Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 85 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, nakon otvaranje sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, tok sednice Skupštine odvija se na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika, koji u svom prvom stavu kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, a iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze i koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije Narodne skupštine. Izuzetno, kako stoji u stavu 2. istog člana, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti na sednici Narodne skupštine usmeno u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam da li neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika političkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika Narodne skupštine? Molim da se prijavite u elektronski sistem, ako neko želi da koristi svoje pravo iz člana 286. Narodni poslanik Dragan Todorović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost ova pitanja su apsolutno farsa, zato što odgovora nema. Upozoravam vas da ćete jednog dana na sva pitanja morati da odgovorite i snosićete krivicu zbog toga što se stvari ne odvijaju na onakav način kako bi trebalo da se odvijaju kada je u pitanju kriminal i korupcija u našem društvu. Džabe vi žurite u Evropu, neće vas Evropa, neće lopove u svojim redovima. Najbolje ste to mogli da vidite po primeru bivšeg premijera Hrvatske. Imaju oni svojih lopova, šta ćete im vi. Vi morate prvo ovde da se obračunate sa vašim lopovima, pa onda eventualno možete da računate da ćete dobiti zeleno svetlo za Evropu. Hteo bih da ponovim, i da vas upozorim, da nesporni podaci, koje je prikupio Tihomir Živanović i o kojima je obavestio sve šefove poslaničkih grupa i druge institucije u državi, govore o tome da osnivanje "Mobi 63", njegova prodaja i sve što je vezano sa tim izgleda da je izuzetno veliki kriminal. Dobro je to, gospođo Kolundžija, što se vi interesujete za te podatke. Mislim da bi udruženim snagama mogli nešto da rešimo. Vidite sada kako se odmotava ovo klupko sa kompanijom "Novosti", "Lukom Beograd" itd. Iako se tvrdilo u početku da je to sve čisto urađeno i po zakonu, pokazuje se da je u pitanju ogroman kriminal i izgleda da polako počinju da skupljaju pinkle jer hoće da pobegnu iz države, ali da pokupe ono što su pokrali. Između ostalog, imali ste priliku da vidite i onu emisiju sa Stankom Subotićem Canetom, gde on otvoreno, jasno i glasno govori koga je sve ucenjivao, kome je davao pare, koga je podmićivao itd. Da se vratimo na "Mobi 63", radi podsećanja javnosti, a i vas da podsetim, još uvek nema odgovora ni od Tužilaštva, ni od MUP - šta je sa 121.950.000 evra, vezano za uloge koje je trebalo da ima država i ovaj austrijski vlasnik Šlaf, kada je osnivan "Mobi 63". Rekao sam vam da tih priloga nema ni u Agenciji za privredne registre, nema ni u sudu, ali to je nemoguće, ljudi moji. Ovo mora da se istraži do kraja. Ponovo upozoravam Tužilaštvo da ne radi samo onda kada Boris Tadić pokrene neko pitanje, da se deset godina ćuti, a kad pomene Boris Tadić onda se neke stvari pokreću. Tražim od Tužilaštva i od MUP da ispitaju sve i da one koji su odgovorni za ovaj kriminal privedu pravdi. Takođe, podsećam javnost, podsećam vas da nisam dobio odgovor od NBS šta je sa prodajom "Mobi 63" Telenoru. U pitanju je razlika od 198.000.000. Postavio sam jednostavno pitanje – na koji račun i koliko je uplaćeno i kome je sve sa tog računa isplaćeno? Ne znam šta treba da se uradi da bi se dobio ovako jednostavan odgovor. U pitanju je 198.000.000. Ako uzmete ovih 121, to vam je već 320 miliona, odnosno pare koje su prosto nezamislive za ovu državu, da tako može da ih bagateliše. Da postavim još jedno pitanje da bi zaokružili ovaj problem koji postoji vezano za "Mobi 63", njegovu prodaju i sve radnje oko Holdenhurst firme, koja je jedan od osnivača "Mobi 63". Prilikom isplate Holdenhurstu, pre svega za cenu od 375 miliona, Holdenhurstu je vraćeno 96 miliona navodnog depozita koji je položio prilikom osnivanja "Mobi 63". Sad tražim od Ministarstva finansija da nam da dokaz da je stvarno položen depozit od 96 miliona i tražim da nam kažu na koji račun i kada je položeno 96 miliona. Ako saberete sve ove cifre, dolazite do preko 400 i nešto miliona evra, vezano samo za "Mobi 63". Sada se spremate da prodate "Telenor", i to isti ljudi koji su ... [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje je upućeno ministru zdravlja. Pre nekoliko dana objavljena je vest da u bolnicama nedostaje gaza i drugi sanitetski materijal. Došlo je do toga da se nekoliko pacijenata zajedno sa hirurgom zaključa u hirurški blok zahtevajući da budu operisani. Istovremeno, nestašica gaze se pojavila i u Zdravstvenom centru Valjevo i još nekim zdravstvenim centrima u Srbiji. Juče u dnevnom listu "Politika" pojavila se uznemirujuća vest: "Da li nam preti nestašica lekova?" Glavni problem koji se provlači kroz ceo tekst je dugovanja između Republičkog zavoda zdravstvenog osiguranja, proizvođača i dobavljača. Istovremeno, spominje se ugrožena stabilnost prihoda Republičkog zavoda zdravstvenog osiguranja. Po rečima odgovornih u Republičkom zavodu zdravstvenog osiguranja, stabilnost u 2009. godini je bila veća nego u ovoj 2010. godini. Stabilnost je ugrožena zbog povećanja stope nezaposlenosti. Moje pitanje glasi: Šta će nadležni organi preduzeti da stabilizuju tržište lekova i sanitetskog materijala? Šta će nadležni organi uraditi da stabilizuju prihod Republičkog zavoda zdravstvenog osiguranja u 2011. godini? S druge strane, nedavno smo imali vest da ćemo morati da uništimo veliku količinu vakcina, kojima je istekao rok važnosti, a koje smo skupo platili. Kako mi u državi ne posedujemo opremu i institucije koje se bave uništavanjem opasnog medicinskog otpada, moraćemo da izdvojimo dodatna sredstva za uništavanje, a isto tako i za transport. Kako je moguće da u jednoj državi istovremeno postoji višak vakcina, a postoji manjak lekova i sanitetskog materijala? Da li kod nas postoji efikasno planiranje i potrošnja lekova? Da li pravilno određujemo prioritete u snabdevanju potrebnim materijalima? Da li pratimo kretanje troškova u zdravstvu? Molim da mi se na ova pitanja odgovori pisanim putem. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, 2. decembra 2010. godine, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo SNS, postavio sam poslaničko pitanje i uputio ga ministru za državnu upravu i lokalnu samoupravu gospodinu Milanu Markoviću i ministru unutrašnjih poslova drugu Ivici Dačiću, a povodom dešavanja i protivustavnih izjava čelnika opštine Preševo. Naime, 28. novembra ove godine, na osnovu Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, obeležen je dan zastave i to u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa. Tom prilikom, zamenik predsednika opštine Preševo Orhan Redžepi je izjavio: "Odgovorno izjavljujem da ćemo najskorije ovaj dan, najveći naš praznik, proslaviti u ovom istom Preševu, kao delu buduće Albanije". Ovu izjavu su prenele neke, nažalost ne sve, televizije sa nacionalnom frekvencijom i to u udarnim terminima, što se može i proveriti. Odgovor od ministra unutrašnjih poslova druga Ivice Dačića do sada nisam dobio, ali sam zato dobio odgovor ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu gospodina Milana Markovića i tim odgovorom zaista ne mogu da budem zadovoljan. Odgovor je: "Povodom događanja u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa dana 28. novembra 2010. godine, na koja je ukazao narodni poslanik Zoran Babić, nadležni organi državne uprave, kao i drugi državni organi, postupiće u skladu sa svojim zakonskim ovlašćenjima, odnosno preduzeće mere iz svog delokruga, u skladu sa zakonom". Da li je ovo odgovor ozbiljne države na separatističke izjave i najave čelnika opštine Preševo? Mislim da nije. Ovo je čisto gubljenje vremena, ovakav odgovor je ispunjavanje forme i, nažalost, zamagljivanje stvarnosti. Da li nam možda ovakvim ne odgovorom gospodina Ivice Dačića, odnosno vrlo mlakim odgovorom ministra Milana Markovića, Vlada Republike Srbije šalje možda poruku da se slaže sa izjavom zamenika predsednika opštine Preševo Orhana Redžepija? Moje pitanje upućeno i tada i sada, glasi: šta će i kada konkretno državni organi, nadležni za očuvanje ustavnog poretka Republike Srbije, uraditi povodom ovakve separatističke, antidržavne i protivustavne izjave Orhana Redžepija, zamenika predsednika opštine Preševo? Odgovor koji bi mene, a verujem i sve građane Republike Srbije mogao da primiri, mora da glasi: nadležni državni organi, državne uprave, kao i drugi državni organi, postupili su u skladu sa zakonskim ovlašćenjima i procesuirali Organa Redžepija, a ne da se ništa nije uradilo, a sumnjam da će se išta i uraditi. Voleo bih da žar koji gospodin Milan Marković pokazuje u replikama sa nama, opozicionim narodnim poslanicima, prenese i na polje očuvanja teritorijalnog integriteta i suvereniteta države Srbije. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da iskoristi svoje prava iz člana 286. stav 2. Poslovnika? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Miroslav Markićević. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Tomice Milosavljevića, ministra zdravlja, prisustvuju i Periša Simonović, državni sekretar u Ministarstvu zdravlja i Gordana Lođanin, viši savetnik u Ministarstvu zdravlja. Nastavljamo rad. Prelazimo na zajednički načelni pretres 2-4. tačke dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNA ZAKONA O ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI, PREDLOG ZAKONA O DOPUNAMA ZAKONA O KOMORAMA ZDRAVSTVENIH RADNIKA I PREDLOG ZAKONA O PSIHOAKTIVNIM KONTROLISANIM SUPSTANCAMA Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 2, 3. i 4, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 26 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Nikola Krpić poslaničku grupu PUPS; narodna poslanica Zlata Đerić poslaničku grupu Nova Srbija; narodni poslanik Zoran Bortić poslaničku grupu SPS - JS; narodni poslanik Mileta Poskurica poslaničku grupu Napred Srbijo; narodni poslanik Milan Dimitrijević poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica; narodni poslanik Simo Vuković poslaničku grupu G17 plus i narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević poslaničku grupu SRS. Ukoliko još neko od poslaničkih grupa odluči da ovlasti nekog narodnog poslanika, molim da nam dostavite informacije, da bi mogli da obavestimo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, Predlogu zakona o dopunama Zakona o komorama zdravstvenih radnika i Predlogu zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama Da li predstavnik predlagača, Tomica Milosavljević, ministar zdravlja, želi reč? (Da) Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, prvo bih vam rekao nekoliko reči o zakonu o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama, koji je važan propis, jer strategija Republike Srbije za borbu protiv droga je doneta za period 2009-2013, na osnovu koje je donet i Akcioni plan za sprovođenje ove strategije, u skladu je sa međunarodnim aktivnostima koje su ozbiljne u suprotstavljanju nelegalnom korišćenju psihoaktivnih supstanci i u skladu sa strategijom nastaje potreba za unapređenjem kontrole, proizvodnje i prometa opojnih supstanci u legalnim farmaceutskim i hemijskim ustanovama, kontrole korišćenja opijata i lekova koji sadrže opojne droge u zdravstvenim ustanovama, kao i potrebe da se propisima usklade poslovi nadzora u Republici Srbiji sa metodologijom nadzora danas u zemljama EU. U tom smislu, Ministarstvo zdravlja je zajedno sa mnogobrojnim partnerima u širokom konsultativnom okviru sa drugim ministarstvima, sa nevladinim organizacijama, predložilo zakon o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Ta terminologija obuhvata i opojne droge, odnosno narkotike i psihotropne supstance u skladu sa savremenim, stručnim i naučnim saznanjima. Jedan od osnovnih ciljeva za donošenje ovog zakona je da se uspostavi ravnoteža između adekvatne kontrole i suzbijanja zloupotrebe psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, da bi se istovremeno obezbedila dostupnost ovih supstanci u medicinske, veterinarske i svrhe naučnog istraživanja, a sve u skladu sa dobro poznatim konvencijama UN, preporukama Svetske zdravstvene organizacije i drugih međunarodnih organizacija u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, odnosno prekursorima. Rešenjima koja su ugrađena u Predlog zakona nastavljamo da uspešno sprovodimo i primenjujemo Konvenciju UN u oblasti proizvodnje i prometa opojnih droga i učešće Republike Srbije u aktivnostima međunarodne zajednice u borbi protiv zloupotrebe opojnih droga, odnosno tačnije psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Određivanjem i definisanjem liste ovih supstanci obezbeđuje se pravni okvir za uređivanje sistema i njihove kontrole, proizvodnje, prometa i primene i ove liste utvrđene su u punom skladu sa konvencijama UN. Samo bih pobrojao najvažnije ciljeve ovog zakona. Svakako je to na prvom mestu sistem uređivanja oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, odnosno sprovođenje kontrole i proizvodnje, prometa i primene, zatim, sprovođenje međunarodnih obaveza koje proističu iz Konvencije UN i potvrđenih sporazuma u ovoj oblasti, definisanje oblasti, usaglašavanje sa postojećim propisima EU i pravnim tekovinama Aki komunitera, usaglašavanje sa preporukama Svetske trgovinske organizacije, registracija izvoznika, uvoznika, posrednika koji učestvuju u trgovini, evidentiranje proizvedenih količina, evidentiranje psihoaktivnih supstanci koje su izvezene, uvezene ili su u tranzitu, evidentiranje ovih supstanci koje su na unutrašnjem tržištu stavljene u promet, omogućavanje lakše dostupnosti pravnim licima koje obavljaju naučno-istraživačku delatnost, evidentiranje primene u svrhe lečenja u zdravstvenim ustanovama, omogućavanje lakše dostupnosti zdravstvenim ustanovama radi primene u terapijske svrhe lečenja bolesti zavisnosti, odnosno za potrebe terapijskih postupaka i intervencija. Donošenje ovog zakona rezultat je potrebe za međunarodnom harmonizacijom propisa koji uključuju i obavezu usklađivanja sa strateškim planovima EU o drogama i Akcionim planom i preporukama Saveta Evrope, Evropskog centra za praćenje droga i zavisnosti od droga, kao i zahtev nadležnih tela i institucija UN. Kada govorimo o dopunama Zakona o komorama zdravstvenih radnika, rekao bih da u poslednjih nekoliko godina komore zdravstvenih radnika, podsetiću vas da smo zakonom regulisali ovu oblast formiranjem nezavisnih autonomnih profesionalnih institucija u zdravstvenom sistemu Srbije, lekarske komore, farmaceutske, stomatološke, biohemijske i komore sestara i tehničara, izmena i dopuna ovog zakona je tehnička dopuna koja je nametnuta životom i praksom. Ovim dopunama zakona omogućavamo rešavanje jednog ozbiljnog problema koji može da nastane u funkcionisanju komore i koji je, nažalost, nastao u Srbiji u funkcionisanju jedne od pet komora – stomatološke. Ovim članovima je najkraće rečeno – predsednik skupštine komore dužan je da u roku od 90 dana pre isteka mandata raspiše izbore za članove nove skupštine, da izbor organa bude obavljen u roku od 15 dana od dana konstituisanja skupštine komore, a izbor predsednika i članova Etičkog odbora u roku od 90 dana od konstituisanja skupštine komore. Ukoliko se desi da iz nekih razloga do isteka mandata se ne konstituiše nova skupština komore, ovim dopunama zakona predviđen je bajpas mehanizam, ako mogu tako da ga nazovem, da ministar nadležan za poslove zdravlja u roku od 15 dana od isteka mandata članova skupštine komore na predlog Srpskog lekarskog društva i postojećih udruženja zdravstvenih radnika imenuje odbor za raspisivanje izbora za članove skupštine komore, odnosno konstituisanje skupštine komore. Ovaj odbor, kao što je inače bilo predviđeno i prilikom formiranja komora posle donošenja zakona 2005. godine, ima 11 članova, donosi odluku o raspisivanju i sprovođenju izbora. Radi se o jednoj veoma važnoj, praktičnoj i tehničkoj dopuni zakona koja omogućava da se izađe iz problema, a da to bude zakonski regulisano, ukoliko aktuelni izabrani sastav skupštine komore, bilo koje, ne bude u stanju da obezbedi kontinuitet rada komora. Ministarstvo zdravlja je bilo prinuđeno da na 120 dana, po zakonu, oduzme javno ovlašćenje Stomatološkoj komori i izdaje licence. Ova dopuna zakona na zakoniti način reguliše jedan praktični životni problem. Što se tiče zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, u najkraćem, on u prva četiri člana praktično predstavlja takođe važnu tehniku regulisanja troškova polaganja stručnog ispita, dodeljivanje titule primarijus, tehničke poslove vezane za službeno odelo inspektora, nešto što je diktirano Zakonom o budžetu i preporuka je da se izmenama i dopunama Zakona na zakonit način regulišu ova pitanja koja su u jednom trenutku izgledala tehnička. Stav zakonodavstva je da umesto da se podzakonskim aktom ova oblast reguliše, da to bude upravo zakonom i zbog toga smo predložili ovu izmenu. Druga izmena se odnosi na značajan potez koji je učinjen Zakonom o zdravstvenoj zaštiti 2005. godine, kojim je predviđena decentralizacija zdravstvenog sistema na način da primarnu zdravstvenu zaštitu osniva opština i grad i ta decentralizacija sprovedena je doslovno i dosledno u ogromnoj većini zdravstvenih ustanova. Rok je bio decembar 2010. godine za sve. Od 300 zdravstvenih ustanova, u desetak mesta, sa različitim obrazloženjima, od kojih je najveći broj bio usmeren na pogoršanje ekonomske i finansijske situacije i globalno i nacionalno, mi ovde predlažemo da se na zakonit način ovaj rok produži na još tri godine i da se praktično u naredne tri godine ovaj proces sprovede dosledno. Nadam se da vas nisam mnogo opteretio ovim uvodnim izlaganjem. Veoma je važno da godinu 2010. završimo usvajanjem zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama i da podrškom o ovim predlozima za izmene i dopune i Zakona o komorama i Zakona o zdravstvenoj zaštiti budemo na nivou zadatka i da zakonom predvidimo rešavanje praktičnih novonastalih problema. Zahvaljujem na pažnji.
Da li izvestilac Odbora za zdravlje, narodni poslanik Simo Vuković, zamenik predsednika Odbora želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da prelazimo na tok sednice kada pravo da dobiju reč imaju predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa od najmanje ka najvećoj. Narodni poslanik Nikola Krpić ima reč.
Poštovana predsednice, uvaženi gospodine ministre, gospodo poslanici, ova tri zakona o kojima ću ispred poslaničke grupe Partije ujedinjenih penzionera govoriti, nekako sam obuhvatio pa ću po redosledu, kako su dati u dnevnom redu, i govoriti. Iako je 28. novembra 2005. godine usvojen ovde u Skupštini Srbije Zakon o zdravstvenoj zaštiti, a čija promena je u dva navrata podzakonskim aktima,tj. uredbama odlagana najduže do kraja 2010. godine, da se ovaj posao uradi, u delu preuzimanja osnivačkih prava nad zdravstvenim ustanovama, kada bi se to primenilo u oblasti primarne zdravstvene delatnosti, u članovima 94. i 100. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, u kojima se govori o organizovanju zdravstvene delatnosti na primarnom nivou, jasno je navedeno da su opštine, odnosno gradovi osnivači ovih ustanova, sa tačno propisanim pravima i obavezama. U mnogim gradovima po Srbiji u kojima postoje zdravstveni centri ovo nije odrađeno. Danas imamo pred poslanicima Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Poštovana predsedavajuća, ovakav predlog zakona, iako je dugo trajao, pet godina, nije se mogao sprovesti iz više objektivnih razloga i dobro je što je Ministarstvo zdravlja i Vlada Srbije reagovala sa ovim predlogom zakona i prolongiranjem obaveze da se završi do kraja 2013. godine. Ako se zna da je budžet Republike Srbije već urađen, razrađen i dogovoren sa MMF-om, pre konačnog usvajanja u našem parlamentu iskrslo je nekoliko problematičnih pitanja u vezi ove materije. Pre svega, zašto nisu urađene finansije? Nedostajuća sredstva za rad koja će kao osnivač doma zdravlja imati lokalna samouprava. Budžeti gradova za 2011. godinu su u pripremi i prema ostvarivanjima godišnjeg budžeta teško je i pretpostaviti da lokalna samouprava u mnogim gradovima Srbije ne može da prikupi ova sredstva koja su nedostajuća za normalan rad zaposlenih. Drugo, ako ovom finansijskom problemu dodamo nedostatak kadrova, stambenog i poslovnog prostora, zatim deobni bilans koji mora da se uradi, pojavljuju se i drugi sijaset problemi. Dolazimo do činjenice da je Ministarstvo donelo i danas predlaže da usvojimo ovakav Predlog zakona sa prolongiranjem roka. Poslanička grupa PUPS će u danu za glasanje svakako glasati za ovaj dobar predlog zakona. Zašto? Zato što u članu 97. stav 1. tačka 10. Ustava naše Republike lepo piše da Republika Srbija, odnosno Ministarstvo zdravlja uređuje i obezbeđuje sistem u oblasti zdravstvene zaštite svog stanovništva. Onda je i sasvim normalno da se ovim zakonom uređuju i naknade za stručno usavršavanje zdravstvenih radnika i saradnika za dobijanje stručnih naziva primarijusa i drugih i to uskladiti sa novim propisima u odnosu na budžet koji je pred nama. Takođe će PUPS glasati i za ovu promenu odnosno izmenu jer je posve logična. Na kraju, ovakvi stvoreni zdravstveni uslovi sa ovakvim predlogom izmena do 2013. godine obećavaju da će mnogo sadržajnije i u boljim finansijskim mogućnostima lokalna samouprava i ceo zdravstveni sistem doprineti boljoj zdravstvenoj zaštiti građana Republike Srbije. To i jeste motiv da poslanici PUPS u danu za glasanje glasaju za ovaj predlog zakona jer za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna finansijska sredstva. Sada ću se zadržati oko komora zdravstvenih sistema. Prelazim na drugu tačku dnevnog reda. Ovde takođe imamo ustavni osnov kojim se obezbeđuje sistem u oblasti zdravstva. U "Službenom glasniku Republike Srbije" 107/05 je objašnjen razlog za donošenje Zakona o komorama zdravstvenih radnika. Samim tim se moraju doneti osnovni postulati za kontinuirani rad komora zdravstvenih radnika kroz propisane izborne postupke za organe komore shodno zakonskim okvirima. Osnivač, a to je Ministarstvo zdravlja, mora omogućiti nesmetano obavljanje svih poverenih poslova, kao i drugih poslova komore propisanih samo zakonom. Ministarstvo zdravlja mora komori da obezbedi pravni položaj u sistemu, a komora izborni postupak svih članova komore u skladu sa zakonom i odgovorna je Ministarstvu zdravlja odnosno i samom ministru. Poštovana predsedavajuća, PUPS će u danu za glasanje glasati za ovaj predlog zakona, pogotovo što za ovaj zakon nisu potrebna dodatna finansijska sredstva. Sada bih nešto rekao još o 3. tački dnevnog reda, Predlog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Predlogom zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama uređuju se uslovi za promet i proizvodnju psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, uslovi za gajenje, preradu i promet biljaka od kojih se mogu dobiti psihoaktivne kontrolisane supstance, uslovi i postupak za izdavanje dozvole za gajenje, kako iz uvoza, tako i za izvoz i tranzit biljaka od kojih se mogu dobiti psihoaktivne kontrolisane supstance potrebne za zdravstvene radnike, za zdravstvenu službu, ali i za ono drugo što mi zovemo kriminalni postupak. Postupak za sprovođenje identifikacije, ispitivanja psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, primena psihoaktivnih kontrolisanih supstanci u okviru zdravstvene delatnosti prilikom sprovođenja mera zdravstvene zaštite, nadzor u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci radi sprečavanja njihove nedozvoljene upotrebe i druga kriminogena pitanja od značaja za ovu oblast radi zaštite života i zdravlja ljudi. Naziv psihoaktivne kontrolisane supstance je termin koji u skladu sa savremenim stručnim i naučnim saznanjima obuhvata opojne droge odnosno narkotike, psihotropne supstance i sve druge supstance koje uzrokuju zavisnost. Određivanjem psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, kao i definisanjem lista psihoaktivnih kontrolisanih supstanci obezbeđuje se pravni osnov uređivanja sistema, njihove kontrole, proizvodnje, prometa i primene, što je i dužnost Ministarstva zdravlja. Ustavni osnov za donošenje ovakvog zakona sadržan je u odredbi člana 97. tačka 10. Ustava Republike Srbije, prema kojoj Republika Srbija odnosno Ministarstvo zdravlja, između ostalog, uređuje i obezbeđuje sistem u oblasti zdravstva, kao i organizaciju, nadležnost i rad republičkih organa. Oni to u ovom zakonu i čine predlogom ovog zakona. Republika Srbija je kao članica UN i potpisnica UN, različitih konvencija i međunarodnih ugovora iz oblasti opojnih droga, psihoaktivnih supstanci i drugoga. Koje su to supstance? Pa znate, kokain, hašiš, tablete LSD, marihuana, heroin, amfetamin itd. Imajući u vidu potrebu harmonizacije propisa Republike Srbije sa propisima EU, obavezu usklađivanja sa strategijom EU o drogama i akcionim planom EU za sprovođenje strategije i preporuka Saveta Evrope, Evropskog centra za praćenje droga u zavisnosti od droga, zahteve nadležnih tela institucija UN, kao i radi što hitnije primene odredaba ovog zakona, Ministarstvo zdravlja i Vlada predlažu Skupštini donošenje Predloga zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama po hitnom postupku. Poslanici PUPS glasaće za Predlog ovog vrednog i dobrog zakona. Hvala lepo.
Iskorišćeno je osam minuta i 45 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Ovlašćeni predstavnik LDP je narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Dajem mu reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, pred sobom imamo set zakona koji se tiču zdravstva, ali i set zakona koji sami po sebi imaju neku heterogenu sadržinu, pa bih pre nego što počnem svoje izlaganje i sam ulazak u meritum postavio pitanje hiljadu puta postavljeno u ovom parlamentu – koja je logika spajanja tačaka? Razumljivo je da se ratifikacije nekih konvencija i slični pristupi u zakonodavnom postupku Narodne skupštine spajaju u zajedničku tačku, ali postavljam pitanje – gde je logika spajanja u zajedničku tačku rasprave o zakonima koji su sami po sebi različiti? U svojih 20-tak minuta, koliko imam kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, treba da svrstam raspravu o tome kako neko da postane primarijus i o tome kako kontrolisati nekoga ko proizvodi psihoaktivne supstance. Morate priznati da između te dve priče nema baš previše dodirnih tačaka, a treba to staviti u jednu diskusiju, u jedno izlaganje koje bi trebalo da bude kritika ovih zakona. Pre nego što se zadržim na izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, dao bih par generalnih primedbi koje se tiču postupaka Vlade i odnosa Vlade prema predlaganju i primeni zakona. Prečesto imamo izmene i dopune zakona. Šta je sa novim zakonima i šta je sa primenom onih koji već postoje? Imali smo primer u prošlom sazivu Narodne skupštine da smo menjali ZKP, koji je već stavljen van snage stavljajući van snage neke odredbe ZKP koje su već na snazi. Takav galimatijas primene pravnih propisa, odnosno takav galimatijas primene zakona je nepojmljiv, ne stoji u udžbenicima koji se čitaju i koriste na pravnim fakultetima. U državi Srbiji je to moguće. Sada ponovo imamo nekakav pristup da prilazimo određenoj problematici nečim što se zove izmene i dopuna zakona. Da li nam je to potrebno ili je možda ispravnije, možda suvislije da se pristupi kompletnoj promeni određenih zakona koje je vreme pregazilo ili vreme pokazalo da su neprimenjivi? Postavili smo prošli put pitanje kada smo imali ovde u Skupštini predstavnike Ministarstva zdravlja – kada će biti zakonski regulisana farmaceutska delatnost, kada će to biti regulisano posebnim zakonom? Naša pitanja su dobila nekakve odgovore, ali nikakva rešenja. Sada opet imamo izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti koje na prvi pogled deluju kozmetički, ali u stvari su suštinske, te onda postavljamo pitanje – zašto su takve suštinske promene u izmenama i dopunama, a postavljamo i pitanje – ko je odgovoran za donošenje normi i njihovo neprimenjivanje i nemogućnost primene u prethodnom vremenu, odnosno normi koje je sadržao prethodni zakon, odnosno sadašnji važeći zakon koji menjamo? Imam niz primedbi, ali ću se zadržati konkretno na članu 5. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, koji kaže u članu 266. reči "pet godina" zamenjuju se rečima "osam godina". Radi se o vraćanju nadležnosti lokalnim samoupravama nad domovima zdravlja i tim oblikom zaštite zdravlja. Daje se u obrazloženju člana 5. da se rok od pet godina za preuzimanje osnivačkih prava domovima zdravlja od strane lokalne samouprave produžava na osam godina od dana stupanja na snagu ovog zakona, odnosno zdravstveni centar, kao vrsta zdravstvene ustanove u čijem sastavu su domovi zdravlja, opšte bolnice može nastaviti sa radom do kraja 2013. godine usled složenosti postupka izdvajanja domova zdravlja i opštih bolnica i zdravstvenog centra, odnosno osnivanja, preuzimanja osnivačkih prava nad domovima zdravlja od strane nadležnih organa. Od ukupno 22 zdravstvena centra na teritoriji centralne Srbije, koji formalno-pravno obavljaju delatnost – postupak razdvajanja na samo dva zdravstvena centra, 18 zdravstvenih centara je u različitim fazama ovog postupka, dok su dva zdravstvena centra na početku postupka razdvajanja. Zašto je to tako? Šta je to sprečavalo da se u roku od pet godina, koji je predviđen važećim zakonom, urade adekvatne promene i da se domovi zdravlja stave pod nadležnost lokalne samouprave? Ako su postojale objektivne prepreke, ko je za to odgovoran, odnosno ko je odgovoran za to što je data mogućnost, naredba, imperativno-pravna norma kojom se traži da se taj postupak završi u pet godina? U obrazloženju kaže – procena finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje ovog zakona – nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije za 2010. godinu, kao ni za 2011. godinu. Meni sada tu nešto nije jasno. Ako za sve to pare nisu potrebne, zašto taj postupak nije obavljen? Lokalne samouprave su očigledno imale probleme koje nisu mogle da reše, pa se taj postupak nije obavio. Sada se kaže da nisu potrebna dodatna finansijska sredstva. U čemu je onda bio problem? Zašto taj posao nije obavljen za pet godina, nego se sada produžava na osam godina? Kaže se – razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku radi što hitnije primene odredaba ovog zakona, odnosno stvaranja pravnog osnova za nastavak rada zdravstvenih centara kao posebne vrste zdravstvenih ustanova, kao i otklanjanje štetnih posledica koje bi mogle nastupiti po sistem zdravstvene zaštite predlaže se usvajanje ovog zakona po hitnom postupku. Ako su primećene anomalije, zašto hitan postupak? Zašto tokom vremena, utvrđivanja i lociranja tih anomalija nije urađeno prilagođavanje zakonodavstva u normalnom postupku, nego se čeka zadnji rok i sada se traži hitan postupak da se uradi nešto kako bi rastegli od pet do osam godina? Ovo je sada vrh ledenog brega. Imamo sijaset pitanja. U završnoj reči i u toku rasprave o zakonima postavićemo i ta pitanja, ali generalno stoji pitanje – gde leži odgovornost i da li je bilo nužno da se to uradi na ovakav način? Hvala na pažnji.
