - kako će oni koji su već sada na ivici egzistencije preživeti narednih šest meseci? Dame i gospodo, transformacija društvenog kapitala jeste krupan problem i svakako ne može biti idealna, ali, u svakom slučaju, bilo koji model privatizacije je bolji od situacije koju sada imamo, od situacije neizvesnosti i beznađa, koje upravo aktuelna vlast svesno, ili nesvesno produžava. Predložene izmene zakona, sa amandmanom koji je dostavljen naknadno, u prvom članu kaže ovako: "U Zakonu o svojinskoj transformaciji, u članu 6. stav 1. tačka 1., neće se primenjivati do donošenja novog zakona, a najviše, odnosno najduže šest meseci". U današnjem "Blicu", u jednom članku piše ovako: "Na konferenciji za štampu, predsednik Veća samostalnih sindikata Srbije rekao je da je na sastanku održanom u petak dobio usmenu garanciju republičkog ministra za privatizaciju da će se primena izmenjenog starog zakona odložiti najduže za šest meseci". To znači (citiram): "Da će izmenjena tačka Zakona o autonomnoj privatizaciji biti vraćena u funkciju, odnosno da će preduzeća po zakonu moći samostalno da odlučuju o svojinskoj transformaciji, rekao je član štrajkačkog odbora". Očigledno je kolizija između ovog teksta u današenjem "Blicu" i teksta u predloženim izmenama Zakona o svojinskoj transformaciji. Naravno, u ovim predloženim izmenama ne govori se oproduženju važenja postojećeg zakona, već o njegovoj suspenziji. Znači, u narednom periodu neće važiti autonomna transformacija po ovim izmenama. Neko ovde obmanjuje javnost, ili ministar ili novinar "Blica". Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić (odustaje od diskusije). Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Dame i gospodo poslanici, umalo se uplaših da ministar Vlahović nije ovde, vidim, seo je u Đinđićevu fotelju, to nešto znači već, a i moram prvo da pogledam kakav mu je izraz lica, da li se smeje, jer tri sata, koliko traje ova diskusija, non stop se smeje, raspoložen je ministar, i dobro je da čuje šta mi još imamo da kažemo o ovom predlogu zakona. Najpre bih rekla da od svih poslaničkih grupa koje u ovom sada sazivu deluju u parlamentu Republike Srbije, jedino je SRS za proteklih deset godina bila istrajna u tome i zagovarala hitno sprovođenje svojinske transformacije u našoj državi. Podsetiću vas da su poslanici SRS i u Veću građana i u Veću republika u prošlom sazivu tri puta glasali protiv prolongiranja Zakona o obaveznom roku za procenu vrednosti društvenog kapitala. Mi pred sobom imamo zakon koji predviđa da se po već postojećem zakonu stopira privatizaciji kroz izmene i dopune zakona i mislim da je to još jedan dokaz u prilog tvrdnjama SRS, a to je sve očiglednije i za mnoge građane Srbije, da ste vi iz DOS-ovske nesposobne vlasti nespremni da uđete u ekonomske reforme koje ste obećavali. To su bila prazna predizborna obećanja, i da će država, koja je ionako u teškoj ekonomskoj situaciji, sa vama na vlasti biti još neefikasnija, kao i celokupna naša privreda. Znači, deklarativno ste se zalagali u kampanji za privatizaciju, deklarativno ste se zalagali proteklih 10 godina, a danas nemate koncept privatizacije po nekom vašem modelu, sa kritičkim osvrtom i nas radikala na već postojeći Zakon o privatizaciji. Pored toga što stopirate privatizaciju, vi ste doveli radnike preduzeća, koja su u tom fantastičnom talasu, a to je valjda pohvalno, a neki se od vas kritički osvrću na to, rekao je gospodin Vlahović, u fantastičnom talasu, od novembra meseca, 500 preduzeća u našoj zemlji je ušlo u proces svojinske privatizacije po važećem zakonu i mi ne vidimo šta je tu sporno,dakle, doveli ste te radnike iz tih preduzeća koja nisu otpočela sa procesom privatizacije po postojećem zakonu u neravnopravni položaj. I tek kasnije, početkom ove rasprave, došao je ministar Dragan Milovanović, koji je trebao da smiri sindikalce, našli ste kompromisno rešenje, danas ste nam dali amandman i rekli da ćete u roku od šest meseci doneti novi zakon o privatizaciji.Onda je kasnije ministar Vlahović taj rok smanjio na tri meseca i videćemo šta će od svega toga da se desi. Međutim, to još jednom pokazuje vašu nespremnost i nesposobnost da ovaj veoma važan problem u našoj državi rešite, pre svega zbog toga što to nije jedini problem koji ste nesposobni da rešavate, jer svakoga dana se problemi nagomilavaju, sami ih nagomilavate, ovaj je jedan od najvećih, najdelikatnijih, pored eskalacije šiptarskog banditizma i terorizma na jugu Srbije. Poptuno je bilo jasno da je vaš cilj bio u predizbornoj kampanji da nudite prazna obećanja, a pre svega da se dočepate svojih ministarskih fotelja, a danas su one uglavnom prazne. Od sedam potpredsednika Vlade, danas u popodnevnom nastavku zasedanja više nema ni jednog. Sve više ispunjavate uslove svojih zapadnih nalogodavaca posle petooktobarskog puča koji ste izvršili, vi ste preuzeli institucije, mnoga preduzeća, banke u ovoj zemlji, a sada ste nesposobni da danas ovde pred poslanike izađete sa konceptom privatizacije. Period suspenzije privatizacije svakako će biti mnogo atraktivan za većinu vas, odnosno vaših partijskih kompanjona, koji su na takav način ušli u velika preduzeća u našojzemlji. Ja sam danas spomenula neka od njih, a naročito bi to bilo važno i verovatno će biti važno i za samog ministra Vlahovića, imajući u vidu da je on od jula prošle godine, kako je i stajalo u njegovoj pompeznoj biografiji kada ga je Đinđić predlagao za ovaj resor, direktor agencije koja upravo vrši procenu vrednosti kapitala i vršila je u mnogim preduzećima u našoj zemlji. Sam ministar, pre nekoliko dana izjavio da je najveća preokupacija njegova u ovom momentu, pored toga da napravi neki zakon, a valjda će uspeti u roku od tri meseca, da u ovoj godini mi otvorimo tendere za prodaju bar četiri velika preduzeća, pogodite koji su to sistemi i ako bi barem dvadesetak srednjih preduzeća bilo predmet transakcije, on bi bio sasvim zadovoljan. Samo nam još ostaje da nam ministar Vlahović objasni kakve su to transakcije, ko će da ih vrši i kakvu će ulogu imati Diloj Tuš, na čijem je čelu on bio od jula prošle godine. S druge strane, veoma je važno da nam se kaže, naročito nama koji dolazimo iz Kragujevca, kako će se vršiti privatizacija "Zastave", kada imamo u vidu to da se jedino Srpska radikalna stranka od početka zalagala da se taj veliki gigant privatizuje. I 1992. godine, kada smo o tome govorili, tadašnji direktorski lobi, koji vi sada stvarate u okviru DOS-a, isti takav lobi nam je odgovarao da "Zastava ne treba da bude šrafciger industrija. Kakva će "Zastava" biti sada kada se u njoj ništa ne proizvodi od kako je dugim i kratkim cevima tamo upao Miki Savićević, koji je kao samoupravljački direktor samo u jednom danu na londonskoj berzi prokockao po svom sopstvenom priznanju, ali kaže to je bio manir tog tadašnjeg posla u velikom Geneks sistemu, 20 miliona dolara. Moram da vas podsetim na to da je Srpska radikalna stranka 29. septembra prošle godine, na prekinutoj sednici, a to je ušlo u dnevni red ove skupštine, podnela Predlog zakona o svojinskoj transformaciji,zakona koji bi omogućio da ta transformacija bude objektivna, transparentna, oročena i pre svega je sačinjena od grupe eksperata iz redova Srpske radikalne stranke, a pre svega gospođe Tabaković, bivšeg ministra za svojinsku transformaciju. Naravno, mi smo danas mogli da nastavimo tu sednicu, jer ona je prekinuta, kao i Zakon o radio-televiziji Srbije, na toj prekinutoj sednici. Vama se žurilo da uđete u onu trojnu prelaznu koaliciju i taj naš zdrav projekat Zakona o svojinskoj transformaciji nije na žalost došao na dnevni red. Vas ćemo morati da sačekamo i videćemo kada će to biti.