Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Dvanaestu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanje dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Hvala. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 146 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rade Narodne skupštine u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani potpredsednici, koleginice i kolege narodni poslanici, moje pitanje će biti upućeno Ministarstvu za zaštitu životne sredine, a glasi – šta će Ministarstvo preduzeti povodom sve češće pojave takozvanih „crvenih reka“ u gradu Novom Pazaru i u opštini Prijepolje, kao i u drugim gradovima u Republici Srbiji i kada je poslednji put vršen inspekcijski nadzor nad peletarama na prostoru Sandžaka? Znači, Novi Pazar, Prijepolje, Nova Varoš, Priboj, Sjenica i Tutin. Što se tiče Ministarstva za zaštitu životne sredine, to je po mojoj skromnoj oceni, najbolje Ministarstvo u Vladi Republike Srbije prema rezultatima koje su do sada postigli. Rezultati su apsolutno nesporni. Međutim, ono što smo i više kroz diskusije govorili, mnogo ćemo mi lakše rešiti nesanitarne deponije, mnogo ćemo lakše izgraditi transfer stanice, mnogo ćemo lakše sve te finansijske i tehničke stvari uraditi nego što ćemo promeniti svest građanki i građana i to je nešto na čemu permanentno moramo da radimo i to je nešto na čemu Ministarstvo dugoročno, Ministarstvo za zaštitu životne sredine, dugoročno mora da sarađuje sa Ministarstvom za obrazovanje kroz edukaciju, prvenstveno naše dece. Prošle nedelje javnost u Prijepolju je bila uzbunjena pojavom takozvane „crvene reke“. Evo kako to izgleda u praksi. Ovo je zaista strašno, a ovako se skoro dešavalo u Novom Pazaru. Ja imam puno poverenje u nadležno Ministarstvo za zaštitu životne sredine da će oni reagovati. Ja koliko sam obavešten, do danas niko nije preuzeo odgovornost niti je utvrđen počinilac i to je nešto što je strašno. U ovoj reci ja i mnoge generacije su se kupale i sva deca, mališani u Prijepolju i moj sin i druga deca, ako Bog da, ovo leto će se kupati. Znači, ne prihvatljivo je da se usred bela dana, ne prihvatljivo je ikad više da imamo ovakvu pojavu, ne u Prijepolju, nego u bilo kom gradu u Republici Srbiji. Nije Prijepolje Detroit pa da ne možemo da utvrdimo ko je uzročnik ove, zaista, katastrofe. Izvorište reke Mileševke je specijalni rezervat prirode, kanjon, a šire područje je pod zaštitom spomenika kulture zbog manastira Mileševa. Znači, ne treba da govorim šta manastir Mileševa predstavlja za srpski narod, tu je freska Belog anđela i sve građanke i građani i u Prijepolju, Sandžaku su ponosni što se taj kulturno-istorijski spomenik tu nalazi. U blizini je i džamija u Hisardžiku, gde se čuva Kuran star nekoliko vekova. Ono što hoću da istaknem i zašto ovo govorim jeste što iako je prostor pod zaštitom spomenika kulture, divlja gradnja buja i ne samo da imamo vikendice, mi imamo i kafane, restorane i nekakve ribnjake, čak i zoološke vrtove. Ja zaista nemam problem da bilo ko za svoj ćef, o svom trošku, u skladu sa zakonima Republike Srbije izigrava i Tarzana i Vinetua, ali ne možete da rušite naše svetinje i ako je neko dao dozvolu, utvrdićemo ko je dao dozvolu i utvrditi njegovu krivičnu odgovornost, jer po zakonu to nije mogao da učini, Zakon o kulturnim dobrima, član 32. stav 2. jasno o tome govori. Takođe, hoću da iskoristim ovu priliku da pokažem kako to izgleda kada peletara ujutru krene sa svojim radom. Evo, pogledajte. Zamoljen sam od strane građana iz Novog Pazara, iz Prijepolja, iz Nove Varoši da ukažem na ovaj problem i očekujem efikasnu reakciju ministarstva i brz odgovor da vidimo da li peletare koriste filtere i sve ono što je Zakonom o zaštiti životne sredine predviđeno. Građani se bune, zaista ljudi koji žive u blizini, njihovi objekti trpe, njihovo zdravlje trpi, njihova deca trpe i mislim da sa tom praksom treba da prekinemo samo zato što neki tajkun ima neku vezu sa nekim nižim činovnicima u vlasti. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Mirsad Hodžić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, kao jedina opoziciona poslanička grupa u ovom Sazivu parlamenta svedočimo konstantnom nepoštovanju naših prava na slobodu govora, naših prava da u zakonom predviđenom roku dobijemo odgovore na poslanička pitanja. Čak i kada dobijemo odgovore od nadležnih državnih institucija koje su, podsetiću, dužne da dostave adekvatne i kompletne odgovore na sva naša poslanička pitanja, ti odgovori se svode na negiranje nadležnosti, pa tako ispada da ministar poljoprivrede i šumarstva i vodoprivrede Nedimović nije nadležan za šume, da u nadležnosti energetike, gospođe Mihajlović, nije isplaćivanje rudne rente za eksploataciju uglja u rudniku Štavalj. Još uvek nije napravljen pomak u rešavanju problema koji bivši radnici kombinata „Vesna“ imaju sa 18 ne isplaćenih zarada itd, da ne nastavljamo jer vremena je malo, a spisak je prilično dugačak. Najnoviji slučaj nasrtaja i zloupotrebe državnih institucija u cilju urušavanja opozicione strane Demokratske akcije Sandžaka dešava se i u Sjenici i to u režiji režimskih poslušnika i Agencija za borbu protiv korupcije. Naime, stranka Demokratske akcije, opštinski ogranak u Sjenici, podnela je predstavku Agenciji po pitanju postojanja osnovane sumnje da se lice Nuhović Nusret nalazi u sukobu interesa, jer istovremeno obavlja funkciju odbornika i načelnika opštinske uprave. Na jednoj od prethodnih sednica postavio sam pitanje sa istog ovog mesta i Agenciji za borbu protiv korupcije i ministarki za državnu upravu i lokalnu samoupravu, da bi dobio saznanje kao jedan od podnosilaca prijave o odluci postupanja u konkretnom slučaju, da do dana današnjeg, a prošlo je već par meseci, ni ja ni narodni poslanik, ni ogranak SDA u Sjenici, kao podnosilac prijave, nismo dobili nikakvo obaveštenje o ishodu. Prema Zakonu o sprečavanju korupcije, član 81. i član 90. Agencija je dužna da obavesti podnosioca prijave o ishodu postupka. Istovremeno, Agencija drugom odborniku naše stranke donosi rešenje o prestanku odborničke funkcije, bez mogućnosti ostvarivanja prava na izjašnjenje, predviđenog članom 79. istog zakona, iako se na nepostojanje izjašnjenja pozivaju. Pomenuto obaveštenje odbornik nije dobio, niti postoji i jedan dokaz za to. S tim u vezi, zahtevam od Agencije da savesno radi svoj posao, ne odlučujući bez obaveštenja ili obaveštavajući druga lica koja su obaveštenja mogla zloupotrebiti zbog čega ćemo podneti žalbu veću Agencije i krivičnu prijavu protiv lica koja su zadržala ili pogrešno prosledila zahtev o izjašnjenju. Svoje poslaničko pitanje upućujem direktoru Agencije za borbu protiv korupcije, Draganu Sikimiću, od koga tražim da nas obavesti o konkretnim postupcima i na koga apelujem da spreči zloupotrebu Agencije, na čijem je čelu, u cilju obračuna sa političkim neistomišljenicima ove vlasti i njenih poslušnika u Sandžaku. Hvala.
Hvala. Reč ima Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, pitanje bih uputila Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave, a odnosi se na funkcionisanje i rad lokalnih saveta za bezbednost. Za početak izuzetno je važna činjenica da je sam koncept bezbednosti u Srbiji shvaćen tako da se njegov fokus premešta na bezbednost pojedinca i kad to kažem mislim na bezbednost i životne sredine i ekonomsku bezbednost i zdravstvenu bezbednost i na kraju i ličnu bezbednost svakog pojedinca u ovoj državi. Staranje o celokupnoj bezbednosti se generalno i u suštini nalazi u ingerenciji države kroz rad MUP-a i Ministarstva odbrane, ali i lokalne samouprave na sebe moraju preuzeti deo odgovornosti, a kasnije ću objasniti i na šta tačno mislim. To znači da država u poslednje vreme zaista i kvalitativno, ali i kvantitativno zauzima jedan potpuno drugačiji pristup kada je reč o pronalaženju onih modela koji bi dali najbolje rezultate, a kako bi se građanima pre svega na lokalnom nivou obezbedila ta bezbednost i sigurnost koja im u skladu sa zakonom i Ustavom ove zemlje pripada. Da bi se to ostvarilo svi činioci jedne lokalne samouprave moraju u tome aktivno učestvovati, pre svega kroz formiranje lokalnih tela. Tu mislim na Savet za bezbednost na nivou jedinica lokalnih samouprava, kojih u ovom trenutku ima preko 100 u celoj Srbiji. Šta je tu sporno? Pravni osnov za osnivanje Saveta za bezbednost proizilazi iz statuta gradova i opština kao najvišeg pravnog akta svake jedinice lokalne samouprave, ali ne proizilazi iz akta više pravne snage, odnosno iz zakona. To praktično znači da mogućnost osnivanja, formiranja i samo funkcionisanje lokalnih saveta za bezbednost zavisi od volje lokalnih samouprava i zato možda treba pronaći modelitete koji će biti univerzalni na nivou cele Srbije. Osim toga, jedan ovakav model postojanja lokalnih saveta za bezbednost daje jedan nestabilan karakter tih istih neformalnih, odnosno formalnih radnih tela na lokalnom nivou. One mogu biti privremenog karaktera. Veoma često se dešava da nemaju dobru saradnju sa svim činiocima na nivou lokalnih samouprava. Možda njihov rad upravo iz tog razloga i nije u dovoljnoj meri prepoznat i sve ovo navodi nas na zaključak i na razmišljanje da treba pronaći neki drugi model koji bi podrazumevao obaveznost osnivanja ovakvih saveta koji bi se osnivali na nivou lokalnih samouprava. Iz tog razloga molim da se pokrene inicijativa za izmenu i dopunu onih zakonskih rešenja kojim bi se osnivanje lokalnih saveta za bezbednost postavilo kao obaveza, a ne kao preporuka koja ostavlja dovoljno prostora lokalnim samoupravama da odluče da li će ovakva tela na lokalu formirati ili ne. Za kraj, danas je Dan sećanja na žene žrtve nasilja u porodici. Pa, zar ima bolje motiva da se kroz uspostavljanje jednog obaveznog tela u smislu Saveta za bezbednost na lokalnom nivou pruži puna zaštita ženama žrtvama nasilja na jedan kontinuirani planirani i sistematičan način. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje upućujem Vladi Republike Srbije, odnosno konkretno Ministarstvu pravde u vezi za izdržavanjem kazne bivšeg predsednika Republike Srpske Radovana Karadžića i njegovim prebacivanjem u Ujedinjeno Kraljevstvo gde bi služio kaznu doživotnog zatvora. Podsetio bih da je 17. decembra 2015. godine doneta Rezolucija o minimalnim pravima osuđenih lica. U okviru ove Rezolucije postoji jedno poglavlje koje se zove Mendelina pravila, član 59. nalaže da se kazna izdržava najbliže moguće domu osuđenika. To je ministarka Kuburović koristila kao obrazloženje u UN kada je pre dve godine predlagala da Srbija sklopi ugovor za izdržavanje kazne u Srbiji. Prigovor koji pominju je preporuka UN iz 1993. godine da do kad traje ne bi trebalo da se kazna izdržava u regionu. Međutim, njegova bezbednost je ugrožena, a kao drastičan primer odnosa prema zatvorenicima naveo bih generala Krstića koji je za malo preklan. Takođe, podsećam da je Ujedinjeno Kraljevstvo učestvovalo u sukobu na strani Muslimana, a izašli su iz EU, Bregzit. Ukoliko se Radovanu Karadžiću nešto desi to može biti faktor, po našem mišljenju ozbiljne destabilizacije odnosa u BiH. U vezi sa ovim postavljam pitanje Vladi Republike Srbije, odnosno Ministarstvu pravde – da li Vlada i Ministarstvo pravde mogu da preduzmu aktivnosti kojima bi se obezbedilo poštovanje Rezolucije o minimalnim pravima osuđenih lica, odnosno obezbedilo da Radovan Karadžić izdržava kaznu zatvora u Srbiji? Naredno pitanje. Na Srbiju se i dalje nastavlja pritisak sa više strana koji ima neskriveni cilj da Srbiju primora da prizna nezavisnost samoproklamovane lažne države Kosov. Najnoviji napadi dolaze ponovo iz Prištine, odnosno od strane Vljose Osmani i Aljbina Kurtija koji od lidera iz regiona i Evrope traže podršku za sprovođenje svojih interesa i za sprovođenje svojih ciljeva. Tako je juče na Samitu Brdo-Brioni Vljosa Osmani dobila podršku za svoju politiku i od Mila Đukanovića, odnosno Crne Gore koja je nažalost priznala nezavisnost Kosova, a i Đukanović je juče izjavio da je njihov zajednički cilj ulazak Kosova u NATO i EU. Sa druge strane, Aljbin Kurti koji je razgovarao sa Angelom Merkel putem video linka izjavio je da su se njih dvoje složili da proces dijaloga treba da na kraju dovede do uzajamnog priznanja. Aljbin Kurti ponovo preti nekakvom tužbom za genocid koju će podneti, kako kaže, Međunarodnom sudu pravde. Samoproglašeno Kosovo nije suverena država, posebno ističem, da bi moglo da se obrati Međunarodnom sudu pravde i ovoga puta koristi napad kao sredstvo odbrane jer on odlično zna ko je na prostoru KiM činio zločine u proteklih više od 100 godina, od Prve Prizrenske lige do danas. Ni tada ni danas srpsko stanovništvo na teritoriji svoje države nije imalo mira. Oni koji su napadali nikada nisu bili Srbi. Ovakav orkestrirani pritisak samo pokazuje da se međunarodno pravo potpuno zanemaruje i koristi samo zakon sile i pritisaka. Onda se postavlja suštinsko pitanje – koja je svrha međunarodnog prava, koja je uloga međunarodnih organizacija i institucija kada ne reaguju na ovako očigledno ugrožavanje međunarodnog poretka? U slučaju Republike Srbije u pitanju je grubo kršenje Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN, a time i Povelje UN gde je međunarodno pravo i pravda. Ako svi na međunarodnoj političkoj sceni samo posmatraju kako se očigledno i silom narušava državni suverenitet i teritorijalni integritet jedne članice UN. U vezi sa tim želim da postavim pitanje Vladi Republike Srbije – da li Vlada Republike Srbije može da se obrati UN i zatraži poštovanje Povelje UN koja se može smatrati Ustavom međunarodnog prava i poštovanje Rezolucije 1244 koja je osnov za dalje rešavanje pitanja KiM u skladu sa ovom Rezolucijom kao dokumentom međunarodnog prava koja je takođe obavezujuća za sve članice UN? Ovo smatramo važnim jer je više nego očigledno da nekim međunarodnim faktorima nije mnogo stalo do poštovanja međunarodnog prava, do poštovanja prava i pravde, što je u slučaju Republike Srbije jedan od najdrastičnijih primera kršenja tog prava. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Đorđe Todorović.
Hvala predsedniče Narodne skupštine. Poštovani građani, veoma važna tema u protekloj nedelji odnosila se na lažno saopštenje Đilasovog Portala „Direktno“ koji je objavio tekst u kome se govori o sukobu navijačkih frakcija Fudbalskog kluba „Partizan“ nakon pada navijača „Principa“ na čelu sa Veljkom Belivukom. U Rubrici „Fudbal“ direktno objavljuje – rat grobara, saopštenjima koja je uloga Danila Vučića. Dakle, ime sina predsednika Republike Danila Vučića provlače kroz taj tekst i pored svega toga govore o nekakvoj ulozi države u formiranju navijačkih grupa na Južnoj tribini Fudbalskog kluba „Partizan“. Sada u tom njihovom saopštenju oni navode, citiram delove – Šobić, Kimi, Rošavi, čak i Rade su na sastanku na kojem je prisustvovao i Danilo Vučić odlučili da uz pomoć aktuelne vlasti, a uz punu podršku Danila Vučića pokušaju da preuzmu Južnu tribinu. Ono nije jedini deo gde se spominje Danilo Vučić, već na samom kraju oni kažu – ponavljamo da će taj šljam uz pomoć murije i države, za šta će se njihov dobar drugar Danilo pobrinuti, pokušati da ponovo dođu u našu svetinju i da skrnave sve što smo gradili i izgradili verovatno opet uz neke ustaše ili možda su tamo prešli na šiptare, što nas ne bi iznenadilo. Koliko je ovo važna i teška tema govori o tome da su u jednom delu teksta pisali, dakle, da preuzimanje tribine neće proći bez borbe. Dakle, oni najavljuju krvoproliće, oni najavljuju sukobe, borbu za svoju braću, pohapšenu braću, jer ovde dalje u tekstu oni navode, sve u svemu jasno vam je da govorimo o ljudima kojih nije bilo na mapi, dok naša braća nisu uhapšena, njihova braća su Veljko Belivuk sa drugarima, dakle, koji su samo u slobodno vreme, eto, tako, maltretirali, klali, ubijali, mleli svakoga ko im stane na put. S tim u vezi, želim da postavim pitanje REM-u. Da li postoje adekvatne sankcije za objavljivanje lažnog teksta, gde se crta meta na čelu sina predsednika Republike Srbije, Danila Vučića, gde se direktno ugrožava njegov život, njegova bezbednost, jer, pazite sad, oni žele da predstave Danila Vučića, tobože, kao nekog novog lidera navijača na južnoj tribini, kako bi se perfidno pripremio teren za najstrašniji scenarijo. U tom smislu, njihovi kredibilni izvori odavno su i bili, dakle, ne samo u ovoj situaciji, odavno su bili i onaj Miroslav Miki Aleksić, osuđeni lopov i lažov u slučaju Jovanjica, Marinika Morović Tepeć, koja inače zajedno sa svojim drugarima narko-dilerima proteruje nepodobne novinare iz Pančeva, pored toga je i ovaj čuveni češki alhemičar i izvoznik državnog novca u inostranstvo, Dragan Đilas, koji čim zine slaže, oni su otišli i korak dublje u žabokrečinu, pa su počeli da prenose saopštenja navijačkih grupa i meni nije bilo teško otišao sam, a možete i vi da odete na Instagram stranicu „saot.sajd1970“ odakle su navodno ovi Đilasovi mediji preuzeli saopštenje, gde nigde ali nigde imenom i prezimenom ne spominju Danila Vučića. Dakle, laž, montirana laž, Đilasovog direktno, spominjući na dva mesta Danila Vučića, ovde u njihovoj objavi nigde se ne spominje Danilo Vučić. Kampanja koju vode nastavila se i dva dana posle toga, u „Danasoidu“, tu je ova Marinika Morović Tepić, koja inače potpisuje ove rezolucije o genocidu u Srebrenici, mada ona sad nije bitna, ovde je ovaj detalj važan – „Vučić optužuje Đilasa da je megafon Belivukove grupe“ i sve to rade tako da perfidno ponovo provlače u tekstu ime sina predsednika, Danila Vučića, sada već izvorno informaciju Đilasovog „Direktno“, jer nigde u saopštenju „Južne strane“, kako se zove navijačka grupa, nigde ne postoji, nigde ne piše ime Danila Vučića. Dakle, to su ti kredibilni izvori na koje se pozivaju Đilasovi mediji, pa ja sa pravom pitam, drugo pitanje postavljam Ministarstvu unutrašnjih poslova, da li je ovim objavama ugrožena bezbednost i život sina predsednika Republike, jer se permanentno i predano i perfidno radi na kriminalizaciji porodice Vučić i to vrlo često, setite se samo kada je Aleksandar Vučić objavio rat mafiji, pa je „Direktno“ tog istog dana napisao „Vučić po ko zna koji put objavljuje rat mafiji, kraj vica“. To je bio za njih vic, kao što je verovatno vic crtanje mete na čelu sina predsednika, kao što je verovatno i ovo još jedan vic, vic onog nesrećnog Koraksa, koji verovatno iz petnih žila brani svoju braću, pohapšenu braću u zatvoru. I ono što je meni bilo veoma značajno da vam predstavim nešto što je već javnost upoznata, dakle, svi znate ko je na ovoj slici. Na ovoj slici je sin predsednika Republike, Danilo Vučić. To je ono što ne bismo trebali da znamo, a sad ćete da vidite kako izgledaju deca Dragana Đilasa, da bismo napravili da to bude jednako. Evo ovako izgledaju deca Dragana Đilasa, nema. Jer, javnost ne treba da zna, to je i poenta, deca političara nisu deo političke borbe i to nikada ne smeju da budu i zato institucije treba da reaguju, zato mi moramo da im pomognemo kroz zakonske okvire, dakle, da nikada ne budu deo političke borbe i da se ne pojavljuju sutra tamo ponovo neki „Danasoidi“ Đilasovi „Direktno“, neki Brkići koji će suditi i maloj deci, Vukanu od tri godine, kaže samo zato što se preziva Vučić. Deca ne smeju biti deo političke borbe i toj praksi treba da stanemo na put. Hvala.
Zahvaljujem. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Jelisaveta Veljković i Đuro Perić. Dame i gospodo narodni poslanici, dostavljen vam je zapisnik Devete sednice Prvog redovnog zasedanja u 2021. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedene sednice. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Odbora za administrativno budžetska i mandatno imunitetska pitanja utvrđeno da tom Odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedeni zapisnik, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik Devete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini, održane 21, 22, 27. i 28. aprila. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178 narodnih poslanika, za – 156, nije glasalo 22. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila zapisnik Devete sednice Prvog redovnog zasedanja u 2021. godini. Dame i gospodo, u Sazivu ove sednice koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda. Pre utvrđivanja dnevnog reda, saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za dopunu dnevnog reda i predlogu za spajanje rasprave. Narodni poslanik Miodrag Linta na osnovu člana 92. Poslovnika predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama, koji je podneo Narodnoj skupštini 23. marta. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ja danas četvrti put predlažem da se dnevni red dopuni mojim predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama. Ovaj predlog sadrži pet zahteva. Prvo, ovim predlogom tražim da se Vlada Republike Srbije obaveže da donese odluku da se nastavi regionalni stambeni program i da se konačno reši stambeno pitanje svih proteranih Srba sa područja današnje Hrvatske i Federacije BiH. U Srbiji imamo i dalje više od 12.000 prognaničkih porodica koje još uvek žive kao podstanari ili u neljudskim uslovima i krajnje je vreme da reše ključno pitanje integracije. Samo Beogradu nedostaje tj. treba da se sagradi oko 2.500 stanova, u Novom Sadu oko 1.000 stanova, u čitavoj Srbiji potrebno je sagraditi oko 7.000 stanova, obezbediti oko 3.000 paketa građevinskog materijala za završetak kuća prognaničkim porodicama, oko 2.000 seoskih imanja i oko 1.000 montažnih kuća. Drugi zahtev jeste da Vlada Republike Srbije omogući da oko 1.000 prognaničkih porodica dobije pravo da konkuriše za rešavanje svog stambenog pitanja. Naime, radi se o prognaničkim porodicama koje nisu imale formalno pravni status izbeglih lica iz raznih razloga i apsolutno je neprihvatljivo da te porodice budu diskriminisane i da nemaju pravo da reše svoje stambeno pitanje. Treće, ima nekoliko kategorija prognaničkih porodica koje još uvek nisu dobile pravo da otkupe svoje stanove po povoljnim uslovima. Na prvom mestu radi se o 530 porodica, korisnika tzv. SIRP programa, programa italijanske vlade, od kojih je 430 prognaničkih porodica, da im se konačno nakon 13 godina agonije omogući da otkupe svoje stanove po povoljnim uslovima i da konačno budu svoj na svome. Takođe imamo 49 prognanih porodica koje stanuju u stanovima Društva za iznajmljivanje nekretnina DIPOS u Beogradu. Te su porodice prethodnih 25, 30 godina isplatile desetine hiljada maraka, odnosno evra za kiriju i dalje nisu vlasnici tih stanova. Krajnje je vreme da i oni konačno reše svoje stambeno pitanje na trajan način. Konačno, imamo nekoliko stotina izbegličkih, odnosno prognanih porodica koje su svoje stanove dobile kroz tzv. Program socijalnog stanovanja i Program socijalnog stanovanja u zaštićenim uslovima. Da se i tim porodicama omogući pravo otkupa po povoljnim uslovima. Četvrti zahtev jeste da se svim onim prognanim porodicama koji su dobili svoje stanove omogući popust sa 50%, odnosno da se taj popust smanji sa 50% na 85% od tržišne cene. Iz dva razloga. Prvi razlog jer su u pitanju sredstva EU, međunarodnih donatora, raznih stranih vlada. Drugi razlog, što su ti stanovi u najvećoj meri urađeni veoma loše i nekvalitetno. Peti zahtev jeste da sve one prognane porodice koje su već potpisale kupoprodajne ugovore na popust od 50%, da aneksom ugovora i on je dobio popust 85%. Na kraju želim da kažem da je veliki broj prognanih porodica u prethodnih mesec dana zvao, da su ljudi ogorčeni, nezadovoljni i apsolutno ne mogu da se pomire sa činjenicom da se završava regionalni stambeni program, a da njih 12.000 porodica će ostati stambeno nerešeno. Na kraju, apelujem na kolenice ko kolege da podrže moj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama i da se sa njim proširi dnevni red. Hvala.
Kada se otvori sednica onda. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaustavljam glasanje: ukupno 181, za - pet, nije glasalo – 176. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Ana Karadžić, na osnovu člana 92. Poslovnika, predložila je da se dnevni red sednici dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju komisije za istragu i utvrđenje broja žrtava agresije NATO pakta 1999. godine, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Ana Karadžić i Bojan Torbica, 16. novembra 2020. godine. Ana Karadžić, izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici. Iz sednice u sednicu predlažemo da se dnevni red dopuni ovom tačkom, odnosno formiranjem komisije koja bi utvrdila tačan broj žrtava NATO agresije, imenom i prezimenom. Ne moramo mi danas usvojiti ovaj predlog i staviti ga na dnevni red, kao što nismo činili to ni prethodne, skoro četiri godine, od kada mi ovo predlažemo, ali sam sigurna da ovih par minuta koje izdvojimo da o ovome razgovaramo, odnosno da o ovome kažem par reči, zaista jesu pomak ka nekom rešenju. Mi ne možemo da promenimo prošlost, ne možemo da vratimo žrtve, ali možemo da im odamo počast i možemo da pomognemo porodicama da se osećaju dostojanstvenije. NATO agresori su ubili naše policajce, naše vojnike, naše dobrovoljce, ali isto tako su gađali i civilne mete, ubili su porodice, ubili su našu decu. Pokušali su taj zločin da maskiraju, nečim što se zove humanitarna akcija, pokušali su da predstave kao da postoji nema dozvola međunarodne zajednice. Međutim, umesto toga, želi oni to da priznaju ili ne, oni su postali zločinci koji su ubili preko 2.000 civili, ranili preko 6.000 civila i koji su ubili našu decu, a ne znamo tačan broj, ni imena i prezimena te dece. Kada kažem oko 2.000 i kažem oko 6.000, to je zato što mi zaista nemamo tačan broj. Mi nemamo spisak imenom i prezimenom svih ljudi koji su podneli žrtvu NATO agresije 1999. godine. Šta nas od toga odvaja da bismo imali barem malo pošteniji pristup prema ovoj tragediji? Odvaja nas jedna skupštinska rasprava i jedan dan zasedanja i jedno većinsko „da“ da konačno formiramo ovu komisiju koja će utvrditi taj tačan broj i napraviti spisak imenom i prezimenom. Zaista verujem da se svi ovde slažemo da je to veoma mali napor, a da ne bismo ostali dužni porodicama, kao ni žrtvama, a da ne bismo ostali ni dužni onim generacijama koje dolaze posle nas. Ne znate imenom i prezimenom ko je dao život za vašu zemlju, ne znate imenom i prezimenom ko je bio, kako oni kažu, kolateralna šteta jer nisu gađali civilne mete. To je na neki način sramotno i to je dozvola agresoru da piše našu istoriju i da je kroji umesto nas. Molim narodne poslanike da razmisle o ovom predlogu. Kao što sam rekla, ne moraju danas glasati, ne moramo danas staviti ovo na dnevni red, ali neka razmisle jer ćemo mi nastaviti da predlažemo ovu dopunu dnevnog reda i na narednim sednicama i nećemo od nje odustati. Hvala puno.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 181, za – 21, protiv – jedan, nije glasalo 159. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, na osnovu člana 92. stav 2, 157. stav 1. i 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, predložio je da se obavi: 1. Zajednički načelni pretres o : Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije, Predlogu zakona o rodnoj ravnopravnosti i Predlogu zakona o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa i podsticanju razvoja Sremskih Karlovaca. 2. Zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o izmeni Zakona o planiranju i izgradnji, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama, Predlogu zakona o metrou i gradskoj železnici i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o međunarodnom povremenom prevozu putnika autobusima (Interbus sporazum) i Odluke br. 1/2011 Zajedničkog odbora osnovanog Interbus sporazumom o međunarodnom povremenom prevozu putnika autobusima. Da li narodni poslanik dr Aleksandar Martinović želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 181, za – 167, nije glasalo – 14. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za dopunu dnevnog reda i predlogu za spajanje rasprave, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 181, za – 172, nije glasalo – 9. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red 12. sednice Prvog redovnog zasedanja u 2021. godini, u celini. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, koji je podnela Vlada, 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije, koji je podnela Vlada, 3. Predlog zakona o rodnoj ravnopravnosti, koji je podnela Vlada, 4. Predlog zakona o obnovi kulturno - istorijskog nasleđa i podsticanju razvoja Sremskih Karlovaca, koji je podnela Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine, 5. Predlog zakona o izmeni Zakona o planiranju i izgradnji, koji je podnela Vlada, 6. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju, koji je podnela Vlada, 7. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti, koji je podnela Vlada, 8. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama, koji je podnela Vlada, 9. Predlog zakona o metrou i gradskoj železnici, koji je podnela Vlada, 10. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o međunarodnom povremenom prevozu putnika autobusima (Interbus sporazum) i Odluke br. 1/2011 Zajedničkog odbora osnovanog Interbus sporazumom o međunarodnom povremenom prevozu putnika autobusima, koji je podnela Vlada, 11. Lista kandidata za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije, koju je podneo Odbor za kulturu i informisanje. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Pre nego što uopšte krenemo dalje, kao što znate radićemo utorak, sredu i četvrtak. Imajući u vidu da postoji jedan značajan broj amandmana, videćemo da li ćemo moći da završimo sve do kraja do četvrtka ili ćemo imati nastavak u petak ili sledeće nedelje. Nadam se da ćemo završiti do četvrtka. Sledeće nedelje je poslednja nedelja redovnog zasedanja i imaćemo sednicu sa dve tačke dnevnog reda. Već sam je zakazao za sledeći utorak. Dvadeset devetog se završava redovno zasedanje, 29. je subota, u ponoć. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Branko Ružić, prvi potpredsednik Vlade i ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Gordana Čomić, ministar za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog, Igor Mirović, predsednika pokrajinske Vlade, Mina Rolović Jočić, državni sekretar u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog, Nina Mitić, pomoćnik ministra za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog, Miloš Blagojević, vršilac dužnosti pomoćnika ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Ivana Joksimović, vršilac dužnosti pomoćnika ministra za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog, Svetlana Đorđević, samostalni savetnik u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog, Mirjana Vlahović, rukovodilac grupe za pravne poslove, za poslove srednjeg obrazovanja i vaspitanja i obrazovanja odraslih u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvija i Zoran Kostić, posebni savetnik ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Želim da pozdravim, sa nama je danas i predsednik opštine Sremski Karlovci na Galeriji Aleksandar Saša Stojkečić. Imajući u vidu da je na dnevnom redu Predlog zakona o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa i podsticanju razvoja Sremskih Karlovaca, a kao što ste čuli pozdravio sam i predsednika Pokrajinske vlade, imajući u vidu da AP Vojvodine ima zakonodavnu inicijativu i ovaj se zakon nalazi na dnevnom redu na osnovu njihovog predloga. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije, Predlogu zakona o rodnoj ravnopravnosti i Predlogu zakona o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa i podsticanju razvoja Sremskih Karlovaca. Daću sada reč predstavnicima predlagača, ali samo želim da vas obavestim da je u ovom trenutku u Maloj sali počinje obeležavanje 20 godina od otvaranja Kancelarije saveta Evrope u Beogradu, tako da ću morati da izađem. I ministarka Gordana Čomić će biti tamo, tako da će se ona vama obratiti čim se to završi. Sada ko od predlagača koji su tu želi reč? Gospodine Ružiću, izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Uvaženi narodni poslanici, dame i gospodo, poštovano predsedništvo, pred vama se nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, koji sadrži praktično nekoliko izmena dosadašnjih odredaba. Najvažnija izmena se odnosi na početak uvođenja državne mature. Državna matura je termin koji koristimo da objedinimo čitav proces jednim nazivom i sastoji se od završnog ispita nakon trogodišnjeg školovanja, zatim i od opšte, stručne i umetničke mature sa kojima se završava četvorogodišnje srednjoškolsko školovanje. Predviđeno je pomeranje uvođenja ovih ispita praktično za dve godine, što bi značilo da će prvi završni ispit biti održan na kraju školske 2022/23. godine trogodišnje, a puna implementacija državne mature će se desiti sa polaganjem opšte, stručne i umetničke mature na kraju školske 2023/24. godine. Imam potrebu da danas predstavim dokle se stiglo sa projektom državne mature, za koji pretpostavljam i znam da postoji određeno nerazumevanje, a i sa druge strane i razumevanje, da postoje neke nesuglasice, ali svakako želim da izrazim našu težnju kao Ministarstva da celokupan proces učinimo što transparentnijim, inkluzivnijim i da ništa ne uradimo brzopleto, a ni površno. Upravo zbog toga smo vrlo brzo od momenta preuzimanja ovog resora formirali komisiju koja će pratiti svaki korak i osigurati upravo da je sve učinjeno onako kako sam i naveo. Za ovih par meseci komisija se sastala pet puta. Nedavno smo održali i sastanak sa svim rektorima i dekanima univerziteta u Republici Srbiji, kako bismo osigurali da svi akteri suštinski budu upoznati i informisani, konsultovani, ali naravno i da uzmu i preuzmu svoj deo odgovornosti u ovom procesu. Ideja o državnoj maturi datira još iz 2008, 2009. godine, plan je bio da školske 2014/15. godine bude implementirana, međutim, imalo je dosta zakonskih neusklađenosti, nakon toga svakako i nekih objektivnih okolnosti, poput pandemije prošle godine. Sve te stvari su dovele do toga da dođemo do jedne ovakve situacije. Ali ono što je, rekao bih, najviše nedostajalo, to je puna koordinacija, inkluzivan pristup ovom procesu i transparentnost u radu. Međutim, ne bih se vraćao preterano u prošlost, niti je to od prevelikog značaja, jer je intencija da svi budemo sada u saglasju i da učinimo sve da napravimo taj korak ili iskorak napred u ovom delu obrazovnog sistema, imajući u vidu da se radi o jednom krupnom reformskom potezu ili zahvatu i da to tretira pitanje više od 60.000 svršenih srednjoškolaca širom naše Republike. Lično nisam bio stava da žurimo sa ovim projektom, već da ga upravo uradimo na način koji je celishodan. Zato se pred poslanicima sada nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, koji će pomeriti taj početak implementacije, posebno imajući u vidu interes učenika, s obzirom na to da se uvodi velika promena kojoj prethodi otežano završavanje srednjeg obrazovanja i zbog izmenjenih uslova uzrokovanih svakako pandemijom. U dosadašnjem procesu obavljene su brojne pripreme, dat je zakonski osnov, propisani su programi, pripremljene su baze zadataka, radilo se na podršci informisanju svih aktera, formiran je sajt, izvršeno je prvo pilotiranje u oktobru mesecu prošle godine sa nekih 5.000 učenika trećeg razreda srednjih škola i sledeće pilotiranje je predviđeno za april 2022. godine. Smatram da sada zaista imamo dovoljno vremena da se pripreme svi nivou obrazovanja za realizaciju. Takođe, veoma je dragocena podrška koju nam pruža Evropska unija, na čemu smo zaista izuzetno zahvalni, posebno kroz njihov projektni tim koji pruža ekspertsku podršku da svi učesnici budu i informisani i obučeni, da proces teče u najboljem maniru, ali svakako tu je prisutna i finansijska podrška ovom procesu. Ministarstvo je pristupilo čitavoj priči veoma ozbiljno. Namera je da državna matura u krajnjem epilogu ima sertifikacioni karakter, odnosno da potvrdi taj stečeni nivo znanja učenika u srednjim stručnim, umetničkim školama i gimnazijama, ali takođe i kvalifikacioni karakter, u smislu prolaska i upisa na određenu visokoškolsku ustanovu, osim, naravno, za one fakultete gde su potrebne određene veštine, kao što su neki umetnički fakulteti ili fakultet fizičke kulture. Državna matura, dakle, treba da postane spona između srednjoškolskog i visokog obrazovanja, alat kojim ćemo podići kvalitet srednjoškolskog obrazovanja i omogućiti upis na visokoškolske ustanove. U celom procesu važno je da fakulteti verifikuju u konačnom te rezultate i priznaju kao prolaz, jer ćemo time unaprediti praktično upis svršenih srednjoškolaca na studije, ali i omogućiti veću dostupnost visokog obrazovanja za učenike srednjih škola, ali ne nikako nauštrb kvaliteta. Na ovaj način bi stali u red većine evropskih zemalja koje imaju ovakav sistem. Upravo zbog važnosti celokupne priče, važno je da rešimo sve nedoumice i da obezbedimo dovoljnu informisanost svih zainteresovanih učesnika, dakle, učenika, roditelja, prosvetnih radnika. Pred nama su, naravno, veliki izazovi, ali budite uvereni da ćemo kroz dijalog, kome smo praktično dali na dinamici, pokušati da iznađemo siguran i pouzdan put do održive implementacije ovog projekta. Što se tiče ostalih izmena i dopuna, one se odnose na nekoliko stvari. Prvo, određene izmene su neophodne u članovima Zakona o srednjem obrazovanju kojima su propisane evidencije koje vodi srednja škola i podaci koji su praktično deo tih evidencija, kao i odredbe kojima je propisano koje podatke dostavlja osnovna škola prilikom upisa učenika u srednju školu. Izmene su potrebne u svrhu usklađivanja Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju sa odredbama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja kojima su propisani registri i podaci koje vode ustanove iz oblasti obrazovanja u skladu sa uvođenjem portala „Moja srednja škola.“ „Moja srednja škola“, odnosno ovaj portal predstavlja novu digitalnu uslugu u sistemu obrazovanja koja u potpunosti digitalizuje čitavu proceduru u vezi sa upisom u srednju školu. Sve radnje u vezi sa upisom, od prijave, preko prigovora na rezultate i liste želja, do samog upisa u školu izmestili smo praktično na digitalnu platformu, na internet, na portal „mojasrednjaskola.gov.rs“. Time je omogućeno da sve administrativne poslove oko upisa roditelji obave od kuće i ovo je još jedan korak u procesu digitalizacije sistema obrazovanja i usluga koje on pruža. U pitanju je veliki napredak, ali i veliki posao, zato zaista dugujemo zahvalnost Kancelariji za informacione tehnologije koja je pružila jednu sjajnu stručnu podršku i radila na ovom projektu zajedno sa nama, jer njihova ekspertiza je bila presudna u ostvarivanju ovog zajedničkog cilja, ali pre svega cilja Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Mi smo imali ideju, oni su znali način na koji tu ideju realizovati. Zajednički rad stručnjaka za obrazovanje i stručnjaka za informacione tehnologije dao je ovako dobar rezultat zbog takve jedne sinergije. Drugo, uvodi se norma koja propisuje i mogućnost realizacije nastave stranih jezika u kombinovanim grupama u kojima su učenici iz različitih razreda. Na ovaj način bi se u izuzetnim slučajevima stekla zakonska mogućnost da se formira grupa za strani jezik i kada je broj učenika mali. Omogućavanje nastave stranog jezika u školi u kojoj je učenik upisan tokom školske godine uticaće na veći kvalitet učeničkih postignuća. Ukoliko nema redovne nastave u toku školske godine učenici na kraju godine polažu razredni ispit čime im se praktično povećavaju njihove obaveze. Formiranjem grupa za izučavanje stranog jezika iz dva ili više različitih razreda koja ima najmanje 15 učenika, odnosno kombinovane grupe na nivou dva ili više različitih razreda koja ima najmanje 12 učenika u odeljenjima za učenike sa posebnim sposobnostima za filološke nauke uz saglasnost ministra, omogućava se redovna nastava. Ovaj problem formiranja odeljenja za izučavanja stranih jezika je naročito prisutan u gimnazijama u kojima pored opšteg tipova i smerova postoji odeljenje za učenike sa posebnim sposobnostima za filološke nauke. Planovi ovih odeljenja su različiti i ne mogu se formirati grupe iz tih odeljenja. Promena ove norme bi omogućila da učenici ostvare pravo na redovno obrazovanje umesto da polažu taj razredni ispit i ovom normom bi se omogućila redovna nastava drugog stranog jezika i značajno unapredila jezičke kompetencije tih učenika, jer umesto da imaju 10 časova pripremne nastave i razredni ispit ima li bi 74 časa u grupi koju čine različiti uzrasti učenika i vršnjačkim učenjem bi više napredovali. Važno je istaći da se ova norma primenjuje samo u izuzetnim slučajevima, dakle kod mešovitih srednjih škola sa jednim gimnazijskim odeljenjem, sa jednim specijalizovanim odeljenjem u gimnaziji, u pograničnim područjima i u gimnazijskim odeljenjima na jezicima manjina. Prevedeno na srpski jezik, to se odnosi na nekih osam do deset gimnazija ili škola sa ovim odeljenjima. Poslednje izmene koje ću spomenuti se odnose na usklađivanje sa članom 177. stav 1. tačka 2. Zakona o osnovama sistema obrazovanje i vaspitanja kojim su propisani podaci u evidencijama koje se unose u registre jedinstvenog informacionog sistema prosvete. Izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju vrši se usklađivanje koje je preko potrebno upravo iz ovog razloga, dakle usklađivanje sa Zakonom o zaštiti podataka i ličnosti. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik Vlade Vojvodine, Igor Mirović. Izvolite.