Iskorišćeno je sedam minuta i 20 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Bortić.
Poštovana predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, poštovani ministre, predstavnici ministarstva, cenjene kolege narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti koji je dostavljen Narodnoj skupštini ima za cilj da uskladi odredbe postojećeg zakona kojim se uređuju naknade za polaganje stručnih ispita zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika za dobijanje naziva primarijus i za sprovođenje inspekcijskog postupka po zahtevu stranke sa novim propisima budžetskog sistema. Ovim izmenama stvoriće se uslovi za nastavak rada onih zdravstvenih centara kojima je postojećim Zakonom o zdravstvenoj zaštiti propisan rok za postupak razdvajanja doma zdravlja od opšte bolnice. Drugim rečima, stvoriće se uslovi za preuzimanje osnivačkih prava od strane lokalne samouprave nad domom zdravlja i Republike nad opštom bolnicom. Drugim rečima, ponuđenim zakonskim izmenama obezbeđuje se zakonitost rada i poslednjih zdravstvenih centara i zakonitost finansijskih tokova za rad zdravstvenih centara na osnovu zaključivanja ugovora o pružanju zdravstvene zaštite za osigurana lica sa Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje. Isto tako, izmenama ovog zakona obezbeđuju se uslovi za ostvarivanje dostupne zdravstvene zaštite građanima sa područja na kojem je zdravstveni centar osnovan. Na kraju, izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti stvaraju se uslovi da zdravstveni centar kao vrsta zdravstvene ustanove, u čijem je sastavu dom zdravlja, nastavi sa radom još tri godine, odnosno do 2013. godine. Ovaj prelazni period je posebno važan ako se uzmu u obzir složeni uslovi rada i organizacije određenih zdravstvenih centara koji zbog geografske razuđenosti i finansijskih mogućnosti lokalnih samouprava kao nosilaca osnivačkih prava postupak razdvajanja još nisu okončali. Da bi se stvorio pravni osnov za nastavak rada zdravstvenih centara, kao posebne vrste zdravstvenih ustanova i da bi se izbegle štetne posledice koje bi mogle nastupiti u sistem zdravstvene zaštite, izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti su predložene na usvajanje po hitnom postupku. Poštovani narodni poslanici, Predlog zakona o komorama zdravstvenih radnika stvara normativne uslove za kontinuirani rad komora zdravstvenih radnika kroz propisivanje izbornog postupka za organe komore, kojim se omogućuje nesmetano obavljanje poslova koji su komori povereni, ali i drugih poslova propisanih zakonom. Dopunama zakonskog teksta se stvaraju uslovi za zaštitu profesionalnih interesa članova komore, ali i zaštitu interesa pacijenata kroz obezbeđivanje kontinuiteta u obavljanju poslova i zadataka utvrđenih zakonom. Normativno se uređuje zakonitost rada i poslovanja komore, odnosno donošenje akata komore u skladu sa njenim statutom i sa zakonom. Isto tako, ovim dopunama postojećeg zakona se ujednačuje rad komora, odnosno izborni postupak u komorama. Time se obezbeđuje jednak pravni položaj svih članova komora koje su osnovane u skladu sa zakonom da bi se stvorio pravni osnov za sprovođenje izbornog postupka za članove skupštine komore i drugih organa komore i moguće štetne posledice po sistem zdravstvene zaštite i Predlog zakona o dopunama Zakona o komorama zdravstvenih radnika, dostavljen je Narodnoj skupštini na razmatranje i usvajanje po hitnom postupku. Poštovane kolege narodni poslanici, jedna od najvećih bolesti savremenog čovečanstva je narkomanija ili bolest zavisnosti. Ova bolest je toliko pogubnija što najviše pogađa mlade generacije i tako razara biološki opstanak svake nacije. Narkomanija razara sve stubove društva na kojima počiva savremena civilizacija, porodicu, obrazovni sistem, institucije države, pa i samu državu. Zato se s pravom može reći da je uz terorizam i globalnu ekološku krizu ovo najveći neprijatelj čovečanstva. Zbog toga nije nikakvo čudo što su se ukoštac sa ovom globalnom nevoljom uhvatile sve savremene države i sve nacije, pa i Republika Srbija kao članica UN, potpisala je i ratifikovala niz konvencija i međunarodnih ugovora iz oblasti opojnih droga, psihotropnih supstanci i drugih oblasti kojima se u UN regulišu obaveze država članica po ovom pitanju. Među takvim dokumentima čiji je potpisnik i naša zemlja su jedinstvena Konvencija o opojnim drogama iz 1961. godine, Konvencija o psihotropnim supstancama iz 1971. godine i Konvencija protiv nezakonitog prometa opojnih droga i psihotropnih supstanci iz 1988. godine. Sve ove konvencije je naša zemlja ratifikovala i one, pored Ustava Republike Srbije, predstavljaju pravni osnov za donošenje zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Treba podsetiti da se Republika Srbija u kontinuitetu, a posebno tokom poslednje dve godine veoma intenzivno bavi sprečavanjem nezakonitog širenja opojnih droga i drugih psihotropnih supstanci, ne samo na teritoriji naše zemlje, već i u presecanju organizovanih i međunarodnih kriminalnih lanaca i grupa koje na planetarnom nivou šire ova sredstva. U tom smislu, posebno treba istaći doprinos MUP Republike Srbije, na čelu sa ministrom Dačićem, koji je u više zajedničkih akcija sa bezbednosnim snagama drugih zemalja tokom prošle i ove godine preseklo međunarodne kriminalne lance za šverc narkotika. Samo da podsetim da je tokom 11 meseci 2008. godine u ovim akcijama zaplenjeno 1.648.820 grama različitih droga, među kojima je bilo heroina, kokaina, marihuane, hašiša, kao i tableta ekstazija, LSD i drugih. Sve ove akcije policije i drugih nadležnih državnih organa koje nisu zanemarljive, ipak ni do dana današnjeg nisu uspele da u korenu saseku bolest narkomanije i širenje različitih opojnih droga do naše dece i podzemnih kanala. Upravo zbog toga, neophodno je da se na celovit način normativno uredi upotreba i širenje psihoaktivnih supstanci na teritoriji Republike Srbije. Zato je predlog ovog zakona koji se nalazi u proceduri više nego potreban, njime se uređuju uslovi za proizvodnju i promet psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, uslovi za gajenje, preradu i promet biljaka od kojih se ove supstance mogu dobiti, kao i uslovi i postupak za izdavanje dozvola za gajenje, izvoz, uvoz i tranzit biljaka od kojih se mogu dobiti psihoaktivne kontrolisane supstance. Predloženim zakonom se uređuje postupak za sprovođenje i identifikaciju ispitivanja psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, njihova primena prilikom sprovođenja mera zdravstvene zaštite i nadzor nad ovim supstancama radi sprečavanja njihove nedozvoljene upotrebe. Treba istaći da se predloženim zakonom normativno regulišu i druga pitanja za ovu oblast radi zaštite života i zdravlja ljudi. Važno je istaći da je cilj ovog zakonskog predloga uspostavljanje ravnoteže između aktivne kontrole i suzbijanja zloupotrebe psihoaktivnih kontrolnih supstanci kako bi se obezbedila njihova dostupnost u medicinske, veterinarske i svrhe naučnog istraživanja i kako bi se ta upotreba uskladila sa pomenutim konvencija UN, preporukama Svetske zdravstvene organizacije i drugih organizacija, a posebno preporukama i direktivama EU, čijim je normama utvrđeno obavezno ponašanje radi zaštite života i zdravlja ljudi, od zloupotreba pomenutih supstanci. Polazeći od potrebe za usklađivanjem naših propisa sa propisima EU i za unapređivanjem saradnje naših službi sa odgovarajućim službama EU u ovoj oblasti, Predlogom zakona su utvrđeni oblici i način saradnje organa naše državne uprave za odgovarajućim institucijama EU, koje su zadužene za kontrolu opojnih droga, odnosno psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Ovim zakonom se ujednačava metodologija nadzora nad ovim supstancama i u celini na području Republike Srbije sa metodologijom koja važi u zemljama EU. Zakon precizno reguliše uslove, postupke i obaveze pravnih, odnosno fizičkih lica koje se odnose na proizvodnju, promet i posedovanje pomenutih supstanci. Zakon reguliše poslove ovlašćenih laboratorija, izvoz, uvoz, tranzit, gajenje i preradu, promet biljaka od kojih se mogu dobiti ove supstance, kao njihov izvoz i uvoz i tranzit. Da bi se ostvarila pravna sigurnost u ovoj oblast, zakon uređuje i obim obaveza pravnih i fizičkih lica, stručnih i naučnoistraživačkih organizacija, zdravstvenih ustanova i drugih oblika zdravstvene službe, kao i ovlašćenja drugih pravnih lica u čijem je delokrugu rada kontrola primene ovog zakona. Na kraju treba istaći da će usvajanjem ovog zakona Republika Srbija sistemski urediti oblast psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, od njihove proizvodnje, do prometa i primene. Istovremeno ovu oblast će normativno uskladiti sa standardima proisteklih iz konvencija UN, preporuka EU i Svetske zdravstvene organizacije. Evidentiraće se ove supstance koje su izvezene, uvezene ili tranzitno prošle kroz našu zemlju, kao i one koje su na unutrašnjem tržištu stavljene u promet. Ovaj zakon će omogućiti lakšu dostupnost ovih supstanci pravnim licima koja obavljaju naučno-istraživačke delatnosti i evidentiranje njihove primene tokom lečenja u zdravstvenim ustanovama i drugim oblicima zdravstvene delatnosti. U tom smislu, zdravstvena ustanova će imati lakšu dostupnost ovim supstancama za njihovu primenu u terapeutske svrhe, za lečenje bolesti zavisnosti. Omogućiće se i organizacija referentnih zdravstvenih ustanova za ovu oblast. Poštovane kolege narodni poslanici, zakonom o psihoaktivnim i kontrolisanim supstancama će se stvoriti normativne pretpostavke za mnogo kvalitetnije obavljanje poslova državne uprave u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci i mnoga druga pitanja od značaja, ne samo za kontrolisanje ove oblasti, već i za opštedruštvenu borbu protiv narkomanije i drugih bolesti zavisnosti koje su, kao što sam već rekao, jedna od najvećih pošasti savremenog sveta.
Dvanaest minuta i 45 sekundi iskorišćeno je vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Pre nego što dam reč narodnoj poslanici Zlati Đerić, podsećanje za članove Odbora za saobraćaj da je sednica počela ili će baš početi u 11.00 časova u sali 1 u Domu Narodne skupštine, pa molim sve članove Odbora za saobraćaj da prisustvuju sednici Odbora. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, danas imamo pred sobom tri zakona iz oblasti zdravstva, odnosno Predlog zakona o dopunama Zakona o komorama zdravstvenih radnika, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i Predlog zakona o psihoaktivnim supstancama. Neću mnogo govoriti o ova tri ponuđena akta koja su pred nama, samo ću kratko dodirnuti pre svega Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. To je nešto što treba da se uskladi sa propisima budžetskim. Bilo bi mnogo bolje da je ministar možda uverljivije to nama predočio, objašnjavajući nam kolika je relaksacija budžeta u slučaju sprovođenja ovih izmena i dopuna jer je to opravdanje za te izmene i dopune. Zaista ne vidim razlog zašto to ili nejasan je razlog zašto to nije učinjeno ranije. Mi vrlo često menjamo, odnosno donosimo izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti, pa se bojim da to može da izazove zabunu u sprovođenju zakona i ozbiljnu pometnju kod onih koji zakon sprovode. O zakonu o psihoaktivnim supstancama će moja koleginica Aleksandra Janković, kao stručnjak, govoriti u onom delu rasprave, a ja ću samo kratko nešto reći kako mi vidimo ove dopune Zakona o lekarskim komorama. Poštujući da je Lekarska komora u Srbiji osnovana pre sto godina, da je to jedna respektabilna institucija Srbije u jednom evropskom nivou, strukovna institucija koja je upravo ovim dopunama izrazila neki svoj otpor i mislim da je direktor Lekarske komore Tatjana Radosavljević vrlo jasno rekla da izmenama zakona ministar pokušava da ozvaniči direktan upliv Ministarstva zdravlja u izborni proces u komorama, a komore moraju da ostanu nezavisne. Ona kaže dalje – ministar ovim izmenama uzima za pravo da imenuje inicijativne odbore za sprovođenje izbora u komori i time uvodi kontrolu i narušava princip nezavisnosti komore kao institucije. Lekarska komora Srbije smatra ovo direktnim udarom na nezavisnost. Koristićemo sva raspoloživa pravna sredstva da bi sačuvali nezavisnost našeg rada. U obrazloženju, odnosno u razlozima za donošenje zakona, kaže se – stvaranje uslova za kontinuirani rad komore zdravstvenih radnika, kroz propisivanje izbornog postupka za organe komore, kojim se omogućava nesmetano obavljanje kako poverenih poslova, tako i drugih poslova komore propisanih zakonom, stvaranje uslova za zaštitu profesionalnih interesa članova komore, kao i zaštitu interesa pacijenata kroz obezbeđivanje kontinuiteta u obavljanju poslova i zadataka utvrđenih zakonom. Mislim da su članovi komore svi visoki profesionalci zaista direktno zainteresovani za svoju profesiju, za svoju struku, za etiku svog posla i da možda ova vrsta pritiska, bez obzira na ono što je ministar rekao da je nastao problem u jednoj komori, da to jeste nešto, kako reče, dopuna životom i praksom i bajpas mehanizam. Treće obrazloženje je stvaranje uslova za zakonitost rada i poslovanja komore, odnosno donošenje akata komore u skladu sa zakonom i statutom komore. Mislim da su one do sada poslovale po zakonu i po statutima. Ono što život i praksa često pokažu, oni su vrlo šaroliki. Ovim zakonom jeste predviđeno upravo onako kako direktorka Lekarske komore tvrdi, da se ministar direktno umeša, odnosno ministarstvo, u rad Lekarske komore, jer ovde se u dopunama ne navodi da se to odnosi samo na ovu jednu lekarsku komoru koja ima mnogo razloga i mislim da se trebalo baviti u ministarstvu mnogo više razlozima pre nego što je došlo do ove posledice koja je onda iznudila ovu zakonsku promenu rešenja i da onda ne bi bila iznuđena ovakva dopuna, ne izmena, nego dopuna zakona i ovakav udar na jednu od najstarijih strukovnih institucija u Srbiji, za koju zaista možemo reći da je vrlo respektabilna, vrlo uvažena u nekom svom svetskom imidžu. Dakle, to je ono što mi imamo kao zamerku ovom zakonu. Zaista me interesuje, pošto se ovde predviđa kako će ministarstvo intervenisati, ali nigde nije predviđeno – šta ako to ne da rezultat? Šta ako se pojavi bojkot? Ne možete nikoga prisilno postaviti za člana skupštine komore. To nije predviđeno ovom dopunom. Onda ćemo opet imati u hodu neki bajpas i opet ćemo imati dopunu životom i praksom. Mislim da zakoni ne smeju prečesto da se dopunjavaju životom i praksom jer život i praksa stalno nameću pojedinačna rešenja. Život i praksa traže da budu podređeni zakonima da bi se stvorili opšti principi u kojima će uvek biti pojedinačnih primera iskakanja, ali onda je lakše voditi jedno društvo, pogotovo ovako osetljivo društvo kakvo predstavlja ovako osetljiv sistem kakvo je zdravstvo. Hvala lepo.
Šest minuta iskorišćeno je vremena ovlašćene predstavnici poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo raspravu o dve izmene i dopune, a to su Zakon o zdravstvenoj zaštiti i Zakon o komorama zdravstvenih radnika i Predlog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Svakako da ovaj treći zakon zaslužuje da se nađe na dnevnom redu, s obzirom na činjenicu da mi u prošlosti nismo imali dovoljno valjanih zakona vezano za ovu oblast. Taj zadnji zakon datira iz 1973. godine i on glasi – Zakon o ratifikaciji konvencije o psihotropnim supstancama. Svakako da je dobro da se ta oblast uskladi i reguliše sa međunarodnim standardima. Sve tri tačke dnevnog reda zaslužuju opširnu raspravu, a ne da budu objedinjene u jedinstvenu raspravu. Poslovnik koji je donela vladajuća koalicija to ne dozvoljava. Šteta što je tako, mislim da je tema vrlo značajna i dotiče svakog građanina Republike Srbije. Moram podsetiti i vas, gospodine ministre, a i javnost Srbije na vaše izlaganje pri raspravi prilikom donošenja Zakona o zdravstvenoj zaštiti, Zakona o zdravstvenom osiguranju i Zakona o lekarskim, stomatološkim i farmaceutskim komorama. Dakle, to je bilo nekako u ovo vreme pre pet godina, 2005. godine. Poslovi zakona: svako će u Srbiji biti zdravstveno osiguran, osobe koje su ispod socijalnog minimuma neće imati samo zdravstvenu knjižicu, a da za nju ne mogu da dobiju ono što treba da dobiju, nego neće morati da plaćaju nikakvu participaciju za usluge koje dobijaju. Kada ste govorili o donacijama i pomoći zdravstvenom sistemu Srbije, rekli ste – pre nekoliko dana premijer Republike Češke bio je u gostima u Beogradu i obišao je, zajedno sa ministrom zdravlja, Kliničko-bolnički centar "Dragiša Mišović" jer su građani Republike Češke poklonili građanima Srbije dva i po miliona evra za otvaranje bolnice "Dragiša Mišović" i pomoći će još. Da li ta bolnica radi u punom kapacitetu u današnje vreme? Po mojim saznanjima ne. Pomenuli ste tad i komore – profesionalci će posle šest decenija imati komoru kakvu njihove kolege imaju ne tako daleko odavde, na 200-300 kilometara, gde god da krenete na zapad, na sever, na istok, na jug, naći ćete komore. Imaćemo ih u Srbiji 2006. godine. Imamo mi i danas sve komore. Šta se dešava sa Stomatološkom komorom? Izneo sam nekoliko vaših razmišljanja vezanih za reformu zdravstva, zdravstvenog sistema iz 2005. godine. Valjalo bi videti kako stvari stoje na kraju 2010. godine. Da krenemo redom, da počnemo do prihoda koji se ostvaruje na osnovu doprinosa za zdravstveno osiguranje. Podaci Republičkog Zavoda za zdravstveno osiguranje govore da je u 2009. godini bilo 84 milijarde neplaćenih doprinosa. Ti podaci govore o padu zaposlenosti: avgust 2008. godine 2,1 milion zaposlenih, a oktobar 2010. godine 1,8 milion zaposlenih. Neplaćanje računa od strane budžeta Republike Srbije za lica bez prihoda, rast kursa i cene lekova, energenata, medicinskog materijala, sve to govori o politici Vlade Republike Srbije koja je uništavajuća. A govorili ste, i vi i predsednik Vlade, o socijalno odgovornoj Vladi. Koliki je budžet Republičkog zavoda zdravstveno osiguranje u 2010. godini, ako je u 2009. godini bilo 84 milijarde neplaćenih doprinosa. Kad smo kod budžeta Republičkog zavoda zdravstvenog osiguranja, red je prokomentarisati rad na našem nacionalnom zdravstvenom računu. I evo kako stvari tu stoje. Nacionalni zdravstveni račun je okvir za analizu zdravstvenog sistema i trebalo bi da odgovor na sledeće pitanja: Koliki su ukupni rashodi za zdravstvo u promeni strukturi rashoda? Kontrola troškova rasta, i na kraju to je alat za praćenje učinka reforme u zdravstvu. Tu je naša zemlja imala podršku. Na sajtu Instituta za javno zdravlje "dr Milan Jovanović Batut" može se videti da je rad na razvoju Nacionalnog zdravstvenog računa počeo krajem 2004. godine, ali ko je pratio donacije može naći podatke da je za tu namenu država dobila donaciju u 2002. godine, ugovor od 18. maja 2002. godine u iznosu od 297.454,80 evra. I kome sad verovati? Šta se dešavalo u periodu od 2002. do 2004. godine sa tom nepovratnom pomoći za Nacionalni zdravstveni račun. Da li ga danas imamo? Ne. Zbog čega? Kolika je potrošnja u zdravstvu u odnosu na bruto društveni proizvod: 6% koliko kaže RZZO, 8,2% koliko kaže Ministarstvo ili 11% po izvorima Svetske banke. Svi poslanici su dobili upitnik EU. Na strani 353, pitanje broj 39 glasi – koliki su vaši sadašnji troškovi u zdravstvu izraženi kao procenat bruto društvenog proizvoda u apsolutnimiznosima, u evrima, i kako su strukturisani, uključujući iznose koji se troše u javnom i privatnom sektoru, i iznose koji se troše za prevenciju ili promovisanje zdravlja. Kako ćete odgovoriti na to pitanje, gospodine ministre? Prema podacima RZZO, prema podacima vašim ili podacima kako je to našla Svetska banka? Kako ćete da odgovorite na pitanje broj 41, na strani 354, koje glasi – da li primenjujete OCD priručnik sistem zdravstvenih računa? Ako je odgovor negativan, kada to planirate? Ovo su samo dva pitanja koja otvaraju zabrinutost, a ima ih još. Kako je očigledno da je Nacionalno zdravstveni račun kod nas privid i fikcija, on nije moguć zbog sistemske greške srpskog zdravstva, a to je neintegrisanost privatnog sektora u sistem, što iznosi 3,5% bruto društvenog proizvoda. I to je očigledno od 2002. godine. Simulacija izrade Nacionalnog zdravstvenog računa traje osam godina, sa direktnim i indirektnim troškovima. Ta mistifikacija prikriva nepostojanje reformi RZZO i sistema finansiranja zdravstva. To sprečava kontrolu tokova novca u zdravstvu, praćenje trendova troškova, realnu lokaciju resursa, efikasno planiranje, određivanje prioriteta, taj privid podstiče sistemsku korupciju u zdravstvu. Sad dolazimo na temu o čemu bruji naša javnost. Nema medija, kako štampanog, tako elektronskog, koji nije posvetio veliku pažnju ovoj temi. Dok se u pojedinim ustanovama uskraćuju na najdrastičniji način i krše osnovna prava, kakvo je pravo na pravovremeno lečenje Instituta za onkologiju u Kamenici, nadležne institucije ćute. Kada javnost ogorčeno reaguje, tad se oglašava zaštitnik prava građana i potvrđuje celu priču, a republičke i pokrajinske institucije i dalje ćute. Dešava se afera sa citostaticima, čitava struka je na stubu srama zbog takvih pojedinaca i nečinjenja nadležnih institucija. Umesto efikasnih mera, Ministarstvo zdravlja polemiše sa ministrom policije o curenju informacije. Još veći je problem sprovođenja čitavog niza projekata, tako je nastao dokument Ocena međunarodne pomoći zdravstvenom sistemu Srbije. EU je angažovala nezavisne stručnjake, grupa Ekoris, da naprave analizu trošenja novca evropskih poreskih obveznika. Verovatno da taj dokument ne bi video svetlost dana, kao i kod reforme pravosuđa, da nevladin sektor nije reagovao. Šta taj dokument sadrži? Da li postoje ozbiljne zamerke u tom izveštaju, da li su pojedini projekti, koji su loše koncipirani ili loše izvedeni od strane domaćih partnera, lažno prikazani kao uspešni. To javnost mora da zna. Zašto se taj dokument drži u tajnosti? Šta se želi postići skrivanjem tog dokumenta? Da li je pričinjena šteta državi i da li je došlo do diskreditacije Srbije u očima donatora? Da li su ugroženi budući projekti koje finansira EU, a čija realizacija i kontrola potpuno prelazi na Vladu RS u 2011. i 2012. godini. Neke projekte sam ranije napomenuo kao donacije iz 2002. godine oko izrade nacionalnog zdravstvenog računa, ali ima ih još, u jednom trenutku ću ih probrojati. Dakle, 2002. godine, reforma i unapređenje transfuziološke službe 5,5 miliona evra. Na projekte vezane za razvoj zdravstvenog informativnog sistema 6,2 miliona evra, 2003. i 2004. godina. Projekat podrške javnog zdravlja, 2002. godine i 2003. godine, jačanje kapaciteta Ministarstva zdravlja da sprovodi zdravstvenu reformu tri miliona evra, a ovo uključuje i pripremu za implementaciju kredita Evropske investicione banke od 50 miliona evra za rekonstrukciju 20 plus jedna bolnica u Srbiji, kao i kredita od 200 miliona evra za rekonstrukciju kliničko-bolničkih centara u Srbiji. Dalje, 2004. godina, razvoj preventivnih zdravstvenih službi, formiranje 25 preventivnih centara u primarnoj zdravstvenoj zaštiti, 3,8 miliona evra. Šta od toga radi u današnjem trenutku? Projekat osnivanja Agencije za medicinska sredstva, umesto da je zaposleno, a neophodna su još 34 stručnjaka, otpušteno je 70. Institut "Torlak" nekoliko projekata, a vakcina nema i šta je sudbina Instituta "Torlak" danas? Umesto da se ministarstvo bavi i rešava ovakve probleme, ono se bavi izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i na taj način pravi privid da stvarno vrši reforme u zdravstvenom sistemu Srbije. Zahvaljujem.