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o svojinskoj transformaciji u članu 3. kaže se: "Da se nacrt preduzeća prema posebnom programu može obaviti u preduzeću koje odredi Vlada Republike Srbije kada nije obuhvaćen tim programom". Plašim se da upravo zbog toga što savetnik premijera Đinđića, gospodin Branimir Dragaš, upravo ima privatno preduzeće koje vrši pre svega procenu kapitala, a samim tim i rasprodaju preduzeća, da može na taj način ta tranzicija biti ubrzana. Imajuću pre svega u vidu različite modele tranzicije bivših socijalističkih zemalja i rezultate u pogledu efikasnosti, neminovno upućujemo na zaključak da je valjani vid transformacije svojinskih oblika upravo trebao biti izvršen možda po slovenačkom modelu. Pre svega krupna državna preduzeća, koja su i profitabilna, koja imaju monopol u pojedinim granama i oblastima privrede ili preduzeća koja na tržište izlaze sa pre svega pozitivnim udelom, odnosno dobrim imidžom preduzeća, lako će se izvršiti njihova transformacija. Mi postavljamo pitanje kako će se izvršiti transformacija preduzeća koja su propala, raspuštena, koja se pre svega nalaze na ivici poslovne egzistencije. Pre svega u Jablaničkom okrugu, gde je tekstilna industrija zaista na ivici poslovne egzistencije i ko će da kupi akcije tih preduzeća? Od 7.000 preduzeća do sada je privatizovano negde oko 630, a imamo oko 600 velikih preduzeća, otprilike polovina zaposlenih u Srbiji radi u njima. Gospodin ministar Vlahović kaže da će uspeh biti ako u toku ove godine otvori tender za prodaju četiri velika preduzeća i oko 20 srednjih. Plašim se da ako ovako odlaže za narednih šest meseci teško da i taj svoj plan, koji je postavio za cilj, ostvari. Ako na svaki pritisak, dovoljno ovo što su uradili iz Saveza sindikata Srbije, što su uradili određeni proglas da se zakon povuče iz procedure, jer su najkraće rečeno tražili da se, citiram, "država se prodaje, stranci kupuju, gube radnici i građani, radnici nisu na prodaju, stavimo tačku na pljačku." Znači, u svakom slučaju privatizacija mora biti po modelu koji će poštovati kapital, uvažavanje specifičnosti pojedinih grana i oblasti. Kupovina preduzeća podrazumeva kupovinu preduzeća bilo za gotov novac ili staru deviznu štednju pod nadzorom javnosti. Uz direktnu odgovornost države mora se obezbediti pre svega realna cena društvenog kapitala, sigurnost naplate i pre svega rešavanje pitanja zaposlenih radnika.
Reč ima Gordana Pop-Lazić, a posle toga Goran Vesić.
Dame i gospodo narodni poslanici, iako u sali opet ne postoji kvorum za rad, ja ću svoje izlaganje naravno izneti, a pretpostavljam da je nezainteresovanost upravo zbog toga što bar trećina poslanika DOS-a nema ni dana staža, pa ih i ne interesuje mnogo proces privatizacije i učešće zaposlenih u privatizaciji. Mi srpski radikali nismo iznenađeni ovim predlogom zakona koji nam je Vlada dostavila i ni slutili nismo da će predsednik Vlade, gospodin Đinđić, još jednom, pošto je to uradio 1994. godine, zaustaviti proces privatizacije, dok njegov ministar za privatizaciju gospodin Vlahović iznosi u javnost stav da u privatizacijutreba ući brzo, ali ne i prebrzo, koristeći kaže iskustvo Poljske i Mađarske. Kako je Vlahović, učestvujući u timu koji je sprovodio privatizaciju u okolnim zemljama, Mađarskoj, Bugarskoj, Rumuniji, treba pitati njih, a ovdašnjoj javnosti je poznato koje su posledice koncepta privatizacije koja je sprovedena u Mađarskoj. Još su nam bolje poznate, jer je celokupna privreda Mađarske potpuno uništena, pogoni pretvoreni u skladišta, u radnjama možete kupiti proizvode svih svetskih proizvođača koji se, uzgred budi rečeno, ne proizvode u Mađarskoj, ali Mađari te proizvode teško mogu da kupe, a koji im je standard, na žalost gospodin Kasa nije tu, jer bi mogao to transparentno da nam opiše. Gde je obećanje DOS-a da će se zalagati za pravnu sigurnost, jer se postavlja pitanje pravno-ekonomske kvalifikacije DOS-a u proceni kapitala, kao i troškova preduzeća koje su ta preduzeća imala pokrećući proces privatizacije. Vi u svom programu kažete da ćete prvog dana rada nove skupštine obustaviti primenu sadašnjeg zakona o privatizaciji, do donošenja odgovarajih izmena po hitnom postupku. Još jednom ste prekršili predizborno obećanje, jer vi zaustavljate privatizaciju, ne predlažete novi zakon. Takođe, uopšte nije naznačeno ovo sa pravno-tehničkog stanovišta, kom odeljku pripadaju članovi 3, 4. i 5. predloženog zakona, pa možemo da pretpostavimo da se radi o prelaznim i završnim odredbama, ali izuzetno je neprofesionalno pripremljen predlog. Ministar Vlahović kaže da treba stvoriti stabilniji ambijent za strane multinacionalne kompanije, koje su veoma zainteresovane za ulaganje u našu privredu, što je njemu, verovatno kao direktoru, kako mu se već zove firma "Diloj Tuš", jako dobro poznato. Predsednik Vlade u svom ekspozeu tvrdi da neće jeftina radna snaga biti ta koja će strance stimulisati za ulaganje u našu privredu, nego dobar menadžment i stabilni zakoni. Gde su nam ti stabilni zakoni? Da li je to ovaj zakon koji vi predlažete? Koliko ste spremni da poštujete već stečena prava i započete procese, najbolje govori ovaj predlog o zaustavljanju privatizacije. Najomiljenija reč ministara u Vladi Srbije, a naročito ministra finansija i ministra za privatizaciju, je transparentnost. Sve će biti transparentno i pred licem javnosti, da bi se izbegle, kažu, korupcionaške afere, koje su se dešavale u drugim istočnim zemljama, valjda tamo gde su oni učestvovali u konceptu privatizacije. Valjda zbog te transparentnosti imamo najavu da će se obustaviti direktni prenosi sednica skupština, da ćemo imati specijalni kanal TV privatizacija, Vi ste to rekli sada skoro na nekoj TV emisiji, preko kojih ćete obučiti vlasnike malih i srednjih preduzeća kako se pravi poslovni plan, da bi mogli da konkurišu za finansijski kredit. Nemojte, molim Vas, da bacate novac na ovakve stvari, da potcenjujete naše privrednike, koji su u ovim teškim vremenima i teškim uslovima privređivanja, zbog svega što nas je zadesilo u poslednjih 10 godina, uspeli da stvore ta preduzeća i opstanu na tržištu. Bolje se pozabavite "Zastavom", RTB Borom, Rudnikom "Majdanpek", gde se dešavaju čudne stvari, a uzgred budi rečeno, gde su već uvedeni krizni štabovi i gde je proizvodnja manja čak i od one koja je bila u septembru mesecu prošle godine.