Hvala. Ja sam predsednik pokrajinske Vlade, pošto me stalno ispravljaju kad i ja napravim lapsus. Uvaženi potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama je Zakon o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa i podsticanju razvoja Sremskih Karlovaca. Kada se u imenu jednog zakona ugradi ime naše stare srpske slave, Sremski Karlovci, dovoljno je čak i ovlaš proučiti istoriju Sremskih Karlovaca i videti da je to zapravo istorija našeg naroda. U tome i leži i potreba da se nakon 30 godina od donošenja zakona, a prvi Zakon o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa Sremskih Karlovaca donet je još 1991. godine i primenjivan je sporadično sa neadekvatnim obimom finansijskih sredstava i neadekvatnom pažnjom, imajući u vidu sve ono kroz šta smo prošli tokom devedesetih i dvehiljaditih godina. Dakle, taj prvi zakon je već imao u vidu značaj Sremskih Karlovaca i potrebu njegove sveobuhvatne obnove. Mi smo se rukovodili činjenicom da je jedan zakon već bio u našoj zakonodavnoj praksi i u našem pravnom prometu, ali smo kao predlagač iskoristili pravo da ipak predložimo novi tekst zakona, dakle da ne uđemo u predlaganje izmena i dopuna, a da istovremeno i ne ćutimo na činjenica da se postojeći zakon ne primenjuje. Odlučili smo se da iskoristimo svoje pravo i da vama, uvaženim poslanicima Narodne skupštine, predložimo novi zakon o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa i podsticanju razvoja Sremskih Karlovaca. Nadam se da ne moram, ali ću zbog javnosti ipak reći nekoliko važnih napomena da bi i javnost, a nadam se da to vama ne moram da podcrtavam, stekla uvid u to šta je sve to tako vredno u Sremskim Karlovcima što zaslužuje vašu pažnju, pažnju celokupne javnosti, zaslužuje donošenje jednog posebnog zakona koji će uveren sam, zajedničkim snagama podstaći obnovu ovog velikog nasleđa. Sremski Karlovci pominju se još 1308. godine, a od 1532. godine prema starim knjigama iz manastira Krušedol, nose slovensko ime Sremski Karlovci. U Sremskim Karlovcima, 1699. godine je sklopljen tzv. Karlovački mir između, s jedne strane, Osmanskog Carstva i sa druge strane, Svete lige nakon dugogodišnjeg rata koji je trajao pre toga, a koji su činili Austrijanci, Poljaci i Mlečani. Već tada je nastala jedna, mogu slobodno da kažem, važna vrednost u Sremskim Karlovcima, Kapela mira koja će takođe biti predmet obnove i zaštite kada objedinimo sve snage nakon donošenja ovog zakona. Od 1713. godine tu je sedište mitropolije SPC i već tada nastaju najznačajniji objekti naše sadašnje verske baštine, donja crkva, pa 1726. godine prva srpska škola, pa nakon toga veliki broj drugih hramova. Uspon Sremskih Karlovaca nastaje u drugoj polovini 18 veka kada je za mitropolita izabran Pavle Nenadović, kada se formira prva štamparija u tom mestu, gradi Saborna crkva 1770. godine i prva bolnica. Značaj Sremskih Karlovaca je još veći izborom Stefana Stratimirovića za mitropolita krajem 18. veka, tačnije 1. novembra 1792. godine, počela je da radi prva gimnazija u Srba, koja je izgrađena prilozima i samih trgovaca u Sremskim Karlovcima, a najznačajniji prilog dao je Dimitrije Anastasasijević Sabo, i njegova rodna kuća danas postoji u Sremskim Karlovcima i biće predmet rekonstrukcije i obnove, ukoliko naravno, objedinimo snage, ukoliko danas podržite predlog ovog zakona. U Sremskim Karlovcima je nastala i prva apoteka, od 1807. godine, a 1809. godine, prva crtačka škola, magistrat, a 1848. godine, je održana i čuvena majska skupština na kojoj su Srbi onog vremena, proglasili srpsku Vojvodinu i utrli put za politički program koji je, definitivno potvrđen 1918. godine, na velikoj narodnoj skupštini u novembru 1918. godine, kada se Vojvodina prisajedinila Kraljevini Srbiji. Dvadeset mitropolita i patrijarha je stolovalo u Sremskim Karlovcima. Brojne velike ličnosti iz naše istorije, poput Branka Radičevića, Vuka Stefanovića Karadžića, generala Đorđa Stratimirovića, Vojvode Stevana Šupljikca, Lukijana Mušickog, Jovana Sterije Popovića, učili su tamo školu, pa sve do naših savremenika koji su do juče ovde sa nama delili i vreme i kulturni prostor. Pomenuću samo jednog Mihiza. Nadam se da je ovo dovoljan uvod i dovoljan dokaz javnosti zašto moramo da se udružimo i da objedinimo snage. Zakon predviđa da formiramo jednu vrstu efikasnog odbora, koji će raditi pod kapom Vlade Srbije, koji će preuzete na sebe izradu programa obnove kulturno-istorijskog nasleđa i koji će zajedno sa nadležnim zavodima za zaštitu spomenika kulture, sa republičkim, pokrajinskim i gradskim zavodom u Novom Sadu, preduzeti čitav niz mera da bi ovo kulturno-istorijsko nasleđe bilo obnovljeno i da bi moglo da bude stavljeno u funkciju privrednog razvoja i ukupnog razvoja, ne samo Sremskih Karlovaca. Moram da vas podsetim i još jednom kažem da je i Vlada Republike Srbije učinila sve da, pre svega, u saobraćajnom smislu, dakle, kada je reč o privrednom razvoju izuzetno važna stvar, Sremske Karlovce učini mnogo dostupnijim u budućnosti. Već negde tokom januara ili februara imaćemo brzu prugu od Novog Sada, odnosno od Beograda do Novog Sada, koja će prolaziti kroz Sremske Karlovce. Vlada Srbije pomogla je izgradnju pristana na Dunavu, u zoni Sremskih Karlovaca, a izgradnjom Fruškogorskog koridora, izgradnjom mosta, koji će povezivati Kovilj, Petrovaradin i deo Novog Sada, Sremski Krlovci će, praktično izaći na auto-put, na saobraćajnicu koju će veliki broj ljudi i uz ova dva druga vida transporta moći da komuniciraju i da budu gosti Sremskih Karlovaca u budućnosti. Isto tako, moram da vam kažem da mi nismo čekali. Ovaj zakon će pomoći da objedinimo snage, ali želim i da vas upoznam sa činjenicom da i Pokrajinska vlada u protekle dve godine imala je svoj fond za obnovu Sremskih Karlovaca, što znači da smo spremni dočekali trenutak kada će nakon usvajanja ovog zakona Vlada Srbije, preko odgovarajućeg odbora, koji će činiti predstavnici Vlade, predstavnici Pokrajinske vlade, imati na raspolaganju spremnu projektnu dokumentaciju, sa ciljem da započnemo, odnosno nastavimo obnovu u još većem obimu. Nekoliko informacija. U toku je rekonstrukcija fasade Patrijaršijskog dvora. Isto tako, u toku je rekonstrukcija zgrade Bogoslovije u Sremskim Karlovcima. Inače, Bogoslovija u Sremskim Karlovcima je druga Bogoslovija, gledajući po starini, da tako kažem, prva Bogoslovija u pravoslavnom svetu je Bogoslovija u Kijevu, a ova naša Bogoslovija u Sremskim Karlovcima, imajući u vidu istorijski kontinuitet, je druga u odnosu na vreme kada je osnovana. U toku su radovi na rekonstrukciji fasade Sabornog hrama, kao i na rekonstrukciji fasade zgrade Rimokatoličke crkve. Isto tako, pripremili smo projektnu dokumentaciju za parterno uređenje centra Sremskih Karlovaca, zatim, projektnu dokumentaciju za budući arhiv, koji će se nalaziti u objektu Svetosavskog doma. Inače, u ovom trenutku se u Sremskim Karlovcima nalazi i sedište Arhiva SPC, i sedište Arhiva SANU, i brojne druge ustanove i institucije. Napomenuću samo Institut za vinogradarstvo i vinarstvo, koji se takođe nalazi tamo. Mi smo pripremili takođe, projektni dokumentaciju za rekonstrukciju 21 fasade u zaštićenoj zoni Sremskih Karlovaca, i evo, to je samo jedan primer početka obnove koja će sasvim sigurno biti sveobuhvatnija i kvalitetnija, imajući u vidu potrebu da donesemo ovaj zakon. Naš krajnji cilj je da se ne samo obnove najznačajniji javni objekti, već da se infrastrukturno u potpunosti urede Sremski Karlovci, da se stvore uslovi za razvoj kulturnih sadržaja u Sremskim Karlovcima, u mnogo većem obimu. Zatim, da se na taj način pomogne privredni razvoj, ali i premeren ambijentu samih Sremskih Karlovaca, ali i ekološkim standardima ka kojima moramo da težimo da se izvrši u toku tog procesa realizacija, dakle da cela realizacija celog posla ima i visoke energetske standarde, da se u toku perioda u kojem ćemo objediniti snage i zajedno delovati na osnovu odredba ovog zakona podstiče privredan razvoj, posebno vinarstvo, pčelarstvo, vinogradarstvo u Sremskim Karlovcima, ali da se na izvestan način i drugim sredstvima kroz druge fondove podstakne i razvoj turizma. To će značiti da smo kao narod sposobni da obnovimo jedno od naših najznačajnijih mesta kada je reč o našoj istoriji, kao što je neko rekao u raspravi na Odboru za kulturu i informisanje, to će značiti da smo sposobni gledajući pretke, gledajući sve ono što su nam ostavili stvaramo uslove za današnji život, ali i stvaramo uslove da pokažemo sposobnost pred potomcima, da obnovimo ono što su najznačajniji ljudi naše istorije ostavili kao veliku vrednost. Ja sam uveren da ćete tekst ovog zakona podržati i uveren sam da ćemo od decembra kada se bude raspravljalo o budžetu Republike Srbije za 2022. godinu, imati izdašnija finansijska sredstva za obnovu Sremskih Karlovaca. Zakonom je predviđeno da se sredstva objedine i kada je reč o sredstvima budžeta Republike Srbije, budžeta AP Vojvodine, budžeta lokalnih samouprava, ali ćemo biti aktivniji kada je reč o prikupljanju sredstava iz Evropskih i drugih fondova. To će značiti mnogo veću spremnost, mnogo veću angažovanost i verujem, u praktičnom smislu da za četiri do pet godina možemo govoriti o potpunoj i sveobuhvatnoj obnovi ovog našeg sjajnog mesta i o tome da smo vratili dug generacijama koji su ga stvarale i koje su u njemu delovale kroz sve ove primere, vidi se značaj samog mesta i značaj ljudi koji su u našoj istoriji stvarali velike vrednosti kojima se danas ponosimo. Želim da vas pozovem da podržite ovaj zakon i da nam pomognete da budemo jedan veliki tim koji će Sremske Karlovce obnoviti i time odužiti veliki dug. Hvala.
Zahvaljujem predsedniku pokrajinske Vlade. Prelazimo na izvestioce nadležnih odbora. Reč ima potpredsednica Narodne skupštine Elvira Kovač, ispred Odbora za evropske integracije. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi potpredsedniče. Predsedništvo, predsedniče pokrajinske Vlade, potpredsedniče Vlade, saradnice iz Ministarstva za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog, u ime Odbora za evropske integracija posle sednice održane juče i rasprave od dva predloga zakona, želimo da naglasimo da pregovarački proces u pristupanju Srbije Evropskoj uniji je pokazao, nažalost, da postojeća rešenja, znači u do sada važećim zakonima od 2009. godine, nisu usaglašena sa relevantnim zakonodavstvom EU i to prevashodno, u odnosu na primenu principa, ravnopravnog tretmana muškaraca i žena u pristupu i nabavci roba i usluga u implementaciji načela jednakih mogućnosti i jednakog tretmana žena i muškaraca u vezi sa pitanjima zapošljavanja, samozapošljavanja i obavljanja zanimanja. Ono što je sada značajno, o čemu smo juče razgovarali i što je Odbor konstatovao, je da je Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije naš pravni sistem sada konačno usklađen sa sekundarnim izvorima prava EU i to Direktivom 43 od 29. juna 2000. godine o sprovođenju principa jednakog postupanja, bez obzira na rasno ili etničko poreklo, Direktivom 78 od 27. novembra 2000. godine, Opštem okviru za jednako postupanje sa građanima prilikom zapošljavanja na radu, izuzetno značajno. Kada pričamo o drugom predlogu zakona, Predlogu zakona o rodnoj ravnopravnosti, i on je usklađen sa Direktivom Saveta 113 od 13. decembra 2004. godine, o primeni načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama o pristupu robama i uslugama, Direktivom 54 Evropskog parlamenta i Saveta od 5. jula 2006. godine o primeni načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i zanimanja, kao i Direktivom 41 Evropskog parlamenta i Saveta od 7. jula 2010. godine o primeni načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama koji su samozaposleni, naravno, svesni toga da je zapravo dugoročni cilj donošenja potpunog novog zakona o rodnoj ravnopravnosti uspostavljanje, unapređenje, održavanje rodne ravnopravnosti i svesni smo da će se ona zapravo meriti indeksom rodne ravnopravnosti, odnosno indeksom rodne ravnopravnosti EU koja je zapravo u primeni u Republici Srbiji već od kraja 2018. godine. Iz ugla evropskih integracija želela bih još da naglasim značaj akcionih planova. Naime, ključne politike antidiskriminacije rodne ravnopravnosti čine treći deo posebnog Akcionog plana za izuzetno značajno Poglavlje 23 o osnovnim pravima. Kao što znamo, on je revidiran u drugoj polovini prošle godine i upravo revidiranim Akcionim planom je predviđeno, tada je Vlada prihvatila obavezu da će se do kraja prošle, 2020. godine, znači, do četvrtog kvartala, ipak malo kasnimo, prošle godine finalizirati sledeće aktivnosti, upravo to što sada radimo – izmene i dopune Zakona o zabrani diskriminacije, usvajanje nove strategije prevencije i zaštite od diskriminacije i, naravno, značajnog pratećeg akcionog plana, usvajanje potpuno novog zakona o rodnoj ravnopravnosti, što će, nadam se, da se desi krajem ove ili početkom sledeće nedelje, razvoj nove nacionalne strategije i akcionog plana za sprečavanje nasilja nad ženama u porodici i partnerskim odnosima jer je ta strategija, kao što znamo, davno istekla. Raduje nas što je 22. aprila ove godine Vlada usvojila Strategiju za sprečavanje borbe protiv rodno zasnovanog nasilja prema ženama i nasilja u porodici za period od 2021. do 2025. godine. Sloboda jednakosti i zabrana diskriminacije je u neraskidivoj vezi sa onim što danas čini osnov identiteta EU, a to je privrženost principima slobode, demokratije, poštovanja ljudskih prava, osnovnih sloboda i vladavini prava, koji su sadržani u preambulama kako Mastrihtskog ugovora iz 1992. godine, tzv. Ugovora o EU, tako i Lisabonskog ugovora koji je, kao što je poznato, stupio na snagu 2009. godine. Ugovor o EU iz Lisabona definiše ravnopravnost polova sa multidimenzionih aspekata. Pre svega, u članu 2. ovog ugovora stoji da su jednakost i poštovanje ljudskih prava osnivački principi EU. Lisabonski ugovor o EU takođe utvrđuje obaveznu primenu Povelje o osnovnim ljudskim pravima, stoga je Odbor za evropske integracije dao pozitivno mišljenje na ove predloge zakona. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem koleginice. Za reč se javio predsednik Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, narodni poslanik dr Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvaženi ministre, uvaženi premijeru pokrajinske Vlade, uvaženi gosti, danas je Dan sećanja na žene žrtve nasilja u porodici. Naime, 18. maja 2017. godine, za samo 72 sata ubijeno je sedam žena u porodičnom nasilju u našoj državi. Taj trenutak je bio veliki alarm da naša Vlada ovaj dan proglasi Danom sećanja na žrtve nasilja u porodici, želeći da ukaže na jedan trend, jedan porast nasilja prema ženama u porodici, ne samo kod nas nego u celom svetu. I naravno da smo mi, poslanici SDP, naši funkcioneri, ali i kompletna naša koalicija, inicirala i stala iza ovakvog jednog plana. Međutim, danas u svetu pored pandemije virusa imamo pandemiju i nasilja u porodici. Nažalost, iako izveštaji MUP-a naše države prikazuju da imamo manji broj prijava, ipak po broju poziva na SOS telefona i po prijavama organizacijama koje se bave zaštitom žena koje su ugrožene ovim nasiljem imamo skoro trostruko povećanje i to je trend koji postoji i u Francuskoj i u Velikoj Britaniji i u drugim zemljama. Mi smo kao država usvojili tri odlična i izuzetna zakona koji pokušavaju da spreče ovu izuzetno lošu, kataklizmatičnu pojavu u našem društvu, a to su Zakon o sprečavanju nasilja u porodici, Zakon o sprečavanju diskriminacije i Zakon o rodnoj ravnopravnosti. Ovo sam napravio digresiju da bih ukazao na značaj ovih zakona danas, jer su diskriminacija i neravnopravnost osnovni preduslovi za nasilje koje za njima usledi. Stoga mislim da su ovi zakoni jako bitni za naše društvo i da ih trebamo podržati, jer nam daju osnovne poluge da sprečimo i nasilje u porodici, ali i da smanjimo rodno zasnovanu diskriminaciju, kao i diskriminaciju po svakom drugom vidu, koja je, nažalost, prisutna u našem društvu. Prošle nedelje, u petak, u organizaciji Poverenika za rodnu ravnopravnost, imali smo poseban izveštaj o diskriminaciji starijih osoba ovde, slušanje, i ja kao neko koji dolazi iz unutrašnjosti gde je posebna posvećenost prema starijima, bio sam zgranut podatkom da drugi osnov za prijavi Povereniku jeste diskriminacija naših starijih građana. Mi smo društvo koje stari i želim ovim podatkom da vam ukažem na značaj Zakona o diskriminaciji. Ako su rasizam i antisemitizam bili dominantni oblici diskriminacije u prošlom veku, ejdžizam je dominantniji i mogao bi postati najprisutniji oblik diskriminacije u 21. veku. Ejdžizam su stereotipi, predrasude i diskriminacija zbog godina starosti, a sam termin skovao je jedan lekar, želeći da ukaže na dolazeću plimu diskriminacije prema starijim osobama. Posebno svi mi koji se danas borimo za vladavinu prava, pravdu, ravnopravnost i očuvanje individualnih sloboda, koje su temelj naše demokratije, imamo obavezu da te temelje učvrstimo i nastavimo dalje u izgradnju naše Srbije kao otvorenog demokratskog i tolerantnog društva koje građanima garantuje ostvarivanje jednakosti pred zakonom, ali ide i korak dalje i stvara uslove za istinske šanse za sve građane i građanke svih generacija, bez obzira na pol, versku, nacionalnu, etičku pripadnost, imovno stanje ili bilo koja druga svojstva. Na kraju, na arapskom jeziku reč žena se kaže „elmerah“, što je izvedenica iz arapske reči „el mirah“, koja se prevodi kao ogledalo. Koliko god ljubavi ili mržnje muškarac pokaže prema ženi, toliko će mu ona uzvratiti, nalik ogledalu koje vam pokazuje onakvim kakvim ste i onakvim kakvim zapravo jeste. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima predsednica Odbora za kulturu i informisanje, narodna poslanica Sandra Božić.
Zahvaljujem, uvažena potpredsednice Narodne skupštine, gospođo Jevđić. Uvaženi ministri, uvaženi predsedniče pokrajinske Vlade, Odbor za kulturu i informisanje je, naravno, dao pozitivno mišljenje vezano za Predlog zakona o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa i podsticanju razvoja Sremskih Karlovaca. Imali smo vrlo plodonosnu raspravu, koja je zaista dugo i trajala i čini mi se, da je nismo ograničili vremenski, da bi potrajala još više od onoga koliko smo juče imali priliku da slušamo odgovore na postavljena pitanja članova Odbora predsedniku Vlade. Čini mi se da smo kroz tu raspravu uspeli da dođemo i do novih zaključaka, koji se tiču istorijskog i kulturnog nasleđa Sremskih Karlovaca, a imali smo sa druge strane i sagovornika koji je bio spreman i da nas sasluša, ali i da uvaži određene predloge poslanika koji neće biti implementirani kroz ovaj zakon, ali svakako kroz neku buduću praksu mogu biti i te kako dobrodošli i na putu razvoja Sremskih Karlovaca, jer upravo ovim zakonom to i pokušavamo da uradimo. Nakon 30 godina vraćamo se na ideju akademika Dejana Medakovića, jednog od inicijatora tadašnjeg zakona iz 1991. godine, a u susret stogodišnjici obeležavanja njegovog rođenja. Ovaj novi zakon treba da potpuno i sveobuhvatno u finansijskom, tehničkom i organizacionom smislu omogući stabilan institucionalni, finansijski okvir za održivi razvoj i obnovu jedinstvenog kulturnog nasleđa, kakvi su Sremski Karlovci, koji nisu jedan običan grad, već imaju jedan istorijski legat koji nose sa sobom, nešto što je ostalo našim generacijama da obnove, da čuvaju i da naravno ostavimo našim potomcima, koji će svakako nositi istoriju i one slavne dane Sremskih Karlovaca koje ćemo upravo na ovaj način vratiti na velika vrata. Pozdravljam ovom prilikom i inicijativu donošenja ovakvih vrsta izmena i dopuna zakona, velikog broja zakona u oblasti kulture i očuvanja kulturnog nasleđa. Ovde se jasno vidi posvećenost i motivisanost kako Vlade, Narodne skupštine, ali u ovom slučaju i Pokrajinske Vlade i lokalne samouprave upravo na uređenju oblasti koje su, čini mi se, u domenu kulture bile dugi niz godina marginalizovane. Na ovaj način, u svakom smislu, Sremski Karlovci, u terminologiji, napomenuću još jednom, poznat kao istorijski grad i nekadašnji centar kulturnog, verskog života, prosvetnog itd. dobijaju svoj formalno-pravni okvir i vrlo je važno zapravo osavremeniti zakonske norme koje će doprineti da ovih preko 230 miliona, koji su planirani za obnovu i razvoj Sremskih Karlovaca, za različitu projektno-tehničku dokumentaciju, zaista dobije svoj stari sjaj i da na taj način obogatimo i našu turističku ponudu, turističku ponudu Srbije. Sa druge strane, ostajemo vrlo jasno na putu ekonomskog prosperiteta, privrednog razvoja, jer ovo će usloviti ne samo razvoj turizma, već i privrede celokupnog i samih Sremskih Karlovaca, ali i njegovog okruženja. S obzirom na izgradnju Fruškogorskog koridora, izgradnju brze pruge, Sremski Karlovci će svakako dobiti jedan sasvim drugačiji strateški značaj i nadam se u tom smislu da ćemo Sremske Karlovce, ne samo kulturno-istorijski ispratiti u maniru kojem zaslužuju, već ćemo doprineti razvoju celokupnog predela i samih Sremskih Karlovaca i da ćemo doprineti i životu i životnom standardu građana Sremskih Karlovaca. Ja vas molim, s obzirom da danas imamo ova dva veoma bitna zakona, da ovaj treći zakon, koji je takođe izuzetno važan, bude u vašim diskusijama, jer smatram da i te kako ima šta da se kaže. Molim i članove Odbora za kulturu i informisanje da prenesu barem deo informacija, koje smo juče dobili na Odboru za kulturu i informisanje, s obzirom da mislim da je ovo samo jedan primer dobre prakse na koji način i u budućem periodu možemo urediti pravno-formalno još neke gradove u Srbiji koji su od ovolikog istorijskog značaja. U danu za glasanje ćemo podržati ovaj zakon. Ja vas molim da danas diskusija bude ravnopravna, u smislu da, bez obzira što Zakon o rodnoj ravnopravnosti, zabrani diskriminacije izaziva toliko pažnje, i ovaj zakon bude na vašem dnevnom redu, u smislu diskusije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Božić. Reč ima predsednik Odbora za obrazovanje, narodni poslanik dr Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gosti, dame i gospodo narodni poslanici, Odbor za obrazovanje je zasedao po pitanju predloženih izmena Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, imao veoma kvalitetnu raspravu, nakon isto tako veoma kvalitetnog obrazloženja predstavnice Ministarstva, dakle državne sekretarke, gospođe Dukić Mijatović, i moram kazati da po pitanju onog dela koji se odnosi na državnu maturu, tu nije bilo ništa sporno i tu je dobijena puna podrška. Po pitanju ovog dela Predloga izmena i dopuna Zakona koji se odnosi na ova mešovita odeljenja za polje filologije, tu smo imali veoma kvalitetnu raspravu i dosta oprečna mišljenja i određene rezerve koje su iznesene od strane pojedinih članova nadležnog odbora. U pogledu rezervisanosti, dakle spajanja grupa, odnosno pravljenja određenih grupa po vertikali. Dakle, kada pravite, spajate grupe po horizontali, različita odeljenja, tu niko ne vidi problem, ali kada je u pitanju spajanje grupa po vertikali, dakle, gde u istoj grupi imate učenika prvog razreda, trećeg ili četvrtog razreda, tu je izražena određena rezervisanost. Razmenjeni su argumenti među narodnim poslanicima, članovima Odbora i takođe predstavnicima Ministarstva. Istina, nakon te rasprave Odbor je dao punu podršku i tim predlozima uz opasku da ćemo danas saslušati raspravu ovde u plenumu i ukoliko dobijemo određenu argumentaciju da nešto treba popraviti, imamo prostora i tokom ovog zasedanja sve do glasanja, uključujući i neku mogućnost odborskog amandmana. To smo pitanje na neki način ostavili otvorenim, ali uz tu opasku svakako dali podršku i ovim predlozima, uključujući i druge predloge koji se dotiču druge tematike. Ono što želim preneti ovde sa Odbora, sa ove sednice i sa pojedinih drugih sednica, jeste da se sve više čuju glasovi da pored, mogu kazati, odličnog koraka koje drži Ministarstvo i Vlada u pogledu praćenja svih izazova i potreba u samoj zakonodavnoj materiji, mogu kazati da tu imamo saglasnost od strane Odbora i Ministarstva da to ide dobro, ali sve je više glasova iz Odbora da ćemo se morati značajnije pozabaviti određenim suštinskim pitanjima. Istina, svi čekamo da se završi ovaj veliki izazov i ova kušnja sa kovid pandemijom koja nam je nametnula, između ostalog, i potrebu da se u posebnim okolnostima posebnim merama borimo protiv ove kušnje, ali ne samo da se borimo protiv pandemije, već i da obavljamo svoje dužnosti. Kada je u pitanju obrazovanje, znate i sami da je ona jedna od oblasti, mogu kazati, najpogođenijih posle ekonomije, odnosno privrede gde je, moram priznati, konstatovano na samom Odboru da su i Vlada i nadležno Ministarstvo položili taj ispit i dali su sve od sebe i uspeli da pronađu najbolji način da se i u ovim vanrednim okolnostima kvalitetno i u mogućim granicama odvija nastava. Nadam se da nećemo imati teže posledice, iako se ne može uporediti nastava u vanrednim okolnostima i nastava u redovnom okolnostima. Čekajući da se sve ovo završi, uverenja smo da ćemo morati nakon svih ovih proceduralnih, zakonodavnih aktivnosti koje radimo zajedno, malo dublje u obrazovanje, ne samo srednjoškolsko, već i u druge aspekte obrazovanja, osnovno, jer činjenica je da imamo određeni raskorak između dobrih zakona, dobrih zakonskih rešenja i svihaktivnosti koje činimo na tom polju i samog kvaliteta, ne samo implementacije tih zakona, već zapravo postignuća u pogledu onoga što jeste misija i uloga celokupnoga sistema obrazovanja. U tom pogledu, svakako, sa strane Odbora, imamo punu podršku Narodnoj skupštini da ovaj zakon, nakon što, odnosno predložene izmene i dopune zakona, iscrpimo raspravu i u načelu, nadam se i u pojedinostima, bude izglasan. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima predsednica Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević.
Hvala vam predsedavajuća. Uvaženi predsedniče Vlade AP Vojvodine, gospodine Miroviću, uvaženi ministri Vlade Srbije sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, predlozi zakona o kojima će danas raspravljati narodni poslanici razmatrani su na sednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo na kojoj smo utvrdili da jesu u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, i o tome smo dostavili Izveštaj Narodnoj skupštini. Ja bih danas neko vreme posvetila Zakonu o rodnoj ravnopravnosti, s obzirom da sam i članica Ženske parlamentarne mreže u Narodnoj skupštini, a i trenutno koordinatorka ženske odborničke mreže u Skupštini opštine Crveni krst u Nišu i već jedno određeno vreme o toj temi ovde u plenumu nisam govorila, a želela bih da izdvojim određene benefite usvajanja ovakvog predloga. Kada pomenemo rodnu ravnopravnost, prvo što vrlo često čujemo jeste kako se opet žene bore za svoja prava i opet traže da budu svuda zastupljene. Zapravo, ono što podrazumeva princip rodne ravnopravnosti je jednakost, dakle pružanje jednakih mogućnosti ženama i muškarcima da učestvuju u političkom, ekonomskom i uopšte u svakom segmentu jednog društva dajući svoj doprinos, ali i uživajući u rezultatima. Predlog koji je pred nama, usmeren je na svakako unapređenje rodne ravnopravnosti, na prevenciju rodne diskriminacije, tako da bi njegova primena trebalo pre svega da smanji potrebu za vođenjem određenih sudskih postupaka, što će smanjiti i opterećenost sudova, ali i stvaranje troškova koji nastaju tom prilikom. Na primer, kada se radi o postupcima u kojima je, kao glavni element se javlja utvrđivanje diskriminacije na osnovu pola, odnosno roda. Kada želimo da diskutujemo o nekom Predlogu zakona, naravno mi najpre govorimo o ciljevima koji su postavljeni prilikom izrade nacrta, odnosno predloga nekog zakona i da li će biti zaista pozitivna reakcija primene zakona onako kako se očekivalo. Ovde se pre svega radi o unapređenju i o ostvarivanju rodne ravnopravnosti, o jačanju institucionalnih mehanizama, kao i preciziranju obaveznih mera za unapređenje rodne ravnopravnosti uvođenjem kontrole i nadzora prilikom primene ovog zakona. Ono što je svakako prioritet, jeste dostizanje višeg indeksa rodne ravnopravnosti koji na skali od 1 do 100 pokazuje stanje u ovoj oblasti, uzimajući u obzir šest tema, a to su znanje, rad, novac, zdravlje, vreme i moć, ali istovremeno i nasilje i registrovanje neravnopravnosti, kao dve posebne teme. Shodno navedenom indeksu, može se zaključiti da je Srbija napredovala, ali se mogu izvući i zaključci na čemu još treba raditi. Treba raditi na povećanju broja žena na rukovodećim pozicijama, izbalansirati zastupljenost žena i muškaraca u organima upravljanja u svim oblastima. U svim oblastima u državi trebalo bi utvrditi jedan pravni i institucionalni okvir za praćenje i unapređenje rodne ravnopravnosti, kako na republičkom, tako i na lokalnom nivou i mislim da je zbog toga dobro što će biti formirano telo pri Vladi Srbije koje će imati i određenu savetodavnu funkciju. Očekujem konstruktivnu raspravu u plenumu u načelu. O detaljima ćemo se pozabaviti u raspravi o pojedinostima. Nadam se da ćemo uspeti i za ovih nekoliko dana da iz parlamenta pošaljemo poruke koliko nam je bitna primena politike jednakih mogućnosti za sve, kao bismo naše demokratsko društvo još unapredili i svima dali šansu da učestvuju na jednak način. Želim da završim sa podsećanjem na 18. maj koji je Dan sećanja na žene žrtve nasilja, koji je ustanovila Vlada Srbije u znak sećanja na sedam žena koje su u roku od 72 sata izgubile život u porodičnom nasilju, pre svega u Beogradu, Čačku, Velikoj Plani i Kanjiži. Ne samo danas, svakoga dana treba govoriti o nasilju koje postoji. Na nama je pre svega da ne okrećemo glavu i da damo podršku žrtvama, ali da damo podršku i institucijama u rešavanju problema i u planiranju adekvatne borbe protiv svih ovih oblika nasilja. Hvala.
Zahvaljujem. Pre nego što pređemo na predsednike poslaničkih grupa, da li ministarka Čomić želi reč, pošto je opravdano bila odsutna. Izvolite.
Zahvaljujem i izvinjenje svim narodnim poslanicima, jer se u Maloj sali ove naše Narodne skupštine održava konferencija posvećena dvadesetogodišnjici rada Kancelarije Saveta Evrope u Srbiji i prosto je obaveza bila da prisustvujem. Zahvaljujem na razumevanju i sa nadom da ćemo to razumeti kao vrlo dobru slučajnost, pošto u jednoj sali govorimo o predanosti i posvećenosti i dve decenije rada Kancelarije Saveta Evrope u Srbiji, a u ovoj sali govorimo u stvari isto o tome na koji način da zajedno gradimo vladavinu prava, da zajedno gradimo i slažemo mozaik kulture ljudskih prava i na koji način da zakoni koje donosimo budu sasvim nedvosmisleno jasni svim onima na koje će se zakon odnositi sa odgovorima na pitanje kako će to poboljšati njihov život, zašto će se to dogoditi, koliko to košta, ko će to da plati i kako ćemo meriti da li su odredbe u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o diskriminaciji i Predlogu Zakona o rodnoj ravnopravnosti upravo one koje će omogućiti najbolja moguća rešenja u životu. Zato sam zahvalna svima vama koji ste pažljivo pročitali Predlog zakona, podneli amandmane, jer smo time stvorili prostor za dijalog, za mogućnost da zajedno učinimo mnoga rešenja boljim, kao što sam zahvalna i ekspertskim mišljenjima eksperata Saveta Evrope na opaskama, komentarima i predlozima za izmene i dopune rešenja koje je radna grupa donela usvojivši Nacrt, a Vlada glasala o tome, poslavši vama predlog. Zato ukratko o istorijatu oba ova propisa u Srbiji za poslednjih 20 godina, koliko traje i Kancelarija Saveta Evrope. Politika uopšte kao posao bavi se u suštini sa dve stvari. Prvi je da menja prostor. Evo, na ovoj sednici ćete vi imati prilike da razgovarate i o tome kako prostor da se menja, kao i kako da se očuva jedan kulturno važan, istorijskim nasleđem, važan prostor za Srbiju. Prostor kada se menja, potrebno je mnogo znanja, mnogo dobrih slika, mnogo razgovora o tome kako će neki novi grad, neka nova hidroelektrana, neki novi auto-put, novi rudnik, nova šuma, kako će menjati naš život na bolje. Politika koja menja prostor bavi se kroz svoje sektore svim onim čime prostor koji živimo treba da bude ljudski, bolji, zdraviji i čovečniji za sve nas. Druga tema politike je da menja društvene odnose i ta promena ide mnogo teže nego menjanje prostora. U tome je ilustracija načina na koji su i Zakon o zabrani diskriminacije i Zakon o rodnoj ravnopravnosti, a onda pre ravnopravnosti polova, koliko teško su prolazili put kroz institucije, kroz kritike javnog mnjenja, kroz otpore, kroz predrasude, kroz ponašanje zasnovano na predrasudi da je sve to koješta, da sve to ne postoji i da u Srbiji nema diskriminacije i da je ženama baš super i da ne vidimo razloga za donošenje propisa. Ne možete život demantovati koliko god dugo trajala borba za objašnjavanje očiglednog, a to je da diskriminacija postoji, da kulturu ljudskih prava u Srbiji treba graditi predano svakog dana i da su žene neravnopravne u mnogim pozicijama, bez ikakvog drugog osnova, osim ponašanja uvreženog u predrasudi da one i ne zaslužuju bolje i da to što se stalno nešto bune, mora da su neke feministkinje ili neke zle osobe koje ne razumeju kako je ženama u Srbiji, u stvari, sjajno. Kad pogledate hronologiju, pokušaja donošenja propisa, onda vidite i namerno ne govorim o tome, ko je bio vlast, ko je opozicija, jer je svejedno. Otpor prema društvenim promenama, otpor prema promeni ponašanja, otpor prema izgradnji kulturi ljudskih prava je ravnomerno raspoređen kroz razne društvene grupe, kroz sve političke ideologije, kroz sve strukture i sve institucije, ne samo u Srbiji, nego na čitavoj planeti. Zato osvajanje slobode i ide tako teško, pošto je otpor organizovan. Pa je praktično, kada je diskriminacija u pitanju, Srbija krenula od Zakona o zabrani diskriminacije osoba sa invaliditetom zbog toga što tu otpori ipak imaju problem za čovečnošću. Ne možete toliko poreći očigledno, koliko često su ljudi sa invaliditetom, ljudi sa bilo kojom različitošću u odnosu na nas, koliko su često diskriminisani. Od očiglednog da neko ko nema slobodu kretanja, nego koristi invalidska kolica, nema rampu, da neko ko je slep ili slabovid, ne može da zna koje mu je dugme u liftu, da neko ko ima dete sa smetnjama u razvoju, nema pristup ni lečenju ni odmoru, da neko ko je osoba sa invaliditetom ne može da se zaposli i ne može da bude tretiran kao ljudsko biće kome takođe trebaju prihodi, kao i osobama bez invaliditeta. Tako je 2003. na 2004. godinu Srbija krenula u trnoviti i dug put borbe protiv diskriminacije, protiv volje da ljude samo malo različite od nas da se prema njima ophodimo sa omalovažavanjem, sa netrpeljivošću, ponekad sa govorom mržnje, a vrlo često i najgore što možete učiniti nekom drugom ljudskom biću to je da za vas bude nevidljivo, kao da ne postoji, da je vazduh. To je zanemarivanje ili omalovažavanje zbog toga što su ljudi skloni narcizmu malih razlika. Koliko malo se razlikuje neka osoba sa invaliditetom od nas? Koliko još manje se razlikuje neko ko je po polu različit od nas? Koliko malo se razlikuje neko po veri, po naciji, po etničkom poreklu, po seksualnoj orjentaciji? Koliko malo se razlikuje od nas, ali neki mi nalazimo da je to sasvim dovoljno da biramo netrpeljivost spontano. To je prva tačka otpora svim vidovima borbe protiv diskriminacije. Ljudi kažu netrpeljivost je spontana. Ne može to on da izdrži, mora da mu kaže, mora da ga omalovaži, on je loš, on je nepotreban, on je ovakav, ona je onakva i to što je netrpeljivost spontana čini borbu za kulturu ljudskih prava tako teškom, pošto morate da donosite propise kojima ćete zabraniti ponašanje zasnovano na predrasudi da imate pravo na netrpeljivost prema drugim ljudskim bićima. Nemamo. Niko od nas nema i mnogi od nas su tome skloni i zbog toga postoji prvi Predlog zakona o zabrani diskriminaciji koji nije uspeo da prođe ni Vladu ni Skupštinu, pa drugi Predlog zakona o zabrani diskriminacije koji je jedva prošao Vladu, ali nije prošao Skupštinu, pa na kraju treći Predlog zakona o diskriminaciji koji je konačno usvojen u Narodnoj skupštini. Taj zakon danas menjamo zbog toga što život traži da ga menjamo. Sličan trnovit put je prošao i Zakon o ravnopravnosti polova. Na samom početku borbe za kulturu ljudskih prava, Skupština Vojvodine je donela odluku o ravnopravnosti polova, smatrajući to svojom nadležnošću. Imali su člana veća Vojvodine zaduženog za rodnu ravnopravnost. Posle su to pretočili u sekretarijat koji se time bavio. Napravili su odluku o Zavodu za ravnopravnost i onda pokušali da sve to primenjuju na terenu. Četiri godine kasnije i Skupština Srbije je iz trećeg pokušaja, pre toga skidan sa dnevnog reda sednice Skupštine, Zakon o ravnopravnosti polova, konačno usvojila zajedno sa strategijom i ti propisi u suštini građenjem mehanizama, građenjem institucija, borbom, dijalogom počinju da menjaju živote ljudi koji su bili izloženi diskriminaciji u Srbiji. Čuđenje je izazivalo pre 20 godina kada je Kancelarija Saveta Evrope počela rad. Čuđenje je izazivala tvrdnja nekih od nas da postoji porodično nasilje. Rečeno je da je to nasilje i krivično delo kao svako drugo i da mi želimo da uništimo tradicionalne srpske porodice. Dvadeset godina kasnije i sa delom u Zakonu o rodnoj ravnopravnosti koji se bavi porodičnim nasiljem nadam se da ćemo se kroz dijalog saglasiti da jedino što uništava porodice srpske ili bilo koje je nasilje. Jedino što možete kao društvo je da tvrdite ono što je očigledno i da objasnite to što je očigledno, da nema privatnog nasilja. Svako nasilje je javna stvar, svako nasilje je javna briga, jer je to briga za opšte dobro u društvu i porodično nasilje i onda posledično kako smo se zajedno borili protiv diskriminacije i druge vrste nasilja, vršnjačko nasilje, ulično nasilje, medijsko nasilje, svaka vrsta nasilja koju je „stvori svojevrsnu kulturu nasilja“ protiv kojeg se treba boriti, koju treba kruniti zato što snižava kvalitet života svakoga od nas. Vrlo često kad god sam započinjala dijalog ovakve vrste bila sam odmah optuživana da je to nešto protiv srpskog naroda i protiv Srbije i moj odgovor je bio to je nemoguće, jer ovaj narod ima u svojoj kulturi reč čojstvo, koja znači čuvaj druge od sebe. Tako je počela borba protiv diskriminacije u literaturi, u kulturi, u narativu ovog naroda koji razume koliko je važno čuvati druge od sebe. I činjenica da delimo ljudsku prirodu sa drugim narodima je ono protiv čega se borimo zabranom diskriminacije, ono protiv čega se borimo upućujućim odredbama u Zakonu o rodnoj ravnopravnosti. Kako to činimo? Tako što koristimo narativ i kulturu našeg društva u kojem postoji reč čojstvo. Da li treba da možda tu reč uvedemo i u Ustav? Ja bih volela, ali kažu da to nije ustavna materija. Nije ustavna, ali jeste duboko u nama koji smo učeni ovom jeziku, ovoj kulturi i načinu ophođenja prema ljudima. Svejedno smo deo planetarnog stanja u kome je nasilje u porodici problem, u kome svaka treća žena ima direktno iskustvo porodičnog nasilja, u kome u Srbiji u proseku 30 do 35 žena godišnje biva ubijeno u porodičnom nasilju. Ubijani su i muškarci najmanje 10 njih godišnje, očevi, muževi, braća, sinovi. Dakle, ako hoćemo da se borimo protiv nasilja onda prvo moramo u ovom našem dijalogu razumeti da je nasilje ono što razara porodice i da je osnovni zadatak i uloga društva da se protiv tog nasilja bori efikasno, preventivno, blagovremeno. Odredbe o borbi protiv nasilja su u Predlog zakona o rodnoj ravnopravnosti uvedene tokom jedne od javnih rasprava. Nije originalno zbog toga što je Srbija donela Zakon o sprečavanju nasilja u porodici, Srbija je ratifikovala Instanbulsku konvenciju, Srbija je u domenu bezbednosti, sigurnosti pravosudnog sistema učinila jako mnogo odličnih koraka da se protiv nasilja izbori, ali nam je rečeno treba to da bude i u Zakonu o rodnoj ravnopravnosti i mi smo to uvažili. Šta Zakon o zabrani diskriminacije treba da ishoduje jednom usvojen, promenjen onako kako vi budete kazali da treba bolje da se definiše i šta Zakon o rodnoj ravnopravnosti treba da ishoduje kao promenu po pojedinca, pojedinku i društvo jednom kada bude usvojen i kada stupi na snagu? Treba i prvi i drugi da omoguće svakom od nas da oseti da živi u malo pravednijem društvu. Ako sam Rom ili Romkinja da znam kome mogu da se obratim ako neko smatra da mu se može da me ne zaposli, da me vređa, da me stavlja na svoje mesto. Ako sam žena da znam da imam jednaka prava. Pola budućnosti je moje, pola svega je moje zbog toga što samo tako može da bude razvoja zajedničkog i zato je Zakon o rodnoj ravnopravnosti zakon i o ženama i o muškarcima. Menjamo rodne uloga koje društvo definiše. Bilo je ovde dilema i amandmana o tome šta je pol, a šta je rod. Pol je biološka kategorija. To ne možete da birate. Neko dvoje ljudi se vole i naprave vas u nekom zvezdanom trenutku kao dečaka ili devojčicu. Na to nemate nikakav uticaj, ali to kakva žena treba da bude, gde vam je mesto, kakav muškarac treba da budete, gde vam je mesto to se društvo dogovara običajnim, pisanim, nepisanim pravilima, ali i zakonskim propisima. Mi treba da napravimo zakonske propise koji uzimaju najbolje od običajnih, od pisanih, od nepisanih pravila, od kulturoloških pravila, od verskih ubeđenja zato što će taj zakon tako živeti. Zakon o zabrani diskriminacije uvodi nekoliko novih instituta. O njima ćemo verovatno govoriti detaljno kada je u pitanju rasprava u pojedinostima. Govorim o segregaciji kao aktu kojim praktično odvajate jednu grupu ljudi, ko god da su ti ljudi, ne mešajući se sa njima. Imate slučajeve segregacije u Srbiji i o tome treba da se razgovara. Govorim o navođenju na diskriminaciju. Ne morate sami da bude inspirisani spontanošću svoje netrpeljivosti da nekoga diskriminišete. Možete da bude odgovorni pred zakonom iako navodite nekoga na diskriminaciju. Govorim o posrednoj diskriminaciji koja je merena i gde imate i zabeležene slučajeve onih koji se žale Poverenici za ravnopravnost. U zakonu imamo zabranu uznemiravanja, ponižavajućeg postupanja, polnog uznemiravanja. Imamo i zabranu diskriminitarskog postupanja službenog lica tokom, ili odgovornog lica kao organa javne vlasti, to je tzv. institucionalna diskriminacija, gde nepisanim pravilima neko ko misli da ima mrvu moći služi, odnosno upotrebljava je samo zato da maltretira nekog drugog. Imamo diskriminisanje u oblasti stanovanja kao jedan novi institut. To je da je zabranjeno da vi birate da li ćete nekome izdati stan zbog netrpeljivosti ili nekakvog ličnog svojstva koga vi ne smatrate poželjnim u društvu. Zakon o rodnoj ravnopravnosti kroz sve odredbe, kroz sve sektore pravi upućujuće odredbe za izgradnju sistema kojim ćemo zaista garantovati i obezbediti ravnopravan, jednak, ravnomeran pristup i žena i muškaraca svemu onome što su društveni resursi, od budžeta preko učešća u odlučivanju, političkim strankama, u javnom sektoru. Dakle svuda gde treba da se odlučuje, treba da razgovaramo o tome zašto ima samo muškaraca, nema žena ili zašto ima samo žena, a nema muškaraca. Sve ovo što imamo pred sobom je priroda uredila da bude naše zajedničko i zato ovaj zakon treba kao ishod da ima jedan neprekidan dug dijalog između žena i muškaraca o razvoju Srbije. Žene su jedan od izvora za razvoj Srbije i ovaj zakon treba da omogući da zaista budu u prilici da odlučuju i da kažu koju o sopstvenoj budućnosti. U sektorima zapošljavanja rada, u sektorima socijalne politike, u svim sektorima našeg života Zakon o rodnoj ravnopravnosti ima upućujuće odredbe kojima ili treba menjati druge zakone ili obavezuje sve u institucijama na dogradnju ili promenu rada da bi zaista bilo ravnopravnosti. Tekst ovog zakona pred vama je najmanje posledica rada Ministarstva za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog. U njemu su hiljade i hiljade sati rada, hiljada i hiljada ljudi i žena i muškaraca tokom decenija iz civilnog sektora, pre svega, iz vlasti, iz opozicije, iz institucija, iz civilnog društva danas, iz civilnog društva pre 25 godina, iz institucija poput Saveta Evrope ili EU, iz OEBS, iz fondacija koje pomažu Srbiji razvoj kulture ljudskih prava. Dakle, ovo je jedan zajednički napor koji smo mi po Zakonu o planskom sistemu preveli u reči, u odredbe koje su pred vama i to je ishod oba ova zakona, da poštujemo napor i rad onih koji su pre nas uložili svoje znanje u borbu protiv diskriminacije i u borbu za rodnu ravnopravnost i da spremamo Srbiju bolju, pravedniju, ugodniju za one koji dolaze posle nas, to je cela ideja i nadam se da će vaši amandmani i vaša rasprava doprineti da ta ideja u finalu dobije svoj najbolji mogući izraz. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođo Čomić. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Za reč se javio predsednik poslaničke grupe JS Dragan Marković Palma.