Dvanaest minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi danas imamo kao i uvek ili najčešće objedinjenu raspravu o temama koje predstavljaju pokušaj ispravke grešaka nastalih onda kada su zakoni donošeni. To je značajno zato što se i u momentu donošenja zakona dešavalo da poslaničke grupe opozicije predlože određene amandmane ili u načelnoj diskusiji stave primedbe da nešto u zakonu neće funkcionisati, da to neće ići baš tako dobro kako je zakonom predlagač u inicijalnom zakonskom tekstu predvideo. Zbog toga, mi danas, treba da popravimo dva zakona. Da pokušamo da u jednom od njih autorizujemo nadmoć ministarstva nad komorama koje se inače predstavljaju kao nezavisni partneri, u opštem zadatku dobrobiti za građane Srbije, ali bogami i za lekarsku struku. I tu priču, naravno, pokreću same komore, pokreće je moguće je trenutno ničim naročito prozvana lekarska komora, ali moguće da i lekarska komora očekuje slične reformske zahvate koji će ojačati administrativno-autoritarne mehanizme razrešavanja sporova. Zašto je to bitno? Bitno je zbog nadležnosti komore, lekarska kao najveća i često kad mislim i govorim o komorama, misliću na lekarsku komoru, zbog toga najvažnija i najuticajnija i u okviru svojih izvornih i prenetih nadležnosti se veoma tiče svakog lekara pojedinačno. Bilo kog lekara u Srbiji danas da pitate kakvu je korist osetio zato što je postao članom komore, reći će da zapravo i ne zna sem onih uskozainteresovanih da na izbor uđu koji budu članovi Skupštine regionalnih lokalnih komora, ne znaju, ali znaju da svakog meseca izdvajaju pristojnu apanažu i da je samo prva kotizacija bila oko 100 evra. Danas kada predajemo licence vi niste u stanju da vam i ako treba kopiju licence urade na licu mesta, tamo gde inače postoji kopirni aparat, gde postoji kancelarija, gde rade zaposleni, a govorilo se da će to biti maltene volonterski rad i da to ništa neće koštati. To je jedna od primedbi koja se komori može staviti. Šta bi bilo kada bi ta komora zaista htela da se bavi opisom svojih nadležnosti, provođenjem u delo kako je u opisu nadležnosti dato, kada bi zaista štitila interese zdravstvenih radnika. Od čega? Od mnogo čega. Od načina finansiranja, recimo kako su sad po sistemu kapitacije eksperimentalni centri u Srbiji već prošli dobar deo priče i to će biti namera da se kapitacija provede na sve nivoe u svim institucijama primarne zdravstvene zaštite. Ima jako veliki broj primedbi. To je novac kojije dala EU, o čemu smo maločas govorili. Pojavili su se ljudi koji su nosili projekte i koji su za to dobro plaćeni, koji su ubeđivali da to kako je predložen model finansiranja, videli smo ga u Strategiji ovlaš naznačenog. Tu se komora nije oglasila. Da li misli da takav način plaćanja lekara u primarnoj zdravstvenoj zaštiti jeste dobar, da li misli da će se stvoriti novi razdor među njima? Da li su kriterijumi po kome biti izabran i imati određeni broj izabranih, biti izabran lekar određenog broja pacijenata, imati određeni broj za sebe vezanih osiguranika i biti racionalan u pristupu terapijskom i dijagnostičkom, vuče 80% neophodnih bodova, a dobijete makar sadašnju platu. Postoji opravdana bojazan lekara u unutrašnjosti da ako se zaista budu pridržavali predviđenih skorova i načina bodovanja pretvoriti se prosto u nekakve mini menadžere koji će svakog dana posle radnog vremena završavati svoj posao tako što će videti koliko su tog dana stekli možda negativnih bodova time što su nekog postavili na ponovljeni ili drugi pregled, ili je zato onaj iz sekundarne ili tercijarne zdravstvena zaštita njega tražio da bi postavio dijagnozu i da on piše ponovo uput. Da li će napisati ovaj ili onaj lek, da li će lokalna samouprava kupiti koverat i markicu i pozvati bolesnika na skrining i sve će to biti racionalnost i efikasnost i na neki način se meriti. Dakle, komora i pitanje je koliko ona o tome vodi računa. Pitanje koliko komora vodi računa o skoro pokrenutoj raspravi o tome šta farmaceutske kuće mogu, a šta ne mogu da urade u Srbiji u smislu pomaganja održavanja skupova, stručnih skupova tzv. kontinuirane medicinske edukacije. Utvrđena vrednost boda čini se previsokom. Komora po opisu svojih nadležnosti treba da participira u obrazovanju, a ne znam gde ona to radi. Možda na nama nevidljivom nivou, ne znam lekara kome je komora platila da učestvuje na kontinuiranoj medicinskoj edukaciji. Komora treba da pomogne zdravstvenom radniku zbog stručne greške, najčešće komora čeka da kad se stručna greška dogodi da on bude osuđen i da se onda ona sekundarno, kao u samoupravnim vremenima nekadašnjim, posle svih izjasnimo o tome šta mislimo o tome. Ne treba da ima milosti prema onom ko uzima novac i zavlači ruku u džep, ali prema onima koji iz kombinacije različite vrste nehata ili blagovremeno neprepoznatih razloga i toka bolesti učine i neko utvrdi da se učini formalna procedura da ti ljudi, kao i u drugim zemljama koje drže do značaja i statusa komore, budu na određeni način pomognuti, a ne samo odstreljeni. Ovo o čemu govorimo o promenama komora je proisteklo iz zahteva i ponašanja Stomatološke komore, koja je jednostavno, kao i cela stomatološka struka, prosto sklonjena donošenjem novog Zakona o zdravstvenoj zaštiti, u kome je gotovo više od polovine njihovog posla i nadležnosti i otišlo, da uslovno kažem, to nije privatni sektor, naravno više njih radi privatno nego u državnim ustanovama, prosto mora sve da se participira i plati. Stomatolozi često, bilo je tu govora i o štrajku u Beogradu i mnogim drugim mestima, danas danji nisu u stanju da radeći danas na uslovima i po načinu kako je to propisao Zakon o zdravstvenoj zaštiti zarade platu ni za sebe, a kamo za svog pomoćnika koji tu radi. Jer, ako već mora pacijent da plati ići će u privatno i platiće tamo. Dakle, ta komora nešto nije profunkcionisala i dogodio se slučaj da prosto grupa ljudi može da uruši rad ili instituciju. To ono u osnovi čega zaista čovek mora da podrži i da razmišlja o tome da mora da da institucionalnu prednost Ministarstvu da spreči samovolju pojedinaca. Direktor te komore da kaže da to funkcioniše, sem što ne može niko osim ministra da potpiše licencu, to funkcioniše i sad je pitanje koliko je možda ministarstvo koristilo priliku da naiđe na slab dokaz funkcionisanja institucije i da je administrativnim merama i svojom nadmoći prisili da radi po pravilima koje u startu po zakonu nisu donete. Zašto to tada nije doneto, zašto se slično dešava i u obrazovanju, kad se ti zakoni menjaju? Zašto lično u Zakonu o psihotropnim supstancama. Mnoge stvari unapred nisu uređene, pa će se zbog toga uskoro doći na izmenu takvih zakona. Komora bi trebala da bude podvrgnuta snažnoj kontroli Ministarstva u pogledu finansija. Komora bi trebala da bude ocenjena od strane fakulteta, visokih škola, medicinskih škola srednjih. Komora bi trebalo da primi k znanju ocene tih institucija i da zajedno sa nacionalnim zdravstvenim savetom donosi kriterijume za kojima ministarstva, a da ne kažem ministar, da ne bude da nešto lično tu pričam, nema govora, vapi u svojoj strategiji da neko mora jednom da kaže koliko Srbiji treba lekara, pa samo ovog časa to su tri institucije koje mogu da procene, plus fakulteti. Tu negujete autonomiju, a to je potpuna autonomija fakulteta o upisu, konferencija univerziteta koja praktički ne rešava ništa. Mi ne možemo nikako da napravimo nikakvo pitanje, sa jasnim odgovorom šta je i koliko Srbiji u pogledu zdravstva potrebno, koliko školovati, a koliko, opet je nadležnost i stručnog zdravstvenog saveta, a posebno komora, odobriti specijalizaciju i zašto hijatus, praznina u specijalizacijama, koje se zato što su potrebne narodu usluge koji oni daju plaćaju višestruko nego rad drugih specijalista, dakle, promenjen bodovni sistem uredbama, naredbama itd, plaćaju se višestruko više oni koji su kadrovski deficitarni. Zašto? Gde je prošlo deset godina? Zašto nemamo ni kardiohirurga, onkohirurga, zašto su višestruko veće plate onima koji rade u interventnoj, ne umanjuje se značaj onog što ti ljudi rade, ali zašto tako veliki dijapazon razlika u platama. Najčešće se do tih mesta ipak ne dolazi konkursom, to su ipak preporuke, to su deca profesora, na ovaj ili onaj način došli ljudi preko veza i vezica na takva mesta i još u vremenu kad nisu bili posebno plaćeni. Sada kad jesu, jedini drugi način je široki front specijalizacije usavršavanja ljudi, a to neprekidno ponavljam, specijalizacija najmanje koštaju, a komora to radi. Komora treba da se pita o tome. Ne, moraju da se pitaju različite komisije i tela i organi koje formira Ministarstvo da bi bolje funkcionisalo, ali tu boljeg funkcionisanja očigledno nema. Tako da se oko toga, kad to čovek pogleda, da bi komora zaživela ili naterala da radi, potrebno je doneti nekakve obavezujuće modele ponašanja da se ne dogodi da nastupi hijatus, praznina u radu, afunkcionalnost komora, ali da komora mora da pokloni više i građanima zbog kojih jeste, bolesnicima, i lekarima koji je čine u svom sastavu, zaista mora da pokloni više. Naravno, neću govoriti o detaljima, videćemo amandmanima gde se šta i u okviru predloženih članova pokušamo i da promenimo, a nešto od toga deluje obično napisano, a nešto i dosta tendenciozno, pa bih prešao da govorim o Zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Mi, naravno, ovaj zakon često menjamo. To je jedan krovni zakon, veoma važan, veoma bitan, trebalo je da pruži jednakost i pravo svima za zdravstvenu uslugu, pravo na izbor lekara, pravo na blagovremenu intervenciju. Ponudio je pacijentima prava da mogu da se žale na lekare kad požele. Evo, sad i da ih prijavljuju ako izađu da puše ispred zgrade, što je ponižavajuće, po cikoti da izađu na ulice i da puše, ispred prodavnica. Žene stave tašnu na rame, doktorke liče na uličarke da bi zapalile cigaretu, nemaju prostorije u kojima mogu, ali i to nam niko nije tražio, ultimativno stavio, ili EU ili prostorija za pušenje, a bogami 30% populacije danas u Srbiji se smrzava. Koliko će ih imati zapaljenja pluća, koliko ovoga, koliko onoga, ne znam, ali smo intervenisali da i to sprečimo, da uvedemo strogu kontrolu za šta se može uvesti, što je logično, a i čega nije logično. Naravno, ovaj zakon koji ste doneli, ovaj treći, o kojem ću govoriti, prati te kazne. Prosto, valjda treba te pušače po visini kazne od milion dinara, iracionalno neprihvatljivo, to je gubitak radnog mesta za onoga. Uzgred se dotičem tog pušenja, eto setio sam se šta smo sve morali da progutamo, a da ipak budemo svesni da nemamo ni gaze da operišemo, ko u nekim vremenima kada su od trgovine već zaboravljeni milioni, koji su nosioci tog vremena žele da ta vremena budu zaboravljena. Oni su se lepo uklopili u jednake šanse za sve i sada mi ne smemo ni da pominjemo u njihovo ime ta vremena u kojima su privatne apoteke prodavale gazu. Pravili su kuće, organizovali su raznorazna putovanja, jednostavno, lepo su živeli, jer su se bolje snašli od države u kriznim vremenima. Da li nam se to vreme ponovo vraća, to ćemo tek videti. Zakon o zdravstvenoj zaštiti, trebalo bi da vidimo oko državnog ispita, nešto što će ministar da propisuje – državni ispit. To je jedna vrlo osetljiva tačka. Uslove i kriterijume smo amandmanima menjali, da ga malo razvlastimo, da se još neko pita. Ima li negde logičnijeg mesta da se pita o tome i komora, a da se pita o tome i zdravstveni savet. Koliko sam čuo, teško je naći sajt na kome piše, ali se kuloarski priča. Od koga? Od strane ljudi koji su unapred kaptirani da obave taj posao. Uvek postoji poneki genijalac na nekom fakultetu, ko će smisliti testove i način obrade testova i uopšte tehnologiju državnog ispita. Svi smo mi prošli kroz državni ispit, to je više poznavanje prava, Ustava, informativno je bilo znanje oko sudske medicine, nešto iz preventive. Prosto da se osveži neki nivo znanja. Sada će to imati očigledno novine, čim je ovde ušlo u promenu, znači, sprema se nešto novo i o tome ćemo saznati iz medija, iz štampe, šta ove mučene studente čeka kad sve to obave. Sigurno nešto još restriktivnije. Danas čeka apsolvente da plate 5.000, recimo, overu svog apsolventskog staža ili da pišu molbu dekanu za 1.500 dinara da ne plate zbog 15 dana do ispita čitavih šest meseci apsolventskog staža. Sve je pretvoreno u novac, tako se i ovde traži. Isti je budžet, ali nema značaja, vi kada uzmete nekome novac, da li će ići u budžet ili će ići ministarstvu da ga potroši na svoj način, to je već nevažno. Izgleda, eto čitaćemo, sad bi bili u prilici da to menjamo. Ne znamo ni kako se zamišlja koncept državnog ispita. Biće nov, biće teži. Neki dekani kažu da će biti takav da će se prepoznati ko sa kog fakulteta dolazi, pa će se onda nagrnuti na te fakultete i upisivati. Ako je to tako, onda ko generalno stoji iza toga. Jer uvek imate ingenioznog stručnjaka, profesora, koji je u stanju da uvede čitav predmet ili paletu predmeta na fakultet. Nemate više dogovoreno i jasno – fakultet medicinski u Srbiji svi uče to isto. Ne, to je daleko od onoga što smo imali nekada. Kakva je ta unutrašnja usaglašenost, unutrašnja mobilnost, bog gospod zna, ali takve mobilnosti više gotovo i da nema. Što se tiče izbora u primarijusa, primarijata, to je nešto što je i ranije postojalo, može biti u različitim strukama primarijat, u farmaciji, stomatologiji, primarijus u zdravstvu. Potrebno je da se komore o tome pitaju, ne samo da budu predlagači zvanja primarijus, nego da se i nešto više o tome pitaju, koliko će to da košta, koliko će recenzenti uzeti, ali njihov rad očigledno mora da bude proveren, jer to su ljudi koji su zaslužni u struci, a morali su nešto u svom životu i da napišu. Ne tako ozbiljno i ne tako rigidno kako podrazumeva za nastavni kadar, ali bi to trebalo da se odradi na neki način. Mi smo tu nekim pokušajem nekih rešenja pokušali tu situaciju da dovedemo u red i da se pitaju ljudi kojih će se ticati, da pokušaju kroz predloge koje komore daju ispred sebe da uvedu reda u ta zvanja koja su kurtoazna, akademska, koja možda negde nešto i nose od nivoa, koeficijenat za platu, a možda negde i ne. To verovatno zavisi od ustanove do ustanove. U institucijama koje su nastavne baze fakulteta to i tako nije bitno, ali u manjim sredinama je to jako bitno. Nekada su to zaista bili ljudi sa visokom stručnom prednošću u odnosu na one koji nisu imali takva zvanja. Dakle, birali su se najkvalitetniji. Što se tiče treće intervencije, član 5, i kada se donosio zakon govorili smo o tome da to što ćemo decentralizovati zdravlje ne možemo decentralizovati bolest i spustiti deo primarne zdravstvene zaštite na nivo lokalne samouprave. To pokazuje probleme kod onih koji nisu ni tada ni sada imali novca da to pokriju. Oni koji se pretvaraju da imaju novca ili ga odista imaju, ponešto još urade. Pratim po budžetu Kragujevca u kojem ta stavka polako raste, ali to je 10-12 miliona, to je besmisleno malo za slučaj ozbiljnijih intervencija, ozbiljnijih potreba da osim nadležnosti da bira i postavlja direktore, a onda da telefonom i po članu zapošljavaju do aktuelizacije konkursa kada prime svoje političke kadrove, to je masovna pojava, o tome apsolutno ne treba diskutovati, šta lokalna samouprava time dobija, kakav to specifičan problem? Lekar će u Kragujevcu imati u odnosu lekara u Boru i samo će tu moći da ga sprovodi pod kontrolom samouprave. Inače, da nije, da je država kontrolisala i bila u vertikali primarne zdravstvene zaštite, kao i za druge sekundarne i tercijarne nivoe, ne bi mogao da zna i ne bi mogao da uradi. Mislim da sad čovek ne zna ni kako da se postavi, da aminujete onome ko je zakon predložio i državi generalno, da još dalje tri godine plaća sve troškove funkcionisanja domova zdravlja. Onda će se ovi pitati što su pristali na to, oni su na gubitku, stalnosu u deficitu. Pristali su da nešto ulažu, da nešto plaćaju, i sad će možda oni tražiti da jednostavno prijave da nisu u prilici da finansiraju te troškove, a da lokalna samouprava može da gazduje direktorskim, načelničkim mestima, ali bogami i primanjima na radno mesto, što se očigledno dokazuje i rešava se na neverovatne načine. Zakon o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama je zakon koji će verovatno biti potrebno dorađivati. Proveravam vreme, ali vi me slobodno prekinite, da ne bi gledao prema satu, kada vreme istekne. Gledano po članovima, zakon, kao što i jeste sam za sebe, deluje nedorađeno. Vidi se da je veliki trud uložio neko ko ga je pisao, ali je zaista trebalo da objedini rasvetljavanje problema sa više aspekata. To je jedan pravni, sudski, policijski, čak je stavljena negde i lokalna samouprava, dakle, dotiče se i tiče se svih, i obrazovanja i prosvete. Uopšte nekako multidisciplinarni pristup. Nije bilo lako onoj grupi ljudi koji su zakon pisali. Naravno, ne personifikujem da je ministar pisao zakon, to uvek rade službe u ministarstvima. To nije bilo lako uraditi. Verovatno se zato po našem mišljenju provuklo nešto što se amandmanom može popraviti, ali koje, ako se ne popravi, kad-tad će doći na red. Recimo, već u članu 4, kada definišete, uvodite instituciju komisije, formira je Vlada i to je sve. Tu nedostaje i koliko će tu biti članova, koliko po strukturi iz pobrojanih institucija, kakav će im biti mandat, kakva nadležnost. Onda u članu 105. pominjete opet komisiju koja prati uništavanje zaplenjenih psihoaktivnih supstanci. Znači, imate dva puta reč "komisija", gde se ova u zagradi zove komisija, a ova verovatno mora da nosi ime i prezime. To je tehnički problem. Ako čovek piše amandman, onda na koju komisiju misli? Moralo bi to tačnije da se kaže. Uključuje lokalna samouprava. Ministarstvo za lokalnu samoupravu ne postoji, nego za državnu upravu i lokalnu samoupravu. To je valjda tehnička greška. Rokovi postupanja ovde nisu dati uopšte. Verovatno će to nekada zbog nečega biti predmet ispravke ovog zakona. Kada je reč o spisku i listi lekova, jesu pomenuti, ali u glosaru termina, nije bilo zgoreg da se makar opisno pomenu, da znamo, da ne tragamo za službenim glasnicima SFRJ 1963, 1964. godine itd, da bi prosto videli spisak lekova onoga što je na raspolaganju i što je utvrđeno, umesto onolikih dokaza o usklađenosti zakona, koji su nama tamo u agendi predočeni. Kada je reč o laboratoriji, stiče se utisak kao da već ova laboratorija postoji, da je u ministarstvu neko ima i sad samo da je aktivira. Zašto to kažem? Po načinu kako se kreiraju uslovi za stvaranje laboratorije i koje uslove će propisati ministar. Znači, odradiće mu stručne službe to. To će doći kao akt. Mi mislimo da o tome treba da se pita i komisija. Dakle, komisija bi morala da donese odluku, posebno ko bi bila referentna laboratorije, zbog toga što referentna laboratorija zaista ima ogromne nadležnosti. Mi mislimo da već imamo jake laboratorije po Srbiji, za kontrolu lekova, toksikološke, raznorazne, veliki broj laboratorija koje bi uslovno mogle da obavljaju deo poslova iz ove nadležnosti. Sad ćemo verovatno praviti još jednu novu.
Dvadeset minuta. Vreme koje je na raspolaganju je iskorišćeno. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? Narodni poslanik Simo Vuković.
Poštovana gospođo Čomić, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sigurno da od ova tri zakonska predloga najveći značaj i pažnju u našoj debati treba da zauzme zakon o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Taj zakon, o kome će i moje kolege iz poslaničkog kluba mnogo više govoriti, zapravo predstavlja jedan kontinuitet politike koju ne diktira samo Ministarstvo zdravlja, već i Vlada Republike Srbije, a nalazi se u sklopu strategije borbe protiv droga. Samo ću podsetiti da taj kontinuitet sačinjavaju Komisija za prevenciju zloupotrebe psihoaktivnih supstanci, koja je formirana još 2004. godine, nakon čega je usledila i strategija, a danas donosimo ovaj zakon i ceo taj regulatorni okvir sigurno bi trebalo da bude zaokružen donošenjem zakona o mentalnom zdravlju. Važnost ovog zakona, pre svega, proističe iz učestalosti i značaja mentalnog poremećaja koji su praktično na drugom mestu, posle kardiovaskularnih oboljenja. Želim da se osvrnem na ova dva zakona koji si tiču izmena sistemskih zakona o zdravstvenoj zaštiti i komorama zdravstvenih radnika. Oni, pre svega, treba da budu dobar povod da razgovaramo o principima koji su uspostavljeni još 2003. i 2004. godine, a pogotovo donošenjem zakona 2005. godine, a koji se tiče decentralizacije i statusnih promena unutar zdravstvenih ustanova koje se tiču osnivačkih prava. S druge strane, kada su u pitanju komore, dotaći ću se svakako principa koji je utvrđen donošenjem zakona 2005. godine, a to je da se uspostave nezavisne profesionalne organizacije. Da li se uspelo u tome i kakvi su rezultati, moram reći da jeste, da je urađen ogroman posao po tom pitanju, pitanje decentralizacije i srpskog zdravstva je pitanje koje kada u nekom kratkom istorijskom osvrtu pogledamo, jeste jedno smenjivanje centralizacije i decentralizacije, tako da od 1945. do šezdesetih godina praktično smo imali centralizovan sistem u zdravstvu, koji se lagano decentralizovao da bi 1972. godine, sa uvođenjem SIZ-ova koji su bili praktično na opštinskom nivou, ta decentralizacija čak je dobila i nekakve paradoksalne elemente i izazvala ogromne probleme, pre svega u održivom finansiranju zdravstvene zaštite. Naravno od 1992. do praktično 2002. godine, sa donošenjem Zakon o lokalnoj samoupravi i proširenjem nadležnosti Autonomne Pokrajine Vojvodine, ta centralizacija se vratila, tako da i taj proces praktično mora u ovom momentu sa merom da zameni javni proces decentralizacije, koji pre svega mora da dovede do jednog održivog sistema funkcionisanja zdravstvene zaštite. Ovo što je sasvim sigurno zacrtano u zakonu koji je donet 2005. godine, to je da praktično primarna zdravstvena zaštita, tj. postojeći domovi zdravlja, apoteke od 1. januara 2007. godine u smislu osnivačkih prava su preuzeti od strane opština i gradova. Moram da se ovde osvrnem da se veoma često govori, da li iz neinformisanosti ili neznanja, nekad i zbog zlonamernosti, da su u sklopu preuzimanja osnivačkih prava praktično i domovi zdravlja i neke apoteke prepušteni ionako osiromašenim lokalnim samoupravama. Moram da kažem da je te ustanove i dan-danas zaključuju ugovore sa Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje, to znači dai zdravstveni radnici primaju plate i dalje iz Fonda, snabdevaju se lekovima, medicinskim sredstvima itd, a da osnivačka prava su pre svega podrazumevala da gradovi i opštine preuzmu investiciono tekuće održavanje, nabavku nekakve tehničke opreme, voznog parka itd, ali i u tome je bilo uvek pomoći i intervencije Ministarstva zdravlja. Dakle, taj proces koji je postavljen Zakonom iz 2005. godine, a koji je podrazumevao ovo o čemu govorim – preuzimanje osnivačkih prava, praktično je u Beogradu završen preuzimanjem tihprava na četiri kliničko-bolnička centra i domova zdravlja, u Vojvodini su sve ustanove od primarnog, sekundarnog i tercijarnog nivoa. Ideja je bila da i u sklopu svega toga zdravstveni centri koji su, da kažemo, takve ustanove koje su relikti jednog prošlog vremena, trebalo je da se razdvoje na domove zdravlja i opšte bolnice, pri čemu bi domovi zdravlja bili preuzeti takođe od gradova ili opština, dok bi osnivač bolnica bila Republika. Danas kada vidimo taj skor, a on se, pre svega, odnosi na područje centralne Srbije, od ta 22 centra, dva su završila taj postupak, 18 zdravstvenih centara je daleko odmaklo što se tiče procesa tzv. razdvajanja, dok su dva zdravstvena centra na samom početku. Kada biste ušli u analizu tih uzroka, oni su veoma različiti od centra do centra. Pre svega i u najvećem delu su se ljudi suočili, govorim o upravama zdravstvenih centara, sa objektivnim problemima na terenu. Oni su se ticali, pre svega jedne teškoće u definisanju i izradi deobnog bilansa, gde je došlo do problema u raspodeli objekata, kadrova, opreme itd. S druge strane, negde je bilo nespremnosti i jedne nesolidnosti lokalne samouprave da preuzme osnivačka prava, bilo da nije imala administrativnih kapaciteta, bilo političke volje. Svakako da, po onoj operativnoj proceduri koju je napravilo Ministarstvo, a koja se sastoji od nekakvih 16 administrativnih koraka, gde je najveći broj zdravstvenih centara u finalizaciji tog procesa i on će se svakako završiti. Zašto mi danas donosimo ovaj zakon? Zato što je, praktično, istekao taj rok od pet godina i ne treba da dozvolimo da zdravstveni centri koji nisu završili ovaj postupak dođu u jednu vrstu pravnog vakuuma, gde eventualno ne bi mogli da zaključe, npr. ugovor sa Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje, gde bi sasvim sigurno bila ugrožena isplata plata ili snabdevanje lekovima i medicinskim sredstvima. Dakle, omogućava se taj kontinuitet i mislim da mi, kao ljudi koji smo u zakonodavnoj vlasti, treba da omogućimo da se sprovede ono što je osnovno načelo, a to je jedan kontinuitet u sprovođenju zdravstvene zaštite. Što se tiče drugog zakona koji se tiče izmena u oblasti komora zdravstvenih radnika, moram da kažem da je povod, pretpostavljam, za predlagača bila situacija u Stomatološkoj komori Srbije. Sigurno da je donošenjem zakona 2005. godine proklamovano načelo da se formiraju nezavisne profesionalne organizacije koje treba da omoguće, pre svega najbolje moguće uslove za funkcionisanje profesije. U najvećem delu komore su uspele da uspostave jedan kvalitetan rad. Da li to može da bude bolje, pošto su se neki od prethodnika osvrtali na to, sigurno da može, ali čini mi se da institucije kakve su komore, koje u nekim društvima postoje stotinama godina, nerealno je i preoptimistički očekivati da će se ustrojiti i imati takav ugled za svega nekoliko godina. Ono što se događalo u Stomatološkoj komori jeste bila jedna vrsta manjkavosti zakona, jer u sukobu koji je nastao u samoj upravi komore između direktora i upravnog odbora, odnosno skupštine, nije bilo predviđene zakonske procedure koja bi taj sukob razrešila. Kao i svaki zakon, gledajući u praksi, treba da ga unapređujemo i u tom smislu smatram da su ovo dobri predlozi koji će nas poštedeti ubuduće takvih problema kakvi su se javili u Stomatološkoj komori. Ono što moram na ovom mestu da kažem, to je jedna stalna udvojenost u razmišljanju prema nezavisnosti institucija. Sa jedne strane, imamo stalnu potrebu ljudi iz nekih komora za mešanjem izvršne vlasti u njihov rad i za stalnom intervencijom. S druge strane, mislim da je Ministarstvo našlo jako dobru meru da se ne umeša u nezavisnost komora. U ovom trenutku želim, sa ovog mesta, da poručim kolegama da je najveća odgovornost zapravo na svima nama kao članovima komora da li ćemo izgraditi njihov ugled. Sigurno da postoji jedan deficit u legitimitetu predstavnika u pojedinim komorama. Sigurno da postoje određeni problemi organizacioni koje je možda ovde neko i apostrofirao, ali mi svi zajedno treba da učinimo napor da te institucije učinimo do te mere uglednim da i taj, da kažem, nemedicinski svet, koji to spolja i posmatra, ima jedan respekt kakav inače lekari i uopšte ta struka imaju u našem društvu. Dakle, što se tiče sva ova tri zakonska predloga, poslanička grupa G 17 plus će naravno podržati ove predloge i kao što sam rekao, moje kolege će nešto šire govoriti o Zakonu o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Zahvaljujem.
Jedanaest minuta iskorišćeno vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, opet po ustaljenoj praksi imamo objedinjenu raspravu o setu zakona iz zdravstvene sfere, tri zakonska akta, dve su izmene i dopune, znači, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i Predlog zakona o dopunama Zakona o komorama zdravstvenih radnika i treći, koji mislim da je sistemski jako važan, Predlog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Ove zakone danas u veoma kratkom i ograničenom roku razmatraćemo u okviru ove objedinjene rasprave i to je jedna od najvećih kritika SRS, jer smatramo da poslanici neće imati dovoljno vremena da u ovako kratkom roku iznesu sve primedbe koje se odnose na ove zakone, posebno na ovaj treći, koji je poseban zakon i koji smatramo da je zakon koji treba da bude od nacionalnog značaja i za koji na ovaj način nećemo rešiti probleme koji su do sada postojali u našoj zemlji. Što se tiče ovog prvog zakona, zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, već ne znamo po koji put se ovde u ovom uvaženom domu raspravlja o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Pre mesec i po dana, 19. oktobra ove godine, raspravljali smo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti kojim se reguliše oblast tzv. dopunskog rada zdravstvenih radnika, zdravstvenih saradnika i zbog toga bih, pošto je ministar prisutan, postavila pitanje – gde i u kojoj evropskoj zemlji, kojoj toliko težimo, ima da se zakoni menjaju bukvalno na svakih dva meseca? Svi znamo, koji smo imalo putovali po Evropi i po evropskim parlamentima, da zakoni u evropskim zemljama neki važe i traju i do 100 godina. Sledeće logično pitanje je, koje ne postavljam samo ja, vidim da su postavili i poslanici iz drugih poslaničkih grupa – čijom krivicom su napravljeni propusti i nedostaci koji dovode do tako čestih izmena i dopuna zakona iz oblasti zdravstva i do stvaranja opšte konfuzije? Vama, poštovani poslanici, želim da skrenem pažnju da nakon rasprave Odbor za zdravlje i porodicu nije doneo odluku o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, shodno članu 80. stav 1. i članu 155. stav 2. novog pravilnika o radu u Narodnoj skupštini. Bio je kvorum, bilo je 12 poslanika, ali za predloženi zakon je glasalo za šest poslanika, pet protiv i jedan poslanik nije glasao. Ono što je takođe važno je da ovo nije prvi put da u Odboru za zdravlje i porodicu vladajuća koalicija koja ima većinu nije bila saglasna sa predloženim zakonima. Sada ću da pređem na ovaj predlog zakona koji ima izmene koje su uglavnom da sepet-šest članova menja. Počeću prvo od članova od 1. do 4, gde je izvršeno usklađivanje sa propisima kojima se uređuje oblast budžetskog sistema, odnosno budžeta za 2011. godinu. Navode se odredbe koje se odnose na uređenje načina i postupka polaganja tzv. stručnih ispita, za zdravstvene radnike, zdravstvene saradnike. Tu je takođe naša primedba – zašto je ministar ta kompetentna osoba koja postavlja propise za polaganje stručnih ispita? Zatim, dobijanje naziva primarijusa i navedeno je da sva ta ostvarena sredstva pripadaju budžetu Republike Srbije, kao i namena trošenja tih sredstava. Pitanje je – gde su do sada išla sredstva na osnovu uplate naknade za polaganje stručnih ispita zdravstvenih radnika, zdravstvenih saradnika i sticanje naziva primarijus koji sada idu u budžet? Zakon o budžetu je najvažniji u svakom parlamentu i reforme treba prvo da počnu od načina finansiranja zdravstvene službe, a ne unošenjem modernih rešenja koja nemaju realnu pretpostavku da se ostvare. U dosadašnjim budžetima nigde se ne vidi iznos koji Ministarstvo zdravlja ostvaruje uplatom naknade za polaganje stručnih ispita i za sticanje naziva primarijus, niti kome ta sredstva idu. Dalje se ne bavimo otklanjanjem sistemskih uzroka koji su doveli zdravstvo u ćorsokak, već posledicama, odnosno krpljenjem rupa u budžetu. U članu 5. zakona propisali ste da se rok od pet godina za preuzimanje osnivačkih prava nad domovima zdravlja od strane lokalne samouprave produžava na osam godina. Zato zakon i donosite po hitnom postupku, jer do 10. decembra ove godine, znači, rok je već istekao, prema važećem Zakonu o zdravstvenoj zaštiti svi zdravstveni centri prestali bi da postoje kao takvi, a umesto njih funkcionisali bi domovi zdravlja i apoteke, koje bi finansirala lokalna samouprava, a opšte bolnice bi i dalje bile pod ingerencijom Republike Srbije. Kako ste mislili da završite ovaj posao, kada su transferna sredstva za lokalne samouprave nekada bila oko 60 milijardi dinara, a u međuvremenu su smanjena i negde na 23 milijarde, sa kojima ćete teško uspeti da pokrijete ove dodatne troškove. Lokalne samouprave ističu problem preuzimanja osnivačkih prava, odnosno deobe koja se vrši između doma zdravlja i opšte bolnice iz prostog razloga što dugo godina na ovim našim prostorima egzistira zdravstveni centar u mnogim opštinama kao jedinstvena ustanova, tako da razdvajanje nimalo nije jednostavno, pre svega iz fizičkog razloga, jer se radi o zajedničkim objektima, o zajedničkim službama, o zajedničkim kadrovima koji optužuju jednu i drugu ustanovu, tako da apelujemo da zaustavite ovaj proces. Novi oblik organizacije zdravstvene službe neće doneti boljitak Srbiji, niti bolju zdravstvenu zaštitu i zbog toga građani Srbije strahuju. Proces razdvajanja počeo je deobnim bilansom i tu su nastali i prvi i najčešće nerešivi problemi. Ako i uspe i dom zdravlja stekne svojstvo pravnog lica, ono što je prosto neprihvatljivo, nehumano i što će stvoriti još veći haos u zdravstvu, a to je da i dom zdravlja i opšte bolnica imaju zajedničku dijagnostiku, laboratoriju, rendgen, ultrazvuk i neke specijalističke službe. I do sada su postojale razne liste čekanja. I do sada su ljudi iz svog džepa plaćali uslugu da ne bi po šest meseci čekali ove specijalističke preglede. Zato smatramo da je ovo nehumano i neprihvatljivo. U većini evropskih zemalja preko 80% usluga zdravstvene zaštite obezbeđuje privatna praksa. Zar ne bi bilo efikasnije ukoliko bi se uključila i privatna praksa sa svim raspoloživim kapacitetima i pružanjem usluge primarne zdravstvene zaštite obavezno osiguranim građanima? Time bi se povećala i dostupnost i obim i kvalitet zdravstvene zaštite. Na ovaj način bi se zaposlio veliki broj zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika. Znamo da na birou ima oko 1000 lekara i oko 4000 medicinskih sestara. S druge strane, ukoliko bi zdravstveni radnici i zdravstveni saradnici bili adekvatno plaćeni ne bi bilo potrebe za dopunskim radom, u kome neki lekari i po 12 sati rade. Zato smatramo da oovom zakonu morate da razmislitejoš jednom. Smatramo da efekti ovog dopunskog rada predstavljaju izvor konflikta interesa. U vezi sa tim ukazujem na direktivu EU o radnom vremenu zdravstvenih radnika. Mislim da je tu ograničeno vreme zdravstvenih radnika i o tome bi trebalo više da znate. Smatramo da zdravstveni centri nisu prevaziđena rešenja i da je to selektivni pristup, imajući u vidu da nije prevaziđen važeći način finansiranja zdravstvenih centara. Ne bih se više bavila ovim izmenama i dopunama zakona. Ima gomilu manjkavosti. Prešla bih na druge zakone. O tome će da nastave dalje moje kolege. Sada bih se kratko osvrnula, koliko mi vreme dozvoljava, na Predlog zakona o dopunama Zakona o komorama zdravstvenih radnika. Izražavamo neslaganje sa obrazloženjem predstavnika Vlade prema kojem se ovim predlogom stvaraju uslovi za kontinuiran rad komora zdravstvenih radnika, te da se ovim dopunama daje mogućnost za ponovno konstituisanje organa komora, član 27b ovog predloga zakona. Smatramo da ovim predlogom ministar i Srpsko lekarsko društvo imaju najviše uticaja u predlaganju članova odbora za raspisivanje izbora za skupštinu komore, što stavlja u pitanje rad komora kao nezavisnog tela. U predloženim dopunama zakona obrazloženje ne korespondira sa konkretnim situacijama, pa zbog svih iznetih razloga poslanička grupa SRS neće podržati ovaj predlog zakona. Sada bi i kao psihijatar i kao lekar i kao poslanik se najviše zadržala na ovaj predlog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Donosi se po hitnom postupku i bez učešća konsultanata u izradi propisa i njihovog mišljenja o usklađenosti, što smatramo da nije dobro. Naša primedba predlagačima je da sve sistemske zakone upućuju u skupštinsku proceduru po hitnom postupku. I ovaj zakon spada u sistemske zakone, veoma je opširan. Ima 117 članova u 15 poglavlja i smatramo da je od nacionalnog značaja i da nije primeren način na koji se donosi. Sledeća primedba je na dato obrazloženje u kojem, između ostalog, kao razlog navodite potrebu harmonizacije propisa, a zatim se nabrajaju propisi još 1961, 1971, 1996, 2004, pa i 2005. godine, zatim Strategija EU o drogama i akcioni plan EU za sprovođenje ove strategije. Da li to znači da naša država do 2005. godine nije bila u obavezi da se pridržava navedenih evropskih propisa? Takođe, naša primedba je zašto ovde nije spomenut dokument EU "21 cilj za 21. vek", odnosno tačka 15. ovog dokumenta u kojoj se navodi da se mora smanjiti broj zavisnika od psihoaktivnih kontrolisanih supstanci do 2015. godine? Na ovaj način narodni poslanici se dovode u nezavidnu situaciju da ozbiljnu materiju na brzinu moraju da čitaju te ne mogu kvalitetno da rade. Ovakav rad nije tipičan ni za jedan evropski parlament. Znamo da se u ovim parlamentima obavljaju i po tri čitanja pre nego što se zakon donese ili ne donese. Ovakva zakonska regulativa je nesporno potreba. SRS se sa tim slaže, ali ovako nekvalitetan način rada je za svaki protest. Ovde nedostaje zakon o mentalnom zdravlju kao krovni zakon i to nigde nije navedeno. Ministarstvo zdravlja je imalo od 2001. godine dovoljno vremena od kada govorite da ćete doneti ovaj zakon da ovaj krovni zakon donese i postavljam pitanje zašto to nije urađeno. U obrazloženju je navedeno da donošenje ovog zakona ne zahteva dodatna finansijska sredstva u budžetu. Na strani 3. predloženog zakona, član 4, gde se govori o komisiji za psihoaktivne kontrolisane supstance, navedeno je da se sredstva za rad ove komisije obezbeđuju u budžetu Republike Srbije. Sa ovom komisijom se na ovaj način prvo uvećava državni aparat. Smatramo da bi postojeća administracija u ministarstvu trebala da preuzme odgovornost za ove aktivnosti i da treba da ih radi efikasno a ne da se administracija na ovaj način umnožava. Kao što smo već napomenuli, o ovom zakonu se raspravlja u objedinjenoj raspravi i zakon je preopširan, ali nedorečen. Evo, dodirnuli smo se ovog člana 4. i komisije. Ovde nigde u članu 4. ne spominjete, navodite samo da su predstavnici ministarstva članovi komisija, ali nigde na navodite koliko ćete imati istaknutih stručnjaka iz ove oblasti. Smatramo da je ova komisija, kao još jedna komisija koju uvodite dodatni udarac za državni budžet i za sve, ali i niste dovoljno jasno i precizno definisali. Ovaj zakon o supstancama je jako neophodan, kao što sam rekla, naročito jer je ugrožena u Srbiji mlada populacija i mislimo da na ovaj način donesen zakon neće zaštititi od zloupotrebe, bolesti zavisnosti, kriminala i nasilja naročito mladu populaciju. U obrazloženju razloga za donošenje zakona navodite da je predloženo sistemsko regulisanje uslova za proizvodnju, promet, izvoz, uvoz i tranzit psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, uslove za gajenje, preradu biljaka od kojih se mogu dobiti psihoaktivne kontrolisane supstance, a na kraju, kao i druga pitanja značajna za zaštitu života i zdravlja. Smatramo da ovaj predlog zakona neće učiniti efikasnim ono što treba da bude efikasno, a tu pre svega mislim na smanjenje broja zavisnika od droga, odnosno od psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. U Srbiji postoje mnogi zakoni koji regulišu ovu materiju koja je u ovom predlogu zakona ponuđena. Od 2009. godine sprovodi se i nacionalna strategija, kao i Akcioni plan za lečenje bolesti zavisnosti. Kakvi su rezultati? Država i dalje nema tačno evidenciju koliko postoji zavisnika od narkotika. Pretpostavlja se da ima negde između 30.000 i 130.000 zavisnika od psihoaktivnih supstanci, a 24.000 njih su heroinski zavisnici.