Vreme.
Po koji put treba da vas upozorimo da interes stranaca, onih koji nam navodno nude pomoć, nije jačanje proizvodnje i ozdravljenje proizvodnje, već potpuno uništavanje domaće privrede. Da li vi prolongiranjem donošenja ovog zakona hoćete da stvorite takav ambijent? Ako su već dobronamerni, kako vi kažete, zašto ne ulažu u repromaterijal, u pokretanje proizvodnje, recimo za Azotaru u Pančevu i omoguće proces proizvodnje, nego kupuju mineralno đubrivo od tačno određenih firmi u tačno određenim zemljama, što će učiniti ove godine, a možda i sledeće godine, a onda možemo da stavimo pod ključ sve naše azotare. To je sistem po kome oni rade, a vi im idete na ruku, stvarajući pravni i ekonomski ambijent da svoje namere ostvare.
Opominjem Vas da ste prekoračili vreme.
Završavam. Kada nas potpuno ekonomski unište, polako ali sigurno uništavaće nas i prljavom tehnologijom, nedostatkom lekova i dovešće u pitanje zdravlje i opstanak nacije. Ekonomski i politički potezi na razbijanju države su tako sinhronizovani da su vidljivi i da ih više ne možete sakrivati. Zbog svega toga najavljujete i potrebu izmene Zakona o izboru narodnih poslanika i omogućavanju građanima u inostranstvu da glasaju, svesni da vam rejting u državi pada i da vas jedino možda mogu spasti glasovi iz dijaspore, zahvaljujući Vesni Pešić i Vladeti Jankoviću, koji će vam to dostavljati u džakovima.
Ja Vas drugi put opominjem, prekoračili ste uveliko vreme.
Samo još jedno pitanje. Ko je taj gospodin Dragaš koji obilazi naša preduzeća po Srbiji? Po čijem ovlašćenju, po čijem nalogu i u kojoj funkciji? Da li je on taj koji snima situaciju privrede i koji će dalje usmeravati privatizaciju u Srbiji? Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Goran Vesić, a posle njega narodni poslanik Bratislav Đurić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo poslanici, nekoliko sati ovde slušamo žalopojke nad sudbinom radničke klase. Nekoliko sati ovde slušamo predloge o tome šta treba da uradimo, kako treba doneti nove poreske zakone, kako treba privatizaciju na drugi način razvijati. Nekoliko sati ovde slušamo, na koji način bi trebalo raditi. Sve bi to bilo u redu, naravno, narodni poslanici pred kojima se nalazi predlog određenog zakona imaju pravo da diskutuju o tome šta misle. Sve bi to bilo u redu da to ne čine ljudi koji su 10 godina na vlasti. Deset godina ste vi na vlasti u ovoj zemlji, a 10 godina ništa ne radite. Kukate nad sudbinom radničke klase, a kada ste došli na vlast u Srbiji, imala je radnička klasa u Srbiji nekoliko hiljada maraka platu - 1989. godine. Kada ste otišli sa vlasti, ostavili ste ih sa 100 maraka, pa o kojoj radničkoj klasi vi to pričate? A sada, da popričamo malo o tome zašto se ovaj zakon stavlja van snage. Uzmite današnje "Večernje novosti", tekst kaže: "Pohitali na "Progres". Uočekivanju da će izbeći nove zakonske odredbe, mnoga preduzeća požurila su sa privatizacijom, "Progres", "Simpo", Hotel "Moskva", Hotel "Balkan"". To su preduzeća gde su još vaši direktori. Nije ovo zakon protiv radnika, ovo je zakon protiv Mirka Marjanovića, Dragana Tomića i sličnih [[aplauz]] , koji se nadaju da će iskoristiti poslednje dane da svoju, izgubljenu, političku vlast transformišu u ekonomsku vlast. "Progres" 10 godina u ovoj zemlji ima monopolske poslove, sve su radili, lekove, izvoz, šta sve nisu radili. Još treba Mirko Marjanović da bude vlasnik, e pa neće. Prema tome, ovaj zakon koji se danas stavlja van snage, usvojen je pre nekoliko godina. Za tih nekoliko godina, kako kaže ministar, oko 400 preduzeća ušlo je u svojinsku transformaciju po zakonu. U redu. Zašto nije ušlo više? U čemu je bio problem? Zašto tada niste brinuli o pravima radnika? Zašto tada niste brinuli o tome kako će oni rešavati stambena pitanja? Nego ste delili stanove kako vam je palo na pamet. Zašto tada o tome niste brinuli? Od 5. oktobra 900 preduzeća je ušlo, pa nemojte mi reći da je to samozbog nemačke marke. Čak i da je tako, čuli smo malopre predstavnika SPS-a, koji kaže - da je zato što je nemačka marka dobila pravu vrednost. Ko je držao nemačku marku na šest dinara? Vi ili mi? Prema tome, sve priče o tome da se žele zaštititi prava radnika su prazna i obična demagogija. Ovde se žele zaštititi prava šačice direktora koji pokušavaju da privatizuju ove fabrike, a da ne pričam o tome da je "Bambi" iz Požarevca procenjen na 16 miliona maraka. Svako ko zna, zna da samo ime "Bambi" vredi više, a da ne pričamo o tome da je Hotel "Mažestik" procenjen na devet miliona maraka, a da ne pričamo o tome da je Hotel "Balkan" procenjen na 3,7 miliona maraka. Jasno je šta stoji iza ovoga. Stoje pokušaji da se opljačka državna imovina. Radnici će biti zaštićeni novim zakonom o privatizaciji, zato što novi zakon neće biti donet bez društvenog konsenzusa, bez saradnje sa sindikatima, bez saradnje sa zainteresovanim privrednicima, bez saradnje sa najširom društvenom javnošću, jer takav zakon se ne donosi tek tako. Oni će sasvim sigurno moći da zaštite svoja prava, ali onaj ko želi da štiti radnička prava, on se brine da radnik ima platu od koje može da živi, a ne da živi kao puka sirotinja i da onda sluša praznu demagogiju i da mu neko daje prazne papire. Zato zaustavljanje procesa privatizacije je manja šteta nego da se na ovaj način to nastavi. Veoma brzo imaćemo novi zakon o privatizaciji i veoma brzo će ova država raspolagati domaćinski. Žao mi je, ali nema više pljačke. [[Aplauz u sali.]]