Poštovani ministri, gospodine predsedniče pokrajinske Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon koji danas imamo na dnevnom redu nosi se od kuće i ono što je najvažnije to kućno vaspitanje ljudi kako da se ponašaju kada je u pitanju rodna ravnopravnost, kada je u pitanju diskriminacija, kada je u pitanju nasilje u porodici. Ovaj zakon ima širom pojam tumačenja, ali ono što je najvažnije kada je u pitanju nasilje, kada je u pitanju zloupotreba neke moći sa pozicije političke ili direktorske da se žene ucenjuju ili da žene prijave nasilje u porodici ili neku drugu vrstu zloupotreba gde se žene pronađu da su uvređene naše sudstvo, tužilaštvo i policija treba to da radi po hitnom postupku. Znači, to su veoma ozbiljne stvari u Srbiji i mi imamo slučajeve gde po više godina traje sudski proces, a posebno kada se prijavi neko delo za koje postoji materijalni dokaz. Mene je prijavio jedan čovek koji je vršio nasilje u porodici, a prijavio me je preko njegove radnice, plaćenice Marinike Tepić, da u Jagodini sve žene koje treba da se zaposle su ucenjene na način što dobiju moj mobilni telefon da se druže sa mnom, koja se dobro druži dobija posao, koja ne, ne dobija posao. Te žene su tužile tu plaćenicu Dragana Đilasa, pa je onda lažno rečeno kako je Mića Jovanović bio na mom rođendanu gde je bilo dosta devojaka, pa je nuđeno ovom, onom, itd, gde je Mića Jovanović to demantovao kasnije iz razloga, da ne ponavljam, to se čulo više puta u medijima i građani Srbije to veoma dobro znaju, sve su to laži. Zatim, laž Sande Rašković Ivić za vreme dok je bila ambasador Srbije u Italiji gde je bila jedna grupa delegacije u Jagodini iz Peskare, da među članovima delegacija je bio neki, odnosno ne neki, nego već počasni konzul Srbije u Italiji gospodin Veraldi, da je njemu nuđeno ne znam da izabere neku devojku koje su igrale bez donjeg veša, a kada je otišao u sobu čekala ga je gola devojka. Gospodin Veraldi je to demantovao preko naše ambasade i preko lista „Vreme“ koje me često napada, a demantovao da to nije tačno i da on moli one da ne uključuju njega u te prljave političke igre. Kasnije je bila prijava da predstavnica Đilasove partije iz Jagodine, odnosno njen sin prijavi da je obijen stan. Ode policija, stan nije obijen, taj momak kaže – nije obijen stan. Pa, znam, ali ti si prijavio. Pa, eto, nije obijen stan, da bi sve vreme dok traje ta, ne poruka, već tekst na društvenim mrežama, govorili – eto, na način na koji se zastrašuju svedoci. Znači, i to je bila laž. Laž je bila i sa onim omutavljenim kriminalcem, koga su omutavili i sakrili mu facu. Zašto? Da kažu da se i on plaši kao i ovih sedam svedoka lažnih koji izmišljaju da neće da odu, da kažu ono što im se desilo. Kada smo skinuli masku i kada smo saznali ko je, on je visoki funkcioner Đilasove partije, ali šest puta hapšen i jednom osuđivan. Ja nisam osporavao kredibilitete tog čoveka, ali to je teška zloupotreba, jer on je izneo niz laži i ništa ne može da argumentovano potvrdi. Poslednja laž je bila da je Marinika Tepić najplaćenija radnica preduzeća Dragana Đilasa, bila u tužilaštvu u Kraljevu, izašla ispred suda laže i kaže – evo, tužiteljka mi je rekla da postoji mogućnost da se ovaj predmet prebaci u Beograd u Tužilaštvo za organizovani kriminal. To objave svi mediji, dva sata posle toga, tužiteljka kaže – nije tačno, nije uopšte bilo reči, jer proces nije ni započeo. Kažu – saslušano je 20 i nešto svedoka. Znate ko su ti svedoci? To su oni koje su naveli ovi lažni svedoci Marinike Tepić da su tu, tada prisustvovali ti ljudi, ta lica, znači od konobara, portira, mojih gostiju koji su bili, oni odlaze i daju izjave, pravdaju se za nešto za šta ne znaju uopšte šta se desilo. To je teška zloupotreba i udar na sve porodice u Srbiji i da čovek može tako da laže, on i ta njegova plaćenica samo da bi stekli političke poene da se sutra kandiduje za predsednika Srbije. Đilas, taj nasilnik u porodici, vi gospođo ministarka, tražim od vas, gospođo Čomić, da reagujete zašto nadležni organi nisu reagovali od 2014. do 2019. godine kada je supruga Dragana Đilasa, Iva Đilas, podnela krivičnu prijavu da je Dragan Đilas pretukao njenog oca i nju ispred maloletne dece. To su tri krivična dela i to bilo u fioci. Znači, postoji prijava sa potpisnikom i sa žrtvom, odnosno žrtvama, nije po službenoj dužnosti reagovao ni jedan naš organ, ni jedna naša institucija. Da bi sad, skoro sam čuo, rekao Dragan Đilas kako je demantovala to njegova supruga. To ne može da se demantuje, može da se nagodi, a zarad dece žena je morala da, ne znam, kaže ovako ili onako, ali to nikada ne zastareva kao genocid, kada neko tuče ženu i tasta ispred maloletne dece. Pa vas molim da se malo zainteresujete za taj slučaj i za ovaj slučaj posebno. Ja vas mnogo cenim, jer vi ste porodična žena, mislim da imate troje dece ili tri ćerke i da se posebno zainteresujete da se ubrza ovaj proces i ove laži koje stalno govore o meni. Kažu, sedam svedoka imamo i oni se plaše. Pa, kako to, sedam svedoka se plaše? To nigde na svetu nisam mogao da čujem i da vidim, ali to je izgovor, jer nikada neće ti svedoci da se pojave, jer ne postoje. Ovaj njihov kriminalac koji sada sadi cveće, odnosno nosi cveće tamo gde je sređen Beograd u pojedinim ulicama, a tu je bilo blato, kako on, eto, hoće da ulepša Beograd, dao izjavu u Beogradu u policiji i ja očekivao da će Marinika Tepić da kaže - evo naš zaštićeni svedok rekao je to, to, to i to. Ćuti, ne govori šta je rekao. Pa, je li je rekao on da je bilo neko ime neke devojke, nekog deteta itd. Znači, sve su slagali. Kako mi možemo da stanemo na put nekim, za mene i za građane koji žive u Srbiji, porodica je osnovni stub i svetinja i smisao života. Ovo je udarac na sve porodice. Pa je udarila na moju saradnicu, direktorku Centra za socijalni rad, kako je njen telefon uzet u policiji a u tom telefonu njene ćerke nage itd. U stvari, uopšte nije telefon moje saradnice, već jedne druge žene koja je navodno rekla da ima sliku gole ćerke moje saradnice i da će to da izbaci na društvene mreže. Istog trenutka moja saradnica Biserka Jakovljević prijavi policiji, policija uhapsi tu ženu i uzme telefon te žene, a ne telefon Biserke Jakovljević, kako kaže ova najplaćenija lažna Marinika Tepić, jer sve što priča sve laže, da je to telefon od moje saradnice. Znači, sve su do sada slagali i sve smo papirološki pogurali. Evo, vi ih pozovite kao ministar da vama kažu diskretno, siguran sam da vi nikom nećete da kažete, koje su to žrtve? Ne postoje. Ja sam porodičan čovek, poštovani građani Srbije, imam tri unuke, da je neko to radio, što oni meni spočitavaju, mojoj unuki, taj danas ne bi više bio na ovom svetu. To je toliko bedno, toliko bedno i tužno da to bude neka propaganda u izbornoj kampanji, kako bi neko, tobože, bio zaštitnik svih žena u Srbiji, a taj najbogatiji čovek, političar na svetu, jer on kada je šetao kao kolovođa studenata neke godine, 1996. godine, govorio - poštovane kolege studenti, idemo da srušimo ovu vlast, kad mi dođemo, živećemo bolje, itd. Gde su ti studenti sada koji su njega podržali? Jedva preživljavaju. Dalje, obilaze, došli u Jagodinu, došao Đilas i ovaj, kako se zove, zbog koga imamo veliki problem, Borko Stefanović. Čekaj, šta ste vi došli u policiju? Jeste li vi advokati, sudije, nego da tu kao neki politički poen dobiju, kao sačekaće ih tamo neka grupa. Niko živi ih nije sačekao, osim tri lica koja imaju policijske dosijee i dve žene, kažu – tražimo prebačaj iz Jagodine. Otišle u Kraljevo. U Kraljevu isto njih desetak, od toga pet automobila sa beogradskim tablicama. Šta ćeš Đilase u Kraljevo? Zašto si otišao u Kraljevo? Šta si ti? Znači, građani Srbije moraju da znaju da je to laž, kao što su sve lagali do sada, pa čak i stavili metu na glavu sinu Aleksandra Vučića, Danilu, kako, eto, on je, ne znam, zauzeo neku tribinu na nekom stadionu, on je vođa navijača itd. Sram vas bilo. Oni su štetočine za Srbiju. Mi nismo ušli u EU zbog te takve opozicije. Zato što su stvarali lažne slike o Srbiji, pa onda Evropski parlament da negativan izveštaj, kažu – blokada medija. Koja blokada medija, svi mediji su im bili otvoreni sada za vreme dok su lagali o meni. Ne samo to, nego od mesta gde su kokoške nosile jaja, preko ostalih lokacija i ministara koje su napadali. Tako da vas molim, gospođo Čomić, ministarka ili ministarko, da se malo zainteresujete više i da uđete u papirologiju, da vidite kako, ko je to radio, zašto, zbog čega i da tražimo da se sudski proces ubrza. Da se ubrza, ne samo za ovaj slučaj, za takve slične slučajeve. Ne može niko danas u 21. veku da tuče ženu, da ucenjuje ženu, da pravi diskriminaciju između žena i muškaraca, ne može. Zakon mora da se razlikuje. Nije to – ukrao mi biciklu ili preorao mi brazdu. Ovo je udar na porodicu, ovo je udar na čovečanstvo, razumete, i da vi na taj način hoćete da dobijete političke poene i da profitirate. Ovaj Zakon o diskriminaciji, vi ste rekli da je veoma važno kako se ponašati prema licima oštećenim u razvoju, da se stvore uslovi za sva ta lica, da i oni imaju posao iako po našem zakonu je predviđeno da se jedan broj invalida u svakom preduzeću na osnovu broja zaposlenih radnika zaposli, da ne postoji diskriminacija između mlade i stare. Na primer, mi u Jagodini 14 godina smo vozili besplatno đake, studente i penzionere. Onda neke institucije iz Beograda, bivši onaj Zaštitnik građana koji je zaštitnik samo za sebe bio i kandidovao se za predsednika Srbije, rekao da je to diskriminacija. Eto, ja kažem dobro, možda smo napravili neku grešku i donesem odluku da se svi voze besplatno u Jagodini, a plaćamo iz budžeta grada. Stari ljudi i najstarija naša populacija, naše majke, deke, bake moraju da budu poštovani, da ne mnogu da čekaju red kada odu u bolnicu ili na pregled, da imaju prioritet, jer oni su došli na pregled zato što su bolesni i mnogo je lakše onima mlađima da čekaju od onih koji su stari. Ja sam ostao da živim na selu kao sin jedinac, umro mi je otac kada sam imao 23 godina, nisam hteo da ostavim majku samu. Danas živimo nas 12 u jednoj porodici. Svi jedemo za istim stolom. Ne može niko da slaže građane Srbije da sam ja radio nešto što mi ovi koji su okruženi kriminalcima, pa čak i ti kriminalci njegovi počeli da mi prete sada na društvenim mrežama. Čekajte, mene će da uplašite? Dođi ti Đilase da mi pretiš. Hajde tebe da vidim, dođi, misliš da sve parama može da se kupi? I da znaju svi ti kriminalci – ko uzima pare od kriminalnih radnji, nikada ih slatko nije potrošio, nikada. Završe u zatvoru. Ne može to dugo da traje. Razumete? Kada se sada vi predstavljate kako se vi borite za rodnu ravnopravnost, za nasilje u porodici, a u svemu ste učestvovali i u svemu ste bili najgori. Ja sam čovek koji sve može da shvati, i politička borba, i da se nešto laže, ali ovakve laži ne mogu da prihvatim i neću nikada prihvatiti. Molim sudske organe, kažu – ukinut je zakon o kleveti. Pa, kaže, ne možeš mu ništa. Zašto taj Dragan Đilas milijarder nije podneo krivičnu prijavu, zašto nije njegova radnica podnela krivičnu prijavu? Zato što znaju da lažu. Za lažnu krivičnu prijavu se ide u zatvor. Ja sam sam otišao u tužilaštvo, zamolio ih da pokrenu postupak da što pre dođemo do istine, a istina je na mojoj strani, a laž na njihovoj. I sada neki mediji govore – eto, saslušano dvadeset i nešto svedoka. Građani Srbije ne znaju, misle da su to svedoci koji su oštećeni. Ti svedoci, pa čak je i rekla – eto, tuži ovaj zaštićeni svedok Palmu zato što mu je otkrio identitet, skinuo mu masku. Pa ko mu dade status zaštićenog svedoka? Milijarder Dragan Đilas i njegova radnica Marinika Tepić. Zna se ko daje status zaštićenog svedoka. Kada se uđe u postupak, pa taj zaštićeni svedok ima neke pouzdane informacije sa materijalnim dokazima i zna se za koja dela. Nisam ništa čuo da govorite o tom slučaju, ali taj slučaj morate da tražite da se ubrza zarad opisa posla i funkcije koju vi predstavljate. Ja vama mnogo verujem, jer znam da ste uvek bili pravedni i da želite da pravda pobedi, a ne laži. Ako ovakve laži i laži koje su oni iznosili u prethodnom vremenskom periodu, da svi oko Vučića su kupovali, otimali lokale, od Franša i ne znam šta i ništa nisu mogli da dokažu, to je ostalo na tome. Zaboravljaju da nekome lepe etiketu, stavljaju mu na leđa i da ga obeleže da je on kao takav, ali, eto, štiti ga institucija itd, kao što sada govore – institucija, treba država, odnosno Vlada da padne. Zašto da padne Vlada? Prvo što je sve to laž. Još ni proces nije započet. Ako i jedna činjenica bude tačna, ja idem da čuvam koze. Slikaću se sa kozama pored Morave. Nikada se više neću baviti javnim poslom. Ali, nije tačno. Sve su slagali. To moj zdrav razum treba da nosi, da primenjujem čojstvo i da kažem – e, većina tih ljudi, odnosno ne većina, imaju neki i lekarska uverenja, to kada se iznese je krivična prijava o kom licu. Molim vas da lice koje je iz Jagodine šalje te, kao navodno laži, ima zdravstveni karton. Pa vas molim i to malo da vidite, jer nije isto kada priča neko ko je, da ne kažem šta i neko ko je obeležen. Ja žalim te ljude koji imaju psihički problem i žao mi je, žao mi ih je, ali nemoj da se lečiš ti na nešto što nije istina i misliš da će na taj način neko tebi da poveruje. I sada moji Jagodinci koji znaju i šta imam za ručak i za doručak kući i znaju kako sam sve postigao u životu, ja sa ekonomskim razvojem npr. od mojih Končarevaca, i kada izađu na izbore, izađe 90%, 3% nevažećih listića, 2% glasaju za neke druge i 93% glasaju ili 94% za mene. Znate šta, oni se plaše, plaše se Jagodinci. Pa neka tu neka njihova medijska kuća ide mikrofonom – jel se plašite, jel se plašite? Od čega se plaše? Čega? Kada uđete u onaj paravan, ko vas vidi za koga glasate? Hajde da vidimo šta su vam dela, ljudi. Idu izbori. Šta su dela? Dela su pare iznete u neke druge države. Ako su to pare zarađene po zakonu ove države, što si ih odneo u neke druge države? Ako si platio porez na te pare, što ne izađeš? On još nijednom nije izašao da kaže, na pitanje poslanika, kolega iz drugih partija, da li on te pare ima ili nema. Cela Srbija sluša i bavi se čovekom koji je imao poderane farmerke 1996. godine, kada je šetao, a danas ne zna šta ima od kapitala. To što oni imaju na tuđa imena itd, pa misle da će, ko zna koliko još ima. Slušajte dalje. U toj prijavi njegova supruga kaže – u odlasku posle, kada je pretukao mene i mog oca, rekao je: „Odrubiću ti glavu“. To su termini ove grupe koja je pravila ćevape u onoj zgradi. Tražim i od vas i od Tužilaštva da preispitaju… (Predsedavajuća: Gospodine Markoviću…) Izvinjavam se, završavam, da preispitaju da li je on imao kontakt sa tom grupom i kakve kontakte je imao i da li su oni radili za njega. Jer to: „Odrubiću ti glavu“, da ti deca slušaju ženi da kažeš, ti si stvarno lud čovek. Zahvaljujem. Želim odgovor od ministarke gospođe Čomić.
Zahvaljujem, gospodine Markoviću. Reč ima ministarka Gordana Čomić. Izvolite.
U pravu ste da nisam o vašem slučaju govorila ni javno, ni ikako, niti ću, jer je to vladavina prava. Dakle, van mojih nadležnosti, kao članice Vlade, je bilo koji postupak koji je istražni, policijski, tužilački, svejedno, a pogotovo sudski. Etički kodeks Vlade Republike Srbije zabranjuje svim članovima Vlade da javno komentarišu sudske, istražne i policijske postupke, i to je dobro, i ja se toga držim. Tako da, ni u slučajevima kada su presude donete nemam nameru da kršim Etički kodeks i da komentarišem presude. To je temeljenje nezavisnosti pravosuđa, to je čitanje onoga za šta ste nadležni i primenjivanje onoga za šta ste nadležni i to je jedini način da svi zajedno razumemo šta se sme, a šta se ne sme. Ako smatramo da neka od odredbi koja obavezuje članice Vlade ili članove Vlade nije dobra, onda je na Vladi da to menja, ako je akt iz njene nadležnosti, ili je na vama da menjate, recimo, Zakon o javnom informisanju i elektronskim medijima, gde u članu 8. jasno stoji šta sme, a šta ne sme izabrano, imenovano i postavljeno lice, kada se radi o kritikama javnim na njegov ili njen račun. Mora ćutke da trpi. Znate, ne može oba. Ne možemo i na rečima da se zalažemo za vladavinu prava i da sebi dozvoljavamo da mi ne možemo da izdržimo, pa je kršenje vladavine prava dobro kada mi to radimo. Nikad nije dobro. Ali sam vam zahvalna za jedan drugi deo vašeg izlaganja koji se tiče starijih. U ovoj istoj Skupštini je pre neki dan Poverenica za ravnopravnost predstavila istraživanje, Poseban izveštaj o diskriminaciji starijih građana. To je istraživanje koje iz svoje nadležnosti vrlo preporučujem svima u Narodnoj skupštini na detaljno čitanje, jer se radi o ljudima našeg društva i o njihovim odgovorima koje ne možete nigde drugde da nađete, sem u ovom izveštaju o diskriminaciji starijih građana. Jedan od delova i Zakona o diskriminaciji podrazumeva zabranu diskriminacije na osnovu uzrasta starijih osoba, a zajednička želja ja mislim i Poverenice za ravnopravnost čija je institucija zajedno sa UNFP pripremila ovaj izveštaj i moja lična je da će Narodna skupština preuzeti lidersku poziciju u tome kako da se okruni, smanji postojeća diskriminacija prema starijim ljudima. Na predstavljanju izveštaja ja sam podelila svoj lični doživljaj kada sam pre nepune tri godine srela svog druga, dobrog druga iz detinjstva i on i ja smo "bejbi bung" generacija, dakle u godinama kada većina nas više nema roditelje, nažalost. I ja sam znala da je njegova majka živa i pitala sam kako ti je mama, on kaže - u domu je. Ja kažem - ne pitam ja tebe gde ti je mama, nego pitam kako je? On kaže - tamo je. To je za mene doživljaj koji me je ponukao da tražim istraživanja o tome kako žive stariji ljudi, pa da dođem do podataka da u Srbiji ima 560 hiljada udovica, iznad 65 godine, da ima 170 hiljada udovaca, da ti ljudi žive sami i da osim zdravstvene nege dostupnosti elementarnim prihodima, da im treba ljudskosti, da im treba razgovora, da im treba svih nas koji će na ovakvim mestima, kao što je Narodna skupština kazati - vidimo vas. To su preporuke Poverenice za ravnopravnost iz ovog izveštaja. Zaista sam zahvalna što ste spomenuli diskriminaciju prema starijim građanima zbog toga što je i dijalog o izmenama i dopunama ovog zakona, ja mislim dobar povod da i stanje stvari kada su stariji građani u Srbiji u pitanju, menjamo na bolje. Ne može to niko da uradi osim Narodne skupštine, koja će nama u Vladi dati zadatke kako, da li da donesemo strategiju, za starije osobe, da li da razgovaramo o promenjenim institutima na lokalnom nivou? Šta da radimo da bi se ljudi osetili bolje iako žive sami, iako su u poznoj starosti? Zato što bi starenje trebalo da je privilegija i da uživaju u godinama koje su pred njima i koje su sada za njihovog života. Tako da, to vam je moj odgovor. Znam da vam se prvi deo odgovora ne dopada, ali nismo mi ovde da se bilo kome dopadnemo, mi smo ovde da dosledno primenjujemo vladavinu prava i da radimo onako kako piše. Čim neko se dogovori i promeni, eto mene sa svim mogućim opaskama i o vašem slučaju, i o drugim slučajevima u Srbiji, a onoliko koliko se nas dvoje znamo, znate da sam tu vrlo maštovita, ali je iznad toga moja obaveza etičkom kodeksu i nadležnostima članica Vlade Republike Srbije.
Zahvaljujem. Replika, Dragan Marković Palma.
Hvala vam na odgovoru. Samo da vam kažem, gospođo ministarka, da proces sudski ne postoji. I ja sam podneo krivične prijave protiv lažova, protiv njih, a ne oni protiv mene. I oni su hteli da to stoji u vazduhu i da visi i da se plaše svedoci navodno i da nikada ne odu u Tužilaštvo i u policiju. To je jedno. Drugo, postoji krivična prijava za Dragana Đilasa, želim taj odgovor, gde je njegova supruga dala policiji 2014. godine, da je tukao tasta i gospođu Ivu Đilas ispred maloletne dece, naneo telesne povrede tastu, gde ima lekarsko uverenje i pretio supruzi da će da joj odrubi glavu. Zašto? Evo, pitam vas, postoji prijava, da li ćete nešto preduzeti na osnovu te prijave koja je stajala toliko dugo, a nisu po službenoj dužnosti sproveli proces institucije tadašnje i današnje protiv Dragana Đilasa? Postoji prijava svojeručno potpisana Ive Đilas i ta prijava postoji. Protiv mene, je samo laž i rekla - kazala, da mi vrate što sam pitao Đilasa, da li je istina da si zaradio tolike pare, ako je pošteno što si odneo u neke druge države i da li si platio porez državi Srbiji? Odmah od sutra je krenuo taj lažni prljavi napad na mene. Molim vas, odgovorite mi vezano za prijavu supruge Dragana Đilasa, Ive Đilas da li ćete vi preduzeti nešto ili da vidite zašto nije pokrenut postupak protiv nasilnika siledžije u porodici Dragana Đilasa?
Ministarka, Gordana Čomić ima reč.
Zahvaljujem. Naš nesporazum je banalan, ali dubok. Dakle, dosledno i do poslednjeg slova i svojih nadležnosti ja ću svoje nadležnosti primenjivati, kao što i vi primenjujete svoje nadležnosti kao narodni poslanik. Dobra vest za vas je što sam ja članica Vlade, a ne predsedavajući sednici Skupštine. To je dobra vest. Dakle, sa obavezom da vam odgovorim na svako pitanje, ja vam uvek stojim na raspolaganju. Sa ponudom da i za jotu prekoračim opisane mi nadležnosti, kao članice Vlade, ne stojim nikome na raspolaganju niti ću ikada. To što je vladavina prava, to je nešto u šta ja duboko verujem, kao što duboko verujem, kada bi svako u Srbiji pročitao zašta je nadležan, pa ponovio to, prepričao svojim rečima, pa onda dosledno radio ono zašta je nadležan, Srbija bi bila mnogo prijatnije mesto za život mnogima od nas. To je ono što ćemo zajedno da radimo i zakonima koji su pred nama.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Dragan D. Marković Palma.
Ako mi dozvolite, za ovaj lažni slučaj o meni ste znali i čuli. Da li ste znali za stvarni slučaj za prijavu Ive Đilas, da je Đilas pretukao nju i njenog oca ispred maloletne dece sa telesnim povredama i sa pretnjom - odrubiću ti glavu. Samo mi odgovorite da li ste znali ili niste, ja se ništa ne ljutim na vas. Vi kao resorni ministar imate pravo da kažete šta hoćete, moje je da procenim ono što smatram da, ne da sam ja u pravu, već da oni drugi koji lažu sve vreme nemaju nijedan dokaz.
Izvolite.
Ako mislite da će me mrzeti da ponovim, onda pogrešno procenjujete, ne postoji način da se i za jotu pomerim iz nadležnosti koje su mi date kao članici Vlade Republike Srbije. Nemam nadležnosti za poslove članova Vlade koji vode druga ministarstva niti bih ikada učestvovala u, kako da vam kažem, ispitivanju drugih članova Vlade o tome šta rade. Biti član Vlade podrazumeva da nosite ličnu odgovornost i da sa smatrate da imate integritet za obavljanje poslova iz plana koji ste kao članica Vlade ponudili Skupštini, a Skupština odobrila. Sve drugo je na volju narodnim poslanicima i ja sam vam na raspolaganju da se na mene ljutite, na raspolaganju sam vam da tražite da ne obavljam više funkciju članice Vlade. Ja sam vama na raspolaganju ne zato što se vi meni sviđate ili ne sviđate i ne zato što ja to biram nego zato što to piše u Ustavu Republike Srbije i u Zakonu o Narodnoj skupštini i u Zakonu o Vladi. Dakle, dužna sam vam odgovore. Ja vam odgovore dajem uz obrazloženje da nijedan moj odgovor nikada neće biti takav da će nauditi onome što propisi kažu da je moja nadležnost, što propisi kažu šta smem, a šta ne smem. Kad se jednom završi obavljanje javnih poslova onda možemo kako god nam volja, jer nismo na javnim funkcijama i ne obavezuju nas ni kodeksi, ni zakoni, ni propisi koji definišu rad Vlade i rad Skupštine. To ću ponoviti onoliko puta koliko će vam biti dosadno. Ne sumnjam da vam je već sad dosadno, ali ne postoji ništa što bilo ko u Narodnoj skupštini, bilo ko u medijima, bilo ko u bilo kojoj političkoj partiji, bilo ko u bilo kojoj instituciji može da kaže i da ja ne odolim, da oćutim ako bi moja reč bila u suprotnosti sa onim što me opisuje kao obavezu kao članice Vlade, ne postoji, nikad nije postojalo i nikad neće. Čerčil je rekao – u politici treba znati ćutati, onda imate šanse i da trajete. Znate, ćutati je drugo ime za vladavinu prava. Volela bih kad bi mnogi ljudi bili svesni koliko bi to bilo dobro za Srbiju, ali nisam u poziciji da ikome dajem netraženi savet. Tako da, možete me pitati opet, ja ću opet odgovoriti isto, dokle god me ne izbacite iz ove sale zato što sam dosadna sa vladavinom prava.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković Palma. Izvolite.
Čuli ste danas, ali taj odgovor mi ovakav… Vi u centru Novog Sada, dolazi stranac, prvi put ulazi u Srbiju, ulazi u Novi Sad i kaže – izvinite, da li je ovo Novi Sad? Vi kažete – znate šta, nije to moj region. Moramo da pitamo Igora. Pošto on trenutno nije tu, moj region to nije i ne bih htela da se mešam u njegov region. Hvala vam puno na odgovoru. Sve mi je jasno, što bi moja baba rekla – kao sunce koje je veštačko nad ovim krovom. Hvala.
Hvala. Reč ima Gordana Čomić. Replika. Izvolite.
Slobodno pitajte Igora. Igor zna.
Zahvaljujem. Nastavljamo dalje, ali pre toga kolege koje smatraju da ja kršim Poslovnik tako što dajem pravo na repliku narodnom poslaniku ili ministarki neka koriste Poslovnik i neka ukažu na to. Nastavljamo dalje. Reč ima narodni poslanik dr Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća. Poštovani gosti, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, žao mi je što danas imamo objedinjenu raspravu o četiri veoma važna zakona, tako da će teško svaki od ovih zakona dobiti onoliko koliko zaslužuje u našoj diskusiji. No, obzirom da nemamo ništa sporno, baš u našim stavovima, po pitanju Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, kao i Zakona o Sremskim Karlovcima, koje ćemo bezuslovno podržati, ja ću svakako dati prednost u svojoj diskusiji Zakonu o rodnoj ravnopravnosti i Zakonu o zabrani diskriminacije. Naime, ovo su dva veoma važna zakona, što se jasno vidi iz samih imena, odnosno pojmova kojima su ovi zakoni u naslovima označeni i zato je ovo prilika da se malo dublje pozabavimo ovom materijom. Društvo koje uspe da se suprotstavi diskriminaciji, koje uspe da bilo kroz aspekt zakonodavstva i primene zakona ili kroz aspekt celokupne kulture suzbije diskriminaciju je napredno društvo, društvo koje zaslužuje svaku pohvalu. Isto tako, i kada je u pitanju ravnopravnost, jedna od tekovina koja nikako ne može biti sporna, i zato bih voleo da u ovoj diskusiji, a nadam se i u diskusiji drugih poslanika vrlo jasno iznesemo svoje stavove i o detaljima i o celini. Dakle, radi se o jednoj delikatnoj materiji, o materiji o kojoj se nije moguće izjašnjavati crno-belo, nije moguće kazati – ja sam za ovo potpuno, kao ni – ja nisam za ovo potpuno, zato što bi „nisam za ovo“ značilo da nisam za vrednosti koje spadaju u univerzalne, koje se ne mogu nikako sporiti, ali ono što nas dodatno obavezuje da budemo pažljiviji u analizi ovih zakona, odnosno novih predloženih rešenja po pitanju ova dva zakona jeste činjenica da ukoliko imamo jedan zakon i predloge vezane za taj zakon koji su veoma kvalitetni predlozi i koji imaju i dobru i pozitivnu intenciju i koji imaju i dobre formulacije i dobra su rešenja, a sa druge strane u okviru tih rešenja, odnosno tih zakona nam promakne nešto što nije dobro ili što je loše mi ćemo u budućnosti imati uglavnom posmatranje tih zakona u znaku onoga što je loše, pa makar ono bilo malo. Zato ćemo zaseniti sve ono što je dobro u tim zakonima. Zato, dakle, podržavam pažnju koja se daje i sa pozicije ministarstva. Želim da istaknem da nemam nikakvu sumnju da je ministarka Čomić sa svojim saradnicima uložila značajan trud, čak neću ni na koji način da posumnjam u nameru. Znam da je tu i dobra namera i izuzetno veliki trud u traženju najboljih rešenja, pogotovo i sve ovo što smo čulo, da kažem, od hronologije ili istorijata pokušaja donošenja ovih zakona zapravo sve to potvrđuje, ali i sve to ukazuje da se radi o jednom veoma klizavom terenu za koga se opet ne možemo i nakon svega i nakon tolikog truda i nakon svih dobrih namera složiti da kažemo – sad je gotovo, sve je ovo odlično. Da, mnogo toga je odlično. Da, želim da potvrdim ovde odlučnost narodnih poslanika Stranke pravde i pomirenja u beskompromisnoj borbi kada je u pitanju diskriminacija, kada je u pitanju nasilje, nasilje nad ženama, nasilje nad drugim ugroženim kategorijama. Dakle, tu ne može biti nikakvog spora, ali ono što ne želimo da prihvatimo jeste da nam se uskrati mogućnost kritičkog stava prema onim delovima ili onim detaljima za koje smatramo da nisu dobri, da su loši ili za koje držimo da mogu mnogo bolje. Čuli smo i u uvodnim izlaganjima, ali isto tako i od stane predstavnika pojedinih odbora i formulacije direktiva, direktiva iz Brisela, iako jeste to prilično oštro, ali tako tamo piše da je u pitanju direktiva. Neka je direktiva, ali sadržaj te direktive glasi, parafraziram – osigurati jednake mogućnosti. Dakle, to je princip oko koga ćemo se sigurno svi ovde složiti. Kada govorimo o pravu i pojmu ravnopravnosti, potpuno se slažem da ono što treba da bude naša težnja i na koncu i nekih zakonski okvir s kojim ćemo to zaštititi jeste pitanje jednakih mogućnosti i to jeste pravo, to jeste intencija prava uopšteno i trebalo bi biti intencija zakona i to bi trebalo da bude intencija samog pojma i samog principa ravnopravnosti. Međutim, ono što jeste za nas narodne poslanike Stranka pravde i pomirenja sporno jeste pitanje granice između ravnopravnosti i ravnoobaveznosti gde je granica između jednakih mogućnosti i granica između nametanja određenog obrasca, pre svega pravno i zakonski, ali sa vrlo jasnim implikacijama na druge sfere našeg života, i kulturološki, i etički i svaki drugi. Dakle, to je ono što je za mene sporno i to je ono čemu smo morali malo više posvetiti pažnju, iako je kao što smo čuli kroz javne rasprave i brojne druge aspekte aktivnosti posvećivano pažnje, međutim, to je pitanje koje je sporno, koje je delikatno, kome moramo pristupiti sa više aspekata. Dakle, ova dva zakona, opet se ograđujem i podvlačim, sa mnogo dobrim rešim rešenjima, ali poseduju određene delikatnosti koje za nas jesu sporne. Čuli smo obrazloženja i žao mi je što nisam do kraja zadovoljan, razlika između polnosti i rodnosti. Dakle, voleo sam da je bilo obrazloženje temeljitije, pogotovo po pitanju definicije roda. Ovde imamo u zakonu igru sa pola na roda, a pogotovo kada uzmemo u obzir i ustavnu kategoriju, ne znam kako je to Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo tek tako prešao preko toga, jer u Ustavu nemamo kategoriju roda i rodne ravnopravnosti, u Ustavu imamo kategoriju polne ravnopravnosti. U redu, ako se saglasimo da trebamo potencirati pitanje rodne ravnopravnosti, hajde onda da menjamo Ustav, hajde da i tu obezbedimo osnov, i ako je pitanje kako ćemo i da li ćemo se oko toga saglasiti, dakle, pitanje roda i rodnog identiteta, vi znate, pogotovo sa adrese iz Brisela sa koje nam to dolazi, vi znate koliko je to pitanje delikatno i koliko to pitanje i tamo nije rešeno. Mi sad već imao da je broj rodnih identiteta po toj teoriji prešao stotinu, dakle imamo sada već pobrojano preko stotinu rodnih identiteta. Sada, pored toga da li je to za nas etički, ideološki, kulturološki prihvatljivo, ali hajdemo sada pogledati neki tehnički i praktični aspekt zakona pošto se bavimo i diskriminacijom i bavimo se rodnom ravnopravnošću. Šta će se desiti ako bi se ovaj zakon usvojio u ovoj formi? Šta će se desiti sa refleksijama, recimo, određenih zakonskih odredbi koje su diskriminacijske prirode ili se mogu tako tumačiti, ukoliko mi sutra u našem diskursu ovde, političkom, bilo kom drugom, ne nabrojimo svih stotinu rodnih identiteta, već koristimo neke formulacije, pa samo pomenemo neke rodne identitete i onda kažemo i svi rodni identiteti? Znači, mi ćemo samim tim, zapravo određene o rodnoj diskriminaciji će imati implikaciju i na nas. Dakle, mi ulazimo u jedno polje koje naučno sporno. Postoji naučna teorija, ali samo teorija, čak hipoteza, ali, evo, da je priznamo kao teoriju o rodnim identitetima, ali ona nije aksioma, ona nije naučna istina. Ona nije nešto što se može prihvatiti i nametnuti zakonom. Dakle, to nije održivo ni naučno, to nije održivo ni pravno. Prema tome, ovo su stvari koje nas teraju da prosto zastanemo, da zastanemo po pitanju rodnosti, da ne možemo, pre svega, zbog spornosti, odnosno nedostatka utemeljenja u Ustavu. Dakle, mi nemamo u Ustavu rodnu ravnopravno, imamo polnu ravnopravnost, a sada tako neosnovano, bez obrazloženja, prelazimo na rodnu ravnopravnost i već koristimo to kao jednu uspostavljenu ili potpuno normalnu kategoriju. Znači, nemam nikakav problem da podržim svim svojim kapaciteta polnu ravnopravnost, ravnopravnost polova u pogledu jednakih mogućnosti. Dakle, tu smo potpuno na čistome, ali pitanje rodne ravnopravnosti u konfuziji definicije rodnih identiteta je veliki problem, verujte. Ulazimo u nešto što je i etički i kulturološki i pravno i logički sporno i problematično. Drugo, svako društvo svoj kvalitet odnosa, svoj etički kvalitet dokazuje na odnosu prema slabijima. Dakle, da biste ponudili dodatne mere zaštite, vi nekog tretirate slabijeg. Imate decu, imate stare, imamo osobe sa posebnim potrebama, itd. Znači, to je potpuno nesporno, ali šta je sporno? Sporno je, i znam da ću sigurno za ovo biti napadan, da li su žene slabiji pol? Ako kažete da jesu, imamo problem, već kršimo Zakon o diskriminaciji, a ako nisu, zašto im nudimo dodatnu zaštitu? Dakle, to je problem koji nije samo retoričke prirode, to je problem suštinske prirode, jer dodatna zaštita se samo nudi onima koji su slabiji. Oni koji nisu slabiji, njima se nudi opšta zaštita, kao što se nudi svim građanima ove zemlje, koja već postoji u određenim zakonima itd. Dakle, prosto, otvaram ono što su konfliktna pitanja preko kojih ne možemo proći tek tako površno, već sa kojima se ovde kao narodni poslanici moramo suočiti i na kraju usaglasiti ili to sve odbaciti. Drugo, pitanje ravnopravnosti - da, u jednakim šansama, ali u pitanju nametanja, nametanje, recimo, kada je u pitanju zapošljavanje? Slažem se potpuno, ako konstatujemo da je to slabiji pol, ugrožen je, hajmo afirmativnu akciju, podržali smo tada, znate i sami, nesporno i 40% u Skupštini, nemamo problem sa tim, ali imamo problem sa onim temama ili poljima gde se prepliću neki drugi standardi koji nisu samo pravne prirode, koji nisu samo simbolično-etičke prirode, koji nisu samo pitanje zaštite, kao što je sektor privrede. Znači, vi namećete u sektoru privrede, recimo, obavezu zapošljavanja sa određenim brojkama i da time u drugi plan Šta je onda sa pitanjem, recimo, teških poslova? Šta ćemo sa ravnopravnošću, recimo, u rudnicima, u poljoprivredi, gde se radi po učinku, gde se plaćaju ljudi po učinku - toliko lopata, toliko kolica, toliko, ne znam čega, vagona, ovoga, onoga? Dakle, ulazimo u jedan problem - nedorečeni. To je pitanje sa kojim se moramo temeljitije pozabaviti. Drugo, pitanje ulaska zadiranja u aspekt obrazovanja, pogotovo formulacija formiranje svesti, unapređenja svesti, itd. Ipak mi sve to miriše na jednu ideologizaciju koja nije dobra. Razumem da ovo što dobijemo iz Brisela nisu temelji EU. U temeljima aktivne EU ovo nije postojalo, ovo je naknadno isforsirano u Briselu pod uticajem ekstremno ideoloških faktora koji se bore za ovu ideologiju. To je u pitanju jedna ideologija. Ne sporim njihovo pravo na ideologiju, ali, dame i gospodo, smisao Unije jeste susret različitih. Evropska unija je zamišljena kao susret ili zajednica različitih nacija, naroda i država. Čak razumem da smo komotniji po pitanju privrednih pitanja, ekonomskih pitanja, organizaciono-administrativnih itd. ali ova pitanja koja zadiru u dubinu našeg identiteta, ljudskog, kolektivnog, verskog, kulturološkog, etičkog, pa, verujte, ukoliko mi to prihvatimo tek onako zato što je došao iz Brisela, po direktivi, iako sam direktivu drugačije razumeo, zato što, ne znam, nam se sugeriše politički na ovaj ili onaj način, verujte, ja ne znam čime ćemo se mi to posle baviti? Izvinite, zbog čega je to onda unija? To nije unija, to je jedna monolitna zajednica. Španija, jedna ozbiljna zemlja, članica EU, je zapretila da će izaći iz EU ukoliko joj zabrane koride kao deo njihove tradicije sportske itd, da budem slikovit. Dakle, oni prete takvim potezom da zaštite volove, bikove. Čekajte, a šta smo mi spremni da uradimo da zaštitimo i na koncu porodice, molim vas? Da, porodice. Da, naše etičke i duhovne vrednosti, naše balkanske, muslimanske, hrišćanske i druge vrednosti. Dakle, ono što je moja intencija ovde jeste da se odvoji žito od kukolja, da ono malo što ne valja i ono nešto što ne valja u ovim ponuđenim zakonskim rešenjima sklonimo i popravimo, da bi ono puno onog što valja, što je cilj u pogledu zaštite od diskriminacije, u pogledu stvarne ravnopravnosti, jednakih šansi, pogotovo zaštite od nasilja, da bi ono imalo pravi svoj sjaj. Zato, bez obzira što smo više puta imali rezervu, hajmo imati ponovo ne sa ciljem da odbacimo, nego sa ciljem da popravimo, sa ciljem da popravimo. Nemojte, molim vas. Ja razumem, vi narodni poslanici, svi mi imamo partije, imamo svoje šefove, poslaničke klubove, imamo direktive i tako dalje, ali kada su u pitanju neka druga, da kažem, plića pitanja koja ne zadiru ovoliko u ljudsku etiku, kulturu, u samobitno, u sve ono što jesmo, hajmo zato, nema problema kako ćemo glasati, hajmo, glasamo, a ovo sada sada se koristi, došlo je iz EU, došlo s nekog vrha, došlo odnekle, predložila Vlada. U redu je, ali mi ako ne naučimo ovde da možemo i Vladi nešto odbiti, izvinite, zašto smo mi Narodna skupština? Hajdemo onda doneti zakon i Ustav da Vlada usvaja zakone ako moramo baš sve prihvatiti što iz Vlade donosi. Ovo je prekrupno pitanje. Ovo su preduboka pitanja. Znajte, u budućnosti, u istoriji neće biti da vam je naredila EU ili stranka, nego će biti da ste vi narodni poslanici to izglasali. Zato kada stišćete taster i podižete ruke vi snosite odgovornost. Ovo je sve kuhinja u pripremi. Mi smo ti koji verificiramo. Sutra kada se počnu primenjivati neke stvari, pa kada budete videli kako se to odražava na vašu porodicu, sa kojim obrazom izlazite pred kćerku ili sina, sa kojim ovo, sa kojim ono, niko vam neće reći nametnula Unija ili stranka, nego će vam reći – ne, gospodo, vi ste bili slobodni narodni poslanici, građani da to izglasate ili ne glasate. Zato vas molim, imajte to u vidu. Ima još jako puno primedbi za koje neću imati dovoljno vremena, ali recimo pitanje, ja sam to nazvao „crne knjige“, upisivanja, zapisivanja nekog ko se izjasnio nekom ko je napravio neku verbalnu grešku, verbalni delikt, vraćamo i onda se tamo formira neka knjiga, koju sam ja nazvao crnom knjigom, u koju ćete biti upisani bez mogućnosti da ikada budete ispisani. Vama će tamo da stoji u vašem dosijeu da ste vi, ne znam, nekad izgovorili neku formulaciju koja je sporna po pitanjima koje tretira ovaj zakon, a potom isto tako proširenje u oblasti Povereniku za ravnopravnost. Podržali smo i postojanje Poverenika i njegov rad i sve ostalo, ali davanje određenih sudskih ovlasti Povereniku, to je jako problematično. Gde je sud? Gde su tužilaštva? Ako će nas neko kažnjavati, nas, bilo koga, građane, dakle, tako neposredno kao što to čini u ovom slučaju Poverenik, a potom i pitanje pritužbi, tužbi ili žalbi, davanje mogućnosti da se određene nevladine organizacije, dakle da one budu te koje će tužiti za eventualnu diskriminaciju ili nepoštovanje rodne ravnopravnosti itd, bez toga da tuži onaj ko se oseća prozvanim je takođe jedan novi program, uvodimo neku vrstu doktrinarne inspekcije koja će po svojoj proceni takve ljude targetirati, tužiti itd. Ovo su stvari koje su veoma osetljive i veoma duboke i zato bi morali da mnogo temeljitije njime priđemo. S obzirom na sve ove primedbe, kao i mnoge druge koje, evo, nisam ovde stigao da ih izložim, ali ja mislim da nećemo uspeti, iako sam video da imamo solidan broj amandmana, nećemo uspeti da ove zakone popravimo sa ovim amandmanima, već predlažem da se ovi zakoni ne izglasaju, da ih vratimo Vladi, da uradimo nova rešenja i da, koliko god vremena izgubimo, možemo svetla i čista obraza mi, narodni poslanici, podići ruku, glasati za ove zakone i ne stideti se sutra što smo to učinili. Ako to ne uradimo, mislim da ćemo prihvatiti nešto samo zato što se od nas traži, zato što to ne možemo više da odbijamo. Previše je ovo važno da bi ga na taj način prihvatili i da bi na taj način ove zakone izglasali. Ja imam poverenja, ili možda nadu, ako ne i poverenja toliko i uverenja, ali nadu da mi ovde imamo dovoljno narodnih poslanika samomislećih, ali ne mislim da i na vrhu najveće vladajuće stranke postoji ta odlučnost da se po svaku cenu i preko kolena ovakvi zakoni usvajaju, već da postoji uverenje da moramo napraviti iskorake i po pitanju diskriminacije i po pitanju polne ravnopravnosti i po pitanju zaštite slabijih kategorija od nasilja, to je nesporno i mislim da tu nemamo nikakvu dilemu, ali da, isto tako, ovo moramo očistiti od nečega što može da nam bude virus koji ima implikacije za dalje. Dakle, Zakon o rodnoj ravnopravnosti je temelj, temeljni akt, ideološki temelj za donošenje zakona o istopolnim zajednicama. I zapravo je prerano podignuta galama, ako tako mogu kazati, o tom zakonu, da bi mi sada kazali – e, taj je odgođen, sad ćemo ovaj da usvojimo. Molim vas, to je isti paket. Zato treba očistiti zakone od starih ideologija, od ideologija koje nisu svojstvene našoj duhovnosti, našoj etici i našoj kulturi. Zato vas pozivam da zaista po svojoj savesti, po svojoj ontološkoj suštini, onoj ljudskosti, evo i čojstvu, oko koga ćemo se saglasiti ali ga u ovom slučaju koristimo na različite načine, postupimo i zapravo odgovorno odbacimo ove zakone ovaj put, da ih popravimo, doradimo, pa da ih onda u punom raspoloženju i ubeđenju usvojimo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Vaša je volja i da svojom odlukom skinete Predlog zakona sa dnevnog reda, samo vam treba 126 u sali i 60 i nekoliko, vaša je volja i da se unutar koalicije dogovorite da Vlada povuče zakon, vaša je volja i da pojedinačno kao svaki narodni poslanik ne glasate ili glasate zakon. Tako da, nisam ja adresa za ono što je vaša ideja o zakonu, nego ste vi. Ja sam vam na raspolaganju u svakom od tih slučajeva, kao što sam vam na raspolaganju i sada, kada je Vlada uputila Predlog zakona Skupštini i o radnoj ravnopravnosti i izmene i dopune Zakona o diskriminaciji, a vi prihvatili da bude na dnevnom redu. Tako da bi to bio moj prvi komentar na vaše izlaganje, mešate postupke i sadržaj, proceduru i temu. To nikad nije dobro mešati, pogotovo ne sa ljudima koji znaju razliku. Dakle, ja se u proceduru oko toga šta će biti sa zakonom niti smem mešati, niti ću, to je vaša volja, tako piše u Ustavu, tako piše u Zakonu o Narodnoj skupštini, tako piše u Zakonu o Vladi i meni važnije od svega – to je nešto u šta ja duboko verujem, u to da sam podvrgnuta vašoj volji da za neke zakone glasate ili ne. Procedura je kultura i ona je na strani Narodne skupštine. O sadržaju i o vašim opaskama šta je zbunjujuće, šta je opasno, šta je ideologija, slutim na koju od ideologija mislite, ali nisam sigurna, a potpuno sam sigurna da niste čovek koji nema hrabrosti da izgovori reč „feminizam“, jer ste hrabar i mudar čovek. Tako da nije to. Onda je neka druga ideologija, ali koja god da je ideologija, vaše je pravo da smatrate da sve odredbe zakona idu pod paskom i plaštom jedne ideologije. Ako mislite na ljudska prava, onda ste u pravu. I jedan i drugi zakon su zakoni iz kulture ljudskih prava. U jednom slučaju ženskih prava, na početku, sada prava na ravnopravnost žena i muškaraca, u drugom slučaju na ljudska prava svih onih sa nekim od ličnih svojstava kojim su bili meta bilo kome u društvu da ih omalovažava, vređa, ponižava, muči, da ih tretira tako kao da nisu ljudska bića. Dakle, to jeste ideologija ljudskih prava. Ako vi smatrate da Srbija treba da odustane od kulture ljudskih prava, tu se vi i ja jako nećemo složiti. Jer, mislim da je Srbija prirodno sklona zaštiti ljudskih prava, slobodama i demokratiji kao sistemu koji garantuje ljudska prava svima. Šta je pol a šta je rod i šta je polna ravnopravnost a šta je rodna ravnopravnost? Ako bih zaista htela da budem iskrena sa vama o tome šta je polna ravnopravnost, morala bih da upotrebim jezik i izraze koji su zabranjeni Poslovnikom Narodne skupštine, tako da to ne mogu da uradim. Ali, pol je biološka kategorija. Pol je lično svojstvo. Pol ne birate, pol vam se daje kao „iks iks“ ili „iks ipsilon“, po igri slučaja kako majka priroda uređuje prirodnu kvotu polova na planeti zemlji na približno 50:50 procenata, sa malom prednošću u odnosu na one bebe koje se rode, koje su ženskog pola i koje su devojčice. Pol je nešto što može biti osnov za diskriminaciju, jer lično svojstvo, kao što je to boja kože, kao što je to bilo koje telesno, lično svojstvo, vidljivo ili nevidljivo drugima u društvu, kao što je to etnička pripadnost, kao što je verska ili religijska pripadnost, kao što je seksualna orijentacija, dakle, kao što je bilo koja od naših ličnih svojstava koje imamo ne svojom zaslugom, ne svojim izborom, nego slučajnošću da budemo rođeni baš kao takvo ljudsko biće, sa nekim ličnim svojstvima. Kada bilo ko u društvu koristi vaše lično svojstvo da bi vam naudilo, da bi vas diskriminisalo, da bi vas omalovažavalo, onda je to proces koji se zove diskriminacija. Diskriminacija nije ni neminovna, ni neizbežna. Diskriminacija je odluka društva. Naše društvo odlučuje i o drugoj društvenoj kategoriji – rod. Društvena kategorija kojom društvo kaže šta je za ženu poželjno kao uloga, to je rodna uloga, šta je za muškarca poželjno kao uloga, rodna uloga muškarca u društvu koje kaže - tako volimo da budu uloge žena i muškaraca. Kako je društvo odlučilo da nešto bude rodna uloga, tako društvo može da odluči i drugačije. Daću vam primere dostupne svima. Ja sam „bejbi bum“ generacija, pripadam prvoj generaciji žena ikad rođene na planeti Zemlji koje se samo rodilo i imalo je prava – pravo da idem u školu, pravo da imam imovinu, pravo da se udam, pravo da se ne udam, pravo da se oblačim kako ja hoću, pravo da putujem sama, pravo da imam bankovni račun, pravo da osnujem firmu, pravo da imam nekretninu, pravo da nasleđujem, pravo da živim kako ja hoću. Ja sam prva generacija žena koja se samo rodila. Ja ničim nisam zaslužila ta prava. Inače je važno tu da dodam da se ljudska prava ne zaslužuju. Ona se imaju i postoje institucije koje su dužne da o primeni i zaštiti ljudskih prava brinu. Ne možete zaslužiti neko ljudsko pravo. Ne može vam to niko obezbediti ičim, osim tim što ste rođeni kao ljudsko biće. Dakle, moja generacija, bejbi bumeri, je prva generacija žena koja je rođena i imala je pravo da bude smatrana ljudskim bićem. Moja baba, koja je samo 67 godina starija od mene, nije imala ni jedno od tih prava. Da ste znali moju babu, znali bi i da njoj to baš nije nedostajalo u životu, ali to je lični integritet, jer je to žena od koje sam ja naučila sve o feminizmu ili mi rekla – ne daj na se, raspala se. Ona nije mogla da ide u školu, ona nije mogla da bira za koga će da se uda. Istina, moja baba je birala, hteli su za jednog, ona rekla – ne, i tako su živeli srećno 70 i nešto godina. Nije mogla da ima imovinu, nije mogla da putuje sama, nije mogla ništa bez nečije dozvole. To je rod. Društvo je reklo da je život moje babe dobar, a moja baba rekla – nije mi dobar. Njenim savremenicama s početka 20 veka je takođe bilo namenjeno da nemaju ništa od prava, koji su rod, društvo je kazalo - žene su glupe da glasaju. Od kuda žene mogu da glasaju? Onda kažu – vidi, one se pojavile, pa protestvuju i hoće pravo glasa. Vešaj! I to je način da objasnite šta je feminizam. Žene su rekle – hoćemo da radimo osam sati rada, osam sati spavanja, osam sati slobodnog vremena, a oni su kazali – hapsi, ubijaj! To je rod. Društvo se dogovori o tome kakvu će ulogu da imaju neke društvene grupe ili jedan pol, koji je polovina društva. Žene su strpljivo decenijama radile na promeni sadržaja roda koji im je namenjen. Imate jednu ideologiju, jednu užasnu ideologiju, jednu zastrašujuću ideologiju zla koja je rekla za žene, „kinder khe kirhe“, ženi je mesto u crkvi, u kuhinji i sa detetom, i to je bila ideologija koja je žene tretirala, kao teritorije, kao predmete, kao objekte. To je bio rod, odnosno društvena uloga za ženu u najgoroj od svih mračnih ideologija koju su ljudi smislili. Mi kažemo - Srbija je društvo koje želi da pita i žene i muškarce kakve uloge želite, šta su uloge koje su za vas dobre. Ne može bez dijaloga. Da li je rodni identitet u bilo kojoj vezi sa bilo kojom odredbom zakona? Nije, ali u jednom ste u pravu Srbiji je potreban zakon o rodnom identitetu zato što to imate u životu. Imate ljude kojima je lično svojstvo neki pol, a da oni ne mogu da ga sroče u identitet. Koliko ih je? Dvoje, troje, ja znam Helenu na primer, znam još neke ljude. Da li o tome treba da razgovaramo u Skupštini? Ja mislim da treba. Na vama će biti da odlučite da li ćete pratiti jedan takav predlog zakona ili nećete. Na kraju, naterala nas Evropa da budemo ljudi. To kao poruku je nešto sa čime se ja lično duboko ne slažem. Ne slažem se čak ni da je zaista legitimno kazati javnosti u Srbiji - tera vas Evropa da budete ljudi, jer ja u to ne verujem. Naša kultura nas obučava da budemo ljudi, religije kojima pripadamo nas uče da je Bog ljubav. Razlike koje vide religije kojih ima u Srbiji, sedam tradicionalnih, uče nas od detetom kako biti čovek. Ovo što su propisi o rodnoj ravnopravnosti i propisi o zabrani diskriminacije nisu propisi o tome kako da vas učimo, kako da nas učimo da budemo ljudi. To su propisi kako da sprečimo ponašanje kada biramo da smo ne ljudi i za to vam treba zakona, ovakvog ili onakvog. Koje ćete amandmane i odredbe staviti? Zaista smo otvoreni i već smo prihvatili jedan broj amandmana koje su razni poslanici podneli i prihvatićemo bilo koji drugi sadržaj koji zaista ne poriče ljudska prava, razume da se rod definiše odlukama društva i ne boji se slobode, ni žena, ni muškaraca. Ako treba nečim odbraniti pravo žena da imaju zapisano pravo da se prema njima ophodi kao prema ljudskim bićima, onda mislim da je Srbija odlično mesto za to i da ćemo u budućnosti svi zajedno imati sasvim, bez ikakvog zaostatka, svetao obraz na unapređenju i na doprinosu ljudskim pravima. Ova dva zakona nisu ni u kakvoj posrednoj, ni u neposrednoj vezi sa Nacrtom zakona o istopolnim zajednicama, niti je zakon o istopolnim zajednicama na spisku AKI-a, odnosno za obavezu harmonizacije zakonodavstva sa EU. Zakon o rodnoj ravnopravnosti jeste, kao što je to i Zakon o zabrani diskriminacije. Još važnije, biće buduća strategija o zabrani diskriminacije, ali zakon o istopolnim zajednicama nije. On je tema, evo, ponovo se vraćamo, slučajnošću na današnji dan, 20 godina Kancelarije Saveta Evrope u Srbiji, Saveta Evrope i Odluke Evropskog suda za ljudska prava u presudi Olari protiv Italije koja je rekla – svaka država shodno svom društvenom narativu i zakonodavstvu treba da uredi način života ljudi čije je lično svojstvo da su oni koji žele da žive u istopolnoj zajednici. Ono što vezuje Nacrt zakona o istopolnoj zajednici, koji je u proceduri u Vladi Republike Srbije i čeka mišljenje eksperata Saveta Evrope, kao što smo dočekali mišljenje eksperata na zakone koji su pred vama, ono što vezuje taj zakon i ova dva predloga zakona je borba protiv nasilja. To je jedina ideologija kojoj pripadaju sva tri zakona. Krunimo nasilje prema ljudima. Krunimo nasilje u društvu. Mislim da od toga nema plemenitijeg cilja za jedan saziv Skupštine i za Vladu Republike Srbije koja je čvrsto opredeljena i za krunjenje nasilja i za vladavinu prava i za sve ono što podrazumeva izgradnju demokratskog društva.