Iskorišćeno je 20 minuta. Zahvaljujem. Narodni poslanik Simo Vuković, zamenik predsednika Odbora za zdravlje. Pravo na repliku.
Korektnosti radi i činjeničnog stanja, ovde se često Odbor za zdravlje i porodicu koristi ne bi li se prikazalo da možda politika ministarstva nema većinu na Odboru. To apsolutno ne stoji, jer praktično od početka rada samog odbora, čak i uz neke poslanike opozicije, ministarstvo je dobijalo punu podršku i tako je i danas. Nekorektno je govoriti o tome da neki zakonski predlog nije dobio podršku zato što se u isto vreme npr. zakaže neki drugi odbor na koji poslanik koji takođe treba da učestvuje u radu trenutno izađe. Mislim da ne sporim legitimno pravo opozicije da se bavi tim stvarima, ali nije korektno predstavljati Odbor na taj način da poslanici većine, koji uz maksimalno zalaganje u radu tog odbora, pružaju maksimalan napor da bismo unapredili kvalitet rada Odbora i gotovo po pravilu na plenumu se netačno izveštava o sednicama tog odbora. Zahvaljujem.
Narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević, pravo na repliku.
Ne mogu a da ne odgovori gospodinu Simi Vukoviću. Mislim da nisam iznela ništa što nije tačno. Tačno sam citirala i po kom članu i koliko je bilo članova na Odboru. To je jedan primer kada nije bilo dovoljno poslanika većine koji bi podržali zakonski predlog. Kada se donosila odluka o zakonskom predlogu o duvanskom dimu i tada je isto bilo nedovoljno da se donese mišljenje o ovom zakonskom predlogu. Nismo krivi zbog toga. Vi treba kao većina da imate i većinu prilikom održavanja sednica.
Da li se još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč da iskoristi svoje pravo u ovom toku sednice? (Ne.) Obaveštavam vas da su na osnovu člana 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja zajedničko načelnog pretresa prijave za reč, a u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika podnele sledeće poslaničke grupe: poslanička grupa SPS, poslanička grupa Napred Srbijo, poslanička grupa G17 plus, poslanička grupa Nova Srbija, poslanička grupa DSS i poslanička grupa SRS. Prelazimo na deo sednice i diskusiju po redosledu narodnih poslanika, a prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 2, 3. i 4. dnevnog reda. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Miletić Mihajlović, a posle njega narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, poštovani saradnici ministra, dame i gospodo narodni poslanici, u svom izlaganju ću govoriti o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Taj deo je značajan sa aspekta onoga što nalaže Zakon o zdravstvenoj zaštiti kada je reč o razdvajanju segmenata zdravstvene zaštite na primarnu i onu drugu sekundarnu. Zapravo reč je o transformaciji zdravstvenih centara koje je trebalo uraditi po zakonu od 2005. do 2010. godine. Postojala je zakonska mogućnost da osnivačka prava domova zdravlja preuzmu lokalne samouprave i sada smo suočeni sa činjenicom da to nije urađeno u pojedinim zdravstvenim centrima, naročito u onim lokalnim samoupravama koje su u nerazvijenim opštinama. Na početku ću reći, da ne bude zabune, da će poslanička grupa SPS – JS podržati ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Ovde pre svega kada je reč o ovoj temi o kojoj govorim reč je da se za tri godine produžava mogućnost preuzimanja osnivačkih prava od strane lokalnih samouprava za domove zdravlja. Ovi problemi u preuzimanju osnivačkih prava, kada je reč o domovima zdravlja i kada je reč o transformaciji zdravstvenih centara koji po zakonu praktično više i ne postoje, mogu se svrstati u dve kategorije. Jedna kategorija problema koja stvara teškoće jeste nemogućnost lokalnih samouprava iz grupacije nerazvijenih opština da finansiraju domove zdravlja u onom delu koji treba da preuzmu, odnosno nemogućnost da obezbede dovoljno sredstava u budžetu svojih lokalnih samouprava. Moramo priznati da danas postoje drastične razlike između pojedinih lokalnih samouprava, kao što su one koje su najrazvijenije, recimo Beograd i neki drugi veći centri, i lokalne samouprave na jugu ili istoku Srbije ili u drugim delovima. Te su razlike, ako bismo hteli to slikovito da prikažemo, kao Amerika i nerazvijeni svet. Možda je predimenzionirana ovakva jedna ocena, ali svakako postoji drastična razlika u svemu što jeste život i svemu što je razvijenost i način života i taj ekonomski razvoj npr. između Beograda i juga Srbije. Mi još nismo ujednačili ili bar približili ono što su razvijenost pojedinih područja u Srbiji i kako onda možemo stvoriti pretpostavke u zdravstvenoj zaštiti ako postoje tako velike i drastične razlike između lokalnih samouprava. Drugi problem koji se ovde pojavljuje jeste realna nedeljivost zdravstvenih centara. Jer, zapravo, dugo godina sva ulaganja i razvoj zdravstvenih centara išao je u pravcu funkcionisanja i stvaranja pretpostavki za funkcionisanje jedinstvenog, jednog sistema unutar zdravstvenih centara. Mi posle takve jedne prakse, jednog takvog opredeljenja danas imamo, praktično, veoma teško deljiv prostor u okviru zdravstvenih centara. Imamo te objekte koji su tako organizovani i napravljeni da su oni, praktično, nedeljivi, a u funkciji su i primarne zdravstvene zaštite i sekundarne itd. Dalje, imamo jedinstvenu infrastrukturu kao što je struja, grejanje ili recimo gasne stanice koje su potrebne u funkcionisanju ovih ustanova. Ili, na primer, imamo instaliranu opremu za rad zdravstvenih radnika i određenih specijalnosti u objektima koji sada, po ovoj novoj deobi, treba da pripadnu drugom segmentu zdravstvene zaštite. Ponuđene izmene i dopune ovog zakona ne dozvoljavaju amandmansku intervenciju u smislu onoga da bi se možda dao neki predlog u smislu prevazilaženja ovih problema i uvažavanja ovakve realnosti koju imamo u pojedinim zdravstvenim centrima, naročito u nerazvijenim opštinama. Naravno, ponuđena izmena zakona u delu da se produžava tri godine mogućnost preuzimanja osnivačkih prava od strane lokalnih samouprava, možda i teorijski daju mogućnost da, Ministarstvo ili neki drugi subjekt, ali naravno, pre svega, Ministarstvo, možda u datom trenutku i ponudi izmenu i dopunu zakona u pravcurešavanja ovih problema, bar u onom delu gde imamo manji broj preostalih zdravstvenih centara koji možda i posle tri godine neće moći da reše ove probleme o kojima ovde govorim u ime poslaničke grupe SPS-JS. Ta izmena i dopuna možda bi mogla ići u pravcu kategorizacije ovih zdravstvenih centara, koja bi se praktično suočila sa pitanjem koje za sada zakon traži, a to bi bila veštačka podela ovih zdravstvenih centara. Ta kategorizacija bi mogla da se vrši od državne jedne komisije, sastavljena od stručnih ljudi, koja ne bi ostavila mogućnost improvizacije ili subjektivnog tumačenja mogućnosti da možda postoji i treća kategorija u organizaciji zdravstvene zaštite. To je da na teritoriji Republike Srbije u zdravstvenom sistemu ipak ostane i kategorija zdravstvenih centara, tamo gde imamo drastično nerazvijenost lokalnih samouprava i gde imamo te specifičnosti koje su, tipa, nedeljivosti kapaciteta i svega onoga što jeste logistika, infrastruktura itd. u tim zdravstvenim centrima. Ovakav tip problema postoji u jednom zdravstvenom centru odakle dolazim, a to je Petrovac na Mlavi. Mislim da je bilo potrebno, ali da možda nije i kasno to učiniti u preostalom delu gde će biti problema, a verujem da će ih biti i posle tri godine. I kada se ova mogućnost na ovim izmenama i dopunama završi, da ćemo biti suočeni sa tim problemom. Treba snimiti situaciju u ovim opštinama o kojima govorim, biti realan, objektivan i nešto učiniti na tom planu. Mi ne možemo pretendovati da stvorimo jednake uslove zdravstvene zaštite u razvijenim sredinama i nerazvijenim sredinama. A onda, ako to insistiramo da posle ovog zakona to svedemo u jednu formu, jer je zakon neumoljiv, mi ćemo doći u situaciju da smo praktično diskriminisali ljude u pojedinim delovima Srbije, u smislu da tu nisu stvorene odgovarajuće pretpostavke za funkcionisanje te primarne zdravstvene zaštite ili za funkcionisanje ovog drugog dela, stacionarnog dela itd. Naravno, ne treba obesmisliti, kada govorim o ovome, ne pretendujem i svestan sam činjenice da ne bi valjalo obesmisliti ono što je intencija i ono što je bio zadatak ovog zakona, u smislu suštinske i funkcionalne razdvojenosti između onoga što je primarna zdravstvena zaštita i ostali segmenti. I to bi se možda moglo uraditi u manjem broju i u okviru jedinstvenih tih zdravstvenih centara, kroz tačno normiranje i opisivanje onoga što jesu nadležnosti i što su funkcije pojedinih službi, pojedinih specijalnosti, pojedinih delova zdravstvenih službi, i da u okviru jedinstvenog sistema imamo tu funkcionalnu razdvojenost, kako bi vodili računa o onome što jeste racionalizacija, i kako ne bi razvodnili ono što jeste bila težnja donošenja ovog zakona, kada smo imali rešenja da se to podeli na domove zdravlja i na one druge segmente stacionarne, odnosno bolnice itd. U ovom trenutku bih u ime poslaničke grupe SPS-JS skrenuo pažnju i zamolio gospodina ministra i njegove saradnike da se u narednom periodu pozabave ovim pitanjem, ne u cilju razgradnje i povlačenja onoga što jeste bio pokušaj i što jeste cilj ovog zakona, ali pre svega u smislu uvažavanja ovih poteškoća kada je reč o tim materijalnim mogućnostima nerazvijenih opština, a ipak je to manji broj, ali i drastično nerazvijenih opština. Drugo, kada je reč o zdravstvenim centrima koji su se, zapravo, razvijali kao jedinstveni sistem i koji je sada teško podeliti. Svaka podela bi bila veštačka. U naredne tri godine možda možemo učiniti jedan izuzetak, u smislu stvaranja jednakih ili bar, približno jednakih pretpostavki za zdravstvenu zaštitu ljudi koji žive i u tim delovima Srbije. Zahvaljujem se na pažnji. Naravno, poslanički klub SPS - Jedinstvena Srbija glasaće za ovaj zakon i za preostala dva zakona iz ovog seta.
Trinaest minuta i 55 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Knežević, posle njega narodna poslanica Elizabet Paunović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, isto kao na početku, kao i moje kolege, stavio bih primedbu na objedinjavanje ovih tačaka. Mogli ste da budete malo objektivniji, pa da spojite ove dve tačke koje se odnose na izmenu Zakona o zdravstvu i ovaj drugi koji se odnosi na lekarske komore, a ovaj zakon o psihoaktivnim supstancama trebalo bi posebno diskutovati, jer ova dva su već u više mahova, raznim izmenama i dopunama u načelnoj diskusiji, raspravljani ranije. Stvarno sam iznenađen, nepotrebno. Mi smo pre mesec dana diskutovali o zakonima, izmeni Zakona o zdravstvu, u oblasti dopunskog rada i ukidanjem onog člana koji se našao pred Ustavnim sudom, pa stvarno ne mogu da verujem da pre mesec dana ove primedbe, ove izmene koje su danas na dnevnom redu, nisu bili i tada prisutne. S obzirom na sadržinu primedaba koje su nam sad ovde prezentovali kroz izmene zakona, mislim da je i tada bilo isto i postavljam pitanje - zašto tada istovremeno nisu i ove izmene diskutovane? Poštujem ministra u delu, on je univerzitetski profesor i sigurno njegovo vreme je dragoceno po tajmingu, pa i ovakvo nepotrebno gubljenje rasprave i vremena ostavlja i najblaže rečeno loš utisak rada Vlade, jer vi u mesec dana diskutujete dva puta. Imamo raspravu u načelu dva puta, raspravu ispred poslaničke grupe dva puta, to nije samo gubitak vremena, to i košta. To i košta i sigurno, kad bi se ovim izmenama sabiralo, samo u ovih mesec dana smo potrošili dva-tri dana kroz razne dnevnice za rad Skupštine, tako da je s jedne strane nepotrebni gubitak vremena, a sa druge strane to i košta i stvarno je ovo nepotrebno, pogotovo što mislim da je moglo i tada da se stavi na dnevni red. Sada bih hteo nešto da kažem upravo o ovim izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Kada se gleda, gledao sam stari zakon, sve su ovo bile i što se tiče stručnog ispita i primarijata, da se vežem samo za konkretne članove koji su dati, neću da širim raspravu u neke druge sfere koje se tiču zdravstva, to su neke druge moje kolege diskutovale, pa ću da se vežem prvo za izmene člana što se tiče stručnog ispita i primarijata. U prethodnom zakonu, to je bilo u jednoj rečenici gde opet ministar ima ovlašćenja. Međutim, ovde se postavlja ipak jedno pitanje – imamo da ministar propisuje program, sadržaj, način, postupak, troškove polaganja stručnog ispita, a posle imamo isto da propisuje bliže uslove, način, postupak i troškove za dobijanje naziva primarijusa. Što se mene tiče i naše poslaničke grupe - u redu, postupak, troškovi, kako izgledaju uverenja o položenom stručnom ispitu, nek budu formalno-tehničke stvari koje će uvek stručni sektor nekog ministarstva da obradi, ali ovaj program polaganja, gde kažemo stručni ispit, kažemo program i sadržinu, to nije tako formalno-pravno, to je suštinska stvar. Kad se odnosi na primarijuse, za taj nivo izbora suštinska stvar su bliži uslovi i način. Lično smatram, mada nemamo dugogodišnju tradiciju polaganja stručnih ispita, sigurno da forma polaganja stručnog ispita postoji do sada, nije to ništa novo, kao i uslovi i način sticanja zvanja primarijusa, ali je evidentno da u ovom delu, pogotovo kada se misli na stručne ispite, i za zdravstvene saradnike i za doktore, trebalo bi tražiti i taj program i sadržinu zakonski i u zakon staviti, kroz diskusiju neka se odluči, koje će to institucije da budu konsultovane. Zašto? Promenio se način studiranja što se tiče medicinskih fakulteta. Na neki način su ušli Bolonja, sa načinom organizacije, praktičnim radom i da ne ulazim u sve segmente koji na neki način, iako je suština studiranja ista, menja neke odnose i lično smatram da i to polaganje stručnog ispita ipak ministar ne bi trebalo da preuzme i neka to bude prerogativno ime, a on da formira komisiju koja će da utvrdi novi način i program polaganja stručnog ispita, što je evidentno na putu, jer mora se usaglasiti taj deo sa novim nekim sadržajima, programima, pristupima, da ne ulazimo sada u to. Znači, taj deo programa i sadržine treba i zakonski regulisati, da ne stoji samo ministar, nego na odgovarajući način, neću u ovom trenutku i da kažem bilo koju sugestiju, bilo koje razmišljanje. Smatram da opet treba u okviru stručnih tela, da li komore ili Srpskog lekarskog društva, iznaći način da se kroz stručnu raspravu za neko sigurno dogledno vreme, a dogodiće se veoma brzo, odredi način i program, odnosno sadržaj polaganja stručnih ispita, ali naći najbolje rešenje koje će biti kvalitetno u tome. Taj deo nije formalni, to je suštinski deo na koji ne treba zaboraviti i o kome treba voditi računa i obratiti pažnju jer će u praksi pokazati mnogo primedbi i problema ako jedna manja grupa u vidu komisije ili bilo kakvog stručnog tela odredi način polaganja ispita dok se ne nađe odgovarajući stručni forum koji će stručnim argumentima i kontraargumentima da se odredi ta forma polaganja stručnih ispita. Ovo kažem zato što sam svestan da se u nekim zemljama sveta na mnogo drugačiji način određuje stručni ispit, kvantifikuju se i određuju se posle isto i lista fakulteta, odnosno univerziteta na osnovu toga. Svestan sam toga, zato i diskutujem, da taj deo nije kozmetika, nego suština o kojoj ubuduće treba voditi računa. Jedna praktična stvar koja opet promiče, a isto će da se pojavi kao problem, a to je dobijanje naziva primarijus, koji odavno postoji za ljude koji nisu u nastavi, koji su iskazali veliki trud, doprinos u zdravstvu, u edukaciji, u istraživačkom radu, da ne pričam ono što sigurno i obični ljudi koji nisu u medicini znaju šta je zvanje primarijus. Ušao sam na sajt Ministarstva o tim uslovima za dobijanje naziva primarijus. Sve je tu: i 12 godina radnog staža, specijalistički ispit, ne ulazim u sve uslove, bodovanje radova, sve je to razrešeno. Pored toga, sada se pojavljuje naizgled banalna stvar, ali koja, na osnovu priče i od svojih kolega, može da nepotrebno preraste u neku koliziju, a sigurno da može da se prevaziđe. To je da, recimo, za dobijanje naziva primarijus treba mišljenje podružnice Srpskog lekarskog društva, onda mišljenje odgovarajuće sekcije Srpskog lekarskog društva, pa potvrda o članstvu u Srpskom lekarskom društvu. Prvo da kažem, Srpsko lekarsko društvo ima dugu tradiciju. Osnovano je još 1872. godine, među najstarijim je udruženjima u Evropi. Osnovao je Srpski arhiv. Nemerljiv doprinos ima u razvoju zdravstva, medicine, fakulteta na ovim prostorima. Znači, sve to treba uvažiti i sa dužnim poštovanjem se prema tome ophodim. Ali, pojavljuje se sledeći problem – da smo mi zakonski formirali komore zdravstvenih radnika od 2005. godine. To je nešto što nije postojalo, što postoji u drugim zemljama i komore daju licence, ukidaju licence, obavezno i tu moramo da budemo članovi i tu se odbija odgovarajuća suma novca za finansiranje, u redu, nemam ništa protiv toga, svake godine moramo da dokažemo broj bodova, da ne zamaram građanstvo koji je taj broj bodova. Znači, dali ste zakonsku snagu komorama koje treba da postoje. Ali, onda ovde, bar u ovom pravilniku, da dodamo da je potrebno i mišljenje lekarske komore jer u njenom i u zakonu osnovnom i statutu stoji. Pojavio se jedan problem koji nije problem. Svi smo mi dualisti, da ne kažem, doktori su postali dvoglave aždaje, i članovi komore zdravstvenih radnika i Srpskog lekarskog društva. Nijednu glavu ne smemo da odsečemo. Ali, moramo da nađemo rešenje da se resori razdvoje, da se jurisdikcije svakog od ovih, i Srpskog lekarskog društva i Komore, ispoštuju. Jer, mi moramo da funkcionišemo na takav način i da uvažavamo Srpsko lekarsko društvo kroz stručne podružnice, sastanke i zakonsku regulativu i snagu komore zdravstvenih radnika, koja isto pokreće inicijative. Ovo govorim zato što je i kroz ovaj zakon u izmenama moglo da se kod primarijata i nekih drugih stvari to pomene. Pomenuo sam komoru zdravstvenih radnika, da bih se kasnije nadovezao baš i za ovaj drugi zakon. Ova moja diskusija nije kritika. To su primedbe koje se čuju, a koje mogu da se razreše. Da li će to uraditi ministarstvo, formiranjem nečeg, videćete u budućnosti. Ja sam sada poslanik, a kroz godinu dana to neću biti, ali ću ostati doktor, ali suočavaću se sa ovim problemom našeg esnafa i staleža sa ovakvim stvarima koje nemaju potrebe da budu ovakve. Mogu da budu jasno razrešene. Pojavljuju se neki problemi na koje ne mislimo, a koji u praksi postoje, a ove izmene zakona su me na to podstakle. Ovaj produžetak od osam godina za zdravstvene centre, to bih prokomentarisao. Tu postoje i subjektivne i objektivne okolnosti. Subjektivne okolnosti, sticajem okolnosti znam neke, a siguran sam da ih i ministar zna, u nekim delovima postavlja se pitanje ovo razdvajanje, da li su samo finansijska sredstva ili su odgovarajući partijski kadrovi, u smislu direktora, koji su možda bili i dobri stručnjaci, ali što se tiče direktorovanja bili su indolentni, ležerni, nedovoljno truda uložili, zaštićeni partijskim direktorskim mestom. Neka razdvajanja domova zdravlja, odnosno razdvajanja u okviru zdravstvenih centara nisu obavljena. Ali, ima i objektivnih situacija koje nameću pitanje, da li će uopšte zbog nerazvijenosti područja i tako nedovoljnih sredstava moći lokalne samouprave, ne za tri godine, malo je, sigurno možda i u sledećih deset godina da finansiraju domove zdravlja? Najlakše je ukinuti. Otići će doktori. Nije tu stvar samo rad zdravstva, nego i stručnosti i svih onih stvari kojima treba da poduprete da u jednoj nerazvijenoj sredini imate kvalitetno zdravstvo. Treća kategorija u tim objektivnim situacijama je opet siromaštvo. Ovim bih podržao diskusiju Miletića, verovatno je ministarstvo mnogo bolje upoznato, stvarno, jedna možda sa strane gledano banalna stvar, da objektivna situacija je takva da se teško može razdvojiti dom zdravlja od bolnice. Ili, to čak može da bude i kontraproduktivno i nefunkcionalno. Znači, u tom delu ovaj rok od tri godine je sigurno mali. Ili tada kada je donet zakon nije snimljena situacija, a sigurno da tad nije snimljena situacija, jer da je snimljena, rekli bi u zakonu – deset godina. Opet će neki drugi poslanici za tri godine da produžavaju rok ili će morati da nađu neki modus, ne razumem se na tom nivou u način te organizacije, gde će za te sredine taj problem da bude razrešen na drugi način. Ovo je sve što sam imao da kažem o ovim izmenama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Nešto bih rekao o Zakonu o komorama zdravstvenih radnika. Neću da citiram reakcije direktorke, ona je na takvom mestu da takvu reakciju mora da pokaže u konkretnoj situaciji. Pročitao bih prvi član Zakona o komorama: "Ovim zakonom osnivaju se komore zdravstvenih radnika kao nezavisne profesionalne organizacije". Znači, do 2005. godine ih nije bilo. Tada je ministarstvo moralo snagom autoriteta i zakonske regulative da osnuje, jer postoje i u drugim zemljama sveta. U završnim odredbama tog zakona je procedura početka rada komora ista kao i u ovim predloženim za konkretnu situaciju – isto, u roku od 60 dana, da ne citiram ovo što je rečeno. Ali, tada ste bili komotniji. U kom smislu komotniji? Nije bilo zakona. Sad je trebalo nastupiti malo mudrije. Glupo mi je što u ovim godinama kažem ministru koji isto ima dosta godina i iskustva, možda u mnogim stvarima više od mene u tom radu i organizaciji, ali je trebalo ovaj član drugačije. Država ga je formirala, i trebala je komore da formira, ništa nije sporno. Ali, kad ste rekli da su nezavisne profesionalne organizacije, trebalo je naći modus da intervencija u konkretnom slučaju, čuo sam i malo sam gledao internet, što se tiče stomatološke, da razrešite, da se konsultujete sa njima, da se nađe neki dogovor i da ne snagom ministarske pozicije se napravi jedna nepotrebna dodatna komplikacija, da reaguje komora, da reaguju članovi, da reaguju stranke. Jer, ovim se stvarno gubi nezavisnost komore. Znači, faktički akt jeste da se nameće da ministarstvo postavlja direktora. Postoji objektivna situacija koja se dogodila. Ne sporimo je mi. Trebalo je to da se razreši. Ali, život nas uči da uvek gde postoje problemi takve vrste, tu je sukob dve ili tri struje. Jedna ima jedan koncept, druga drugi, jedni imaju podršku u jednoj vladajućoj koaliciji, drugi u drugoj itd. Nije samo u komorama, tako je i na drugim nivoima i tu obično dolazi do ovakvih situacija. Ali, opet ponavljam, trebalo je uvažiti komoru, koju ste formirali kao nezavisnu, od njih tražiti pomoć na fin način i da zajedničkim snagama dođete do rešenja. Jer, opet ponavljam, mi sedimo na dve stolice – i u Srpskom lekarskom društvu i u Komori zdravstvenih radnika. Znači, trebalo je ovaj postupak sprovesti na drugi način. Faktički efekat jeste da pokušavate da utičete i da kršite prvi član, a to je nezavisnost i profesionalni rad organizacije koja se zove Komora zdravstvenih radnika. Znači, u tom delu nije trebalo odmah potegnuti sablju – Gordijev čvor sabljom presecati. To ne treba uvek raditi, treba iznaći rešenje na drugi način. To je naša primedba. Pošto vidim da je vreme isteklo, završiću, da bih dao svojim kolegama vremena da i oni nešto kažu.