Reč ima narodni poslanik Bratislav Đurić, a posle njega Božidar Vučurović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, posle mnogo priče, žalopojki i kuknjava onih koji su radničku klasu Srbije doveli u stanje koje jeste, (ajde malo da se čuje i reč radnika. Ja sam Bratislav Đurić, radnik Elektronske industrije iz Niša i predsedavajući Asocijacije slobodnih i nezavisnih sindikata. Postojeći Zakon o privatizaciji, koji je na snazi, je veoma loš. Da nije tako kao što je moj prethodnik rekao, već bi se izvršila privatizacija i u ovoj zemlji bi se bolje živelo. Izmene u određenim članovima tog zakona koje je predložila Vlada, do donošenja celovitog zakona koji će urediti tu materiju, je prihvatljiv za Asocijaciju slobodnih i nezavisnih sindikata, o čemu je upoznata Vlada Republike Srbije i šira javnost.Šta je to dobro u dosadašnjem Zakonu i koje su to pogodnosti za radnike Srbije? Nema ih. Pogodnosti ima za jedan uski krug ljudi blizak vlasti, režimu Slobodana Miloševića koji je izgubio vlast u Srbiji, ali želi da preko ekonomije ponovo zavlada. Neće to više nikada moći. To što se priča o akcijama, o besplatnim akcijama, o 400 maraka po godini radnog staža i ostale gluposti, koje radnici Srbije nisu progutali i koji znaju da je to "šargarepa na štapu", i da će oni samo maštati o tome, a da će kajmak pokupiti razni mangupi koji su ovu zemlju doveli ovde gde jesmo danas. Srpska privreda je u kolapsu i u to stanje nisu je doveli sadašnji radikali, kako kažu SPS-ovci, DOS-ovci, već oni zajedno jer 10 godina su oni na vlasti, manje ili više, tajno ili javno. Srpsku privredu neće pomoći prazne priče, niti će njih biti briga za radnike, već je srpskoj privredi potrebna investicija i zakonodavstvo koje će biti garant i u koju će biti uložen kapital. Radnici Srbije to znaju i neće ih zavarati oni koji se tobože ubiše od brige za radničku klasu, a do juče su bili na vlasti, svojim delovanjem unesrećiše sve, a radnike posebno. Sa ove govornice niko nema dodirnih tačaka sa radnicima i sindikatima, a ja imam pravo da to vama kažem i u ime preko 200.000 radnika članova Asocijacije slobodnih i nezavisnih sindikata i u svoje lično ime. Mi podržavamo predložene izmene Zakona o privatizaciji, sa obavezom da Vlada Republike Srbije pre donošenja novog zakona koji će ponuditi Parlamentu, obavi razgovore sa svim relevantnim sindikatima u Srbiji. Do tada, gospodo socijalisti i radikali, spasićete radnike tako što više nećeti brinuti o njima. [[Aplauz u sali.]]
Ja molim da, pre nego što uzme reč narodni poslanik Božidar Vučurović, donesemo odluku o vremenu današnjeg rada. Mi smo se dogovorili i doneli smo odluku da radimo do 20,00 časova, a da u zavisnosti od toka sednice donesemo odluku da li ćemo raditi i duže ili ćemo nastaviti sutra. Sada stvari stoje ovako, imamo četiri prijavljena narodna poslanika i imamo dva amandmana. Moj predlog je da završimo ovu današnju tačku dnevnog reda i da nastavimo sednicu sa ostalim tačkama sutra u 10,00 časova. Za ovo nam treba jedan sat najviše. Radikali se premorili? Nisu, nisu. Predlažem da završimo ovu tačku dnevnog reda, a sutra imamo još pet tačaka, najavu još jedne vanredne sednice i moramo da radimo duže nego što ste u ranijim sazivima naučili. Da bismo doneli odluku, molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Gospodo radikali, u Poslovniku piše da se kvorum utvrđuje tako što prisutni narodni poslanici ubacuju kartice, a vi ste koliko vidim prisutni i učestvujete živo u ometanju sednice, ali vas molim da svoje prisustvo verifikujete karticama. Budite ljubazni, molim vas. Prisutni ste koliko vidim, mi sada komuniciramo.
Pravilo i obaveza narodnog poslanika je da učestvuje u radu Narodne skupštine. Ovo što se srpski radikali javljaju o zakonima koji se danas raspravljaju u Narodnoj skupštini nije ometanje rada u Narodnoj skupštini. Molim takođe predsednika Narodne skupštine da ne vređa narodne poslanike i da ne zaboravi da je on samo prvi među jednakima, da nema ništa veća prava nego ostali poslanici i da ne dozvoli da se remeti red. Ako vam se žuri, jednostavno zabranite opoziciji da bude prisutna i efikasno radite, jer već imamo iskustva sa nekima od ranije koji su tako radili. Tako su i oni prošli. Vama ako treba i vi se potrudite da vaš šef Poslaničke grupe disciplinuje vaše poslanike, pa budite tu i imajte kvorum i ne očekujte od nas da vam pravimo kvorum.
Molim Vas, Vi ste se javili za reč reklamirajući kršenje Poslovnika, to je razlog za repliku, a ne za primedbu. Nisam, naravno, mislio da javljanjima za reč ometate rad sednice i Vi vrlo dobro znate na šta sam mislio. Vi ste sami rekli da su narodni poslanici dužni da učestvuju u radu, a učešće u radu podrazumeva i verifikacija prisustva u sali. Hvala Vam što ste podržali moj zahtev da poslanici Srpske radikalne stranke, koji su prisutni u sali, verifikuju svoje prisustvo ubacivanjem kartica. Hvala vam. Pre nego što uzmete reč, samo da odlučimo o nastavku rada. Pošto smo utvrdili kvorum, molim narodne poslanike da glasamo za produženje rada do okončanja ove tačke dnevnog reda. Ko je za, molim da pritisne odgovarajući taster? Za 136, protiv 9, uzdržan jedan, nije glasalo 19. Ukupno pruisutno 165 narodnih poslanika. Hvala. Reč ima Božidar Vučurović, posle njega narodni poslanik Milorad Mirčić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, i bez opaske predsednika Skupštine da ometamo rad Skupštine i da bi bilo dobro da ukinete narodne poslanike i da radite onako kako valja, čini mi se da se mi ovde samo igramo Narodne skupštine. Ako pogledate klupe u kojima treba da sedi Vlada, toliku količinu poštovanja prema ovoj skupštini nije imala ni jedna Vlada, od onog rata do danas. Ovde uredno sedi gospodin Batić, koji je danas jedini i imao zakon u ovoj skupštini [[Dobacivanje iz sale.]] Sinovac, da li sam ja tebe nešto pitao? Sve ostalo su zakoni o ukidanju ili suspenziji zakona. Ja sam očekivao poplavu novih kvalitetnih, valjanih zakonskih rešenja, kako ste to najavljivali i u predizbornoj kampanji, a i kasnije. Vi ukidate postojeće zakone, bez predloga novih. Vi, u stvari, ukidanjem zakona ozakonjujete bezakonje. To bezakonje traje, otprilike, od 5. oktobra. U obrazloženju razloga za donošenje ovog zakona govori se, između ostalog, da se on donosi da bi se sprečile zloupotrebe prethodnog zakona. To nam neminovno nameće dilemu: ili ministar za privredu i privatizaciju ne govori istinu, ili ministri policije i pravde ne rade svoj posao kako valja? Ko je taj ko je zloupotrebio zakon, ima li on ime, prezime, funkciju? Da li je neko zbog te zloupotrebe zakona uhapšen, da li je protiv nekoga podneta krivična prijava ili pokrenut bilo kakav postupak? Koji akt o privatizaciji je do sada zbog zloupotrebe ovog zakona poništen? Nije ni jedan. To je retorika. To su prazne priče. Gospodine Vlahoviću, Vi ste ministar. Kao ministar ne biste smeli da iznosite paušalne procene i paušalne podatke, ni o broju preduzeća koja su započela privatizaciju.