Zahvaljujem. Reč ima Muamer Zukorlić, replika.
Ne znam kako ste shvatili da vama upućujem zahtev da povučete neke proceduralne postupke. Dakle, tri puta sam pozvao poslanike da ne glasaju za zakone, već da ih vratimo, nakon glasanja, na doradu i to je ono što je moj stav. Naravno, moguće je zamoliti Vladu da povuče. Dakle, proceduralno mi to nije toliko bitno. Kada je u pitanju vaše pitanje na koju ideologiju mislim, ne mislim na feminizam, iako nemam simpatije prema feminizmu. Naprotiv, feminizam je potencirao ženu, kako god. Ono što sada imamo u nekoj najavi upravo te, koje ideologije? Da budem veoma direktan, ultramaterijalističke bezbožničke ideologije, a koja ima svoj spektar refleksija. Ono što mene brine je upravo ova konfuzija oko definicije roda i sav ovaj spektar od stotinu raznih rodnih identiteta. Ono što u stvari eliminira smisao muškarca i žene kao polne i rodne kategorije, to je ono što je za mene zabrinjavajuće i što ja ovde vidim na razne načine, kroz nekoliko refleksija, da se ovde očituje. Pominjanje mračnih ideologija koje su ovako definisale ženu kao nešto je besmisleno u ovom slučaju. Naprotiv, svaka ekstremna ideologija se hrani drugom ekstremnom ideologijom. Ako mi ovde dopustimo menjanje naših etičko, duhovnih obrazaca, kroz ovaj ili neke druge zakone, mi zapravo time dajemo drugoj strani ekstremnih ideologija da još više jačaju i da to koriste. Ono što je moja intencija i nema prostora, i to sam rekao i u govoru, da se na bilo koji način moj govor ili sve ovo što izlažem ovde dovodi u pitanje revitalizaciju, pitanje diskriminacije i pitanje odnosa prema nasilju. To je nesporno i to nije prostor za raspravu. I zato ponavljam, naravno da su sporni i neki obrasci senzitivnosti. Šta ćemo sa onima koji neće? Šta ćemo sa damama? Ja znam mnogo dama koje kažu – ja neću da budem „vozačica“, Ja neću da budem „spisateljica“, ja neću ovo, jer „spisateljica“ nije pisac nego je nešto drugo. Dakle, šta ćemo sa svima njima? Hajmo samo jednu širinu imati u tom sagledavanju i ne nametati ovo sada – e, koji niste za ovo, vi ste protiv toga, vi ste za nasilje, vi ste za diskriminaciju. Taj obrazac u diskursu nam ne treba.
Replika, Gordana Čomić. Ministarka izvolite.
Ultramaterijalistička bezbožnička, može biti samo komunizam, valjda. (Muamer Zukorlić: Može i neokomunizam. Može i neomarksizam.) Molim? Neokomunizam, neomarksizam. Dobro. Što bi značilo da vi smatrate da je Evropska unija neokomunizam i neomarksizam, jer ovo kao dolazi iz Evropske unije. Imate isto školu koja smatra da je Evropska unija neoliberalizam i neokapitalizam i mašina za proizvodnju para. Jako sam vam zahvalna što unosite svojim znanjem i širinom, sve potrebno za jedan pravi širok dijalog o svemu tome u Srbiji. To je neophodno, apsolutno neophodno. Mogu samo da vam ponovim da ako uopšte postoji bilo šta što je ideologija, onda je to jedino koncept ljudskih prava i to bi trebalo da bude, kako da vam kažem, motiv da svi zajedno radimo na izgradnji i na kulturi ljudskih prava. Šta će biti sa ženama koje ne žele da koriste gramatiku srpskog jezika u slaganju, broju, rodu i padežu imenica kojima se označava zanimanje - imaće izbor. Kako da vam kažem, pravo na izbor. Znači, mi kažemo da žena sa svojim zaposlenjem ima pravo da koristi srpski jezik i imenicu koja opisuje njeno zanimanje u rodu, broju i padežu da menja. I podeliću sa vama anegdotu. Davnih dana dok je Vojislav Koštunica bio predsednik Vlade, Aleksandar Popović je bio jedan izvanredan ministar nauke i zaštite životne sredine. Ja sam kao opoziciona narodna poslanica vodila tačku o izmenama i dopunama Zakona o sistemu zaštite životne sredine. Dobila sam izveštaj od Narodne skupštine gde je 76 puta pisalo „da je narodni poslanik Gordana Čomić podneo“, pa neki amandman, pa tako redom. Obratila sam se ministru, ponavljam, umeo je da bude ministar, obratila sam se ministru sa rečima: „ Ako je narodni poslanik Gordana Čomić podneo amandman, onda je gospodin Koštunica odbila amandman, a ministar Popović nije prihvatila amandman“. Oni kažu: „To tako ne može“. Zašto ne može? Ako ja mogu da „podneo“, onda i ti možeš „nisi prihvatila“. To je bila dobra atmosfera u Skupštini, zato i delim sa vama to. Neće da se zove „spisateljica“? Ne mora. Ovaj zakon pravi prostor za one koje hoće da se zovu „spisateljice“. Ja sam narodna poslanica, ja sam žena, ja sam političarka, ja sam majka, ja znam ko sam, znam šta sam i znam sebe da slažem po rodu, broju i padežu. Nemam nameru od toga da odustanem, bez obzira da li ćete vi odbaciti ovaj zakon ili nećete odbaciti ovaj zakon. To je poruka svima koji vole da koriste osetljiv jezik koji se tako zove, samo zato što se ne zna srpski jezik, jer srpski jezik kaže da se moje zanimanje menja po rodu, broju i padežu. Dužna sam vam poslednji odgovor. Šta ćemo sa zanimanjima u kojima nema žena? Biće ih. Do pre 70 godina, 80, sad možda i 100, Ksenija Atanasijević je postala prva žena docentkinja Beogradskog univerziteta, 1926. godine, mislim. Nije bilo žena koje su bile docentkinje. Sad ih ima, srećom. Nije bilo žena koje su vozile avione, sad ih ima srećom. Nije bilo žena u kosmosu, ima ih, kosmonautkinje, astronautkinje. Nije bilo žena ni u rudarstvu, odnosno inženjerki, sad ih ima. Imate intervjue sa ženama koje su inženjerke u rudarstvu. Nije bilo žena predsednika, sada ih ima. Samo 80 ili 70 godina. Da li ima žena koje smatraju – Ma šta ova, Čomićka, priča, sram je bilo, žena mora da sluša, da bude dobra i zaslužila je kad je biju. Naravno da ima, i žena i muškaraca. Ono što je poruka ovog zakona je da mi želimo dijalog sa njima. Zašto biraš nasilje? Zašto biraš mržnju? Govor mržnje nije sloboda govora, nego je zabranjena. To su suštinske odredbe ovih zakona i ponavljam svoju zahvalnost, jer ste uveli zaista odredbe i sliku koja nama nije pala na pamet, a to je da se posmatra i u okviru uverenja, ne samo prihvatajući kategoriju ljudskih prava, nego razgovarajući o ideologijama, zovući ovo neokomunizmom ili neomarksizmom. Lako je dokazati da nije, pošto neokomunizam i neomarksizam u svojoj srži imaju oduzimanje ljudima pravo na izbor. Ova dva predloga zakona u svojoj srži imaju stvaranje prostora da ljudi imaju pravo na izbor. Naši nas izbori čine onakvim kakvi smo i nama je, kao zakonodavcima i Vladi, zadatak da ljudima omogućimo da imaju pravo na izbor.
Zahvaljujem. Pravo na repliku Muamer Zukorlić. Sa vašim izlaganjem ću zatvoriti krug replika i nastavljamo dalje. Izvolite.
Dakle, zapad je izrodio i komunizam i marksizam i ne bi me uopšte čudilo da izrodi i neomarksizam. Dakle, nemamo razloga na to biti toliko senzibilni. Dakle, što se tiče ideologije ljudskih prava, nemam nikakav problem i sa ljudskim pravima, pa makar oni bili ideologija, zaista nemam nikakav problem, kao što nemam problem ni sa pravom na izbor i moje reakcije su u značajnoj meri bile usmerene protiv obrasca nametanja. Nije problem što neko želi da mu se obraćamo sa rodno-senzitivnim jezikom, nemam tu nikakav problem, ali je problem kada nam se nametne obaveznost pa onda tražite da u naučnom radu, koji finansira Vlada, onaj ko ne poštuje tzv. „rodno-senzitivni jezik“ bude kažnjen i njegov rad ne bude priznat ili gubi rad na referentnosti. To nije pravo na izbor, to je nametanje i tu vi pravite zapravo jednu demagošku konfuziju sa stalnim odgovorom na sve ono što se ne slaže sa vašim stavovima, mržnja, nasilje. Nemojte molim vas, nemojte. U mržnji i nasilju smo na istoj strani. Nemojte. Ovde se radi o pojedinostima koje imaju svoju duhovnu, etičku različitost i samo o tome govorimo. Poštovaćemo svakog i pravo na izbor je ono za šta se zalažem, ali ovde mi namećemo obrazac sa određenim sankcijama za one koji to ne poštuju, odnosno to ne žele. Tu mi imamo različit pristup. Ne ni po pitanju mržnje, ne ni po pitanju nasilja, ne ni po pitanju drugih relacija. Naravno, pitanje prirodnosti jezika je ono oko čega se mi ne slažemo. Svi pokušaji kroz ljudsku istoriju, veštačke dogradnje na jezik, kao i proizvodnja veštačkih jezika, gde je danas esperanto? Sve veštačke dogradnje na jezik su propale, zapamtite, propašće i ova. Ovde je problem kada nešto veštački želite nadograditi. Jezik se razvija prirodno. Ono što ima duh jezika, to će sigurno opstati. Sve drugo će otpasti. To je ono na šta mi ovde reagujemo.
Zahvaljujem, gospodine Zukorliću. Reč ima ovlašćeni predstavnik SDPS, dr Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvažene koleginice i kolege, da se vratimo na konkretna slova ova dva jako bitna zakona koji su danas pred nama. Meni je drago što je ministarka, mogu reći, poprilično opširno, ali što kaže naš narod - u sredu, pogodila i rekla sve ono, većinu stvari koje bih rekao i ja. Evolucija ljudskih prava ima svoj tok i ne završava se ni danas ni ovde, pa je to stvar i sa terminima. Lepo je ministarka rekla da krajem 19. veka ili početkom 20. veka, da ste nekom rekli da žene mogu slobodno da glasaju to bi za njih bilo potpuno neprihvatljivo. To je bila stvar muškaraca. Muškarci su mogli i imali tu slobodu, ali kao što reče jedan kolega, kada bi se vratili malo u antiku videli bi da i tu ni muškarci nisu bili ravnopravni između sebe. Neki su bili robovi, neki su bili robovlasnici i ulaganje, inoviranje, praćenje savremenosti, a sve u cilju podizanja nivo ravnopravnosti između bilo koga, a pogotovo rodne je nešto što je normalan prirodni tok i nešto što je za pohvalu. Nisam čuo nijednu konkretnu stvar koja bi me ubedila da ne glasam za ova dva zakona, niti sam video nijedan amandman koji, eto, prethodni govornici su izneli da imaju neke zamerke i da bi želeli da imaju bolje slovo ovog zakona, ja nisam video te amandmane, a znamo da je to put da popravljamo ovaj zakon. U svakom slučaju, želim da kažem da od 2009. godine traje ova, da kažem, naša zakonodavna borba i ne mogu da ne podsetim da je za vreme ministra Rasima Ljajića, dok je bio ministar za rad i socijalnu politiku, usvojen prvi zakon, pošto ste vi nas vratili malo u Vojvodinu nešto moramo i mi da kažemo, da zaista kao socijaldemokrate smo posvećeni ravnopravnosti između polova, ali i ravnopravnosti između svih drugih ljudi. Mislim da smo oštro protiv svakog vida diskriminacije i to ako hoćete ozbiljno da pročitate ove zakone će vam biti jasno. Sam njihov naslov dovoljno govori i opisuje njihovu sadržinu. U svakom slučaju, ovo jeste mesto gde suprotstavljamo svoja mišljenja i ja lično, ukoliko neko uspe da me ubedi do kraja ovog našeg debatovanja, sam spreman da promenim svoje mišljenje. Srbija danas ima zakonodavni okvir u borbi protiv diskriminacije, ravnopravnosti polova koji je u značajnoj meri usaglašen već sa međunarodnim standardima i ne doživljavam zaista sugestije i, da kažem, savete naših evropskih partnera kao nekakvo uslovljavanje. Međutim, rodno zasnovana diskriminacija, kao i diskriminacija po drugim osnovama je i dalje prisutna, to sam rekao i malopre i zato je vrlo važno da se pristupi daljem unapređenju propisa i da se na jedan viši stepen podignu principi rodne ravnopravnosti i jednakosti. Zakon o rodnoj ravnopravnosti treba da obezbedi ambijent u kome se poštuju, pre svega, različitosti. Uvažavajući sve specifičnosti različite rodne uloge muškaraca i žena jasno je da žene i muškarci jesu različiti, ali ne smeju biti neravnopravni. Naš cilj jeste da gradimo društvo u kome će svi naši građani bez obzira na pol imati jednake šanse da se obrazuju i zapošljavaju, da se poštuju njihova radna prava, a naročito da imaju jednaku zaradu i za rad iste vrednosti, da budu aktivni učesnici u političkom i sindikalnom životu, da učestvuju u organima upravljanja, da imaju isti položaj u oblasti sporta, kulture, pristup uslugama itd. O tome govore ovi zakoni koji su danas pred nama. Apsolutno ni o čemu drugom. Danas imamo dovoljno statističkih podataka istraživanja da ne možemo a da ne vidimo da muškarci i žene nemaju iste mogućnosti i da su žene u različitim oblastima i dalje u neravnopravnom položaju. Međutim, ovaj zakon nema za cilj jedino i isključivo unapređenje položaja žena. Poštovanje principa rodne ravnopravnosti doprinosi boljem kvalitetu života i blagostanja za sve i za žene i za muškarce. Vi niste malopre bili prisutni, ja sam rekao jednu stvar šta u stvari i kako se na arapskom kaže žena, da je to i u stvari izvedenica od prevedenih ove reči - ogledalo i da se naša ljubav reflektuje, ogleda, ali i naše ulaganje u žensko i preduzetništvo ideje, inovacije. Mogu da vam kažem po svojem iskustvu u medicini da žene danas nose zdravstveni sistem Srbije i da sam ja najveće svoje znanje prikupio upravo od žena. To je cela istina. Naravno, učio sam i od muškaraca. Daleko od toga. Međutim, ovaj zakon, kažem, veća rodna ravnopravnost bi imala pozitivne efekte i na ekonomski i socijalni razvoj društva, rast bruto dohotka, povećanje nivoa zaposlenosti i produktivnosti, smanjenje siromaštva. Prema istraživanju koje je sproveo Evropski institut za rodnu ravnopravnosti proizilazi da bi unapređenje rodne ravnopravnosti do 2050. godine dovelo do povećanja bruto društvenog dohotka po stanovniku u EU za 6,1%, do 9,6% i do otvaranja još 10,5 miliona radnih mesta do 2050. godine. Ovo su konkretne činjenice šta mi se sa svojom ljudskošću dobijamo, šta mi ravnopravnošću dobijamo jer zaista žene su veliki potencijal za naše društvo. Takođe, ovaj Predlog zakona ne predstavlja pretnju po očuvanje porodice, to nikako, niti porodičnih vrednosti. Veće učešće žena na tržištu rada, ravnomernija podela neplaćenog rada između žena i muškaraca, bolja zaštita zaposlenih žena koje neće odlagati rađanje zbog straha od gubitka posla svakako doprinose planiranju porodice, povećanju nataliteta i u potpunosti su u skladu sa ciljevima naše populacione politike. Uvođenje rodne ravnopravnosti u obrazovanju, učenje od najranije uzrasta o međusobnom poštovanju polova, nenasilnom načinu rešavanja konflikata, sprečavanju nasilja stvara temelj za razvoj zdravih porodičnih vrednosti. U cilju postizanja rodne ravnopravnosti važno je obezbediti i proaktivnu ulogu muškarca, odnosno muškaraca jer rodna ravnopravnost ne podrazumeva promene koje će se desiti na štetu muškaraca, već naprotiv promene u korist svih. Važeći Zakon o ravnopravnosti polova je na snazi od 2009. godine. Njegov zadatak bio je pre svega podizanje nivoa znanja o značaju rodne ravnopravnosti, promovisanje koncepta jednakih mogućnosti. Kažem, u tome smo mi socijaldemokrate odigrali jednu od ključnih rola, a to u tom trenutku je bilo jako teško, ali moram da kažem da je u tom trenutku imalo još mnogo nerešenih problema koje je ova država imala, ali smo mi, odnosno naš lider smeli da se uhvatimo u koštac sa njim. Možemo se složiti u oceni da ovaj zakon u datom trenutku je ispunio svoja očekivanja, naročito u pojedinim oblastima, a jedna od tih oblasti jeste i učešće žena u političkom životu. Narodna skupština je dobar primer i spadamo među parlamente sa najvećim brojem žena, 99 od ukupno 250 narodnih poslanika, odnosno 39,6%. U smislu Predloga zakona o rodnoj ravnopravnosti, uravnotežena zastupljenost polova postoji kada je zastupljenost jednog od polova između 40 do 50% u odnosu na drugi pol i moram da kažem da mi koristimo u zakonu manje zastupljeni pol i na taj način izbegavamo i formulacije slabijeg pola i sve ono što ne bi bilo dobro u konotaciji, koju želimo da kažemo nešto bi mogli da izazovemo. Dalje, Predlogom zakona se definišu opšte i posebne mere za unapređivanje ravnopravnosti u različitim oblastima, kao što su rad, zapošljavanje, samozapošljavanje, socijalna i zdravstvena zaštita, obrazovanje, informaciono-komunikacione tehnologije i druge oblasti. Posebno bih se osvrnuo na oblast rada i zapošljavanja. To je ključna stvar. Prema podacima Republičkog zavoda za statistiku iz Publikacije – žene i muškarci u Srbiji 2020. godine najveći rodni jaz na tržištu rada kada je reč o zaposlenosti zabeležen je u kategoriji lica između 55 i 64 godine, gde je stopa zaposlenosti žena 40,5%, a stopa zaposlenosti muškaraca 60,8% i to je nešto sa čim se mi moramo suočiti. Ja sam pominjao, ali o tome ću kasnije, sve ono šta smo mi kao Odbor i šta želimo u saradnji sa vama koji zaista imate jednu dobru inicijaciju da rešavamo, ali ovo je jedno od ključnih pitanja. U navedenoj publikaciji se navodi, bez obzira na to, da li su zaposleni ili ne, žene u odnosu na muškarce dvostruko više vreme rade u kući. Znači, bez obzira da li su zaposlene ili ne, žene duplo vremena više rade u kući, a upola manje vremena provode na plaćenim poslovima. Konstatuje se da se za zaposlene žene rad u kući postaje nešto kao druga smena. U Predlogu zakona upravo oblast rada i zapošljavanja sadrži niz mera za obezbeđivanje jednakih mogućnosti žena i muškaraca kao i osetljivih društvenih grupa. Kao naročito osetljive grupe prema kojima se predviđa preduzimanje podsticajnih mera navodi se između ostalih trudnice, porodilje, žrtve nasilja u porodici i rodno zasnovanog nasilja. Starije osobe i osobe sa invaliditetom, kao i pripadnici Romske nacionalne manjine, ali i osobe drugačije seksualne orjentacije i rodnog identiteta. Neplaćeni rad u kući i na poljoprivrednom imanju se predviđa kao osnov za sticanje zdravstvenog osiguranja, ako lice nije zdravstveno osigurano i po drugom osnovu. Značajan deo odredbi zakona odnosi se na mere za suzbijanje i sprečavanje svih oblika rodno zasnovanog nasilja, nasilje nad ženama i nasilja u porodici. Ovim se dalje usaglašavamo sa Instambulskom konvencijom, a polazeći od GREVIO izveštaja. Predviđene su i usluge podrške za žrtve nasilja kao što su psihosocijalna i pravna pomoć, socijalna i zdravstvena zaštita, nacionalni sos telefoni, sigurni smeštaj u prihvatilištima, lekarski i laboratorijski pregledi. Predviđeno je i uvođenje programa za lica koja su izvršila nasilje radi usvajanja nenasilnog modela ponašanja. Ovi programi za počinioce nasilja sprovode se u zakonom propisanim uslovima i uz osiguranje da žrtve nasilja budu od primarnog značaja. Konkretne stari sam naveo i mislim da je svaki od ovih jedna činjenica više da vas ubedi da su ovo dobri zakoni koje treba podržati i nikako i ništa drugo osim ovog. U pogledu Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije definišu se novi pojmovi, kao što su navođenje na diskriminaciju i segregacija. Ja mislim da je to jako aktuelno, da o tome treba posebno da povedemo računa i svakako se vrši usaglašavanje definicije posredne diskriminacije sa zakonodavstvom koje je u EU, ja nemam ništa protiv toga. Ja mislim da znanje i dobro pravo jesu u EU svakako nisu na Kamčatki ili u Južnoj Americi. U vezi izbora Poverenika, obzirom da se ovaj zakon bavi time, i kako bi se obezbedio kontinuitet u radu, predviđeno je da Narodna skupština započinje postupak izbora novog Poverenika tri meseca pre isteka mandata Poverenika. Ovlašćenje za podnošenje pritužbe Povereniku, pored lica koje se smatra da je pretrpelo diskriminaciju, imaju i organizacije ili udruženja koja se bavi zaštitom ljudskih prava pod uslovom utvrđeni ovim zakonom, kao inspekciju u skladu sa zakonom kojim se uređuje inspekcijski nadzor. Verujte mi, ja sam pročitao ovaj zakon nekoliko puta i nigde nisam video da Poverenik učestvuje u suđenju niti u krivičnom gonjenju, niti u bilo kojoj stavki koju sprovodi naše zakonodavstvo. I, voleo bih da eto još jednom i vi to pojasnite, ali svakako smatram da je Poverenik izuzetno značajan za naše društvo i to je pokazao kroz sve ove godine otkada postoji, Poverenica u ovom slučaju, pre svega jednom zaista svojom aktivnošću. Upravo ste spomenuli, eto u petak smo imali izveštaj o diskriminaciji starijih osoba. Ja, opet kažem kao neko ko dolazi iz jedne tradicionalne sredine, gde posebnu pažnju vodimo o starijima, sam se iznenadio da se na drugom mestu nalazi po pritužbama upravo to, jer verovatno neki ljudi smatraju, ako su mladi da oni stari ljudi koji su upravo stekli ovo sve što imamo danas, ne zavređuju toliku pažnju kako misle ti mladi ljudi da zavređuju. To je nešto što je neprihvatljivo za naše društvo i to upravo rešavamo pored svega onoga što ste vi kroz divne primere za slepe ljude, za ljude koji su sa hendikepom koji nemaju pristup ni bolnici zbog nekih stvari koje mi upravo uređujemo ovim zakonima o diskriminaciji. Apsolutno ne vidim ni jedan razlog da se ne usvoji niti jedan, niti drugi zakon. I, stojim na tome da ću promeniti svoje mišljenje ukoliko me neko argumentima ubedi u suprotno. Prema tome, cilj ovog zakona jeste da unapredimo zakon u pravni okvir u cilju stvaranja društva jednakih šansi. Verujem da ovi zakoni predstavljaju korak napred u razvoju ljudskih i manjinskih prava i stoga je Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova predložio, mi smo imali sednicu u petak, imali smo između sebe plodnu debatu i predložili smo Narodnoj skupštini da ovaj zakon prihvati, ove predloge, naravno da prihvati zakon u načelu, jer mislimo da su zakoni dobri i da unapređuju naše društvo u pravu ljudskih prava i mislimo, da mi kao socijaldemokrate, obzirom da sad pričam kao predstavnik moje poslaničke grupe, ćemo svakako ove zakone u danu za glasanje podržati.
Reč ima predsednik poslaničke grupe SVM Balint Pastor. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospođo članice Vlade Čomić, ovako sigurno nisam pogrešio, ne znam kako je pravilno reći, ovako sigurno valja i po gramatičkim i po drugim propisima i pravilima, gospodine Miroviću, gospodine predsedniče opštine Sremski Karlovci, meni je žao što je Predlog zakona o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa i podsticanju razvoja Sremskih Karlovaca u senci ova druga dva Predloga zakona. Predsednica Odbora za kulturu i informisanje je pre par sati rekla da se nada da se to neće dogoditi, ipak se dogodilo, to je i bilo za očekivati. Ali, da bismo to malo popravili, da bismo došli do kakve takve ravnoteže ja ću isključivo govoriti o ovom Predlogu zakona o Sremskim Karlovcima, a Elvira Kovač će u daljoj raspravi govoriti o drugim predlozima zakona koji su na dnevnom redu. Zašto je značajan ovaj Predlog zakona o Sremskim Karlovcima? Iz nekoliko razloga. Prvi razlog je formalne prirode i tiče se toga da je ovlašćeni predlagač ovog predloga zakona Skupština AP Vojvodine, znači AP Vojvodina, koja je koristila svoje ustavno pravo da predlaže zakone Narodnoj skupštini Republike Srbije. U prethodnih dvadesetak godina ovo je 41 Predlog zakona koji je stigao iz Skupštine AP Vojvodine, a o kojem raspravlja Narodna skupština Republike Srbije i zbog toga se i iz toga se vidi da ovaj današnji dan nije kao bilo koji drugi. Kada budem rekao koliko je predloga zakona usvojeno od strane Narodne skupštine, a koji su stigli od AP Vojvodine, tada ćete tek videti da je ovaj današnji dan praznik, jer je sveukupno bilo do današnjeg dana četiri Predloga zakona koji su stigli iz Skupštine AP Vojvodina u Narodnu skupštinu, a da ih je Narodna skupština Republike Srbije usvojila. Od ta četiri zakona tri su doneta 2002. i 2003. godine. Radi se o Zakonu o utvrđivanju određenih nadležnosti AP Vojvodine, tj. o Omnibus zakonu, koji je usvojen 2002. godine, radilo se o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji iz 2003. godine, radilo se o Zakonu o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, tj. o Zakonu o lustraciji isto 2003. godine, a poslednji zakon koji je usvojen, a čiji je predlagač bila Skupština AP Vojvodine bio je Zakon o Razvojnom fondu AP Vojvodina. Taj zakon je usvojen 2012. godine. Izuzetno me raduje činjenica što će Narodna skupština danas, odnosno što Narodna skupština raspravlja o ovom predlogu zakona. To je razlog formalne prirode. Razlog suštinske prirode se odnosi na Sremske Karlovce i na ono što Sremski Karlovci svima nama znače. U dosadašnjem toku i rasprave i prethodnih nedelja kada je bilo o tome reči, pre svega se govorilo o tome šta Sremski Karlovci znače srpskom narodu i to je nesporno, ali ja bih želeo da govorim o nekim drugim aspektima. Naravno da su Sremski Karlovci za srpski narod značajni zbog toga što se tamo održava Majska skupština 1848. godine. Mi Mađari na to gledamo malo drugačije i to su istorijske činjenice i to je pravo svih, ali se svakako radi o istorijskom događaju, a znamo i činjenice vezano za mitropolitu, odnosno patrijarha srpskog i vezu između njih i Sremskih Karlovaca dugi niz decenija i vekova. To je sve nesporno, ali o tome je bilo već reči i biće reči verovatno i dalje. Ono što bih ja želeo da podvučem, to je značaj Sremskih Karlovaca za evropsku političku istoriju i za političku istoriju svih onih naroda koji žive, ne samo na našim prostorima, već i na prostorima starog kontinenta. Radi se, pre svega, o tome da se od 1698. do 1699. godine, od oktobra 1698. do februara 1699. godine baš u tom mestu su se vodili pregovori i tamo je sklopljen mir koji mi danas poznajemo kao Karlovački mir. Taj mir, taj mirovni ugovor, taj mirovni sporazum je značajan za celokupnu Evropu zbog toga što je nakon dugih decenija i vekova baš nakon Karlovačkog mira Evropa se oslobodila, odnosno veći deo Evrope se, i veći deo ovih današnjih naših prostora, su se oslobodili vladavine, da se tako izrazim, Otomanskog carstva. Naravno da je bilo izuzetaka, recimo, Banat itd, ali veći deo ne samo naše današnje teritorije, već i Evrope se oslobodio vlasti Otomanskog carstva zahvaljujući baš mirovnom sporazumu koji je sklopljen u danas bismo rekli Sremskim Karlovcima. Malo da povežem Vojvodinu i ovu temu i da malo bude reči i o Sremu, i o Bačkoj, i o Banatu, odnosno o nekim lokalnim i nekim drugim lokalnim samoupravama, osim Sremskih Karlovaca, rekao sam da je Banat bio izuzetak i da se nije oslobodio Otomanske imperije tim mirom. Karlovačkom miru je prethodila Senćanska bitka, bitka kod Sente koja se odigrala 11. septembra 1697. godine. To je bila jedna velika pobeda koju je izvojevao Eugen Savojski protiv Otomanskog carstva. To je deo koji se odnosi na Sentu. Ali, postoji detalj koji se vezuje Sombor. Tu bitku je naslikao, to je ulje na platnu, to je jedna ogromna slika sedam puta četiri metra, Franc Ajzenhut, i ta slika o Senćenskoj bitci se nalazi u zgradi nekadašnje županije u Somboru. Znači, ovako smo sada povezali Sombor, Sremske Karlovce i Sentu. Ja se nadam da su i u drugim zemljama Evrope svesni šta za njih znači Senta i šta za njih znače Sremski Karlovci. Ono zbog čega još podržavamo ovaj Predlog zakona o Sremskim, Karlovcima, to je sledeća činjenica. Sam naziv zakona, ja malo skraćeno govorim Zakon o Sremskim Karlovcima, ali se zakon, odnosno predlog zakona nosi ime Zakon o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa i podsticanju razvoja Sremskih Karlovaca. Ključ je ovome, da se u istoj rečenici, u istom naslovu zakona govori o obnovi nasleđa sa jedne strane i o podsticanju razvoja sa druge strane. To je nešto što bi trebalo da bude primer mnogima. To je nešto što ja zovem kao novomoderno gledanje na naše nasleđe. Naše nasleđe kulturno-istorijsko i građevinsko nasleđe mora da se čuva, mora da se obnavlja. To treba da bude nesporno, to treba da bude cilj svima nama i zbog toga se radujem tome da je Skupštine AP Vojvodine na predlog pokrajinske Vlade uputila u našu proceduru ovaj predlog zakona. Ovo se ne tiče isključivo Sremskih Karlovaca, ja se nadam da će primer biti, možda ne treba te reči da se koriste, 2020. i 2021. godina, ali ipak ću reći, zarazan, da će ovaj primer biti zarazan i da ćemo na ovaj način štiti naše građevinsko nasleđe i u drugim opštinama i gradovima Republike Srbije. I, zbog čega me raduje što se u istom naslovu govori i o očuvanju nasleđa i o podsticanju razvoja. Zbog toga što očuvanje nasleđa treba da podstiče razvoj, jer to treba da utiče na privredu i pogotovo na granu privrede koji se zove turizam. Sremske Karlovce treba obnoviti i zbog turista, ali i zbog naših građana, pre svega zbog onih koji tamo žive. Znam tačno šta sve postoji u Sremskim Karlovcima, sam sam tamo proveo nekoliko dana početkom ove godine, znači ovo što govorim nije sa Vikipedija, ja predlažem svim građanima Republike Srbije da posete Sremske Karlovce, jer će tamo videti građevine kakve nema ni u jednoj opštini ili gradu naše Republike. Tamo ima crkava pravoslavnih i katoličkih iz 18. veka. Tamo ima gradske kuće sa početka 19. veka. Tamo ima, na primer, jedne fontane koji se zove „Četiri lava“ i ta fontana je izgrađena 1799. godine i to je po sebi jedna interesantna činjenica, ali kada ću reći zbog čega je izgrađena, onda je ta činjenica još zanimljivija. Ona je sagrađena da bi obeležila izgradnju prvog sistema kanalizacije u gradu 1799. godine. To su svi razlozi zbog kojih svi mi treba da čuvamo Sremske Karlovce, svima nama Sremski Karlovci, bez obzira na nacionalnu pripadnost, doduše iz nekih drugih razloga treba da znače nešto, kao i činjenica da Karlovačka gimnazija ove godine obeležava 230 godina postojanja, a kao lokalpatriota ću reći Subotička gimnazija je samo četiri godine mlađa. Ipak, Karlovačka gimnazija ove godine obeležava, odnosno slavi 230 godina postojanja. Rekao sam da ima i drugih gradova u Srbiji koji zaslužuju da se na takav način obnavljaju i da se čuva arhitektonsko nasleđe. Samo ću spomenuti jedan slučaj iz bliske prošlosti iz Subotice. Radi se o užem centru Subotice, o zoni dva. Bila je jedna javna rasprava i zahvaljujući slozi građana i još nekim činjenicama uspeli smo da očuvamo to građevinsko nasleđe i da dođemo do odluke da plan detaljne regulacije, koji nije na centar grada gledao kao na jedinstvenu ambijentalnu celinu, vratimo izrađivaću i da novi plan u potpunosti ima u vidu sve ovo o čemu mi danas vezano za Sremske Karlovce govorimo. Postoje dva načina gledanja na ove stvari danas. Prema jednom načinu postoje spomenici kulture i ti spomenici kulture nesporno treba da se čuvaju, da se obnavljaju, jer to proizilazi iz njihovog statusa spomenika kulture. Po tom načinu razmišljanja, sve one građevine koje nisu proglašene spomenikom kulture, ali isto zbog godine izgradnje ili zbog nekih drugih razloga nesporno imaju određenu vrednost, mogu da se sruše. To je nešto sa čime se ja duboko ne slažem i što smo uspeli da kao razmišljanje usvojimo i u Subotici pre nekoliko meseci kada smo o tome razgovarali, da se čitav centar smatra ambijentalnom celinom i da se očuva i obnavlja. Prema drugom viđenju treba čuvati i obnavljati samo ono što je spomenik kulture. Ali, vi ne možete baš svaku zgradu da proglasite spomenikom kulture. Na šta bi Sremski Karlovci, da ostanemo kod predmeta naše rasprave, ličili kada bi tamo, recimo, između zgrade Patrijaršije i Karlovačke gimnazije imali tri, pod znacima navoda, velelepne zgrade izgrađene iz betona i stakla, u visini od 20 metara? Mislim da je ovo najbolji dokaz za to da treba da čuvamo naše istorijsko, kulturno i građevinsko nasleđe i u Sremskim Karlovcima, i u Subotici, i u Somboru, i u Apatinu, Sombor je inače odličan primer, i u Novom Sadu, i u Beogradu i u svim drugim lokalnim samoupravama Republike Srbije. Inače, to je tako bilo i pre nekoliko decenija, jer 1968. godine je Pokrajinski zavod za zaštitu spomenika kulture zaštitio Petrovaradinsku tvrđavu, Zrenjanin, Bečej, Sombor, početkom 70-tih Pančevo i Vršac, kao i ruralnu ambijentalnu celinu centra u Banatskom Novom Selu. Iste 1991. godine, kada je donet prethodni Zakon o Sremskim Karlovcima, odlukom je tada Izvršnog veća AP Vojvodine potvrđeno da zaštićeno jezgro Subotice uživa status prostorno-kulturno-istorijske celine u tačno utvrđenim granicama. Ključne reči su prostorno-kulturno-istorijska celina. Ključne su to reči i za Sremske Karlovce i za Suboticu i za Beograd, kao i za druge lokalne samouprave, jer se radi, kako se to govori u stručnoj terminologiji, o istorijskim gradovima. Na samom kraju da kažem da me raduje što će se obnoviti kulturna dobra u okviru prostorno-kulturno-istorijske celine u Sremskim Karlovcima, što će se doneti prostorni plan područja posebne namene. To je možda najvažnije, bar toliko važno koliko je važan ovaj današnji Predlog zakona koji će postati zakon. Dobro je što će se osnovati odbor za obnovu i razvoj Sremskih Karlovaca, da će sarađivati republička Vlada, pokrajinski organi i jedinica lokalne samouprave. Ja se nadam da će i u finansiranju učešće uzeti i Republika Srbija. Mi ćemo se uvek zalagati za to da u budžetu Republike Srbije uvek ima sredstava za Sremske Karlovce, kao i za druge gradove i opštine, kada se radi o obnovi istorijskog nasleđa, a nadam se da će i pomoć evropskih fondova i drugih fondova biti sredstava za ovu namenu. Zbog čega je to sve bitno? To je bitno što se radi o duhu mesta – genius loci i zbog toga što treba da čuvamo ono što imamo. Nadam se da će za nekoliko dana Narodna skupština jednoglasno usvojiti ovaj predlog zakona i da će po tome ovaj predlog zakona biti prvi koji je stigao iz Skupštine AP Vojvodine a da je usvojen jednoglasno. Hvala vam.