Devetnaest minuta i 20 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Elizabet Paunović, posle nje narodni poslanik Mileta Poskurica. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana gospođo predsedavajuća, cenjeno predsedništvo, cenjeni gospodine ministre i predstavnici Ministarstva zdravlja, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi dame i gospodo narodni poslanici, pošto je ovo moje prvo javno obraćanje u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da javno izrazim svoje zadovoljstvo što ću sa svima vama narodnim poslanicima sarađivati u Narodnoj skupštini. Danas bih želela da posebno komentarišem tekstove dva predloga zakona i to Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i Predlog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Kada govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, izmene i dopune se uglavnom jednim delom odnose na nešto preciznije opisivanje procedura nego što je to slučaj u postojećem Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, a kojima se uređuju procedure kod polaganja stručnog ispita, dodeli titule primarijusa, ali su uslovljene i izmenama neke druge legislative koja je izvan sektora zdravlja, kao što je Zakon o budžetu, tako da sve ovo ima za cilj da se uočene nedorečenosti ili neusaglašenosti, na primer sa Zakonom o budžetu, preciziraju, na što bolji način definišu i da dopune i svakako doprinesu lakšoj i boljoj primeni zakona. Međutim, želela bih da skrenem pažnju i prokomentarišem i posebno podržim kao narodna poslanica stranke G17 plus, kao stožera Ujedinjenih regiona Srbije, onaj deo koji je direktno povezan sa procesima decentralizacije. Govoreći jednostavnim jezikom, rok za preuzimanje osnivačkih prava nad domovima zdravlja od strane lokalne samouprave je produžen sa pet na osam godina, tj. za još tri godine, jer je Zakon o zdravstvenoj zaštiti donet pre pet godina, a i tada je dat rok od pet godina za preuzimanje osnivačkih prava. Sada bi onaj ko bi bez mnogo udubljivanja i mehanički komentarisao ovu izmenu mogao da pita – kako upravo oni koji se zalažu za decentralizaciju podržavaju produžavanje ovog roka. Sam proces decentralizacije, dame i gospodo narodni poslanici, veoma je mukotrpan i zahteva postojanje ne samo materijalnih, već i svih drugih resursa na lokalnom nivou, a kao preduslov podrazumeva i postojanje zadovoljavajućih kapaciteta ljudskih resursa. Takođe, sprovodeći decentralizaciju sa nivoa centralne vlasti direktno ka lokalnim samoupravama, primenjen je model koji je upravo od Ujedinjenih regiona Srbije prepoznat kao praktično teško ostvariv, bez postojanja intermedijarnog ili regionalnog nivoa vlasti. Upravo se Ujedinjeni regioni Srbije zalažu za takav proces decentralizacije koji bi usluge približio građanima na osnovu regionalnih sličnosti, specifičnosti i karakteristika. Sprovodeći proces decentralizacije na način direktnog preuzimanja osnivačkih prava sa nivoa centralne vlasti ka lokalnoj samoupravi, lokalna samouprava se zaista suočila sa nizom problema upravo zbog nepostojanja regionalnog tj intermedijarnog nivoa. Ovi problemi su prepoznati ne samo u procesu decentralizacije zdravstvenog sistema, već i u prosveti i uslugama koje pruža socijalna zaštita. Zbog svega ovoga, da bi proces decentralizacije mogao da se odvija što kvalitetnije već godinu dana u toku je sprovođenje projekta pružanja unapređenih usluga na lokalnom nivou koji sprovode sva tri navedena ministarstva zajedno. Ovaj projekat je finansiran putem zajma Međunarodne banke za obnovu i razvoj, ukupna vrednost kredita je 32 miliona evra, od čega će Ministarstvo zdravlja za realizaciju osnovnog cilja projekta dobiti 12,5 miliona evra. Koji je to osnovni cilj? To je da se pruži dodatna pomoć započetoj reformi primarne zdravstvene zaštite, da se osnaže kapaciteti ustanova i krajnjih korisnika u smislu poboljšanja dostupnosti i kvaliteta zdravstvene zaštite, na svim nivoima i svim delovima Republike Srbije podjednako. Koji je značaj ovog projekta za sam proces decentralizacije? U Povelji o lokalnoj samoupravi Saveta Evrope, čiji je Srbija član od 2003. godine, stoji – poželjno je da javne poslove obavljaju oni nivoi vlasti koji su najbliži građanima i da lokalne vlasti imaju pravo na odgovarajuće sopstvene izvore finansiranja, kojima slobodno raspolažu u okvirima svojih ovlašćenja. Na putu ka evropskim integracijama i decentralizaciji zdravstvenog sistema, a u skladu sa Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, u Srbiji su osnivačka prava za domove zdravlja i apoteke preneta na opštine. U praksi upravo zbog problema o kojima sam govorila to nije bilo moguće svugde uraditi do danas, a gospodin ministar nas je informisao da je ostalo desetak domova zdravlja, odnosno centara koje bi trebalo decentralizovati, a Zakon o finansiranju lokalne samoupravne iz 2006. godine je utvrdio prava opština na izvorne prihode. To znači da lokalne samouprave treba da preuzmu zakonom predviđene obaveze i da zdravlje svojih građana dožive kao sopstvenu odgovornost, što predstavlja jedan veliki korak. U tom smislu projekat pružanja unapređenih usluga na lokalnom nivou, finansiran iz kredita Međunarodne banke za obnovu i razvoj, daje snažan doprinos jačanju kapaciteta zaposlenih u primarnoj zdravstvenoj zaštiti i u opštinama, a za donošenje odluka u oblasti upravljanja o novom načinu finansiranja, proceni potreba osetljivih populacionih grupa, strateškom planiranju, stalnom unapređenju kvaliteta i korišćenju informacionih tehnologija, kako bi mogli da brzo i efikasno odgovore na potrebe svojih građana, znači specifične potrebe, i doprinesu efikasnosti, pravičnosti, ujednačenom kvalitetu pružanja usluga na lokalnom nivou. Takođe, biće stvoren i model koji će moći da primene i ostale lokalne samouprave koje nisu uspele do danas da završe ovaj proces, rekli smo da ima desetak, a i koje ne spadaju u 42 lokalne samouprave koje upravo koriste ova sredstva iz ovog kredita da bi ojačali svoje kapacitete. Imajući izneto u vidu stranka G17 plus kao stožer Ujedinjenih regiona Srbije zalaže se za ovakav proces decentralizacije koji će biti na dobrobit svih naših građana, a kako će kroz sve ove opisane aktivnosti i uslovi biti stvoreni u periodu od naredne tri godine, mi podržavamo ovakav veoma odgovoran pristup. Želela bih takođe da komentarišem i Predlog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Ovaj predlog zakona predstavlja idealan primer zbog čega je važno da Republika Srbija uskladi svoju zakonsku regulativu sa legislativom EU, ali i sa dokumentima koja su doneta u nadležnim telima i institucijama organizacija UN, Saveta Evrope, preporukama Svetske zdravstvene organizacije. Ovim zakonom uređuje se jedna veoma važna oblast, oblast psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, a to su supstance koje izazivaju zavisnost ili kolokvijalno rečeno droga. Jedan od osnovnih ciljeva ovog zakona je uspostavljanje ravnoteže između adekvatne kontrole i zloupotrebe psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, ali i obezbeđivanje njihove dostupnosti u druge humane, naučne, istraživačke, medicinske svrhe, a u skladu sa ovim dokumentima. Želim da ukažem na neke podatke iz kojih vidimo zbog čega je oblast zloupotrebe psihoaktivnih supstanci potrebno urediti i ovakvim zakonom koji predstavlja novinu u zakonodavstvu Republike Srbije po svom integralnom pristupu, ali i po svojoj usklađenosti sa međunarodnim preporukama i konvencijama. Naime, ESPAD istraživanje, a to je skraćenica za Evropsko školsko istraživanje o upotrebi alkohola i drugih droga među mladima, sprovedeno je 2005. i 2008. godine u našoj zemlji, a po jedinstvenoj međunarodnoj usvojenoj metodologiji, tako da možemo da poredimo podatke sa drugim zemljama i da vidimo gde smo i odnosi se na učenike prve godine srednje škole. Ovde se radi o petnaestogodišnjacima. Podaci za 2008. godinu ukazuju da je bar jednom u toku života 7,3 učenika, znači petnaestogodišnjaka probalo kanabis. Doduše, uočeno je smanjenje učestalosti korišćenja kanabisa u odnosu na 2005. godinu, kad je taj procenat iznosio 12,9%, ali to ne treba da nas zavara, jer bez obzira na ovo smanjenje problem i dalje ostaje prisutan. Prema podacima iz istog istraživanja, korišćenja kanabisa ili hašiša u poslednjih 12 meseci, opet napominjem da je reč o petnaestogodišnjacima, prijavilo je 4,9 učenika i to duplo više dečaka nego devojčica. Korišćenje kanabisa ili hašiša obično predstavlja uvod u teže oblike zavisnosti, pa Nacionalna kancelarija za HIV/SIDU procenjuje da u Republici Srbiji ima između 12,5 hiljada i 25 hiljada intravenski, znači inektirajućih korisnika psihoaktivnih supstanci. Ovo su zvanični podaci Kancelarije za HIV – sidu. U 2007. godini registrovano je 138 smrtnih slučajeva usled zloupotrebe droga. Imajući sve ovo u vidu, neophodne su aktivnosti koje vode smanjenju broja korisnika i to kako one koje se odnose na smanjenje potražnje, a za koje su ključne i na prvom mestu porodica, to zaista moram da istaknem, zatim zdravstveno-vaspitni preventivni rad, ono što se kaže škola, društvo, zdravstveni sistem, ali porodica na prvom mestu, to ne smemo da zaboravimo, tako i one koje se odnose na smanjenje ponude, a to je predmet ovog zakona. Znači da je saradnja u okviru međunarodne zajednice na kontroli psihoaktivnih supstanci ključna, a da bi se to sprovodilo neophodno je da se oblast na jedinstven način i uredi. Zbog toga, kao što sam već rekla, usklađivanje sa UN dokumentima, ali i EU legistlativnim okvirom, ima za cilj smanjenje zloupotrebe psihoaktivnih supstanci u Republici Srbiji i, naravno, smanjenje broja zavisnika. To jeste suština usklađivanja naših zakona sa pravnim tekovinama EU. Zato sam i rekla da je ovo jedan idealan primer da se vidi da se ne radi o mehaničkom usklađivanju i usklađivanju sa nečim što nema nikakve veze sa nama, jer je ostvarivanje neposredne koristi u Republici Srbiji usled primene zakonskih rešenja koja su se već pokazala efikasnim, funkcionalnim, i u ovom konkretnom slučaju omogućavaju efikasnu saradnju i razmenu podataka, kako bi se obavila procena rizika i kontrola novih psihoaktivnih supstanci. Zbog svega ovoga podržavamo ovaj predlog zakona, koji je usklađen sa pravom EU, koji predstavlja značajan korak u evropskoj integraciji Srbije, a na prvom mestu, koji će doprineti smanjenju broja zavisnika od psihoaktivnih supstanci ili kolokvijalno onih koji su zavisni od droga i zbog svoje zavisnosti su potpuno mentalno i fizički propali, nesposobni da normalno žive, da rade, da budu zadovoljni, srećni, a ovo je naročito pogubno među mladim ljudima. Stranka G 17 plus, kao stožer Ujedinjenih regiona Srbije i kao deo grupe ZES, glasaće za Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i Predlog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Zahvaljujem na pažnji.
Iskorišćeno je 13 minuta i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica, a posle njega narodna poslanica Jelena Travar Miljević. Vreme na raspolaganju je sedam minuta i pet sekundi.
Dakle, stali smo kod laboratorija na mestu gde se govori o tome šta će moći da radi ovlašćena laboratorija. Između ostalog, vršiće fizičko-hemijsku kontrolu supstancije koja prouzrokuje trovanje. Mislimo da je neprikladan izraz trovanje, tim pre ako je ta psihoaktivna supstanca nekada u sastavu leka ili sama po sebi može i biti lek, recimo, metadon. Možda je logičnije, u skladu sa Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, Agencijom za lekove i u drugom krovnom zakonu upotrebiti izraz "štetna dejstva", "neželjena dejstva", jer onda se ona mogu kategorizovati na laka, teška itd. Dakle, terminološko pitanje u okviru nadležnosti. Međutim, nije više samo terminološko pitanje. Ako se radi o uzimanju biološkog materijala i da ministar to propisuje, nema potrebe, to bi trebalo da uradi ministar, da službeno odradi posao koji radi referentna laboratorija. To je i njena nadležnost iz člana 20, da propisuje, a ko će bolje znati nego oni koji rade u laboratoriji, šta je to dostatni biološki uzorak za utvrđivanje prisustva, da li samo ove tri vrste organskih materija u kojima se može iz ljudskog organizma izolovati, šta je reč o modernim supstancijama i kako se moderne, nama još uvek možda nepoznate i neprepoznate supstancije sve mogu eliminisati. Zavod za toksikologiju, akademije i laboratorije brojne koje tu mogu da pomognu, iako to tehnički lepo zvuči da propiše ministar, da, ali ako se sa nekim konsultuje. Prosto to uvek nekako stavljamo u prvi plan. Kliničko ispitivanje. Ne treba bežati od smernica koje su propisane u Agenciji za lekove. Možda treba ministar na određen način, zajedno sa Komisijom, da bude upućen i da odobri da takav lek, koji ide u ispitivanje, uopšte može biti i korišćen, a onda da se nastavi procedura koja je vezana za kliničko ispitivanje lekova. Ni u čemu u tome ne treba odstupati. Mislimo da su tu neki rokovi neophodni da bi se znalo kad će ko odgovoriti na zahtev institucije, sponzora koji želi da provede kliničko ispitivanje sa lekom koji sadrži i psihotropnu supstanciju ili je sam po sebi to. Način na koji se govori o primeni zdravstvenih tehnologija. Pa mi već imamo jednu komisiju o primeni zdravstvenih tehnologija i u onom krovnom zakonu. Često govorim krovni, prosto mi deluje značajniji zakon od ovoga. Ne vidim šta bi sad još tu trebalo da se stvara kao alternativa, ako se uopšte uvode nove zdravstvene tehnologije, možda u vezi sa samom laboratorijom, ne znam u čemu bi bila nova zdravstvena tehnologija vredna pažnje. Doduše, ne znam ni da li funkcioniše ta komisija za procenu zdravstvene tehnologije, koju imamo u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Pitanje je da li je ona formirana, ko je šef te komisije, šta je rešavala itd. Svašta je u Srbiju ušlo i kroz donacije i kroz nepotrebne kupovine. Da li je to sve prošlo, da li je išlo kao hitno, neophodno, bez njihovog mišljenja, o tome smo i ranije pričali, ali ostaje još uvek nejasno, nismo odgovore na to dobili. Mislimo da ovaj problem ne treba usložnjavati sada i u ovom zakonu dodatno. Prijavljivanje slučajeva trovanja i smrtnih slučajeva je obaveza, naravno, svake zdravstvene institucije. Da izbegnemo reč "trovanja", nego da to malo preciznije podelimo – po neželjenim dejstvima, laka, teška, ozbiljna itd. Ta je nomenklatura usvojena u mnogim pravilnicima, a tako nejasan izveštaj u posebnim okolnostima. Ko treba da ga piše, ko je to neuobičajeno mnogo naručio itd? Prekinuću sada, da dam kolegi vremena da i on iznese svoj stav. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jelena Travar Miljević, a posle nje narodni poslanik Predrag Mijatović. Vreme na raspolaganju je 15 minuta i 20 sekundi.
Poštovani ministre i predstavnici ministarstva, poštovane koleginice i kolege, građanke i građani, bez tendencije da bilo kome ponovo još jednom ponovim da kada govorimo o ovakvim zakonima ne treba da postoje stranačka opredeljenja i stranački ciljevi, prosto, ovo je problem koji se tiče i velikog Beograda i mog malog Žitišta, i EU i međunarodne saradnje. Naravno da postoji lično zadovoljstvo što usvajamo još jedan zakon koji vodi ka evropskim integracijama i međusektorskoj saradnji i međuregionalnoj saradnji. Naravno da postoji zadovoljstvo kada jednu ovako ozbiljnu oblast pokušavamo da regulišemo zakonski. Svakako je dobro kada u jednom zakonu imate ponuđena rešenja za ono što konkretno sme i za ono što konkretno ne sme. Ako uzmemo u obzir sistem poremećenih vrednosti u kome većina naših mladih sugrađana stvara ličnost, nepostojanje, tj. nedostatak zdravih stilova života, sociopatološke pojave i poremećaje u, nažalost, savremenoj porodici, složićete se da usvajanje jednog zakona, kao što je Zakon o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama, ne može biti plod kompromisa, nego treba biti u suštini jedna zajednička aktivnost koju svakako treba svi da sprovodimo. Inače, Predlogom zakona propisani su uslovi i postupak, kao i obaveze pravnih i fizičkih lica, koji se odnose na proizvodnju i promet psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, posedovanje, poslove ovlašćenih laboratorija, izvoz, uvoz i tranzit psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Ono što bih posebno pohvalila jesu članovi 4, 92. i 105. u Predlogu ovog zakona, jer ovaj zakon jeste preduslov za formiranje komisije za psihoaktivne kontrolisane supstance, koja predstavlja međusektorsku komisiju između više ministarstava, to su ministarstvo zdravlja, prosvete, unutrašnjih poslova, rada i socijalne politike, odbrane, omladine i sporta, kulture, pravde, poljoprivrede i veterine, lokalne samouprave, kao istaknutih stručnjaka. Jer ovo nije tema kojom treba da se bavi samo Ministarstvo zdravlja i bez zajedničkog rada ne može dati određene rezultate. Svakako da u smislu onoga o čemu je govorila i moja koleginica, u smislu decentralizacije, član 92. propisuje formiranje komisija za praćenje posledica nastalih zloupotrebom psihoaktivnih kontrolisanih supstanci i unapređenje stanja u lokalnoj samoupravi, odnosno u lokalnim sredinama. Ne može niko bolje znati šta se dešava u lokalnim sredinama od onih ljudi koji tamo žive i borave. Ne može niko bolje pretpostaviti šta su rešenja u određenim situacijama osim onih ljudi koji se time bave. Naravno da je ovo jedan problem koji zahvata sva područja i iz svog skromnog iskustva koje sam imala u saradnji sa mladima moram da napomenem da kada smo otvoreno razgovarali o upotrebi psihoaktivnih supstanci nije bilo preterane zainteresovanosti. Kada smo ostavili mogućnost da neko na ceduljici napiše pitanje, nažalost, pitanja su bila tipa: koliko nešto košta i gde može da se nabavi, što je sigurno pokazatelj da postoji interesovanje za korišćenje onoga što nije dozvoljeno, što takođe pokazuje još jednu činjenicu – da nedozvoljeno korišćenje psihoaktivnih supstanci nema granice i ne može se definisati da ovde postoji i negde ne postoji ili u mojoj sredini ne postoji, to postoji svuda. Moram da kažem mojim kolegama, spominjao se zakon o mentalnom zdravlju i ovo je jedan od pretkoraka ka usvajanju zakona o mentalnom zdravlju i da će se verovatno taj zakon naći u skorije vreme u proceduri. Zahvaljujem se na pažnji i još jednom apelujem na sve moje kolege, kako u parlamentu tako i na kolege na lokalnom nivou, da samo zajedničkim radom možemo da dovedemo do određenih rezultata kada je u pitanju kontrola korišćenja psihoaktivnih supstanci. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je četiri minuta i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović, a posle njega narodna poslanika Aleksandra Janković. Vreme na raspolaganju je tri minuta i 30 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo potpredsednik, gospodine ministre, ponovo ću da kažem da mi je drago da ste ovde, jer retko vas viđam. Pošto mi je vrlo malo vremena ostalo, ne bih elaborirao sva ti zakona. Moje kolege su već vrlo iscrpno govorile o zakonima. Hteo bih da uputim par pitanja i nešto konkretno da kažem gospodinu ministru. Dokle ćemo cepkati Zakon o zdravstvenoj zaštiti i svakih mesec do dva dana donositi nove propise, odnosno nove dodatke? Da li smo u stanju da već jedanput, ako nismo u mogućnosti da sastavimo valjan zakon, gospodine ministre, onda ga prepišite od nekoga ko je to uradio kako treba, saobrazite sa uslovima majke Srbije i neka to važi bar godinu dana. Ovo je valjda četvrti put kako razgovaramo o proširenju i dodavanju novih članova na Zakon o zdravstvenoj zaštiti. Ono što sam hteo da kažem, to je upravo u vezi Zakona o zdravstvenoj zaštiti, odnosno o podeli zdravstvenih centara na dom zdravlja, apoteku i opštu bolnicu. Mi smo jedan od spomenuta dva zdravstvena centra koja su to završila, a to je zdravstveni centar u Vršcu, pre dve i po godine smo se podelili po sili zakona i došli smo sada u situaciju da, faktički, ne možemo da funkcionišemo. Ono što želim da čuje cela javnost, a i vi, taj zakon, koji je sproveden na silu, da moramo da se podelimo, nije na adekvatan način pratio fond, tako da su zdravstveni centri bili u mogućnosti da dođu do nekih ekstraprihoda, da kroz medicinu rada, kroz neke edukativne, zatim sistematske preglede itd, tako da su mogli da nedostajuća sredstva koja je fond davao nadomeste na taj način. Sada smo u situaciji da je opšta bolnica u Vršcu na ivici bankrotstva, ako mogu da kažem na ivici mogućnosti funkcionisanja. Prve godine kada smo se razdvojili, nedostajuća sredstva su iznosila pet miliona dinara, druge godine osam miliona, a ove godine 15 miliona dinara koje trenutno nedostaju za funkcionisanje opšte bolnice u Vršcu. Da li znate koja je to cifra? Godinu dana lekari ne dobijaju pripadajuća sredstva za prekovremeni rad i za pripravnost. Znači, rade džabe, rade iz humanosti. Fond ni na koji način ne želi da sklopi ugovor sa opštom bolnicom da ta sredstva nadoknadi. Molio bih vas da to uzmete u obzir. Drugo, bili smo u situaciji, ono što sam rekao i na Odboru za zdravlje, gospodin Perišić je upoznat sa tim, da nismo znali šta da radimo sa krvlju koju smo dobili od dobrovoljnih davalaca… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno.) Da li mogu da završim rečenicu? Hteo sam da kažem da smo bili u situaciji da možda bacimo svu količinu krvi, jer nemamo mogućnosti da uradimo preradu i čuvanje krvnih elemenata.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković, posle nje narodni poslanik Nikola Lazić.
Zaista je samo u Srbiji moguće da budžet nije pred poslanicima 15. decembra, a ni 16, jer Vlada sve do danas nije uspela da se dogovori kome treba koliko da gurne, koga da skrajcne, pri čemu još nisu završeni ni istorijski izbori aktuelno omiljenih potpredsednika DS. Možda je trebalo da sačekamo njihov ishod da bi sastavili budžet. Ta tendencija obesmišljavanja, obezvređivanja parlamenta dostiže svoju kulminaciju. Pošto već nemamo budžet, dobili smo izmene dva zakona iz oblasti zdravlja i jedan potpuno novi zakon, tek da imamo čime da se zabavljamo i saučestvujemo u planu spin-doktora, da se kupi vreme u predstavi "Čekajući budžet od Godoa". Da stvar bude još paradoksalnija, opet je primenjen princip nes-kafe "tri u jedan", pa ćemo ničim izazvano imati objedinjenu raspravu. Kada se tome doda rezultat hronološkog pregleda zakona iz oblasti zdravlja, o kojima parlament malo-malo pa raspravlja, postavlja se pitanje da li je Srbija ozbiljna država ili samo poligon za razne eksperimente sa legislativom? Skoro svakog meseca imamo nove izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti, kao da se stalno menja postavka u ministarstvu ili ministar lično. U prethodnoj parlamentarnoj diskusiji o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti ministar nam je održao predavanje o nedostacima zdravstvenog sistema, koji treba hitno promeniti kako bi se poboljšali zdravstveni sistem i zdravstvena zaštita u Srbiji. To bi bilo stvarno sasvim u redu da nije reč o ministru od pet mandata, skoro devetogodišnjem, čoveku koji je bio uzidan u sve vlade od početka 2002. godine. Ako nije reč o multiploj ličnosti, zaista je pitanje sa kim se to ministar obračunava i čije loše odluke menja i dopunjava? Ako nam je još 2005. godine obećao da će svako u Srbiji biti zdravstveno osiguran, a 2006. da će baš te godine Srbija dobiti profesionalne komore, šta se to sve dogodilo u međuvremenu? Da li se sam sa sobom posvađao ili sam sebi ne veruje, pa malo-malo kao nešto menja, po onom starom principu, da se ne prijatelj ne doseti? Da ministar nije samo u sukobu sa samim sobom, što bi svakako moralo da nas zabrine, pokazuje i činjenica da je on u sukobu sa velikom većinom svojih kolega zdravstvenih radnika i saradnika. O zadovoljstvu građana kvalitetom sistema zdravstvene zaštite bolje i da ne govorimo. Ministar večiti je, da istaknem i nešto pozitivno, uspeo ipak da ujedini one koji pružaju zdravstvene usluge i one koji ih koriste, ali na takav način da je mrtva trka ko je nezadovoljniji. Sindikat zaposlenih u zdravstvu i socijalnoj zaštiti je zato pisao i premijeru Cvetkoviću, valjda zato što je resorni ministar prilično nervozan i osvetoljubiv, navodeći da su ljudi sasvim ozbiljno i odgovorno prihvatili da zbog ekonomske krize neće biti povećanja zarada, ali kada se ispostavilo da Vlada nema isti aršin za sve delatnosti, pa pojedina preduzeća i pored ekonomske krize povećavaju primanja, prilično su se razočarali. Ako nema novca, onda nema ni za koga. Stvarno je nedopustivo da se zaposleni u zdravstvu i socijalnoj delatnosti degradiraju više nego što to sada jesu, ako je to, doduše, uopšte i moguće. Šta da rade, recimo, medicinske sestre, koje sa 33 hiljade dinara i krajnje stresnim poslom koji im onemogućava da rade bilo šta dodatno, nemaju ni za potrošačku korpu? Takođe je neprihvatljivo da iz budžeta Republike proteklih godina nisu izdvojene pare za lica za koja zdravstveno osiguranje treba da plati Vlada. Naime, po podacima Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje samo prošle godine, po fakturama za usluge pružene ovim licima, budžet je trebao da izdvoji oko 24 milijardi dinara, Vlada oko 15, a na kraju nije uplaćeno ništa. Teret finansiranja zdravstvene zaštite tih lica prebacuje se na one koji izvršavaju svoje zakonske obaveze, pa i zaposlene u zdravstvu, jer se iz jedne kase pokriva lečenje osiguranika, isplaćuju zarade zaposlenima i pokrivaju brojne potrebe zdravstvenih ustanova. Zaista je dobro pitanje – zašto smo praktično jedina zemlja u Evropi gde pružanje usluga primarne zdravstvene zaštite je isključivi monopol odavno prevaziđenog oblika državnih domova zdravlja, dok u većini evropskih zemalja preko 80% usluga zdravstvene zaštite obezbeđuje privatna praksa? Zar ne bi uključivanje privatne prakse sa svim raspoloživim resursima i pružanje usluga primarne zdravstvene zaštite obavezno osiguranim građanima povećalo i dostupnost i kvalitet ovih usluga? Zar ne bi veći broj lekara na ovaj način bio stimulisan, pa bi mogao da bude stalno zaposlen u privatnoj praksi, a ne da bude prinuđen da dodatno zarađuje u privatnoj praksi, jer mu je plata u državnoj ustanovi mizerna. Da ne govorimo o odsustvu mogućnosti izbora za obavezne osiguranike, koji ne samo da ne mogu da biraju da li će se lečiti isključivo privatno, već često nemaju mogućnosti da se leče državno, bar ne pravovremeno. U vezi sa ovim drugim predlogom o izmenama i dopunama Zakona o lekarskim komorama, opet je moguće konstatovati kako interni, ministrov konflikt postoji, ali postoji i konflikt eksternog karaktera, jer ima sukoba na nivou večitog i lekarskih komora. Doktor Tatjana Radosavljević, direktorka Lekarske komore Srbije, kaže – Predlog izmena Zakona o lekarskim komorama naš pravni tim, skupština i upravni odbor tumače kao najgrublji napad na nezavisnost komora. Ona kao sporne izmene navodi to što se predloženi akt direktno meša u izborni proces u komorama. Ako se samo jedan dan zakasni u izboru organa, ministar može da interveniše tako što će formirati telo sastavljeno od nevladinih organizacija i udruženja, koja faktički nemaju nikakve veze sa komorskim sistemom. To bi onda bio organizacioni odbor koji bi preuzeo izborni proces u komorama, što je udar na nezavisnost. Ministarstvo zdravlja ne može da se meša u izbor komora, navodi gospođa Radosavljević. Međutim, ministar zdravlja, prof. dr Tomica Milosavljević, kao pravo imperija uzvratio je udarac, pa je rekao da nema ni govora ni o kakvom udaru na nezavisnost komora, već je reč o hitnom iznuđenom tehničkom rešenju. Ministarstvo zdravlja je preuzelo javno ovlašćenje da u narednih 120 dana izdeli licence stomatolozima, što je bio posao Stomatološke komore, ali su se u ovoj komori ponašali neodgovorno, kaže ministar. Hitna izmena Zakona o lekarskim komorama je kratak, operativan, tehnički potez i rešava problem. Dodatno, ministar večiti rekao je da je za sve kriva Stomatološka komora, koja nije poštovala zakon i nije izabrala organe, a prošli su svi rokovi, pa su ovoj komori oduzeta javna ovlašćenja na rok od 120 dana. Nije ministar mogao ni da sanja, a kamoli da pretpostavi, da kada je donet zakon 2005. godine kako će do ovakve situacije doći i da će u Stomatološkoj komori tako dugo biti nespremni da sprovedu izbore za sopstvenu komoru i omoguće rad. Ministar takvo ponašanja zato naziva štetočinskim, jer su ozbiljne stvari ugrožene, dodeljivanje licence za stomatologe, donošenje zakonskih ovlašćenja koja se tiču stomatološke struke. No, uz sve to, ovo objašnjenje ministra nije zadovoljilo predstavnike Lekarske komore Srbije, koja ima 29.700 članova. Ovo pitanje je važno za javnost u Srbiji, i za pacijente i za lekare, jer komora definitivno mora da bude nezavisna od Ministarstva zdravlja, jer je već nezavisna u finansiranju, budući da nijedan dinar iz budžeta nikad nije ušao u Lekarsku komoru Srbije, već se ona izdržava samostalno. U ovom predlogu zakona je dovoljno da jedan dan komora zakasni sa izborom organa i da ministar zdravlja preuzima izborni proces. Ovo bi praktično moglo da se dogodi svakoj komori. Nije reč o broju dana i tolerisanju zakašnjenja, definisano je koliko je dana potrebno za izbor pojedinih organa, ali ovaj zakon se zapravo meša suštinski u princip nezavisnosti. Opet navodi doktorka Radosavljević, direktorka Lekarske komore Srbije. Sada, kao pravi profesor i pedagog, ministar večiti je ljutit i pravičan, pa konstatuje – ovaj zakon odnosiće se na svakoga ko ne bude poštovao propise, izvršio izbor organa, jer je ovo intervencija države, pošto je Stomatološka komora kršila javni interes. Posle ovakve izjave, na mestu ministra Dačića bih se ozbiljno zabrinula, pošto je čovek koji se temeljno oprobao u zdravstvu, sada pokazao da ima više odlučnosti i spremnosti da kazni nevaljale. Možda mogu i da se zarotiraju. Moraće vrlo ozbiljno da sarađuju kada budu primenjivali odredbe novog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Što se ovog novog zakona tiče, moram da priznam da je to jedan od najboljih zakona izašlih iz kuhinje Ministarstva zdravlja. Iako je već u nacrtu bio više nego korektan i kvalitetan, ipak ga je ministar držao skoro godinu dana u fioci, verovatno kao rezervnog igrača ili džokera, s kojim se u drugi plan stavljaju svi nedostaci prethodnih zakona, posebno činjenice da je rok trajanja ovih zakona iz Ministarstva zdravlja bio nešto duži od roka trajanja dugotrajnog jogurta. Pošto je na okruglom stolu povodom dana borbe protiv bolesti zavisnosti ispravno konstatovano da postoji neophodnost usvajanja zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama, kao i zakona o zaštiti mentalnog zdravlja, zašto niste na dnevni red stavili oba zakona i to u neobjedinjenoj raspravi? Ovako se jedan dobar predlog zakona koristi kao maska da na mala vrata prođu izmene i dopune postojećih zakona. Da podsetim, procenjuje se da u Srbiji ima između 30.000 i 100.000 zavisnika od psihoaktivnih supstanci, više od 70% mladih između 15 i 25 godina bilo je u kontaktu sa psihoaktivnim supstancama. Očigledno je da podaci ukazuju na neophodnost novih zakonskih rešenja, kakvo jeste ovaj predlog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama, pre svega zato što bi se omogućilo da se više zastupnika uključi u neki od programa lečenja i da se uvedu novi terapijski pristupi u lečenju bolesti zavisnosti. Još uvek ipak postoji bitno nerazumevanje društva za probleme zavisnika koji se izopštavaju iz svakodnevnog života, kao i potreba da se više radi na njihovom ponovnom uključivanju u društveni život. Umesto da bar ispoštuje trud koji je napravio tim koji je sačinio ovaj predlog novog zakona, ministar večiti je po oprobanom receptu odlučio da je prioritetna disciplina kičme, sukob sa lekarskim komorama i kažnjavanje neposlušnih, po cenu da mladi i dalje pišu grafite – neko nam je opet stavio drogu u heroin. Ne znam šta je smešno, ministre, da li vi koristite nešto od psihoaktivnih kontrolisanih supstanci ili o čemu se radi?