Ja sam rekao 950.
Mnogo ih je više od 400 i mnogo više od 950. Kao ekspert, treba da znate da proces privatizacije počinje procenom vrednosti kapitala. Mnogo više od 950 firmi u ovoj državi je izvršilo procenu vrednosti kapitala.
Niste čitali zakon.
Vrlo dobro sam ga čitao. Paušalna je i ocena o vrednostima akcija na sekundarnom tržištu. I danas akcije valjanih firmi vrede više od nominale, a akcije loših firmi ne toliko manje koliko vi tvrdite. Uostalom, svi instrumenti su u vašim rukama. Formirajte valjano tržište hartijama od vrednosti i ovaj problem ćete vrlo lako sanirati. Vagati sada koji je princip privatizacije bolji insajderski, vaučerski, kombinovini ili neki treći, je u ovom momentu neumesno. Svaki je bolji od suspenzije zakona. Bilo kakva privatizacija je bolja od nikakve privatizacije. Izgleda da se šalite sa nama, jer današnjim zakonom vi ukidate Bekov zakon, a Bekov zakon je zakon u čijem ste stvaranju i vi učestvovali. To što kažete da ste radili samo metodologiju za procenu vrednosti, to je sastavni deo zakona, kvalifikuje vas kao neozbiljnog stručnjaka. Kako možete raditi metodologiju za nešto što ne valja? Jedino tako da to što ne valja popravite. Vi ste ga toliko dobro popravili, da ga danas ukidate.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a posle njega narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Valjda je pravilnije da se kaže - neka se pripremi Vitomir Plužarević, jer ako se kaže ovako kako vi izgovarate, da je posle mene Vitomir Plužarević, u našem jeziku to ima sasvim drugi smisao. Dok se, kolega Batiću, ne usvoji taj zakon iza koga stoji vaša poslanička grupa, da se legalizuje, pa ćemo videti. Ja bih voleo da što više vas stupite u tu vrstu zajednice, pa da mi ostanemo sami. Dame i gospodo, ova skupština u svom radu u proteklom periodu donosila je odluke, donosila je zakone koji su u domenu izuzetaka, u domenu presedana. Nisu retki primeri kada su se donosili nelogični zakoni i odluke, i vreme je pokazalo tu nelogičnost, neosnovanost svrhe donošenja takvih zakona. Ovo je Predlog zakona koji će ući, pretpostavljam, u istoriju rada ovog parlamenta. Zbog čega? I kada su se pravili izuzeci pri donošenju nekih odluka, stavljane su ranije odluke van snage, ali su se usvajale novopredložene odluke. Uvek je to usvajala skupštinska većina, kao što i sad DOS - ovci imaju skupštinsku većinu, tako su i ranije neke političke partije ili političke koalicije bile u većini u ovom parlamentu, i donosili su na bazi te većine odluke, svoje odluke. U čemu je suština ovog presedana? Upravo u činjenici da se stavlja jedan zakon van snage, a ne nudi se nacrt drugog zakona ili moguće rešenje, pa bar privremeno. Razumljivo je i jasno da dolaskom i konstituisanjem nove vlasti dolazi i do promena određenih zakonskih odredbi, kao što je Zakon o transformaciji. Menja se model. To je sasvim jasno. Model koji je do sada funkcionisao, kada je u pitanju transformacija, nije dobar. Pokazao je svoje slabosti i novoformirana, konstituisana vlast želi da promeni taj model. Logično i prirodno bi bilo da ta vlast i ta vlada ponudi svoj model. Taj model je rezultat programskog opredeljenja jedne partije i koalicije koja ima većinu. Otprilike taj model bi bio predlog ili program DOS-a kao političke koalicije ili predlog njihovog kompromisnog dogovora. Kakav je taj model privatizacije, odnosno transformacije u DOS-u? Širok je dijapazon modela unutar ove koalicije, od modela koji predlaže Vesna Pešić, iza koga stoji udruženje vezilja i pletilja, pa do generalskog modela, koji se zasniva na pozitivnim tekovinama štabsko-lenjinističko-marksističkog modela privatizacije. To bi bio neki dijapazon.Između, nalaze se ostali modeli i ostale mogućnosti. Razumljivo je da resorni ministar, želeći da sprovodi zakon, odnosno program ove vlade, koji je izložio predsednik Vlade, želi da startuje, što bi narod rekao, sa jedne nule i u jednoj čistoj situaciji, da čovek može da funkcioniše, i on i njegovo ministarstvo, i u pravu je minsitar i svako ko tvrdi da nema realne mogućnosti za privatizaciju bez stranog kapitala, bez zdravog novca. To je svakom jasno. Ima tu jedna stvar koja je zbunjujuća, a to je izlaganje ministra, da će se novim modelom privući strani kapital, upravo činjenica da ste ovih dana često pozivani u inostranstvo od vaših sponzora, darodavaca, na neke razgovore, gde se između ostalog ističe da je predmet razgovora bio i proces transformacije, odnosno privatizacije. (Ministar - nisam....) Niste vi ministre. Vas retko ko vodi. Očito idu ovi koji su na višim funkcijama, ali to vi sa njima raspravite, nemojte meni da se žalite. S njima raščistite. Realna bojaznost je u sledećem. Uvek poštujte narodnu mudrost. Narod na osnovu iskustva je stvorio neku mudrost, neku matricu po kojoj se treba rukovoditi. Ne zove, se što kaže narod, magarac u svadbu da bi spavao sa mladom, nego da bi teglio i vukao. A vi teglite i vučete da izvučete ovu državu iz krize. Bojim se da to drugi tako ne misle.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona je brzoplet. Nije pripremljen u skladu sa ekspertskom vladom. Vidno je neskladan sa željama radnika. To se vidi - da sindikat nije saglasan sa ovim predlogom. Kompromis nije pronađen sa ljudima koji se zalažu za realne procene kapitala.Ministar je izneo samo predlog da će za tri meseca zakonom ovo regulisati. Šta se dešava u ovom vakumu. Ako već grupe i grupice obilaze Srbiju i preduzeća, čeka se mig iz inostranstva, jer se danas donosi ovaj predlog, i ako on prođe, tada nalogodavci stupaju na scenu. Strani kapital ne želi u ovim uslovima da rizikuje. Zašto bi oni rizikovali kad imaju svoje ljude u Vladi, koji će to rešiti u njihovu korist. Društvena svojina je čudna svojina koja je do današnjeg dana kod nasna sceni. U toj svojini je moguća svakojaka aktivnost na relaciji transformacije. Vreme koje Vlada želi da ostvari je glavni koncept današnje rasprave o ovom predlogu zakona. Srpski radikali se zalažu za dinamičniji koncept transformacije. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Slobodan Tomović. Gospodine Tomoviću, da li ste Vi govorili po ovoj tački dnevnog reda? Molim Vas, onda nemamo šta da diskutujemo. Imate pravo na reč samo ako se nije iscrpla diskusija. Poslednji za reč se javio gospodin Ivković. Vi ste govorili osam i po minuta i mislim da je jednostavno red, apsolutno nemate pravo. Reč ima narodni poslanik Božidar Vujić.