Zahvaljujem. Jedno obaveštenje o današnjom radu. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada, u skladu sa članom 87, određujem pauzu. Sa radom nastavljamo u 15 časova i 15 minuta.
Dame i gospodo, nastavljamo dalje. Pre nego što dam reč Žarku Obradoviću, samo da vas obavestim da načelno ćemo raditi danas do 19.00 časova. Reč ima Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovana gospođo ministarko, poštovani predsedniče Vlade AP Vojvodine gospodine Miroviću, koleginice i kolege narodni poslanici. Kao ovlašćeni predstavnik SPS, ja ću govoriti o ova četiri zakonska dokumenta o kojima Skupština danas raspravlja i želim da kažem odmah na početku da će SPS podržati ove predloge bilo da je reč o izmenama i dopunama zakona, bilo da je reč o potpuno novim zakonskim rešenjima, jer ovi zakoni svaki na svoj način unapređuju sistem na koji se odnose i unapređuju kvalitet života u Republici Srbiji, obezbeđuju poštovanje ljudskih prava i sloboda i ravnopravnost građana. Želeo bih pre svega da kažem nekoliko reči o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju. Naime, izmenama ovoga zakona se omogućava funkcionisanje sistema obrazovanja i vaspitanja na nivou srednjeg obrazovanja, i to u vreme kada smo pogođeni pandemijom ovog virusa Kovid-19. Mora se reći na početku bilo koje priče vezano za zakone iz oblasti prosvete da je Ministarstvo uspelo u prethodnih godinu i nešto dana, praktično za dve školske godine, da reši osnovni problem s kojim se suočava Republika Srbija, odnosno celo društvo, to je da sačuva zdravlje učenika, da je našlo rešenje kako da u postojećim uslovima drži nastavu i u isto vreme izmenama i dopunama različitih zakona i na drugi način vršilo je promene, bilo da je reč o kratkoročnim ili dugoročnim ciljevima koje treba postići u sistemu obrazovanja i vaspitanja. To samo po sebi govori da Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja stalno radi na unapređenju kvaliteta dostupnosti i pravednosti sistema obrazovanja u Republici Srbiji. Sa Predlogom zakona o kojem danas govorimo Ministarstvo rešava jedan nasleđeni problem, reč je o velikoj maturi, pomeraju se rokovi održavanja tog završnog ispita pre ulaska u prostor visokog obrazovanja i rešava se nekoliko tekućih problema, kao što je reč o evidenciji podataka koji se dostavljaju prilikom upisa u srednje škole ili podaci o nacionalnoj pripadnosti u slučajevima kada pojedine grupe ili lica koja ostvaruju upis u srednje škole se upisuju pod povoljnijim uslovima, radi postizanja pune ravnopravnosti. Na ovaj način, kada se govori baš o ovom delu Zakona, možemo slobodno povezati sa Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije, jer ovde Ministarstvo primenjuje pozitivnu diskriminaciju da bi određenim licima ili grupama lica obezbedila one uslove koji su im potrebni da bi nastavili svoje obrazovanje. To govori da i sistem obrazovanja pokazuje spremnost da izvrši promene kako bi sva deca dobila jednake šanse da pokažu sposobnosti koje poseduju. Naime, za ova lica predviđeno je da individualni obrazovni plan koji oni poseduju prati upis učenika u srednje škole i da mogu da nastave svoje školovanje u skladu sa njihovim potrebama i mogućnostima. Postoji još jedan deo koji predstavlja rešenje u odnosu na aktuelno pitanje unutar sistema srednjeg obrazovanja. Naime, omogućeno je da se reši nastava na stranom jeziku u onim školama gde postoje određeni problemi. Naime, predlagač zakona je predvideo mogućnost da u onim odeljenjima za decu koja imaju posebne sklonosti za filološke nauke, a ne postoji mogućnost da se obavi nastava vezano za strani jezik na kvalitetan način, da dođe do formiranja odeljenja koja će obuhvatiti đake različitih razreda i da se formira odeljenje, bilo da je reč o odeljenju od 15 ili od 12 đaka. Naravno, vi uvek možete postaviti pitanje – da li će činjenica da to odeljenje obuhvata đake iz različitih razreda uticati na kvalitet obrazovanja, na ceo saznajni proces? To može biti dovedeno u pitanje, naravno, u odnosu na način na koji se izvodi ta nastava. Jer imate i drugo pitanje. Ako se ne pristupi ovakvom rešenju kao što je Ministarstvo predvidelo, postavlja se pitanje kako će ta deca savladati taj strani jezik, da li je to moguće obezbediti unutar škole ili se mora tražiti neka druga obrazovna ustanova ili će jednostavno deca ostati bez tog nivoa nastave. Kada je reč o velikoj maturi, inače, treba podsetiti, samo da kažem još jednu stvar, da se u našim školama uči šest stranih jezika i onda možete razumeti kompleksnost rešavanja ovog problema, ali i nameru Ministarstva da čak i taj naizgled mali problem reši na kvalitetan način. Kada je reč o velikoj maturi, mora se reći da je reč o nasleđenom problemu. Naime, nacrt koncepta završnog ispita u srednjem obrazovanju napravljen je još oktobra 2012. godine i od tada, što kaže ministar Ružić, ne ulazeći u to ko je odgovoran i u kojoj meri, činjenica je da nismo uspeli da ovaj posao završimo na određeno vreme ili u postavljenim rokovima i Ministarstvo radi na rešavanju ovog pitanja. Ministar Ružić nas je upoznao sa svim elementima vezanim za realizaciju ovog važnog projekta. Treba pomenuti da je potrebno uspostaviti veoma kvalitetnu saradnju između Ministarstva prosvete, srednjih škola i fakulteta kako bi se napravio kvalitetan program održavanja završne mature, jer je reč o tome da ta završna matura, završni ispit treba da obezbedi zastupljenost i opšteobrazovnih predmeta, zastupljenost stručnih predmeta, usaglašenost programa prijemnog ispita i programa srednjeg obrazovanja, onda kada je reč o raspodeli poena na testu po nivoima obrazovanja, šta predstavlja prag prohodnosti i brojne druge stvari. Činjenica je, i to je ministar pomenuo, a i piše u obrazloženju ovog zakona, da pojedine visokoškolske ustanove još uvek nisu usvojila potrebna dokumenta, da se protekle dve školske godine nastava odvija u sistemu u okvirima pandemije, da nije obezbeđen softver kao tehnička komponenta državne mature, ali da su urađene brojne druge pozitivne stvari. Mislim da je predviđeni rok 2023/2024. godina kao početak održavanja ovog završnog ispita, da kažem, prava mera, vremenska mera u odnosu na sav onaj sadržaj poslova koji stoji pred Ministarstvu nauke, prosvete i tehnološkog razvoja. Nije ovo naša umotvorina, ovaj program, program završnog ispita se održava i u drugim zemljama i važno je pomenuti da on predstavlja sastavni deo sistema obrazovanja i vaspitanja. Inače, želeo bih samo da iskoristim priliku da kažem da Ministarstvo i mimo velike mature stalno radi na reformi opšteg srednjeg obrazovanja, implementaciji novih programa i njihovom praćenju u gimnazijama, da se radi na razvoju sistema priznavanja prethodnog učenja, govorim o srednjem obrazovanju. Ministar je govorio o projektu „Moja srednja škola“, tj. uvođenju digitalizovane prijave za polaganje prijemnog ispita i upisa u srednju školu. Takođe, implementirani su digitalni udžbenici i digitalne učionice u srednjem obrazovanju, usvojeni novi programi nastave i učenja u specijalizovanim odeljenjima za učenike sa sposobnim sposobnosti u gimnaziji, za matematiku, fiziku, istoriju, geografiju, hemiju i biologiju. Sve ove stvari sam pomenuo da bih javnosti Srbije stavio do znanja koliko je važno sve ono što Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja radi, pogotovo u ovim uslovima pandemije. Mislim da je na kvalitetan način rešio problem sa kojim se suočava, a u isto vreme rešava i neke sistemske stvari. U svakom slučaju, svi ovi elementi, izmene i dopune Zakona o srednjem obrazovanju, koje sam pomenuo svaka na svoj način unapređuje sistem. Kao što sam pomenuo na početku, SPS će glasati za usvajanje ovog zakona. Sada mi dozvolite da kažem nekoliko reči o Predlogu zakona o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa i podsticanja razvoja Sremskih Karlovaca. Šteta je da ne kažemo nekoliko reči o ovom važnom zakonu. Drago mi je što je gospodin Mirović danas ovde sa svojim saradnicom u Narodnoj skupštini Republike Srbije i što ima priliku da nas upozna sa sadržajem ovog zakona, jer je reč o gradu koji predstavlja jedan pravi dragulj Republike Srbije po mnogo čemu. Mislim da je dobro što pokrajinska Skupština i pokrajinska Vlada nastavljaju da se bavi ovom temom i 30 godina posle donošenja prvog zakona i što će na nivou Republike biti formiran odbor koji će se baviti obnovom kulturno-istorijskog nasleđa i razvojem Sremskih Karlovaca. Sremski Karlovci su, ako mogu reći, jedno od najlepših mesta u Republici Srbiji. Sve one stvari koje je gospodin Mirović pomenuo, a koje se znaju ili ne znaju, vezano za Sremske Karlovce, govore koliko ko je to za istoriju Srbije bilo i jeste važno mesto. Mislim da on apsolutno zaslužuje pažnju koja mu se ukazuje i sve ono što je planirano da se uradi, jer jedan grad koji ima i Bogosloviju, evo čuli smo od gospodina Mirovića da je po starosti, ako mogu upotrebiti taj izraz, druga posle Kijevske bogoslovije, onda postojanje Magistrata, Rimokatoličke crkve Svetog Trojstva, Bogoslovskog seminara i Stefaneuma. Sve one stvari koje je on pomenuo vezano i za srpsku gimnaziju i za druge institucije koje su osnovane u Sremskim Karlovcima govore koliko je to važno mesto. Pomenuo je i Branka Radičevića i druge. Evo, ja ću pomenuti Simu Milutinovića Sarajliju, Dimitrija Davidovića, Steriju Popovića i druge koji su završili školu u Sremskim Karlovcima. Pomenuo je Karlovce i u istorijskom smislu, kao mesto susreta istoka i zapadam 1699. godine Karlovački mir. To sve govori šta su Sremski Karlovci značili i šta znače u istoriji Republike Srbije. Mislim da je sjajna stvar što se pokrajinska Vlada bavi očuvanjem kulturno-istorijskog nasleđa koje poseduju Sremski Karlovci i što radi na podsticanju razvoja Sremskih Karlovaca. Inače, podsetio bih prisutne koleginice i kolege da je status kulturno-istorijske celine gradsko jezgro Sremskih Karlovaca je utvrđeno još 1990. godine, a zakon koji se bavi očuvanjem kulturno-istorijskog nasleđa je donet 1991. godine. Zakon vrlo precizno utvrđuje sve one elemente koji su važni za realizaciju očuvanja, odnosno obnovu kulturno-istorijskog nasleđa i podsticanje razvoja Sremskih Karlovaca. Mislim da će na najbolji način unaprediti razvoj Sremskih Karlovaca, ali i pomoći svima ostalima, i građanima Republike Srbije, a i ostalima koji budu dolazili u Republiku Srbiju da posete Sremske Karlovce i da se upoznaju sa njihovim sadržajem. Dobro je što je gospodin Mirović pomenuo i različite infrastrukturne projekte koji će povezati Sremske Karlovce sa ostalim delovima Srbije i to samo po sebi govori koliko je važno donošenje ovog zakona. Naravno, mi ćemo ga podržati. Kada je reč o sledeća dva zakona, zakona o izmenama i dopunama Zakona zabrani diskriminacije i rodnoj ravnopravnosti, oba zakona su posvećena unapređenju i proširenju ravnopravnosti u Republici Srbiji, jednakosti među građanima. Oba zakona sama po sebi daju jednu ocenu o kvalitetu poštovanja ljudskih prava, govori o stepenu razvoja jednog društva, u ovom slučaju Republike Srbije, o demokratskom kapacitetu Republike Srbije, o tolerantnosti, uvažavanju, različitosti, poštovanju i o nameri Republike Srbije da sve svoje građane dovede u situaciju da uživaju ista prava i da imaju iste šanse za uspeh u životu. Kada je reč o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije, moram reći da je zabrane i prevencija svih vidova diskriminacije jedna od ključnih tema većine međunarodnih regionalnih organizacija pod čijim okriljem su i donete brojne konvencije koje Republika Srbija ratifikovala, ali se mora reći da je zabrana diskriminacije i ustavna kategorija. Ustav Republike Srbije u članu 21. stav 3. propisuje da smo pred Ustavom i zakonom svi jednaki i da svako ima pravo na jednaku zaštitu i da se zabranjuje svaka diskriminacija neposredno ili posredno po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti društvenog porekla, rođenja, veroispovesti i političkog i drugog uverenja, imovinskog stanja, kulture jezika, starosti, psihičkog ili fizičkog kredibiliteta. Nekom može izgledati i nepotrebno ponavljanje ovih ustavnih odredbi, ali ja mislim da to treba reći, javno, podsetiti sve građane Republike Srbije šta znači zabrana diskriminacije. Naime, mi znamo da je ovaj zakon donet 2009. godine i da je bilo potrebno uskladiti sadržaj ovog zakona sa pravnim propisima EU i naravno prilagoditi novim okolnostima. Članom 2. ovog zakona se proširuje pojam diskriminacije i diskrimitornog postupanja po rodu po onim karakteristikama i na nivou prihoda. U članu 5. se pored već predviđenih oblika diskriminacije propisuju uznemiravanje, ponižavajuće postupanje, polno i rodno uznemiravanje, navođenje na diskriminaciju. Uvodi se pojam segregacije kao svaki akt kojim fizičko ili pravno lice, razdvaja se bez objektivnog razloga u opravdanje drugu grupu lica, na osnovu ličnog svojstva. U članu 7. se preciznije određuje posredna diskriminacija. Članom 12. se uvodi pojam rodnog i polnog uznemiravanja i on sada glasi da je zabranjeno uznemiravanje i ponižavanje postupanje, polno i rodno uznemiravanje koje ima za cilj ili predstavlja povredu dostojanstava lica ili grupe lica na osnovu njihovog ličnog svojstva. Zakon iz 2009. godine predviđa i teške oblike diskriminacija, izmene i dopune koje su na dnevnom redu ovaj pojam proširuju i dodaju diskriminaciju po osnovu seksualne orijentacije, starosnog doba, i segregacije. Član 20. se menja i glasi – diskriminacija po osnovu pola, roda i rodnog identiteta, i kaže se da diskriminacija postoji ukoliko se po osnovima protivu načela rodne ravnopravnosti. Menja se takođe i član 22, proširuje se zabrana diskriminacije u odnosu na invaliditet, seksualnu orijentaciju, rodni identitet i prema polnim karakteristikama, etičkom poreklu, nacionalnoj pripadnosti. Takođe, je zabranjena diskriminacija starih lica. Imaju i odredbe ovog zakona koje se odnose na Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, njegovog zamenika i činjenicu da jedan od zamenika treba da bude, da u slučaju odsutnosti, sprečenosti, Poverenika, moći da obavlja njegov posao. Osnovni cilj ovog zakona je osnaživanje, antidiskriminacionog mehanizma za sprovođenje mera iz ove oblasti, ali i stvaranje društvene klime u kojoj postoji nulta tolerancija za svaki vid diskriminacije. Dozvolite mi da pomenem, kažem pomenem, zato što će moje kolege govoriti daleko više o Predlogu zakona o rodnoj ravnopravnosti, da je reč veoma važnom zakonu. Zakon o rodnoj ravnopravnosti je krovni dokument za stvaranje društva u kom svi građani imaj jednake uslove za život, kojim se unapređuju institucionalni okvir i stvaraju se uslovi za sprovođenje politike jednakih mogućnosti i uslova za život, rad i razvoj žene muškarca. Kroz unapređivanje zakonodavnog okvira neophodno je obezbediti ravnopravno učešće žena u svim sferama života, kao i mogućnost da se njihov glas čuje, što će doprineti ne samo njihovom boljem položaju već i razvoju čitavog društva. Ovaj zakon će regulisati rodnu ravnopravnost u oblastima rada, zapošljavanja, samo zapošljavanja, socijalnog, zdravstvenog osiguranja, obrazovanja, sporta, političkog delovanja, javnih poslova, reproduktivnih i seksualnih prava, pristupu robi i uslugama, kao i mere za suzbijanje i sprečavanje svih oblika rodno zasnovanog nasilja nad ženama i nasilja u porodici. Zakon je predvideo da se na nivo Vlade formiraju dva tela koja će imati savetodavnu i funkciju koordinacije u oblasti rodne ravnopravnosti i brojna druga rešenja koja u Republici Srbiji treba da obezbede ravnopravnost svih pripadnika svih članova, Republike Srbije po ovom osnovu. Naime, postoje statistički podaci izneti u sadržaju ovog zakona, pokazuju da postoji potreba da jedan ovakav zakon bude donet, i da se obezbedi rodna ravnopravnost na svim nivoima kao i svim oblicima života. U svakom slučaju, zakon sadrži odredbe koje se odnose na Poverenika za zaštitu ravnopravnosti u smislu da se prošire njegove nadležnosti. Mi ćemo sigurno govoriti o tome i u nastavku ove diskusije, a i kada bude reč o amandmanima. Za nas u SPS važno je donošenje ovog zakona, kao i Zakona o izmenama i dopunama Zakona o diskriminaciji, zato što smatramo da se na ovaj način unapređuje kvalitet života građana, položaj svih ljudi i jednostavno, Republika Srbija usvajanjem ovog zakona pokazuje nameru da sledi društvene tokove koji postoje na nivou Evrope i da unapređuje položaj svih njenih građana. Hvala vam.
Zahvaljujem se, ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe SPS. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, prof. dr Marko Atlagić.
Poštovani ministri sa saradnicima, poštovani gospodine Miroviću, predsedniče Pokrajinske Vlade sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, odmah na početku da kažem da će SNS, glasati za oba predloga zakona i izmene i dopune, druga dva izmene i dopune zakona. Odmah na početku da smo načisto sa tim. Sada ću početi najpre od predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju. Poštovani narodni poslanici, zadnja izmena zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, stupile su na snagu 2020. godine, negde 24. januara i upravo su te tada izmene omogućile unapređivanje primene pojedinih zakonskih rešenja. A ta pojedina zakonska rešenja doprinela su kvalitetu obrazovanja. Ne mnogo i veliko, ali su doprinela. Danas pred nama imamo izmene i dopune Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, i upravo te izmene koje danas razmatramo, i dopune, pridoneće jedinstvenosti ukupnog sistema vaspitanja i obrazovanja, kao jedne od osnovnih karakteristika, ukupnog sistema. To je vrlo važno, da kažemo, a da bi to postigli, moramo odredbe ovog danas zakona i izmene i dopune usaglasiti sa odredbama zakona o osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja, a to je tzv. da bi poslanici znali, a verujem da znaju, tzv. krovni zakon. Tu postižemo tu jedinstvenost, i ove izmene i dopune zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, doprineće kvalitetu obrazovanja, dostupnosti obrazovanja, pravednosti obrazovanja, što je za nas izuzetno važno u ovim pandemijskim uslovima, relevantnosti srednjeg obrazovanja i vaspitanja. To su osnovne, pored drugih, karakteristike srednjeg obrazovanja i vaspitanja. Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, sagledalo je sadašnju situaciju u ovim teškim pandemijskim vremenima, i kako se sprovodi vaspitanje i obrazovanje. Mora da zaključimo i mi, a i Ministarstvo i naši roditelji, koji nas sada posmatraju da smo dve školske godine, počevši od 2019. godine, i 2020, i ova 2021. godina, ostvarivali vaspitanje i obrazovanje, u izuzetno teškim uslovima, zbog pandemije Kovid 19 virusa, da ne kažem, još gorim ratnim uslovima. E kada smo tu dali ocenu, čitav sistem obrazovanja i vaspitanja, pokazao je jedan visoki stepen prilagođavanja pandemijskim uslovima, zahvaljujući, moram to da istaknem, u prvom redu našim vaspitačima, našim nastavnicima, našim profesorima, našim učenicima i našim studentima, i njihovim profesorima, i roditeljima naših učenika, Ministarstvu prosvete i Vladi Republike Srbije, predsedniku Republike Aleksandru Vučiću. Dakle, svi građani Republike Srbije su dali doprinos tom sistemu za koji je, ipak bio u odnosu na okruženje na jednom zavidnom nivou. Možemo slobodno konstatovati bez obzira na ovaj visoki stepen, prilagođavanja novnonastaloj pandemijskoj situaciji, čitav sistem vaspitanja i obrazovanja, nije na onom nivou na kojem je bio pre pandemije i sa tim moram da se složim. Naravno da su ovo objektivni razlozi. Naši nastavnici i vaspitači od predškolskih ustanova, do Univerziteta, kao i naši učenici i studenti, morali su se prilagođavati novim metodama realizacije nastavnih sadržaja. To je jako teško i zato je težina tog nastavničkog poziva, morali su se prilagođavati novim načinima izvođenja praktične obuke, novom načinu predavanja i načinu ispitivanja i ocenjivanja, upotrebi novih nastavnih sredstava, koji do tada nisu čak upotrebljavali. Dakle, gledajući ovo u novonastaloj situaciji, moram da kažem, kao što su naši doktori, vojnici, policajci, i drugi građani, tako su i naši građani dali doprinos ovim teškim vremenima u ukupnom društvenom kretanju. Ministarstvo prosvete je stalno pratilo, i danas to radi, prati stanje, donosi mere, čiji je osnovni cilj kvalitet i dostupnost obrazovanja i vaspitanja. Naglašavam, dostupnost, zbor ruralnih sredina. Jedan broj visokoškolskih ustanova, kao što je i rečeno, nije usvojio dokumente, kojima se propisuju uslovi za kvalifikaciju kandidata, posle maturskog ispita, sa ovog mesta apelujemo na naše visokoškolske ustanove, zbog njih samih da donesu te dokumente, ali i zbog naše omladine. Ispitni centar zavoda, za vrednovanje kvaliteta, obrazovanja i vaspitanja, opremljen je savremenom štamparijom i uspostavljeno je osam regionalnih centara, i naši predstavnici iz Ministarstva kažu da tu treba određeni broj zaposlenosti ljudi, na šta apelujemo na Vladu da se i to realizuje. Komisija za implementaciju državne mature obavlja svoju funkciju u punom kapacitetu, ovo posebno naglašavam u ovim pandemijskim uslovima. Zaključno sa školskom 2021/2022. godinom, u školi se polaže završni ispit za učenike koji završavaju srednje obrazovanje i vaspitanje u trogodišnjem trajanju. Zaključno sa školskom 2021/2023. godinom, u školi se polaže maturski ispit za učenike koji završavaju obrazovanje i vaspitanje u četvorogodišnjem trajanju, u skladu sa zakonom. Počevši od školske 2022/2023. godine, u školi se polaže završni ispit srednjeg stručnog obrazovanja i vaspitanja, u skladu sa zakonom. Počevši od školske 2023/2024. godine, u školi se polaže stručna, umetnička i opšta matura, u skladu sa zakonom. To će značiti ukidanje prijemnih ispita na fakultetima od 2024. godine, na koji smo dugo čekali. I konačno je i tome došao kraj, jer će završni ispit biti jedini kvalifikacioni uslov za upis naših studenata odnosno učenika u visokoškolske ustanove. Predviđene su izmene članova Zakona o srednjem obrazovanju kojima se propisuju evidencije koje vode srednje škole, ali i podaci koji su deo tih evidencija i odredbe kojima je propisano koje podatke dostavlja osnovna škola prilikom upisa učenika u srednje škole i koje podatke dostavljaju srednje škole koje sprovode prijemne ispite za proveru izuzetnih sklonosti i sposobnosti. Ovo podvlačim – za proveru izuzetnih sklonosti i sposobnosti. Podatak o nacionalnoj pripadnosti za one učenike koji se izjasne, osnovne škole dostavljaju Ministarstvu prosvete u postupku upisa učenika u srednje škole. I da razjasnimo, radi naših roditelja, to je radi postizanja pune ravnopravnosti u sticanju znanja svih naših učenika. Podatak o individualnom obrazovnom planu osnovne škole dostavlja se Ministarstvu prosvete u postupku upisa učenika u srednje škole. Molim vas, to je radi toga kako bi se omogućilo školovanje učenika u srednjoj školi u skladu sa njihovim sposobnostima i mogućnostima. Nije tačno da ovaj plan nije dobar, on je izuzetan. Ovo je individualni pristup i prvi put po vertikali imamo, da tako kažem, od predškolskih ustanova do visokog obrazovanja. Isto tako, izvršiće se usklađivanje ovog zakona sa Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti. Izmene su neophodne i radi usklađivanja Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju sa odredbama Zakona sa osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja. Poštovani narodni poslanici, dozvolite da kažem da se ipak ovaj zakon neće moći tako realizovati bez nastavnika. Oni su ključ rešenja. Naši nastavnici, koji su heroji bili u ovim uslovima, i učenici i nastavnici i roditelji, oni su ključ problema, ali nastavnik mora u prvom redu da voli svoj posao, mora da voli učenike, mora sarađivati i sa učenicima i sa roditeljima i sa društvenom sredinom, a i sa vlastima u lokalnoj zajednici. Uspešnost vaspitanja i obrazovanja zavisi od pedagoške spreme nastavnika, podvlačim – pedagoškoj spremi, jer onaj ko ne voli posao, ko nije pravi pedagog, neće uspeti. Nažalost, danas zaista nemamo jedan deo pedagoški obrazovanih nastavnika. Samo ću da citiram najvećeg švajcarskog pedagoga Pestalocija koji je rekao – oduševljenje što ću moći da pokrenem svoje ruke dalo mi je toliko snage da se mogu popeti na najviše Alpe, samo da mogu započeti. Misli na vaspitavanje dece. E, takvi nastavnici su nam danas potrebni, potrebniji nego ikada. Dozvolite da kažem koliko je vaspitanje i obrazovanje važno za državu, najbolje je pokazao Platon u svom delu „Država“, koji je rekao: „Država neće biti na štetu ako obućar nema pojma o svom zanatu, jedino će Atinjani biti loše obuveni, ali ako učitelj bude rđavo vaspitavao decu, buduće generacije biće neznalice“. Na kraju, dozvolite da citiram ruskog pedagoga Bjelinskog, koji je rekao: „Da se deset puta rodim, deset bih puta uzeo učiteljski poziv, jer nema plemenitijeg poziva nego što je učiteljski.“ Na kraju, o ovom zakonu, poštovani narodni poslanici, poštovana potpredsednice Narodne skupštine, nije lako biti učitelj, ja pod učiteljem podrazumevam do univerzitetskih profesora, jer naučiti dete broj, složiti slova u reč, čitati ih, pisati ih, brisati, razumeti, znati, samo je mali deo onoga što učitelj zaista jeste. Namerno ne kažem ono što učitelj radi, jer biti učitelj nije posao. Biti učitelj je voleti. Biti učitelj je osećati, biti učitelj je umeti, biti učitelj je jednostavno biti. Da ne bismo ovaj drugi zakon zanemarili, kako reče gospodin Pastor, ja ću sad nešto reći i o Predlogu zakona o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa i podsticaja razvoja Sremskih Karlovaca. Odmah da kažem da ga je uputila, kao što je i rečeno Skupština AP Vojvodine i njen predsednik gospodin Pastor na predlog Pokrajinske vlade, gospodina Mirovića na čemu im, zaista zahvaljujemo. Mi ćemo ovim zakonom regulisati osnove za obnovu kulturno-istorijskog nasleđa i podsticaja razvoja Sremskih Karlovaca, jer je do donošenja prethodnog zakona prošlo 30 godina. Pitaju građani i danas ispred Skupštine zašto ovaj zakon. Dozvolite da kažem zašto i da mu posvetimo zaista malo više vremena. Zato što su Sremski Karlovci jedinstveno kulturno nasleđe, jedno od jedinstvenih kulturnih nasleđa u čitavoj našoj državi, zato što je obaveza i dužnost svih generacija da pamte da je u Sremskim Karlovcima sklopljen 1699. godine Karlovački mir, mestu gde se krojila sudbina Evrope, a da ne kažem i uticaj na svetsku istoriju u to vreme. Zato Sremski Karlovci, što je 1734. godine održana prva pozorišna predstava, zato što je 1743. godine u Sremskim Karlovcima osnovana prva slikarska, ili kako reče gospodin Mirović juče na Odboru, crtačka odnosno slikarska škola. Zato što je 1752. godine, u Sremskim Karlovcima otvorena prva i danas najstarija biblioteka u Srbiji, zato što je 1758. godine u Sremskim Karlovcima osnovana jedna od privih štamparija i bakrorezačkih radionica. Zato što je 1792. godine u Sremskim Karlovcima osnovana Prva srpska gimnazija o kojoj je govorio gospodin Balint danas. Zato što je 1848. godine, upravo u Sremskim Karlovcima proglašena Srpska Vojvodina. Zato što je 1901. godine doktor Laza Popović instalirao jedan od prvih rengena na Balkanu. Zato što su se 1920. godine, upravo u Sremskim Karlovcima ujedinile crkve i uspostavila Srpska patrijaršija. Zato što je upravo prošlo, dame i gospodo 18 vekova da se na obroncima Sremskih Karlovaca uzgaja vinova loza i prvo i najbolje vino na ovim našim prostorima i zato što su u Sremskim Karlovcima živeli i školovali se jedni od najvećih imena naše istorije ili prošlosti, kako hoćete, ja ću spomenuti ipak nekoliko od njih: Vuk Stefanović Karadžić, Branko Radičević, Sima Milutinović Sarajlija, Patrijarh Josif Frajarčić, Laza Terečki, Jovan Sterija Popović, Đorđe Natošević, vojvoda Stefan Šupljikac, akademik Dejan Medaković, Borislav Mihajlović Mihiz i mnogi drugi kojima smo ostali dužni da očuvamo i predamo u nasleđe mlađim generacijama naše zlatno nasleđe, Sremski Karlovci su zlatno nasleđe, i kako reče gospodin Pastor, ne samo Sremskim Karlovci, nego mnogi gradovi u Vojvodini i Srbiji u celini. Ovo je primer kako ćemo raditi u budućnosti svako kulturno i istorijsko nasleđe u Vojvodini i Srbiji u celini. Poštujući našu istoriju, ali smo još više dužni, dame i gospodo, našoj budućnosti, za koju smo mi, dame i gospodo, odgovorni. Danas ove generacije, bićemo dostojni naših predaka, a na ponos naših potomaka, baš zbog ovakvih stvari. Sredstva će biti obezbeđena za realizaciju ovog zakona iz budžeta Republike Srbije, AP Vojvodine, lokalne samouprave i, naglašavam, sredstvima Evropske unije i drugih međunarodnih fondova, donacija i drugih sredstava. Posebno je važno da znamo da država Srbija ulaže ogromne napore, kako reče i gospodin Mirović u uvodnom delu, u rekonstrukciju pruge i izgradnje Fruškogorskog koridora. Sve je ovo važno za potpuni privredni, turistički i kulturni razvoj opštine Sremski Karlovci, Novog Sada i Vojvodine u celini. Verujte mi na reč, Vojvodine u celini, kada se ovo sve napravi. Sve je to sastavni deo modernizacije Republike Srbije, koju sprovodi Vlada Republike Srbije, Narodna skupština Republike Srbije, najveći broj građana naše zemlje, a kako znate, motor ubrzane modernizacije Republike Srbije jeste naš predsednik Republike Aleksandar Vučić. Pored ostalog, dozvolite da kažem, iako je gospodin Mirović rekao nekoliko reči, šta je do sada napravljeno. Izrađena je projektno-tehnička dokumentacija parternog uređenja Sremskih Karlovaca, izrada projekta tehničke dokumentacije za budući arhiv, kako reče gospodin Mirović, u objektu Svetosavkog doma, izrada idejnog projekta sanacije, konzervacije i adaptacije i rekonstrukcije objekta Osnovne škole „23. Oktobar“ u Sremskim Karlovcima, izrada dokumentacije za realizaciju obnove fasada, naglašavam, obnove fasada, u ulicama Mitropolita Stratimirovića, Patrijarha Rajačića, Trga Branka Radičevića, kao ste čuli, i katoličke crkve i ostalih naših kulturnih građevina. Urađena je i sanacija i restauracija Patrijarškog dvora. Izrađena je tehnička dokumentacija za rekonstrukciju ulica Karlovačkih đaka, Karađorđeve i dela Preradovićeve ulice. Predsednik pokrajinske Vlade, gospodin Igor Mirović, koji je danas ovde među nama, inicirao je sređivanje pristana u Sremskim Karlovcima do Petrovaradina. Sredstva su obezbeđena, kako smo i rekli, iz budžeta Republike Srbije, AP Vojvodine, lokalne samouprave, ali podvlačim još jednom, iz sredstava Evropske unije i drugih međunarodnih fondova. Posebno je važno naglasiti da država Srbija ulaže ogromne napore na rekonstrukciju, kako rekoh, onih železnica. Na kraju, poštovane dame i gospodo, nakon 30 godina, nažalost što ovo konstatujemo, vraćamo se, jer je toliko prošlo, na ideju akademika Dejana Medakovića, jednog od inicijatora tadašnjeg zakona 1992. godine, a u susret stogodišnjice obeležavanja njegovog rođenja. Upravo ovaj zakon treba sveobuhvatno u finansijskom, u tehničkom, ali i u organizacionom smislu da omogući stabilan institucionalan i finansijski okvir za održivi razvoj jedinstvenog kulturnog nasleđa Karlovaca. Sve ovo je veoma važno za potpuni privredni, turistički i kulturni razvoj Sremskih Karlovaca. Hvala predsedniku Skupštine AP Vojvodine, gospodinu Pastoru, hvala narodnim poslanicima Skupštine AP Vojvodine, hvala vladama, pokrajinskoj Vladi AP Vojvodine, na čelu sa gospodinom Mirovićem, Vladi Republike Srbije, na čelu sa Anom Brnabić, građanima Srbije, a hvala predsedniku Vučiću na modernizaciji naše otadžbine. Ova obnova kulturno-istorijskog nasleđa u Sremskim Karlovcima, poštovane dame i gospodo, je za pamćenje, za pamćenje, za pamćenje. Živela Srbija.
Zahvaljujem se ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu. Poštovani narodni poslanici, pošto nemamo više prijavljenih ovlašćenih predstavnika ili predsednika, prelazimo na listu govornika. Reč ima narodna poslanica prof. dr Misala Pramenković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani gosti, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas rasprava o četiri jako važna zakona. To smo već više puta čuli danas, konstataciju da nije moguće u relativno kratkom vremenskom roku dati adekvatan osvrt na sva četiri važna zakona. Zakon o srednjem obrazovanju i vaspitanju je jako značajan i kao što vidimo, tretira bitna pitanja. Jedno od važnih pitanja jeste pitanje državne mature, koje se ovim zakonom tretira i u doglednom vremenskom periodu ovo će se implementirati u praksi svakako. Ono što bih pohvalila kod ovog zakona, između ostalog, jeste i pitanje modernizacije, odnosno digitalizacije kroz portal „Bolja srednja škola“, kako je i ministar u svojoj diskusiji najavio, što će u mnogome olakšati sam pristup informacijama i svemu ostalom što je potrebno kako srednjoškolcima, tako i njihovim roditeljima i ostalima koji sudeluju u procesu obrazovanja. Pitanje zaštite kulturnog nasleđa, u ovom slučaju Sremskih Karlovaca, ali i kulturnog nasleđa svih naroda koji žive na teritoriji Republike Srbije je jedno od važnih pitanja. Zato kroz određenu zakonsku regulativu samo se može sačuvati i unaprediti kulturno nasleđe koje je jako važno za budućnost generacija koje svakako dolaze. Dva zakona, istina, prvi zakon je izmene i dopune Zakona o zabrani diskriminacije, a potpuno novi zakon jeste zakon o rodnoj ravnopravnosti, dva su zakona koja su izazvala dosta pažnje. Činjenica da se na ovim zakonima, posebno na Zakonu o rodnoj ravnopravnosti dugo radilo, govori o kompleksnosti same materije i o tome kako smo već istakli da se ne može jednostrano i da kažemo nekada i brzopleto prići određenim pitanjima. Dakle, zabrana diskriminacije je nešto što bi trebala biti tekovina savremeni društava, država, ukoliko žele da se osiguraju prava građana, jer diskriminacija po bilo kom osnovu je zapravo nešto što je nedopustivo, da li po osnovu nacionalne, verske pripadnosti, polna diskriminacija, diskriminacija po starosnoj dobi, po bilo kom drugom osnovu je apsolutno nedopustiva. Kada je u pitanju zakon o rodnoj ravnopravnosti, lider naše stranke akademik Zukorlić je u uvodnom predavanju istakao šta su naše zapravo zamerke i negde, da kažemo, obazrivost i opreznost po pitanju ovog nacrta zakona. U mnogome je on ukazao na sve manjkavosti koje mi smatramo da bi se trebali doraditi i još jednom možda razmotriti. Zapravo, mi kada kažemo zakon o rodnoj ravnopravnosti, obično se misli na zakon koji tretira samo neka ženska prava, a zapravo nije tako, jer ravnopravnost podrazumeva ravnopravnost kako muškaraca, tako i žena, na svim životnim poljima. U praksi su zapravo prava žena vrlo često bila kršena. Sa tog aspekta verovatno uvek se aludira na onaj pol koji je više bio ugrožen u jednom momentu, a to su svakako bile žene. Tako da, pravima žena i garantovanju ženskih prava u pogledu kako privatne, tako i javne sfere, političke sfere, treba biti apsolutno nepristrasan i dati podršku ovakvoj vrsti ravnopravnosti, u čemu smo mi svakako i potpuno jasni. Ono što smo istakli, a što jeste naša opreznost u pogledu ovog zakona, jeste upravo pokušaj da se na neki način promeni etički i kulturološki, a negde i religijski kodeks ili obrazac, zapravo. Činjenica je da narodi koji žive prostoru Republike Srbije, to je jako važan segment njihovog života. Dakle, jesmo za evropski put, jesmo za ono što nudi EU, ali kroz jedno bogatstvo, kroz lepezu različitosti da u pogledu ekonomskih pitanja, dakle razvoja, da imao zajednički pristup i politiku u okviru EU, ali sa druge strane da se autentičnost naroda unutar te Unije sačuva, a to je nešto što je jako značajno. Sa druge strane, pitanje jezičkog značenja reči pol i rod čini mi se da u javnosti nije dovoljno diferencirana, odnosno razgraničena, jer mi kada govorimo o rodnim odrednicama kažemo da je to nešto što se u društvu tako percipira, a opet sa druge strane kad god se diskriminacija dešava u pogledu prava žena, ostvarivanja prava žena, diskriminacija se dešava uvek po osnovu toga što je neko žena, pa svejedno da li je majka, da li ne znam po nekoj drugoj vokaciji nešto drugo. Tako da bi da tu jasnija diferencijacija trebala se postaviti. U svakom slučaju, smatramo da se ovim stvarima treba jako osetljivo, ozbiljno prići i ponuditi se još adekvatniji model. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Selma Kučević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani ministre sa saradnicima, pred nama se danas na dnevnom redu nalaze veoma važni zakoni za sve građane Srbije. Ja ću se u svom obraćanju osvrnuti na Zakon o zabrani diskriminacije. Iako je u poslednjim godinama evidentno zaostajanje Srbije u evropskim procesima, ovim predlogom zakona ukazala se mogućnost za poštovanjem evropskih izveštaja, te unapređenjem samih procesa evrointegracija. Kao što je pretpostavljam svima vama poznato da je za sve kandidate koji pretenduju da uđu u proces evrointegracija, prava nacionalnih manjina su izuzetno važna i spadaju politički, odnosno tzv. kopenhaških kriterijuma i kao takva predstavljaju i zauzimaju veoma značajno mesto u ovim procesima. Međutim, do sada je u praksi u skoro svim oblastima sveprisutan diskriminatorski odnos, kako državnih organa prema Bošnjacima, takođe i prema Albancima, takođe i veoma tolerantan odnos državnih organa prema kršenju osnovnih prava nacionalnih manjina. Ovde, pre svega, mislim na to da u gradovima Sandžaka, kao i gradovima Preševske doline nije dovoljno izražena želja države za ravnomernim razvojem svih regiona, pa su tako kapitalne investicije, ulaganja, radna mesta totalno zaobišla ove gradove Srbije. Veoma izražena zabrinutost građana prisutna je i u pogledu neadekvatne zastupljenosti u državnim organima, sudstvu, policiji, tužilaštvu, carinskim i graničnim ispostavama, pa i službama inspekcija. Mladi ljudi Preševske doline dovode se u neravnopravan položaj sa ostalim vršnjacima iz drugih delova Srbije nepriznavanjem diploma. Ja zaista moram da spomenem i to da građani u ovim opštinama ne mogu neka svoja osnovna prava da ostvare u svojim gradovima, već moraju da odlaze u druge gradove zbog izmeštanja republičkih ustanova i institucija, što naravno dodatno ugrožava i otežava već dovoljno težak položaj ovih građana, te iziskuje mnogo više troškova, a i vremena. Sve napred rečeno jeste razlog zbog kojeg se mi u ovom predstavničkom telu zalažemo i zalagaćemo se svakako za proces decentralizacije i regionalizacije, kako bi svim regionima obezbedili ravnomeran razvoj i napredak svih oblasti unutar same države. Dakle, ta višedecenijska nebriga i zanemarivanje ovih gradova, izražena u nedovoljnom obimu investicija u infrastrukturi, danas veoma, veoma opterećuje svakodnevni život građana i onemogućava privredni razvoj. Drugim rečima, više je nego očigledan izostanak strateški osmišljenog i sveobuhvatnog pristupa pri rešavanju ovih problema. Jedan od vidova diskriminacije svakako bio je prilikom pisanja Akcionog plana, govorim o Poglavlju 23 i 24, a konkretno manjinskog dela, iz kojeg su izbačeni svih legitimnih predstavnika Bošnjaka. Dakle, ovakav Akcioni plan totalno ignoriše Bošnjake i njihove realne potrebe. Takav Akcioni plan za nas je apsolutno neprihvatljiv i nelegitiman, tako da ćemo mi svakako se zalagati za reviziju istog. Dalja diskriminacija se ogleda u slučaju koji smo imali prilikom predlaganja formiranja redakcije na bosanskom jeziku, gde smo rapidno dobili negativan odgovor, bez adekvatnog objašnjenja. Jedan od najtežih vidova diskriminacije koju su Bošnjaci doživeli jeste negiranje bosanskog jezika. Dakle, na ovaj način prekršene su odredbe Zakona o regionalnim i manjinskim jezicima. Međutim, i uprkos utvrđenoj diskriminaciji niko ništa niti je preduzeo, niti je bio procesuiran. Drago mi je da je gospodin ministar Ružić prisutan, pa me zanima da li je on upoznat sa ovakvim postupanjem člana Nacionalnog prosvetnog saveta, te da ukoliko je znao, da li je preduzeo neke mere kojima bi se zaustavio ovakav vid diskriminacije i zadiranja u nacionalna osećanja jednog naroda. Dakle, pri poslednjem izboru sudija svedočili smo osporavanju kandidature dva Bošnjaka, bez ikakvog obrazloženja, iako u Poslovniku o radu Narodne skupštine stoji, član 201. stav 3, da svako osporavanje mora biti izričito osporeno. Naravno, mi obrazloženje dobili nismo. Mi slobodno možemo zaključiti da su ovi kandidati osporeni zbog svog imena i prezimena. Ovi kandidati su prošli sve, kako sudske, takođe i bezbednosne provere, ali njihove kandidature su osporene. Ako govorimo o strateškom dokumentu, kakav je Prostorni plan, dokument koji određuje budućnost Srbije u narednih 15 godina, a u koje smo imali uvid u proteklih nekoliko dana, slobodno možemo reći da Prostorni plan apsolutno ne predviđa ni jedan kapitalni projekat za gradove Sandžaka. Dakle, pojedine političke partije serviraju građanima Sandžaka nekakve sporazume, a Prostorni plan nas totalno diskriminiše. U nekoliko navrata sam već govorila o raznim oblicima diskriminacije koja je nekada bila uobičajena, koja je bila prepoznatljiva, pa zatim i fino upakovana i teško prepoznatljiva od nedovoljne zastupljenosti u državnim organima, pa onda prekida snabdevanja električnom energijom, ne zapošljavanja u zdravstvu. Nameće se jedno pitanje – kakve to nade gajimo u pogledu novog Zakona o zabrani diskriminacije, ukoliko država nije uprkos svim mehanizmima i kapacitetima kojima raspolaže uspela već da zaštiti ono što je napisano u njenom Ustavu i zakonima? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Zahvalna sam za informacije koje ste sa nama podelili, a tiču se problema koje ima Nacionalni savet bošnjačke nacionalne manjine, kao i za vaše utiske o postojanju namere da se osujeti taj deo Srbije u razvoju, kapitalnim investicijama. Koliko god te informacije bile nama u Ministarstvu dragocene, ni jedna od njih nema nikakve veze ni sa Zakonom o zabrani diskriminacije, ni sa Zakonom o rodnoj ravnopravnosti. Sve su informacije vezane za Zakon o nacionalnim savetima. Ja sam svejedno zahvalna zbog toga što Ministarstvo obilazi upravne okruge u Srbiji, a da bi proverili zašto se ne primenjuje Zakon o nacionalnim savetima i drugi zakoni iz naše nadležnosti, uključujući ova dva koja će u krajnjem obliku, a o kome će odlučiti Narodna skupština, nadam se, stupiti na snagu voljom narodnih poslanika. Do sada smo obišli 15 ili 16 upravnih okruga. Na sastanke dolaze načelnici upravnih okruga sa svojim savetima, dolaze predstavnici lokalnih samouprava, predstavnici školskih uprava, predstavnici MUP-a, predstavnici centara za socijalni rad, predstavnici nacionalnih saveta kojih ima, predstavnici civilnog društva koje se bavi bilo kom lokalnom temom i razgovaramo o tome zašto se ne primenjuje zakona, zašto ne radi Savet za međunacionalne odnose, zašto nema zapošljavanja Roma ili drugih predstavnika manjina, kako to zahteva i nalaže Zakon o nacionalnim savetima, zašto ne radi Savet za bezbednost, šta se dešava sa obavezom ili dobrom voljom o osnivanju institucije ombudsmana lokalnog, službena upotreba jezika i pisma, prava nacionalnih manjina za koje je nadležna lokalna samouprava. Znači, finansiranje ako im je sedište u lokalnoj samoupravi, zatim finansiranje sa pozicije 481. lokalne samouprave kao obaveza da finansira civilno društvo, dijalog sa civilnim društvom. Dakle, to radimo i plan da posetimo rasinski, raški i pčinjski okrug i Nacionalne savete Bošnjaka i Albanaca bio je pre nego što je epidemija, na žalost, uzela maha, pre jedno šest nedelja, i kako se nadamo se epidemija smiruje zauvek, tako pravimo plan za posete koje smo odložili. Tako da, u dve stvari možete biti sigurni, vaše informacije nemaju veze sa predlozima zakona koji su ovde u radu, ali su nama dragoceni i biće tema i rada na sastancima sa upravnim okruzima u Kruševcu, Kraljevu, Vranju i sa Nacionalnim savetima Bošnjaka u Pazaru i Albanaca u Preševu zajedno sa koordinacionim telom. Zato što je nama važno da Srbija pokaže na delu da primenjuje zakone, kao što nam je važno da budemo alat nacionalnim manjinama. Svima smo to jasno rekli i tako pokušavamo da postignemo rezultat. Da li je ili nije, jedina nejasnoća koju ste podelili sa nama, a da ja ne znam, da proverim o čemu se u stvari radi. Ako ste spominjali Nacionalni akcioni plan za nacionalne manjine on je tek u postupku izrade, ako ste imali referencu na ovaj koji je istekao, to je u redu, ako smatrate da sugestije Bošnjačkog nacionalnog saveta nisu uvažene. Upotreba službenog jezika i pisma. Dakle, maternji jezik sa elementima kulture nacionalne manjine je obaveza države da primenjuje i postupak je sledeći da direktori škola anketiraju sve da li, kako i koliko dece žele da proučavaju maternji jezik sa elementima nacionalne kulture i primena je prilično šarena. Imate direktora škola po raznim upravnim okruzima u Srbiji koji se oglušuju o to, zabašuruju obavezu i prave se da te ankete i ne postoje. Imate direktore koji prilježno i posvećeno rade taj posao i to će biti tema sa Nacionalnim savetom Bošnjaka u Srbiji gde je problem, da li je problem sa direktorima škola ili je neki drugi problem, ali službene upotrebe zvaničnog jezika i pisma, tamo gde nacionalna manjina ima zakonski osnov od 17,5% će biti. Daću vam odmah primer opštine Vrbas gde predsednik opštine Vrbas ima zvaničan zahtev za službenu upotrebu crnogorskog jezika i pisma, ali tvrdi da Crnogorci to neće. Onda mi razgovaramo sa Crnogorskim nacionalnim savetom oni kažu imaju novinsko-izdavačko preduzeće, imaju portal koji se zove „Vijest“ i mi pitamo – na kom jeziku vam je taj portal? On kaže da je na crnogorskom. Ja kažem – dobro, ako vam je portal na crnogorskom, kako ga čitate ako predsednik opštine kaže da vi nećete crnogorski jezik kao službeni u opštini Vrbas? Do ljudi je znate. Do ljudi je i do svih nas plaćenih iz budžeta da zakon primenjujemo. Ono što bih ja volela da zaslužimo kao alat za kvalitetan život nacionalnih manjina u Srbiji je da ne govorimo o zlim namerama bilo koga, pošto ih ja vrlo retko vidim, ali vidim dela koja jasno govore da nećemo da primenjujemo zakone. Da li je to nacionalna manjina ili većina dosta je šareno, ali se dešava i mi ćemo na kraju drugog obilaska upravnih okruga u decembru 2021. godine zajedno sa evropskom delegacijom i sa javnošću Srbije podeliti sve informacije koje smo prikupili na sastancima u svim upravnim okruzima u Srbiji, a predstavljajući i njima koje sve zakone iz nadležnosti Ministarstva za ljudska, manjinska prava i društveni dijalog oni moraju da primenjuju. Nisu zakoni iz bilo koje oblasti švedski sto, pa da bilo ko bira šta može da primeni ili šta ne može da primeni. Slažem se sa vama da moramo da imao dijalog o regionalnom razvoju. Nadam se da će i Nacionalni savet Bošnjaka u Srbiji učestvovati u društvenom dijalogu koji smo počeli, serijal društvenih dijaloga o održivom razvoju Srbije zato što smatramo da Srbija treba da dobije zajedničku sliku o svom razvoju 2030. godine i da taj mozaik, slike koji treba da složi, treba da bude od informacija sa lokalnog nivoa, iz lokalnih samouprava, iz mesnih zajednica, iz mesta gde ljudi žive i saopšte kako žele da žive zajedno u dijalogu sa onima koji na kraju donose odluke. Tako da, drago mi je da smo to čuli od vas. Žao mi je što nije tema zakona, ali s obzirom da su zakoni koje pominjete u svom izlaganju takođe naša nadležnost, prosto osećam obavezu da vam dam sve informacije koje trenutno imamo. Hvala.