Narodna poslanice, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno.
U redu, samo jednu rečenicu. Ono što želim, ministre, da vam se zahvalim, zato što ste me podsetili na školsko doba. Mi poslanici sada imamo mogućnost da lepo po snegu pušimo na vratima …
Reč ima narodni poslanik Nikola Lazić, a posle njega narodna poslanica Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, pred nama je još jedan set zdravstvenih zakona, koje kao i prema dosadašnjoj praksi razmatramo u paketu, odnosno u objedinjenoj raspravi. Jedan zakonski predlog jeste u potpunosti nov, a dva predstavljaju izmene i dopune postojeće zakonske regulative, iako smo jedan od njih menjali nedavno. Mislim da je neophodno da se zdravstvo kao sistem posmatra u celini i da se zdravstvo planira dugoročno i strateški, a da se ne vuku neki ad hok potezi od situacije do situacije. Izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti smo imali prilike da nedavno usvajamo ovde. Mislim da je to bilo u novembru. Postavlja se pitanje – da li je tada bilo moguće predvideti da će za mesec dana opet biti potrebe za tako nečim? Doduše, tada jeste bilo reči o dopunskom radu lekara, što jeste jedna sasvim druga tema, a sada o nečemu sasvim drugom, ali ako ni zbog čega drugog, racionalnosti radi, mislim da je to trebalo učiniti, jer je već tada bilo jasno da ističe rok od pet godina za preuzimanje ustanova primarne zdravstvene zaštite od strane lokalnih samouprava. Drugim rečima, prema zakonu iz 2005. godine osnivačka prava je trebalo da budu spuštena sa nivoa države na nivo lokalnih samouprava. S obzirom da to nije učinjeno u određenom broju sredina, logično je da se ovim predlogom taj rok prolongira. Sada se postavlja pitanje – zbog čega i koliki broj lokalnih samouprava nije bio u stanju da taj posao izvede do kraja? Razlog je veoma jednostavan – njihovi budžeti nemaju kapacitet i nisu u stanju da odgovore tom zadatku. Kad se uzme u obzir da je Vlada, ne uvažavajući Zakon o lokalnoj samoupravi, značajno smanjila transferna sredstva lokalnim samouprava i do 40%, sve je jasno. Da podsetim, transferi su praktično najveći izvor prihoda za lokalne samouprave. Takav potez samo pojačava i produžuje krizu, a da ne govorim kada se tome dodaju efekti inflacije i drugi negativni prateći efekti. Dakle, i sama Stalna konferencija gradova i opština je takođe upozoravala Vladu na pogubnost ovakvih odluka. Nije li to ključni razlog zašto lokalne samouprave beže od preuzimanja osnivačkih prava, a mnoge neće još duži niz godina biti u stanju da to učine. Čini mi se da je to upravo suprotno principima decentralizacije u koje se zaklinju neke stranke koje sede u Vladi. Imali smo prilike od novih kolega da čujemo kako ove izmene i dopune zakona su zapravo jedan doprinos daljoj decentralizaciji. Mislim da je reč upravo o suprotnoj pojavi i da se ovim samo interveniše kako bi se prosto zakonski prolongirao rok za preuzimanje osnivačkih prava za zdravstvene ustanove. Dakle, sama ideja zakona iz 2005. godine dobija drugačiju konotaciju i drugačiji smisao kada se uzme generalno ponašanje Vlade Srbije prema lokalnim samoupravama. Drugi segment izmene i dopune ovog zakonskog predloga jeste uvođenje sada i formalno kroz zakon proceduralno da ministar propisuje visinu naknade za rad članova Komisije za polaganje stručnih ispita. Opet se, naravno, stvari centralizuju. Nekoliko kolega je sasvim opravdano u dosadašnjem toku diskusije postavilo pitanje zašto ne bi bilo moguće to prepustiti recimo Srpskom lekarskom društvu ili komorama itd. Još jedna stvar kada je u pitanju ovaj zakonski predlog koja može delovati banalno, uvodi se da ministar propisuje izgled službenog odela za zdravstvene inspektore. U redu, jeste da postoji jedna vrsta kodeksa i pristojnog odevanja i ukoliko postoje neke posebne potrebe da se na to obrati pažnja, međutim to mislim da je moguće regulisati jednom vrstom pravilnika. Naravno ne sumnjam da vi nećete zloupotrebiti tu odredbu, ali možda nekom u budućnosti može pasti na pamet da uniformiše zdravstvene inspektore ili da, recimo, uvede određenu vrstu odela, marku odela koje zdravstveni inspektori treba da nose itd. Kad je reč o izmenama i dopunama Zakona o komorama, osnovni zakon je takođe donet 2005. godine. To je bio dobar način da se posle šest decenija ponovo uspostavi kontinuitet principa nezavisnog strukturnog organizovanja u zdravstvu. Ciljevi su veoma značajni i dobri, počev od promovisanja visokih standarda u profesionalnom i etičkom smislu, unapređivanja znanja, zaštiti interesa struke itd. Ovo je trebalo, između ostalog, da zaštiti lekare od jedne vrste zloupotrebe u dnevno-političke svrhe, da ne dozvoli da lekari budu jedna vrsta monete za potkusurivanje u političkim nagodbama. Drugim rečima, komore kao .esnafske organizacije za osnovni zadatak treba da imaju da štite struku i da budu u potpunosti van politike. Ove zakonske intervencije pokazuju da se u tome do kraja i nije uspelo jer u suprotnom ne bismo danas imali izmene i dopune ovog zakona. Obrazloženje za razmatranje ovog zakona jeste da postoji problem u radu Stomatološke komore, kako je ministar rekao – niko nije mogao da predvidi da u Stomatološkoj komori nakon isteka mandata niko neće da sprovede nove izbore i da konstituiše organe, zato se i radi izmena zakona da se to ne bi događalo. Razgovarajući sa kolegama poslanicima koji su članovi Odbora za zdravlje i porodicu stekao sam utisak da oni baš ne dele isto mišljenje sa ministrom. Oni navode da je sam Odbor u nekoliko navrata zahtevao reakciju Ministarstva u smislu nadzora u toj komori zbog problema koji postoje. Čak je i donesena i jedna odluka i upućena Ministarstvu. Logično je bilo, ukoliko postoje problemi, da se izvrši nadzor, ukoliko postoje određene nepravilnosti i utvrde se da se sazove nova skupština. Dakle, Odbor je to mogao da pretpostavi, a šta je sada posledica svega toga? Zakon se menja tako što se uvodi princip da Ministarstvo dobija pravo da formira jednu vrstu prinudne uprave od 11 članova. Da li se zbog toga čekalo da istekne rok. Dakle, samo komorsko organizovanje dobija jednu vrstu novog smisla i nove konotacije, jer, kako predstavnici Lekarske komore kažu, ovim se narušava princip nezavisnosti i ozvaničava se direktan upliv Ministarstva zdravlja u izborni proces u komorama. Na primer, Lekarska komora je izašla sa jednom zanimljivom inicijativom da se u izmenama i dopunama ovog zakona definišu neke stvari vezane za organizovanje edukacije, dakle, da se proces organizovanja edukacije poveri komorama kako bi se smanjila koruptivnost odnosno kako bi se izbegao neprincipijelan uticaj određenih interesnih grupa, prvenstveno iz sveta farmaceutske industrije, na lekare što se tiče terapije koju prepisuju itd. Takav model postoji u susednoj Makedoniji. Toga na primer nema u ovom izmenjenom zakonskom predlogu. Generalno, kada se slične stvari dešavaju, lekari mogu da se pitaju da li mogu imati poverenja u lekarske komore da će kao nezavisna tela da štite njihove interese i da budu lišeni dnevne politike. Stoga i ne čudi nizak odziv na izborima za rukovodstvo lekarskih komora. Ako se ne varam, u Beogradu je bio, što se tiče lekarske komore, odziv na izborima oko 6%, a na nivou Srbije oko 13%. Da li neko pokušava da politizuje rad komora? Naravno da ne bi valjalo da jedna na primer najveća stranka ima ključni uticaj na rad jedne komore, a da druga možda nešto manja stranka vladajuća ima uticaj na rad druge komore. Mislim da to u potpunosti negativno utiče na sav smisao komorskog organizovanja. Prilike u zdravstvu oslikavaju i celokupno stanje u državi. Imali smo prilike da čujemo ministra zdravlja koji je prekjuče na televiziji rekao da je na primer Fond do 2009. godine mesec za mesec izmirivao svoja dugovanja prema apotekama vezano za nabavku lekova, a da posle rebalansa budžeta te godine nije bilo novca za plaćanje iz više razloga. Kao jedan od razloga je navedeno da je došlo do zaustavljanja, do prestanka plaćanja iz budžeta doprinosa za nezaposlena lica, odnosno za lica bez prihoda, kao i da je broj tih lica povećan u poslednje dve godine sa milion i 800 hiljada za 300 hiljada, na dva miliona i sto hiljada ljudi koji ne rade. Navedeno je da problem u zdravstvu koji podrazumeva mogućnost nestašice gaze ili nekih drugih lekova nije samo resorni problem, već da je to odgovornost svih drugih ministarstava, ministarstva trgovine, ekonomije, kao i cele Vlade. Gospodine ministre, u potpunosti se slažem s vama kada je ova konstatacija u pitanju da je ova vlada odgovorna za trenutno stanje u državi i zbog toga treba da budu što pre raspisani vanredni parlamentarni izbori. Predlog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama jeste značajan korak napred, tim pre što ovu oblast treba urediti detaljno. Ovo je prvi zvanični dokument vezan za ovo pitanje posle ukaza koji je potpisao Josip Broz Tito jJoš 1973. godine o proglašenju Zakona o ratifikaciji Konvencije o psihotropnim supstancama. To je ovaj dokument. Pažljivo smo čitali ovaj zakonski predlog. Napisali smo niz amandmana koje očekujemo da prihvatite, a o tome ćemo detaljnije govoriti u raspravi u pojedinostima. Na kraju, zamoljen sam i od kolega sa Klinike za maksilofacijalnu hirurgiju da u vezi sa celokupnom ovom problematikom iznesem jedan njihov apel. Kao što znate, Klinika za maksilofacijalnu hirurgiju, koja radi pri Stomatološkom fakultetu, jeste u oktobru u potpunosti ispunila svotu novca koju je dobila od Fonda. Mislim da je u pitanju oko 215 miliona dinara. S obzirom da od tada nema finansiranja njihovih aktivnosti oni su ograničili svoju aktivnost na dve operacije dnevno. Moram da kažem da je to zabrinjavajuće jer Klinika za maksilofacijalnu hirurgiju je ne samo naš najprestižniji naučno-nastavni centar u toj oblasti. Svi maksilofacijalni hirurzi u državi tu mogu zaista da dobiju najreferentnije i najbolje znanje o svom poslu. Dakle, posledica svega toga da se mnogi pacijenti koje bi trebalo zbrinuti na toj klinici upućuju na ORL kliniku i na onkologiju, a vi znate da nema pozvanije klinike za operaciju tumora maksilofacijalne regije od ove same klinike. Na kraju krajeva mislim da ovo pitanje treba rešiti što pre, to je veoma stara klinika i neću da ulazim u modalitete kako bi to moglo da se reši? Da li bi joj bio dodeljen status ustanove, bolnice od nacionalnog značaja ili već neki drugačiji način, ali mislim da se ovim pitanjem treba zabaviti.
Trinaest minuta i 45 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Simo Vuković želi repliku kao zamenik predsednika Odbora za zdravlje. Izvolite.
Dakle, gospodine Laziću, čini mi se da delimično raspolažete činjenicama koje su vezane za rad Odbora za zdravlje i porodicu. Odbor jeste raspravljao o situaciju u Lekarskoj i u Stomatološkoj komori, mi smo usvojili jednu vrstu poziva ministarstvu da se izvrši upravni nadzor nad radom komora i tu ste završili sa činjenicama, preskočivši šta se u daljem delu našeg rada dešavalo. Ministarstvo jeste izvršilo nadzor nad radom komore, izvestilo je Odbor, predstavnica ministarstva je bila na odboru, to što su se u Stomatološkoj komori preklopili rokovi isteka mandata i onoga što bi trebalo da usledi kao reakcija ministarstva, to su prosto okolnosti,ja sam to naglasio i u prethodnom izlaganju da se veoma često odluke i rad samog Odbora za zdravlje i porodicu potpuno pogrešno ili možda zlonamerno interpretiraju. To je vezano za činjenicu za rad Odbora. Hteo bih da dodam još nekoliko stvari. Mislim da je u pitanju decentralizacija. Verujem da ste se osvrnuli na moje izlaganje. Izmena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti koja se tiče produženja roka za razdvajanje zdravstvenih centara nije zaustavljanje procesa decentralizacije, već zapravo stvaramo ambijent da se taj postupak i završi konačno, jer ukoliko to ne bismo uradili onda bi doveli zdravstvene centre u nepriliku da ne mogu da posluju i da budu finansirani. Ili ne razumete tu činjenicu ili namerno to preskačete. Ono što mi se takođe čini da ne uviđate na najbolji način…
Iskorišćeno je dva minuta, vreme za repliku.
Da li mogu da iskoristim vreme?
Ne. Imate pravo samo na repliku. Narodni poslanik Nikola Lazić, pravo na repliku.
Mislim da ste nam vi, gospodine Vukoviću, rekli činjenicu da je juče i prekjuče i da danas možda pada sneg u Beogradu. Niste rekli ništa novo na šta sam ukazao. Ukazao sam na to da je ministar rekao da nije mogao da predvidi da će doći do ovakve vrste problema u Stomatološkoj komori i da neće postojati niko da sazove i organizuje skupštinu, jer će faktički rok isteći. To sam i konstatovao. S druge strane sam konstatovao da se ljudi u Odboru za zdravlje bave i ovim pitanjem i da smo konstantno podsećali ministarstvo da ovakva vrsta problema postoji. Ne znam da li vodite na Odboru za zdravlje stenografske beleške, ali mnoge kolege koje su tu, a verujem da ne lažu, ukazale su na to. To je jedna stvar. Što se tiče decentralizacije, upravo sam ukazao na to da s obzirom da su ukinuta transferna sredstva lokalnim samoupravama u značajnoj meri, to jeste uticalo na njihove budžete i one nisu, prosto, u pojedinim opštinama u stanju da preuzmu osnivačka prava za primarne zdravstvene ustanove. To je prosto činjenica. Vi ništa niste drugo rekli i novo, a na kraju krajeva, nisam se na vaše izlaganje osvrnuo, već na izlaganje vašeg kolege. Toliko.
Pravo na repliku, gospodin Simo Vuković.
Ovo je gotovo jedna šizofrena situacija, a to sam u svom izlaganju kao ovlašćeni govorio, postoji stalna intencija da se svi zajedno izborimo za nezavisnost komora, a stalno se spočitava ministarstvu zašto ne interveniše. Dakle, da ruka izvršne vlasti stalno bude u komori. Znate, to su dva nepomirljiva zahteva. Čini mi se da je upravo ministarstvo sa merom, jednom merom kao izvršna vlast, delovalo na komore. Ta situacija će u potpunosti biti razrešena donošenjem ovih izmena i dopuna zakona. Morate kod sebe da razrešite šta hoćete – da li nezavisnu komoru ili hoćete komoru u kojoj će ministarstvo, zapravo, imati jedan permanentni uticaj? Molim vas, zato što ste spomenuli politizaciju komora, da to jasno i otvoreno kažete – koji članovi stranaka su funkcioneri tih komora, zato što pripadam vladajućoj koaliciji kao i moja stranka, pa budite otvoreni i to otvoreno kažite. Prvi ću biti protivnik toga da bilo ko po političkoj liniji dolazi na čelo komore.
Narodni poslanik Nikola Lazić, pravo na repliku.
Mislim da povodom ovog današnjeg zakonskog predloga i vašeg izlaganja se vidi u kolikoj se meri vi zalažete za nezavisnost rada komora. Ono što vi niste razumeli, pretpostavljam, iz moje diskusije ste imali potrebu na to i da reagujete, jeste da sam rekao da je Odbor za zdravlje tražio da Ministarstvo zdravlja u skladu sa Zakonom o komorama, što mu i jeste zakonsko ovlašćenje, izvrši nadzor nad zakonitošću rada komore, a ne da se meša u rad komore. Ukoliko je bilo nekih protivzakonitih aktivnosti, da se prosto time pozabavi. To, naravno, dalje proizvodi sve druge konsekvence. Kao što sam rekao, mislim da ove današnje izmene i dopune zakona sasvim dovoljno govore koliko ministarstvo želi da se uključi u rad komora i na koji način, a to je jasno i rečeno.
Reč ima narodna poslanica Dušanka Plećević. Posle nje, narodni poslanik Milan Dimitrijević. Pre nego što vam dam reč, na osnovu člana 90, samo jedno obaveštenje. Želja nam je bila da danas pokušamo da završimo raspravu o zajedničkom načelnom pretresu o predlozima zakona iz tač. 2, 3. i 4. dnevnog reda i da, zatim, produživši rad i nakon 18.00 časova, raspravljamo i o ostalim tačkama dnevnog reda, odnosno o predlozima zakona kojima se potvrđuju zakoni, ugovori i slično, što bi bilo moguće samo u slučaju da nas Vlada obavesti da postoji predstavnik Vlade koji bi u ime predlagača prisustvovao raspravi o tačkama dnevnog reda koje slede posle ovog zajedničkog načelnog pretresa. Kako se to nije dogodilo, danas ćemo raditi samo ovaj zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tač. 2, 3. i 4. dnevnog reda. Postoji mogućnost da u tom slučaju radimo bez pauze, što ne mogu sama da odlučim, zbog toga što bi to bilo kršenje Poslovnika jer su narodni poslanici …. Narodni poslanici dobacuju. Upućujem vas na član 87. gde se kaže da se u toku radnog dana obavezno daje jedna pauza u trajanju do jednog časa. Ako ne odredim pauzu, to bi bilo kršenje Poslovnika. Ovo obaveštenje je zbog toga što vreme koje nam je manje-više na raspolaganju, otprilike, za ovu tačku je 90 minuta. Moj predlog je bio da u tom slučaju, ako niko ne želi da digne Poslovnik i da se usprotivi, da radimo bez pauze, da bi narodni poslanici koji putuju dalje mogli da stignu. Ako vidim ijedan Poslovnik, u 14.00 časova će biti pauza. U tom slučaju, određujem pauzu i rad nastavljamo u 15.00 časova. Prva na raspravi biće narodna poslanica Dušanka Plećević. Posle toga narodni poslanik Milan Dimitrijević. Hvala vam. (Narodni poslanici dobacuju.) Govorim dovoljno polako i dovoljno razgovetno, da ukoliko ste ikada čitali Poslovnik, da je moguće pratiti. Rekla sam da ukoliko i jedan Poslovnik čujem… (Vjerica Radeta, sa mesta: Samo ne znam od kada slušate reč poslanika?) Narodna poslanica Vjerica Radeta je rekla da insistira na pauzi i to je njeno pravo. Sada imamo pauzu. Mislim da me nije teško pratiti, govorim prilično razgovetno. Narodna poslanica dobacuje – od kad slušam reč poslanika? Oduvek i uvek ću tako. Narodni poslanik Zoran Krasić traži da ponovim još jednom. Mislim da je on ovo razumeo, samo se pravi da nije razumeo. [[Posle pauze – 15.00]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu o predlozima zakona iz tačaka 2, 3. i 4. dnevnog reda. Pre nego što dam reč prvoj prijavljenoj, narodnoj poslanici Dušanki Plećević, nakon nje govoriće narodni poslanik Milan Dimitrijević, uz izvinjenje za obaveštenje koje smo podelili neposredno pre odrađivanja pauze, obaveštenje na osnovu člana 90. stav 2. i na osnovu člana 87. da je Vlada nešto posle 14.00 časova poslala informaciju Narodnoj skupštini da je određen ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu Milan Marković i za Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog ugovora o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije, Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Švajcarske Konfederacije o socijalnoj sigurnosti i Predlogu zakona o potvrđivanju Atinske konferencije o prevozu putnika i njihovog prtljaga morem, usvojene 1974. godine i Protokola iz 2002. godine o izmenama i dopunama Atinske konvencije o prevozu putnika i njihovog prtljaga morem, usvojene1974. godine. Sa prethodnim obaveštenjem, Vlada Republike Srbije nas je obavestila da je ministar Milan Marković, predstavnik Vlade po svim tačkama dnevnog reda, te ćemo nakon završetka rasprave zajedničkog načelnog pretresa, koja je upravo u toku, nastaviti sa otvaranjem zajedničkog jedinstvenog pretresa o predlozima tačaka dnevnog reda koje slede posle 4, što znači da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova. Reč ima narodna poslanica Dušanka Plećević, a posle nje narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre otprilike mesec i po dana ovde smo raspravljali o izmenama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, a danas na dnevnom redu imamo ponovo Predlog zakona o izmenama i dopunama istog zakona. Tada smo raspravljali o dopunskom radu u zdravstvu, a danas o izmenama koje se odnose na polaganje stručnog ispita posle obavljenog lekarskog staža, na dobijanje zvanja primarijus, na nadzor nad radom zdravstvenih ustanova, a odnose se na zdravstvenog inspektora i njegovo službeno odelo koje nosi dok vrši inspekcijski nadzor i na preuzimanje osnivačkih prava lokalnih samouprava na domove zdravlja, gde se taj rok produžava još na tri godine. Kod ovih izmena zapaža se jedna zajednička nit koja ih spaja, a to su finansijska sredstva koja se dobijaju ovim izmenama. Zato nije čudno što je Predlog zakona o izmenama upućen u skupštinsku proceduru upravo u vreme kada treba da se donese budžet za 2011. godinu, gde treba obezbediti dodatna sredstva u budžetu. Nesposobnost resornog ministarstva da uradi sveobuhvatnu reformu zdravstvenog sistema ogleda se u tome što se donose česte izmene i dopune postojećeg zakona, od kojih građani, korisnici zdravstvenih usluga, imaju malo koristi. U vezi ovog zakona osvrnula bih se samo na ono što su poslanici koji čine vladajuću većinu rekli na Odboru za zdravlje kada smo raspravljali o ovom zakonu koji je bio upućen po hitnom postupku, a odnosi se na član 5. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona, vezano za član 266. Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Tim članom se period od pet godina zamenjuje periodom od osam godina, kada treba izvršiti razdvajanje primarne zdravstvene zaštite od sekundarne i tercijarne po pitanju osnivačkih prava nad tim ustanovama. Tada je rečeno da opozicioni poslanici ne razumeju argumente, da hitnost donošenja ovog zakona leži u tome što 10. decembra ove godine ističe zakonski rok za razdvajanje zdravstvenih centara i nakon tog perioda zdravstvene ustanove bi bile onemogućene u svom poslovanju, u smislu zaključivanja ugovora sa Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje, što uključuje i probleme primanja plata i funkcionisanje. Pošto predlog izmena i dopuna nije uvršten u dnevni red po hitnom postupku na prethodnoj sednici, već na ovoj u redovnoj proceduri, odjednom su i nestali prethodno pomenuti razlozi za hitnost donošenja ovog zakona. Da li je 10. decembar rok do koga je trebalo izvršiti posao oko razdvajanja zdravstvenih centara, tako rastegljiv datum, da se on nalazi 20. ili 25. decembra? Šta se u međuvremenu dešava, kada je već prošao 10. decembar? Kako se zaključuju ugovori sa Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje i da li će biti plata u zdravstvu? Od ove vlasti ništa ne može više da me iznenadi, ni to da krši sopstvene zakone, pa i to da 10. decembar i nije baš 10. decembra. Ko kaže da zdravstvene ustanove ne mogu zaključivati ugovore sa Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje i posle tog roka? Uostalom, tu je 126 glasova za. Ovaj predlog izmena i dopuna Zakona nije dobio većinu na Odboru za zdravlje i porodicu i nije doneta odluka po pitanju ovoga zakona, kada se raspravljalo na tom odboru. Na dnevnom redu imamo i dopunu Zakona o komorama zdravstvenih radnika. Pri izradi ovih izmena nisu učestvovali konsultanti, kako je navedeno u obrazloženju oba predloga zakona o izmenama i dopunama. Zbog toga imamo negodovanje i protest strukovnih udruženja, a neke od tih primedaba smo čuli i od predstavnika pojedinih zdravstvenih radnika na Odboru za zdravlje i porodicu, prvenstveno od predstavnika Udruženja privatnih lekara i od predstavnika Lekarske komore. Lekarska komora je poslala dopis Odboru za zdravlje i porodicu u kome se izražava najdublji protest vezan za način predlaganja i sadržaj zakona o dopunama Zakona o komorama zdravstvenih radnika. U tom protestu se dalje kaže da Lekarska komora nije konsultovana vezano za dopune Zakona o komorama zdravstvenih radnika, što je u suprotnosti sa članom 8. stav 1. tačka 8. Zakona o komorama zdravstvenih radnika. Takođe, ova komora ukazuje na nezakonitost i neustavnost odredbe člana 1. Predloga zakona, a u vezi člana 27b, u kome se kaže – ako se do isteka mandata Skupštine komore ne konstituiše nova skupština komore, ministar nadležan za poslove zdravlja, najkasnije u roku od 15 dana od dana isteka mandata članova Skupštine komore, na predlog Srpskog lekarskog društva i postojećih udruženja zdravstvenih radnika, imenuje Odbor za raspisivanje izbora za članove Skupštine komore, odnosno konstituisanje komore od predstavnika članova odgovarajućih komora itd. Dakle, odbor se uspostavlja kao bajpas, kako je rekao ministar. Komore zdravstvenih radnika se osnivaju kao nezavisne profesionalne organizacije, kako stoji u članu 1. Zakona o komorama zdravstvenih radnika, i ovakav predlog dopuna postojećeg zakona u lekarskoj komori smatraju kao pokušaj proširenja nadležnosti ministra zdravlja i Srpskog lekarskog društva. Predloženim rešenjem, ministar i Srpsko lekarsko društvo imaju najviše uticaja u predlaganju članova odbora za raspisivanje izbora za članove skupštine komore. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci smatramo da se ovim izmenama daju prevelika ovlašćenja ministru koja mu ne pripadaju, budući da se radi o organizaciji koja je po definiciji nezavisna i profesionalna. Nažalost, na ovaj način ministar se pita za sve, pa se iz navedenog može izvući samo jedan logičan zaključak, a to je da komore zdravstvenih radnika nisu nezavisne niti autonomne. Što se tiče samih izmena zakona o komorama zdravstvenih radnika, one su iznuđene, jer Ministarstvo zdravlja nije bilo u stanju da za četiri godine reši probleme u radu jedne zdravstvene komore, a to je Stomatološka komora, iako ima kontrolne mehanizme sprovođenja nadzora nad zakonitošću njenog rada. To je neprimereno dug period u kome su se dešavale nedozvoljene radnje u toj komori, a sa tim je bilo upoznato Ministarstvo zdravlja, a da ono nije preduzelo odgovarajuće mere već u samom početku nelegalnih radnji. Kada stvar ode toliko daleko da se ne mogu kontrolisati i sankcionisati nezakonite radnje, ministarstvo poseže za ovim izmenama po hitnom postupku, dakle posle četiri godine, da se odblokira rad komora, pre svega stomatološke, i da bi se otklonile štetne posledice po sistem, kako smo čuli od predstavnika ministarstva zdravlja na sednici Odbora za zdravlje i porodicu. Ovim izmenama praktično se ponovo konstituišu komore zdravstvenih radnika koje su već konstituisane pre četiri godine, umesto da se uvede upravni nadzor nad komorom koja ne funkcioniše. Izmenama se neće rešiti problemi koji postoje i u drugim komorama, kao što je na primer pitanje legitimiteta skupštinskih odluka, budući da procentualno mali broj članova učestvuje u njenom radu, zatim upravljanje finansijama, zloupotreba u vođenju disciplinskih postupaka pred sudovima časti, postojanje interesnih grupa i druge. Odbor za zdravlje i porodicu i mi njegovi članovi smo dobijali tokom tog perioda razne dopise pojedinih članova Stomatološke komore u kojima se ukazivalo na neke nezakonite radnje, počev od osporavanja legalnosti izbora direktora komore, preko nelegalnog sazivanja Skupštine kojima su se vršile izmene statuta tako što su se javna ovlašćenja ogranaka nezakonito prenosila na centralu komore, pa do nekih nezakonitih finansijskih radnji. Odbor za zdravlje i porodicu je raspravljao o svim ovim dopisima, ne upuštajući se u arbitražu jer mu to i nije nadležnost, doneo je zaključke da se moraju ispitati svi navodi i primedbe, prosledio ih Ministarstvu zdravlja nadležnom da sprovodi nadzor nad zakonitošću rada komore zajedno sa Ministarstvom finansija koje vrši kontrolu i nadzor nad zakonitošću upravljanja finansijama komora. Primedbe na rad komora Ministarstvu zdravlja upućivala je i stomatološka sekcija Društva lekara Vojvodine, Srpskog lekarskog društva, na primer, i to od samog konstituisanja komore i pri tome bila zabrinuta zbog pasivnosti Ministarstva po pitanju očiglednog kršenja zakona. Na kraju je Ministarstvo zdravlja preuzelo upravljanje ovom komorom, po ovlašćenju prema Zakonu o državnoj upravi. Namera predlagača je da se ovim izmenama omogući kontinuirani rad komora kroz oročavanje izbornog postupka, stvaranje uslova za ujednačen rad komora itd, kako stoji u obrazloženju. Rokovi za izborni postupak su dati u članu 27b, ali ne i u članu 27v koji se odnosi na deo kada je Odbor ovlašćen da sprovodi izborni postupak, koga imenuje ministar zdravlja, i posle dva neuspešna izborna ciklusa imenuje vršioca direktora komore, kao i privremeni upravni odbor komore. Oni obavljaju poslove do konačnog izbora organa komore, a to opet može trajati ne znamo dokle. Razlog zašto se sve ove izmene zakona donose po hitnom postupku je, navodite, radi otklanjanja štetnih posledica koje bi mogle nastupiti po sistem zdravstvene zaštite. Zaista, trebalo je četiri godine od pojave određenih problema da se uoče nedostaci koji sprečavaju normalno funkcionisanje komora. Možemo očekivati da neki drugi manje-više važni problemi koji nisu tako hitni mogu čekati na njihovo rešavanje na primer osam godina. Ovo nam govori da Ministarstvo zdravlja nema adekvatne pravovremene odgovore kroz zakone koje nam predlaže i da ne uvažava predloge koje opozicija daje kroz amandmane prilikom donošenja određenih zakona. Treći zakon o kome danas raspravljamo u okviru objedinjene rasprave je Predlog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama, koji se donosi po hitnom postupku i bez učešća konsultanata u izradi propisa i njihovog mišljenja o usklađenosti. Iz ovoga se izvlači zaključak da je zakon samo prepisan i preveden iz neke zemlje EU. Razlozi za hitno donošenje zakona leže u upitniku EU koga morate popuniti do februara sledeće godine, a ne kako stoji u obrazloženju razloga za donošenje po hitnom postupku, a to je radi što hitnije primene odredbe ovog zakona, a naravno sve u cilju harmonizacije propisa Republike Srbije sa propisima EU. Sve sistemske zakone donosimo po hitnom postupku, što nije praksa u parlamentima evropskih zemalja. Zato i ne mogu da se vode kvalitetne rasprave o ovom zakonu. U odnosu na zakon o supstancama koje se koriste u nedozvoljenoj proizvodnji opojnih droga i psihotropnih supstanci, a to je doneto 2005. godine i koji je na snazi, predlog ovog zakona je opširniji u delu koji se odnosi na klasifikaciju psihoaktivnih supstanci, a