Gospodine predsedniče, ne čudi me uopšte da ste ... (Predsednik: Molim vas, da nastavimo sa radom.) ... i da svoju jarost i gnev zbog nedostatka kvoruma, ili kvoruma na granici kvoruma iskaljujete na radikalima, ali budite sigurni, verujem lično, a verujete i vi, da smo dali doprinos današnjoj raspravi i po prvoj i po ovoj drugoj tački dnevnog reda. Mislim da bi pre vaša opaska trebalo da bude upućena šefu Poslaničke grupe DOS-a, koga malo malo pa vidim kako juri po hodnicima napolju poslanike, kako bi ih prikupio, a vi imate ogromnu većinu od 176 poslanika. Meni se čini da on juri poslanike, mada sam bio ubeđen da on napolju tripuje. Ali, da mi malo pričamo o zakonu. Kao i prva tačka dnevnog reda i druga tačka dnevnog reda uverava me da ste dosledni u svojoj nedoslednosti. Predlog zakona, koji smo dobili glasi sa datumom 1. februar. Vaš amandman na Predlog zakona koji opet vi usvajate, jeste 12. februar. Kao što ste imali pritiske iznutra, reakciju u javnosti, na prvu tačku dnevnog reda, povodom rasprave o Zakonu o amnestiji, tako je i sada, na osnovu pritiska Sindikata opet menjate svoj zakonski predlog kao ustupak Sindikatu i pravite Solomonsko rešenje sa odlaganjem pravosnažnosti ovog zakona sa rokom od šest meseci. U svim normalnim demokratskim zemljama, a vi pledirate da ste demokrate, Vlada traži minimum 100 dana da bi pokazala šta ume i šta hoće. Dok sam ministar traži šest meseci. To piše u zakonu. To piše u predlogu Poslaničke grupe DOS-a. Ako je to 100 dana, verovatno ćete dobiti i to, ali vi već sada ne znate šta hoćete da radite. Vi ovaj zakon suspendujete na šest meseci. Suspenzija zakona na šest meseci, a nenuđenje novog zakonskog projekta govori o tome koliko vi znate da radite. Godine 1994. bar tridesetak poslanika, a to sam spomenuo danas, koji su bili u raznoraznim strankama, a sada su u DOS-u, seća se mladog marksiste Đinđića koji je učinio veliki ustupak SPS-u i početne korake u vlasničkoj transformaciji u državi Srbiji vratio na početak. SPS mu se zahvalio. Od 1994. godine Srbija je bila primorana da opet iz početka krene sa vlasničkom transformacijom. Možete se vi ljutiti na SRS zato što protekle tri godine, u koaliciji sa SPS-om i JUL-om, nismo realizovali naš koncept vlasničke transformacije. Ali, on je dobro poznat građanima Srbije. Daće Bog, doći će jednog dana i radikali na vlast, sprovešćemo, bili smo na vlasti, sad smo opet u opoziciji, i opet ćemo biti na vlasti, ali ćemo pokazati svom narodu kako se za interese Srbije i srpskog naroda može vladati u državi Srbiji. Godine 2001., ponovo Đinđić. Ista situacija kao i 1994. Opet idemo na početak i čekaćemo nekih šest meseci da direktor jedne firme za procenu vlasničkog kapitala krene u reviziju svih onih koji su krenuli u to, opet za svoju firmu pribave određena finansijska sredstva, a slučajno i ministar, pa će opet na tom problemu da radi kao ministar, dobićemo novi zakon. I opet, Srbija u 1994. godini. Doći će novi izbori.
Nemamo više prijavljenih govornika. Ima reč gospodin Ivković.
Dame i gospodo poslanici, većina vas ovde ima u nazivu svoje stranke definiciju - demokratska. Demokratska podrazumeva uvažavanje mišljenja manjine. Prema tome, dopustite bez galame, jer smo ravnopravni svi ovde, nas 250, svako ima pravo za govornicu da izađe i da iznese stav o onome o čemu se razgovara u Skupštini. Želeo bih da kažem samo - nije dobro za državu ako je vode oni koji, čitajući novine, donose ujutru odluke šta toga dana da rade. Ipak, kada se vodi država, mora ozbiljno da se razmišlja, kroz čitanje novina, sigurno se treba upoznati, ali treba odmeriti dobro potez unapred i znati jako dobro šta se hoće kasnije sa onim što se sada radi. Gospodin koji je sebe deklarisao kao vođu slobodnog i nezavisnog sindikata, samim tim što je sedeo u sali, rekao je sve, očito nije uočio jednu bitnu činjenicu - on je rekao da se menjaju određeni članovi Zakonao svojinskoj transformaciji. Nažalost, to nije tačno. Najnovijim vašim predlogom mi činimo nešto što u zakonodavstvu, i ministar pravde će mi u tome pomoći, ne stoji i ne treba činiti. Mi deo Zakona o svojinskoj transformaciji ukidamo i kažemo da taj deo Zakona o svojinskoj transformaciji po programu sadašnje Vlade ne postoji u narednih šest meseci. Znači, ostavljamo potpuno zakonom neuređen prostor u tom smislu. Normalna zakonodavna procedura podrazumeva - ako postoji zakon, zakon koji postoji, on je na snazi i on je na snazi dokle god predlagači i Skupština ne usvoje novo zakonodavno rešenje. Po pravilu, zakoni ne mogu biti retroaktivni,ne mogu da se odnose na rešenja donetana osnovu ranijih zakona i ne mogu da se anuliraju. Ali, sigurno nije dobro rešenje koje se ovde predlaže, da se odredba ovog zakona u potpunosti ukine, da taj prostor ostane potpuno neuređen zakonodavno u narednih šest meseci. O tome treba dobro razmisliti. Šta se u stvari hoće - ni vama u sali sigurno, ni bilo kome, nije jasno šta je namera Vlade. Molim vas, svako od nas ima pravo da dobije dovoljno informacija, da bi doneo odluku. Znači, svako od nas ima pravo i ja tražim od ministra da ovde izađe za govornicu i da nam objasni šta se hoće. Moramo da znamo šta su dalji koraci i u kom pravcu se dalje ide, i da na bazi toga procenjujemo da li je u redu da se stavi van snage deo zakona i da taj deo zakona u narednih šest meseci ne postoji. A sada nešto malo da popričamo i oko toga - šta se činilo sa autonomnom transformacijom tzv. ... transformacijom? Evo vam primer "Tigra" - Pirot. On je dva kruga transformacije završio, 65% akcija je podeljeno kapitala, 7% penzionerima, 23% otišlo je u Republički fond. Prosečna plata u "Tigru" je u decembru bila 7.000 dinara. I sada da dođemo do suštine - svako ko je na vlasti teži da na sebe navuče pravo odlučivanja u mnogim oblastima, u celini sistema. To nije dobro. Nije dobro, jer se stvara usko grlo proizvodnje. Ovom odlukom, koja se sada čini, oduzima se autonomno pravo preduzećima i radnicima koji su u tim preduzećima, viškom kapitala stvarali i proširili reprodukciju, znači, ulagali u izgradnju hala, ulagali u nove mašine, oduzima im se pravo da sami o sebi razmišljaju. Jedna pekarska industrija i radnici koji su, stvarajući u pekarskoj industriji stvorili veliki kapital, i taj kapital nisu podelili kroz plate, nego su izgradili nova fabrička postrojenja, izgradili nove fabričke linije, oni mnogo bolje znaju šta će da rade sa sobom i sa svojom fabrikom, nego jedan čovek u centru, u gradu Beogradu u kome živi. Prema tome, ovde se oduzima sloboda po zakonu, po Ustavu Republike Srbije, od člana 57, do člana 64, koja je zagarantovana preduzećima samostalnim organizovanjem rada. Tu je suština. Ide se na totalnu centralizaciju i na to da je Vlada ta koja procenjuje kako treba da se radi. Radnicima i rukovodstvu u fabrikama se oduzima kreativnost u tržišnom procesu privređivanja.