Zahvaljujem se ministarki za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog. Reč ima narodni poslanik dr Milorad Mijatović.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Gospođo ministarka Gordana Čomić, gospodine predsedniče pokrajinske Vlade Igore Miroviću, ja ću na samom početku izraziti zadovoljstvo, ja ću govoriti samo o Zakonu o obnovi Sremskih Karlovaca, zadovoljstvo što jedan zakon, zakon koji je predlagala Skupština AP Vojvodine, nalazi se na dnevnom redu naše Narodne skupštine Republike Srbije, za koji sam gotovo siguran da će biti usvojen. Sećam se nekih ranijih vremena kada smo imali konfrontacije, nešto što predloži Skupština AP Vojvodine, čak ni ne dođe na dnevni red ili bude skinuto sa dnevnog reda, a sada raspravljamo i svi izražavamo zadovoljstvo. To je znak neke nove političke kulture koju imamo i to daje veoma dobre rezultate. Mi više nemamo konfrontaciju između republičke Vlade, pokrajinske Vlade, što se i te kako vidi u Vojvodini, jer Vojvodina ide velikim koracima napred. Neću govoriti o kapitalnim investicijama, o svemu onome što se trenutno radi u Vojvodini. Svi smo svesni činjenice da jaka, razvijena Vojvodina vuče Srbiju napred. Upravo to je ono što moram da naglasim u svom prvom delu. Naravno, ja drugo želim da kažem. Znate, mi govorimo o Vojvodini. Često se ovde čuje reč „severna Pokrajina“. Ne. Molim vas, ja insistiram da kažemo Vojvodina, jer generacije pre nas su se veoma mnogo borile da bi smo došli u situaciju da možemo da kažemo „Vojvodina, srpska Vojvodina“. Neću da govorim o Majskoj skupštini koja je bila u Sremskim Karlovcima, o tome je ovde bilo mnogo reči. Prema tome, govorimo o Vojvodini, jednoj našoj autonomnoj pokrajini, koja je bogata, koja je razvijena. Znate li zašto je bogata i razvijena? Zato što je multietična, multikonvencionalna i zato što se mi poštujemo između sebe. Ja sam ponosan kada sam slušao izlaganje mog kolege, narodnog poslanika Balinta Pastora, koji je pripadnik mađarske nacionalnosti, koji je sa toliko lepih reči govorio o Sremskim Karlovcima. Kao što i ja sa zadovoljstvom govorim kada idem bilo gde u Suboticu, govorim o onome što je tamo postignuto, jer to je ono što nas prožima, ta multikulturalnost za nas znači mnogo. Zato je Vojvodina uređena, zato je Vojvodina bogata i biće bogata. Znate, ne živimo jedni pored drugih, mi živimo jedni sa drugima. Družimo se, posećujemo, zajedno se poštujemo. To je ono što želim da naglasim i to je ono što možda može da bude poruka svima drugima, samo uz dogovor, razgovor, međusobno uvažavanje možemo ići napred. Svaka konfrontacija ne vodi ničemu dobrom. O Sremskim Karlovcima ovde je mnogo toga lepog rečeno. Moram da naglasim, a sam sam rođen nedaleko od Sremskih Karlovaca, Sremski Karlovci su nas koji tamo živimo identitet, istorija, kultura i zbog toga podržavam ove dve ključne reči koje stalno stoje u zakonu, a to je obnova kulturno-istorijskog nasleđa i drugo podsticanje razvoja Sremskih Karlovaca. Znate, nama ne znači ništa da imamo jedan grad koji će biti samo lepe zgrade i uređene. Sremskim Karlovcima treba dati život, treba dati da ima mladosti i meni je veoma žao što Univerzitet u Novom Sadu koji je osnovan nema sedište u Sremskim Karlovcima. Tada bismo imali srpski Hajlderberg. Nažalost, to nije urađeno, ali ne mora da znači da neke buduće generacije, ako prethodne generacije to nisu uspele, da to vrate u Sremske Karlovce. Znate, kad idete od Novog Sada ka Sremskim Karlovcima prolazite pored Petrovaradinske tvrđave, prolazite pored podgrađa Petrovaradinske tvrđave, to je jedan prelep barokni grad koji se uređuje, on će biti ponos Evrope, a Vojvodina, Srbija je Evropa, deo Evrope. Mnoge evropske vrednosti se upravo baštine u Sremskim Karlovcima. Prolazite pored Crkve Marije Snežne, prolazite pored Vezirca gde je bila velika bitka, dolazite u Sremske Karlovce i sve je bilo, sve ste ovde govorili, da ja ne bih ponavljao, jer neću za to imati puno vremena. No, želim moja poenta da bude na podsticanje razvoja Sremskih Karlovaca. Mi imamo Sent Andreju, jedno prelepo mesto pored Budimpešte, gde su Srbi živeli, koje je uređeno ali tamo više nema Srba, tamo je sve manje i manje stanovnika. Hajdemo oživeti Sremske Karlovce ulaganjem u one industrije, zelene industrije, ulaganjem u pamet. Jedno mirno mesto pored Dunava kao što su Sremski Karlovci, možemo deo IT tehnologija koje se burno razvijaju u Novom Sadu prebaciti u Sremske Karlovce. Naravno, o turizmu smo govorili, ali ne treba to samo da bude turizam, jer Sremski Karlovci su nešto više od turizma. Sremski Karlovci znače naše znanje, nauku, znače našu duhovnost o kojoj mi moramo stalno govoriti i negovati naše nasleđe. Ono što želim da kažem, smatram da svaki učenik osnovne škole iz Srbije mora i treba da poseti Sremske Karlovce. Treba da poseti i da se popne na Stražilovo, da poseti gde je sahranjen Branko Radičević. Ako Ukrajinci neguju svog pesnika i svoj identitet preko Tarasa Ševčenka, a zašto mi ne bismo preko našeg Branka Radičevića i prelepog Stražilova gde se nije teško popeti. Na taj način čuvamo naše korene i čuvamo našu istoriju, a isto tako smo u obavezi da svu našu decu, naše unuke podsetimo ko smo, šta smo i odakle potičemo. Znate, biću ponosan da svoje unuke vodim u Sremske Karlovce da znaju ko su, šta su i odakle su. Ako to ne budemo radili, izgubićemo svoj identitet u ovoj opštoj globalizaciji i unifikaciji. Naravno, ponosan sam na činjenicu da ću glasati za ovaj zakon i za sve ostale zakone. Kao socijaldemokrata naravno podržavam zakone o rodnoj ravnopravnosti, zabrani diskriminacije, a ministra prosvete podsećam da podržavam i Zakon o srednjim školama, ali uz napomenu, Agenda 2030, na srednje obrazovanje mora biti obavezno i besplatno za sve generacije u našoj Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem se dr Mijatoviću. Reč ima predsednik Pokrajinske vlade Igor Mirović. Izvolite.
Hvala vam. Dame i gospodo narodni poslanici, samo da se nadovežem na poslanika Mijatovića i da nekoliko reči kažem o zajedništvu, o jednom principu za koji sam se borio i izborio i koji zapravo simbolički jeste i sadržan u zakonu o kome danas, između ostalog, i govorimo. Zajedništvo koje je omogućilo pre svega ubrzani razvoj AP Vojvodine jer smo na programu ubrzanog razvoja AP Vojvodine, i naravno Vojvodina to je staro slavno srpsko ime, ne treba ni na koji način od tog imena bežati, naprotiv, treba se sa tim imenom uvek hvaliti i tu delim mišljenje sa gospodinom Mijatovićem, na intenzivnom pre svega privrednom i ekonomskom razvoju AP Vojvodine smo radili u proteklih pet godina zajedno Vlada Srbije, naravno, Narodna skupština kroz čitav niz zakona, odluka, Pokrajinska vlada, Skupština AP Vojvodine i mislim da su rezultati vidljivi. Vidljivi su i u delu angažovanja koji će u konačnom dovesti do investicija u one oblasti, pa i u oblast zaštite kulturno-istorijskog nasleđa sa velikim obimom o kojem ranije nismo mogli ni da sanjamo jer je privreda uspela da stvori dodatnu vrednost, da stvori novac koji će, verujem, već od naredne budžetske godine biti u funkciji, između ostalog, i zaštite kulturno-istorijskog nasleđa Sremskih Karlovaca, ali ne samo Sremskih Karlovaca, već kako su to već poslanici govorili, i brojnih drugih zaštićenih celina i brojnih drugih važnih istorijskih i kulturnih celina ne samo u Vojvodini. Ono što sada nas čeka jeste da u odnosu na, verujem, izraženu volju, a do sada smo čuli predstavnike poslaničkih grupa koji su se izjasnili i kažu da će njihove poslaničke grupe podržati, pa da će naravno i Narodna skupština u celini podržati donošenje zakona, sada je jako važna stvar da dočekamo spremni formiranje odbora koji je predviđen ovim zakonom, odbora koji će donositi odgovarajući program na osnovu kojeg ćemo delovati i u tom smislu je od izuzetnog značaja da već tokom narednih nedelja i narednih meseci, kažem, da potpuno spremni dočekamo narednu budžetsku godinu, da pripremimo projektnu dokumentaciju i da osmislimo realizaciju ovog velikog posla i naravno da osim toga već pripremimo projekat, zaista možda prava reč, oživotvorenja Sremskih Karlovaca u punom obimu, da se bavimo i kreativnim radom u delu priprema kulturnih manifestacija kroz, verujem, možda u budućnosti izgradnju novog kulturnog centra, da deo kulturnih manifestacija i kroz Agendu „Novi Sad evropski grad kulture za 2022. godinu“ premestimo ili u budućnosti izgradimo u prostoru, odnosno kreiramo u prostoru Sremskih Karlovaca, da u delu podsticaja privrednog razvoja to treba da bude jedna vrsta indukovane stvari kada govorimo i o zaštiti kulturnog nasleđa pripremimo projekte, a već ima velikog interesovanja za nove hotele, nove turističke sadržaje, da se posebno bavimo zaštitom starog zanatstva i starih vrednosti koje su se baštinile u Sremskim Karlovcima vekovima unazad. Tu je naravno i turizam sa svim svojim aspektima jer je zvaničan podatak da samo u delu verskog turizma Sremski Karlovci jesu polazna tačka za više desetina hiljada turista koji posećuju Srem, Vojvodinu, posebno sremske manastire. Mi planiramo da zajedno sa Vladom Republike Srbije dignemo na viši nivo status postojećeg Instituta za vinarstvo koji u okviru Poljoprivrednog fakulteta postoji u Sremskim Karlovcima i sada razmišljamo da li ćemo formirati naučni institut u odnosu na sve elemente koji su potrebni da bi formirali institut ili ćemo postojeće kapacitete prevesti u jedan centar koji bi bio nacionalni centar za vinogradarstvo i vinarstvo i osnažiti ga u delu laboratorijske opreme, u delu stručnih ljudi koji će moći da referentno određuju puteve za razvoj vinogradarstva i vinarstva u čitavoj našoj zemlji. Naravno, veliki izazovi i u drugim oblastima, ne treba bežati ni od ideja koje ste izneli, kao što su informatičke tehnologije, možda određeni habovi, mikroceline u široj zoni Sremskih Karlovaca. Sve nas to očekuje ukoliko zajednički, dakle, na kraju ovog izlaganja, još jednom zajedništvo okupimo resurse Republike Srbije, Vojvodine, lokalne samouprave, evropskih fondova i ukoliko dobro osmislimo celokupan program koji treba da znači da se u budućnosti ponosimo sa Sremskim Karlovcima i da se na jednom praktičnom planu uspostavi veza između istorije, između predačkog zaveta i vrednosti koje su nam oni ostavili, između sadašnjosti i budućnosti u koju želimo da idemo. U tom smislu nema druge alternative osim zajedništva, zajedničkog rada. Ja verujem da u budućnosti ni jedna druga politika, čak i ukoliko jednog dana različite stranke budu definisale političke pravde u raznim segmentima našeg društva, ni jedna politika neće moći da ima uspeha ukoliko nema elemente zajedništva i zajedničkog nastupanja, makar oko velikih i važnih vrednosti kao što su Sremski Karlovci. Hvala vam.
Zahvaljujem se predsedniku Pokrajinske vlade. Idemo dalje. Reč ima potpredsednika Narodne skupštine narodna poslanica Marija Jevđić.
Zahvaljujem potpredsednice, poštovani ministri. Na samom početku želim da čestitam Savetu Evrope 20 godina od osnivanja kancelarije u Beogradu, uz napomenu da Savet Evrope predstavlja krovnu instituciju za poštovanje ljudskih prava i vladavine prava uopšte. Upravo na današnjem dnevnom redu imamo dva zakona kojima se unapređuju ljudska prava i slobode i osnov za donošenje i Predloga zakona o rodnoj ravnopravnosti, kao i Predloga zakona o sprečavanju diskriminacije, je sadržan u Uredbi člana 97. Ustava Republike Srbije, kojim se jemči ravnopravnost žene i muškaraca i razvoj politike jednakih mogućnosti. Smatram da smo kao društvo sazreli da danas bez ikakvih predrasuda u ovom visokom domu raspravljamo otvoreno o predloženim zakonima i da zajedno sagledamo i stvorimo modernu Srbiju u kojoj nam neće biti potrebne zakonske odredbe da bismo poštovali, uvažavali sve subjekte našeg društva. Jedinstva Srbija veruje da postajemo društvo jednakih mogućnosti za sve. Ta jednakost ne može biti istinska ako nemamo žene koje su ravnopravni partneri. Ne želim da potenciram na tome da žena treba da bude na određenom mestu, samo zato što je žena, već zato što je to zaslužila svojim radom i angažovanjem. To ne smemo da osporimo ni jednoj ženi. Tu su i naše kolege, kao i svi koji učestvuju u društvenom životu Srbije i tu treba da budu iskreni da priznaju, prihvate i podrže ženu koja je dala svoj maksimum i koja se zalagala da bude danas upravo u ovom domu, da bude na mestu ministarke ili na bilo kojoj drugoj funkciji. Sve dok žena ženi bude vuk i dok nemamo te ženske solidarnosti, možda nam najveći problem i nisu kolege ili partneri koji ne prihvataju ravnopravno. Imate npr. ženu koja je predstavnika neke političke partije, koja tako ide po Srbiji, dođe ispred jedne gradske uprave, javne uprave i kaže – e, sve žene koje su ovde zaposlene su zaposlene tako što su se dobro udružile, da ne koristim neke vulgarnije termine. I kakvu sliku onda šaljemo? Da li je to ohrabrenje za sve one devojke, žene koje žele da se uključe u politiku, da budu ravnopravni deo ovog društva? Neću više pridavati značaja tome, ali eto, možda da apelujemo jedna na drugu da budemo malo više solidarnije i da ne etiketiramo jedna drugu tako lako, jer iza svake žene stoji možda majka, sestra, nečija ćerka ili šta god. Jedinstvena Srbija istinski podržava učešće žena, ne samo u politici nego u svim sferama života. Zakon o rodnoj ravnopravnosti polova donet je u septembru 2009. godine i njime je bliže uređen način ostvarivanje ravnopravnosti žena i muškaraca i promovisanje politike jednakih mogućnosti. Kada sam u oblasti javnog i privatnog zapošljavanja, kada sam već spomenula zapošljavanje želim da se dotaknem nečega što je možda najveći kamen spoticanja kada govorimo o ravnopravnosti muškaraca i žena, a to je visina zarade koju primaju muškarci i žene. Prema podacima Republičkog zavoda za zapošljavanje u Srbiji, Srbija je možda sa najnižim platnim jazom u Evropi, dok je ta prosečna razlika plate između muškaraca i žena u Evropi dolazi do čak 15%. Na primer u Švedskoj žene zarađuju 5% manje, dok u Velikoj Britaniji iznosi 8%. Kada bi se ta primanja izjednačila globalna ekonomija bi mogla biti bogatija za 160 milijardi dolara. Ja neću da donosim zaključak, on se sam nameće, a to je da davanje prostora ženama vodi do jednog bogatije društva. Ohrabruje i podatak globalnog izveštaja o rodnoj ravnopravnosti koji je ukazao na sužavanje rodnog jaza i smanjenja rodne nejednakosti i ti podaci su različiti od zemlje do zemlje. Na primer, Island je zemlja koja je uspela da otkloni čak 86% razlike između muškaraca i žena i za mene lično je bio iznenađujući podatak da Nikaragva i Ruanda spadaju u vodeću zemalja u kojima je najbolje primenjena rodna ravnopravnost i da imaju bolje performanse od mnogih vodećih evropskih zemalja. Iskoristila bih priliku da pohvalim, a i vaše ministarstvo gospođo Čomić je dobilo pohvale od Saveta Evrope za uvođenje pojma sagregacije i tu mislim na Zakon o zabrani diskriminacije, a odnosi se na razdvajanje ljudi na osnovu rasne, verske i nacionalne pripadnosti. Vi ste kroz član 2. zakonski definisali ovaj pojam i nažalost, kao roditelj sam bila razočarana saznanjem, a tu je prisutan i ministar prosvete, da su u nekim školama osnovnog obrazovanja koje predstavljaju zakonom obavezu za svu decu Srbije da je pohađaju, bez obzira na nacionalnu pripadnost ili versku, dešava se da roditelji žele da ispišu i to čak u velikim gradovima Srbije. Mislim da se u Nišu u jednoj osnovnoj školi skorije to desilo, da roditelji žele da ispišu svoju decu samo zato što u tu školu idu pripadnici romskih nacionalnih manjina. Evo sada svako od nas ko je ovde, ko sedi i ko je roditelj ili ima sebi blisko dete, zamislite da vaše dete bude tako diskriminisano. Naravno da to ne biste prihvatili, da bi vam bilo teško, jer se upravo u ovom domu zalažemo za društvo jednakih mogućnosti, za sve što nam je i Ustavom zagarantovano. Pošto nemam više vremena, samo želim da pohvalim i to što se članom 14. omogućava Poverenici za rodnu ravnopravnost da ima svog pomoćnika i time smo pokazali da rodna ravnopravnost i svi problemi sa kojima se suočavamo u toj oblasti, želimo da budu rešeni, da ravnopravnost ne predstavlja samo zakonsku obavezu, već nešto sa čime živimo, tako se vaspitavamo i da poštujemo i druge, kao što poštujemo i sebe. U zakonu sam čitala i nije mi bila jasna jedna stvar, možda ćete moći da mi to pojasnite ministarka. To je odredba koja se odnosi na član 58. i na član 77. kojim se propisuju finansijska sredstva za organizovanje i sprovođenje specijalizovanih usluga i tu se misli na specijalizovane usluge za počinioce nasilja koji će biti finansirani iz budžeta Republike Srbije, a sa druge strane imate žrtve nasilja koji će biti svi programi vezanih za njih i svu tu podršku, mislim na sigurnu kuću i na krizne centre, oni će biti finansirani iz lokalnih budžeta. E sada, da li smo mogli to malo drugačije da uredimo i da li ovom uredbom dajemo manju podršku? Ne mislim da je tako, nego samo da mi pojasnite da li to znači manja finansijska podrška i sigurnim kućama i kriznim centrima? Zahvaljujem. U danu za glasanje JS će podržati sve predložene zakone.
Zahvaljujem se potpredsednice Narodne skupštine. Reč ima ministarka Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. U nekoliko ste dobro opisali. Dakle, poenta je na tome da mi smatramo da treba uložiti i u prevenciju nasilja i u rad sa počiniteljem nasilja zbog toga što bez obzira što je nasilje izbor, znači nasilje je uvek slobodan izbor, ne moraš da sipaš verbalno smeće po javnom prostoru. Ne moraš da udariš, ne moraš da psuješ, ne moraš da ubiješ, slobodno biraš. Svako je nasilje slobodan izbor i lista opravdanja za svako nasilje je potpuno prazna. Ono što se dešava u našim porodicama je da se nasilje bira. Pošto su porodični odnosi i delikatna i često tragična i traumatična stvar, onda mi smatramo da budžet Republike Srbije treba da uložimo u prevenciju nasilja, u otklanjanje posledica nasilja kada je u pitanju žrtva nasilja i u opšti sistem izgradnje specijalizovanih usluga kada je u pitanju pomoć žrtvama nasilja. Zašto se ne vidi jasno da su u pitanju budžeti Republike Srbije, Vojvodine, pokrajine Vojvodine i lokalnih samouprava? Zato što vi formalno, ono što zovemo "sigurne kuće", nemate sa jasnim uporištem u zakonu. Imate nešto što se zove privremeni smeštaj ili već tako nešto. Mi želimo da se ovim zakonom i njegovim upućujućim odredbama prosto formira sistem gde će država preuzeti finansiranje i "sigurnih kuća" i prevencije nasilja i gde će ta usluga biti kako otvorena prema onima koje država inače plaća, ali nemaju znanja, veština, resursa, kao što su najčešće centri za socijalni rad, i isto tako prema onima koji imaju znanje, iskustva, resursa, a rade to kao civilno društvo. Dakle, ne želimo da nikako napravimo bilo kakav manjak prednosti ili višak prednosti za bilo koga ko je spreman da pruži usluge staranja o žrtvama nasilja brinući o njihovom psihičkom stanju, otklanjajući posledice nasilja, pomažući da žrtve nađu posao, bez obzira da li su žene ili muškarci i pre svega o deci, žrtvama, svedocima ili učesnicima nasilja. Dodatni propis koji će potpuno jasnim učiniti vama i dati kredibilitet mojim rečima je Zakon o socijalnom preduzetništvu kome se nadamo u trećem kvartalu ove godine, zato što nam je cilj da žrtve nasilja budu u dobrim rukama, cilj nam je da prestane projektno finansiranje. Znate, strašno mnogo dobrih stvari u Srbiji se desilo zato što negde u EU, u IPA Fondu, negde u nekom fondu za sprečavanje nasilja, negde u nekom delu sveta koje se bavi slobodama pravima, zaštitom žrtve nasilja ima novca za koje možete da konkurišete zato što posedujete znanje, veštine, volju i aktivizam civilnog društva ili ste centri za socijalni rad ili ste program Vlade Vojvodine ili ko može da konkuriše, i onda imate da sanacija štete načinjene žrtvama nasilja traje onoliko koliko traje novac iz tog izvora. Ono što mi želimo je da odredbama ovog zakona i za počinioce nasilja i za žrtve nasilja kažemo da su to naši građani, svi, mi smo im obavezni da dogovorom u Skupštini, dogovorom u Ministarstvu finansija za Republički budžet u Vladi Vojvodine za pokrajinski budžet u lokalnim samoupravama pružimo dokaze da ćemo sredstvima u budžetu, skupljenom od svih građana, pokušati da izgradimo sistem "sigurnih kuća". Ako me pitate šta bih ja volela najviše? Volela bih da nam ne treba nijedna "sigurna kuća", ali to je poricanje realnosti. Znači, ono što možemo je da isplaniramo iz budžeta koji su na raspolaganju onoliko novca koliko treba da se spasi jedna žena. Statistika vam kaže da prosečno u Srbiji godišnje u porodičnom nasilju bude ubijeno oko 30 žena i oko 10 muškaraca. To znači da je 18. maja u Srbiji još živo 17 žena koje će biti sve mrtve 31. decembra 2021. godine, jer će ih neko ubiti. Trojica muškaraca ubijeno, to znači da je danas negde u Srbiji živo sedam muškaraca koji će biti mrtvi 31. decembra 2021. godine. Ideja našeg organizovanja u državu je da uradimo sve što možemo da novcem iz budžeta preuzme se odgovornost i obezbede se stabilni izvori finansiranja za civilno društvo na svim nivoima budžeta, ali za oba sektora i za prevenciju nasilja i za sanaciju i otklanjanje posledica nasilja na žrtvu. To je tako zamišljeno, to su upućujuće odredbe i za Zakon o socijalnom preduzetništvu. Mi znamo da je jedan deo civilnog društva izrazito nezadovoljan s pravom ili bez, na dijalogu sa njima je da to utvrdimo zato što uopšte smatramo da i država može da pruža usluge prevencije nasilja i zaštite žena od nasilja. Mi mislimo da o tome treba da bude dijaloga i da vidimo čime civilno društvo odriče pravo da možda ima i u centrima za socijalni rad i u specijalizovanim institucijama ljudi koji bi mogli da pomognu na projektima smanjivanja ukupne količine nasilja u društvu. Možda nema, novac je tu za onog ko ume, jer je Srbija zemlja koja će preuzetu obavezu za ukupno smanjivanje nasilja u društvu obaviti do kraja.
Zahvaljujem se ministarki za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog. Reč ima Marija Jevđić, pojašnjenje. Izvolite.
Hvala. Samo bi htela da se složim sa svim što ste rekli. Slažem se da je prevencija ogroman korak u sprečavanju nasilja i da dok sam čitala ovaj zakon malo sam se više zainteresovala za tu temu pružanje specijalizovanih usluga za one koji su počinili nasilje i videla sam da je to u nekim evropskim zemljama malo drugačije. Ovo je dobar korak, rekla sam, pokazaće praksa gde grešimo i uvek postoji prostora da se izmeni i da se dopuni nešto, ali neke evropske zemlje su došle do tog rešenja da oni koji su izvršili nasilje, pored toga što moraju da idu na obavezne psihoterapeutske sastanke, da imaju tu vrstu lečenja, su dužni i da plate boravak ako je neko iz njihove porodice, odnosno oni nad kojim su izvršili nasilje bio smešten u "sigurnu kuću". Tako da, slažem se sa vama prevencija da, ogroman korak ka tome da sprečimo nasilje i da, videćemo kroz praksu, da li ćemo dopunjavati ovo što ste vi danas pričali. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Mi se iskreno nadamo da će nadležni odbor vrlo pomno pratiti fazno kako se primenjuje zakon, ali naravno i svi narodni poslanici koji su zainteresovani da prate da li u dobroj meri i da li na dovoljno dobar način i na lokalnom nivou i mi u ministarstvu i u Vojvodini, da li se zakon dovoljno dobro… To je cela ideja, tako da ste više nego dobrodošli u mesecima pred nama dok ne budu bile u primeni sve odredbe zakona.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević.
Hvala, gospođo potpredsednice. Moje veliko poštovanje za prisutnu gospođu ministarku i gospodu ministre sa vašim saradnicima. Poštovane i uvažene koleginice i kolege poslanici, mi smo danas započeli sednicu čijim dnevnim redom su obuhvaćene značajne oblasti i pitanja. Čini mi se da dominira oblast ljudskih prava. Hoću da kažem da nema, po mom mišljenju, uspešnog društva, organizaciono i akciono dovoljno sposobnog, ukoliko se demokratski odnosi ne usavršavaju i jedinstvo u društvu ne osnažuje. U tom domenu regulisanje i omogućavanje maksimalnog ostvarivanja ljudskih prava u zemlji jeste jedno od prioritetnih stvari. U ostvarivanju i dovođenju do najvišeg nivoa ostvarivanja ljudskih prava čini mi se da je ovaj zakon, odnosno dopune Zakona o zabrani diskriminacije najbolji korak koji je napravljen. U tom smislu sve pohvale, gospođo ministarka, za ponudu ovako dograđenog zakona, jer on jeste udarna, ključna stvar u otklanjanju prepreka za puno ostvarivanje ljudskih prava i homogenizaciju pozitivnu i jedinstvo građana ove zemlje. Tako bar ja gledam na to. Mislim da je ovim što ste nam ponudili mnogo preciznije, što je i logično, sad je to rekla, čini mi se, i koleginica Jevđić, na drugi način, svaki zakon koji prihvatimo, uđe nov ili dograđen, on ide u praksu i donosi nam, odnosno nudi da ga dogradimo kroz stečeno iskustvo u njegovoj primeni. Tako je i kod ovoga, ali mislim da je mnogo preciznije, mnogo konkretnije formulisano jako mnogo dosadašnjih odredaba u ovom zakonu, što je prvi kvalitet. Druga stvar, u ponuđenom Predlogu ovog zakona je dosta novih odredaba koje regulišu ono što je bilo propušteno u prethodnom, odnosno važećem zakonu ili potpuno i do kraja sada regulišu određenu materiju koja je bila zahvaćena, ali ne i dovoljno, važećim zakonom. Mislim da je posebno značajno to što je regulisanje zabrane diskriminacije u različitom okruženju i životnim okolnostima. Znači, više nemamo, bar se meni čini, možda nisam mogao sve da sagledam, ali više nema pitanja koja ulaze u ovaj problem rešavanja diskriminacije, a da nisu ovim zakonom tretirana i zahvaćena. Praksa će pokazati da li smo dovoljno, da li smo u pravoj meri, pa ćemo ga dovršavati i unapređivati. Mislim da je jako značajno što je između mnogih pitanja ovim zakonom regulisan odnos organa javne vlasti prema problematici diskriminacije, jako važno. Osim toga, isto tako je bitno što je regulisan dovoljno i u dobroj meri, čini mi se na pravi način, odnos poslodavaca i zaposlenih. Zatim, zahvaćena je na pravi način problematika diskriminacije dece i diskriminacije starijih ljudi. Mislim da su to, pored dosta danas spominjanih žena u celini, čini mi se, dve strukture građana koje najmanje mogu same da se brane, tako bih rekao. Najznačajnije ili najteže forme ili status onih koje zakon štiti mislim da su veoma oštro i u potrebnoj meri tekstualno formulisane u ovom predlogu i da ima u samom zakonu dosta onoga što je regulisano najoštrijim stepenom ili najvišim stepenom, pa imate dosta članova ovog zakona ili stavova u tom članu koji počinju sa „zabranjuje se“. Poseban značaj tome pridajem. Po meni, može to ići sutra i na sud, ali je razlika u tretmanu i razlika je u gledanju građana koji su skloni da čine korake diskriminacije prema nekome. Različito je ako stoji – treba to i to, a drugo je ako stoji – zabranjuje se. Tu nema razmišljanja. On ne može da razmišlja da li će sad napraviti nekakvu stvar, pa će lako izbeći. Tu se zna šta je. Zato mislim da su i mnoge druge stvari, ovo sam uzeo kao primer, u zakonu vrlo jasno, precizno izrečene. Što se tiče Poverenika u Skupštini, to moram da kažem, nije mi sasvim jasna njegova funkcija, uloga, jer je on ovim zakonom smešten u Skupštinu, a dosta je tretiran. Zakon o Povereniku se bavi u 10 članova, čini mi se, od 30. do 38a. Mislim da smo tu ostali nedorečeni. Pored svega ovoga, u zakonu je stavljen akcenat na sprečavanje diskriminacije, što su data prava diskriminisanom na pritužbe, tužbe, itd. i što su u zakonu regulisana i prava oštećenog u oblasti diskriminacije. Na kraju ovog dela hteo bih da kažem nešto, verovatno ste svi propratili, ovih dana su izrečene u javnosti, i to nažalost i iz Skupštine, od nas poslanika, kroz medije za javnost mnoge zamerke ovom zakonu, koji, kao što vidite, nije do danas ni došao u parlament, niti su poslanici imali mogućnosti da se oko toga izjašnjavaju. To se reguliše tako, u izjavama tim u javnosti, da će taj zakon ovako kako je predloženo, sprečiti dalju modernizaciju odnosa u toj oblasti, odnosno da on guši i skraćuje dosadašnje tradicionalne odnose u toj oblasti, kad je diskriminacija u pitanju. Zamislite molim vas. Zamislite, ugušuje tradiciju, pa, mi valjda hoćemo da menjamo nešto što je ušlo i u običajno pravo i što se smatra normalnim da u svakom društvu postoji diskriminacija i sve što ide uz nju.
Privodite kraju, molim vas.
Molim vas, samo još jedna stvar, isto tako je ovih dana eskalirala jedna druga stvar u javnosti, a to je da se unapred osuđuje Zakon o rodnoj ravnopravnosti, zbog toga što će on navodno, hajde da tako kažem, čak je taj izraz i upotrebljen na jednom mestu, upropastiti jezik srpski. Ne razumem te ljude. Toliko, pošto nemam vremena više.
Hvala, gospodine Kovačeviću. Reč ima potpredsednica Narodne skupštine, Elvira Kovač.