vi ste ih svrstali u sedam lista, dok je prethodni imao tri kategorije psihoaktivnih supstanci, pa u delu koji se odnosi na pravna lica koja se bave proizvodnjom i prometom psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, na deo o gajenju biljaka odakle se mogu dobiti psihoaktivne kontrolisane supstance, kao i na deo gde su kaznene odredbe. Uz sve nabrojano, treba dodati i ujednačavanje metodologije nadzora sa onima iz EU. Zakon koji reguliše ovu materiju treba da bude sveobuhvatan, jer se radi o supstancama čija upotreba, odnosno zloupotreba ima dalekosežne negativne posledice, ne samo po pojedinca, već i za društvo u celini. Međutim, kod nas, kao po pravilu, problemi se javljaju u primeni zakona, a ne u njihovom menjanju. Ovaj zakon reguliše proizvodnju i primenu psihoaktivnih supstanci, odnosno supstance koje su unete u organizam, deluju na nervni sistem, vezujući se za određene receptore u mozgu, modifikujući jednu ili više funkcija i izazivaju promenu u ponašanju, stvarajući psihičku i fizičku zavisnost. Bilo da se radi o supstancama iz grupe opijata, zatim halucinogeni kanaboidi, inhalati ili socijabilne droge, opasnost od njihove zloupotrebe je nepredvidiva. Ovo se ne odnosi na korišćenje supstanci u terapijske svrhe, mada su neke od njih zabranjene da se koriste u te svrhe u nekim zemljama, kao na primer metadon, sintetička droga koja se kod nas koristi u lečenju narkomanije, ali je svejedno droga koja stvara metadonsku zavisnost i izaziva teža metabolička oštećenja organizma od heroina. To je stvar moćnog farmakobiznisa i farmakolobija. Mnogo opasnija je upotreba ovih supstanci koje služe kao oruđe za menjanje uma preko ritualnih i duhovnih radnji sa ciljem slabljenja motivacije za bilo kakvu pozitivnu društvenu akciju. Narkobiznis novac koji se dobija ilegalnom proizvodnjom i prodajom droge odlazi u tzv. crne fondove i finansiranje tajnih projekata i tajnih operacija tajnih službi, iako su sve ovakve aktivnosti zabranjene u svim državama sveta. Doduše, svi dileri izvan sistema vlasti se najstrože kažnjavaju, narkodileri služe za finansiranje terorizma, prikrivenih državnih udara, kao i tzv. plišanih revolucija. U obrazloženju predloga ovog zakona naveli ste podatak da su u Srbiji u prethodnom periodu otkrivene četiri velike ilegalne laboratorije za proizvodnju sintetičkih droga, pri čemu je zaplenjena velika količina psihoaktivnih supstanci. Takođe, preko režimskih medija se plasiraju informacije o uspešnim hapšenjima narkodilera, uglavnom odmetnutih od organizovanog rasturanja narkotika. Mogla bih da pohvalim navedene akcije policije i vlasti uopšte kada bi se sa istom odlučnošću i energijom kojima se traže haški optuženici hapsile glavne gazde, narkobosovi koji sigurno nisu među uhapšenim sitnim narkodilerima. Međutim, ti su nedodirljivi, korisni svakom režimu. Primer Šarićev narko-klan, koji je godinama bio u ilegalnom poslu sa drogom, stekao ogromnu dobit od nekoliko milijardi evra, a državni organi okretali glavu i tek kada se otrgao kontroli i zasmetao svojim gazdama u javnosti su obelodanjene njegove kriminalne radnje. Ono što je porazno za vlast u Srbiji je to što je šverc droge u tim količinama ili supstanci biljaka iz kojih se može dobiti droga u ilegalnim laboratorijama lakše otkriti nego četiri ilegalne laboratorije za proizvodnju psihoaktivnih supstanci. U programske aktivnosti za prevenciju lečenje i smanjenje potražnje psihoaktivnih supstanci spada i smanjenje potražnje za ovim supstancama preko niza mera kojima je cilj smanjenje broja korisnika droge, smanjenje socijalnih i zdravstvenih posledica, korišćenje istih i pomoć u reintegraciji bivših zavisnika u društvo, kažete u članu 70. To se međutim najbolje i najefikasnije postiže potpunim suzbijanjem svih ovih kriminalnih aktivnosti koje sam nabrojala. Očigledno ne postoji volja državnih organa za tim, naravno zbog prihoda koje oni donose. Ilegalna proizvodnja, promet i upotreba psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, kao i dostava psihoaktivnih kontrolisanih supstanci i biljaka iz kojih se mogu dobiti psihoaktivne kontrolisane supstance je zabranjena propisima kojima se uređuju krivična dela, piše u članu 5. Predloga zakona. Inspekcijski nadzor u ovom zakonu obuhvata nadzor nad pravnim licem koje ima dozvolu ministarstva za proizvodnju i promet psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Inspektor koji vrši nadzor u oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, prema ovom predlogu zakona, može preduzeti i druge mere i radnje u okviru prava i dužnosti utvrđenih posebnim zakonom, član 96. stav 3. To nije sporno. Ono što je za nas sporno je da inspektor obavlja poslove nadzora u propisanom službenom odelu, čiji izgled propisuje ministar. Isti član stav 5. Da li službeno odelo znači uniforma? Naravno, pri tome ne mislim na radnu uniformu. Službena odela, odnosno uniforme imaju vojna, civilna policija, finansijska i najnovija komunalna policija. Da li se to pravi još neka policija? Da li to Srbija, pored toga što je zemlja košarke i tenisa, postaje i policijska zemlja? Kakvo je to propisano službeno odelo u kome će inspektor pregledati objekte, postrojenja, uređaje, opreme, uzimati uzorke psihoaktivne supstance za ispitivanje i fizičko-hemijsku identifikaciju. To je ono što je nejasno u ovom predlogu zakona. U prelaznim i završnim odredbama u članu 115. se kaže da će se propisi za sprovođenje ovog zakona doneti u roku od 18 meseci, a do tada će se primenjivati propisi koji su važili do dana stupanja na snagu ovog zakona. Takođe se u članu 114. kaže da je inspekcija Ministarstva zdravlja dužna da u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona izvrši inspekcijski nadzor i utvrdi ispunjenost uslova za proizvodnju, odnosno promet, odnosno obavljanje poslova ovlašćene laboratorije. To je u suprotnosti sa stavom predlagača ovog zakona datim u obrazloženju razloga za donošenje zakona po hitnom postupku, a to je što hitnija primena ovog zakona. Ovo je još jedno od niza protivrečnosti s kojima se mi susrećemo kada razmatramo predloge zakona koji nam stižu u skupštinsku raspravu, gde se zakoni donose po hitnom postupku, a propisi i primena za dve ili više godina. Jedini zaključak koji se može iz ovoga izvući, jeste da se nisu stekli uslovi, materijalni i drugi, za njihovu primenu, zbog čega imamo i česte izmene i dopune, već se one donose u cilju približavanja članstvu u EU što je, priznaćete, vrlo, vrlo daleko i maglovito.
Dvadeset minuta i 45 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, posle njega narodni poslanik Slađan Mijaljević. Na raspolaganju poslaničkoj grupi je 10 minuta. Izvolite.
Gospodine državni sekretaru, pošto gospodina ministra nema, dame i gospodo narodni poslanici u prvom delu mog izlaganja sam govorio o nekim opštim problemima i nerešavanju tih problema vezanih za zdravstveni sistem Srbije. Sada je vreme da kažem nešto o izmenama i dopunama ova dva zakona. Kad je reč o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, imali smo nedavno izmene i dopune tog zakona. Tada smo se bavili dopunskim radom zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika. Tada smo vam govorili da takva izmena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti otvara vrata korupciji u zdravstvu. Pitali smo zbog čega dopunski rad? Da li je sistem preopterećen, pa ne može da odgovori zahtevu i potrebama stanovništva? Ako je sistem preopterećen, zašto u sistem nije uključen privatni sektor. Nikad nismo dobili valjani odgovor. Danas ponovo raspravljamo o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i vrlo je interesantno šta se predlaže tim izmenama i dopunama zakona. Produženje roka za još tri godine oko preuzimanja osnivačkih prava i drugih nadležnosti lokalnih samouprava. Da li je u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, koji je bio pre izvesnog vremena na dnevnom redu, postojala ta opasnost od prekoračenja od tog roka od pet godina? Jeste. Da li ga je trebalo u tom trenutku menjati? Svakako. Zašto nije? Zato što verovatno onaj ko sprovodi zakon ne čita zakon, jer da ga čita to bi znao i pre mesec i po dana kad smo radili izmenu i dopunu Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Tad bi pristupio izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštititi. Da li je to samo razlog nečitanja i nesprovođenja zakona? Sumnjam. Čini mi se da tu postoji još nešto. Treba sačuvati rukovodeće kadrove G17 u zdravstvenim centrima u naredne tri godine. `Treća vrsta problema je vezana za materijalno stanje lokalnih samouprava. Ova vlada nasvaki mogući način uskraćuje prenos sredstava u budžete lokalnih samouprava, gušeći razvoj tih lokalnih samouprava. Ona time i zatire tekovine demokratskog napretka. Da li su umanjena transferna sredstva lokalnim samoupravama? Jesu. Zbog čega? Zbog deficita u budžetu. Ko je proizveo deficit u budžetu? Neodgovorna Vlada. Zbog čega građani danas loše žive u Srbiji? Zbog neodgovorne Vlade. Zbog čega danas u Srbiji raste broj siromašnih? Zbog neodgovorne Vlade. Ko je obećao nova radna mesta, pa to nije ispunio? Neodgovorna Vlada. Ko je obećao hiljadu evra besplatnih akcija? Neodgovorna Vlada. Koga danas kritikuje EU zbog korupcije? Neodgovornu Vladu. Zato danas u Srbiji korupcija je glavni problem zbog neodgovorne Vlade. Umesto da se bavite ozbiljnim problemima i radite na donošenju novog zakona o zdravstvenoj zaštiti, vi se bavite ad hok izmenama koje ne rešavaju problem. One ga samo komplikuju. Niste rešavali problem Stomatološke komore, a taj problem je prisutan bar dve i po godine. U startu su bili problemi. Nekoliko puta Odbor za zdravlje i porodicu upozoravao je na to Ministarstvo zdravlja. Vi i vaši saradnici ste to odlagali, gurali pod tepih, da li ste možda nekog štitili. Mi to u ovom trenutku ne znamo. U početku rada bilo je neregularnosti. Oglasio se ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, oko nelegalnosti pečata Stomatološke komore, ni tad niste govorili. Govorili ste o nezavisnosti komore. Kako? Kako kada na sednici Odbora za zdravlje i porodicu tadašnji direktor, već nepostojeće stomatološke komore, kaže kako je na skupštini stomatološke komore bio prisutan pomoćnik ministra koji nije, inače, lekar, a dobije jedan varničav odgovor da se to uopšte ne pominje na Odboru za zdravlje? Jedan takav detalj govori od početka da to nije postavljeno kako treba. Umesto da ministar reaguje odmah, on problem razvlači, ne rešava ga, dok zakonsko vreme ne istekne. Onda nađe solomonsko rešenje u izmenama i dopunama Zakona o komorama. Šta na takvu izmenu i dopunu Zakona kaže lekarska komora? Da li ima primedbi? Ima ozbiljnih. Obraća se javnosti i traži prijem kod predsednika Republike, kod predsednika Vlade. Zašto? Zbog uzurpacije vlasti. To vam oni ukazuju, a to vam i mi govorimo. Evo, to je sve nekoliko primera koji jasno ukazuju šta proizvodi nečinjenje, neodgovornost i neobavljanje onog posla koji mu je poveren. Zakoni se, pošto nema ministra, obraćam se vama gospodine državni sekretaru, donose da bi uredili odnose u društvu,u udruženjima. Zakoni se donose i da bi sprečili samovolju pojedinca. Ali, kada je pojedinac stariji od zakona, onda je to siguran znak da država klizi u totalitarizam. To je u ovom trenutku prepoznatljivo i jasno. To je stanje zdravstva u Srbiji. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je sedam minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju je još dva minuta i 40 sekundi. Narodni poslanik Simo Vuković, pravo na repliku.
Gospodine Dimitrijeviću, vi ste vrlo eksplicitno ovde rekli da se ovaj zakon donosi da bi se kadrovi G17 plus u zdravstvenim ustanovama sačuvali. Ne znam da li sam baš precizno interpretirao. Dakle, hajde onda otvoreno da govorimo o tome. Gde su ti naši kadrovi? Kažite, koji su to ljudi? Već je stvorena urbana legenda, mit o tome kako je G 17 praktično u celoj državi raspoređen. Hajde da govorimo o imenima. Koji su to direktori? Kojih zdravstvenih centara? Mi ćemo reći koji su naši članovi, vrlo rado ćemo odgovoriti, jer se radi o uglednim ljudima i vrlo smo ponosni na njih. Ali nikada politiku nismo doživljavali, naročito zdravstvenu politiku, kao nekakav partijski plen i nemojte to nama da spočitavate. Možda vi u vašoj stranci imate takav pogled na zdravstvo, da delite kolač u zdravstvenim ustanovama, ali mi to nikada nismo radili. Mislim da, ako je nešto kao ostavština mandata Tomice Milosavljevića, to je pokušaj depolitizacije zdravstvenih ustanova. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospodine Vukoviću, nešto što je prepoznatljivo u celoj Srbiji, nešto o čemu bruji štampa u Srbiji, dovoljno jasno govori ko upravlja zdravstvom u Srbiji. Neću ja da vam odgovorim na to, to možete videti u dnevnoj štampi. Možete da odete na bilo koji sajt, pa ćete to vrlo jasno prepoznati. To je prava slika stanja u Srbiji što se tiče zdravlja.
Narodni poslanik Simo Vuković je prijavljen. Da li želite repliku? (Ne.) Narodni poslanik Slađan Mijaljević ima reč, a posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovana gospodo, kod ovoga seta zakona malo više ću da se posvetim zakonu o psihoaktivnim supstancama i neću govoriti baš nešto iz stručnog dela, to prepuštam svojim kolegama, ali ću malo više govoriti o ovom ambijentu oko donošenja zakona i sve ovo što nas okružuje oko rada u Skupštini, odnosno zakona po hitnom postupku koje nam podnosi Vlada zadnjih godinu i po dana. Mi govorimo i o ovom zakonu i o ovim zakonima kao da se prvi put susrećemo sa ovom problematikom, odnosno problematikom narkomanije u Srbiji. Dakle, i ovaj zakon po hitnom postupku, Predlog zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama vrlo je ozbiljan zakon iz koga proističu još dva zakona ili dve uredbe, kako juče rekoste na sastanku, a jednu od tih uredaba ćemo doneti do kraja godine. Pitam se, ovaj zakon donosimo po hitnom postupku, ta dva zakona ili uredbe donećemo do kraja godine, s obzirom da je danas 16. decembar, da li imamo vremena da opet na brzinu pregledamo još jedan zakon i da na brzinu donosimo neke odluke i da na brzinu podnosimo neke amandmane da bismo poboljšali ta zakonska rešenja? Zaista ne vidim razlog zašto tolika brzina. Jednostavno, nije mi jasno zašto nam otežavate rad, zašto nam oduzimate pravo i obavezu da radimo kvalitetnije. Sve ovo, naravno, ima veze i sa sledećim. Sadašnji ministar je ministar skoro celu deceniju, njegov sekretar takođe jednu deceniju. Mada juče nismo mogli na sednici Odbora za zdravlje i porodicu da utvrdimo baš koliko je ministar dugo ministar u Ministarstvu za zdravlje, rekao sam sedam-osam godina, a neke kolege su počele da dobacuju osam-devet, tako da smo tu malo u nekom neznanju. Više nam to liči na neki despotizam. A ovo govorim upravo zbog sledećeg. Posle 10 godina vašeg rada u Ministarstvu, mi tek sada dobijamo neki predlog zakona o psihoaktivnim supstancama, njegovom regulisanju, proizvodnji, dozvoljenim i nedozvoljenim supstancama itd. Tako da zaista dolazimo u situaciju da smo više nego zbunjeni, kao da ova problematika ne postoji u Srbiji zadnjih 40 godina, nego se desila zadnje dve-tri godine. Opet, da bismo raspravljali na temu o narkoticima, moramo znati, tj. pratiti i njihovu proizvodnju, odnosno supstance gde se proizvode, i to u većim količinama, brzinu prilagođavanja i narko-tržišta, odnosno narko-dilera, a i ovih ljudi koji su zavisnici i, naravno, na kraju prevenciju i lečenje. Jer ukoliko to sve ne bismo pratili, ne bismo mogli da dođemo do valjanih zakonskih rešenja koja ćemo pokušati kroz amandmane da poboljšamo. Bilo koja država, pa i one najrazvijenije i najdobronamernije, koliko god brzo da radi u rešavanju ove problematike, uvek kasni, jer je ovo problematika koja se jako brzo transformiše i pravi za sobom veliki broj žrtava. Dokle smo mi stigli? Trenutno ne znamo ni koliko ima narkomana u Srbiji. Po nekim poluzvaničnim informacijama idu cifre od 130.000 čak do 200.000, ana lečenju imamo svega 5.000. Od 130.000 pa do 200.000 je cifra od 70.000, a to je čitava jedna armija, skoro brojno stanje vojske bivše države SRJ, a mi samo 5.000 ljudi koje smo prihvatili na lečenju. Zar vam se ne čini da je to velika disproporcija u broju onih kojima je potrebna pomoć i onih koji su se obratili za lečenje. Dakle, država veoma kasni, potrebe su sve veće, tako da su pojedine lokalne samouprave, a i pojedine institucije u državi Srbiji krenule da se samoorganizuju. Naravno, da se organizuju u pružanju pomoći narkomanima i njihovim porodicama. Uz manje propuste imaju zaista nekih ozbiljnih rezultata, pozitivnih ozbiljnih rezultata. Mada, voleo bih da se i to područje zakonski uredi i da se te institucije uvedu u neki sistem, makar zbog pomoći finansijske koja se treba pružiti, pa i stručne, da bi što bolje obavljali već započeti posao, a oni su počeli da se samoorganizuju još pre desetak godina. Dakle, sve su ovo pitanja koja je trebalo makar mi poslanici da obradimo, da bismo što kvalitetnije pristupili ovom zakonu, a ne po svaku cenu po hitnom postupku. Šta bi zdravstvo ovako više moglo i da uradi, obzirom u kakvoj je stanju ? Evo ovih dana afere, informacije nema gaze, prosto neverovatno. Kao da smo u ratnom stanju. Nema gaze. Odgovor je stigao kaže: nema gaze jer su bile velike poplave u Pakistanu i Indiji, pa je propala ovogodišnja proizvodnja pamuka u tim državama. Opet, sa druge strane, informacije sa terena ili makar drugo ministarstvo koje treba da se bavi ovom problematikom, Ministarstvo policije, kaže da je povećan dotok ili dotur narkotika u Srbiju, zato što je povećana proizvodnja sirovine u Avganistanu. Sad ispada kao da se Srbija nalazi u srednjoj Aziji, kao da se mi graničimo sa Pakistanom, Indijom i Avganistanom i zbog toga nemamo gaze u bolnicama u Srbiji. Malopre smo čuli tu od kolega, posle ovih vaših reformi ili reformi u pokušaju, koliko imamo problema da se sačuvaju neke osnovne sirovine koje su potrebne za operacije, kao što je krv koja se koristi u transfuziji tokom operacija. Zaista, teško da ćemo mi da ispunimo jedan od ciljeva, a to je da se uspostavi ravnoteža između nekontrolisanog korišćenja i kontrole i prevencije narkotika. Posle 40 godina postojanja određene problematike u Srbiji povodom narkomanije i širenja tih psihoaktivnih supstanci mi dolazimo sad u situaciju da širimo mrežu laboratorija za otkrivanje tih psihoaktivnih supstanci. Šta smo radili proteklih 40 godina ili proteklih 10 godina? Razumem vašu dobru nameru da vi želite da uredite određenu problematiku i nemojte ovo shvatati baš toliko lično, ali zaista mnogo kasnimo, jer broj ljudi koji su upleteni u tu mrežu i njihovih porodica jeste 200 hiljada narkomana, al' to je 200 hiljada porodica puta tri člana. Da li mi rešavamo te probleme? Teško. Sumnjam da će i ovaj zakon, dobro je da ga imamo na papiru, ali s obzirom da je u državi Srbiji poznato da mi ne sprovodimo zakone baš najbolje, sumnjam da ćemo i ovaj zakon uspeti da sprovedemo. Naravno, trebalo bi da imate i veću saradnju sa ostalim ministarstvima, kao što rekoh malopre i Ministarstva policije i Ministarstva pravde. Kako je moguće da neki narkoman tek u trećoj, četvrtoj ili diler tek u trećoj, četvrtoj presudi dobije nekoliko godina zatvora, a tamo neka dečica koja bace poneki kamen na policiju dobiju u startu proces po hitnom postupku i dobiju drakonske kazne? Dakle, u toj strategiji morate malo više da imate saradnju između ministarstava, da se malo bolje dogovarate i da naravno zakone sprovodite, jer nije problem da mi donosimo ova mrtva slova na papiru, a da nam brojke govore nešto sasvim drugo. Hvala.
Osam minuta i 50 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, posle njega narodni poslanik Dušan Marić.
Gospođo predsedavajuća, gospodo iz Ministarstva, žao mije što nema ministra ovde, gde je otišao ne znam, ali red je da sedi ovde, jer mu je mesto, kada se izlaže ona oblast kojom on rukovodi, to jest resor, trebalo bi da bude ispred narodnih poslanika i da odgovara na određena pitanja i eventualne primedbe. Kada je u pitanju izmena Zakona o zdravstvenoj zaštiti i izmena Zakona o privrednim komorama, moram reći da se ovim izmenama i dopunama apsolutno ništa ne poboljšava zdravstveno stanje građana Republike Srbije. Naprotiv, zdravstveno stanje u Srbiji od Rimljana do današnjeg dana nije bilo gore. Resorno ministarstvo ne preduzima odgovarajuće i adekvatne mere da napaćenim građanima pruži pomoć i da se smiluje da im obezbedi blagovremeno pružanje zdravstvenih usluga i sve ono što im je potrebno. Šta interesuje građane Srbije, gospodo, koju će to garderobu da nose inspektori zdravstvene zaštite? To ne interesuje građane Srbije. To nije njihov problem. Njihov je problem kada obole i dođu u zdravstvenu ustanovu i čekaju po ceo dan za jedan recept, a Ministarstvo zdravlja Srbije je uvelo takvu administraciju da ni Pentagon nema takvu administraciju i protokole koje je ovo ministarstvo u ovom sastavu propisalo – da lekari moraju izgubiti po sat vremena na jednom običnom obrascu, a da građanin čeka, boluje i trpi sa bolovima, a danima ne može da dođe na red, čak ni na pregled. Gubimo dragoceno vreme ovde. Umesto da govorimo kako će se poboljšati zdravstveno stanje građana i kako će zdravstvene ustanove biti efikasnije, racionalnije i ekonomičnije, mi govorimo o tome, jedan zakon stavimo u proceduru pred Narodnu skupštinu, da bi zabavljali ovaj narod kako će da polažu stručni ispit primarijusi. Ovo je moglo da bude regulisano u prethodnom zakonu, bez ovih dopuna. Dakle, ovde se pogrešilo i izgubilo vreme. Malo učinka ovde imate. Kada su u pitanju zdravstvene komore, stanje je katastrofalno. Nema odgovornosti i ta institucija, koja bi trebalo da bude institucija koja će da uvodi red u zdravstvu, koja će da utiče ko će dobiti licencu da bude lekar, ko primarijus, ko akademik, ko profesor. Nikakve rezultate nemate u tom delu. Da li je neko od lekara, ko je svojim neznanjem ili nestručnošću ili nemarom u Srbiji odgovarao prilično, pa čak i za smrtonosne posledice, ako imate jedan slučaj da je jedan lekar osuđen zbog toga što je pružao pogrešnu uslugu, zbog toga što građaninu nije dao uput da ide, recimo, iz Pančeva u Beograd da se leči, da umre jer mu nije data adekvatna lekarska pomoć. Nemam ni jedan slučaj u sudskoj praksi gde je lekar osuđen zbog toga što je nesavesno obavljao svoju dužnost, a da su nastupile teške posledice po građanina. Samo da podsetim na onu narodnu: "Vrana vrani oči ne vadi". Kada dođe da odgovara neko od lekara zbog toga što je došlo do smrtne posledice ili teških telesnih povreda ili invaliditeta, šta se događa? Dođu lekari da budu veštaci i kad nastupe veštaci, stomatolog, hirurg, neuropsiholog i da ne nabrajam sve te profesije i specifičnosti, kažu – nije krivica do lekara. Dame i gospodo, kada je u pitanju pružanje zdravstvene pomoći, gospodo iz Ministarstva, zašto niste rešili pitanje zašto žene iz Vojvodine ne mogu da se leče u Beogradu? Zašto je u 2009. godini bilo 170 porođaja kao hitni slučajevi? Nisu žene koje su bili na porođaju dobile plaćanje preko filijala u Pančevu i u Vršcu. Moralo je 170 žena da plati po 56.000 dinara. Gospođo predsedavajuća, a i gospodo iz ministarstva, moram reći da ima jedan problem, nazvao bih to dvovlašće, a i neko nerazumevanje, nisu dobro uređeni odnosi između Ministarstva za zdravstvo i Fonda za zdravstveno osiguranje i Sekretarijata za zdravstvo Vojvodine i filijale na terenu. Kad god imate problem u južnom Banatu, kažu – kad se odbije zahtev građana da se leči u Beogradu, naime, lekar da uput, dođe pred zdravstvenu komisiju filijale, ta komisija u Pančevu koju treba hitno rasformirati, a ispitati slučajeve da li ima krivične odgovornosti zbog zloupotrebe službenog položaja. Gospodin Cimeša je sa svoje strane već prošle godine preduzeo odgovarajuće mere, ali vidim da se svaljuje krivica sad na Beograd, sad na Pančevo, sad na Novi Sad. To pitanje morate da razrešite. Verujem i očekujem da ćete razrešiti komisiju Filijale zdravstvenog osiguranja i zaštite u Pančevu zbog toga što je zloupotrebila svoj položaj na taj način što građanima nije omogućila i nije dala za pravo, što daju Ustav i zakoni, da se mogu lečiti van filijale Pančeva. Postavio sam poslaničko pitanje i dobio na njega odgovor, gde mi potpredsednik Vlade daje za pravo i kaže da i po Zakonu o zdravstvenom osiguranju i Pravilniku o načinu postupka ostvarivanja prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja nije uskraćeno pravo građana Pančeva da se leče van Pančeva. Gospodo iz ministarstva, da li vi zaista ovo osluškujete, a već godinu dana je prošlo otkako sam to pitanje postavio. Direktor Fonda za zdravstveno osiguranje Srbije je već po ovom pitanju intervenisao. Sad samo molim gospodina Cimešu, kao narodnog poslanika i lekara, koji rukovodi Sekretarijatom za zdravstvo, da ovo pitanje sa Beogradom razreši i sa Pančevom. Skrećem pažnju, gospodo iz Ministarstva, još i na ovu činjenicu, kada dođu građani na hemodijalizu, koji boluju od raka, kao teški bolesnici, u Beograd da im se na Onkološkom institutu kaže – idite za Novi Sad, imate u Vojvodini institut za tu onkologiju, pa se tamo lečite. Dakle, ne sme niko više da se igra zdravljem naših sugrađana, niko. Neko je ovde odgovoran. Očekujem, pošto je 15 km Pančevo od Beograda, a u zakonu se predviđa da 45 km građani imaju pravo da biraju filijalu i lekara, gospodo iz ministarstva, evo pročitajte odredbu člana 29, nemojte da je zaobiđete, Zakona o zdravstvenoj zaštiti – svaki pacijent ima pravo na slobodan izbor doktora medicine, odnosno doktora stomatologije i zdravstvene ustanove, odnosno slobodan izbor različitih medicinskih procedura, u skladu sa zakonom. Čekajte, ko daje pravo da neko nekome iz jedne filijale ne da pravo da se leči ako on želi da se leči, recimo, u Kragujevcu ili u Novom Sadu? Da li onaj iz Vršca ili onaj iz Smedereva treba da onemogući građanima ono što im garantuju Ustav i zakon? To niko nema pravo. Gospodo iz ministarstva, ponavljam, od Rimljana do današnjih dana gore ministarstvo, što se tiče efikasnosti, celishodnosti i ekonomičnosti Srbija nije imala i ako ne preduzmete odgovarajuće mere da uredite stanje, da odgovaraju oni koji rade na ovim poslovima, da vršite nadzor, izvolite, gospodo, vašu zdravstvenu inspekciju uputite u pančevačku bolnicu i na interno odeljenje. Ne smem, nije pristojno da kažem na šta to odeljenje liči. Možete li misliti da imaju ćebad iz 1914. godine iz Prvog svetskog rata ili gvozdene krevete iz tog perioda? Da ne govorimo o lekovima. Možete, gospodo, videti jednu stvar, gospođo predsedavajuća, izbrojao sam na jednom komunalnom preduzeću 80 erkondišana, a na bolnici, dobio sam odgovor, ima samo sedam, a tamo se leče najteži bolesnici koji u letnjim danima umiru od vrućine, ionako napaćeni i bolesni. Drugo, inspekcijski nadzor prema medicinskom osoblju, koje se toliko pravi važno da je važnije čak i od lekara, i od primarijusa, i od doktora i od akademika, odnos je nikakav prema građanima, baš upravo od strane medicinskog osoblja. Zalažemo se da i to medicinsko osoblje ima odgovarajuće plate. Ima još nešto, gospodo iz ministarstva, vama na teret, vi odgovarate, a radite nešto veoma sračunato iz materijalnih interesa, iz koristi radite. Kako se to radi iz koristi? Evo kako – lekari koji rade u bolnici, u specijalističkim tercijarnim ustanovama ili sekundarnim ambulantama kažu – nemamo taj lek i danas ne možemo da vas pregledamo ovde na ultrazvuku ili rendgenu, ali dođite popodne u tu i tu privatnu ordinaciju, obezbediću vam da budete pregledani. Kad tamo ode građanin, čeka ga taj doktor, jer on radi popodne u toj privatnoj ustanovi. Nemate sukob interesa. Taj zakon treba promeniti, gospodo. Zašto? Da ne bude tezgarenja i da ne bude korupcije. Nema leka da se prepiše na recept, a kad odete u apoteku kažu – ima u privatnoj apoteci, nema u državnoj. Drugo, spisak lekova koje građani plaćaju, velike su cene lekova, a jadni, napaćeni građani plaćaju, pogotovo oni koji nemaju odgovarajuće lične dohotke i primanja, muče se, nemaju od čega da kupe lek, zato što su skinuti sa onog obaveznog socijalnog i zdravstvenog osiguranja određeni lekovi. Gospodo, loše vam je stanje u zdravstvu. Da sam ministar, sutra bih pobegao, napustio bih ministarstvo, kod ovakvog stanja. Dajte inspekcije na teren, pitajte građane, pa ćete videti šta će da se desi, koje ćete rezultate dobiti. Zato vas molim, gospodo iz ministarstva, gospodina Cimešu molim, verujem da će on uložiti sve napore, da se pitanje uputa i overe uputa i slanje van Pančeva pacijenata razreši, jer tamo je bila jedna komisija koja je sebe videla jedinu, koja odlučuje, žari i pali i odlučuje i o životu i o smrti. Sprečimo to i nadam se da će ovo morati da se promeni i da građani imaju odgovarajuću zdravstvenu zaštitu. Korupcija u zdravstvu postoji. Ona se zaobilazi. Idite samo, gledajte kako gleda zdravstveno osoblje kada onaj uđe sa kesom, a onaj uđe sa torbom. Onaj kad uđe sa torbom ima prijem odmah. Onaj ko ima najlonsku kesu, koja se providi i u njoj ako ima nešto od nekih krpica – čekajte, da li ste imali zakazano, niste, javite se da vam se zakaže, pa ćete onda doći. Korupcije u zdravstvu ima, morate priznati i jedino ministarstvo koje se suprotstavlja da policija i budžetska inspekcija uđu, da se izvrši kontrola i pregled poslovanja zdravstvenih ustanova, to je ministarstvo zdravlja. Dajte neka uđe kriminalistička policija i budžetska inspekcija i neka provere kako posluju parama poreskih obveznika, jer to je njihovo pravo, a vaša obaveza. Hvala.