Pre nego što zaključimo raspravu, završnu reč ima ministar Vlahović.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, Predsedništvo, gospodine predsedniče, prvo, bilo je vrlo simpatičnih diskusija. Još jednom se pokazalo da ekonomski teren nije dobar za dobijanje političkih poena i za pravljenje političkih pregovora. Međutim, pre nego što krenem da na neki način elaboriram sve ono što sam uspeo da zapišem, ali verujte mi nemam puno, hteo bih samo da jednom za svagda raščistimo tu dilemu - da li je Demokratska stranka, i gospodin Đinđić, 1994. godine uticala i inicirala Zakon o revalorizaciji? Hteo bih sve vas da podsetim da je Demokratska stranka tada ponudila kompletan paket novih zakonskih rešenja o privatizaciji, koji se tada tako zvao, a da je istovremeno ondašnja većina iz 1994. izvukla samo Zakon o revalorizaciji i to proglasila kao zakon koji je predložila Demokratska stranka. Prema tome, ako hoćemo o tome da pričamo, onda nemojmo da saopštavamo poluistine, nego recimo celu istinu, kakva jeste bila. Znači, nije dobro koristiti ekonomski teren, ako ga ne poznajete, verujte mi. Političke bravure teško da ćete moći tu da ostvarite, apsolutno (poslanik Tomislav Nikolić dobacuje sa mesta). Dobro, a zašto to meni govorite? Mi počinjemo sa ekonomskim reformama, gospodo. Ja sam više puta ponovio - ekonomske reforme nisu moguće sa besplatnim podelama akcija, zbog pitanja - ko je vlasnik preduzeća, zbog koncentracije svojine, zbog toga ko pregovara sa potencijalnim partnerima i zbog toga što mi ne verujemo da postoji taj skriveni kreditni potencijal, u rukama, u slamaricama, u čarapama budućih akcionara, koji treba da finansiraju troškove ekonomskih reformi. Prema tome, mi moramo da otvorimo našu vlasničku strukturu i našu privredu ka ulaganjima, stranim i domaćim. Ja nijednog časa nisam govorio - inostrani strateški partner. Ja govorim o strateškim partnerima, domaćim ili inostranim. To što se u 10 poslednjih godina u ovoj zemlji uništavaju domaći strateški partneri, nažalost, nagoni nas na prvu pomisao, da će strateški partneri biti pre svega inostrani. Zakon o kome mi danas govorimo je zakon koji treba da premosti period do donošenja novog zakona o privatizaciji. Ovaj zakon istovremeno nam potvrđuje da nećemo imati period bezakonja i sve autonomne transformacije, ukoliko to preduzeća žele, moći će da se odvijaju po režimu posebnih programa. Prema tome, nije tačno da smo izuzeli veliki broj preduzeća koja bi po autonomnoj transformaciji da se privatizuju i da podele akcije, nego smo dozvolili mogućnost da budu inventivni, da traže svoje inostrane investitore koji treba da plate cenu prestruktuiranja tih preduzeća. Zakon o privatizaciji je lako napisati i lako doneti i staviti u parlamentarnu proceduru i verovatno bi vi za dva-tri dana doneli nešto, većina bi to usvojila, ali ovaj zakon se ne tiče samo ovog parlamenta. Ovaj zakon mora da bude podržan od svih onih koji će učestvovati u budućoj privatizaciji, jer ni najgora zakonska rešenja nemaju šanse na uspeh ukoliko nisu podržana od strane svih grupa koje će u tome učestvovati. Znači, i uspešnih menadžera, i privrednih komora, i sindikata i građana. Zbog toga je potrebno vreme. Kada kažem javna rasprava, ne mislim da ćemo ići po Srbiji i pričati sa svakim čovekom, nego mislim da ćemo imati adekvatne okrugle stolove sa ekspertima i predstavnicima iz pojedinih društvenih grupa koje su zainteresovane da imamo kvalitetan zakon. Nama ne treba zakon koji ćemo menjati za tri, četiri ili pet meseci, jednim amandmanom. Mi hoćemo da donesemo zakon koji će urediti napokon ovu oblast, istovremeno mi ne želimo da dozvolimo da nešto što je prethodni režim doneo, da odgovornost za ta činjenja pređe na novu Vladu Srbije, jer smo duboko ubeđeni da nema ekonomskih reformi sa privatizacijom kakva je usvojena. Nemojte se plašiti da će novi zakon uticati na velika otpuštanja, da će radnici postati najamni radnici, ne plašite se rečenice - bolje dobro plaćen radnik nego siromašan akcionar, zato što ja zaista duboko verujem u nju, nego zapitajmo se šta nam je zapravo alternativa. Da li postoji alternativa ekonomskih reformi i da li postoji alternativa finansiranja troškova restruktuiranja naše privrede? Vrlo brzo ćemo shvatiti da mi alternative nemamo. Mi se moramo otvarati prema svetu i učiniti ovaj ambijent atraktivnim za potencijalne investitore, ne samo inostrane, nego i domaće i zbog toga je neophodna promena ovog zakona, a zbog potrebnog konsenzusa neophodno momentalno stopiranje daljih autonomnih transformacija. O kakvim mi pravima radnika pričamo? Bilo je pomalo i cinično lamentiranje nad pravima radnika i svemu onome što je radnik mogao da ima u proteklih 10 godina, lamentiranje na temu ukidanja autonomnih transformacija, četiri protekle godine se ništa nije desilo, četiri protekle godine prethodni režim kreira iluziju da radniku nešto pripada, a onda ga institucionalnim i vaninstitucionalnim merama sprečava da, što mu prethodnim zakonom daje, i dobije, a onda iza toga ne organizuje sekundarno tržište akcija i stvori uslove za kupovinu tih istih akcija po velikom diskontu, pa onda tih 400 maraka na kraju izađe 30 ili 40 maraka. Sada ja vas pitam, da li je bolje imati 10% od 60% podeljenih ili je bolje imati 10 ili 15% realnog iznosa? Akcije koje imaju šansu da rastu ili da imate akcije koje imaju šanse da im cena i dalje pada, ako uopšte vrede u momentu podele. Razmislite malo o tome. Sa ulaskom u ekonomske reforme radnici u svetu dobijaju manjinski paket akcija i to se zove participacija u svojini. Taj manjinski paket akcija ima šanse da vrednost tog paketa na tržištu raste. Ukoliko idete sa većinskim paketom akcija, nikakve dokapitalizacije, to su samo prazne priče. Doći će inostrani partner pa će da investira. Šta je dokapitalizacija? Da li se to preko noći radi ili zahteva određen investicioni period? Mislite li da je i jedan partner zaista