Zahvaljujem, poštovani potpredsedniče. Predsedništvo, potpredsedniče, predsedničke Pokrajinske vlade, poštovana ministarko sa saradnicima, kao što je uvaženi predstavnik poslaničke grupe SVM, gospodin Balint Pastor, kada je govorio o jednom predlogu zakona, najavio ja ću o ostalima. U ime poslaničke SVM najpre ću krenuti o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, jer smatramo da je to jedan od važnih koraka uspostavljanja proširenja sistema digitalizacije, kao što smo to čuli, u obrazovanom sistemu. Ovo je novi krug u sistemu digitalizacije u obrazovanju, koji se inače koristi i kod upisa u predškolske ustanove, ustanove osnovnog obrazovanja. Ovde se pojednostavljuje zapravo prijava učenika za prijemni ispit i za upis u srednje škole. Vrlo je pohvalno da se u sistem eUprave, postepeno proširuje i usklađuje sa realnim potrebama raznih resora, kao i stanovništva, kako bi zaista korisnici, zapravo sami roditelji u konforu svojih stanova, jednostavno, kod kuće prijavili svoju decu, bez stajanja u dugačkim redovima. Kažem, vrlo je značajno da se to nekako izjednačuje da se proširuje polako, od predškolskih ustanova, osnovnih, sada pričamo i o srednjim školama. Videli smo nedavno kada je uvažena premijerka, potpredsednik Vlade, ministar, kada su predstavljali moju srednju školu i kada su oni rekli da ćemo sada bez odlaženja, kako su oni rekli, na sedam različitih mesta, jednostavno jednim klikom uspeti da prijavimo svoju decu za polaganje prijemnog ispita u o određena specijalizovana odeljenja gimnazija i umetničkih srednjih škola. Novina u posebnom vođenju baze podataka su da se, ono što je za nas izuzetno značajno, vode podaci o osetljivim grupama, kojima se pri upisu u srednje škole mogu obezbediti određene mere afirmativne akcije, iliti pozitivna diskriminacija, a to su kao što znamo, učenici romske nacionalnosti, ili učenici sa smetnjama u razvoju, ili sa invaliditetom, te se zapravo, ovim predloženim izmenama i dopunama predlaže dopuna postojećeg Svi mi znamo da je u skladu sa Ustavom Republike Srbije izjašnjavanje o nacionalnoj pripadnosti dobrovoljno, ali, ipak jedinstveni informacioni sistem prosvete, sadrži sve relevantne podatke o kojima SVM više puta govorio u ovom visokom domu i za koje smatramo da su izuzetno značajni, a to su maternji jezik, jezik na kojem ta osoba pohađa nastavu. Naravno, da ovi podaci mogu da ukažu i na nacionalnu pripadnost tako da se uvođenjem jedinstvenog obrazovnog broja uvodi realno sagledavanje analize podataka sistema prosvete vezano i za nacionalne manjine, što mi svakako podržavamo. Da podsetimo, smatramo da je veliki korak u razvoju službene upotrebe jezika i pisma nacionalnih manjina činjenica da je elektronski sistem upisa, odnosno vođenje evidencija kao što su eVrtić, eUprava, eUpis, odnosno eŠkola, eDnevnik i tako dalje, pa i nedavno predstavljen spomenuti portal „Moja srednja škola“, oni zapravo svi omogućuju korišćenje onlajn platforme i na jezicima nacionalnih manjina i to na svih osam jezika nacionalnih manjina kojima se realizuje celokupna nastava, odnosno na onim jezicima koji su u službenoj upotrebi u određenoj opštini. To je zaista jedno od zalaganja i SVM, a eto moram i da spomenem našu koleginicu Mariju Viček, državnog sekretara u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Naime, zaista poslednjih nekoliko godina, kao što je to i uvaženi ministar spomenuo u uvodnom izlaganju napravljena jako, jednostavno se stvorila jako dobra saradnja između Kancelarije za informacione tehnologije elektronsku upravu Vlade Republike Srbije i samog Ministarstva prosvete nauke i tehnološkog razvoja, što mi u SVM smatramo kao dobar primer i da može da bude primer koji bi trebalo nekako da se raširi na ostale segmente eUprave kako bi svi segmenti platforme bili dostupni na jezicima nacionalnih manjina. U izveštajima o napretku Republike Srbije u procesu evrointegracija i sprovođenju akcionih planova za Poglavlje 23 i 24 Evropska komisija je kao što sam to spomenula danas u kratkom izlaganju kao predsednica Odbora za evropske integracije, ocenila da su neophodne izmene Zakona o zabrani diskriminacije, kao i donošenje potpuno novog Zakona o rodnoj ravnopravnosti kako bi se oni u potpunosti uskladili sa pravnim tekovinama EU. Zbog toga nas izuzetno raduje ova današnja rasprava, mene posebno, što končano imamo pred nama i Predlog zakona o rodnoj ravnopravnosti. To sam spomenula jutros da važeći Zakon o ravnopravnosti polova nije bio u dovoljnoj meri usaglašen sa pravnim tekovinama EU, ali ni sa potvrđenim međunarodnim ugovorima i odredbama relevantnih direktiva Evropske komisije, kao i opšte prihvaćenim standardima, Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena, davne 1979. godine i tzv. Istambulske konvencije, Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju borbe protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici. To je konvencija iz 2011. godine čiju godišnjicu smo nedavno proslavljali. Nadležno ugovorno telo UN za ekonomska, socijalna, kulturna prava, kao i za ljudska prava istakli su potrebu institucionalnog jačanja zaštite od diskriminacije, a tzv. EKRI ili ti Evropska komisija protiv rasizma i netolerancije, u okviru svojih raznih izveštaja i smernica ukazivala je zaista na značaj osnaživanja kapaciteta poverenika za zaštitu ravnopravnosti upravo proširivanjem nadležnosti tog poverenika. Definicija segregacije. Segregacija je svaki akt kojim fizičko ili pravno lice razdvaja bez objektivnog i razumnog opravdanja druga lica ili grupu lica na osnovu ličnog svojstva. Dobrovoljno odvajanje od drugih lica na osnovu ličnog svojstva ne predstavlja segregaciju. Naime, ova oblast je definisana u sistemu obrazovanja i vaspitanja na način da se ne smatra segregacijom izdvajanje učenika u grupi, odeljenju, odnosno ustanovi ukoliko je to posledica specifičnosti ustanove u skladu sa zakonom. Za Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja segregacija je svaki akt, radnja ili propuštanje da se izvrši radnja, odnosno svako neosnovano odvajanje pripadnika određene grupe od drugih lica ili grupa lica. Zašto govorim o tome? Za poslaničku grupu Savez vojvođanskih Mađara je posebno značajno da se zaista vodi računa o kontekstu i razumevanju suštine pojma segragacije, da ne bismo došli u situaciju da pravo pripadnika nacionalnih manjina na obrazovanje na njihovom maternjem jeziku bude ugroženo ili, ne daj bože, karakterisano kao sagregacija, posebno imajući u vidu da se u našem sistemu u 189 ustanova obrazovanja i vaspitanja nastava ostvaruje na jednom od osam jezika pripadnika nacionalnih manjina. Osam nacionalnih zajednica u Republici Srbiji ostvaruje pravo na celokupno obrazovanje na svom maternjem jeziku. Ovaj broj možemo i da proširimo na 16 nacionalnih zajednica koji zapravo pohađaju grupe izbornog programa maternji jezik – govor, sa elementima nacionalne kulture u osnovnim školama. Komiteti UN za ekonomska, socijalna i kulturna prava i za ljudska prava ukazali su na potrebu jačanja nacionalnih mehanizama za rodnu ravnopravnost, eliminisanje diskriminacije na osnovu pola, odnosno na osnovu roda, otklanjanje nasilja u porodici, kao i sprovođenje posebnih mera za povećanje zastupljenosti žena u državnoj upravi, lokalnoj samoupravi i generalno u procesima odlučivanja. Pravo na ravnopravnost i nediskriminaciju je prethodni uslov da se dođe do jednakih mogućnosti za sve, između ostalog i kroz razvijanje antidiskriminacionih mehanizama za sprovođenje mera iz oblasti zabrane diskriminacije, institucionalnih okvira za ostvarivanje rodne ravnopravnosti, uspostavljanje sistema evidencije, izuzetno značajno za zaštitu diskriminacije i rodno osetljivih statistika, nadzor nad primenom zakona, kao i primenu različitih analiza i metodologija. Zabrana diskriminacije se vezuje za garanciju pojedinih prava i sloboda. Podsetila bih sve nas da svi izveštaji međunarodnih organizacija, Evropske komisije, Zaštitnika građana, Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, potvrđuje da kada pričamo o oblasti osnovnih prava, da je institucionalni zakonodavni okvir dobar za poštovanje temeljnih prava, ali da je potrebno obezbediti njegovo dosledno i efikasno sprovođenje, da treba ojačati nezavisne institucije za zaštitu ljudskih prava i nekoliko puta podvučeno, garantovati njihovu potpunu nezavisnost. Kao što je poznato, u skladu sa preporukama Evropske unije, 2020. godine predloženo je uvođenje kvote, tada uz borbu i naše bivše koleginice narodne poslanice i svih nas, Ženske parlamentarne mreže, uvedena je kvota od 40% za manje zastupljeni pol. Zato što svi sada pitaju šta ovaj zakon donosi, kada pričamo o izborima i o kandidovanju žena, Narodna skupština je početkom prošle godine, znači 8. februara, donela zakon o izmeni Zakona o izboru narodnih poslanika, kao i Zakon o izmeni i dopuni Zakona o lokalnim izborima i, kao što svi mi znamo, već smo imali izbore, na osnovu ovih zakona, Zakona o izboru narodnih poslanika, predviđeno je da na izbornoj listi mora biti najmanje 40% manje zastupljenog pola, što znači da među svakih pet kandidata najmanje dvoje kandidata treba da budu predstavnici manje zastupljenog pola. Isto takva je situacija i sa Zakonom o lokalnim izborima, koji navodi da na izbornoj listi mora biti takođe 40% manje zastupljenog pola, takođe među svakih pet kandidata na ovim listama najmanje dva kandidata moraju biti pripadnici onog pola koji je manje zastupljen. Znači, što se ovoga tiče, ovaj zakon ne donosi novine, već pojačava sve ovo, mada su, kako vidim, svi malo uplašeni. Novine se odnose na uvođenje kazni za političke stranke. I to je postojalo u dosadašnjem zakonu, ali i političke stranke moraju voditi računa koliko će imati predstavnica manje zastupljenog pola u njihovim rukovodećim strukturama. Polako da zaključim, svakako da poslanička grupa Savez vojvođanskih Mađara podržava što se Predlogom zakona o rodnoj ravnopravnosti predviđa stvaranje jednakih mogućnosti za učešće i ravnopravni tretman žena i muškaraca u vrlo širokoj oblasti – 22 različite oblasti, kao i mere za suzbijanje i sprečavanje svih oblika rodno zasnovanog nasilja, nasilja prema ženama i generalno nasilja. Raduje nas što smo posle 2009. godine, posle blizu 12 godina, došli do izmena i dopuna Zakona o zabrani diskriminacije, a svakako pohvaljujemo i novi korak samog ministarstva za upis i za prijavu na prijemni ispit, digitalizaciju u svim sferama, ali, opet, uvek moramo voditi računa i o specifičnosti nacionalnih manjina. Posebno nas raduje što imamo još jedan predlog iz Vojvodine koji će svakako biti i prihvaćen ovde u ovom visokom domu. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani predsedniče pokrajinske Vlade, poštovani prvi potpredsedniče Vlade Republike Srbije, ministre prosvete, obrazovanja, nauke i tehnološkog razvoja, mnogo imate, ministre, oblasti u okviru jednog ministarstva, poštovana ministarko Čomić, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, uz dužno poštovanje i nemajući nameru da minimiziram i umanjujem značaj zakonskih predloga, obzirom da danas imamo pet zakonskih predloga na dnevnom redu, ali nemoguće je, obzirom na vreme koje poslanička grupa, da govorim o svih pet zakonskih predloga i ja ću akcenat staviti na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju. Želim da uputim jednu sugestiju i jedan predlog. Srbija pokazuje jasnu odlučnost i opredeljenost kada je reč o evropskom putu, i kada je reč o evropskim integracijama. I ne postoji nijedan zadatak na putu evropskih integracija, koji Srbija nije sa uspehom realizovala. Sa druge strane, znate za sam uspeh evropskih integracija zavisi i to da li imamo dobronamerno partnerstvo sa druge strane, jer za tango je uvek potrebno dvoje, ne dvostruki standardi, dvostruki aršini, već je uvek potrebno dvoje, ne da Prištini uvek gledate kroz prste, a da Beograd bude uvek taj koji je kriv za nešto. To da li će Srbija, dakle, naša intencija i naš krajnji cilj, glavni strateški cilj, glavni spoljno politički cilj jeste da postanemo punopravni član EU. To apsolutno nije sporno. Tu odlučnost i opredeljenost smo mi potvrdili i ovde u Narodnoj Skupštini Republike Srbije, jer smo po prvi put u praksi razgovarali o izveštaju Evropske komisije i kroz zaključke koje smo doneli, upravo dali jedan vetar u leđa Vladi Republike Srbije, na putu evropskih integracija. Nikada se mi kao Srbija, kada je reč o evropskim integracijama, nismo plašili pregovora, ali nikada i nismo razgovarali iz straha. To da li će Srbija i kada će Srbija biti član i da li će biti punopravni član EU, a mi se nadamo da hoće, ali ne zavisi samo od onoga šta Srbija čini i radi, šta čine i rade institucije u Srbiji. Zavisi, pre svega od Brisela, od članica EU, od situacije u EU, od toga koliko su oni podeljeni ili nisu. Zašto ovo kažem? Treba dobro nekada da razmislimo, kada razgovaramo o zakonskim predlozima. Neke stvari i neke zakone, treba da usvajamo, ne zbog EU, nego zbog građana Srbije. I tu ću stati, da ne bih dalje razvijao priču, jer smatram da u trenutku kada se suočavamo sa najvećim zdravstvenim izazovom, čiji se kraj, ja se nadam, vrlo brzo nazire, nama nisu potrebni zakoni koji će biti bilo kakva vrsta podele u društvu, niti nam je potrebna bilo koja vrsta podele u društvu. E sada što se tiče, gospodine Ružiću, vašeg zakona, dakle, predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, znate, znanje je moć, rekao je Frensis Bejkon, a Nelson Mendela je rekao da je obrazovanje najmoćnije oružje koje možete upotrebiti da promenite svet. Istina je i u jednom i u drugom, bez znanja ne može napredovati ni pojedinac, ali bez znanja ne može napredovati ni društvo u celini. Znanje se stiče učenjem, kroz proces vaspitanja i obrazovanja, onog formalnog i neformalnog, celoživotnog učenja, koje je egzistencijelna potrebna, rekao bih, svakog čoveka. Učenje nam pomaže u izgradnji karaktera, u razvoju mišljenja i intelekta. Obrazovanje je privilegija koju bi svaka osoba trebala da ceni na previ način. Ulaganje u obrazovanje je kapitalna investicija svakog društva, jer društvo počiva na znanju. Znanje je uslov svako napretka. Obrazovanje jeste skupo, ali je neznanje još skuplje. Ni čovek ni društvo ne dostižu svoj maksimum bez znanja i obrazovanja. Dakle, poruka je samo jedna – u znanju je budućnost i treba ulagati u obrazovanje, jer obrazovanje je budućnost. Srbija koja ima tradiciju obrazovanja, još iz vremena Svetog Save prolazila je kroz različite periode i brojne obrazovne reforme, ali je uvek ulagala u obrazovanje, prepoznajući pre svega ulogu znanja za napredak društva i prepoznajući ulogu znanja za napredak države u celini. Posebno danas u svetu modernih tehnologija, Srbija traži svoje mesto ulažući u obrazovanje, ulažući u kadrove koji će moći da odgovore izazovima vremena, jer obrazovanje je strateško opredeljenje Srbije, obrazovanje je strateško opredeljenje Vlade Republike Srbije. Kako mi je poznato i koliko mi je poznato, nedavno je gospodine ministre, završena javna rasprava o nacrtu nove Strategije razvoja obrazovanja i vaspitanja u Republici Srbiji do 2030. godine. Inače, aktuelna strategija za period od 2020. godine, doneta je 2012. godine u vreme kada je ministar prosvete bio uvaženi prof. dr Žarko Obradović, koji je danas ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS. Nova strategija obrazovanja do 2030. godine, nastavak je takvog opredeljenja i jasan pokazatelj odnosa države prema značaju obrazovnog sistema za razvoj društva. Nova strategija treba, pre svega, da odgovori izazovima novog doba i da doprinese izgradnji modernog, prepoznatljivog obrazovanog sistema koji će biti među sistemima najvišeg ranga u pogledu kvaliteta obrazovnih programa, nastavnih aktivnosti, istraživanja i naravno, stručnog rada, što je od izuzetne važnosti i značaja. U kontekstu unapređenja kvaliteta obrazovanja, danas razgovaramo, dakle, o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju. Okosnica ovih izmena jeste svakako stvaranje, i vi ste o tome govorili, zakonskog okvira za uvođenje državne mature na kraju srednjeg obrazovanja. Državna matura predstavlja veliku promenu u obrazovnom sistemu Republike Srbije i zato zahteva temeljne pripreme u svakom segmentu njene realizacije, tako da Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju predviđa pomeranje uvođenja državne mature, praktično za dve godine. Komisija za praćenje aktivnosti, uvođenja državne mature u obrazovni sistem koji formira upravo ministar Branko Ružić, donela je odluku da se vremenski interval za pripremu implementacije državne mature produži. Ovakva odluka proistekla je pre svega, iz analize aktuelne situacije i okolnosti uzrokovanih pandemijom virusa Kovida 19 i njen uticaj na obrazovni sistem, tako da je za ovako značajnu promenu potrebno dodatno vreme sagledavanjem svih aspekata. Iz tih razloga se još za dve školske godine, prolongira uvođenje državne mature i to za učenike trogodišnjih srednjih škola, škola državne mature se uvodi školske 2022/2023. godine, dok se opšta umetnička i stručna matura za četvorogodišnje škole uvodi 2023. godine, odnosno 2024. godine. Uvođenje državne mature treba da obezbedi veću pravednost i jednakost svih učenika koji stiču sertifikaciju o završenoj srednjoj školi ili se kvalifikuju na visokoškolske ustanove. Postojeća neujednačenost maturskih ispita koji se razlikuju od škole do škole biće prevaziđena upravo standardizovanim testovima za celu generaciju učenika i pri tome treba posebno voditi računa, jer imamo gorko iskustvo kada je reč o testovima u periodu koji je iza nas. Uvođenje državne mature kao ulaznice za upis na visokoškolske ustanove obezbediće efikasnost sistema, transparentnost procesa polaganja, a nadasve pravednost i jednako pravo svih učenika koji imaju nameru da nastave školovanje na visokoškolskim ustanovama. Državna matura će značajno smanjiti troškove učenika i njihovih porodica, a povećati šanse, ono što je suštinski najvažnije za nastavak školovanja. Što se tiče ostalih izmena i dopuna, one su takođe usmerene ka unapređenju kvaliteta obrazovanja, podrazumevaju usklađivanje zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju sa odredbama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, a odnosi se na operativno i tehničke i evidencione poslove, tačnije, u pitanju je uvođenje propisanih registara i podataka koje vode ustanove iz oblasti obrazovanja preko uvedenog portala „Moja srednja škola“. Sve aktivnosti u vezi sa završetkom osnovne škole, kao i upis u srednju školu ove školske godine će se prvi put obavljati putem ovog portala bez podnošenja i jednog papira, što je takođe od izuzetne važnosti i značaja. Dakle, uvedene su i digitalizovane prijave za polaganje prijemnog ispita i upisa u srednju školu, tako da ovo pojednostavljenje postupaka možemo smatrati dobrim efektom digitalizacije i E-uprave. Ovde bih pohvalio ministra Ružića, koji je u svojstvu ministra državne uprave i lokalne samouprave bio izuzetno posvećen digitalizaciji javne uprave, jer digitalizacija je bila jedan od prioriteta Vlade Republike Srbije, jedan od okosnica Vlade Republike Srbije, ekspozea premijerke Vlade Republike Srbije, gospođe Ane Brnabić, odnosno uvođenje elektronske uprave koja pojednostavljuje sve procedure pred organima javne vlasti i svim institucijama sistema. Kada već pominjem digitalizaciju, podsetio bih da je Vlada Srbije obezbedila sredstva za digitalne učionice i to do sada opremljeno 10.000 učionica, a planirano je da taj broj bude, koliko je meni poznato, 35.000. Takođe, kroz projekat „Premošćavanje digitalnog jaza za najugroženiju decu“, koji Ministarstvo realizuje u saradnji sa UNICEF-om, i uz finansijsku podršku EU, obezbeđeni su kompjuteri i tableti za 30 škola u kojima se obrazuju, pre svega, učenici romske populacije, što je takođe za svaku pohvalu. Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja sprovodi Projekat inkluzivnog predškolskog obrazovanja i vaspitanja, čiji je cilj unapređivanje dostupnosti kvaliteta i pravednosti predškolskog vaspitanja, obrazovanja kroz uvećanja broja mesta u predškolskim ustanovama, povećanje obuhvata dece iz osetljivih socijalnih grupa. Gospodine ministre, iskoristiću priliku kao lokal patriota da vas podsetim na posetu koju ste pre nekoliko dana imali u Valjevu, ja se nadam da ćemo zajedno da izgradimo novo obdanište u Valjevu, jer imamo preko 400 mališana koji čekaju na upis u obdanište. Od školske 2009/2010. godine, kada je ministar prosvete bio ministar dr Žarko Obradović, realizuje se Projekat besplatnih udžbenika i to upravo za učenike od prvog do osmog razreda osnovne škole. Od te godine se iz budžeta Republike Srbije obezbeđuju sredstva za ovaj projekat, a ove godine izdvojen je iznos od 700 miliona dinara. Poznato nam je da Ministarstvo aktivno radi na obezbeđenju dobrih uslova za učenje i rad u svim ustanovama obrazovanja, posebna pažnja se posvećuje univerzitetskom obrazovanju i imajući u vidu da mnogi fakulteti u Srbiji ne raspolažu sa dovoljno kapaciteta, da nije bilo obimnijih i značajnijih obnova i rekonstrukcija u proteklom periodu, kroz sveobuhvatan program izgradnje i obnove obezbediće se da neki fakulteti dobiju sopstvene zgrade, da prošire kapacitete, ali i da budu izgrađeni jedinstveni kompleksi koji će imati u svom sastavu više srodnih fakulteta i instituta. Sve to pokazuje da ministarstvo nastoji da doprinese podizanju kvaliteta obrazovanja učenika, studenata, ali i nastavnika. Sada, gospodine ministre, pošto prošli put kada sam govorio, vi iz opravdanih razloga niste bili u sali, bio je vaš saradnik, ja se nadam da vam je preneo, a ja sam to preneo Valjevu, ja bih voleo da vi budete, obzirom da svi pričamo o decentralizaciji i ja smatram da je decentralizacija jako važno pitanje, ja sam vam to rekao i u Valjevu, hajde da pokušate da napravite prvi korak u decentralizaciji visokog obrazovanja. Pošto dolazim iz zapadne Srbije, ponosan sam, kao ponosni lokal patriota, evo, sad ćemo imati obilaznicu, imaćemo brze trake, investitori dolaze, dakle imamo sve preduslove da napravimo, gospodine ministre, univerzitet zapadne Srbije. Neka centar bude u Valjevu. Znam da su za univerzitet potrebna tri fakulteta, da je proces akreditacije ozbiljan proces, imao sam prilike nekada davno i da učestvujem u procesu akreditacije, ali sam ubeđen i znam i da Valjevo u zapadna Srbija ima dovoljno obrazovnog, stručnog kadra koji je spreman i da radi na fakultetima, a i koji je spreman i da učestvuje u procesu akreditacije. Znam da to nije moguće uraditi u ovoj godini i u ovom mandatu, ali je važno napraviti prvi korak. Važno je napraviti dugoročne ciljeve i važno je uvek podizati lestvicu na nove zadatke, postavljati nove zadatke, jer to je dobro za budućnost obrazovanja. Maločas sam rekao - ulaganje u obrazovanje je budućnost. Zamislite, deca iz Bajine Bašte, iz Bogatića i iz Ljubovije, pa oni će pre studirati, recimo, u Valjevu ili ako bude jedan fakultet u Šapcu, mi nemamo sa tim problem. Jeftinije će biti za njih, za njihove porodice, nego da studiraju u Beogradu. Znam da to nije jednostavan proces, ali verujem da ćete imati razumevanja i da ćete na pravi način sagledati predlog. Između ostalog, mi smo išli i korak dalje, ja sam o tome govorio sa vašim saradnikom, pa smo, između ostalog, i analizirali koja su to zanimanja u ovom trenutku najinteresantnija za uzrast nakon četvrte godine srednje škole i to su uglavnom poljoprivreda, farmaceutska industrija i ekologija, kada je reč o zapadnoj Srbiji, što je potpuno logično da je poljoprivreda na prvom mestu, jer zapadna Srbija je poljoprivredni kraj, a Valjevo je grad koji ima jednu od najboljih, ako ne i najbolju, hajde da ne bude da hvalim previše svoj grad, ali jednu od najboljih srednjih poljoprivrednih škola u Srbiji. Takođe bih želeo još jednom da pohvalim efikasan rad ministarstva za vreme vanrednog stanja i tokom padnemije Kovida – 19. Od prvog trenutka proglašenja vanrednog stanja organizovana je onlajn nastava za sve nivoe obrazovanja, opet zahvaljujući, pre svega, rezultatima postignutim u digitalizaciji. Ministarstvo je uspelo da pruži isti kvalitet obrazovanja za svako dete u Srbiji i zahvaljujući posvećenosti i naporima prosvetnih radnika, kojima smo zahvalni što su učinili velike napore, kombinujući onlajn i živu nastavu, što nije bilo nimalo jednostavno. Na kraju, iskoristio bih priliku da pitam ministra – kada možemo očekivati da u skupštinsku proceduru uđe predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji treba da omogući povratak nacionalnog akreditacionog tela u punopravno članstvo Evropske asocijacije za obezbeđivanje kvaliteta u visokom obrazovanju, kao i Predlog zakona o studenskom obrazovanju? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, uvaženi gospodine Orliću. Uvaženi predstavnici ministarstva, pozdravljam i predsednika pokrajinske Vlade, gospodina Mirovića, koji nije trenutno u sali. Dame i gospodo narodni poslanici, danas su na dnevnom redu veoma važni predlozi zakona. Čuli smo u dosadašnjem delu, kako od resornih ministara, dakle, predstavnika predlagača, tako i od ovlašćenog predstavnika naše poslaničke grupe gospodina Atlagića, sve one argumente zašto treba usvojiti predložena rešenja. Ja bih želeo da naglasim da snažno podržavamo predložena akta i da ćemo u danu za glasanje glasati za usvajanje istih, zato što smatramo da na kvalitetan i sveobuhvatan način uređuju oblast srednjeg obrazovanja i vaspitanja, kao i oblasti zabrane diskriminacije i rodne ravnopravnosti i posebno obnove kulturno-istorijskog nasleđa i razvoja Sremskih Karlovaca, o čemu su govorili Mirović i kolega Marko Atlagić. Verujem da će predloženi zakoni biti jednoglasni usvojeni zato što su rodna ravnopravnost i zabrana diskriminacije, rekao bih, civilizacijske tekovine, kao i da smo kao društvo odavno sazreli u tom smislu i da vodimo politiku jednakih mogućnosti i kada je reč o ženama i kada je reč o muškarcima. I to je ono što je dobro. Ono što nije dobro, to je što i današnja sednica Narodne skupštine prolazi u atmosferi kampanje, žestoke kampanje protiv Aleksandra Vučića, koju sprovode neki mediji bliski tajkunima, a koji se služe, rekao bih, najgorim mogućim lažima i o Aleksandru Vučiću i o članovima njegove porodice, a u cilju nanošenja političke štete. Izgleda da su u poslednje vreme vrlo nervozni, jer ako pogledate u samo nekoliko dana, dakle, u samo nekoliko dana imali smo i sramni napad na Danila Vučića, kao sina predsednika, a o čemu je govorio detaljno moj kolega Đorđe Todorović u delu sednice kada se postavljaju poslanička pitanja, da bi dan nakon toga stigle monstruozne pretnje našem potpredsedniku Narodne skupštine Vladi Orliću, dakle, pretnje vešanjem, vrlo ozbiljne pretnje, a da bi samo dan, dva nakon toga na „Novoj S“, na portalu „Nove S“ bila objavljena karikatura na kojoj Vučića bukvalno nazivaju fašistom, dakle, bukvalno nazivaju fašistom. Pogledajte kako to izgleda. Na karikaturi je Aleksandar Vučić. Ne znam da li će kamerman uvećati ovo da mogu i građani da vide. Dakle, na karikaturi je Aleksandar Vučić koji zagrljeno drži Dražu Mihailovića, Ljotića i Hitlera. A, tekst glasi ovako, Vučić kao izgovara – ne dam Dražu, ne dam Ljotića, ne dam Hitlera. Pogledajte, molim vas, dokle to ludilo ide. Ja vas sada pitam – a, da li može gore nešto od ovoga? Postoji li uopšte nešto gore od ovoga? Dokle to sve može da ide. Pričamo o zabrani diskriminacije. Evo, ja vas sada pitam – da li je Aleksandar Vučić diskriminisan? Da li postoji diskriminacija nad Aleksandrom Vučićem, kada je očigledno da je apsolutno sve dozvoljeno u borbi protiv Aleksandra Vučića? Da li je Vučić diskriminisan kada svaka laž može da se izgovori i objavi u kontekstu napada na Aleksandra Vučića? Svaka laž, svaka izmišljotina je dozvoljena ako je protiv Aleksandra Vučića. Svaka kleveta je dozvoljena, svaka pretnja je dozvoljena, svaka uvreda, pa i ona najmonstruoznija, poput ove malopre koju sam pokazao, je dozvoljena ako je protiv Aleksandra Vučića. Nakon ovoga, usledila je još jedna kampanja protiv Vučića od istih tih Đilasovih medija, samo ovog puta mnogo perfidnija i mnogo prljavija, samim tim i pokvarenija. Dakle, posle gostovanja predsednika države na jednoj televiziji, na kojoj je ukazao na neke detalje o zločinima kriminalne grupe Belivuka i načinu na koji su izvršavali te zločine, momentalno je pokrenuta kampanja protiv njega, jer se, zamislite, usudio da ispriča detalje. Usudio se da građanima ukaže na istinu, doduše, jezivu istinu, na jezive detalje, ali istinite detalje, nažalost. Usudio se to da uradi. U trenutku više ništa nije važno. Dakle, prestaje da bude važno i to što je država uhapsila i možda najorganizovaniju, možda i najopasniju kriminalnu grupu na ovim prostorima, ne samo u Srbiji, nego i u regionu, to više nije važno. Nije važno na koji način su vršili zločine, najteža moguća ubistva, najmonstruoznija ubistva. I to više nije važno. Nije važno što, po svemu sudeći, ta organizovana kriminalna grupa je želela i da svrgne legalnu vlast u Srbiji i da napadne rukovodstvo Srbije, ni to više nije važno. Sada je samo važno da li je Vučić smeo ili trebao da govori o detaljima toga ili nije. To je jedina tema. Evo kako to izgleda, da građani mogu da vide. Portal „Nova S“ 14. maja kaže – Vučićev morbidni šou na TV Prva. Dan nakon toga, opet „Nova S“ portal kaže – morbidni Vučić čak 17 puta pomenuo ćevape od ljudskog mesa. Znate, oni su mnogo senzibilni. Oni ne mogu da prihvate tako nešto. Oni se zgražavaju. Pa, onda „Nova S“ portal kaže – rijaliti Belivuk, zašto moramo da znamo baš sve detalje? Sad je to jedino bitno. Sad nije bitno što je zločin izvršen, sad je bitno da li je Vučić smeo ili nije da iznese detalje. Portal „Nova S“ kaže, 15. maj – psihijatar i psiholog o Vučićevoj priči o samlevenim ljudima. Kad pogledate ko su psihijatar i psiholog, onda dođete do tužne istine. Psihijatar im je Sanda Rašković Ivić. To je njima psihijatar. Samo, zaboravili su da kažu da je i potpredsednica Narodne stranke, stranke onog Vuka Jeremića. A, psiholog im je Trebješanin, dakle, Vuka Jeremića, ober izdajnika, potpredsednik njegove stranke. I sad je ona merodavna da nešto priča. I Žarko Trebješanin koji kaže – Vučić želi da se prikaže kao spasilac. Pazite, Žarko Trebješanin je aktivista DS. U ovom trenutku, dok mi pričamo, on je aktivista DS i sad je on merodavan kao psiholog da ocenjuje nešto. Idemo dalje. „Direktno“, to je onaj Đilasov portal, 14. maja, kaže – pobogu Vučićev morbidni šou o ljudskim ćevapima. Pa, onda „Direktno“, opet taj portal kaže – Vučić strahom hoće da manipuliše javnošću, pa su pozvali kao sagovornika stručnjaka za krizno komuniciranje iz Hrvatske Krešimira Macana. Ne mogu da nađu nikog ovde u Srbiji, pa su našli u Hrvatskoj nekog Krešimira Macana, jel tako Macan, profesore? Dakle, svakome kome padne na pamet da udari po Vučiću, sve može, svako je dobro došao u to jato, bez obzira i ko je i odakle je itd. Pa, onda „Direktno“, 16. maja, kaže - zgadio nam i ćevape, a jutros i burek. Čitam vam samo naslove. Onda imamo N1, ništa bez N1, kaže – nedelja posle koje ćevapi neće biti ono što su bili. Dnevni list „Danas“ ili kako bi neki rekli „danasoid“, kaže – Jeremić, dve tačke, Vučićev duševni vihor zabrinjava, Srbija ide u izuzetno opasnom pravcu. Samo kad je njegov duševni vihor na nivou i njegov i onih međunarodnih kriminalaca Patrika Hoa i ostalih njegovih prijatelja po belom svetu. Dakle, ako se sećate, isto ovakva stvar se desila kada je pre par meseci i pohapšena grupa Veljka Belivuka, pa su se isti ovi mediji na isti način bavili tom temom. Dakle, bavili su se isključivo time da li je predsednik Srbije trebao da pokazuje one fotografije ili nije trebao da pokazuje fotografije, a ne činjenicom da je država u sklopu borbe protiv kriminala uhapsila i rasturila najorganizovaniju kriminalnu grupu na ovim prostorima. Dakle, na delu je pokušaj obesmišljavanja borbe protiv kriminala, omalovažavanja postignutih rezultata i relativizacija zločina i zločinaca koji su se desili, i to je ono što je jako opasno. Smatram da građani Srbije imaju pravo da znaju potpunu istinu o svakom aspektu koji se tiče borbe protiv mafije i kriminala, a koji vodi država na čelu sa Aleksandrom Vučićem, ma koliko se neki mediji trudili da to tako ne bude. Za sam kraj, predsedavajući, iskoristio bih priliku da se zahvalim predsedniku Češke gospodinu Zemanu, koji je danas u prisustvu predsednika Srbije Aleksandra Vučića uputio snažnu, toplu i bratsku podršku srpskom narodu u Republici Srbiji i izvinio se zbog NATO bombardovanja i Srbi mu to svakako neće zaboraviti i kako je to Aleksandar Vučić i rekao - Srbi će od sada Čehe smatrati bratskim narodom. Zahvaljujem.
Hvala. Da li želi reč Milija Miletić? (Da.) Preostalo vreme oko jednog minuta.
Zahvaljujem se. Uvaženi ministre gospodine Ružiću, uvažena ministarka gospođo Čomić, kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić dolazim iz Svrljiga. To je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša. To je najlepši grad u Srbiji. Inače, izabran sam na listi Aleksandar Vučić – Za našu decu i predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku. Ja ću, pošto ima vrlo kratko vreme, reći samo nekoliko stvari, a konkretno se tiču naših ljudi koji žive na selu, žive od sela, posebno za naše žene koje žive na selu. Njima treba mnogo veća pomoć, njima treba mnogo veća podrška i mogu da kažem da su one na neki način u mnogo težoj situaciji nego ostali ljudi koji žive na teritoriji Republike Srbije. Zbog toga na toj temi možemo zajedno da radimo, na toj temi moramo mnogo više da radimo i da obezbedimo bolje uslove života za te naše žene koje žive na selu, koje rade od jutra do sutra i koje sigurno nemaju iste mogućnosti, ista prava kao žena u gradu. Prema tome, u tom delu moramo zajedno raditi. Inače, što se tiče ovog zakona, konkretno vezano za prosvetu, za srednje obrazovanje, ja bih i tu rekao da je ovo veoma pozitivno, da je to dobro i tu ima problema konkretno za opštine koje imaju mali broj dece, kojima treba tačno određen broj đaka da bi bilo jedno odeljenje i moramo raditi na tome da Ministarstvo prosvete bude fleksibilnije, posebno za takve opštine koje imaju jednu srednju školu, imaju nekoliko odeljenja, a nemaju dovoljan broj dece da upišu za, recimo, neki smer. Prema tome, uvaženi ministre i prvi potpredsedniče Vlade, očekujemo da ćemo nastaviti saradnju vezanu sa vašim Ministarstvom, a vama gospođo Čomić, mislim da je potrebno da se stavi akcenat na naše žene na selu koje stvarno veoma teško žive i njima moramo dati veću podršku, uz dužno poštovanje za sve ove ostale stvari koje se tiču i rodne ravnopravnosti i diskriminacije. Hvala još jednom.
Hvala, gospodine Miletiću. Reč ima Samira Ćosović.
Na današnjem zasedanju, između ostalog, razmatramo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju koji ćemo mi iz SDPS podržati. Ono što zakon predviđa jeste početak uvođenja državne mature i, takođe, zakon izmenama otvara mogućnost da škola, ukoliko ne može da organizuje nastavu drugog stranog jezika, zbog nedovoljnog broja učenika, može da organizuje kombinovanu grupu na nivou dva ili više različitih razreda. Škole sa odeljenjima za učenike sa posebnim sposobnostima za filološke nauke mogu da organizuju kombinovanu grupu na nivou dva ili više razreda koje ima najmanje 12 učenika. Smatram da Ministarstvo ovu izmenu u zakonu predlaže u cilju podizanja kvaliteta nastave drugog stranog jezika. Pitanje je koliko će to biti funkcionalno, ali odgovor na to pitanje će dati sami nastavnici za koje će ova novina biti ne samo veliki izazov, nego i dodatno opterećenje, a sve u cilju podizanja kvaliteta nastave, kako sam već rekla. S tim u vezi želela bih da iskoristim prisustvo ministra prosvete, gospodina Ružića, i postavim jedno pitanje. Poštovani ministre, želim da vas pitam da li ste upoznati sa informacijom da je sportska sala OŠ „Svetozar Marković“ u Brodarevu, opština Prijepolje, zatvorena već godinu i osam meseci? Ovom prilikom želim da kažem da je izgradnje sale započeta 2015. godine, a završena 2018. godine. Objekat je površine 980 kvadratnih metara, izgrađen je sredstvima iz budžeta opštine Prijepolje u iznosu od 56 miliona dinara. Upotrebna dozvola dobijena je 1. septembra 2018. godine kada je sportska sala puštena u rad. Osnovnu školu u Brodarevu pohađa 450 učenika. Pored njih salu su koristili sportski klubovi, kao i veliki broj građana za rekreativne aktivnosti. Sala je bila u funkciji do 5. oktobra 2019. godine kada je zatvorena. Ono što želim da pitam jeste – da li Ministarstvo prosvete u saradnji sa, recimo, lokalnom samoupravom može da preduzme nešto da se sala ponovo otvori, a sve u cilju unapređenja nastave fizičkog i zdravstvenog vaspitanja, kao najšire osnove za razvoj sporta i očuvanja zdravlja nacije. Školu u Brodarevu je 2019. godine obeležila 100 godina postojanja i iznedrila je više od 15 doktora nauka. Ja ću pomenuti samo akademika Veljka Vlahovića i neke profesore Beogradskog univerziteta, kao što su Rifat Ramović, Hasan Hanić i da ne nabrajam dalje. Što se sporta tiče, Brodarevo je mesto koje je dalo državnog prvaka, rekordera, olimpijca Armina Sinančevića, atletika, disciplina – bacanje kugle. Osim toga, u takmičenjima na republičkom nivou učenika osnovnih škola, ova škola, kao rasadnik talenata u atletici, već nekoliko godina daje učenike koji zauzimaju prvo i drugo mesto. Među njima je i Dino Tumbul, omladinski prvak Srbije i četvrti na Balkanu. Da ne bih nabrajala sve uspehe učenika osnovne škole u Brodarevu u atletici i u sportu uopšte, mada je tu i stoni tenis itd, ono što me zanima jeste – da li ste vi kao Ministarstvo upoznati sa ovom informacijom i da li možete da preduzmete neke aktivnosti kako bi sala, nakon godinu i osam meseci, bila ponovo otvorena i bila na usluzi prvenstveno učenicima osnovne škole u Brodarevu, a zatim i sportskim klubovima i građanima Brodareva? Što se tiče Predloga zakona, kao što sam rekla, SDPS će podržati sve zakone koji su na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Ćosović. Reč ima ministar Ružić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Pre svega, mi ćemo pružiti naravno adekvatnu informaciju i ono što je moguće razrešiti kao problem, to je da se bilo osnovne ili srednje škole ili ustanove učeničkog ili studentskog standarda ili ustanove visokog školstva obrate na redovne konkurse koje imamo pri Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Nisam upoznat sa razlogom da, koliko sam razumeo, sala koja je izgrađena bude zatvorena. Pretpostavljam da se radi o nekim dugovanjima. Ono što jeste do Ministarstva, to ćemo svakako učiniti i sagledati te mogućnosti, ali mislim da nadležna školska uprava jeste u obavezi da o tome informiše i Ministarstvo i da sagledamo kako taj problem razrešiti. Tako da možemo i u pisanoj formi da dostavimo odgovor čim dobijemo konkretne podatke. Hvala vam.
Hvala. Pravo na repliku Samira Ćosović.
Samo bih htela da iskoristim priliku da se zahvalim ministru na odgovoru. Nisu u pitanju dugovanja, u pitanju je vanredni inspekcijski nadzor vezano za protivpožarnu zaštitu. Znači, dat je rok da se otklone mere 30 dana, dva puta su produžavane te mere na period od šest meseci. Mislim da bi Ministarstvo prosvete moralo da se uključi u rešavanje ovog problema, jer očigledno da neko ne radi svoj posao kako treba.
Hvala još jednom. Reč ima Zagorka Aleksić.
Hvala, poštovani potpredsedniče. Uvažena ministarko, ministre, kao što je koleginica iz moje poslaničke grupe već rekla, u Danu za glasanje mi ćemo podržati ovaj set zakona koji je pred nama. Svi zakoni su podjednako važni ali svakako bih izdvojila Zakon o rodnoj ravnopravnosti kojem je prethodio jedan, možemo reći, jedan intenzivan društveni dijalog i javna debata i on predstavlja jednu institucionalizaciju borbe koja je trajala dugo i koja će i posle donošenja ovog zakona trajati, jer treba biti realan i objektivan. Usvajanjem jednog ovakvog zakona mi nećemo rešiti sve probleme ali ćemo postaviti zdrave temelje i raskrčiti put ka punoj rodnoj ravnopravnosti kojoj se teži. Ovaj zakon podrazumeva one prakse koje podstiču rodnu ravnopravnost u svim aspektima života, u oblasti zdravstvene i socijalne zaštite, bezbednosti, poslovnog života, saobraćaja, tehnologija, kulture komunikacija, sporta, politike, udruživanja. On je naravno usmeren protiv nasilja, podrazumeva oštriju kaznenu politiku i što je važno podrazumeva mehanizme za prevenciju nasilja i njegovo prepoznavanje. Činjenica je da danas više nego ikada Srbija ima žena koje vrše javne funkcije. Kada je u pitanju politička moć žena više nego ikada imamo i ministarki i poslanica, ali i sutkinja. Ipak, mi smatramo da te zakonske privilegije nisu samo rezervisane za političarke i sutkinje, već pre svega za građanke i građane ove zemlje. Mnoge građanke, nažalost, nisu dovoljno upućene u svoja prava, suočavaju se sa diskriminacijom na svakom koraku, ne prepoznaju uvek diskriminaciju, nisu informisane na pravi način. O tome govore razna sektorska istraživanja i na kraju krajeva Godišnji izveštaj Poverenice za ravnopravnost, kao jedan vrlo relevantan dokument i to je činjenica nad kojom ne smemo da zatvaramo oči. Za Jedinstvenu Srbiju su posebno važne mere zakona iz pete oblasti, čini mi se da je peta, a to je oblast rada, zapošljavanja i samozapošljavanja i ta se oblast dosta izmenila i unapredila. Stvorio se jedan vrlo precizan i jasan normativan okvir koji će obezbediti punu primenu politike jednakih mogućnosti kada je u pitanju rad. Ovim zakonom mi smo borbu za ravnopravnost utemeljili, dali smo joj okvir, opredelili smo se za jedan jasan pravac. Ipak, rodnu ravnopravnost neće obezbediti donošenje zakona, već njegova primena i zato je veoma važno delovanje svih činioca ovog društva. Ravnopravnost treba da postane manir, način ponašanja koji treba praktikovati u svim društvenim odnosima, počevši od onih porodičnih do onih koji se obrazuju u institucijama. Mi podržavamo i Predlog zakona o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa i podsticanju razvoja Sremskih Karlovaca i cela ta kulturno-istorijska celina, gradsko jezgro Sremski Karlovci predstavlja jedno jedinstveno kulturno nasleđe u Srbiji. Karlovci su grad – muzej, grad jedinstvene vinogradarske tradicije. Ni jedan grad u Srbiji ne slika takvu epohu romantizma kao Sremski Karlovci. To je grad Branka Radičevića, nekadašnje stecište domaće intelektualne elite i mesto koje je bilo centar kulture, obrazovanja i duhovnosti nekada za Srbe. Nadamo se da ćemo uskoro pobediti koronu i da će u oblasti kulture biti više ulaganja. Kada sam već kod korone i pandemije protiv koje se i dalje borimo, želim samo da spomenem da u organizaciji Skupštine grada Jagodine, a o trošku donatora i na inicijativu predsednika JS, gospodina Dragana Markovića Palme, 600 ljudi boraviće u Paraliji od 3. do 7. juna, od toga najviše lekara, njih 500 i to najviše onih koji su pandemiju proveli u crvenoj zoni. Poslanička grupa će u Danu za glasanje podržati sve zakonske predloge koji su pred nama. Hvala.
Hvala, gospođo Aleksić. Reč ima Snežana Paunović.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Uvažena ministarko Čomić sa saradnicima, ministre Ružiću sa svojim saradnicima i uvaženi predstavnici pokrajinske Vlade, poštovane kolege, građanke i građani Srbije, danas pred nama je set važnih zakona. Znam da ništa novo nisam rekla. Neću se baviti prvim zakonom koji je na dnevnom redu, Zakonom o srednjem obrazovanju, jer su o tome zaista iscrpno govorili i profesor Žarko Obradović i Đorđe Milićević. U stvari, ja generalno ne govorim posle profesora Obradovića kada je upitanju prosveta, to bi bilo isuviše hrabro, ali se hoću baviti zakonima koji su takođe na dnevnom redu, to je Zakon o zabrani diskriminacije, Zakon o ravnopravnosti i Zakon koji se tiče Sremskih Karlovaca. Mnogo smo simpatičnih detalja čuli, ali ću početi svoju diskusiju sa pozicije ravnopravnosti. Kako ona izgleda u praksi? Ovako, govori uvaženi kolega Đorđe Milićević sa pozicije predsednika poslaničke grupe, potroši polovinu vremena, a drugu polovinu ostavi za svoju koleginicu, koja mu je inače i zamenik. To je, uvaženi građani Srbije, ravnopravnost u praksi u parlamentu Srbije. Nju je uvek lepo prepisati kad postoji. Da je kojim slučajem bilo drugačije, ja bih bila najglasniji kritičar, to ministarka zna zato se tako simpatično i smeška. Mi smo Zakon o zabrani diskriminacije doneli 2009. godine i negde mi se čini bili manje senzitivni nego što smo danas. Zašto smo danas ovoliko senzitivni kada je upitanju Zakon o zabrani diskriminacije, ja ne mogu do kraja da razumem, iako pretpostavljam da moja pozicija i nije da nešto razumem, naročito ne ako su to lične reakcije, tim pre što jedan ovakav zakon, koji istina u svom sastavu sadrži nešto što bi za određene ljude koji imaju predrasude na temu jednog dela ovog zakona moglo da bude sporno, mora da bude pogledan kroz malo širu prizmu, pa i prizmu šta je to što bi smo prihvatili, a šta što bi smo odbili. Doći ću i do toga. Ljudska prava, građanska prava, manjinska prava, to je, ljudi, Ustav Srbije. U čemu je problem da mi iskoračimo i unapredimo svoja dva zakona, a oba su doneta 2009. godine? Praksa je pokazala posle, koliko je to, 12 godina da treba napraviti određene promene, da ih treba unaprediti, da treba iskoračiti, da treba prepoznati neke ugrožene kategorije kojima se možda nismo bavili te 2009. godine. Možda su bile tiše, možda nisu bile naglašene. Šta je diskriminacija u praksi? Najbolje znamo mi koji smo nekada bili predmet diskriminacije koja se pretvara u nasilje. Ovo kažem sa pozicije nekog ko je živeo u južnoj srpskoj pokrajini i bio diskriminisan isključivo zato što je Srpkinja, pa sam kao takva bila u riziku da kada izađem u grad uveče i ostanem posle 23,00 časova mogu biti potencijalna meta za nekog silovatelja isključivo po verskoj pripadnosti. Mnogo je žrtava, nažalost, jednog ovakvog pristupa životu. Ono što Srbija nikada nije bila, nije bila teren na kome je dozvoljeno da se na taj način bilo ko odnosi prema bilo kome. Zato je važno reći na glas ono što je rekao ovaj zakon. U nekoliko navrata ste, ministarka, odgovarali i probali da određene dileme razrešite, ako su to bile dileme, ako to nisu bili izričiti stavovi. Izmene zakona se u onom delu koji sam pogledala, a pogledala sam vrlo studiozno, tiču pre svega proširenja oblika diskriminacije. Ona sada obuhvata i polno i rodno uznemiravanje, ponižavajuće postupanje, uznemiravanje ili navođenje na diskriminaciju, zatim teškim oblikom diskriminacije će se pored do sada definisanih oblika smatrati i diskriminacija po osnovu seksualne orijentacije i starosnog doba i govorili ste o izveštaju Poverenika. Ja nisam stigla da to pogledam, ali verujem da te cifre nisu ni malo obećavajuće. Do sada se diskriminacijom smatralo izazivanje ili podsticanje neravnopravnosti, mržnje ili netrpeljivosti po osnovu rasne, nacionalne i verske pripadnosti, jezika, političkog opredeljenja, pola, rodnog identiteta i invaliditeta. Ova izmena je rezultat potrebe usklađivanja sa evropskim zakonodavstvom, ali i posledica uočene prakse da je po ova dva osnova poraslo diskriminatorno ponašanje. Odavde bi se ja zaustavila sa svim onim što bi moglo da bude i jeste lepo kod mene napisano u obrazloženju ovog zakona i prešla na ono što u praksi ne mogu da prihvatim. Ne mogu da prihvatim da u 21. veku u slobodnoj zemlji Srbiji, u sred grada Beograda, koji je glavni grad, mog druga Borisa Milićevića neko vitla nožem isključivo zato što je deklarisani gej, kao što ne bih mogla da prihvatim da bilo koga od vas, i o tome sam govorila u Skupštini nedavno, bilo ko napada samo zato što ne misli isto kao vi politički, zato što se razlikuje ideološki, zato što ima drugačiju boju kose, kože ili zato što ima nalogodavca koji mu je rekao da mora da vas napadne kada izađete iz Skupštine. Sve su to iste diskriminacije i sve su to razlozi gde mi nemamo pravo da na jedne budemo neosetljivi, a na druge hipersenzitivni. Ja možda ne umem da shvatim predstavnike gej populacije, ali sa druge strane nisam neko ko bi mogao da im samo zbog toga sudi. Tim pre me oduševljava hrabrost onih koji to mogu. Pritom, poznavajući Srbiju nije ona malo puta umela da se ponaša licemerno u odnosu na određena pitanja. Znam zašto i to kažem, jer je nekada pitanje pojedinca veće od društvene pojave, pa pojedinca prihvatimo zato što bi nam valjao, a društvenu pojavu ne nikako. Donošenjem Zakona o diskriminaciji sigurna sam da ćemo pomoći ugroženim kategorijama. U prošlom smo mandatu bezbroj puta slušali o problemima autistične dece, dece sa invaliditetom, dece koja ne mogu sama o sebi da brinu, roditelja koji ne mogu da isprate svoje radne obaveze, samohranih majki koje imaju takvu decu, samohranih očeva, raznih kategorija koje ne prepoznajemo u društvu dok ih ne čujemo. Kada napravimo jedan ovakav zakon, napravili smo obavezu pre svega za vas iz Ministarstva da čujete svaki glas i da ni po koju cenu na njega ne ostanete imuni, da o njemu govorite glasno. Zato mi je drago što imamo ovakav zakon. Zato apelujem na sve kojima smeta i ovaj prvi deo i ja to mogu da razumem i to je ljudski i to je dozvoljeno, da kada kritikuju ovaj zakon uzmu u obzir i stare i bolesne i Rome i sve manjine i sve ugrožene kategorije, jer smo kao društvo nemilosrdni prema svemu što ne poznajemo ili nas iz nama poznatih, a društvu nepoznatih razloga, ume plašiti. Poverenik dobija određena ovlašćena, obaveze. Sigurna sam da će u konkretnom slučaju Poverenica odgovoriti na sve ono što zakon, odnosno izmene ovog zakona stavljaju pred nju, nakon što se parlament izjasni o ovim zakonima. Koliko sam shvatila iz diskusija, podržaćemo ove zakone. Sada ću preći na Zakon o rodnoj ravnopravnosti koji praktično zamenjuje važeći Zakon o ravnopravnosti polova, takođe donet 2009. godine, krovni dokument za stvaranje društva u kojem svi građani imaju jednake uslove za život. Dakle, u pitanju je jedan institucionalni okvir kojim se stvaraju uslovi za sprovođenje politike jednakih mogućnosti, jednakih šansi za život, za rad i za žene i za muškarce. Tu se sada vraćam na onaj početak i na mog uvaženog kolegu Đorđa Milićevića koji je imao svest o tome da nam vreme poslaničke grupe, druge po veličini, koje nije ni dugo, ni veliko, pripada jednako, pa smo ga i podelili. Nije Đorđe govorio o manje važnom zakonu u odnosu na mene, ali sve u životu može da se postigne onda kada shvatimo da sve što imamo jeste po pola. Ako bih bila autentično bezobrazna, mogla bih da kažem da po statističkim podacima u Srbiji žena ima više nego muškaraca, ali neću, nego ću reći ću da kada je ravnopravnost u pitanju moramo da se setimo i da žena ima više na položaju sudija, npr. U sudovima opšte nadležnosti, kažu podaci, 1.320 žena i 575 muškaraca, a u sudovima posebne nadležnosti su sudije uglavnom žene, više od dve trećine. U tužilaštvima, istina, nije takva situacija. Neravnopravan odnos kada su u pitanju plate i penzije. U proseku su manje za žene. Taj platni jaz između žena i muškaraca 2018. godine iznosio je 8,8% i što je naročito simpatično, ovaj podatak svrstava Srbiju u zemlje sa najmanjim platnim jazom u Evropi. Ipak treba imati u vidu da su razlike u zaradama između muškaraca i žena prema stepenu obrazovanja ili zanimanja znatno veći. Ovde se kaže da je platni jaz u Evropi 16,3%, a u svetu čak 23%. Srbija će po svemu sudeći biti primer dobre prakse donošenjem najpre ova dva zakona, a onda i njihovom primenom. Nije to loše. U 2021. godini nije to prvi put da mi iskoračimo u odnosu na ostale zemlje iz okruženja, pa ako hoćete i u Evropi. Kada su u pitanju penzije takođe stoji podatak da je prosečna starosna penzija za žene 25.000, a za muškarce preko 26.000. Sve su te neki pokazatelji neravnopravnosti na kojima treba raditi, koje treba dovesti do perfekcije. Sigurna sam da smo rešeni kao društvo i država da to uradimo činjenicom da smo se sreli sa ovim zakonima. Ako se ne varam šest godina smo bili u nekom pokušaju da dođemo do predloga zakona, pa smo imali vraćanje, pa neslaganje. Ovo je sada finalno, verovatno ne najbolje. Na kraju svih krajeva ja sam neko ko je amandmanski intervenisao, pa to apriori znači da ovo nije bio zakon koji baš nije za kritikovanje i on će u praksi verovatno pokazati da ima još kritike, ali ga ja neću odbaciti, naročito ne pod pretpostavkom da on ugrožava porodicu, naročito ne pod pretpostavkom da je vrlo opasan sa one pozicije favorizovanja gej populacije jer da vam pravo kažem ono što ću ja reći naglas, a prepisala sam, ali vam neću reći od koga, ne bih odbila ministarsko mesto u aktuelnoj Vladi i sigurna sam da ne bi ni oni koji kritikuju gej populaciju. Hvala vam.