Iskorišćeno je 15 minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragomir Cimeša, pravo na repliku.
Poštovana gospođo potpredsednice, gospodo iz ministarstva, gospodine uvaženi sekretaru, dame i gospodo, poštovani kolega Jojiću, u više navrata smo razgovarali o ovom problemu, koji se tiče upućivanja pacijenata, ne samo pacijentkinja, nego i pacijenata iz Pančeva, odnosno generalno iz Vojvodine ka Republici Srbiji, odnosno ka Beogradu. Najveći problem je upućivanje pacijenata iz Pančeva ka Beogradu. Rekao sam vam da smo preduzeli odgovarajuće korake i da više to nije pravilo. Moram da vam kažem da su lekarske komisije te koje donose odluku na osnovu profesionalnosti i na osnovu dokumentacije koju imaju, a na preporuku lekara iz zdravstvenih ustanova sa teritorije Pančeva i opština Autonomne Pokrajine Vojvodine da se pacijent uputi na lečenje u Beograd. Nikada se nije desilo da to nije ispoštovano. Kao što znate, problem sa porodiljama i trudnicama je takođe rešen. Reagovali smo tako da više nijedna trudnica ne može biti sprečena na bilo koji način da obavi porođaj ili lečenje i preglede u beogradskim klinikama. Sigurno da postoje problemi u zdravstvu i to je prisutno. Ne bih generalizovao korupciju u zdravstvu na sve lekare i medicinsko osoblje. U svakom žitu postoji kukolj i to se zna kako se rešava. Što se tiče zdravstvenog osiguranja Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje i Pokrajinskog zavoda za zdravstveno osiguranje, on je organizaciona jedinica, znači Pokrajinski zavod Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, i mi zajednički stalno ulažemo ogromne napore da sa sredstvima koja su nam na raspolaganju najbolje što znamo i umemo organizujemo zdravstvenu zaštitu i zdravstveno osiguranje na teritoriji Autonomne Pokrajine Vojvodine i cele Srbije. Sigurno da postoje problemi. Vi znate da je bio reizbor direktora na celom sistemu Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, pa i sistemu Pokrajinskog zavoda za zdravstveno osiguranje, i da smo učinili niz kadrovskih rešenja koja će zdravstvenu zaštitu i zdravstveno osiguranje poboljšati. (Predsedavajuća: Dva minuta.) To se desilo i u filijali u Pančevu. Hvala vam najlepše.
Narodni poslanik Petar Jojić, pravo na repliku.
Gospođo predsedavajuća, imam informacije, vi jeste se trudili i tražili ste da se poštuje zakon i da građani Pančeva dobijaju upute overene da mogu da se leče tamo gde oni žele, pre svega prevashodno prema Beogradu, zato što im je to 15 kilometara. Međutim, molim vas, proverite da li uopšte postupaju po vašem nalogu, ispitajte to. Drugo, kada je u pitanju zdravstvo u Pančevu, samo jedan podatak, jedna činjenica. U Pančevu ima oko 700 diplomiranih, dakle akademaca, lekara i farmaceuta, a možete misliti da mi u Pančevu imamo apotekarku ženu, lekarku koja je iz Čačka došla da bude direktor apoteka, a prethodna direktorka je procesuirana pred nadležnim sudom. Ima li to logike? Nema. Hoću da verujem da ćete vi da se založite i ja vas molim u ime građana južnog Banata i posebno Pančeva, koji najviše imaju problema sa najtežom bolešću tj. karcinomom i deca koja obolevaju baš zbog toga, zbog industrijske zone, južne i zbog bombardovanja koje je ostavilo trajne i teške posledice po građane Pančeva. Hvala vam.
Narodni poslanik Dragan Cimeša, pravo na repliku.
Dragi kolega Jojiću, budite sigurni da ću učiniti sve da poboljšamo situaciju u Pančevu i u celom sistemu. Dajem vam reč, ali morate biti svesni da moramo ispitati sve i da dokažemo da postoje određeni problemi u službi. Ne možemo nikoga optuživati da li je dobro radio posao ili nije. Lično ću preispitati rad lekarske komisije. Imamo u planu određene kadrovske promene. Lično ću doći sledeće, a vrlo dobro znate da sam često u Pančevu, imam dobru saradnju sa lokalnom samoupravom, u krajnjem slučaju i sa vama, zato što vrlo često razgovaramo o svemu tome sa kolegom Srđanom Mikovićem i sa rukovodstvom naše lokalne samouprave, tako da budite uvereni da ćemo i dalje biti na ovako dobrim konstruktivnim i kolegijalnim odnosima i da ćemo rešiti sve probleme koji se u zdravstvu pojave. Hvala.
Reč ima poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, usvajanje zakona, ma koliko oni bili dobri, samo po sebi nema puno smisla ako nema njihove efikasne primene u praksi. Govoriću o dva konkretna primera. Prvi se odnosi na zakonski predlog da se rok za preuzimanje domova zdravlja od strane lokalnih samouprava produži za tri godine. Dobra strana ovog rešenja je to što lokalne samouprave, od kojih se većina nalazi u velikoj besparici, jedva preživljava, posebno posle umanjenja transfernih sredstava sa nivoa Republike, u sledeće tri godine neće imati nove finansijske namene. Loša strana ovog rešenja je to što neke lokalne samouprave još tri godine verovatno neće moći da reše neke probleme u funkcionisanju lokalnih domova zdravlja, a za čije rešavanje nemaju dovoljno razumevanja od strane Ministarstva zdravlja. Više puta sam govorio o problemima u opštini Velika Plana koji postoje zbog manjka lekara u Domu zdravlja "Bane Đorđević". Procene rukovodstva Doma zdravlja, stručne procene, sa tim procenama su se složili svi predstavnici Ministarstva zdravlja koji su poslednjih godina dolazili u Veliku Planu, jeste da je za normalno funkcionisanje tamošnjeg doma zdravlja neophodno izvršiti prijem najmanje tri lekara opšte prakse. S ovom ocenom se složio i državni sekretar Periša Simonović kada je pre godinu dana dolazio u zvaničnu posetu u Veliku Planu i tom prilikom je obećao da će pomoći da se ovaj problem što urgentnije reši. Opština i Dom zdravlja nemaju dovoljno sopstvenih sredstava da bi rešili ovaj problem. Možda bi ih i bilo da Vlada i ova skupština nisu doneli odluku o značajnom umanjenju transfernih sredstava od Republike prema opština, zbog čega je Velika Plana već uskraćena za više od 40 miliona dinara. Za posledicu tog manjka lekara ima činjenicu da su gužve u Domu zdravlja u Velikoj Plani bukvalno nesnošljive, a da tamošnji lekari dnevno ponekad pregledaju duplo više pacijenata nego što je propisano zakonom, nego što je predviđeno njihovim stručnim normativima. Ako se uzme da je za plaćanje tri lekara na godišnjem nivou, mislim na plate i doprinose, potrebno oko 3,5 miliona dinara, bilo bi dovoljno da Republika prosledi Velikoj Plani ova transferna sredstva koja je uskratila. To bi bilo dovoljno za plaćanje ova tri lekara u narednih 12 godina. Skrećem pažnju na jednu vrlo značajnu činjenicu, a to je da u opštini Velika Plana ima 50 službenika manje nego što je zakonom dozvoljeno i na taj način Velika Plana godišnje u ovoj državi uštedi više od 30 miliona dinara. Smatram da bi bilo korektno od države, od strane Ministarstva zdravlja da na ovu korektnost, da na ovo domaćinsko ponašanje opštine Velika Plana uzvrati bar taj način da bar deseti deo ovih sredstava vrati opštini Velika Plana kroz zapošljavanje ova tri neophodna lekara. Sledeći konkretno slučaj o kojem hoću da govorim zbog prisustva ljudi iz Ministarstva zdravlja jeste slučaj Ilije Rajčevića iz Velike Plane, koji radi kao električar u "Goši" iz Smederevske Palanke. On je 12. marta ove godine na Institutu za kardiohirurgiju u Beogradu operisao srce i tom prilikom su mu ugrađena tri bajpasa. Ilija ima 54 godine. Dijabetičar je 25 godina, a poslednjih 15 godina svakodnevno prima insulin. Na preporuku lekara koji je izvršio operaciju u Kliničkom centru, nakon otpuštanja iz bolnice sa bolničkog lečenja, Rajčević je podneo zahtev za nastavak lečenja u Niškoj banji koja je specijalizovana banja za rehabilitaciju bolesnika, pacijenata koji su imali operacije na srcu. Međutim, 9. aprila ove godine prvostepena komisija, filijala Fonda za zdravstveno osiguranje u Smederevskoj Palanci, donela je rešenje da se zahtev koji je podneo Ilija Rajčević odbija. Na prvoj kontroli koja je izvršena u Kliničkom centru u Beogradu, nadležni doktor dr Mladen Kočica daje sledeći nalaz i sledeće mišljenje – iz potpuno nerazumljivih razloga nije upućen na rehabilitaciju, ponoviti zahtev komisiji jer je rehabilitacija operisanih srčanih bolesnika u odsustvu postoperativnih komplikacija, što je slučaj sa pacijentom Ilijom Rajčevićem, neophodan i sastavni deo lečenja bolesnika sa koronarno-ishemijskom bolesti srca. U skladu sa ovim nalazom lekara Ilija Rajčević ponovo upućuje zahtev prvostepenoj lekarskoj komisiji, koja 6. maja ove godine ponovo donosi rešenje da njegov zahtev nije opravdan. Rajčević se žali drugostepenoj komisiji. Drugostepena komisija u Smederevu 18. maja donosi rešenje kojim konstatuje da je prvostepena komisija u pravu. Čitaću ukratko nalaz i mišljenje doktora Mladena Kočice od… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ne sumnjam da ćete dovesti slučaj koji citirate u vezu sa dnevnim redom, ali vas molim, bez obzira da li imate pristanak pacijenta ili ne, da ne čitate o tuđem zdravstvenom stanju tokom sednice. To nije dozvoljeno. Molim vas da dovedete u vezu slučaj o kojem govorite sa temom dnevnog reda.) Uvažavam vašu intervenciju. U svakom slučaju, ona je dobronamerna. Konsultovao sam se sa pacijentom o kojem govorim i on je zamolio da se ovaj problem iznese da bi javnost u Srbiji i predstavnici Ministarstva zdravlja bili upoznati sa ovim. On je u prilično nezavidnom zdravstvenom stanju i očekuje pomoć. Neću citirati mišljenje dr Kočice, osim rečenice da pacijent nije obavio rehabilitaciju ni na ponovljeno insistiranje, jer se komisija uporno pridržava nerazumnih u medicinskom smislu kriterijuma. Smatram da zbog toga komisija i lekari treba da snose odgovornost jer je uz oglušivanje medicinske norme onemogućila potpuno lečenje bolesnika. Izneo sam ovaj problem pred predstavnicima Ministarstva zdravlja, zato što sam zaista želeo da postavim pitanje posebno državnom sekretaru Periši Simonoviću – šta zdravstveni osiguranik Ilija Rajčević treba da učini i koje korake treba da preduzme da bi ostvario ovo svoje zakonsko pravo koje mu u svakom slučaju pripada, a mislim da je ostvarivanje tog zakonskog prava deo seta mera koje Vlada i Skupština Srbije preduzimaju radi poboljšanja zdravstvene zaštite u RS. Podsećam konkretno kada je u pitanju Zavod za zdravstvenu zaštitu u Smederevu da se već nekoliko godina vodi sudski postupak protiv više od 20 lekara pod optužbom da su u proteklih nekoliko godina davali lažna mišljenja o zdravstvenom stanju pacijenata i da su ih slali u prevremenu penziju. Sada imamo dve krajnosti. Idemo iz jedne krajnosti upućivanja zdravih ljudi u penziju. U pitanju je negde između 800 i 3000 ljudi. Imamo drugu krajnost da jedan čovek, kome je zaista potrebno banjsko lečenje, da mu se uskraćuje rehabilitacija. Gospodin Simonović zna da se godišnje u Srbiji u banjama leči nekoliko desetina hiljada ljudi. Među njima ima sigurno nekoliko hiljada ljudi koji su boljeg zdravstvenog stanja nego gospodin Rajčević. U tom smislu molim da čujem odgovor šta gospodin Rajčević treba da radi da bi ostvario svoje pravo? To je prva stvar. Druga stvar, još jednom bih zamolio gospodina Perišu Simonovića da odgovori, podsećam ga na njegov dolazak u Veliku Planu, na njegovu konstataciju da Dom zdravlja u Velikoj Plani nema dovoljan broj lekara, šta Ministarstvo zdravlja namerava ili da li namerava da preduzme nešto u skorije vreme radi rešavanja ovog problema? Takođe koristim priliku da apelujem na gospodina Perišu Simonovića, kojeg poznajem kao izuzetno časnog čoveka, da se kao član lekarske profesije i državni sekretar u Ministarstvu zdravlja založi da RS prekine ovo sramotno ćutanje, da spasi svoj obraz i svoju dušu i odmah od Saveta bezbednosti UN i Haškog tribunala zatraži detaljnu istragu o zdravstvenom stanju dr Vojislava Šešelja. Ovih dana svetska javnost bruji o eksperimentima koje su šiptarski teroristi vršili nad Srbima sa KiM.
Narodni poslaniče, sada vas molim da govorimo o temi dnevnog reda ili da argumentacija koju ste započeli bude dovedena u vezu sa temom dnevnog reda. Hvala. Iskorišćeno je devet minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima poslednja prijavljena na listi narodnih poslanika, narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je 15 minuta.
Još jednom bih na početku ove popodnevne rasprave rekla da poslanička grupa SRS smatra da je prvo trebalo da se donese zakon o mentalnom zdravlju, pa tek onda zakon o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama, jer ovaj zakon o mentalnom zdravlju je sistemski i krovni zakon, koji se već više od 10 godina ne donosi i tako se na jedan neefikasan način ne zaštićuje mentalno zdravlje ljudi u Srbiji. Psihoaktivne kontrolisane supstance stvaraju zavisnost i zavisnost od opojnih droga je definisana u članu 2. zakona. Smatramo da je zavisnost od psihoaktivnih kontrolisanih supstanci ozbiljna i teška društvena bolest. Ona u prvom redu ima socijalnu patologiju, ali pojava može da ima i medicinske, odnosno psihijatrijske i psihološke, i druge dimenzije. Ona je poprimila epidemijske razmere, naročito u populaciji mladih osoba. Međutim, svođenje ovog društvenog problema samo na bolest ili pak na društveno devijantnu pojavu ima za posledicu neefikasnost u njenoj prevenciji. Ovaj zakon treba da bude primenjiv, a ne da ostane mrtvo slovo na papiru. Plašimo se da će i ovaj zakon uskoro da doživi ili svoju reviziju ili svoju izmenu. Psihoaktivne kontrolisane supstance su regulisane na neki način površno, nedovoljno i manjkavo u ovom zakonu. U ovom vremenu koje mi dozvoljava osvrnuću se samo na neke članove, a kasnije kada bude rasprava u pojedinostima mnogo više. Kao odgovorna poslanička grupa podneli smo na ovaj zakon preko 30 amandmana. Nadam se da ćete ove amandmane na jedan korektan i ozbiljan način da razmatrate i da neke od njih i usvojite. Na početku sam rekla da ovaj zakon ima 117 članova koji su obrađeni u 15 poglavlja. Drugo poglavlje ovog zakona se odnosi na klasifikaciju psihoaktivnih kontrolisanih supstanci i ima od 8. do 13. člana. Član 8. predviđa spisak psihoaktivnih kontrolisanih supstanci od ministra zdravlja i uz mišljenje, odnosno saglasnost komisije. Smatramo da ovaj spisak psihoaktivnih kontrolisanih supstanci bi više trebalo da bude predmet Zakona o lekovima. Smatramo da je treće poglavlje, koje se odnose na identifikaciju ispitivanja psihoaktivnih supstanci, ne treba da bude regulisano u okviru Zakona o lekovima. U trećem poglavlju najznačajniji je član 21. koji predviđa da referentna laboratorija mora da ima odgovorno lice za identifikaciju ispitivanja psihoaktivnih kontrolisanih supstanci, kao i zamenika. Ovaj član propisuje koje uslove moraju da ispunjavaju odgovorno lice i njegov zamenik. Ono što je problematično vrlo u ovom članu je da mora da bude pripadnik RS. Ovo lice ne sme da bude kažnjavano i ne sme da se vodi protiv njega sudski proces zbog grešaka koje je učinilo iz oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Ono što smatramo da je krajnje problematično je što u okviru ovog člana zakona niste regulisali da ovo lice treba da poseduje određenu stručnost, odnosno određeno znanje iz oblasti psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Ono što je veoma važno za svaku granu medicine, a posebno za ovu, to je stručnost osobe koja se bavi ovom materijom. Stručnost je nešto što svako od nas želi kada ide kod lekara. Biramo lekare po tome da li su manje ili više stručni. U kontekstu stručnosti htela bih da kažem da je i naš predsednik prof dr Vojislav Šešelj pacijent jer je imao srčane tegobe, a i građanin i državljanin Republike Srbije. Po Zakonu o zdravstvenoj zaštiti i po mnogobrojnim međunarodnim konvencijama, ima pravo na izbor lekara. Prema tome, hoćemo još jednom, nije nažalost ministar tu, ali da apelujemo da zaustavite i kao nadležno ministarstvo ubijanje prof. dr Vojislava Šešelja u Hagu. Takođe bih dalje nastavila sa kompetencijama određenih članova. Član 31. se odnosi na odgovorno lice za proizvodnju prometa psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Pitala bih kakva je razlika između odgovornog lica za proizvodnju, odnosno promet psihoaktivnih kontrolisanih supstanci i odgovornog lica u ovlašćenoj odnosno referentnoj oblasti. U članu 31. spominjete da mora da ima stručnost, odnosno da je potrebno da ima određena stručna znanja, a ne spominjete ono što spominjete u članu 21, a to je, što mislimo da je mnogo značajnije za ovaj član 31, da odgovorno lice nema ili se ne vodi postupak za krivično delo za oblast psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Mislim da je to veliki nedostatak ovog, ne samo člana zakona, nego i ovog zakona. Osvrnula bih se zatim na referentne ustanove. Ovde gospodin dr Periša Simonović koji je, koliko sam čula, neuropsihijatar kao što sam i ja, i koliko znam u Beogradu postoji, ne u Beogradu, nego u Srbiji postoji 21 referentna ustanova koja se bavi bolestima zavisnosti. Međutim, problem je veliki za one druge neuropsihijatrijske ustanove koje takođe imaju, na neki način, moralnu ili etičku obavezu da se bave ljudima kojima imaju ovu problematiku. Naročito je problem i mislim da na taj način ne može da se definiše da samo određene ustanove moraju da se bave bolestima zavisnosti, jer bolest zavisnosti ne podrazumeva samo lečenje od narkomanije, odnosno prevenciju ili rehabilitaciju. Sve osobe koje boluju od bolesti zavisnosti imaju i mnoge psihičke probleme koje te referentne ustanove, neću sada ovde da ih imenujem, ali imam iskustvo u radu na psihijatriji od 23 godine i 23 godine dežurstva, koji imaju veoma teške psihičke smetnje. Onda hitna pomoć te pacijente dovede u 12, 1, 2 zbog pokušaja suicida ili zbog pokušaja homicida, u opet neću da imenujem koju dežurnu instituciju, i samo ih onako izbaci što je jedna velika zamerka i mislim da nije samo moja lična zamerka nego je zamerka mnogih lekara na rad hitne pomoći. Ne može pacijent da bude bačen u čekaonicu, hitna pomoć mora prvo da uspostavi kontakt sa dežurnim tehničarem ili dežurnim lekarom, pa da se vidi da li je taj pacijent indikovan za prijem u tu ustanovu ili u neku drugu ustanovu. Mislim da i vi koji ste radili, a čula sam, u Institutu za mentalno zdravlje, imate slično iskustvo. Na ovaj način apelujem da na neki način ovim zakonom ne budu definisane samo referentne ustanove. Ovim zakonom treba definisati i druge ustanove koje se bave bolestima zavisnosti. Toliko o ovim članovima koji su iz medicinske struke, iako sam i na Odboru za zdravlje i porodicu rekla da ovaj zakon nedovoljno reguliše oblast prevencije, lečenja i rehabilitacije i da je potrebno i sigurno da se donese neki novi zakon, koji će ovu problematiku mnogo šire i mnogo dublje da reguliše. Ovim zakonom je to vrlo površno i vrlo nedorečeno. Takođe, smatram da ovaj zakon nije trebalo da donosite po hitnom postupku, a da propise, a to je član 115. donosite tek za 18 meseci. Smatramo da je to nedopustivo. Šta će biti u tom periodu i da li će važiti ovaj zakon ili će ovaj zakon na neki način da se zaboravi, koji tek treba da stupi na snagu osmog dana, a da li će se primenjivati od osmog dana, to je pitanje. Ovde imate mnoge propise i mnoge članove zakona koji definišu da se izdavanje dozvole vrši u roku od 90 dana za proizvodnju, promet. Zatim, ministarstvo, što je isto veliki problem, da inspekcija ministarstva treba tek u roku od dve godine da izađe na teren i da utvrdi da li je izdata dozvola za promet i preradu ovih psihoaktivnih supstanci. Mislim da je to nedopustivo i da treba te periode skratiti i ograničiti na neki kraći period. Takođe, što se tiče ove kaznene politike, ne znam da li ste usaglasili sa kaznenom politikom koja se tiče Krivičnog zakonika, koja se tiče ove materije koja je obrađena u Krivičnom zakoniku. Smatram da su, a osvrnuću se na ove kaznene odredbe koje se odnose na privredni prestup, prilično blage. To su novčane kazne od milion do tri miliona dinara. Kaže – kazniće se za privredni prestup pravno lice ako obavi proizvodnju, odnosno promet psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Smatramo da ovo čak nije ni za neku veću novčanu kaznu, nego je normalno za krivični postupak koji treba da ima, da ne kažem, koju kaznu. Zato smo mi svojim amandmanima predložili da se ove novčane kazne koje su, kažem, mnogo blage, povećaju. Takođe, smatramo da to važi ne samo za pravna lica, nego i za fizička lica, a to je u delu koji se odnosi na prekršaje i član 111, gde se kaže – kazniće se novčanom kaznom od 300.000 do miliona dinara za prekršaj pravno lice, ako za odgovorno lice, odnosno zamenika odgovornog lica ovlašćenoj, odnosno referentnoj laboratoriji odredi lice u suprotnosti sa odredbama ovog člana 21, odnosno stav 2. i 3. ovog zakona. I ovde smo predložili amandman i bolje amandmansko rešenje. Nadamo se da ćete bar neko da usvojite. Takođe, ne znam koji je ovo stav člana 111, poslednji stav kaže za prekršaj iz stava 1. ovog člana kazniće se fizičko lice novčanom kaznom od 20.000 do 50.000 dinara. Ovo je krajnje i nedozvoljeno malo, za tako ogromno i prekršajno i uopšte jedno delo koje je krajnje amoralno. Mi kao odgovorni poslanici SRS nećemo glasati za ovaj predlog zakona i u principu nismo protiv toga da se donese jedan ovakav zakon, ali ovaj zakon treba da bude konkretniji, treba da bude dorečeniji i treba da na jedan adekvatan način zaštiti sve građane Srbije, posebno mladu populaciju od zloupotrebe droge, od zavisnosti od droge, od kriminala i svih oblika nasilja. Svi znamo da i pušenje i alkohol idu u korak i podruku sa drogom. Danas je to jedan veliki problem, znači, niko ne počinje odmah sa drogom, svi to znamo ovde. Počinje se ili sa pušenjem cigareta od desete, jedanaeste godine, još u trećem, četvrtom razredu osnovne škole, a posle se nastavlja i sa alkoholom i na kraju sa pušenjem marihuane, to je najčešće i prvi susret mladih sa ovom vrstom droge. Zbog toga smatramo da je prevencija, jer ovo nije samo medicinski problem, to sam rekla, i uvođenje zdravstvene zaštite u školama, gde bi trebalo da se vrši edukacija mladih na jedan stručan način, da se mladima kaže šta je štetno, kakve su štetne posledice uzimanja tih narkotika, uzimanja alkohola, uzimanja droga i na neki način, pored edukacije u školama, osnovno je da se radi sa članovima porodice. Znači, u ovo vreme ekonomske i socijalne krize, kada se svi ljudi bore za opstanak, kada gledaju da na neki način prehrane...
Narodna poslanice, vreme na raspolaganju poslaničke grupe je iskorišćeno. Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) Da li još neko želi reč? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o komorama zdravstvenih radnika i Predlogu zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Poštovani narodni poslanici, u 16.30 časova ponovo smo u situaciji u kojoj smo bili u 13.55 časova, kada sam imala informaciju da Vlada Republike Srbije ne može da nam pošalje nikog kao predstavnika za tačke dnevnog reda koje slede nakon četvrte. U međuvremenu ste obavešteni da je određen ministar Milan Marković, ali trenutno nemam informacije da će bilo ko od članova Vlade Republike Srbije prisustvovati radu sednice. Imam izbor da odredim pauzu i da čekamo krajnje informacije definitivne o tome da li ili ne član Vlade dolazi na tačke dnevnog reda ili imam izbor da nas sve zajedno obavestim, a i Vladu Republike Srbije, da za danas završavamo rad i da molimo, nadam se, u ime svih nas, Vladu Republike Srbije da se sa više ozbiljnosti odnosi prema obavezama koje pred sve članove Vlade Republike Srbije stavlja Poslovnik Narodne skupštine, Zakon o Vladi i Zakon o Narodnoj skupštini. Rekla bih da smo svi zajedno skloni da za danas završimo rad. Dakle, za danas završavamo rad. Zahvaljujem se predstavnicima Vlade Republike Srbije. Rad ćemo nastaviti sutra, 17. decembra, u 10.00 časova, raspravom o tačkama dnevnog reda koje slede nakon upravo zatvorenih. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Molim sve narodne poslanike da obrate pažnju na izraz, broj narodnih poslanika prisutnih u sali. Molim narodne poslanike da provere identifikaciju svojih kartica. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutan 81 narodni poslanik registrovan u sistemu i još jedan narodni poslanik, odnosno da nisu prisutna najmanje 84 narodna poslanika zbog čega, saglasno članu 88. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odlažem početak sednice za jedan sat i nastavak rada sa utvrđivanjem kvoruma zakazujem za 11.15 minuta.