spreman da podnese taj nivo rizika da dođe ovde i razmišlja hoće li mu sutra radnički savet i zbor radnika, sada svojinski utemeljen, otkazati poverenje ili neće. Neće. Primeri dokapitalizacije ne postoje. Postoje zajednička ulaganja, gde strateški partner ima većinski kapital, ali primer dokapitalizacije i na taj način obavljena privatizacija, zaista nisam sreo nigde u susednim zemljama. O kojoj socijalnoj pravednosti mi pričamo? Ovde je rečeno da su mladi ljudi imali šanse tako što smo prodavali preduzeća, pa smo novac od prodaje usmeravali ka Fondu za razvoj, pa Fondu za zapošljavanje, pa penzionom fondu, pa su penzije zbog toga redovno bile isplaćene, pa smo na taj način otvarali nova radna mesta. Ja sam se za trenutak zapitao da li mi govorimo o istoj situaciji u kojoj se nalazimo. Da li mi govorimo o 28% stope nezaposlenosti koja u ovoj zemlji postoji? Gde su ta ulaganja u nova radna mesta i gde je ta participacija omladine u privatizaciji na taj način? Umesto toga imamo Fond za razvoj koji je podelio pare od "Telekoma" preduzećima, gde je svaki dolar, dinar ili marka koja je ubačena unutra bespovratno propala zato što nam je privreda takva kakva jeste, neefikasna, imamo Fond za razvoj koji je čak i kredite iz dnevnica solidarnosti delio preduzećima. Da li mi o toj socijalnoj pravednosti pričamo i o učešću mladih ljudi, nezaposlenih pre svega, a imamo ih preko milion i po. Mi danas govorimo o potrebi zaustavljanja autonomne privatizacije, svojinske transformacije, tako se zove. Mi danas ne govorimo o novom zakonskom projektu. Novi zakonski projekat će doći na dnevni red na nekoj od narednih Skupština. Novi zakonski projekat zahteva konsenzus. Mi želimo da imamo potpunu transparentnost i tačno je da je to najponavljanija reč u mom rečniku, a ta transparentnost podrazumeva da postoji transparentnost u izradi, pripremi nekog zakonskog akta i njegovog donošenja ovde u parlamentu i učešću svih vlasti prilikom donošenja jednog tako važnog zakonskog akta. Ta transparentnost podrazumeva da će mo mi i nadalje transparentno raditi. Kada kažem tender,zaista mislim transparentni tender, zaista mislim da vas ubedim da je moguće napraviti privatizaciju, a pri tome ne ukrasti ništa i da je moguće napraviti privatizaciju, a pri tome nemati korupcionaške afere, ali vas molim - nemojte da pričate vi o transparentnosti, koji ste "Telekom" onako prodavali, četiri godine ne znamo kako je ugovor potpisan, osam godina posle ne znamo kako se "Galenika" privatizovala. Nemojte pričati o transparentnosti. Ne mogu sada da vam pričam o tome šta mi zaista te multinacionalne kompanije govore kada dođu. Još jednom da vas podsetim, gospodo, svako od vas koalicionih partnera je imao priliku da se okuša u privatizaciji. Imao je svoje ministre za privatizaciju i ništa se nije desilo. Vrlo uskoro ćete dobiti moj projekat, ali to neće biti moj projekat. To će biti projekat ove Srbije. Hvala. [[Aplauz.]]
Zaključujem načelni pretres. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o svojinskoj transformaciji u načelu. Za 129, protiv 58, niko uzdržan, četiri nisu glasala, ukupno prisutan 191 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Predstavnik Vlade se saglasio sa ovim amandmanom na sednici Zakonodavnog odbora. Odbor za finansije i Zakonodavni odbor su prihvatili ovaj amandman. Pošto su amandman prihvatili predstavnik Vlade, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor, konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Predstavnik Vlade se saglasio sa ovim amandmanom na sednici Zakonodavnog odbora. Odbor za finansije i Zakonodavni odbor su prihvatili ovaj amandman. Pošto su amandman prihvatili predstavnik Vlade, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor, konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li još neko želi reč o Predlogu zakona u pojedinostima? (Ne želi.) Ako se niko ne javlja za reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum za odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o svojinskoj transformaciji u celini. Za 129, protiv 57, niko uzdržan, četiri nisu glasala, ukupno je prisutno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o svojinskoj transformaciji. Dame i gospodo narodni poslanici, rad nastavljamo sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 163 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Obaveštavam Narodnu skupštinu da sam odobrio odsustvo sledećim narodnim poslanicima: Srđi Popoviću, Dušanu Prorokoviću, Kosti Nikoliću, Bojanu Pajtiću, Zoranu Novakoviću, Zahariju Trnavčeviću i Vladimiru Andriću. Obaveštavam, takođe, Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnog poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Ivanu Andriću, izabranom sa izborne liste Demokratska opozicija Srbije - dr Vojislav Koštunica. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanja mandata narodnom poslaniku Ivanu Andriću. Čestitam narodnom poslaniku, ako je prisutan, na izboru. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O RADIO TELEVIZIJI Gospodine Nikoliću, ja vas molim jer smo tek na početku rada, molim vas da idemo redom. Ako vas čačka ministar pravde, nemojte da reagujete. (Tomislav Nikolić: Neću valjda da trpim kao opozicija da me čačka.) Vi onda sami odaberite šta hoćete. (Tomislav Nikolić: Ja sam odabrao) Vidim, zato vas i opominjem. Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za kulturu i informisanje i Zakonodavnog odbora. Otvaram načelni pretres. Saglasno članu 92. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predlažem da ograničimo vreme trajanja izlaganja na pet minuta. Da li ima drugih predloga? (Nema.) Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje ovaj predlog da se diskusija ograniči na pet minuta po ovoj tački dnevnog reda. Za 123, protiv 48, niko nije uzdržan, nisu glasala četiri, ukupno je prisutno 175 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Da.)