Hvala gospođo Paunović. Potrošeno je vreme poslaničke grupe. Reč ima ministarka Čomić.
Zahvaljujem. Zahvaljujem narodnoj poslanici na pitanju i na rečenici iz njenog izlaganja zašto smo nemilosrdni jedni prema drugima. Kada se ta nemilosrdnost u društvu dešava između jednakih, fizički jednako jakih, poziciono jednako jakih, kako god jednako jakih možda vam i ne izgleda nemilosrdno, ali kada vidite da se društvo nemilosrdno odnosi prema onima sa ličnim svojstvom koji ne mogu baš ništa nego da trpe nemilosrdnost društva umesto pravde i prava, onda smo našli odgovor na pitanje – otkud izmene i dopune Zakona o diskriminaciji? Zato što nam je život doneo nove oblike diskriminacije i novu nemilosrdnost i nemamo prava da život poričemo i nemamo prava da ljudima koji su meta diskriminacije, koji su meta nemilosrdnog odreknemo definiciju onoga što pravo treba da bude. Pre dve hiljade i više godina su mudri ljudi kazali – „Ius est ars boni et aequi“ pravo je umetnost dobrote i pravde. I oba zakona koje je ministarstvo pa Vlada donela pred vas su pokušaji da budu pravo koji su umetnost dobrote i pravde. Spremni na svu kritiku i otvoreni za amandmane kojima se tekst zakona i menja i poboljšava, važno nam je da tokom ove rasprave zapamtimo upravo činjenicu da ima nekih nas koji ne želimo da ćutimo i žmurimo kada vidimo kako su neki jaki nemilosrdni prema nekim koji su slabi. Ima nekih nas koji smatraju da je to prirodno. I da bi stavljanje nemilosrdnih po izboru kvarilo ono što sami smatraju dobrom tradicijom ovog društva. Duboko smo protiv verovanja da je srpsko društvo u bilo kom delu svoje tradicije autentično nemilosrdno. I za sve vas i za sve one koji srpsko društvo gledaju, ja ću potražiti isto ono što tražim od međunarodnih organizacija, institucija, predstavnika, jer vidim da greše često kada prave ocenu o Srbiji. Tražila sam od njih dobrobit sumnje, da Srbija možda nije ono što se njima ponekad učini da jeste, da Srbija nije ni žrtva, ni večno kriva i da sasvim sigurno Srbija nije bez potencijala, bez volje i bez mehanizama da sama za sebe i zbog ljudi koji žive u Srbiji, gradi demokratsko društvo, društvo bez diskriminacije, društvo sa minimumom nemilosrdnosti i društvo koje razume reč - čojstvo. Dakle, istu tu dobrobit sumnje koju tražimo od stranaca za Srbiju, tražim od vas za dva zakona da nemate predrasuda prema njima, ne zato što treba da glasate za ove zakone ako nećete, daleko bilo, nego zato što je za sve one koji paušalno i olako izriču sudove odredbama zakona o zabrani diskriminacije ili zakona o rodnoj ravnopravnosti, dobro je za njih da požele dobrobit sumnje sa rečenicom - mislim li ja to dobro ili sam samo nemilosrdan. I zato hvala Snežani Paunović što je u suštini dala odgovor koji smo tražili tokom današnje rasprave.
Hvala. Idemo dalje, Nebojša Bakarec.
Hvala vam. Poštovani predsedniče Skupštine, poštovani predsedniče Pokrajinske vlade sa saradnicima, poštovani ministri sa saradnicima, poštovane poslanice i poslanici, poštovani građani, ja ću govoriti o ova dva zakona o Predlogu zakona o rodnoj ravnopravnosti i o Predlogu zakona o dopunama i izmenama Zakona o zabrani diskriminacije. Prvo ću čestitati gospođi Gordani Čomić i saradnicima na uspešno obavljenom poslu, odlično obavljenom poslu. Dakle, ključ ova dva zakona je u evoluciji i o tome sam govorio na sednici Odbora pre neki dan, je u evoluciji pojma i suštine ravnopravnosti i evoluciji borbe protiv diskriminacije. Suština ova dva zakona je u čovečnosti i u borbi protiv nasilja, a temelj nasilja su i diskriminacija i neravnopravnost. Zapitanost neslaganje ili neprihvatanje ova dva zakona su najčešće rezultat neznanja i predrasuda. Odgovori na ovo su prilično jednostavni. Znači, setimo se samo evolucije kratko unazad. U antičko doba, a i u srednjem veku, ne samo da su sve žene bile neravnopravne nego i preko 50% muškaraca, verovatno i mnogo više, zbog toga što su svi oni smatrani manje vrednim robovima ili nižom klasom. Srećom robovlasništvo i klase su ukinuti i prevaziđeni. Krajem 19. veka i početkom 20. veka u osvit polne ravnopravnosti postojala je samo ravnopravnost muškaraca. I kao što je danas nekome čudna ili neprihvatljiva rodna ravnopravnost, tako je krajem 19. i početkom 20. veka većini bila neprihvatljiva ideja o ravnopravnosti žena i muškaraca. I opet srećom, u prvoj polovini 20. veka prevazišli smo i tu neravnopravnost. Mislim, takav je slučaj sa ovom rodnom ravnopravnošću i kroz tu prizmu je treba posmatrati. Dakle, pojam rodno takođe izaziva zapitanost. Postoji deo ljudske populacije koji smatra da poseduje poseban rodni identitet koji se ne poklapa sa genetskim identitetom, a ovaj deo populacije bilo da ih je dva ili deset procenata zaslužuje da bude posmatran i kroz prizmu socijalnog kulturnih razlika, a ne samo kroz prizmu biološkog pola. I zbog toga je između ostalog i nastao pojam - rodno, „džender“ od latinskog genus, rod, vrsta. I deo odgovora zbog čega pojam rodno i rod i šta je pojam rodno i rod je sledeće. Rod i rodno zbog toga što smo svi mi muškarci i žene, pripadnici svih rasa i nosioci svih rodnih identiteta deo ljudskog roda. Svi smo mi ljudska bića i ta odrednica rod i rodno nas obuhvata sve zajedno. To potvrđuju naravno prirodne i društvene nauke. Manji deo javnosti o tome, cenjena ministarka je nešto i rekla, podiže bezrazložnu buku o ova dva zakona, međutim to je mnogo manji deo javnosti, nego recimo pre 10 godina. To je još jedan dokaz tome kako je ova vlast relaksirala društvene odnose i smanjila napetosti u društvu. Taj manji deo javnosti preteruje, karikira i iskrivljuje činjenicu, ali mi ipak i pored toga čujemo i uvažavamo i njih glas. Ova dva zakona najviše imaju veze sa ravnopravnošću muškaraca i žena, sa zabranom diskriminacije, pa i žena koja je i dalje prisutna i sve to u svetlu evolucije u pojmu ravnopravnosti i proširenja oblasti na koje se on odnosi. Tu govorim naravno i o evoluciji prava, jer je to deo ovog zakona i pravne nauke koji se tiču ravnopravnosti i zabrane diskriminacije po bilo kom osnovu, a sve na izmišljotine i neistine ova dva zakona najmanje demantuje stvarnost Srbije koju su stvorili predsednik Vučić i SNS u poslednjih devet godina. Tu stvarnost u kojoj su podela i napetosti u društvu svedene na najmanju moguću meru i to je to. Dakle, od kada su predsednik Vučić i SNS na vlasti više nije moguće da se ponovi 2010. godina kada je tadašnji režim 10. oktobra doveo do sukoba na ulicama Beograda, 12.000 ljudi, po 6.000 na svakoj strani i za taj sukob je isključivo bio kriv režim tadašnji koji nije bio dorastao situaciji i koji je bio nesposoban da smanji napetosti u društvu i da spreči da dođe do onoga do čega je došlo 10. oktobra 2010. godine. Ima li boljeg dokaza o ravnopravnosti, pomirenju, ljudskim pravima, jednakim uslovima za sve i odstustvu diskriminacije od činjenica da se parade pod zastavama duginih boja u ovih devet godina održavaju pod normalnim uslovima, bez napetosti i sukoba? Ima li boljeg dokaza o svemu ovome, dakle, o ravnopravnosti ljudskim pravima, pomirenju, jednakim uslovima za sve, od maestralnog poteza predsednika Vučića koji je pre četiri godine mandat za sastav Vlade poverio dostojnoj i dorasloj osobi, gospođi Ani Brnabić? Predsednica Vlade, gospođa Ana Brnabić je najbolji dokaz o tome koliko su pripadnici te populacije ravnopravni i ne diskriminisani. U svakom slučaju, ljudska prava svih građana su bitno popravljena u ovih devet godina, pa u okviru toga i prava LGBT populacije. Još jedan dokaz i možda konačni u ovom delu, su četiri godine Ane Brnabić na čelu Vlade Srbije. Pokazalo se da je ona vredna, pristojna, sposobna, skromna i uravnotežena osoba. Pokazalo se da ona nije nekakav fikus, već ličnost čvrstog karaktera. Pored toga što nije krila svoje opredeljenje, ona ga nije ni isticala. Upravo je ona kao Vučićevo otkrovenje doprinela poboljšanju sveukupnih odnosa u našem društvu, toleranciji i razumevanju. Ova dva zakona doprinose boljem odnosu polova, razumevanju žena i muškaraca. Stoga, oni ne sumnjivo doprinose i porodičnim vrednostima. To onda doprinosi i većoj demografskoj poletnosti i živosti Srbije. Ustav Srbije u članu 63. kaže – Republika Srbija podstiče roditelje da se odluče na rađanje dece i pomaže im u tome. Setimo se da Srbija pored ministarstva gospođe Čomić, Ministarstva za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog ima i Ministarstvo za brigu o porodici i demografiju. Porodica, roditeljstvo, potomstvo i pojmovi – dete, otac i majka jesu tradicionalne, neprevaziđene i plemenite vrednosti koje obezbeđuju zdravo društvo, demografsku vitalnost naroda i vrednosti koje pokazuju poštovanje prema predačkom nasleđu i omogućavaju zdravu i neometanu smenu generacija u Srbiji. U tom pogledu ova dva zakona suštinski poštuju ono što je srž tradicije. Društvo tradicionalno štiti interese dece i maloletnika kao važnu društvenu vrednost. Jedan od osnovnih ciljeva je da deca i maloletnici budu zaštićeni od uticaja i informacija koje negativno utiču na njihov fizički i intelektualni razvoj, a ti štetni uticaji su, na primer, propaganda nasilja, pornografija, nametanje rodnih uloga i, na primer, manipulacija nad rodnim i polnim identitetom. Bitno je da zaštitimo decu i maloletnike i da im pružimo priliku da na nepomućen način, to je jako važno, ispolje svoj polni rodni identitet. Zbog čega je bitno da zaštitimo decu i maloletnike? Zbog toga što oni ne poseduju većinu zaštitnih i spoznajnih mehanizama, zbog toga što nisu zrele i formirane ličnosti. Siguran sam da ova dva zakona doprinose tome. Za kraj, predsednik Vučić gradi mostove u društvu, a ne podele. Pokazalo se da je pun pogodak sveukupan pristup predsednika Vučića i cele SNS pomirenje u društvu, trpeljivost, strpljenje, želja za dijalog, meka upotreba vlasti i pružanje ruke prijateljstva svima, pa čak i onima koji možda tu ruku ne zaslužuju. Naravno, to je još ubedljivije zbog ekonomskih uspeha vlasti, zbog toga što predsednik Vučić uzdiže Srbiju, leči Srbiju, gradi Srbiju, vakciniše Srbiju, vraća joj dostojanstvo i hrabrost. Živela Srbija! Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, za mene je pomalo čudno kad jedan od predlagača zakasni na sednicu Narodne skupštine. Nema veće svetinje za narodne poslanike, a verujem i za predlagače ministre u Vladi Republike Srbije, nema veće svetinje od Narodne skupštine. Dame i gospodo narodni poslanici, nedavno je rodno ravnopravni ministar u Vladi Republike Srbije dao sledeću izjavu. Izjava glasi ovako – onaj ko je protiv istopolnih brakova ili zajednice ne mora u njima da živi. Analogno tome ja mogu da kažem – onoj ko je za istopolne zajednice ili istopolne brakove mora u njima da živi. Dame i gospodo narodni poslanici, ljudska prava su pravo na život, pravo na slobodu, pravo na sigurnost. Specijalna prava koja se dodeljuju jednoj od grupa bilo koje vrste mogu da budu vrlo neprijatna, da kažem, za pojedina društva. Nismo mi svi isti. Postoje patrijarhalni ljudi koji to teško doživljavaju. Sad se ja pitam, kada govorim o diskriminaciji – šta će se desiti ukoliko se u istopolnoj zajednici pobiju dva homoseksualca? Jel to nasilje u porodici? Ako je to samo istopolna zajednica ukoliko dođe do nasilja da li je to onda nasilje u porodici? Šta se dešava ako se potuku, a ima muškaraca koji imaju tri žene, šta će se desiti ako se potuku tri žene međusobno? Hoće li to biti nasilje u porodici ili u porodicu spada samo ona koja se prva venča? Šta će biti ako njih tri se udruže protiv njega samoga i ubiju ga od batina? Ja se pitam – hoće li to biti nasilje u porodici, ukoliko su ga prebile one koje se nisu venčale? Ko će onda da izađe iz kuće? Jadno muško. Moramo biti veoma pažljivi. Vi gospodine Martinoviću treba da se setite vašeg džaka. Bojim se da se prilikom emitovanja pojedinih prava, da tako to kažem, emitovanja da se radi o dopuni onog vašeg džaka. Zemlja sa lako niskim natalitetom ne bi baš trebala da pravi neku vrstu, ja ne govorim da je to feminizam, ali bismo imali prečih problema da rešavamo nego ovih. Recimo, 40% plus do 50%, zašto samo funkcije, gospodine Martinoviću? Možete li vi da mi kažete? Zašto ne 40% rudara, zašto ne 40% zavarivača, zašto ne 40% traktorista, zašto ne 40% običnih vojnika? Zašto samo 40% do 50% funkcija? Jesu li to onda neka specijalna prava, pravo na vladanje? Hajde da razmišljamo da li treba ovde u blizini da otvorimo kliniku za brzu promenu pola. Šta ćemo sa polno nemoćnim bićima koje ću ja biti za desetak godina, nadam se da ću doživeti polno nemoćno biće? Šta ćemo sa njima? Šta ćemo sa ljudima koji požele da se osete kao slabije zastupljeni pol i kažu – nema veze, ja sam u duši malo žensko? Hoćemo li otvoriti tu negde na brzinu neku hirurgiju za brzu promenu pola? Svi smo svedoci da su neki ovde menjali nacije, neki su menjali prebivalište da bi postali odbornici, neko je menjao ime, za očekivati je da ljudi požele, radi funkcije, da na brzinu promene pol. Ko će utvrđivati u toj situaciji ko je promenio pol ili nije? Hoćemo li to raditi na način koji se utvrđuje PAP? Stvarno ne znam dokle ćemo mi sve dogurati zato što smo mi društvo sklono raznim zloupotrebama i treba biti veoma pažljiv u tome. Ajmo malo o Sremskim Karlovcima. Ja koji sam rođen u Novim Karlovcima, to je naselje Sremskih Karlovaca, ja se bojim da naša istorija koju smo mi učili, barem moja generacija, istoriju prečanskih Srba, da ih tako nazovem, nikada nije dovoljno zastupala u udžbenicima. Srazmerno politici koja se vodila i političke prilike koje su bile u SFRJ, istorija Srba je svođena, upodobljena sa političkim događajima u zemlji i uređenjem države, tako da je gotovo bilo zabranjeno da se u udžbenicima istorije nađu događaji u kojima su učestvovali Srbi, a da se to nije dešavalo u užoj tzv. Srbiji, onda recimo, naučiš Prvi i Drugi srpski ustanak i to je bio kraj srpske istorije. Ja vas pitam, ima li tu recimo bitke kod Slankamena? To je 1691. godine velika pobeda hrišćana, mali spomenik. Mi svoje velike pobede obeležavamo malim spomenicima, a velike poraze onda smo pompezni i više volimo da obeležimo poraze nego pobede. Velika pobeda 1691. godine što je kasnije Jovana Monasterlije, jel tako, Ludvig Badenski je vodio hrišćansku vojsku. To je bio veliki poraz Turaka zahvaljujući Jovanu Monasterliji i konjanicima srpskim koji su probili dva puta moćniju tursku vojsku i time doprineli hrišćanskoj pobedi. Kasnije su učestvovali u manjem broju i u bitci kod Sente što je rezultiralo Karlovačkim mirom. Što ne kažu da su kod Petrovaradina učestvovali? Da su tada položili kamen temeljac u Novom Sadu, je li tako pokrajinski predsedniče Vlade? Dakle, hajde da pričamo dalje. Šta znamo o guslama? Šta znamo o istoriji o guslama? Nenad Čanak kaže – nećemo gusle hoćemo klavir. Guslarske škole su bile u Vojvodini, tzv. Slepačka akademija, jer su guslari bili slepi, je bila u Irigu. Kada je 1780. godine austrijsko carstvo zabranilo, osnovana je guslarska škola u Starom Slankamenu. Tako da su gusle u stvari vojvođanski instrument, selo Grk gospodine Martinoviću, sad selo Višnjićevo, u znak srpskog Homera Višnjića. Šta smo mi u istoriji od toga učili? Veoma malo je bilo u istorijskim udžbenicima. Hajde dalje da vidimo šta je bilo sa vojvodovinom Srbijom. Koliko smo mi učili o tome? Ali, pre toga hajde da vidimo šta smo naučili o Matiji Gubcu? Sve. To je bila velika seljačka buna. Naravno, seljački lideri uvek loše završe. Tako da ja nemam neke prevelike ambicije. Dođe mi da kažem – pa ja i nisam neki seljački lider, tek toliko da me neko ne bi pogubio, da me ne bi krunisali kao njega. E, o tom krunisanju smo sve naučili, da li je bilo ili nije bilo, uglavnom u udžbenicima istorije smo naučili da su njega krunisali vrelom krunom i da je to bilo varvarski itd, i on je bio vođa slovenačko-hrvatskih ovih Zagoraca itd. Šta smo naučili o Teodoru Vršačkom? Šta smo naučili o Vršačkoj buni, koja je po dimenzijama bila jedna od tri srpska ustanka? Šta smo naučili o Teodoru Vršačkom? On je 1594. godine bio vođa Banatske bune, Banatskog ustanka. U tom banatskom ustanku je učestvovao, na kraju je skršen sa 30.000 turskih vojnika, naspram 4.000 srpskih, 4.300, ako ne grešim. Teodor Vršački je prvo bio izvan, onda su ga Turci na prevaru uhvatili i živog pomoću meha odrali. O Teodoru Vršačkom nismo učili u istorijskim čitankama, zato što je tadašnji poredak u SFRJ bio takav da se istorija mogla učiti samo uže Srbije. Znači, ove krajeve su već bili otpisali obe pokrajine, tu nisi smeo ništa učiti. Šta smo naučili o Vojvodovini Srbiji u udžbenicima? Ja ne, to sam naučio dobrovoljno, zato što je Vojvodina u tom trenutku bila veća Srbija od bilo kog srpskog kraja, 1848. Majska skupština gde Stefan Šupljikac postaje vojvoda, mitropolit Rajačić postaje patrijarh i austrijsko carstvo priznaje Majsku skupštinu i priznaje Stefana Šupljikca patentnom, gde je on od uzbuđenja, jer je držao rovove prema Turcima kod Pančeva, pao sa konja i umro od srčanog udara. Na tom mestu jedna stranka je morala da mu podigne spomenik, jer niko u Srbiji to nije hteo, prvo su bili komunisti, a posle žuti, njih to baš nije previše interesovalo da podižu spomenike te vrste. Šta smo mi naučili o drugoj prečanskoj istoriji? Šta smo naučili, s obzirom da sam ja školu završio u Novim Karlovcima? Tu školu je završio i Dimitrije Mita Ruvarac, koji je bio upravnik štamparije u Sremskim Karlovcima, bio je i šef biblioteke u Sremskim Karlovcima. Nije bio kao Boško Obradović, bio je daleko bolji. Dakle, bio je veliki Srbin. Šta smo naučili o njegovom književnom delu „Evo, šta ste nam krivi!“? Čovek je bio vidovit, opisao je sve šta će nam Hrvati uraditi, da je njihova intencija da ne priznaju Srbe kao politički narod, da Srbi koji žele da budu politički narod se moraju smatrati Hrvatima itd. Unapred je ukazao na pretapanje Srba, što nam se i desilo. Dimitrije Ruvarac je sahranjen u Sremskim Karlovcima. Da li mi nešto u udžbenicima imamo o njemu? On je, inače, poznat, da ne nabrajam dalje, po izreci: „Teška je prazna torba“. E, pa, gospodo Srbi, mi ne možemo da kreiramo prošlost, ali možemo da kreiramo budućnost, a budućnost treba da bude takva da zavrnemo rukave i da napunimo, u ekonomskom smislu napunimo, tu praznu srpsku torbu. Hvala.
Hvala. Reč ima dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedničke, poštovani ministri, kolege poslanici, u tom duhu mog kolege Rističevića mi idemo i stavljamo sve u funkciju ekonomskog razvoja. I ovaj današnji predlog zakona koji se odnosi na istorijsku obnovu praktično Sremskih Karlovaca je takođe u toj funkciji, ali i ovaj deo kada pričamo o rodnoj ravnopravnosti i borbi protiv diskriminacije takođe je u funkciji ne samo ekonomskog razvoja, nego uopšte društvenog razvoja. To je ono što danas treba da kažemo. Osvrnuću se najviše, pošto vidim da smo pri kraju rasprave, na Zakon o rodnoj ravnopravnosti. Mi smo ovde u Skupštini zajednički, gospođo ministarka, pokrenuli neka pitanja na osnovu onoga što nas je sačekalo ovde 2012. godine, a sačekao nas je taj vaš poslanički rad, u smislu toga da ste uspeli da uvedete određene kvote za izbor poslanika, odnosno poslaničkih lista i odborničkih lista. Trebalo je krenuti dalje. Očito je prvi korak bio jako težak, a to je Ženska parlamentarna mreža, u stvari uspostaviti jednu neformalnu poslaničku grupu od svih predstavnica poslaničkih grupa pozicije i opozicije. U tom trenutku od 2012. do 2013. godine je trajala ta borba sa tim da jednostavno i sa naših kolegama objasniti šta ćemo mi to da radimo, u stvari. Tada smo se našli negde upravo kod ovih tema kao što su Istanbulska konvencija, kao što je rodna ravnopravnost, i taj naš put od 2013. do 2015. godine, decembra, kada smo uspeli određene amandmane, da animiramo i naše kolege, ali na kraju krajeva i ministra finansija gospodina Dušana Vujovića i gospodina Vučića, koji je bio tada premijer, pokazalo se u stvari da su to rezultati tog mukotrpnog rada. Znači, o tome se nije pričalo u javnosti, kada pričamo o izvršnim organima, o institucijama. U društvu se pričalo kada su u pitanju pregovori sa Evropskom unijom, to je negde stajalo pod poglavljima 23, 24, gde su otprilike prava, borba protiv diskriminacije, ljudska prava, manjinska prava, ali nigde nije iskočila ta tema kada je u pitanju rodna ravnopravnost. E šta sad danas imamo 2021. godine? Znači, 2015. godine, podsetiću vas, osim onih amandmana koji su ušli na Zakon o budžetu, gde je ušlo rodno odgovorno budžetiranje i veća podrška, kada su u pitanju žene iz ruralnih područja, žene preduzetnice i žene koje su u oblasti nauke, mi smo tu negde izvršili podizanje nivoa svesti kod svih ljudi, a to je što do tada bila definisana kancelarija u Ministarstvu za rad i socijalna pitanja koja se bavila rodnom ravnopravnošću, a jednostavno smo izmenama i dopunama Zakona o ministarstvima ugasili taj deo kancelarije i otvorili jedno koordinaciono telo ovde u Skupštini, znači, izglasali Zakon o ministarstvima, Koordinaciono telo koje će se baviti rodnom ravnopravnošću i koje će odgovarati isključivo premijeru Vlade Republike Srbije, odnosno gospodinu Vučiću. To znači, da nije bilo političke volje i da nije bilo zaista političke svesti o tome da je potrebno podići na viši nivo ovu temu, mi danas ne bismo uopšte mogli da pričamo o ovom zakonu. Zašto to govorim? Znači, naš rad od dve godine i ne samo ovde u parlamentu, već i razgovor po dubini, kada pričamo o odbornicama lokalnih parlamenata, je negde urodio plodom. Kada smo dobili sve te mehanizme, trebalo je onda ići na realizaciju svega toga, ići na pripremanje ovakvog jednog zakonskog rešenja. Kao što vidimo, od 2016. godine do danas je bio takođe dug put. Imali smo tri predloga, odnosno načina, postupka, procesa, kako da ih nazovem, dok smo došli do današnjeg rešenja u vidu jednog zakonskog predloga. Taj predlog je zasnovan na onim oblastima upravo koje smo mi ovde u parlamentu zacrtali, deo koji se odnosi na društveni dijalog vezan za rad, za zapošljavanje, za deo koji se odnosi na obrazovanje, kulturu, deo koji se odnosi na socijalnu politiku i borbu protiv nasilja prema ženama i deo koji se odnosi na veće učešće žena u političkom životu. Mi smo kao rezultat toga dobili jednu Vladu Republike Srbije koja ima 50% plus jedan žena. Znači, mi smo napravili taj demokratski iskorak i pokazali i Evropskoj uniji i svetu da mi to možemo i bez ovog zakona. Znači, ipak je do čoveka, ipak je do nas, ipak je do toga da li mi možemo da sprovedemo jedan konsenzus kada je u pitanju i politički dijalog i istomišljenika i neistomišljenika. Mi smo danas imali prilike da čujemo da je ovde u Maloj sali bio takođe jedan politički dijalog pozicije i opozicije, koji jednostavno ne prihvataju tu činjenicu da žele da bude to pod patronatom nekih stranih međunarodnih organizacija, pa bio to i Evropski parlament. Kao što vidite, mi razgovaramo o tome u društvu. Što više razgovaramo, očito imamo bolje rezultate. Bez obzira što postoje pojedini koji sebe nazivaju opozicijom, pa napadaju gospodina Vučića, predsednika Srbije, da je on politički tiranin, da ne prihvata bilo kakav dijalog, pokazuju u stvari, govore o njima koji ne žele da razgovaraju, jer nemaju šta da kažu po određenim temama. Oni da su hteli da kažu, oni bi rekli nešto o ovom Zakonu o rodnoj ravnopravnosti. A ovaj zakon je mnogo toga uredio i čak je otišao i mnogo koraka napred. Ja sam inače htela ovo svoje izlaganje da posvetim nečemu što mislim da niko nije toliko baš razmatrao detaljno, a to je rodno odgovorno budžetiranje, članom 5. definisano ovim zakonom, jer sve ovo što govorimo, podrška ženama, i kada su u pitanju socijalne kategorije, i zdravstvene, i obrazovanje, i žene na selu, i borba protiv nasilja nad ženama, ne može ukoliko vi nemate sistemsku finansijsku podršku države, a ona ide kroz budžet, a ona mora da ide po određenim svojim pravilima, a ta pravila već su negde Ujedinjene nacije prenele da to rade međunarodne finansijske institucije, i to već radi Svetska banka, i to već radi MMF. To je trebalo zaista uvoditi korak po korak. Godine 2016. je počelo to u Ministarstvu finansija, sa 27 institucija, danas imamo već četvrti izveštaj o napretku o uvođenju rodno odgovornog budžetiranja u sistemu planiranja javnih finansija u Republici Srbiji i taj izveštaj je uradio UN Women, u kome je rekao da je Srbija u svojim zaključcima dosta napredovala. A napredovala je zahvaljujući tome što danas kada pričamo o 2019. godini, pošto se uvek ide unazad kada se rade određene analize, od 40 subjekata koji su direktni budžetski korisnici, 34 je uključeno konkretno u postupak rodno odgovornog budžetiranja. Šta to znači, da bi građani Srbije razumeli? Tačno su definisan novac, koliko se troši za žene a koliko za muškarce, koliko za određene programe koji su vezani za rodnu ravnopravnost a koliko treba još da bi dostigli taj balans koji smo čuli od naših koleginica – 50% i 50%. To je vrlo teško. Taj put je težak, ali treba reći i da sve članice EU ne poštuju ovo. Znači, onoliko koliko država smogne snage i finansijske i demokratsko, u smislu svog organizovanosti društva, da sprovede sve te programe, mi možemo da govorimo o tome da li je neko postigao određene rezultate. Po izveštajima UN Women vi možete da vidite da je Srbija i ispred Hrvatske i ispred Bosne, Makedonije, Crne Gore. Znači, ipak je lider u regionu, ipak se ona sada takmiči sa zemljama Beneluksa, koje su najbolje u svemu ovome zato što je sistem inače funkcionisanja njihov odavno počeo po ovom principu rodno odgovornog budžetiranja. Mi smo imali prilike ovde da ugostimo određene članove parlamenata Belgije, Švedske, gde su oni u svom sastavu dolazili potpuno u muškom sazivu. I njima je bilo jako čudno što smo mi sve žene sa druge strane. A onda smo mi njih pitali – pa, dobro, kako je to moguće da se muškarci bore za rodnu ravnopravnost u vašim zemljama, a oni kažu – mi smo ti koji smo u stvari taj ugroženi pol koji tražimo svoju ravnopravnost, isto kao što vi sad tražite ovde. Prema tome, vidite, slika može da se gleda i sa jedne i sa druge strane. Najbolje je sprovesti određeni balans. Taj balans, put do tog balansa je jako težak. Ciljevi izveštavanja, kada pričamo o rodno odgovornom budžetiranju, postoje i tačno su definisani. Oni treba da daju afirmaciju dobre prakse, treba da daju doprinos određenim institucijama koji su uveli rodno odgovorno budžetiranje, treba da daju podršku učenju celom ovom procesu, ali treba da daju i podršku onim institucijama, subjektima koji su već uveli taj primer dobre prakse i jednostavno kao taj primer treba da budu primer za ostale koji će to da uvedu. Do sada je inače 165 državnih službenika prošlo edukacije koje se odnose na rodno odgovorno budžetiranje i mislim da je to od velikog značaja za ove četiri godine. Ne mogu da završim ovaj svoj govor a da ne kažem da postoje i određene kritike na ovaj zakon. Zašto? Zato što kada pričamo uopšte o borbi protiv diskriminacije, ne smemo da dozvolimo ni ovim zakonom, koji je zaista jedan evropski i demokratski iskorak za Srbiju, ne smemo da ugrozimo i da uvedemo jednostavno neki vid druge diskriminacije uvođenjem određenih prava manjina i time u stvari sprovesti određeni pritisak na određene ciljne grupe. Šta hoću da kažem? Hoću da kažem da, recimo, vi imate institut za očuvanje jezika Republike Srbije koji se suprotstavio ovakvom jednom zakonu, upravo zbog toga što mi ovde ovim zakonom uvodimo jedan rodno senzitivni jezik, ali to nije naš model, to je model svih razvijenih država koje su uvele jedan ovakav zakon i negde se mnogi stručnjaci iz ove oblasti protive tome, zato što mi negde naše reči uvodimo neke nove pojmove u svakodnevno korišćenje i samim tim rušimo onaj koncept pravilnog govora srpskog jezika i to je ono što u stvari u ovom delu kada je samo jezik u pitanju, znači, negde stvara jedan crv sumnje zbog čega sad uvodimo ovakav zakon, da nije on nešto previše za sve nas, sa druge strane, uvođenje određenih školskih programa u ovom delu kada je upravo promena, odnosno uvođenje tog rodno senzitivnog jezika i možda postaje problem za određene grupacije, sa treće strane, pisanje naučnih radova koji su obavezni za korišćenje rodno senzitivnog jezika. Znači, sve to piše ovde u zakonu. Zato kažem, mi možda ne čitamo sve baš tako detaljno, pa onda neke stvari i ne prepoznajemo na taj način. Znači, obavezuje sve naučne radnike da uvedu rodno senzitivni jezik kad rade svoje radove. Sa druge strane, samo pitanje zapošljavanja, recimo, ako imate određene kompanije u kojima imate preko 60-70% da li muškaraca ili žena, ovde vas negde obavezuju da morate 40% da imate taj manje zastupljeni pol. Šta se onda dešava sa tim kompanijama? Da li onda oni moraju da otpuštaju određeni broj radnika pa da zapošljavaju nove ili će jednostavno reći – u redu, prihvatam kaznene odredbe, nisam u mogućnosti da sprovedem sve ove odredbe? Mislim da nam je zbog toga jako važno, videla sam u primeni ovog zakona da će mnoge odredbe biti tek primenjene 1.1.2024. godine, da jednostavno pravilnicima i uredbama, podzakonskim aktima, zaista rešite sve ove nedoumice koje se javljaju i kao možda jedan strah ljudi koji će učestvovati u celom ovom procesu. Zato kažem da ovaj zakon predstavlja za nas veliki iskorak i ono što sada više ne pričamo o poglavljima kada su u pitanju pregovori sa EU nego pričamo o klasterima, sigurno da će ovaj zakon biti deo klastera koji ćemo usvojiti. Za nas je to od velikog značaja i mi se ovde normalno borimo da pokažemo da smo na tom putu evropskih integracija zaista najbolji u regionu, i to se i pokazalo i juče na ovom sastanku zapadnog Balkana koji je bio na Brionima, da imamo tu najveću svest o tome koliko je važno da imamo dobru regionalnu saradnju, bez obzira na provokacije, odakle god one dolazile, i mislim da zbog toga treba dosta pričati u javnosti. Vi ste nosilac, na kraju krajeva, kao Ministarstvo, ovog predloga zakona, treba pričati u javnosti o tome šta ovaj zakon donosi i koliko dobroga u stvari će on građanima odnosno građankama doneti u budućnosti i koliko ćemo probleme prevazilaziti mnogo lakše u društvu. U danu za glasanje naravno da ću podržati ovaj predlog zakona, s tim što mislim da i neke predloge amandmana koje sam videla zaista treba da ih ozbiljno razmotrite. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listama nema više prijavljenih, reč ima predlagač, Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem i zahvaljujem narodnoj poslanici Aleksandri Tomić na prikazu svega što je u ovoj Skupštini urađeno nakon izmene i dopune zakona koji je uveo 30% obaveznih kvota, jer je to važno da čuje i da ostane u institucionalnom pamćenju. Još je važnije pošto će do 15. avgusta biti rađene polazne osnove strategije za rodnu ravnopravnost i sve to o čemu ste vi govorili biće praktično deo strategije. Zbog toga što imate u analizi život koji smo izmerile, dakle, način na koji pravite saveznike da bi bilo bolje i muškarcima i ženama. Ne postoji odluka na ovoj planeti ako za nju neće da glasaju muškarci, a da bi muškarci glasali mora biti dijaloga sa muškarcima. Mora biti jasnog predloga zašto treba da se glasa za rodno osetljivo budžetiranje, zašto treba za to glasati. Ova Skupština je to i uradila i kao što su muškarci glasali za 40% obaveznih kvota, ne bi bilo te odluke da nije bilo saglasnosti predsednice Skupštine i predsednika Srbije. Za sve ono što želimo kao promenu, modela roda koji se namenjuje ženama i muškarcima, trebaju muškarci, jer drugačije nema odluke. Nije potrebno to stalno naglašavati, ali dobro bar ponekad, i bar jednom, zato što je to onda i mehanizam da razvijamo dijalog koji nam nedostaje u društvu, bez obzira da li je o rodnim ulogama, da li je o budućnosti Srbije, da li je o zaštiti životne sredine, da li je o nasilju, da li je o mentalnom zdravlju. Nama treba da razgovaramo, ali zaista, o činjenicama onako kako je praktično Aleksandra Tomić dala kroki za sve ono što će Strategija da sadrži. I ovo ministarstvo, već smo to uradili i ponovićemo, neuobičajeno, možda praksu na prve sastanke, fazne izrade teksta Strategije za rodnu ravnopravnost, mi ćemo zvati Narodnu skupštinu. Obično, narodni poslanici nisu u kontaktu sa dokumentima u toj fazi, nego kada prođe Vladu ili već. Ja mislim da treba da budu u najranijim fazama, zbog toga što ili imaju iskustva sa tim šta se dešavalo na ovom polju ili prosto treba da idu po glasove od ljudi, pa da znaju koji su to ljudi koji hoće da glasaju za bolji položaj ili za dobar plan Strategije za rodnu ravnopravnost. O rodno osetljivom jeziku, rodno osetljiv jezik se drugačije kaže upotreba gramatike srpskog jezika. On nije ništa manji, ništa više od toga. I mi znamo da svaki put kada uvedete to kao podsećanje da ćete dobiti jedan polukonfliktan dijalog i on može da bude dobar. Podsetiću vas kako se završila na prethodnom Zakonu o ravnopravnosti polova, koji je praktično bio povlačen zbog toga što smo tražili da zanimanja u ženskom rodu budu zanimanja u ženskom rodu. To je gramatika našeg jezika. Tako što imate u zakonima, kao što znate, za sve imenice smatraju da su i ženskog i muškog roda. Dakle, nismo unakazili zakone ničim. Razne vlasti, razne opozicije, ali smo podrazumevali, da smo razumeli šta to znači identitet nekoga u jeziku, koji govori kao maternji jezik, a u tom maternjem jeziku se imenice menjaju po rodu, po broju i po padežu. Tako je i odredba o tome da mi kao društvo pokažemo naučnim radovima, u naučnim tekstovima dali će protokoli uredbe biti takvi da se i u te tekstove doda rečenica kao u našim zakonima, da se sve imenice smatraju da su i ženskog i muškog roda, ja to ne znam, ali ste vi dobrodošli da to predložimo ljudima koji smatraju da će to nauditi naučnom istraživanju. Neće, daleko bilo. Za sve amandmane koje smo dobili, zaista smo zahvalni pošto ima priličan broj amandmana koje ćemo nadam se prihvatiti, tako da postanu sastavni deo teksta zakona. amandmani koji su autentično vaši amandmani, koji su pojačani i potvrđeni mišljenjem eksperata Saveta Evrope i amandmani koji su neophodni zbog toga što ima tehničkih grešaka ili ima nečega što ne treba ostavljati redakciji. Ako, ishod naše današnje rasprave i buduće rasprave u pojedinostima bude da mnogi od vas i dalje ne podnose mene, kao članicu Vlade, da ja i dalje sve vas vrlo podnosim i svi mi se sviđate, a da ljudima u Srbiji bude jasnije zašto je dijalog lekovit, zašto su činjenice u dijalogu neophodne, i zašto je potrebno da muškarci i žene u Srbiji, razgovaraju o zajedničkoj budućnosti koja je razvoj Srbije. Onda će usvajanje ovog zakona biti uspeh sam po sebi, a vi ćete biti ti u ovom sazivu, koji ćete vrlo dobro kontrolisati i nadzirati da li pratimo primenu zakona. Ovo je veliki korak za Srbiju i ja sam lično beskrajno zahvalna na prilici da u tom koraku i svedočim i učestvujem. Hvala vam.
Hvala. Oni koji nisu stigli na red, prekosutra će biti druga rasprava po amandmanima, tako da ćemo nastaviti. Ono što je govorio gospodin Rističević, samo ako mogu da dodam, pošto je govorio o Srbima koji žive u Vojvodini, i da se malo zna o njihovoj istoriji, znači želim da kažem da je novembra meseca 1918. godine u Bačkoj, Banatu i Baranji na izborima za veliku Narodnu skupštinu koja je proglasila prisajedinjenje Srbiji, da su žene imale pravo glasa. (Gordna Čomić: I da budu izabrane.) I da budu izabrane. Pre SAD, to je bilo 1920. godine, Francuska 1944. godine, itd, a da ne govorim o Švajcarskoj, koja je to uvela 1971. godine. To je što se tiče istorije srpskog naroda. Da li se još neko od predlagača javlja za reč? Pošto mi ćemo imati raspravu u pojedinostima, ali sa Ružićem se nećemo videti, ja bih samo Ružiću rekao, pošto u prošlom sazivu, smo raznim zakonima o obrazovanju, prebacili formiranje saveta raznih iz oblasti obrazovanja na Vladu, da to vrati na Skupštinu, zato što Skupština mora da ima svoju kontrolnu ulogu, a Vlada je već izvršni organ. Ako Nacionalni savet za prosvetu, Nacionalni savet za visoko obrazovanje i sve ostalo imenuje Vlada, Skupština niti raspravlja o njihovom radu, niti ima kontrolnu funkciju. To smo uradili izmenama Zakona o kulturi. Prema tome, porazgovarajte sa premijerkom. Mislim da je to u skladu sa intencijama i preporukama koje dobijamo i od strane evropskih institucija. Nikakvih razloga za to nema, jer od kad znam za sebe to je bila Narodna skupština i svakoga puta raspravljala o Izveštaju o radu. Znam da je ministru to lakše, ali Narodna skupština misli drugačije. Hvala vam. Nastavljamo sutra sa radom u 10,00 časova. Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 4. Sledeće tačke sutra nastavljamo u 10 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Dvanaeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 194 narodna poslanika, ali radi utvrđivanja tačnog broja, molim vas da ubacite kartice u poslaničke jedinice. Hvala. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 117 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Jelisaveta Veljković i Đuro Perić. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 5. do 10. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Tomislav Momirović, ministar građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Tatjana Matić, ministar trgovine, turizma i telekomunikacije, Aleksandra Damjanović i Biljana Popović, državni sekretari u Ministarstvu građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Miloš Cvetanović, državni sekretar u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacije, Branislava Popović, Danica Uskoković, Milan Petrović i Veljko Kovačević, vršioci dužnosti pomoćnika ministra građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Natalija Radoja, šef Odseka za regulativu, analizu i planiranje u oblasti informacionog društva u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija i Milan Vojvodić, šef Odseka za informacionu bezbednost i elektronsko poslovanje u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. i 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o izmeni zakona o planiranju i izgradnji; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama; Predlogu zakona o metrou i gradskoj železnici i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o međunarodnom povremenom prevozu putnika autobusima (Interbus sporazum) i Odluke br. 1/2011 Zajedničkog odbora osnovanog Interbus sporazumom o međunarodnom povremenom prevozu putnika autobusima. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Da.) Reč ima ministar Tomislav Momirović. Izvolite.